Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Štovane dame i gospodo zastupnici! Pred vama je Prijedlog izmjene Zakona o lijekovima i to u nekoliko segmenata pa ću ja svaki od njih ukratko samo obrazložiti. Prvi dio izmjena odnosi se na Središnje etičko povjerenstvo. Naime, zbog niza nepravilnosti koje su uočene u postupku kliničkog ispitivanja lijekova predlažemo ovdje neke izmjene koje bi potpuno razjasnile neke dvojbe koje postoje u sadašnjem zakonodavstvu. U članku 1. predlažemo da Središnje etičko povjerenstvo daje odobrenje za ispitivanje svih kliničkih ispitivanja, i onih koji se odvijaju monocentrično, dakle u jednoj bolnici i oni koji se odvijaju multicentrično u više ustanova. Do sada je Središnje etičko povjerenstvo imalo nadležnost i davalo odobrenje samo za multicentrične studije a za ove monocentrične odobrenje nije išlo od Središnjeg etičkog povjerenstva nego od bolničkog etičkog povjerenstva. Znači, na ovaj način dižemo odgovornost na višu razinu i udvostručujemo nadzor pa bih molio da takvu izmjenu prihvatite. U članku 2. također predlažemo izmjenu ugovora između naručitelja kliničkog istraživanja, dakle proizvođača lijeka i ustanove. Iako u sadašnjem zakonu postoji obveza sklapanja takvog ugovora nije taksativno navedeno što on mora sadržavati nego se ugovor odnosi na stručni nadzor nad kliničkim ispitivanjem jer je zakonodavac očito smatrao da su financijski odnosi između dva subjekta riješeni drugim postojećim zakonima iz oblasti financija. Kako smo inspekcijskim nadzorom proteklih mjesec dana vidjeli da u tim ugovorima često uopće nema govora o financijskim odnosima između naručitelja ispitivanja kliničkog i ustanove onda smo ovdje predložili da se nadopuni sadržaj tog ugovora na način da on obvezno mora sadržavati i financijske obveze naručitelja istraživanja kako se ti troškovi ne bi fakturirali na teret obveznog osiguranja. Članak 3. je posljedica nekoliko međunarodnih dokumenata, prije svega to je posljedica dokumenta o stabilizaciji i pridruživanju. To je posljedica sklopljenog memoranduma sa Sjedinjenim Američkim Državama i posljedica zapravo poštivanja međunarodnih propisa o intelektualnom vlasništvu i patentima. Drugim riječima, Hrvatska ovim izmjenama i dopunama ulazi u krug zemalja koje štite intelektualno vlasništvo i patente na način kako to štite zemlje Europske unije i Sjedinjene Američke Države. Na taj način intelektualno vlasništvo i patent dobivaju pravu vrijednost kakva treba biti s obzirom na investiranu intelektualnu energiju u patent i naravno financijska sredstva. Izmjena se dakle odnosi na to da gotov lijek istovrstan sa gotovim lijekom izvornog proizvođača pod uvjetom da je izvornom proizvođaču gotovog lijeka dano u Republici Hrvatskoj ili u nekoj od zemalja Europske unije odobrenje za stavljanje lijeka u promet prije više od šest godina takav lijek ide, pod uvjetom da je takav lijek stavljen u promet u Republici Hrvatskoj, ne u promet u zemljama Europske unije nego u Republici Hrvatskoj takav lijek ne mora proći klinička, toksikološka i farmakološka istraživanja. Dakle, s time se usuglašavamo sa zakonodavstvom Europske unije. Slijedeći članak traži, sljedeća dva članka traže da se ispravi i jedna nelogičnost ili zapravo jedno nespretno rješenje u nadzoru nad kompletnom problematikom lijekova, od proizvodnje do stavljanja u promet. U Zakonu o Agenciji o lijekovima prije otprilike dvije godine izuzeta je od Ministarstva zdravstva farmaceutska inspekcija i stavljena je u Agenciju za lijekove. Nažalost, Agencija za lijekove funkcionira već više od godinu dana ali inspekcija, farmaceutska inspekcija uopće nije profunkcionirala. Budući da u Ministarstvu zdravstva ona funkcionira već puno godina, da postoje kadrovi koji imaju status inspektora farmaceutskog mi predlažemo da se inspekcija vrati u Ministarstvo zdravstva što je i logično jer je Ministarstvo zdravstva nadređen državni organ uprave agencije. Na taj način bi se i monopol agencije smanjio jer agencija provodi i registraciju lijeka i nadzor nad prometom lijeka što naravno nije daleko od određenih mogućnosti sukoba interesa. I ako dozvolite ja bih odmah komentirao i dva amandmana ako mogu jer su zaista sadržajno usko povezani. Dva amandmana SDP-a koja mi ne možemo prihvatiti zato jer se odnose na regulativu koja je već obuhvaćena ovim zakonom. U prvom amandmanu traži se da se dopuni rečenica nakon točke ili i da se kaže: "u nekoj od država članica Europske unije". Odnosi se na članak 3. Taj članak mora završiti sa ili zbog toga jer u originalnom članku koji će se to u pročišćenom tekstu uklopiti se dalje nabraja alineja ostalih mogućnosti. Zato završava rečenica sa ili jer u slijedećem odlomku dolazi nova alineja. Zašto tu ni sadržajno ne smije stajati Europska unija? Europska unija ne smije ovdje stajati ni sadržajno zbog toga što direktiva Europskog parlamenta i Vijeća europskog koja se zove Direktiva o kodeksu o medicinskim proizvodima izrijekom kaže da se ovo odnosi na one lijekove koji su stavljeni u promet u zemlji domaćinu, u ovom slučaju Hrvatskoj a ne stavljeni u promet u zemlji domaćina i zemljama Europske unije. Znači, kad bi prihvatili ovaj amandman onda bi to bilo suprotno direktivi Europskog parlamenta. Ja ću točno pročitati. Članak 10. te direktive kaže: "Podnositelj zahtjeva nije dužan predočiti nalaze toksikoloških i farmakoloških ispitivanja ako može dokazati da je lijek u osnovi sličan lijeku koji je odobren u Europskoj uniji ili Hrvatskoj najmanje šest godina" i sada je ovo važno "te da je isti u prometu u državi članici u kojoj je zahtjev podnesen.". Dakle, ne da je u prometu u ostalim zemljama Europske unije, zato ovaj amandman nije sukladan sa europskom direktivom. Drugi amandman u kojem se traži da se doda što će biti sa lijekovima čija je registracija u tijeku je također nepotreban pa ga ne možemo prihvatiti jer je logično da se zakon ne primjenjuje retrogradno. Svi lijekovi koji su ušli u proceduru naravno po onom propisu po kojem su ušli će i završiti svoju proceduru tako da taj članak se ne može, taj amandman se također ne može prihvatiti. I isto tako se ne može prihvatiti odrednica da bi se ovaj zakon primjenjivao od datuma stupanja Republike Hrvatske u članstvo Europske unije jer je datum kada moramo donijeti prema međunarodnim obavezama ovaj propis je 1. ožujak 2005., dakle za nešto manje od tri mjeseca. A datum 1. ožujka je definiran u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju 1. ožujak 2005. Zbog toga su ovi amandmani neprikladni i ne možemo ih prihvatiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Ispravak netočnog navoda zastupnik Mimica.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre, isprvio bih netočan navod na samom kraju izlaganja gospodina ministra, koji je ustvrdio da 1. ožujka 2005. moramo donjeti upravo ovakav propis, zbog obaveza o sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. U sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju prihvatili smo obvezu ukupnog paketa zaštite prava intelektualnog vlasništva, da taj paket dovedemo na sličnu razinu stanja kako intelektualno vlasništvo štiti Europska unija. Znači mi smo cijeli veliki paket zaštite intelektulnog vlasništva već doveli na potpunu razinu. Ako ovo ne napravimo sada još uvijek imamo argumenata da istumačimo i da uvjerimo Europsku uniju da smo na sličnoj razini. Prema tome ne postoji izravna obveza da se za ljekove i za ove generičke ljekove upravo ovako rješenje donese do toga roka.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora riječ. Odbor za zakondavstvo, Europske integracije, Odbor za rad i socijalnu politiku predsjednik Odbora poštivani zastupnik Marko Turić izovlite.
Poštovani gospodine predsejdniče, uvaženi potpredsjednčie Hrvatske Vlade. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo je na 21. sjednici Odbora održavno 30studenoga 2004. godine. Raspravio prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o ljekovima, i medicinskim proizvodima. S konačnim prijedlogom zakona. Odbor je zakon raspravio kao matično radno tijelo sukladno poslovniku. U uvodnom obrazloženju predstavnik predlagatelja upoznao je članove Odbora, sa razlozima za donošenje ovoga zakona.Kojim se realiziraju obveze Republike Hrvatske u približavanju zakonodavstvu Europskoj uniji. U kraćoj raspravi članovi Odbora podržali su odredbe zakona, kojima se jamči razina zaštite intelektualnog, industrijskog i trgovačkog vlasništva, uz predviđene mjere za provedbu tih pravv. Nakon toga članovi Odbora jednoglasno su odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje Zakon o izmjenama i dopunama zakona o ljekovima i medicinskim proizvodima. U tekstu kako gaje predložila Vlada Republike Hrvatske.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice poštovani zastupnik Stjepan Bačić izvolite.
Pošovani gospodine predsjedniče, potpredsjedniče Vlade i ministre zdravstva, poštovani kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama o ljekovima i medicinskim proizvodima koji ide u hitnom postupku. Već je obrazloženo zašto i ja ću u ime Kluba HDZa odmah izjaviti da će Klub podržati ovaj konačni prijedlog zakona. Podsjetio bih da je zakon donešen o ljekovima i medicinskim proizvodima donesen 2003. godine. I novost koju je taj zakon donoio je da je osnovana agencija kao posebna i pravni instistut, posebno pravno tijelo koje vodi svu brigu o ljekovima i medicinskim proizvodima. Međutim, već tada je neki članci su stavljeni dijelovi članka da će početi primjena tek od 1. 1. ove godine. To je članak 16. stavak 1. i članak 19. stavak 2 li 6. Zapravo o čemu se radi, radi se o tome da o rokovima koji su potrebni da agencija odobri ili ne odobri podnositelja zahtjeva za registraciju ljeka. Dakle radi se o roku od 90 dana, a sad je rok po novom 210 dana. Prema tome agencija ima svoje ovlasti i kao što je predlagatelj rekao u ovom prijedlogu zakona koji ide u hitnom postupku radi se o promjeni u četri djela toga zakona, postojećeg zakona. Prvi je koji je vezan na tzv. institut date ekskluziviti. Dakle, o zaštiti prava patenata ia tu je promjena ut oliko već je navedeno da podnositelj, nije obavezan priložti rezultate toksikloških, farmakoloških i kliničkih ispitivanja ako dokaže da je gotovo ljek istovrsan sa ljekom izvornog proizvođača u RH ili u nekoj od država Europske unije. Ali i da je stavljen u promet u Republici Hrvatskoj. Na taj način se omogućava da se i primjenjuje odredba o memorandumu koji je hrvatska država potpisala sa SAD, o zaštiit prava intelektualnog vlasništva. DRuga promjena je vezana na farmaceutsku inspekciju koja je bila u zakonu predviđena da budu u agenciji međutim pokazalo se da funkcioniranje cijeloga toga procesa inspekcijskog nadzora nije najbolje. I sada se preldaže da se ta inspekcija farmaceutska ostane u okviru Ministarstva zdravstva. No vina je u tome što je u prvoj verziji zakona agencija praktički donosila u žalbenom postupku prvostupanjsko rješenje a žalba se mogla uputiti u Ministarstvo zdravstva. U ovoj sada promjeni je praktički nema više žalbenog postupka, nego ako Ministarstvo zdravstva inspekcija koja o okviru Ministarstva zdravstva odbije žalbu ondase ide u upravni spor. Treća stvar je vezana na središnje etičko povjerenstvo koje sad dobiva veće ovlasti jer etičko povjerenstvo ustanove dakle ustanove u kojoj se vrši ispitivanje Rijeka, je bilo nadležno za monocentrička ispitivanja, dakle kada se lljek ispitivao samo u jednoj zdravsatvenoj ustanovi. A sada je to predviđeno da bez obzira dali se radi o monocentričkoj ili multicentričkom ispitivanju da ta nadležnost svakako bude da središnje etičko povjerenstvo kontrolira i taj monocentrično ispitivanje. Prema tome, to je samo jedno pojačavanje ja bih rekao toga nadzora da se ne bi događale neke zlouporabe. I ona četvrta stvar koja je važna, a isto vezana na ispitivanje ljekova, u ustanovama zdravstvenih dakle u bolnicama prvenstveno, da se zdravstvenoj ustanovi daju na uvid ne samo da daje odobrenje i suglasnost da se ispitivanje vrši u toj dotičnoj zdravstvenoj ustanovi. Nego se moraju predočiti i svi financijski elementi ugovora. Prema tome i onaj dio koji kaže koliki je trošak ispitivanja, jer često se događalo ova poznata afera koja je sada izbila nedavno da zapravo taj financijski dio je bio potpuno isključen od nadzora zdravstvene ustanove, sada ovim promjenama se to ponovno vraća. Pod nadzor i taj financijski dio u zdravstvenu ustanovu. Prema tome ovim zakonoma ovom promjenom zakon aregulira se tržište ljekova i medicinskih proizvodima u Republici Hrvatskoj. Hitni postupak je obrazložen potrebom poštivanja međunarodnih obveza, kao što su memorandum o razumijeavnju između Vlade REpublike Hrvatske i Sjedinjenih Američkih država. I o zaštiti prava intelektualnog vlasništva. Kao i zaštiti prava intelektualnog industrijskog i trgovinskog vlasništva u zemljama Europske unije. Na što nas obvezuje preuzete norme, iz sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i privremenog sporazuma o trgovinskim pitanjima. A što treba stupiti na snagu 1.3. Ako se ovaj zakon sada usvoji to znači mi ćemo te uvjete ispuniti i sa 1.1. iduće godine. DAkle ranije nego je bilo predviđeno. I kao što je u obrazloženju Vlade rečeno, u zemljama Europske unije rok između 6 i 10 godina je zapravo kad vrijedi taj povlašteni položaj proizvođača orginalnog ljeka. Iz svega navedenoga klub HDZa podržava ovaj konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o ljekovima i medicinskim proizvodima. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HSS-a, poštovana zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče, gospodine potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o lijekovima i medicinskim proizvodima koji Vlada Republike Hrvatske predlaže ovom Saboru da donese po hitnom postupku. Kako članak 159. Poslovnika utvrđuje razlog zbog kojih se zakon može donijeti po hitnom postupku za utvrditi je da zapravo tih razloga nema. No Poslovnik nije bitan kada postoji volja većine. Vlada kaže u obrazloženju Prijedloga hitnosti, s obzirom na potrebu poštivanja obveza preuzetih Memorandum o razumijevanju između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o zaštiti prava intelektualnog vlasništva, te obveza prema Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju Vlada ocjenjuje da postoje opravdani razlozi za donošenje ovog Zakon po hitnom postupku. Dakle, motiv hitnosti je samo brzo udovoljavanje obveza. To je ocjena Vlade, ali nažalost i Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav koji bi morao štititi Poslovnik. Ako je to jedini i glavni motiv onda se moramo podsjetiti da je Memorandum o razumijevanju Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o zaštititi prava intelektualnog vlasništva potvrdio Hrvatski sabor 3. ožujka 2004. godine. Istodobno s Memorandumom u saborskoj proceduri bio je i Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o lijekovima i medicinskim proizvodima. Uz poziv za sjednicu, uz prijedlog dnevnog reda bio je i taj Prijedlog zakona da bi u konačnom dnevnom redu jednostavno nestao. Pretpostavljamo da ga je predlagatelj povukao iz procedure iz nama nepoznatih razloga. Činjenica da je Prijedlog povučen iz procedure u veljači ove godine, te da se na njemu od tada pa do danas ništa nije radilo, jasno ukazuje da je bilo dovoljno vremena za redovnu proceduru. U redovnoj proceduri predmet se detaljno raspravi sa svih aspekata i traže se najbolja moguća rješenja koja su istinski u općem interesu. Da razloga za detaljnu i mirnu raspravu ima govori i nesporna činjenica da je Memorandum o razumijevanju između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država i zaštiti prava intelektualnog vlasništva potpisan još od 26. svibnja 1998. godine. No, dakako, za nastanak obveze Memorandum je trebao potvrditi Hrvatski sabor. Hrvatski sabor ga je potvrdio tek 3. ožujka 2004. godine, što znači 6 godina nakon potpisivanja. Postavlja se pitanje zašto toliki razmak između potpisivanja i potvrde u Hrvatskom saboru? Odgovor na to pitanje je jednostavan, a to je da se potvrđivanjem toga Memoranduma u Hrvatsko zakonodavstvo unose novine koje reguliraju vrlo osjetljivo područje retroaktivnog priznavanja patenata te se uvodi institut excluzivity. Što to znači? To znači da podnositelj zahtjeva za davanje odobrenja za stavljanje gotovog lijeka u promet nije obvezan priložiti rezultate toksikoloških i farmakoloških ispitivanja, te rezultate kliničkih ispitivanja u slučaju ako dokaže da je gotov lijek istovrstan s gotovim lijekom izvornog proizvođača, pod uvjetom da je izvornom proizvođaču gotovog lijeka dano u Republici Hrvatskoj ili u nekoj od država članica Europske unije odobrenje za stavljanje u promet gotovog lijeka prije više od 6 godina i da je taj gotovo lijek stavljen u promet u Republici Hrvatskoj. To znači da se uvođenjem toga instituta u Hrvatsko zakonodavstvo uvodi mogućnost sprječavanja ulaska konkurencije na tržište države koja prihvati taj institut. To znači eliminiranje eventualne domaće konkurencije, budući da za mnoge lijekove koje proizvodi domaća farmaceutska industrija nije moguće dobiti odobrenje za stavljanje u promet po skraćenom postupku na temelju ispitivanja ekvivalencije u razdoblju koje je označeno kao u ovom institutu, a to je u hrvatskom slučaju 6 godina. Drugim riječima, to znači da taj institut zabranjuje registraciju generičnog lijeka u skraćenom postupku. Kako je priprema od potpune dokumentacije od strane 2., 3., itd., podnositelja zahtjeva na priznanje patenta te nakon stoga stavljanja proizvoda u promet potpuno nerealno u tako kratkom vremenskom razdoblju, u tom razdoblju bez obzira na patentnu situaciju na tržištu može biti samo izvorni proizvod. Pojednostavljeno rečeno, uvođenje tog instituta znači 6-godišnje isključenje bilo kakve konkurencije pa tako i domaće sa hrvatskog tržišta. Navedeni institut produljuje monopol originalnog proizvoda na tržištu i nakon isteka patentne zaštite, te isključuje generičku konkurenciju. Notorno je da su cijene generičkih lijekova niže od proizvoda izvornog proizvođača i to iz razloga što za generičke lijekove nije potrebno provoditi izuzetno skupa klinička ispitivanja lijeka, a pored toga izvorni lijek nema niti monopol na tržištu što stvara konkurenciju. Rezultat konkurencije je u konačnici jeftiniji lijek i jeftiniji sustav zdravstvene zaštite. Dakle, prihvaćanje izmjena i dopuna ovog Zakona jest prihvaćanje skupljih lijekova i skuplji sustav zdravstvene zaštite koji i tako pati od nedostatka novca. Rješenje ne gledamo u prijenosu toga tereta na građane koji su najvećim dijelom siromašni, no sve ukazuje da će do toga doći. Na koji način to naravno iz ovog Prijedloga zakona nije vidljivo, ali je logična posljedica prihvaćanja skupljeg sustava zdravstvene zaštite kojeg država neće moći financirati. Ovaj Sabor olako je potvrdio Memorandum, a da prije toga nije detaljno proučeno niti napravljena studija kojom bi se ocijenili efekti primjene navedenog instituta na zdravstveni i gospodarski sustav u Republici Hrvatskoj. Nedvojbeno je da su članice Europske unije u svojim zakonodavstvima obuhvatile navedeni institut i evidentno je da će to morati učiniti i Republika Hrvatska prije ili kasnije, ukoliko želi biti članica Europske unije. Međutim, niti jedna zemlja koja je u ovoj godini ušla u Europsku uniju nije u svoje zakonodavstvo unijela odredbu da se taj novitet ima primjenjivati 8. dana od objave u službenom glasilu države, već se primjena toga instituta prolongirala do trenutka ulaska svake od tih zemalja u Europsku uniju. Potpuno je nejasno zbog čega ovo čini Hrvatska. Na način kako su to činile sadašnje članice Europske unije dala se mogućnost gospodarstvu svake od tih zemalja na prilagodbu novonastaloj situaciji. Mi izabiremo drugi put i ne želimo učiti na iskustvima drugih. Mi u Klubu Hrvatske seljačke stranke smatramo da nismo izabrali dobar put, a svoju suzdržanost nećemo moći izraziti glasovanjem o ovom Prijedlogu zakona jer ne želimo sudjelovati u nečemu što predsjednik Sabora po potrebi falsificira i prilagođava potrebi danog trenutka. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Obavještavam da je predsjednik Odbora za pravosuđa, gospodin Rade Ivas sazvao sjednicu Odbora, danas, 2. prosinca s početkom u 13 i 30 sati u dvorani Stjepana Radića, 133 u našoj zgradi Hrvatskog sabora. Sa prijedlogom dnevnog reda, Prijedlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u kaznenim stvarima s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 222. Hvala lijepa. Dakle, u 13 i 30. U ime Kluba HNS-a, PGS-a gospodin zastupnik Nikola Ivanić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvaženi potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske narodne stranke i Primorsko-goranskog saveza podržava prijedlog izmjene i dopune Zakona o lijekovima i medicinskim proizvodima iz razloga što podržava sve četiri točke koje se ovim izmjenama i dopunama Zakona predlažu počevši od izmjena u vezi djelovanja, etičkih povjerenstava, što je prvo i to na način da se sva istraživanja trebaju prijaviti središnjem etičkom povjerenstvu, što je posljedica negativne prakse i život je pokazao da tako treba biti. To podržavamo uz jedno razmišljanje za koje ne mislimo sada intervenirati i sa namjerama da postane dio prijedloga Zakona, ali čini nam se da se u Hrvatskoj, s obzirom na to kolika smo zemlja, kako smo velika, kolike imamo medicinske potencijale, koliko imamo bolnica i na čitav niz problema koje tu imamo može razmišljati čak i o tome da li su Hrvatskoj potrebna monocentrična istraživanja, s obzirom da naša praksa vrlo pokaže da u slučajevima kada je nešto monocentrično to obično završi i sa nekim devijacijama i mislimo da se može razgovarati o tome da bi se takva, takav tip poslova trebao obavljati uvijek i najmanje u dvije bolnice. Ne mislimo intervenirati, ali mislimo da na razmišljanje Ministarstvu i onima koji o tome trebaju razmišljati, mislim da je to dosta logično. Što se tiče ovoga drugoga, to je da se pitanja trebaju regulirati ugovorom između pravne osobe, dakle kliničkog bolničkog centra, odnosno bolnice i onoga tko naručuje istraživanje to je potpuno jasno, mislim da nemamo što puno utvrđivati, imamo kao vrh sante leda, ono što dođe u medije, a problema u ovom području sigurno da je u praksi bilo i više i sigurno je da se ugovorom moraju utvrđivati ukupni troškovi, a onda dalje je izvršioc posla, znači ustanova pravna osoba ta koja će u okviru ukupnih troškova regulirati sa izvođačima onoga što treba istraživati. Što se tiče izuzeća farmaceutske inspekcije iz Ministarstava zdravstva osobno sam uvijek se zalagao da je jedan od najvažnijih zadataka Ministarstvo zdravstva nadzor, ukupni nadzor, više puta sam to govorio, Ministarstvo zdravstva mora imati stručni i organizacioni nadzor nad svime što se dotiče i što je dio zdravstva, samo na taj način možemo pozitivne procese i pomake činiti. Prema tome, vraćanje farmaceutske industrije u Ministarstvo zdravstva apsolutno podržavamo. I samo kratko, što se tiče generičkih lijekova, što se tiče kliničko toksikološko farmakoloških istraživanja obaveze ili ne, što se tiče zaštite intelektualnog vlasništva argumenti koje smo malo prije čuli, nama se čine upravo suprotnima. Upravo suprotnima, i iz tog razloga podržavamo i taj dio, mislimo da je Zakon na određen način jedno pravovremeno usklađivanje sa onim što trenutno u ovom području treba učiniti i mi podržavamo donošenje ovog Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Željka Antunović, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Oko ključnih odredbi koje propisuje ovaj Zakon, a koje se odnose na tržišni položaj domaće farmaceutske industrije, u Hrvatskoj se već dosta dugo i glasno raspravlja. Istina bilo je to puno glasnije tamo negdje iza 2000. brzo nakon izbora 2000., nego što je to početkom ove godine, nego što se to dogodilo početkom ove godine prilikom potvrđivanja memoranduma potpisanog sa Sjedinjenim Američkim državama, a čiji sadržaj trebaju dijelom ozakoniti odredbe ovog Zakona. Isto tako i danas kad se donosi odluka po hitnom postupku o ovom Zakonu koji će bitno utjecati na tržišni položaj domaće farmaceutske industrije u odnosu na velike i snažne multinacionalne farmaceutske kuće, čini mi se neprimjerno čudnom mir i tišina koju imamo u javnosti, s obzirom da ove odredbe drastično utječu na poslovanje naših farmaceutskih industrija koje su istina Bog velike i snažne, daleko snažnije od nekih na drugim područjima proizvodnje, ali koje upravo zbog toga su za Hrvatsku jako bitne. Njihov položaj i uvjeti poslovanja bitni su i za čitav zdravstveni sustav kao što je malo prije rečeno, o njihovom položaju bitno ovisi i cijena lijekova, znači ukupni troškovi zdravstvene zaštite u Hrvatskoj, a na neki način i hrvatska Vlada ima bolji manevarski prostor u pregovorima sa domaćim farmaceutima, nego sa velikim i snažnim multinacionalnim kompanijama. Predlagatelj nas upozorava da se ovim Zakonom ispunjavaju i obveze iz sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju Europskoj uniji i na toj činjenici obrazlaže se inzistiranje na hitnom postupku. Malo prije smo čuli u ispravku netočnog navoda mog kolege Mimice da to baš i nije tako. A ja ću to sad i ponoviti. Naime, kolegice i kolege, hitni postupak nema apsolutno nikakvog opravdanja, jer rok iz sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju ostavlja prostor za dva čitanja. Osim toga ja ću vas upozoriti da je resorno Ministarstvo trebalo otprilike 10 mjeseci da sroči ovih nekoliko članaka ovog prijedloga Zakona. Mislim da treba konačno početi drugačije raditi. Mislim da je za ovaj posao Ministarstvu koje eto danas čujemo ustvari je samo prepisalo navodno neke smjernice Europske unije, da je to moglo napraviti u puno kraćem roku. A da je nama ovdje u Saboru, gdje se rasprave ustvari i vode trebalo ostaviti vremena da bar u dva čitanja pokušamo razjasniti jednu nedoumicu ako ih nema više, jednu nedoumicu koja definitivno postoji u tumačenju smjernica Europske unije, a onda i naših obveza usklađenja sa tim smjernicama. A naročito očito postoji raskorak u razmišljanjima na što nas to obvezuje sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, jer mi naime, mislimo da taj sporazum uopće ne stvara za Hrvatsku takve obveze kakve su nam predstavljene kroz ovaj Zakon i kroz uvdono izlaganje ministra Hebranga. Možda su pravnici u Ministarstvu potrošili 10 mjeseci zato što su zaokupirani nekakvim drugim poslovima, možda da se pravnici u Ministarstvu ne bave planiranjem spektakularnih akcija privođena ljekarnika, možda bi bili brži u pripremanju ovih za Hrvatsku jako važnih i ključnih zakona. Možda bi tada bili i precizniji u čitanju i tumačenju smjernica Europske unije, čitanju i tumačenju sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. I možda zato ne bi u proceduru puštali zakone koji navodno su usklađivanje s Europskom unijom, koji bi zbog toga navodno trebali izjednačiti uvjete poslovanja za Hrvatske tvrtke, a stvarno ih dovode lošiji položaj od njihovih konkurenata u Europskoj uniji. Ja sam mislila da se to dogodilo možda slučajno pa smo zato i pravovremeno napisali ovaj amandman o kojem se ministar na neki način očitovao ali i posebno u svom uvodnom izlaganju naglasio jednu stvar za koju mi mislimo da je ključni problem ovog zakona. Ispušteno je u članku 3. prijedloga zakona zaštititi domaće proizvođače lijekov od mogućih manipulacija velikih svjetskih farmaceutskih korporacija i u našem zakonu otvoren je prostor da strane kompanije odgađaju ili čak onemogućuju registraciju generičkih lijekova domaće proizvodnje. Da bi nas svi bolje razumjeli generički lijekovi su ustvari imitiacija originala. Oni su zamjenski i u pravilu jeftiniji od samih originala. Isto tako, valja reći da na generičkoj proizvodnji je u značajnoj mjeri zasnovana upravo uspješnost i rezultati poslovanja naših farmaceutskih kuća. Iako se one trude uložiti puno novaca u razvoj i istraživanje i stvoriti neke nove originale ovog trenutka nemaju baš potporu Hrvatske države u tom pravcu. Iako smo imali prilično kratak rok intervenirati u ovome, kao što sam rekla napisali smo prijedloge amandmana kojim se na vrlo jednostavan i Europskoj uniji prihvatljiv način moguće manipulacije onemogućuju i hrvatski zakon stvarno usklađuje sa smjernicama Europske unije. O čemu se naime radi? Ministar je rekao da postojanje u prometu u nekoj zemlji treba ostati ovako kako je predloženo zakonom. Time bi zapravo uvjet da je izvorni lijek u prometu u Republici Hrvatskoj, to je ta odredba kako stoji u zakoni, derogirao prvi predviđeni uvjet, da je gotovom lijeku dano odobrenje za stavljanje u promet u nekoj od država članica Europske unije. A samim time bi derogirao i važeći nedavno donijeti Pravilnik o posebnim uvjetima za stavljanje u promet gotovog lijeka u Republici Hrvatskoj koji ima odobrenje za stavljanje u promet u državama Europske unije. Treba napomenuti da uvjetovanje registracije generičkog lijeka, promet tog izvornog lijeka na određenom teritoriju kao što je to u ovom našem zakonu slučaj omogućava proizvođačima izvornog lijeka razne potencijalne manipulacije sa svrhom odlaganja pa čak i onemogućavanja registracije generičkog lijeka. Stavljanje u promet novog proizvoda nakon isteka ovog razdoblja od šest godina koji se neznatno razlikuje od povučenog i time sprečava registraciju generičkog lijeka u skraćenom postupku je ono što je moguća manipulacija. Te manipulacije su poznate u zemljama Europske unije jer se to već događalo na nekim tržištima članica Europske unije. I upravo iz tog razloga Europska unija predlaže odgovarajuće izmjene europskog farmaceutskog zakonodavstva. Međutim, mi iz potpuno nejasnih razlog ne želimo a možemo ovog trenutka naročito zbog toga što nismo članica Europske unije do daljnjega zaštititi vlastitu domaću farmaceutsku proizvodnju. Zašto to ne želimo čini mi se da je ključno političko pitanje. Da li su nekome možda dana neka obećanja ili je to možda cijena koju Hrvatska treba platiti da bi 17.12. dobili neke rokove? Da li je to principijelna i argumentirana politička borba ili se radi naprosto o snishodljivom, nepotrebno snishodljivom ponašanju naše politike. Ne govorimo sada o struci, govorimo u političkim terminima. Mi mislimo da to nije potrebno. I zbog toga ću još jedanput ukazati na manevarski prostor koji ovog trenutka postoji u politici u Hrvatskoj, koji postoji upravo u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju a koji hrvatska Vlada očito ne koristi ili ne želi koristiti. Naime, do 1. ožujka 2005. Hrvatska je dužna ozakoniti zaštitu intelektualnog, industrijskog i trgovinskog vlasništva na način da to bude, podcrtavam, slično zaštiti koja postoji u Europskoj uniji. Slično jedan termin koji ne znači identično sto posto usklađeno nego slično. I to je politički manevarski prostor kojeg moramo u interesu Hrvatske iskoristiti. Ovaj prijedlog koji uvodi zaštitu u roku od šest godina i najava je još jedne izmjene koja će produžiti zaštitu i najava, pogledajte to u obrazloženju zakona još jedne izmjene u vrlo kratkom roku koja će produžiti zaštitu stranih kompanija na našem području ne samo na rok od šest nego već na rok od narednih deset godina ne može se zvati slično već se radi o potpunom usklađenju. Ja doista ovdje apeliram na vas kolege i kolegice iz Hrvatske demokratske zajednice da pomognete da se ove nedoumice razjasne. U hitnom postupku to baš i nije lagano jer ove naše rasprave otvorit će samo jošo dodatne sukobe ali neće otvoriti prostor za argumentiranu raspravu i donošenje najboljeg rješenja za Republiku Hrvatsku. Mi amandmanom predlažemo i još nešto a to je odgoda primjene ovog zakona do trenutka pristupanja Europskoj uniji kao i amandman kojim se spriječava retroaktivna primjena ovog zakona jer i retroaktivna primjena je također kroz ovaj zakon uvedena u naš tržišni prostor farmaceutske industrije. Nadam se da sam bila do kraja jasna. Mislim da se doista radi o važnom području za Republiku Hrvatsku, da moramo nastojati zaštititi komparativne prednosti koje naša farmaceutska industrija iako relativno mala i iako dolazi iz male zemlje treba još neko vrijeme zadržati. Ja apeliram još jednom i na ministra i na hrvatsku Vladu, naročito na predsjednika Vlade da prihvate ove razumne argumente, da prihvate političku borbu sa velikima i moćnima jer Hrvatska to može. Ima i snagu i argumente, i nema potrebe pred nikim nepotrebno savijati leđa.
Hvala lijepa. Potpredsjednik Vlade gospodin Hebrang. Izvolite!
Hvala lijepo, gospodine dopredsjedniče. Štovane dame i gospodo! U raspravama su iznesene tri tvrdnje koje svakako traže radi objašnjenja određeni komentar. Najprije što se tiče roka zašto sada. Štovani gospodin zastupnik Mimica i predstavnici nekih klubova su iznijeli skepsu zašto sada kad možemo sa Europskom unijom još pregovarati i kad ne moramo donijeti zakone baš fiksne nego slične itd. Nije uopće problem razgovarati sa Europskom unijom do kada mi želimo jer to je naš problem i mi odlučujemo kada ćemo i kad hoćemo kandidirati za Europsku uniju. A oni odlučuju da li će prihvatiti ono što smo mi učinili. Međutim postoji jedan rok kojeg smo davno već prešli. To je rok iz memoranduma. Memoranduma kojeg je prihvatio ovaj Sabor i po kojem smo već morali taj zakon donijeti. Zato tražimo hitni postupak, dakle ne zbog Europske unije nego zbog memoranduma na temelju prihvačanja od strane Sabora mi smo te rokove već preskočili, prekoračili. Drugo, Klub zastupnika HSS-a brine da će zbog ovoga biti skuplji lijekovi. Nema štovane gospođe zastupnice nažalost tu. Ne, lijekovi će biti jeftiniji za hrvatskog osiguranika. Bit će jeftiniji zato jer smo paralelno s ovom procedurom donošenja zakona i to je odgovor zašto je ona malo dulje trajala, donijeli novi pravilnik o lijekovima temeljem Zakona o lijekovima u kojem sa svim proizvođačima lijekova ugovaramo nove cijene. Niže od dosadašnjih i za originale i za generike. I do sada smo potpisali sporazume koji pojeftinjuju lijekove za iduću godinu za 300 milijuna kuna ukupno. Prema tome hrvatski osiguranik će imati jeftiniji lijek i zato smo išli u paralelnu akciju i zbog toga smo malo i otezali sa ovim zakonom, a to smo vrijeme iskoristili i za pregovore sa domaćom industrijom kako bi, budući da ju ne možemo prema međunarodnim sporazumima više apsolutno zaštititi, ali kako bi joj dali mogućnost da određene svoje generike stavi u proces registracije, a kao što znamo oni će biti donešeni i dovršeni ti procesi registracije po starom zakonu jer nijedan zakon ne vrijedi retrogradno. Još je bilo primjedbi na farmaceutsku inspekciju kojoj ovdje vraćamo Ministarstvo zdravstva. Naime inspekcijski nadzor nad lijekovima uopće ne postoji već jedno dvije do tri godine. Zbog toga se javljaju bezbrojne nepravilnosti koje direktno ugrožavaju zdravlje i život građanstva. I ovo što je nazvano spektakularnom akcijom, to je rutinska akcija sanitarne inspekcije kakvu provodimo već godinu dana. I ovo je bila ne prva takva inspekcija nego dvanaesta u nizu. I ne uperena protiv jedne ljekarne nego uperena protiv ugrožavanja života ljudi. Naime u toj inspekciji smo našli više stotina vrlo važnih i potencijalno opasnih lijekova ako se nepravilno izdaju u ilegalnom mjestu, u ilegalnoj prostoriji i našli smo više recepata kao potvrda da su oni izdavani. Prema tome to je teško kazneno djelo. Sumnja na teško kazneno djelo. Dokazni materijal je izuzet. Nažalost uz suradnju policije jer je to bilo prvi puta u povijesti sanitarne inspekcije da netko brani ulaz sanitarnom inspektoru u prostoriju u kojoj po zakonu mora, mora obavljati nadzor. Prema tome radi se o uspostavi pravne države u ovoj oblasti trgovine lijekova koja je zbog velikih profita često nažalost dovodi do ugrožavanja zdravlja građana pa i njihovih života zbog nepoštivanja zakona. Profiti su ispred interesa građana i zato sanitarna inspekcija, farmaceutska i zdravstvena inspekcija moraju intenzivno raditi i štititi živote naših građana. Ne može se na ilegalnom mjestu niti držati lijek po zakonu niti izdavati lijek po zakonu. Dakle to je nešto što je apsolutno temelj sigurnosti hrvatskih građana. Ono što bi još trebalo ovdje reći to je da je vidim danas iz tiska kad već evo se napada sanitarna inspekcija da je i ljekarnička komora pokrenula stegovni postupak zbog ovakvih nepropisnih radnji određenih farmaceuta. Znači molim vas podržite ovo. Inspekcije su stup pravne države. Nemojmo rušiti te stupove. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Netočno je što je kazao ministar Hebrang da je u konkretnom slučaju počinjeno teško kazneno djelo jer se radi osnovi sumnje, kako bar po njegovim riječima, dakle još uvijek o samo osnovi sumnje i to kaznenog djela neovlaštenog stavljanja u promet lijekova, gospodine ministre za koje je predviđena najblaža sankcija koju poznaje naše kazneno pravo do jedne godine zatvora. Molim vas lijepo. A za uvrede i klevete je čak do 5 godina odnosno 8 godina.
Hvala lijepa. Sve je relativno. Meni bi bilo teško jedan dan zatvora. Ima, sada prelazimo na raspravu od 10 minuta. Prvi je gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja sam u svom izlaganju u ime Kluba već rekao sve. Ja bih se sad osvrnuo samo na jedan segment ovog Zakona a koji se tiče o reguliranju što je osnovna svrha ovog Zakona koja se odnosi na reguliranje tržišta lijekovima i medicinskim proizvodima. Ovdje se iz rasprave razabire da treba voditi brigu o zaštitu domaće proizvodnje koja znamo da uglavnom proizvodi generičke lijekove i upravo zbog toga što je i ministar rekao na, uskoro će stupiti na snagu pravilnik koji će u bitnome pojeftiniti lijekove u Hrvatskoj i upravo ta priča o generičkim lijekovima u Hrvatskoj koji bi trebali biti jeftiniji, a svud u svijetu i jesu jeftiniji bar za 30%, a i više, kod nas to nije bio slučaj i mi smo imali priliku da neke originalne lijekove možemo na našem tržištu dobiti jeftinije nego generik. I zato ta bojazan da će se tu poremetiti tržište mislim ne postoji. Ja bih podsjetio samo na jedan ovako vremenski slijed sanacija u zdravstvu od koje su najviše koristi upravo imale farmaceutska industrija i to prvenstveno PLIVA koja je imala uglavnom u svom proizvodu generičke lijekove. Ja ne bih to sad ponavljao ali mislim da ove mjere i ovaj Zakon sa pravilnikom koji će stupiti na snagu upravo će uvesti red u tržište lijekova. I rekao bih još nešto. Kad Ministarstvo zdravstva donosi zakone onda ono prvenstveno misli o kontroli tri segmenta. Jedan je zdravstveni sustav, dakle onih koji daju usluge, drugi su bolesnici. To je po meni najvažniji, kako njih zaštititi. A treće je farmaceutska industrija i veledrogerije koje su spona u lancu zdravstvenog sustava. Prema tome Ministarstvo zdravstva prvenstveno kažem mora misliti o onome što bolesnik dobiva i što zdravstveni sustav dobiva, a tek onda kako će proći farmaceutska industrija. Jer kažem da bi bolesnici dobili najviše onda moraju biti pod kontrolom i zdravstveni sustav, a i ovaj segment proizvodnje lijekova i tržišta lijekova i u tom slučaju će tek svi zakoni pa i ovaj Zakon o lijekovima i medicinskim proizvodima postići punu svrhu. I zato još jedanput ponavljam da podržavam ovaj Prijedlog zakona i nadam se da će tržište lijekova u Republici Hrvatskoj nakon toga biti na, znatno stabilnije i sigurnije za pacijente. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Dalje, gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine potpredsjednice hrvatske Vlade, ministre, kolegice i kolege zastupnici. Svakako da donošenje ovog Zakona predstavlja usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije oko lijekova i ne znam zašto se mnogi kolege čude, šta to mi sada radimo jer ako imamo jedan zajednički koncenzus ulaska u Europsku uniju onda znamo da nam je i zadatak uskladiti to zakonodavstvo. Mnogi lijekovi danas su zaista neophodni. Uzimaju se i do njih se dolazi na različite načine od bolnice, od liječnika, od primarne zdravstvene zaštite, na recept, u prodaji i na druge načine. Usudila bih se reći da u Republici Hrvatskoj postoji tabletomanija koja buknula nakon dopunskog zdravstvenog osiguranja a što se tiče simulacija sjećam se iz prošloga mandata da je Zakon odpunskom zdravstvenom osiguranju donešen bez ikakve simulacije. U prvoj polovici prošle godine ljekovi za kardiovaskularne bolesti u porasle za 21%, antibiotici za 11%, za respriratorni sustav 31%, za lječenje probavnog trakta 11%. Tržište ljekova je veliko i mora se regulirati. Ako zavirimo u farmaceutske tvrtke koje često puta neki štite vidjeti ćemo najviše zarađuju od hrvatskog zdravstva. Farmaceutska industrija je jedan od najvećih proizvođača novca na svijetu. Tako da zarađuju četristo milijuna dolara godišnje. Na nama je da potrošnja ljekova bude što manje, propisani ljekovi što djelotvorniji a bolesnici zbrinuti. MOramo imati jasnu politiku ljekova i zdravstvenu vlast koja sve to može kontrolirati a što do sada nije bio slučaj. Gospodine Hebrang vi ste upozorili nedavno da je na prvih 20 ljekova sa liste od 1300 koji su ujedno i najskuplji na njih se troši čak 41% predviđenog novca za ljekove. Ove godine u prvih 6 mjeseci gospodo, utrošeno je 266 miliona 813 tisuća 788 eura. Dakle ,impoznatna brojka. Po supstanca na prvo mmjestu je zamislite LIpeks, na kojeg se troši u prvih 6 mjeseci 10 miliona 92 tisuće eura. Zatim sljedi antibiotik, Klavocin na kojeg je potrošeno 6 miliona 451 tisuću 630 eura. A citostatici u svoj toj paleti ljekova da ne nabrajam dalje, od Klavocina, Irumeda, Iruzida, Klavocina i tako dalje na 80 mjestu su te citostatici. Jedan od njih poznati TAksol. Dakle ovi podaci upućju na potrebu trajne izobrazbe zdravstvenih radnika u provođenje unacionalne farmakoterapije. Agencija je zamišljena kao institucija koja će donjeti novosti u ispitivanju ljekova, registracijji, proizvodnji, prometu ljekova. Svjesni na trgovine ljekovima prije nego li uopće dođe ljek na tržište. Bili smo svjedoci afere Fajzer sukoba interesa, zlouprabe položaja, neki lječnici od farmaceutskih kompanija primaju razne oblike novčanih nakada kako bi osvojili tržište i promovirali njihove ljekove. Ovim zakonom sada je se reguliraju financijski odnosio farmaceutskih tvrtki i bolnica. Osim toga izmjenama i regulira se tržište i gotovi ljekovi stavljaju se u promet bez rezultata toksikoloških, farmakoloških ispitivanja, te kliničkih ispitivanja ako dokaže da istovrstan sa gotovim ljekom izvornog proizvođača pod uvjetim da je izvornom proizvođaču gotovog ljeka u Republici Hrvatskoj ili nekoj Europskoji uniji odobrenje stavljeno u promet gotovog ljeka prije više o d6 godina. NOvina je da se uvodi zaštita prava intlektualngo vlasništva na temelju moranduma o razumjevanju između Vlade REpublike Hrvatske i Vladse SAD. Naravno da se potavlja i pitanje dali će se Hrvatska farmaceutska industrija naći u nezavisnom položaju jer bi trebalo stopirat iproizvodnju i planiranje generičkih ljekova zbog realne mogućnosti da orginalni prizvođači zaštite svoj ljek. Postoji mogućnost da bi proizvonja bila stopirana 6 do 10 godina. Time bi se priča se javila i nestašica ljekova, a Hrvatska farmaceutska industrija bila bi u gubitku. Zato zaista pozravljam pojeftinjenje generičkih ljekova, jer onda do takovih stvari sigurno neće doći. Podržavam donošenje odluke da središnje etičko povjerenstvo daje mišljenje o prihvatljivosti plana isptivanja za kličnička isptivanja u slučaju multicentričkih ispitivanja i monocentričkih isptivanja dakle, u jedoj zdravstvenoj ustanovi se u Republici Hrvatskoj uz provedbu troškova te naknade isptivačima i ispitanicama. Do sad je bolnica bila potpisnik sa farmaceutskim tvrtkama. I na kraju zaista prodžavam ovaj zakn jer svjesni smo funkcioniranja agencije ljekova svjesno smo kontrole i poslovanja farmaceutskih tvrki. Posllovanja bolnica, ggdje do sada nisnmo imali uvid koje farmaceutske tvrtke i koliko daju novca za bonicu nisu ni davali, kao što ste čuli. Davali su određenim lječnicima iz kojih išlo se putivanja, edukacije i tako dalje I zaista vrijeme dato sve stavimo pod kontrolu.A ova Vlada to ima i namjeru. Hvala.
Hvala lijepa. Sada je na redu gospođa zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Ja podražvam ovaj prijedlog izmjena i dopuna zakona i ljekovima i medicinskim proizvodima. S konačnnim prijedlogom zakona. Jer smatram da predložene izmjene imaju za cilj veću zaštitu sigurnosti i dobrobit ispitanika, uključenih u kliničko isptivanje ljekova. A osobtio važno smatram i obavještenost ispitanika i dobivanje suglasti. istih na temelju informairanog pristanka, da se ne bi dogodilo da ispitanici nisu ni svjesni da se nad njima u stvar iprovodi ispitivanje. O svemu tome svakako treba voditi brigu etično povjerensvo i zato smatram da njihovu ulogu u svakoj zdravstvenoj ustanovi treba jačati. Podsjetila bih možda ovdje da je što je to u biti etičko povjerenstvo, da je ono prema Zakonu o zdravstvenoj zaštiti tijelo koje osigurava obavljanje djelatnosti ustanove na načelima etike i deontologije. Uz svom sastavu ima iz zdravstvene djelatnike i same zdravstvene ustanove ali i ne zdravstven edjelatnika izvan ustanove i sastoji se njegovo imenovanje određuje upravno vijeće. Pored etičkog povjerenstva na nivou svake zdravstvene ustanove ustrojeno je i središnje etičko povjerenstvo. Ono je jedno samostalno tijelo koje evo vidimo da broji 13 članova i imenuje ga ministar nadležan za zdravstvo. Po predloženim izmjenama ovoga zakona središnje etičko povjerenstvo prihvaća znači i plan isptivanja kod monocentričkih isptivanja, to je dakle ispitivanje kada se provodi samo u jednoj klinici. Prema važećem zakonu za takav ispitivanja bilo je dovoljno da suglanost da samo etičko povjerenstvo te zdravstvene ustanove, što je onda svakako stvorilo mogućnosti prostor za neke možda nesporazume. Bitnim također smatram da ovo definiranje ugovora to smo svjedoci ovih dana da je oko toga bilo napisa i možda eventualno zlouporaba, za to je znači definiranje ugovora koji sklapaju podnositelj lzahtjeva za provođenje kliničkog ispitivanja ustanova gdje će se to ispitivanje provoditi. U tom ugovoru svakako treba utvrditi i biti uključeni ukupni troškovi provođenja kliničkog ispitivanja ljekova, troškovi i medicinskih i drugih usluga. Dobrim također ocjenjujem da se farmaceutsko inscpekcijski nadzor koji provodi nadzor nad ispitivajem, proizvodnjom, prometom provjerom kakvoće te nadzor nad oglašavanjem i obavješćivanem o ljeku. Stavlja znači u nadležnost Ministarstva nadležnog za zdravstvo. Za sad aje to bilo kao što je više puta istaknuto u ovoj raspravi u agenciji za ljekove i medicinske proizvode, a vidjeli smo da takva inspekcija nije bila ni ustrojena. Posebnu pažnju ovdje je zaokupilo ova izmjena članka 15. stavak a, gdje se predlaže znači da podnositelj zahtjeva za davanje odobrenja za stavljenje gotovog ljeka u promet, nije obvezan priložiti rezultat znači toksikološkog i farmakološkog te rezultate kliničkog ispitivanja ako dokaže da je gotov lijek kojeg namjerava staviti u promet istovrstan s gotovim lijekom izvornog proizvođača, a taj izvorni proizvođač gotovog lijeka ima odobrenje za stavljanje promet lijeka u Republici Hrvatskoj ili nekoj od država članica Europske unije, znači duže od šest godina. Ovakav način registracije naziva se jedan skraćeni postupak jer znači ne zahtjeva provođenje toksikološkog, farmakološkog i kliničkog ispitivanja što je jedan dugotrajan i skup postupak, a ispitanike izlažemo isto nepotrebnom riziku. Takva ispitivanja i tako je već proveo izvorni proizvođač gotovog lijeka, a po sadašnjem zakonu, znači još uvijek važećem zakonu, skraćeni postupak je moguće bilo primijeniti samo ako izvorni proizvođač suglasan je sa skraćenim postupkom. Pa ja mislim da je i do sada znači bilo u praksi, ako je izvorni proizvođač nije suglasan onda taj skraćeni postupak nije mogao biti primijenjen, a vjerujem da mnogi izvorni proizvođači nisu se ni suglasili da po nekom povoljnijem postupku njegov lijek se stavlja u proizvodnju, odnosno sličan lijek u postupak. Na taj način znači generički lijek je jeftiniji od originalnog, a ukoliko je tržište zdravo cijena jednog i drugog lijeka će pasti jer smanjenje, a s time će se smanjiti i troškovi za zdravstvenu zaštitu, znači ja mislim da će sa ovim baš se i trebati pojeftiniti troškovi za zdravstvenu zaštitu. Ovdje je znači institut taj date exclusivity koji uvodi mogućnost registracije generičkog farmaceutskog proizvoda tim skraćenim postupkom u roku od šest godina. Htjela bih ovdje ipak još jednom istaknuti da je znači i u zemljama Europske unije taj postupak od 6 do 10 godina, da je kod nas evo primijenjen taj rok 6 godina gdje smo još uvijek znači u povoljnijem položaju i već je naglašeno da to provodimo ustvari odluke o memorandumu za razumijevanje između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o zaštiti intelektualnog vlasništva te realizacija obveza preuzetih Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju te obveze iz privremenog Sporazuma o trgovini i njima povezanim pitanjima, a i usklađivanje zakonodavstva Republike Hrvatske. Ovdje vidimo da su ugrađene i kaznene odredbe koje su u ovom zakonu. Mislim da je dobro još isto smatram da se uvodi formulacija nadležno ministarstvo nadležno za zdravstvo čime se otklanja potreba usklađivanja zakona u slučaju promjene ustroja. I da zaključim. Predložene izmjene i dopune zakona smatram pozitivnim pomakom. Predložene izmjene bolje su i preciznije formulirane, a kako je djelomično usklađen sa pravnim stečevinama Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe podržavam predložene izmjene zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Sada je na redu gospođa zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani potpredsjedniče hrvatske Vlade i ministre zdravstva i socijalne skrbi. Podržavam Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lijekovima i medicinskim proizvodima. Važeći Zakon o lijekovima i medicinskim proizvodima iz 2003. godine neophodno je bilo doraditi sukladno potrebi poštivanja obveza preuzetih Memorandumom o razumijevanju između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o zaštiti prava intelektualnog vlasništva. Dakako ova intervencija je i obveza prema Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, a ujedno i predstavlja usklađivanje našeg zakonodavstva sa europskim i u ovom segmentu. Prema Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju dužni smo do 1. ožujka 2005. godine zajamčiti razinu intelektualnog trgovinskog i industrijskog vlasništva. Zbog toga je trebalo intervenirati u nekoliko članaka pa tako i u članak 15. Zakona o lijekovima i medicinskim proizvodima uređeni su slučajevi stavljanja u promet gotovog lijeka. Po važećem zakonu podnositelj zahtjeva za stavljanje u promet gotovog lijeka nije obavezan priložiti rezultate ni toksikološkog ni farmakološkog ni kliničkog ispitivanja. Prema predloženoj izmjeni podnositelj zahtjeva to nije dužan priložiti ako dokaže da je gotov lijek istovrstan i jednak sa gotovim lijekom izvornog podrijetla. Pod uvjetom da je izvornom proizvođaču gotovog lijeka dano odobrenje za stavljanje u promet gotovog lijeka prije više od šest godina bilo na području Republike Hrvatske, bilo na području neke od članica Europske unije. Uvođenjem ove odredbe uvodi se u naše zakonodavstvo jedan institut date exclusivity. Ovo je put stavljanja u promet istovrsnih lijekova, generičkih lijekova koji su u pravilu znatno jeftiniji i za potrošače znatno dostupniji od izvornih lijekova. Prema važećem zakonu Agencija za lijekove i medicinske proizvode nadzire ispitivanje proizvodnju, izradu, promet lijekova i medicinskih proizvoda. Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi obavlja i farmaceutsko inspekcijski nadzor nad proizvodima, nad proizvodnjom i prometom lijekova i medicinskih proizvoda što znači da su farmaceutski inspektori stavljeni pod ingerenciju ovog ministarstva, odnosno ministarstva nadležnog za zdravstvo. Na taj način se monopol kroz agencije smanjuje. Središte etičke, središnje etičko povjerenstvo daje mišljenje o prihvatljivosti plana ispitivanja na klinička ispitivanja bilo da se radi o multicentričnom ili monocentričnom ispitivanju, ali ono ne može biti pozitivno bez da je ispitivanje prihvaćeno i od strane etičkog povjerenstva zdravstvene ustanove. Kliničko ispitivanje lijeka može se provoditi samo u pravnoj osobi i s kojom podnositelj zahtjeva sklapa ugovor. Međutim dopunom ovog članka prije sklapanja ugovora mora se priložiti i plan financiranja koji uključuje sve troškove medicinskih i drugih usluga pravne osobe u kojoj se provodi ispitivanje. I ova dopuna je za pozdraviti da bi se stalo na kraj samovolji pojedinih ispitivača. Dakako na kraju još jednom kažem da podržavam Prijedlog ovog Zakona o lijekovima i medicinskim proizvodima i da je na ovaj način vrlo transparentno se provode sva farmakološka ispitivanja, biološko-kemijska ispitivanja i klinička ispitivanja i transparentnost obuhvaća i proizvodnju lijeka i medicinskog materijala te stavljanje u promet istih. Ovo nije obavijeno nekom tajnom oko koje su se usko do sada povezivale interesne grupe ljudi pa nam to pokazuje i nedavna afera … U mojoj odluci da podržim ovaj zakon nije me pokolebalo ni izvješće ili gospođe Antunović koja tvrdi da ovaj zakon ugrožava naše farmaceutske kompanije. Međutim ona je vrlo brzo nakon toga sama sebe demantirala, sama sebe opovrgla jer je rekla da vlada mir i tišina. Znači da su farmaceutske kompanije naše uznemirene i nisu zaštićene ovim zakonom, sigurno ne bi vladao mir i tišina. A što se tiče toga da li pravnici u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi rade svoj posao ili se bave nečim para tako, ja mislim da smo svi ovdje legalisti, barem bi trebali biti legalisti i podržati svakoga onog tko legalno radi, tko legalno zarađuje svoj novac, a onaj tko ide mimo toga trebao bi zaslužiti našu osudu, a ne da se postavimo u njegovu zaštitu. Hvala.
Hvala lijepa. Obavještavam da je sukladno članku 207. u 10 i 43 minute po Poslovniku isteklo vrijeme za prijavu rasprave od 10 minuta. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Netočno je što je kolegica zastupnica izjavila da su naše farmaceutske tvrtke nezadovoljne da Vlada sigurno ne bi izašla s ovim Prijedlogom. To je potpuno netočno jer upravo nedavno oglasila se upravo direktorica naše farmaceutske tvrtke Belupo koja upravo govori o pogubnosti ovog Konačnog prijedloga zakona, a naročito odredbe članka 3. koja govori o institut "Data exclusivity" kojima se praktički stvara monopol stranih tvrtki, a onemogućava ustvari prodaja i dovodi do, kaže ona sama, do ugroze 900 radnih mjesta konkretno u toj našoj farmaceutskoj tvrtci.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče, uvaženi ministre. Ja se najprije čudim da mi ovaj Prijedlog zakona nismo raspravili sinoć kada smo u kasne sate i pod okriljem noći protrčali kroz Prijedlog zakona o porezu na dohodak i Prijedlog zakona o Financijskoj policiji. Jer ovaj Zakon spada zapravo u tu kategoriju zakona s obzirom da Zakona o porezu na dohodak umanjuje prava građana, umanjuje njihove porezne odbitke, a Zakon o Financijskoj policiji predstavlja jednu prijetnju za sve gospodarstvenike. Ovaj Zakon predstavlja prijetnju za farmaceutsku industriju. I bilo bi logično da se on u tom vremenu kasnom raspravljao sinoć. Ne čudim se, međutim, da se Zakon predlaže po hitnom postupku jer hitni postupak dakako podrazumijeva da nema dva čitanja. Pa kad nema dva čitanja onda se ne mogu govoriti istine u dva navrata, za predlagatelja vrlo neugodne istine o tome kakav je njegov odnos prema domaćoj farmaceutskoj industriji. Dva su roka za donošenje ovakvog Zakona. Jedan rok predviđa Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a taj rok je 1. ožujka 2005. godine i po tom roku mi još imamo vremena. Pa imamo vremena još i za drugo čitanje. Za drugi rok, kaže ministar, njega diktira Memorandum o razumijevanju potpisan sa Sjedinjenim Američkim Državama. On je ratificiran, ratifikacijski dokumenti nisu poslani. Zašto? Zato što još nisu doneseni svi pripremni akti, a jedan od njih je i Zakon o patentima, a Zakon o patentima je povučen iz procedure još u 3. mjesecu. Prema tome, nema slanja ratifikacijskih dokumenata dok se ne donese i Zakon o patentima. Pa kud se onda žurimo s ovim Zakonom? Pa ajmo nekim logičnim redom. Donesimo najprije Zakon o patentima pa tek onda ovaj Zakon. Opet ćemo imati vremena za drugo čitanje. Prema tome, nikakvi rokovi nisu uvjet, stvaran uvjet da se ovaj Zakon donosi po hitnom postupku. Razlog donošenja po hitnom postupku je što je moguće bolje sakriti odnos prema domaćoj farmaceutskoj industriji. I ja tu pitam Ministarstvo i pitam Vladu, a zašto ona ne štiti domaću farmaceutsku industriju u mjeri u kojoj bi to mogla? Zašto ide ispod toga? Pa koji su razlozi za to? A vi ste hrvatska Vlada, pa vi morate učiniti sve što je u vašoj moći da zaštitite domaće tvrtke. E sad, zašto se ide ispod toga, mogu biti dva različita razloga. Jel to udvorništvo? Jel to udvorništvo prema vanjskim centrima moći? Jel to nekakav tajni dogovor za koji mi ne znamo ovdje, a bilo bi dobro da znamo ili su razlozi sasvim prozaični, mogućnost ostvarivanja nečije zarade? Naime, čemu u članku 3., čemu u članku 3. dodatni uvjet da se izborni vijek nalazi u prometu u Republici Hrvatskoj. I to isključivo u Republici Hrvatskoj, a ne i u drugim zemljama Europske unije? Zašto to toliko ograničavati? Što se tu može dogoditi? Može nam se dogoditi da proizvođač izvornog lijeka nakon isteka ovoga ili neposredno prije isteka ovoga roka od 6 godina koji je uvjet za registraciju generičkog lijeka namjerno povuče izvorni lijek iz prometa, dakle, neposredno prije toga roka. I onda stavi u promet novi lijek, on je neznatno izmijenjen, ali sad i za njega počinje teći taj rok. Ako se to dogodi, a pazite, to se događalo, to se događalo u zemljama Europske unije. Ako se to dogodi nema proizvodnje zamjenskoga lijeka u Republici Hrvatskoj. A to znači da se mora uvoziti originalni lijeka, a to znači da će na uvozu originalnog lijeka netko zaraditi. Prema tome, dajte, Klub SDP-a vam je dao neke amandmane. Ovo što mi u svojim amandmanima predlažemo, pa to misli i Pliva, to misle sami farmaceuti, to misle oni čija biste vi prava i interese trebali štititi, a ne ići protiv njih. Dajte, prihvatite amandmane koje je dao naš Klub i tako odagnajte svaku sumnju, svaku sumnju u nečasne vaše namjere kod donošenja ovoga Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa, gospodine zastupniče. Moram vam reći da [[Upadica: Opet on komentira.]] Moram vam reći da nismo protrčali kroz dnevni red. Nikakvog protrčavanja dnevnog reda nema nego smo raspravili u skladu, točke dnevnog reda u skladu sa Poslovnikom Hrvatskog sabora. Tako ako vi to niste znali, to vam ja sad objašnjavam. Hvala lijepa. Gospodin državni tajnik Veljko Božikov. Izvolite.
Ja bi svima ispred Vlade htio reći da tu nikakve nečasne poslu se ne radi, o nikakvim tajnama nego doista jednu harmonizaciju sa zakonodavstvom i Europske unije i ono što je trebalo isto ispoštovati prije što je davno potpisano sa Sjedinjenim Američkim Državama. Samo da se uklopimo u krug vrlo providnih, transparentnih načina i ponašanja u modernom svijetu gdje težimo ući što ranije.
Hvala lijepa. Ispričavam se zastupniku Pleši, imamo je ispravak netočnog navoda. Izvolite, gospodine Pleša.
Hvala lijepa. Netočno je gospodin Stazić rekao kako Zakon o Financijskoj policiji predstavlja prijetnju za sve gospodarstvenike tako ovaj Zakon predstavlja prijetnju za sve bolesnike. To je vjerojatno samo za vas prijetnja jer vi ste naučili te gospodarstvenike raditi na način da se oni toga boje.
Idemo dalje s raspravom. Gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Ja ću svoju raspravu započeti jednim retoričkim pitanjem, a ono glasi, odriče li se Hrvatska vlastite generičke industrije? Mi smo svjesni da se zakonodavstvo Republike Hrvatske nužno mora uskladiti sa zakonodavstvom Europske unije te da je to jedan od nužnih preduvjeta za punopravno članstvo u Europskoj uniji. Međutim, po uzoru na nove zemlje članice Europske unije, kao što su Mađarska, Slovenija, Poljska, Češka, Slovačka, Hrvatska također treba činiti, to činiti vodeći računa o vlastitim gospodarskim interesima uz istovremeno osiguravanje odgovarajuće zdravstvene zaštite odnosno dostupnosti lijekova. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lijekovima i medicinskim proizvodima u članku 3. ne odražava gore spomenuto stajalište hrvatske Vlade. Naime, ja ću uzeti primjer jedne, odnosno druge po veličini farmaceutske industrije u Hrvatskoj, a to je "Belupo". Dakle, planovi "Belupa" već su doneseni za registraciju lijekova i uključuju njihove portofolijo za narednih pet odnosno deset godina razvoja tvornice "Belupo." Temeljeni su na postojećem zakonodavstvu te sukladno tome razvoj nekih od novih generičkih lijekova "Belupo" je već u tijeku. U idealnim slučajevima trajanje razvoja i registracije generičkih lijekova može biti završena u razdoblju od najmanje tri godine. Spomenuti članak 3. zakona bez prijelaznih odredbi o odgodi primjena instrumenta data exclusivity kojim bi se omogućio barem dovršetak započetih projekata predstavlja udarac na razvoj "Belupa". Naime, "Belupo" 80% proizvedenih lijekova prodaje na tržištu Republike Hrvatske gdje i zapošljava više od 900 radnika. Spomenuta zakonska odredba zahtijevala bi od "Belupa" da znatan dio svog poslovanja transferira u neku drugu od zemalja Europske unije putem svojih vlastitih povezanih društava a što bi se sigurno negativno odrazilo na rezultate poslovanja, posebice tvrtke u Hrvatskoj. S druge strane, teško je da možemo prihvatit činjenicu da iz članka 3. prijedloga zakona, da za generičku aplikaciju gotovi lijek, originator, mora biti stavljen u promet u Republici Hrvatskoj. Drugim riječima to znači, a toga smo već svjedoci i danas da velike svjetske farmaceutske kompanije ne moraju imati interes za plasman svojeg lijeka na hrvatskom tržištu od 4 i pol milijuna stanovnika. "Belupo" kao genetička kompanija, generička kompanija, pardon, zbog ove zakonske odredbe i u spomenutom slučaju neće moći registrirati niti staviti u promet generičku paralelu tog lijeka i znatno duže od razdoblja predviđenom institutom data exclusivitya, jer zakonodavac nije predvidio rješenje za takve slučajeve. Stoga s neizostavno nameće pitanje kojim će se lijekovima liječiti hrvatski bolesnici. Osim toga navedena formulacija članka 3. prijedloga zakona nije usklađena, nije u skladu sa europskim smjernicama broj 83. i njenim amandmanima koji ne traže da je lijek stavljen u promet na teritoriju zemlje članice, već da je registriran ili je bio registriran u nekoj od zemalja članica Europske unije. Iskustva zemalja članica Europske unije pokazuju da originatori nažalost, često zlorabe svoj položaj pa nakon isteka roka dana exclusivitya povuku registraciju lijeka u nekoj zemlji. Ni tada generička kompanija ne bi mogla registrirati niti staviti u promet svoju generičku paralelu lijeka originatora, što iznova predstavlja udarac na bolesnike jer im onemogućava dostupnost lijekova. Napominjem također da se u obrazloženju izmjena zakona dana exclusivity poistovjećuje sa zaštitom intelektualnog vlasništva a što on ne predstavlja, već za posljedicu osigurava dodatnu exclusivnost, odnosno monopol originatora na tržištu. Dovoljno je napomenuti da je primjena dana exclusivitiya obavezna u trenutku pristupa Europskoj uniji, te da današnje članice Europske unije i one koje su to postale 1. svibnja ove godine, Poljska, Mađarska i Slovenija traže odgodu primjena tog instituta na rok od 15, odnosno 10 godina. A da je primjerice Poljska odgodila primjenu tog instituta na rok od tri godine, ali od trenutka kada je postala članicom Europske unije. I kada već govorimo o iskustvima koje su druge zemlje imale u ovom procesu pridruživanja i usklađivanja svog zakonodavstva onda treba reći da su ipak vlade tih zemalja izgleda bile uspješnije u svojim pregovorima. Jer primjerice Slovenija je rekla da je referentna zemlja Slovenija ili bilo koja država članica Europske unije. Češka je jednako tako rekla da je referentna zemlja Češka ili bilo koja druga članica Europske unije. Slovačka također, Poljska također, Mađarska također, a Hrvatska uzima kao referentnu zemlju samo, samo Hrvatsku. A kao što sam rekao primjena produljenja patentne zaštite u Poljskoj je odgođena do trenutka kada Poljska je ušla u Europsku uniju. I sada ja postavljam pitanje, što će biti primjerice sa novom tvornicom koju je ove godine otvorio doktor Ivo Sanader u Koprivnici tvornicom "Belupa"? Hoće li jednako tako svečano doktor Ivo Sanader doći i zatvoriti vrata te tvornice? Jer ovo danas o čemu raspravljamo i članak 3. ovog zakona motivirati će domaće proizvođače generičkih lijekova da svoju proizvodnju, da svoje patentne zaštite presele u Europsku uniju. Kakva je to poruka uopće poduzetnicima u Republici Hrvatskoj? Isplati li se u Hrvatskoj proizvodnja, ili se više isplati u Hrvatskoj osnovati veledrogerije i baviti se veleprodajom i trgovinom originalnih lijekova? Ako su doista originalni lijekovi jeftiniji, onda nema potrebe da uopće imamo farmaceutsku industriju, onda naprosto zatvorimo farmaceutske kompanije koje djeluju i jeftino kupujmo originale na svjetskom tržištu. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo dalje. Gospodin zastupnik Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora cijenjeni državni tajniče, gospodo zastupnice i zastupnici. Kako je ovdje dosada moji predgovornici su jako detaljno i vrlo dobro rekli sve o ovom zakonu, jer mnogi od njih su negdje po svom poslu, pozivu familijarni s ovom problematikom pa ja svoje zamišljeno izlaganje neću in exstenso, već sasvim sublimirati vrlo kratko. Dakle, ovaj Zakon o lijekovima je donesen 2003. godine. Ukazala se je potreba za njegovom daljnjom doradom. Evo to je to. Razlozi koji jesu to je usklađenje s odredbama zakonodavstva Europske unije, zatim nekim međunarodnim sporazumima o zaštiti prava intelektualnog vlasništva, što je također nekoliko puta rečeno. Cilj, tako smo puno čuli o tome, predlaže se da se generički lijek može staviti u promet bez prilaganja ili bez da se prilože rezultati kliničkih ispitivanja. To je naprosto zato jer se time uvodi po prvi puta u naše zakonodavstvo institut dana exclusivity i omogućava se na taj način primjena memoranduma o razumijevanju između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Sjedinjenih Američkih državama o zaštiti prava intelektualnog vlasništva. Nadalje, vrlo važno je ovdje istaknuti, ali prije toga reći ću nešto o upravo nek mi bude oprošteno, na elementarnostima da se bolesnici liječe na tzv. standardni način i drugo je, kroz tzv. ispitivanja klinička ispitivanja. To je jedna viša razina liječenja bolesnika i taj način je rezerviran isključivo za klinike, kliničke bolničke centre. Ovdje je važno spomenuti da se je bila zbilja potreba to iz neposredne blizine mogu reći, da se monocentrične studije, dakle studije koje su naručene u jednoj klinici i da njegovo etičko povjerenstvo raspravi o tome, preuzme odgovornost za sve, a ukoliko se radi o multicentričnim studijama što u Hrvatskoj takvih naravno ima, onda se to išlo za nekakvom multicentričnom, odnosno povjerenstvom koje je bilo na razini ministarstva. Sada sve prelazi u taj središnji etički krug, u etičko povjerenstvo koji će na jedan vrlo minuciozan način kvalitetan, ali s time da zaštite i naručitelja i onoga tko ispituje, a najviše bolesnika na kojem se to ispituje. Prema tome, to je po mom sudu jedna nužnost koja se trebala dogoditi. Šta se još dogodilo sa ovom izmjenom? Da su se u okviru toga precizirale financijske obaveze podnositelja zahtjeva, jer do sada je i svjedoci smo nedavno pisanja našeg tiska o fajzeru naručenim ispitivanjima, zatim naši uvaženi liječnici itd. Prema tome, da bi se to sve skupa izbjeglo ovdje su jako precizirana financijske obaveze u provedbi tih kliničkih ispitivanja. I na kraju, vrlo važno, a to je što smo već nekoliko puta čuli, da farmaceutsko inspekcijski nadzor koji je strašno bitan i koji je predviđen u agenciji za lijekove i medicinske proizvode nije zapravo funkcionirao, nije ustrojen. I zbog toga se predlaže da ove poslove i dalje obavlja, da se obavljaju u okviru Ministarstva zdravstva. Naravno osobno se zalažem za ovaj prijedlog da se usvoji. A negdje kolege koji govore čemu žurba, čemu ovo, čemu ono nismo htjeli tamo, mi smo htjeli u Europu ne samo danas i s ovim Zakonom, još i prije. Prema tome, ako hoćete u kolo morate plesat, u protivnom ništa. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Riječ ima gospodin zastupnik Tonino Picula, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Doista se slažem s ovim što je rekao kolega prethodnik, naime, nema nikakve sumnje da Republika Hrvatska svakim svojim aktom kojeg donosi Sabor mora biti korak bliže standardima razvojenog i demokratskog svijeta čiji dio želimo svakako biti. A jedan od indikatora ozbiljnosti ove namjere svakako uspostavljanje mehanizama zaštite i intelektualnog vlasništva, odnosno prava koja iz toga se deriviraju. Međutim, priprema društva i vremenski slijed u provedbi međunarodnih obveza nisu nevažni. Dobra priprema i pravi timeing štedi novac, čuva ili otvara radna mjesta u sektorima zahvaćenim promjenama. Današnju raspravu doživljavam ustvari kao nastavak postupka ratifikacije memoranduma o razumijevanju, o zaštiti prava intelektualnog vlasništva između Hrvatske i SAD-a koji je potpisan 98. godine. Riječ je da ponovimo o Sporazumu koji inicirao izmjene postojećeg Zakona o lijekovima, radi se i o Ugovoru ne samo specifične važnosti za bilateralne odnose Hrvatske i Sjedinjenih država, nego ugovoru koji ima veliki utjecaj na budućnost domaće farmaceutike. U ožujku ove godine potpredsjednik Vlade i ministar zdravstva gospodin Andrija Hebrang kazao je, kako će ratifikacijske isprave biti razmijenjene s Washingtonom kada se osigura stabilnost domaćeg tržišta i određenih kompenzacijskih mehanizmi domaćim proizvođačima. Dakle, bilo bi dobro znati u kojoj mjeri su danas Hrvatska proizvodnja lijekova i medicinskih proizvoda i opskrba domaćeg tržišta, doista uravnoteženi i spremni za ove nove, ali ipak veoma restriktivne institute. Drugo bitno pitanje, da li je Vlada pripremila izmjene Zakona o patentima, koji je kao i ovaj predmetni Zakon morao biti u saborskoj proceduri prije ratifikacije memoranduma o razumijevanju, o zaštiti prava intelektualnog vlasništva. U ožujku su da potsjetim iz saborske procedure povučena oba prateća zakona, a što je bilo u suprotnosti sa člankom 19. stavkom 2. memoranduma. U raspravi sam tražio predstavnika Vlade da se ne žuri sa potvrđivanjem, već da se prije nastavka postupka ratifikacije napravi simulacija svih ne samo financijskih efekata primjene memoranduma na farmaceutsku industriju u Hrvatskoj. U javnosti su se otvorila neka ozbiljna pitanja u to vrijeme kao na primjer, da li će se nakon potvrđivanja u Saboru u osobito privilegiranom položaju naći, ne samo Američke farmaceutske, nego i sve druge tvrtke registrirane u Sjedinjenim Američkim državama? Doduše u Hrvatskoj nisu sve farmaceutske tvrtke u istom položaju. Nemaju istu vlasničku strukturu. Nekotiraju jednako na međunarodnim tržištima kapitala, pa stoga i nemaju istu perspektivu. Najsnažnija farmaceutska tvrtka u nas Pliva ionako glavninu poreza plaća u Sjedinjenim Američkim državama. Pliva vuče profit veći od 5 milijardi kuna upravo prodajom generičkih lijekova, jer je 80% tržišta u Hrvatskoj trgovanje generičkim lijekovima. Kao i u raspravi o memorandumu o razumijevanju tako i danas u raspravi o izmjenama Zakona o lijekovima središnje pitanje ili jedno od središnjih pitanja jest uvođenje instituta "Data exclusivity:" ili naški tržišne isključivosti. To je jamstvo proizvođačima originalnih lijekova da će imati eksluzivitet na našem tržištu od 6 godina počevši od dana registracije lijeka. Po većini interpretacija to bi značilo da se u tom razdoblju neće moći brzo pojaviti generički lijekovi jeftiniji od originala. Informacije radi, konkurencija originalnih i generičkih lijekova prve godine na tržištu spušta njihovu cijenu između 20 i 30%. A što predstavlja razmjernu uštedu zdravstvenim fondovima. Također je procijenjeno da produljenje tržišnog eksluziviteta za neki vodeći lijek za samo jednu godinu u samo jednoj državi članici Europske unije, stvara trošak od 100 milijuna eura za sustav zdravstvene zaštite. Međunarodne obveze i obvezu prilagodbe domaće farmaceutske industrije moglo bi se uravnotežiti, tako da se tržišna isključivost računa od datuma prve registracije u bilo kojoj od članica Europske unije i da ona ne može trajati dulje od trajanja prvog patetenta na teritoriju Republike Hrvatske koji pokriva aktivni sastojak sadržan u lijeku. Nažalost, ozbiljnije simulacije o efektima memoranduma i ovog Zakona nisu ponuđene ni od strane naše farmaceutske industrije. Javnost je samo obavještena o bojazni pojedinih domaćih tvornica, o sigurnom padu proizvodnje i gubitku tržišta u korist onih koji su lijek originalno proizveli i registrirali. Ipak, iz domaće industrije lijekova dolaze ocijene da su ovakvi zakoni dvosjekli mač za našu farmaceutsku industriju. S jedne strane bi se stopiralo planiranje generičkih lijekova zbog mogućnosti patentiranja originala. A s druge strane originalni proizvođač lijeka možda uopće neće patentirati svoj proizvod. Time bi pacijenti ostali bez lijeka a hrvatska farmaceutska industrija bila u gubitku. Tvrdi se također da bi bilo nepravedno omogućiti ponovno dobivanje patenta i zaštite proizvođačima koji ranije nisu zaštitili proizvode u Hrvatskoj a zaštićeni su u inozemstvu. Primjerice, ove godine ističu patenti 35 vodećih lijekova od kojih neki možda nisu patentirani u Hrvatskoj a memorandumom bi im se pružila mogućnost za to. Generički lijekovi tako bi se mogli proizvoditi svuda u Europi osim eventualno kod nas gdje bi proizvodnja bila stopirana na dodanih pet, šest godina ako bi se lijekovi patentirali u našoj zemlji. Međutim, ako ne postoje preciznije studije utjecaja ovakvih zakona na domaće tržište to ne znači da ne postoji projekcija zainteresiranih inozemnih faktora. Naime, utjecajna lobistička skupina Farma koja štiti interese farmaceutske industrije u Sjedinjenim Američkim Državama u izvještaju State Departmentu procjenjuje da gospodarstvo Sjedinjenih Država zbog nedosljedne provedbe međunarodnih ugovora u Hrvatskoj gubi godišnje između 35 i 50 milijuna dolara s očekivanim povećanjem gubitka nakon ulaska naše zemlje u Europsku uniju. Ovo je konzervativna procjena jer druge analize govore o čak 200 milijuna dolara gubitaka. Stoga možda za provođenje ovoga zakona kao što stoji u obrazloženju neće biti potrebno osigurati sredstva u državnom proračunu ali je potpuno izvjesno da će njegovi učinci imati posljedice za domaće proizvođače lijekova. Hvala.
Hvala lijepo. Obavještavam članove Odbora za zakonodavstvo da je predsjednik Odbora Florijan Boras zakazao 29. sjednicu Odbora za zakonodavstvo koja će se održati u 12 sati u dvorani Josipa Jelačića (Centar) s dnevnim redom kako je prema pozivu koji ste primili. Hvala lijepa. Dalje, gospodin zastupnik Neven Mimica. Izvolite!
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče Sabora. Poštovane kolegice i kolege zastupnici! Donošenjem ovoga zakona na naplatu će nam doći stari grijesi i nove ambicije i potvrdit će se istina da se sve vraća i da se sve plaća. Stari grijeh počinila je HDZ-ova Matešina Vlada još 1997. godine kada je željeli udobrovoljiti SAD u pregovorima u Ugovoru o zaštiti investicija i u pregovorima o ulasku Hrvatske u članstvo Svjetske trgovinske organizacije. Tada je za uzvrat u ne baš uspjeloj trgovini i interesima potpisala preuranjeno obavezu koja štiti strane u ovom slučaju američke proizvođače originalnih lijekova od hrvatskih proizvođača jeftinijih generičkih inačica tih lijekova još pet godina nakon isteka patentne zaštite originalnog lijeka. Kažem preuranjeno je takva produžena zaštita moćnih farmaceutskih kompanija tada nije bila djelom naših obaveza u pristupanju Svjetskoj trgovinskoj organizaciji a nije to bio niti dio aranžmana sa Europskom unijom. Imajući u vidu sve to a želeći zaštititi interese naše farmaceutske industrije i olakšati poslovanje Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje te želeći maksimalno produžiti vrijeme u kojem će generički lijekovi domaće proizvodnje biti po nižim cijenama dostupni hrvatskim pacijentima Račanova koalicijska Vlada za vrijeme svoga cijeloga mandata odlagala je predložiti Hrvatskom saboru ratifikaciju Memoranduma o razumijevanju sa SAD-om koji je regulirao to pitanje. Memorandum je konačno ratificiran prije nekoliko mjeseci. I onda su nas ove godine sustigle naše nove ambicije pristupanja Europskoj uniji. Pokazalo se da cijena pristupanja uniji u ovom dijelu produžene zaštite interesa proizvođača originalnih lijekova nije ništa manja nego li je to slučaj sa memorandumom koji regulira odnose sa američkim farmaceutskim tvrtkama. Čak štoviše, propisi Europske unije traže produženo čekanje na puštanje u promet generičkih lijekova šest mjeseci odnosno šest godina do deset godina nakon isteka patentne zaštite zavisno od tehnološke kategorije lijeka. Mi smo u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju sa Europskom unijom 2001. godine pregovarali i o načinu usklađivanja hrvatskih propisa iz područja zaštite prava intelektualnog vlasništva ali se u tom sporazumu niti jednom riječju ne spominju specifične obveze na području produžene zaštite proizvođača originalnih farmaceutskih proizvoda. Uspjeli smo dogovoriti obvezu da ćemo do 1. ožujka 2005. godine naše propise o zaštiti prava intelektualnog vlasništva, znači sve ukupne propise o zaštiti prava intelektualnog vlasništva dovesti na razinu sličnu, ne potpuno nego sličnu onoj koja postoji u Europskoj uniji. Dakle, obveza vrijedi za cijeli paket intelektualnog vlasništva a ne specifično za jedan njegov manji dio koji uređuje stavljanje u promet generičkih lijekova domaće proizvodnje. Ako baš taj detalj ukupnog paketa zaštite intelektualnog vlasništva i ne uskladimo do 1. ožujka 2005. godine i dalje ćemo imati dovoljno argumenata da dokažemo da je paket u cjelini sličan europskom paketu. Znači, ostavili smo prostor da tek neposredno prije stupanja u članstvo Europske unije do kraja i potpuno uskladimo rokove produžene zaštite proizvođača originalnih lijekova. Uostalom, tako su postupile i skoro sve zemlje koje su nedavno ušle u članstvo Europske unije i nitko nije baš žurio uskladiti se sa farmaceutskim propisima koji će štetiti domaćoj farmaceutskoj industriji i domaćim korisnicima lijekova. I sada dolazimo do najvažnijeg materijalnog pitanja koliko košta i tko će platiti cijenu donošenja ovoga zakona. Uz ovo temeljno pitanje ide i čitav niz drugih dodatnih pitanja za koja se bojim da nam je ponuđeno vrlo malo odgovora. Krenimo redom. Prvo pitanje, koliko našu farmaceutsku industriju košta produžena patentna zaštita originalnih lijekova. Na to pitanje Vlada nije ponudila nikakav odgovor kao da joj nije važno i kao da smatra da to ni za Sabor neće biti važno. U obrazloženju nema niti riječi, niti brojke o dodatnim troškovima koje će zbog ovog zakona imati Pliva, Belupo ili HZZO. Ali za mene to nikako nije nevažno pitanje i očekivao sam i očekujem od Vlade dobiti izračun troškova primjene ovoga zakona. Radi dobivanja prave slike prisjećam se da je Pliva kada ju je bivša Vlada mislim 2002. godine pitala za procjenu povećanja ulaganja u istraživanja odnosno za procjenu povećanja troškova proizvodnje generičkih lijekova zbog ove produžene zaštite originalnih lijekova napisala je tada Pliva Vladi da još nema precizne izračune ali da procjenjuje da će se ti dodatni troškovi računati u stotinama milijuna dolara kakvi su bili i u drugim usporedivim zemljama i da će tu višu cijenu morati snositi i proizvođači i sustav zdravstva. Sada se više u Vladinom obrazloženju ne spominju nikakve brojke kao da je sve ovo sasvim besplatna i financijski neutralna operacija a to sasvim sigurno nije tako. Međutim, postoji druga strana ovoga pitanja, ona potrošačka, korisnička, ona za koju trebaju biti zainteresirani građani korisnici lijekova i HZZO odnosno država. Ne znam zašto ali sve mi se više čini da izlaz iz ove situacije Vlada pokušava tražiti na način da hrvatski pacijenti pa naravno onda i HZZO plaćaju tek neznatno nižu cijenu generičkih lijekova u odnosu na cijenu originala i da se i dalje usprkos pregovorima o smanjenju cijena domaćih lijekova koji se vode sa domaćim proizvođačima zadržava relativno mala margina koja u Hrvatskoj postoji između cijene generičkog i originalnog lijeka a ta margina znatno je manja nego li je to slučaj u većini drugih zemalja. Dakle, nije nemoguća pretpostavka da su se Vlada, Pliva i Belupo nagodili da HZZO ne pritišće previše na snižavanje cijena generičkih lijekova domaće proizvodnje pa da zato sada niti Pliva niti Belupo više ne spominju stotine milijuna dolarskih troškova zbog ovog zakona. A to bi naravno značilo samo jedno. Cijena prilagodbi američkom memorandumu i propisima Europske unije neće ići na teret profita ili extra profita farmaceutske industrije nego će je platiti hrvatski građanin, potrošač lijekova, bilo izravno plaćanjem veće cijene generičkih lijekova od objektivno moguće bilo neizravno putem zadržavanja većeg doprinosa HZZO-a od objektivno potrebnog. Želio bih čuti je li ovo pravi odgovor na pitanje tko će platiti cijenu donošenja ovoga Zakona. Uza sve ovo već navedeno predložio bih odgovore i rješenja za neka dodatna pitanja koja se ovdje otvaraju. Jesmo li mogli još produžiti vrijeme do početka primjene ove dodatne zaštite stranih proizvođača originalnih lijekova. Ja tvrdim da jesmo i to do dana stupanja Hrvatske u članstvo Europske unije. To ne bi dovelo do novih problema sa SAD-om jer ionako smo odužili s primjenom potpisanog memoranduma, a sankcije za to nam SAD već, nam već provodi. A što se tiče Europske unije kao što sam već rekao imamo argumente da dobro radimo na postizanju sličnosti rješenja za ukupnu zaštitu prava intelektualnog vlasništva, a da ćemo punu sukladnost u ovom malom segmentu zaštite proizvođača originalnih lijekova ostvariti do ulaska u članstvo kao što su to učinile i druge zemlje kandidati. Zato je Klub SDP-a predložio i amandman kojim bi se primjena izmjenjenog članka 15. Zakona odgodila do dana stupanja Hrvatske u članstvo Europske unije. Nadalje potrebno je u Prijedlogu zakona tog ključnog članka 15. kod drugog uvjeta za određivanje početka računanja vremena od 6 godina produžene zaštite navesti da on teče ne isključivo od trenutka kada je gotovi originalni lijek stavljen u promet u Hrvatskoj nego i od trenutka stavljanja u promet u nekoj od država članica Europske unije. To dvostruko određenje korišteno je kod prvog uvjeta dobivanja odobrenja za stavljanje u promet bilo u Hrvatskoj bilo članicama Europske unije a to je i dio farmaceutskih propisa Europske unije. Sljedeće pitanje je kako zaštititi proizvodnju onih generičkih lijekova čija je proizvodnja već počela u Hrvatskoj. Tu mislim da sa amandmanom koji smo predložili također imamo rješenja da se i vrlo jasno zaštiti i ta proizvodnja. Sa svim ovim dodatnim prijedlozima može se donekle smanjiti cijena prilagodbe farmaceutskim propisima Europske unije i pokazati da ima načina da se odgovornim pristupom i promišljanjem ukupni troškovi približavanja Europske, Europskoj uniji racionaliziraju. Time se približavamo i konkretnim dokazima da će ukupne dugoročne koristi od ulaska Hrvatske u Europsku uniju biti veće od dugoročnih troškova usprkos nekim nažalost moram reći neutemeljenim i nepreciznim analizama iz Hrvatske narodne banke i misije MMF-a u Hrvatskoj o kratkoročnom deficitu od ulaska Hrvatske u članstvo Europske unije. Šteta je što, što vidim da i Ministarstvo za eruopske integracije nekritički preuzima i prenosi takve pogrešne analize čime samo podržava i pothranjuje euroskepticizam, a ne pridonosi njegovom smanjivanju. Hvala.
Hvala lijepa. I kao posljednji u pojedinačnoj raspravi gospodin zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo dopustite mi nekoliko razmišljanja vezano za ove izmjene i dopune ovoga Zakona. Dosta toga smo zapravo čuli od prethodnika u ovoj raspravi. Ja bih se osvrnuo na ovaj dio koji se odnosi na usklađenje sa zakonodavskom, zakonodavstvom Europske unije odnosno sa obvezama koje je i bivša Vlada odnosno koje su bivše vlade preuzele i moje osobno razmišljanje vezano za to da ne vidim u ovim predloženim izmjenama i dopunama u dijelu koji se odnosi na primjenu memoranduma o razumijevanju o zaštiti prava intelektualnog vlasništva zaključenog između Republike Hrvatske i Sjedinjenih Država, a kojim se ispunjava obveza iz sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju pa i o privremenom sporazumu o trgovinskim i njima povezanim pitanjima zapravo ništa sporno. I u dosadašnjem zakonu uređuju se slučajevi kod kojih podnositelj zahtjeva nije obvezan priložiti rezultate toksikoloških, farmakoloških i kliničkih ispitivanja u postupku ishođenja odobrenja. Dakako za stavljanje u promet gotovog lijeka. O čemu se radi u predloženoj izmjeni? O tome da se ona odnosi na one gotove lijekove koji se stavljaju u promet odnosno gotovog lijeka koji je istovrstan sa lijekom za koji je izvorni proizvođač već ranije dobio odobrenje, za stavljanje u promet prije više od 6 godina. U Republici Hrvatskoj ili u nekoj država članica Europske unije. Te da je taj gotovi lijek stavljen u promet u Republici Hrvatskoj. Dakle u ovom usklađenju sa zakonodavstvom i sa ranijem preuzetim obvezama ne vidim zapravo ništa sporno. Nadalje ove izmjene i dopune zakona uređuju nadzor nad ispitivanje, proizvodnjom, prometom, kakvoćom odnosno oglašavanjem lijeka. Što imamo sada u ovom dijelu? Imamo Agenciju za lijekove i medicinske proizvode u čiju nadležnost je prije dvije godine upravo ovaj nadzor stavljen. Međutim ono što je sporno taj nadzor je trebala obavljati farmaceutska inspekcija ali ona do današnjeg dana još uvijek nije ustrojena odnosno ona nije profunkcionirala. I dakako da ove izmjene i dopune predlažu vraćanje farmaceutske inspekcije u nadležnost Ministarstva zdravstva. I tu isto tako ne vidim zaista ništa sporno jer farmaceutska inspekcija kao takva loše je što ona nije djelovala u dijelu kako smo očekivali odnosno kakva je zapravo potreba u Republici Hrvatskoj odnosno u dijelu ispitivanja proizvodnje, prometa odnosno oglašavanje lijekova. Što se tiče središnjeg etičkog povjerenstva ona, ono je i do sada davalo mišljenje vezano za multicentrička ispitivanja. Ono što je novina odnosno ono što se predlaže da daje mišljenje i za monocentrična ispitivanja i tu bi se složio sa jednim od mojih prethodnika koji zapravo stavlja pod znak upitnika da li ova monocentrična ispitivanja koja se provode u jednoj zdravstvenoj ustanovi, zapravo da li je to dobro rješenje i mislim da tu ima velikih problema i da upravo ova monocentrična ispitivanja treba staviti pod znak upitnika pa da zapravo što se tiče, što se tiče ovog dijela da multicentrična ispitivanja koja se provode u više zdravstvenih ustanova trebaju na neki način biti pravilo, a monocentrična ispitivanja da se pravila rada ovakvog ispitivanja treba staviti pod znak pitanja i dobro razraditi. S tim u svezi je zapravo i ovaj zadnji dio izmjena i dopuna, a koji govori o ugovaranju podnositelja zahtjeva, a vezano za ispitivanje, klinička ispitivanja lijekova i zdravstvene ustanove i tu dakako je bilo i još uvijek ima poprilično problema a vezano za financiranje upravo ovih kliničkih ispitivanja gdje su pojedinci imali izuzetno velikih koristi a da zdravstvena ustanova ne da nije imala samo financijsku korist nego nije imala niti pod kontrolom upravo ova klinička ispitivanja. Ovim izmjenama i dopunama predlaže se da se taj odnos do u detalje definira i u konačnici mislim da ovakve izmjene i dopune ovog zakona treba prihvatiti i u cijelosti ih podržavati. Hvala.
Hvala lijepa. Dali želi predstavnik Vlade? Zaključnu. Izvolite . Povreda Poslvonika gospođa Ingrid Antičević Marinović.
Poštovani gospodine potpredsejdniče, povriješena je odredba članka 208. našega Poslovnika, koja predviđa i u svom stavku 1. da predsjedatelj daje zastupnicima riječ po redosljedu kojim su se prijavili. Meni se ovo nije dogodilo gospodine potpredsjedniče, prvo puta, ali sklona sam prije posumnjati u sebe nego u vas, odnosno onaj koji se zatekne za stolom za predsjedanje. Ja ovdje nisam kako sam se imala izvjestiti prije niti upisana niti ima moje prijavnice. ali nie se to dogodilo ni meni. Evo neki dan se našoj kolegicie Opačić dogodilo da ste morali vaditi njezinu prijavnicu iz koša. Ali bar je bila prijavljena. Dakle ovdje nema nikakvog dokaza da sam ja se prijavila zbog me sada niste niti prozvali. Naravno da je to … sada mogučnost da se i na ovaj način zastupnicima oduzima rijče. Jer ne garantiramo da ako smo predali da ćemo biti upisani i da ćemo zbog toga biti prozvani. I ja bih onda predložila da zaista mi uz prijavnicu u buduće eto moramo tražit i potvrdu da smo se prijavlili, kako bi suzbili ovakav slučaj da se to ne bi nekom drugom više nikada dogodilo.
Gospođo zastupnice. Nije prekršen Poslovnik a može se, niste predali prijavnicu. Niti to ičime možete dokazati da ste je predali. A pto se tiče koša može se komisijski pregledati. Nemojte svaku stvr koja vam padne na pamet pretvarati u namjeru. Vi niste predali, nikvog razloga nema da vam vjurujem. Naprotiv, naprotiv. Niste se prijavili niste dobili riječ, nije prekršen Poslovnik i nemojte to više raditi jer ćete dobiti opomenu. Izvolite, koji je članak Poslovnika povrijeđen.
Isti. Gospodine potpredsjedniče, vi ne možete tvrditi da ja nisam predala, kao što ja sad avama ne mogu dokazati da sam je predala. Ali bilo je kolega koji su sa mnom bili vidjeli kada sam je ja ovdje popunjavala i predavala zajedno sa druge dvije prijavnice i to upravo jučer. A vi ste neki dan vadili doslvono iz koša prijavnicu gospođe Opačić. Ali ja sada na tome niti ne inzisitram, ja samo t ražim potvrdu u buduće da sam predala prijavnicu. I onda ćemo riješiti ovakve dileme.
Gospođo zastupnice, po drugi puta ste zlouporabili dizanje te za povredu poslovnika. Vi niste predali prijavnicu, jer je ovdje gospođa Tajnica plenarne sjednice ne samo ja, prema tome, po svim pravilima milsim da se može pokloniti vjera predsjedavajućem, i tajnici plenarne sjednice. Zbog toga što ste drugi puta potpuno neutemeljeno podigli tablicu za povredu Poslovnika ja vam zbog toga izričem opomenu. Gospođo opomenu, dobili ste opomenu. Idemo dalje. Završnu riječ u povodu ove točke ima državni tajnik gospodin Veljko Božikov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštoavni zastupnici. Doista ispred Vlade mogu reći da sa ovim kvalitenim zakonom neće biti naša industrija oštećena nego se upušta u jednu doista poštenu tržištu utakmicu. Ničime ona neće biti nepošteno osakaćena niti će biti disriminirana dapače moramo ići u jedan krug ponašanja koji čini našu budućnost. Čudi me sada najedamput da mi se postavlja pitanje i to u ovom slučaju gospodin Mimica koji je zapravo pionir i koji doista u svježem je sjećanjuk jako se borio da uđemo što prije u Europsku zajednicu a to znači poštovanje određenih odrednica. Jasno negdje to ima i svoju cijenu, ali puno će biti veći dobiti kad mi uđemo u tu grupaciju naroda gdje je nama i povjesno mjesto. Nema tu elemenata takvih da će biti sada jedan lom domaće industrije. Za svaranje jednoga generičnog ljeak trebaju i godine i godine, ako mi pošteno doista ako mi napravimo sintetiziramo. A ne preko nekakave dolaska ne znam iz koje strane, iz koje možda iz manje razvijenme zemlje. Zato je tu Ministarstvo zdravstva i agencija koja mora profunkcionirati, inspektorati farmacijske industrije koji moraju i paziti na kvalitetu ljekova. I sto tako mi znamo da doista u pravu ste kada govorite dali kod nas orginatori su skoro jednaki kao gernerički ljekovi kao ove konačnice inačice kopija. To je za nažost bila situacija takva. Čudi me da i prije nije stanje tako konstatirano mi smo doista ove godine uspjeli i našu domaću industriju da se ona prilagodin ašim potrebama i da te cijene doista prate svijetske cijene generičkih ljekova. Kod nas su bile znatno više, tek u ovom zadnjim pregovorima nam se to priznalo da smo bili u pravu. I doista smo smanjili tolike izdatke one što su na potrošnju ljekova, a da bi ljekovi bili što dostupniji našim građanima. O ovim novinama etičko povjerenstvo multicentirčki, monocentirčki to je rečno već dosta od toga, to vidimo da je i suglasnost i da se uvađa potpuna providnost, transparentnost na tom segmentu. Ali to je isto i dokaz da je i naše zdravstvo vrlo razvijeno i da ugledan farmacijska industrija iz svjetska želi i kod nas potvrditi svoje vrijednosti ispitivati ljekove. Ljekovi koji se primjenjuju u cijelom svijetu tu smo potpuno u globalnom svijetu, i doista nam se priznaju tu naše vrijednosti. Neke mali netransparetnosti s tim zakonom ćemo sad aregulirati i bit ćemo u tome još uspješniji. Evo Vlada ostaje pri ovim prijedlozima i hvala na pozornosti.
Hvala lijepa gospodinu državnom tajniku. Prelazimo na. Zaključujem raspravu naravno. Odluka će biti naknadno glasovanje.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o ljekovima i medicinskim proizvodima. Hitni postupak, P.Z. br. 211. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane je podnio Klub zastupnika SDPa. Molim ministra potpredsjednika Andriju Hebranga. Da se očituje na prvi amandman na članak 3.
Ne prihvaća se jer je varijanta koja je u zakonu usklađena sa direktivama Europskog parlamenta.
Budući da iz kluba SDPa ni predsjednika Kluba Ivice RAčana ni jednog člana Kluba nema u sabornici. Trebamo glasovati. Tko je za taj amndman. Nitko. Amandman nije prošao. drugi amandman.
Također se ne prihvaća jer je on podrazumjeva određivanje roka koji bi uključio i ljekove koji su već u postupku registracija, a prema Ustavu nema retrogradnog djelovanja. zakon je znači, već je to uključeno sadržajno zato se ne prihvaća.
Budući da predlagatelja amandmana zastupnika Ivice Račana i nikoga iz Kluba SDPa nema u sabornici. Dajem na glasovanje taj amandman Tko je za njega? Nitko. Utvrđujem da amandman nije prošao. Hvala ministre. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona, molim uključite se. Molim možemo glasovati izvolite. Rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 79 glasova za donesen Zakon o izmjenama i dopunama zakona o ljekovima i medicinskim proizvodima u tekstu kako ga je predložila Vlada.
Prelazimo na točku 29, - Konačni prijedlog zakona o uzimanju i presađivanju djelova ljudskog tijela u svrhu lječenja, drugo čitanje, P.Z.E. br. 111; Predlagatelj zakona je Vlada RH. Prijedlog akta primili ste u pretice. Kod donošenja ovoga zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na drugo čitanje zakona. Članak 155. do 157. poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstavo, Odbor za europske integracije i Odbor za rad, socijalni politiku i zdravstvo. Izvješća ste primili na sjednici, želi li predstavnik predlagatelja uzeti dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospodin Velimir Božikov državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, vrlo poštovani gospodo zastupnici. Doista jedan zakon koji ne samo potvrđuje da smo se već suglasii sa mnogim europskim zakonoma nego zakon koji potvrđuje naše sposobnosti i razvijenost naše medicine. MI tu doista ne zaostajemo niti malo za svijetom evo, konačno već tako reći nema ni jednoga organa koji se ne može transplatirati u Hrvatskoj. Vidimo sve uspješnije transplatacije jetre, a bubrege i neke i druge organe za sada neću spominjati. Ovaj zakon je doista nema ništa vrijednije ni plemenitije nego darivanja dio sebe, odnosno, u ovom slučaju kaj naši bližnji ili čovjek za svoga života da odredi da mogu njegovu dijelovi tijela nakon završetka njegova života značiti produženje života svom bližnjem svom sugrađaninu. A isto tako neprijeporno poboljšati kvalitetu njegova života. Sav taj postupak je doista razrađen sa zakonodavno i etičkog aspekta da ne bi bili nikakvi propusti, Bože sačuvaj zloupotrebe. Ipak to u našoj nije zemlji bilo, tu se raspravljalo u prvom čitanju o mogućem trgovanju, to je naš zakon potpuno isključio, ali negdje smo puno tih dobrih primjedbi mi smo ugradili i doista je bilo tijekom prvog čitanja velika harmonizacija je bila svih zastupnika i tu nije za ne očekivati zato jer doista se radi o jednom vrlo vrlo univerzalnom zakonu za dobrobit svih naših građana i svjetsku dobrobit. Jednu stvar smo dopunili na koju bih samo ukazati, to je ono pitanje osoba sa potrebnim potrebama u slučaju koji nemaju vid i koji su gluhonijemi pa u tim situacijama kako oni mogu iskazati to univerzalno pravo da daju dio svog tijela, odnosno ili da sustegnu to pravo. To smo predvidjeli kod prvog čitanja preko bilježnika pa smo uvidjeli da je to doista složeno da pred javnim bilježnikom daju takve osobe iskaz. One to mogu i po ovom novom prijedlogu davati kod javnih bilježnika, ali dali smo jednu jednostavniju mogućnost, to je da kod svog liječnika opće medicine gdje inače ove osobe idu na svoje preglede, kontrole kao i svi građani, da oni tu sada pred dva svjedoka mogu iskazati svoju želju, mi je predviđamo u zakonu jer to je … zakon, da ne žele dati dio svog tijela u slučaju smrti u svrhe transplantacije. S time se oni potpuno izjednačuju sa svim drugim građanima. I još smo na jednom mjestu, da smrt mora se konstatirati tročlano liječničko povjerenstvo, a konstatacije smrti se jasno, te i jest to tako vrlo razrađeno, da te osobe koje konstatiraju smrt one smiju praktički biti u nikakvom stručnom interesu da tako nazovem, jer to mora biti neutralni i potpuno donesti neovisno takvu odluku. Evo toliko sam samo mislio nadopuniti, odnosno ovih par pripomena šta bi bilo kvalitativno novo po ovom zakonu koji je sada pred drugim čitanjem. Hvala lijepa na pozornosti.
Hvala lijepo gospodine državni tajniče. Da li žele odbori? Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, predsjednik gospodin Marko Turić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, cijenjene zastupnice i zastupnici. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo je na 21. sjednici Odbora održanoj 30. studenoga 2004. godine raspravio je Konačni prijedlog Zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja. Odbor je zakon raspravio kao matično tijelo sukladno Poslovniku Hrvatskoga sabora. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja članovi Odbora su izrazili zadovoljstvo činjenicom da je značajan dio primjedbi ovoga Odbora iz opširne rasprave navedene u prvom čitanju usvojen i ugrađen u tekst konačnog prijedloga zakona. To se prije svega odnosi na nacionalnu listu čekanja za koju je utvrđeno da se vodi kod Ministarstva zdravstva. Na taj način istaknuto je u raspravi, moguća je stroža kontrola redovito ažuriranje te transparentnost liste čekanja čime se postiže i objektivnost u dodjeljivanju tkiva i organa. U raspravi je ponovno istaknuto da je potrebno i dalje edukacijom i podizanjem stupnja društvene svijesti povećavati broj donora i transplantiranih organa. Nakon kraće rasprave članovi Odbora su predložili jednoglasno Hrvatskom saboru na usvajanje Zakon o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala lijepa. Da li drugi odbori žele, predsjednici, predstavnici? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Drago Prgomet. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Mislim da se možemo složiti svi s jednom konstatacijom koja je dobro poznata, a koja govori o tome da broj prikupljenih organa od umrlih osoba za transplantaciju doista govori o civilizacijskom stupnju neke zemlje i mjerilo je razvijenosti te zemlje. Ja sam svoj istup i prošli puta počeo s ovom rečenicom, međutim tada sa određenom sumnjom u naš civilizacijski stupanj razvoja obzirom na broj transplantacija, međutim moram priznati da nekoliko činjenica od tada je unijelo daleko više optimizma u ovu problematiku. Broj doniranih i transplantiranih organa zadnjih godina doista intenzivno raste pa je čak taj skok progresivan između ova dva čitanja kada je riječ o ovom zakonu. Drugo, pred nama je ovaj zakon koji nema samo namjeru usuglasiti našu zakonsku regulativu s Europskom unijom, odnosno zakonima Europske unije nego odrediti jasne kriterije medicinske i zakonske prakse, odnosno unijeti pravnu sigurnost kako kod darovatelja tako i kod primatelja organa. I treće, svakako je vrijedno istači, znatna sredstva koje je Ministarstvo zdravstva planiralo za proračun za iduću godinu upravo za projekt transplantacije organa i izuzimanje jednog dijela ovog procesa to je eksploatacija organa izvan sustava limita čime se rasterećuje normalno funkcioniranje bolnica, a potpomaže je ovaj projekt. Svakako ne treba posebno naglašavati da je transplantacija organa od izuzetnog nacionalnog interesa ne samo znanstvenog, stručnog, etičko-moralnog i profesionalnog nego i financijskog. Za usporedbu, cijena jedne transplantacije bubrega je skoro tri puta jeftinija nego što je cijena hemodijalize. Uz zakonsku regulativu i sve one projekte i što spada u djelokrug rada Ministarstva zdravstva kojeg možemo slobodno nazvati temeljnom ulogom zdravstvenog sustava, od ne manje važnosti su i tzv. aktivnosti izvan zdravstvenog sustava, prije svega tu mislimo na utjecaj javnog mijenja i na medija. Uz ovaj zakon želio bih podsjetiti da ovaj zakon nije prvi zakon koji govori o toj problematici u ovom Saboru. Podsjetio bih na rezoluciju o poticanju presađivanja organa iz 99. te zaključke 45. sjednice Odbora za rad, socijalnu, skrb, za zdravstvo iz 2002. godine vezano uz problem transplantacije organa. Osim zakonske regulative bez podrške javnosti neće se uspjeti napraviti pomak u procesu transplantacije povećanje broja transplantiranih organa. Transplantacijski proces mora nam biti svima jasno, uvijek počinje i završava u javnosti. Građani su pokretna snaga i osnovni dobročinitelji i stoga pozivam podsjećajući na značaj prominentnih javnih osoba koje bi se morale uključiti u projekt podupiranja transplantacije organa, prije svega političara, ali i zdravstvenih djelatnika. Skrenut ću pozornost samo na ovaj drugi dio, jer bi jasan stav zdravstvenih djelatnika oko ovog problema ili oko ovog projekta itekako razbio one sumnje i strahove koji postoje kod određenog broja građana vezanih uz proces transplantacije. Mediji. Itekako značajna uloga medija je u procesu podupiranja transplantacije kao javnog nacionalnog i humanog postupka. Na koncu vrijednost ovog zakona je što između ostaloga razbija ili smanjuje određene kontraverze koje su uvijek prisutne u javnosti kad je riječ o transplantaciji organa. Prva od njih je da se isključivo bogati i poznati stavljaju na listu. Međutim, sukladno i ovom Zakonu liste za transplantaciju moraju biti javne. Načelo pravednosti zahtjeva da se na te liste ne može stavljati netko niti po diskriminacijskim niti po drugim zahtjevima nego imunološke i kliničke činjenice moraju biti jedini kriteriji kao način na koji će se određivati postavljanje na liste koje, kako sam rekao, moraju biti javne. Drugo vrlo često pitanje koje obični građani postavljaju, ako se dogodi nesreća, a potencijalni sam donor da li će se liječnici truditi spasiti moj vlastiti život. Prvo, timovi što je regulirano i ovim Zakonom koji liječe i timovi koji presađuju potpuno su odvojeni upravo u namjeri da se izbjegne zloupotreba, prevaga interesa nad istinom i s te strane ispoštovan je ovaj zahtjev da postoje različite ekipe. Jedna za ustanovljenje smrti, druga za eksplantaciju i treća za implantaciju što je i regulirano posebnim članom ovog Zakona. Strah da se organi prodaju, zloupotreba je gotovo nemoguća jer se radi o istovremenom timskom radu, kako sam već rekao, većeg broja stručnjaka i drugog osoblja. Nije moguće također obzirom na postupke eksplantacije čuvanja i transporta gdje je ovaj postupak potrebito držati u tajnosti, pogotovo kad govorimo, kada veričnoj transplantaciji, ali članak 7. ovog Zakona vrlo jasno govori o tom problemu. Drugo, pitanje koje se također može često čuti ili bolje reći neznanje na koje se može naići je vezano uz stav religije. Gotovo ne postoji u svijetu religija koja zabranjuje transplantaciju pa čak i one religije koje sprječavaju i zabranjuju transfuzije krvi ne sprječavaju ili ne zabranjuju transplantacije organa. Možda za nas kao pretežito katoličku zemlju dobro bi bilo podsjetiti stav Katoličke crkve koje su sadržane u riječima Pape Ivana Pavla II. kako je potrebno poticati presađivanje organa od moždano mrtvih kako bi se pomoglo sačuvati život neizlječivim bolesnicima. I to kako kaže, "dati bez naknade dio vlastita života za zdravlje i dobrobit druge osobe, odnosno sve što može poslužiti živome, grijeh je pokopati". Klub Hrvatske demokratske zajednice podupirući donošenje ovog Zakona, cijeneći to što je predlagatelj prihvatio niz amandmana i sugestija koje su se mogle čuti u prvom čitanju ujedno podupire sve ciljeve, mjere, aktivnosti Ministarstva zdravstva na provedbi programa povećanja organa za doniranje, odnosno transplantacije. Dalje, pozivamo Ministarstvo zdravstva u nastavljanju istih projekata kojima se želi omogućiti medijsko i drugo upoznavanje javnosti, dodatna edukacija osoblja koje sudjeluje u procesu transplantacije kao i zahvate u infrastrukturalnim objektima, te suradnja s drugim ministarstvima i naročito s međunarodnim zajednicama u cilju povećanja broja razmjene organa sa drugim državama. Iz tih razloga, obzirom na do sad učinjeno, ovo je prilika da u ime Kluba izrazimo duboku zahvalnost obiteljima koji su do sada svojom velikodušnom i plemenitom dozvolom da se od umrlog dobe organi omogućili život i zdravlje velikom broju bolesnika uz poziv da u nažalost nadirućem nasilju kulture smrti, kultura darivanja organa postane prepoznatljivo obilježje kao dio opće kulture života svih Hrvatskih građana. Iz tog razloga Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovog Zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Obavještavam u ime, da je predsjednik Odbora za financije i državni proračun, gospodin Šime Prtenjača zakazao sjednicu odbora, danas 2. prosinca u dvorani Ivana Mažuranića u 13 i 30 sati, dvorana 84. Hvala. U ime Kluba HNS-a, PGS-a gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U Konačnom prijedlogu zakona jesu ugrađene određene primjedbe koje su bile date u prvom čitanju i iz redova oporbenih zastupnika, iako u obrazloženju se to ne navodi. Meni je osobno bitno da je nekoliko i naših razmišljanja ugrađeno u Konačni prijedlog zakona iako je očito postala praksa da predlagatelj kad čak i prihvati određena razmišljanja oporbenih zastupnika ili klubova nastoji to izbjeći u obrazlaganju na temelju kojeg razmišljanja je tu ugrađeno u Zakon. Međutim, 2 primjedbe koje sam dao u prvom čitanju nisu ugrađene u ovaj Zakon niti je tad bio dat odgovor pa ću ponoviti ne zbog sebe osobno nego zbog toga što smatram da bi mogli time unaprijediti i ohrabriti građane Hrvatske da se u što većem broju odlučuju za darivanje organa. Upozorio sam tada, upozoravam i sada, a to je članak 28. da zdravstvene ustanove koje će se kandidirati i zatražiti certifikat za eksplantacije nigdje nije predviđeno da u redovnim sredstavima financiranja ti povećani, objektivno povećani troškovi njima budu nadoknađeni. Činjenica je da eksplantacija dijelova ljudskog tijela, naročito ako se ona iz godine u godinu povećava, to i jest objektivni trošak bolnice koji se bi trebao namirivati iz postojećih limitiranih mjesečnih ili godišnjih proračuna bolnice. Pa ako želimo, dakle, stimulirati i zdravstvene radnike, liječnike, posebice onu funkciju koordinatora koji se uvodi u članku 30. onda bi bilo korektno da svim ustanovama koje će zatražiti taj certifikat jer imaju tehničke i kadrovske uvjete, velimo da ćemo im povećane troškove podmiriti nakon što dobe certifikat. Neka se izračuna prosječna cijena eksplantacije i po broju izvršenih djelomičnih ili totalnih eksplantacija podmirite te troškove. Drugo, u članku 32. ponovno se pojavljuje pojam ili uvodi obaveza svim zdravstvenim djelatnicima, citiram: "Da vrše promidžbu darivanja organa". Mislim da ova riječ "promidžba" nije adekvatna u temi o kojoj govorimo i da je tema ili je izraz ili obaveza edukacije, savjetovanja daleko prihvatljivija nego promidžba. Prepuštam predstavniku Vlade da li će ove dvije sugestije prihvatiti i nisam na to išao sa amandmanom i smatram da ovaj Zakon trebamo donijeti i to iz dva razloga. Prvo, na ovom području još uvijek primjenjujemo dio zakonodavstva iz bivše države, što je gotovo nevjerojatno ali istinito. I drugo, što je potreba o Hrvatskoj za presađivanje organa još uvijek velika iako zadnjih godina bilježimo rast broja implantacija. U prošloj godini, prema podacima s kojima ja raspolažem, transplantirano je 73 bubrega, 8 gušterača, 28 jetri, 9 srca, a za koštanu srž podatke nisam uspio dobiti. Ovog trenutka na listi čekanja je tisuću pacijenata za presađivanje bubrega, a programom u ovoj godini bilo je predviđeno 90 presađivanja. Na listi čekanja za presađivanje srca je 20 pacijenata, godišnji program predviđa 8 implantacija. Na listi čekanja za presađivanje jetre je 60 pacijenata, godišnji program predviđa 33.Za pluća podatke nisam našao, kod gušterače na listi čekanja je 10 pacijenata, godišnji program predviđao je 8. Za presađivanje koštane srži negdje oko 300 pacijenata i za presađivanje rožnice isto tako 300 pacijenata. Dakle, to su podaci, kad vidimo listu čekanja godišnji plan vidljivo je da još uvijek moramo činiti velike napore na povećanju ljudi koji se odlučuju na doniranje organa, ali vjerovatno i uvesti sve više općih bolnica koje će imati certifikat za eksplantaciju jer bez eksplantacije nema ni presađivanja. Međutim ono što smatram dosta problematičnim su odredbe članka 22. i 23. i da me se krivo ne razumije. Ima država u Europi koje je pitanje donorstva riješila na način da poštuje volju ranije izraženu želju ili spremnost svakog građanina da bude donor. Dakle išlo se je sa izražavanjem spremnosti ili želje da netko želi da njegovi organi ili dijelovi tijela budu korišteni za presađivanje. Ovaj prijedlog zakona ide drugim putem i regulira samo onaj koji je dao izjavu da ne želi biti donor ne smatra se potencijalnim donarom. Postoje takvi modeli u Europi i u svijetu. Ne tvrdim da je on apriori loš, ali moram podsjetiti na ove odredbe što u praksi znače. Dakle neki građanin Hrvatske koji donese odluku da se protivi da se dio njegovih tijela i organa koristi u svrhu presađivanja i liječenja mora dati pisanu izjavu liječniku primarne zdravstvene zaštite, liječnik tu listu mora dostaviti Ministarstvu zdravstva, Ministarstvo zdravstva mora njega uvrstiti u listu nedarivatelja koja je profesionalna tajna. Ajmo simulirati situaciju da u petak u ponoć desi se tragedija i bolnica x ima potencijalnog donora i trebalo bi izvršiti eksplantaciju čak i totalno svih organa koji su, to znači da će ta bolnica čekati ponedjeljak dok ministarstvo ne počne raditi da bi izvršilo provjeru. Ako nije tako, recite mi u kojem članku je to zapisano da nije tako. Drugo, ova tema je još uvijek kod dijela građana Hrvatske tabu tema o kojoj se ne želi, ne usudi, ili ne zna razgovarati jer nema dovoljno podataka i činjenica, mi to htjeli priznati ili ne. Ali taj problem objektivno postoji. Vratimo se ovog slučaja kojega sam spomenuo. Da li će liječnik ili onaj koordinator u ustanovi izvršiti eksplantaciju bilo kojeg dijela ljudskog tijela, nakon provjere da pacijent nije na listi nedarovatelja i u tome neće izvijestiti najbliže stradalog čovjeka. Da li će on, ima obavezu obavijestiti suprugu ili supruga, roditelje ili djecu potencijalnog donora da će se izvršiti eksplantacija, ili to ne mora učiniti, ili to ne smije učiniti, ili to mora učiniti? I što ako se desi da zdravstvena ustanova poštuje ovaj zakon, izvrši provjeru da netko nije na listi nedarivatelja, izvrše eksplantaciju, ne obavijeste najbliže koji to naknadno saznaju i usprotive se tim činom i dolazi do spora do sumnje, do nevjerice do naknadnog obrazlaganja zakona, do tužbenih sporova, sudskih sporova. A svaka takva afera koliko god bila zakonski čista stvarati će strah nedoumicu i nepovjerenje u takve potencijalne donore jer je tobože nešto mutno. Želimo li izbjeći takve situacije, jer svi građani ne znaju zakone na pamet. Kad se desi u obitelji tragedija onda su emocije jače od poznavanja zakona i svega onoga što je racionalno u tom trenutku. Zašto donosimo ili donašamo zakon koji i tu nije kristalno jasan i da zaštiti svakog zdravstvenog djelatnika, svakog liječnika koji je nekoga predložio za eksplantaciju i on ju izvršio. Zbog toga smatram nužnim da se u ovaj zakon ugradi odredba iz koje će jasno proizlaziti obaveze, obaveza koordinatora bolnice koji se uvodi člankom 30. obavezati da je dužan prije svake eksplantacije provjeriti da li je moguć donor je ili nije na listi nedarivatelja i tek nakon dobivene potvrde da nije dati suglasnost za eksplantaciju. Isto tako smatram ako primjenjujemo ovakav model da u zakonu mora postojati obaveza tog koordinatora da najbliže, dakle onih koji se u zakonu spominju obavjeste o tome da će se izvršiti eksplantacija ili da je izvršena eksplantacija. Ja želim vjerovati da ćete pomno razmotriti ovaj amandman i ovo što sam vam sada rekao, ne u želji samog prepucavanja oko zakona, nego u želji da zaista u praksi izbjegnemo situaciju da nakon eksplantacije bez znanja najbližih, a posebice nemogućnosti dokazivanja da netko nije bio na listi nedarivatelja dođe do spora i sukoba. Samo jedan incident ako nam se desi u državi na tu temu, samo jedna afera koja će medijski biti razvlačena, samo jedna sumnja ako ostane da je eksplantacija izvršena a da netko sumnja u namjeru ili ranije izraženu volju tog donora smanjiti će spremnost građana na darivanje organa. I što god kasnije mi obrazlagali koliko god se tko pozivao na zakon ostati će sumnja. Sada zakon donašamo i na potezu smo da zakon donesemo tako da spriječimo bilo kakvu naknadnu sumnju ili probleme koji nam se mogu javiti. Ja sam pronašao samo tako da taj koordinator osim edukacije i nagovaranja bude u funkciji zadnjeg osigurača i najbližima dati jamstvo da je sukladno zakonu eksplantacija pripremana i izvršena. Pročitajte ponovno cijeli zakon i vidjeti ćete da takve odredbe nema. Čekati ću očitovanje na amandman koji je dati i završiti svoju raspravu sa nadom da više ne postoje nikakovi razlozi ni tehnički ni ljudski ni bilo koji drugi da ovaj Parlament se ne vrati elektronskom glasovanju, elektronskom utvrđivanja kvoruma umjesto dizanja ruku i da ćemo ovih dva, tri milijuna kuna koliko je koštala ova tehnologija konačno početi koristiti. Hvala.
Gospodin. Hvala lijepa. Gospodin državni tajnik.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovani zastupnici, vrlo poštovani gospodine zastupniče Lesar. Doista ste, u pravu ste kad kažete da su naše potrebe daleko veće i da su liste čekanja za transplantaciju određene organa pozamašne. I svjesni smo i mi toga i doista radi tako naša struka tako isto i ova Vlada. Želimo da budu što manje te liste, što kraće i da mi doista sve potrebe naših građana u ovom slučaju naših pacijenata zadovoljimo. Nije istina da ne postoji sredstva. Sredstva postoje i timovi eksplantacije, troškovi prijevoza sve to je dodatno stimulirano nije zdravstvena ustanova s time oštećena. Isto tako niti jedan organ da se nije presadio zato što spriječava današnja situacija u zdravstvu. Ne, nego doista ovaj zamašaj, ova struka treba nastaviti dalje i što više da u svijesti i naših građana gdje će pomoći i ovaj Zakon koji će omogućiti davanja organa. A isto tako i spremnost naše struke da što više može tih potreba zadovoljiti da budemo svi zadovoljni. Ovdje u članku 30. doista je taj koordinator koji je dužan sa nadležnim, znači u ovom slučaju sa Ministarstvom, ...centralni koordinator. I budite uvjereni da neće se to dogoditi kao što ste jednim primjerom rekli, ako u pola noći se negdje ukaže potreba, odnosno mogućnost da se mogu eksplantirati organi i da ne bi negdje petak kako ste rekli na noć ta naša koordinacija doista radit će 24 sata tijekom cijele godine. I sad postoji mogućnost, vi jako dobro znate da osobe zato zadužene, ne moraju oni ni fizički stajati u Ministarstvu, postoj ... dostupne su, ako i potreba da ih se ne nađe, onda prema sustavu uzbuđivanja doista se takve osobe nađu. Bilo koja situacija kao i bilo koja kriza, naše Ministarstvo doista reagira brzo, promtno kroz nekoliko minuta i budite uvjereni da će to biti provedeno onako kako treba i sprovađa se i sada. Nema ni jedan primjer da je tu zakazala ova koordinacija u Ministarstvu. Hvala.
Hvala lijepa. Imali smo jedan ispravak netočnog navoda. Ispričavam se gospodinu Bačiću, izvolite. Stjepan Bačić.
Pa sad je već državni tajnik ispravio zapravo podatak da nema predviđenih sredstava za eksplantaciju, proračun Hrvatskog zavoda za ovu i iduću godinu, a bilo je i za ovu predviđena suma za eksplantaciju. Hvala.
Hvala lijepa. Idemo dalje. U ime Kluba HSS-a gospođa zastupnica Ljubica Lalić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Kada smo imali prvo čitanje ovoga Zakona, Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke pozdravio je prijedlog i ocijenio ga potrebnim iz razloga. Što je u Republici Hrvatskoj područje transplantacijske medicine regulirano Zakonom iz 1980. godine koji je kao Hrvatski zakon preuzet 1991. godine. Činjenica razvoja medicinske znanosti koja omogućava sve većem broju građana liječenje transplantacijom nalagala je donošenje novog zakona. Ovaj zakonski prijedlog nosi oznaku P.Z.E. i bilo bi pogrešno stvaranje mišljenja kako je ovo još samo jedan zakon koji se donosi pod pritikom Europe. To bi bilo pogrešno jer nama ovaj Zakon treba i on ne smije biti tuđi, on mora biti naš. ... donorstva očito je da ima odjeka i u Hrvatskoj na što ukazuje povećanje broja donora i Hrvatsku polako svrstava u Europski prosijek. No, unatoč porastu broja donora još uvijek je potreba veća i to nesrazmjerno. Još uvijek su duge liste onih koji čekaju donora. Još uvijek građani zaziru od donorstva pa čak i nakon smrti. Razlog tog zaziranja sasvim sigurno se nalazi u svijesti čovjeka. Da li je to predrasuda, strah od zloporaba u korumpiranom društvu nepovjerenje u postupanje na načelima pravde i pravednosti. Smatramo da se od svega nabrojenog ne može izdvojiti samo jedno, jedan razlog, a razlog je u svemu i u predrasudi i u strahu i u nepovjerenju. Predrasuda proizlazi iz uvjerenja da je tijelo izričaj i potvrda osobe. I to je točno. Tijelo jest materijalna potvrda čovjeka u duhovnom smislu. Međutim, ono nam je dar koji nam je podaren, ali ne zbog toga da bismo ga okovali okovima egoizma. Prepuštajući materijalnom propadanju i onoga što bliženjemu i bratu u milosti darivanja život znači. Potičući donorstvo kao najveći humani čin svakog čovjeka Sveti otac je rekao sve što može poslužiti živome grijeh je pokopati. Ovo su snažne riječi usmjerene na razbijanje predrasuda i za njih se mora iznaći put da dođu do svijesti ama baš svakog čovjeka. Iznalaženje tih putova nije zadatak samo duhovne zajednice čiji je Sveti Otac vrhovni poglavar, to je zadatak i civilne zajednice, a to je država. Razbijanje predrasude zajednički je zadatak i obveza oba dviju zajednica, najhumanije dijelo u životu jednog čovjeka jest darivanjem vlastitih organa spasiti tuđi život, a stručnjaci kažu da jedan čovjek donorstvo može spasiti četiri života. Daljnji razlog zaziranja od donorstva jeste strah od zloporaba. Nažalost, živimo u društvu koje moralno erodiralo. Pogažene su moralne i društvene vrijednosti i sve se povrijeđuje jednom jedinom cilju, a to je osobna materijalna korist. U moralno erodiranom i k tome materijaliziranom društvu u kojem se altruizam umjest plemenitošću tumači ludošću zadnjih romantičara dakako da postoji strah da će plemeniti čin postati predmet tuđeg biznisa. Na državi je da dade kroz zakonsku regulativu mehanizme koji će jamčiti da do zlouporaba ne može i neće doći. Dakako da nije dovoljan samo zakon. Zakon bez odgovarajuće prakse ne znači ništa. Teret eliminacije ovoga razloga leži isključivo na državi baš kao i eliminacije nepovjerenja u pravedan odabir osoba s liste čekanja. Ovaj teret nije lagan, a uspjeh je time teži kada se radi o državi koja se za samo nekoliko mjeseci za 20 mjesta pogoršala svoju poziciju na ljestvici korumpiranosti. Prema Zakonu treba razlikovati uzimanje dijelova tijela od živog darovatelja i uzimanje dijelova tijela od umrle osobe. Uzimanje dijelova tijela od živoga darovatelja dozvoljeno je samo ako je darivatelj za taj zahvat dao suglasnost u pisanom obliku i ta suglasnost mora se odnositi samo na predviđeni zahvat. U pravilu u ovom slučaju i u buduće će se raditi o doniranju poznatog primatelja. Situacija nešto složenija kod uzimanja dijela tijela s umrle osobe. Zakon kaže, dijelovi tijela s umrle osobe smiju se uzeti radi presađivanja samo ako se darovatelj za života nije tome u pisanom obliku protivio. Mi u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke takovoj se odredbi ne protivimo. Izgleda jednostavno, ali u praksi to baš nije tako. Prema zakonskoj formulaciji trebalo bi se samo utvrditi da li se umrli za života pismeno usprotivio uzimanju organa, a ako nije slobodno se organi uzimaju. Slijedom sadašnje formulacije to je također moguće no, praksa je bitno različita od zakona. Zauzimanje organa traži se suglasnost članova obitelji. Iako Zakonom nije uređeno kojih članova ustalila se određena praksa. Ovo nije ni mjesto ni vrijeme da se osuđuje raskorak prakse i zakona, situacija je vrlo osjetljiva i sasvim sigurno u neopisivo teškoj situaciji je liječnik koji najbližoj rodbini mora priopćiti da je kod pacijenta nastupila cerebralna smrt i da povratka nema. U tako teškom trenutku još mora pitati za dozvolu za uzimanje organa, najnepovoljniji trenutak za racionalno odlučivanje. Stoga razmislimo o važnosti i statusu donorske kartice. Ona je sredstvo isticanja svijesti, poticanja svijesti o humanosti doniranja organa, no nakon smrti potpisnika kartice njegova najbliža rodbina odlučivat će da li će biti izvršena njegova volja. Ne pada nam niti na kraj pameti da bi dopustili raspolaganje organima bez suglasnosti, ali suglasnosti koga, pa naravno onoga čiji su organi. Onoga trenutka kada sam potpisala donorsku karticu nedvojbeno sam izrazila svoju slobodnu volju i ne vidim tko je taj čija bi volja bila iznad moje volje. Smatram da u takvom slučaju nema spora. Donator je jasno izrazio svoju volju, a njegova obitelj nije izložena da u trenucima najveće boli razmišlja o humanosti donorstva. Ne ponavlja se tako često nadljudska nesebičnost one majke iz Rešetara koja je davanjem suglasnosti za uzimanje organa njene poginule 17-godišnje kćeri spasila četiri života. Dakako da je u svemu tome vrlo važan odnos liječnika ne samo prema pacijentu nego i njegovoj obitelji. Liječnik mora buditi povjerenje, to nije lako, ali niti posao liječnika nije lak ali je vlastitom voljom izabran. Nadalje, povećanjem broja donora povećava se potreba za povećanjem broja liječničkih timova, uređenja novih operacijskih dvorana te nabavke nove opreme. Zato su potrebna sredstva i to sredstva iz državnog proračuna. Tih sredstava nema dovoljno i još dugo neće biti. Stoga se pribojavamo da dobijamo još jedan zakon koji nas približava pa čak i izjednačava sa regulativom drugih zemalja Europske unije, a ono što nas čini različitima od drugih jest što će kod nas možda ostati mrtvo slovo na papiru. Unatoč tome strahu, Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržava ovaj zakon, ali to neće moći pokazati glasovanjem jer ne želi sudjelovati u nečemu što predsjednik Sabora po potrebi falsificira i prilagođava potrebi danog trenutka, a da bismo izvršili svoju dužnost glasovanja nužno nam je omogućiti konzumaciju prava, a prije svega pravo glasovanja na način čiji se rezultati utvrđuju na nedvojben način. Hvala lijepo.
Gospođo nemojte upadat. Ja ću odgovoriti na ovo, na temelju članka 32. alineja 18. našeg Poslovnika i članka 14. alineja 1. i 4. koja kaže da je pravo i dužnost zastupnika da sudjeluje u radu Hrvatskog sabora, raspravlja i glasuje. Nije primjereno ni dobro da pojedini zastupnici pozivaju zastupnike ili najavljuju kršenje Poslovnika. To govorim za one zastupnike od 152 koliko nas ima, koji ne žele ili možda malo teže shvaćaju odredbe Poslovnika, zbog njih govorim. Vjerojatno od nas 152 ima takvih pa zbog toga upozoravam da je pozivanje na kršenje Poslovnika također kršenje Poslovnika. Povreda Poslovnika gospođa Ljubica Lalić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ali jednim izričajem za koji želim vjerovati da ga niste htjeli tako upotrijebiti kada ste govorili, članak 213. koji obvezuje predsjedavajućeg da čuva red na sjednici, a prije toga članak 18. koji govori o zaštiti dostojanstva i digniteta svakog zastupnika, vi ste nezgodno se izrazili jer ste rekli da neki zastupnici malo teže shvaćaju što asocira da su možda ne daj Bože mentalno retardirani ili neznam, pa ako biste to mogli pojasniti i na taj način spriječiti ono što bi se moglo protumačiti, a ja ne želim ni pomisliti da ste vi kao predsjedavajući svojim kolegama zastupnicima htjeli reći da su retardirani, a da i jesu i takvi su izabrani od naroda.
Nisam povrijedio Poslovnik nego se upravo držim Poslovnika citirajući odredbe 2. članka Poslovnika, a Poslovnik također za one koji ne žele sam rekao, a neki i malo teže shvaćaju, je mali ustav, a on predviđa da se i ima pravo sudjelovati, raspravljati i glasovati ne samo pravo nego i dužnost zastupnika u Hrvatskom saboru. Prema tome gospođo, dokle god vi budete pozivali na to kako nećete glasovati, ja ću vas upozoravati da ste dužni po slovu i duhu Poslovnika ili malog ustava to raditi a ne najavljivati kako ćete kršiti Poslovnik. Prema tome ne dolazi u obzir da sam ja u bilo čemu povrijedio Poslovnik, rekao sam da se neki ne žele, a neki možda što je isto tako normalno, da možda malo teže i shvaćaju, zbog toga sam to i napomenuo. … [[Upadica se ne čuje.]] Idemo dalje. Dokle god budete pozivali na kršenje Poslovnika sa ovog stola dok ja budem predsjedavao biti ćete opomenuti uz čitanje odrednica Poslovnika članka 14. alineja 1. i 4. i članka 32. alineja 18. po kojoj sam dužan osigurati dužnosti zastupnika koje moraju obavljati u Saboru. Naravno vi možete to raditi, ali mogu i ja. Hvala lijepa. Idemo dalje. U ime Kluba IDS-a gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite gospođo.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Ovaj zakon svakako je važna tema sama po sebi za sve građane Hrvatske, a još ka tome sa stajališta usklađivanja domaćeg zakonodavstva sa stečevinom Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe u ovom području. Klub IDS-a naravno da podržava intenciju uređenja sustava za eksplantanciju i transplantaciju. Iako moram naglasiti da ovakav zakon prije nego što je došao uopće u proceduru, trebalo je provesti širu javnu raspravu kako bi se građani mogli očitovati o samom načinu organiziranja. Zašto bi to trebalo tako biti? Do sada se vodila kampanja u Hrvatskoj, mnogo se govorilo o donaciji organa, čak su se počele dijeliti donatorske kartice sve naravno od grupe liječnika entuzijasta koji su htjeli pomoći i koji shvaćaju važnost transplantacije naravno u svrhu liječenja. Znamo i da Crveni križ vrši veliku akcija darivanja krvi, jer znamo da je i krv ljudski organ. Sada kada je konačni prijedlog zakona pred nama, moram priznati da smo mi u IDS-u određenoj dilemi jer se sada ovim Prijedlogom svi smatraju donatorima, ako se za života posebno ne protive. Znamo da je prije u zdravstvenoj knjižici postojala rubrika u kojoj ste mogli označiti želite li biti donator organa nakon smrti ili ne. Kada bi se napravio popis ljudi koji su se odlučili da u slučaju nesretnog slučaja, odnosno svoje smrti doniraju organe oni bi bili naravno automatski upisani kao donatori. Ali samim time nisu bili oni drugi automatizmom napisani da su protiv. Znači, mi bi sad trebali imati popis ljudi koji su protiv doniranja svojih organa nakon smrti. Sam Zakon kaže ako ne postoji pisani trag o odbijanju to znači da je prešutna suglasnost. Mene samo zanima na koji način ćete vi doći do pisanog traga. Takav popis se po nama trebao preko liječnika primarne zdravstvene zaštite slijevati u jedan centar koji bi onda o tome obavještavao centre koji se bave eksplantacijom. Takav bi se podatak i sada trebao nalaziti na zdravstvenim iskaznicama, a preduvjet da se ljudi mogu opredijeliti je i naravno dobra obaviještenost. Možemo se podsjetiti da je sadašnji ministar, gospodin Hebrang još 95. godine pokrenuo rješavanje transplantacijskog problema. Već je tada formirana radna grupa koja 1998. završila tzv. Naputak o eksplantaciji organa gdje su koncepcijski postavljeni i organizacija i financiranje. Evo vidimo, međutim, da do danas, znači skoro 10 godina niti jedan koncept nije realiziran. Bojim se, nažalost, da sa, da osim na neki način usklađivanja zakona sa Europskom unijom donošenjem ovog Zakona da se liječenje transplantacijom neće brojčano bitno promijeniti jer naše zdravstvo nije za to spremno ni tehnički niti materijalno. Činjenica je da ovakav predloženi sustav, sustavom dobivamo sigurno veći broj donatora. Međutim, ja mogu vam dati primjerom presađivanja bubrega u Hrvatskoj dokazati da u Hrvatskoj negdje ima oko 2 tisuće 800 ljudi koji idu na dijalizu, od njih 800 čeka red za transplantaciju, a u jednoj godini se u Hrvatskoj svega izvrši 33 transplantacije bubrega. A znamo i sami kada se bubrezi transplantiraju da se takve osobe imaju bolju kvalitetu života. A isto tako, što se zdravstva tiče, može se i puno uštediti jer za pacijenta koji ide jednu godinu na dijalizu košta 150 tisuća kuna, a onaj koji je presadio i košta zdravstvo 60 tisuća kuna. Isto tako moramo biti svjesni toga da se u Hrvatskoj u postotku eksplantira znatno manje organa od umrlih osoba nego što je to europski prosjek. Jedan je od uvjeta za poboljšanje i upoznavanje građana o transplantaciji sigurno javna rasprava i objašnjavanje da je transplantacija organa isto tako jedna metoda liječenja. I isto tako da svi oni koji doniraju pomažu na neki način u tom liječenju. Dobra organizacija, znanje, sredstva i ideja davalaštva bitni su faktori za uspješno liječenje transplantacijom. Koliko je matematika važna svjesni smo svi ovdje. Metoda liječenja transplantacijom i koliko je ona unaprijedila medicinske mogućnosti pomoći čovjeku govorio je sam Papa, to smo već i danas čuli, na 18. Kongresu Svjetskog udruženja za transplantaciju u Rimu 2000. godine. Papa je rekao da doniranje organa u slučaju smrti za korist drugih izraz osobne odluke, volje pojedinca, izraz ljubavi čovjeka prema čovjeku. Ova poruka treba biti poticaj svima, svim organizacijama i ljudima pojedinačno. Svatko o tome treba razmisliti, razgovarati u obitelji i izraziti svoju volju. Što se tiče ideje, svakako da ova ideja je vrlo pozitivna i da svi naravno podržavamo tu ideju. Iako svi znamo da je dobro imati ovakav zakon, no u naravi nama se u životu ništa neće promijeniti jer naše zdravstvo nije spremno za veći broj eksplantacija i transplantacija jer i do sada mali broj presađivanja nije ovisio o samoj ovoj zakonskoj regulativi. Već uvijek ovisi o stanju u našem zdravstvu, a sami smo svjesni koliko je u našem zdravstvu financijsko i materijalno stanje vrlo loše.
Hvala lijepa. U ime Kluba SDP-a gospođa zastupnica Željka Antunović, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici, državni tajniče. Nama je u Klubu SDP-a drago što se u ovoj dvorani raspravlja o ovoj tematici i o ovom Zakonu. Doista rezultati koje postiže transplantacija u Hrvatskoj ali i znatno veće potrebe nego što su dostignuti rezultatima kako oni išli u pozitivnom pravcu suvremena, suvremeni razvoj znanja i mogućnosti u području medicine obvezuju nas da se ovo područje regulira zakonom. Ovaj Zakon koji smo dobili pred sebe dati će odgovore na neka od tih pitanja i popunit će neke praznine koje su do sad postojale. U tom pravcu mogli bi eventualni biti zadovoljni. Međutim, mi u SDP-u mislimo da propuštamo priliku da napravimo još bolji zakon koji neće samo popunjavati ove otvorene pravne praznine u području transplantacije nego koji će potaknuti još brži razvoj transplantacijske medicine kojem svjedočimo u zadnjih 4, 5 godina. I ja ću iskoristiti još jedanput i svaki put kad bude prilika ovu govornicu da iznesem stavove SDP-a, ali i da odredimo ono što je naša zajednička javna funkcija, a to je da dodatno promoviramo funkciju donatorstva, da dodatno promoviramo da smo svi dužni učiniti maksimalne napore da broj transplantacija u Hrvatskoj postaje još veći. Negdje za prvih pola godine možemo se pohvaliti da na milijun stanovnika imamo negdje 12 do 13 donora što je doista dobar rezultat za naše uvjete. 2000. godine počela je ekspanzija i javna kampanja je dobila puno veći prostor i mislim i da ta javna kampanja, da toj javnoj kampanji treba zahvaliti ovu značajnu ekspanziju. U tome je u vrlo pozitivnom kontekstu sudjelovao i Sabor, od donošenja rezolucije, različitih okruglih stolova, konzultiranja stručnjaka, uvedenih obveza izvještavanja Ministarstva zdravstva prema saborskom odboru o realizaciji programa i poduzetim aktivnostima na transplantaciji organa u Hrvatskoj. Sve su to aktivnosti koje zavređuju i pohvalu i čestitku. Čestitka pripada svim sudionicima, puno puta je ponovljeno pa i danas, najčešće entuzijastima, ljudima koji su spremni učiti i u Hrvatskoj razvijati i suvremena znanja i suvremene metode i suvremene procedure. Međutim, mi se s tim više ne smijemo zadovoljiti. Ono što mi u SDP-u mislimo da bi ovaj zakon mogao bolje riješiti, bolje poticati je u stvari ono što i predstavlja najveći problem u Hrvatskoj, organizacija i procedure, odnosno organiziranost procesa transplantiranja. U ovom zakonu kao centralno mjesto koje će se baviti koordinacijom i organizacijom svih tih složenih procedura je Ministarstvo zdravstva, Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, preciznije kako se danas zove. Ja se nadam da će se svi složiti da je to korak unazad u odnosu na sve ono što je u Hrvatskoj već raspravljano, pa ja bih čak rekla i djelomično stavljeno u funkciju. Ja ću vas podsjetiti na funkciju Croatia transplanta koja, koji nikad nije profunkcionirao u cjelini ali je djelomično funkcionira. Ne mora se zvati Croatia transplant, ali treba postojati jedna centralna organizacija koja bi funkcionirala 24 sata i koja bi koristila sve moderne komunikacijske, komunikacijska sredstva koja bi onda povezivala sve sudionike u ovim složenim procesima transplantacije. Prilikom jedne rasprave otvorene široke stručne rasprave u Hrvatskom saboru doktor Igor Povrzanović čovjek koji je svakako autoritet za ovo područje je to izrazito naglasio i tome se, s tim se slažu svi entuzijasti, dosad sudionici u procesu transplantacije. Svi misle da je to u Hrvatskoj najveći, najveći problem. Zašto mi u SDP-u mislimo da Ministarstvo zdravstva nije dobro, dobro tijelo. Ministarstvo je upravna organizacija, ministarstvo ima neke druge zadaće, brojne zadaće, složene zadaće. I danas smo ranije razgovarali jednoj od tih važnih zadaća. Ministarstvo ne treba i neće biti dobro operativno tijelo što se traži u postupcima transplantacije. Trebamo dobiti taj nekakav transplantacijski ured koji će biti osposobljen 24 sata. Nema nikakve potrebe, nikakvog racionalnog razloga, nikakvog argumenta, bar se to ne iznosi u obrazloženju ovog zakona da se to ne izdvoji iz ministarstva i ne prenese u jedno, jedno takvo nezavisno stručno i dobro organizirano, pa ja bih rekla i bolje nego dosad financirano koordinacijsko tijelo. U ovom su zakonu zapostavljene i neke druge važne organizacije koje svakako bi trebalo ili spomenuti ili na neki način definirati njihove ovlasti i njihove zadaće. To su transplantacijski centri. Mi polako stvaramo te, takva mjesta u okviru Hrvatske i zdravstvenog sustava i mreže kompletne. Trebalo bi i tu nešto preciznije definirati. To su banke tkiva i stanica. Mi danas u Hrvatskoj imamo jednu neformalnu, jednu formalnu banku, imamo banku koštane srži, to je banka stanica koja nema nekakav formalni status i imamo očnu banku koja ima formaliziran status, ali i tu očito ima različitih razmišljanja o tome i dosta, dosta sukobljavanja po toj osnovi. U ovom se zakonu nigdje ne prepoznaju niti organizacije koje su brojne za potpomaganje transplantacije. Ja ću spomenuti samo dvije najvažnije, to je Hrvatska donorska mreža ili Crveni križ, malo prije spomenut. Ali postoji čitav niz drugih nevladinih organizacija koje se bave djelomično ili u potpunosti ovim pitanjem i koje ne možemo prepoznati, velim, niti njihovo mjesto niti njihove zadaće niti njihove funkcije u ovom zakonu. Ima još jedna nepreciznost koja bi se mogla popraviti u zakonu ali očito da nema sluha, o tome smo govorili u prvom čitanju. Nije precizno urešena ni situacija kada organ ili tkivo ili stanica ide u međunarodnu razmjenu. Ostalo je nejasno tko donosi odluku u tom slučaju. Tko će presuditi i tko će donijeti odluku, to se u samom zakonu ne vidi a prilično je bitno. Isto je tako u kontekstu te međunarodne razmjene ili međunarodnog uključivanja Hrvatske u međunarodnu suradnju na području transplantacije nejasno je i nedefinirano neriješeno je šta ako se otvori neka situacija u kojoj će transplantaciju organa, ali puno češće stanica ili tkiva trebati ili moći obaviti hrvatsko zdravstvo ali strancima. Takve situacije su realne razvojem našeg zdravstva, rastom ugleda našeg zdravstva, otvoriti će se prostor da mi strancima obavljamo transplantaciju, zašto ne. To jača ugled a i otvara neka vrata u tim, u toj mreži međunarodne razmjene organa, stanica ili tkiva. To nije riješeno ovim zakonom. Upozoravali smo i na to, ne znam zašto se naše ministarstvo oglušilo da unese neke odredbe koje bi na ovaj ili onaj način dale odgovor i na te, na ta, to su pravna pitanja prije svega. Zakon također ne prepoznaje dovoljno jasno razlike i specifičnosti kad je riječ o transplantaciji organa i ovog drugog segmenta, odnosno trećeg stanica i tkiva. Tu postoje razlike. Stručnjaci znaju, ja ne bih sad htjela trošiti vrijeme na to, postoje razlike i one bi trebale biti vidljive iz zakona, ali nema toga. Još jedna važna stvar, malo prije je kolegica Dorotea Pešić u ime Kluba IDS-a upozorila na jednu važnu činjenicu, ovim zakonom svi postajemo donori, svi postajemo darivatelji. Čini mi se da je to način da se poveća jel’, tu je intencija predlagatelja da se poveća broj darivatelja. Ali mislim da se malo ipak pretjeralo. Mislim da je tu ozbiljno, da se može govoriti o mogućem ugrožavanju nečijih ljudskih prava. Mi trebamo svi učiniti sve da povećamo broj darivatelja, ali ne da nas zakon sve proglasi darivateljima a da mi ustvari imamo vrlo ograničenje mogućnosti, ili oni koji imaju ograničene mogućnosti ako to žele suprotstaviti se tome. Naime, u prvom prijedlogu u prvom čitanju zakona stajala je jedna odredba, to me ustvari posebno čudi, po kojoj je izabrani doktor opće prakse mora obavijestiti pacijenta o mogućnosti protivljenja darivanju dijela tijela i omogućiti mu da se o tome izjasni u pisanom obliku. I to je bilo u varijanti kad nismo bili svi darivatelji po zakonu, nego samo oni koji su to htjeli postati. Sad u varijanti kad nas Zakon sve proglašava darivateljima, ova odredba o obvezi liječnika opće prakse izbrisana. Ona mi nije imala baš previše smisla u onoj, u prvom čitanju. Ali ovdje u drugom čitanju itekako bi trebala biti potrebna. Ako nas već Zakon obvezuje, odnosno sve proglašava donorima, onda je minimum da se uvede obveze liječniku opće prakse da o tome da neće biti donor mora obavijestit, ili ako ne želi biti donor da o tome mora obavijestiti potencijalnog darivatelja. Ne znam da li je, da li se ovo događa slučajno u Zakonu ili je riječ o nekakvim namjerama? Ako je riječ o namjerama, onda ih treba ozbiljno i oštro osuditi. Ako je riječ o slučajnosti, onda bi bilo potrebno da predlagatelj Zakona ove neke očite nelogičnosti ipak do konačne odluke raščisti. Bit će vjerojatno dosta amandmana. Ja se nadam da sam prilično jasno upozorila na ove neke dileme dvojbe, na neka protivljenja. Velim i dalje nije ovo Zakon kojeg bi trebalo odbaciti u cijelini, ali možda će ga biti potrebno odbaciti, teško se možemo suglasiti da je on najbolji i najkvalitetniji s obzirom na ove načelne primjedbe koje sam ovdje iznijela. Ja se nadam da će za izglsavanje ovog Zakona i to u najboljem smislu riječi popravljenog s ovim nedostacima koji postoje biti dovoljno kvoruma i da se neće morati pristupati falsificiranju.
Gospođo zastupnice nikakvog falsificiranja kvoruma u ovom Saboru do sada nije bilo. Niste pozvali na, niste najavili da nećete glasovati, pa onda dalje neću o tome ništa govoriti. Samo nije bilo nikakvog falsificiranja glasova, a tko gubi ima pravo ljutit. Gospodin, u ime Ministarstva gospodin Velimir Božikov. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodo zastupnici, gospođa zastupnica Antunović. Evo samo bih htio odgovoriti na pitanje, dilemu zašto je to u Ministarstvu zdravstva, ne u nekoj x ustanovi, njih ima nekoliko koje uspješno vrše transplantaciju. Jer mnoge njih su tek u razvoju, mislim da ovom sadašnjem stanju našeg zdravstva inače u ustroju i mogućnosti transplatancija da za sad najbolje da to pri Ministarstvu zdravstva. Tu je doista uspostavljena način uspostavljanja, način koordinatori koji su tu i koji su dostupni 24 sata tijekom cijele godine dana, znači nema nikakvih mogućnosti, a da ne bi oni izvršili svoju dužnost koju imaju u tom momentu. Pitanje, kad se razvije jedan veliki centar za više organa. Vi znate da se transplatancija radi ne samo na srcu ili transplatacija srca ili transplatacija gušterače, transplatacija bubrega, i da dalje ne nabrajam, vidjet će se vrijeme će pokazati koji će biti centri. Najbolje ... [[govornik se ne razumije]] ona dolazi jasno ... [[govornik se ne razumije]] lokacije ili otvaranje jedne agencije za transplataciju, to su razne mogućnosti. Naše stajalište Vlade da najučinkovitije, najracionalnije, najpravednije, najdostupnije na ovaj način koji sad obnaša Ministarstvo zdravstva sa svojim odjelom za transplataciju, gdje postoji načelnik za transplataciju organa, i postoje liječnici, i stav koji se s time bavi. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSP-a gospodin zastupnik Pejo Trgovčević, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo saborski zastupnici. Mi u Hrvatskoj stranci prava držimo, naime potrebnim donijeti jedan ovakav Zakon, jer Republika Hrvatska nema Zakon o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskoga tijela u svrhu liječenja. Naime, ima stari preuzet još iz bivše države koji je u velikom neskladu sa dosezima današnje medicinske znanosti, a još manje je usklađen sa zakonima i pravnim riješenjima Europske unije. Razvoj naime, medicinske znanosti otvara mogućnosti sve većem broju osoba na takvu vrstu liječenja. Pa je njihove odnose potrebno precizno definirati kako ne bi došlo do zloporabe i kršenja prava osoba koje sudjeluju u ovakovim postupcima, da li donorima ili onima kojima će se transplatirati. Naime, polazeći od temeljnog ljudskog prava na život, te uvažavajući presađivanje organa kao opće prihvaćen kako medicinski tako etički, psihički, pa i ekonomski i društveno opravdan način liječenja. Prosuđujemo da postoje mogućnosti za povećanje broja presađivanja organa u Republici Hrvatskoj, te se izražava spremnosti za poduzimanje daljnjih potrebitih mjera za povećanje broja i poboljšanje uvjeta za provedbu ovih humani zdravstvenih zahvata. Naime, izražavamo mi u Klubu HSP-a dvojbenost u svezi članka 22., jer smatramo da tu zapravo kako ovaj članak 22. u stavku 1. glasi, dolazi sa sigurnošću do kršenja ljudskih prava. Jer naime, on glasi da dijelovi tijela s umrle osobe smiju se uzeti radi presađivanja samo ako je darivatelj za života nije tome u pisanom obliku se protivio. Kao što je do sad već i spomenuto, dakle ovim člankom stavkom 1. svi smo mi potencijalni donori. Pa vas pitam svi mi koji ćemo dići ruku za ovakav oblik zakona, jesmo li spremni preuzeti odgovornost da nakon stupanja na snagu ovoga Zakona u ovome obliku spremni preuzeti odgovornost da se za nedaj Bože nesretni slučajevi smrti nas samih, naših majki, očeva jednostavno budemo rastrančirani? Naime, bilo bi daleko bolje da stoji ovaj stavak i da glasi ovako, dijelovi tijela s umrle osobe smiju se uzeti radi humanog presađivanja samo ako je darivatelj za života dao pismenu privolu o tome. Mi u HSP-u podržavamo naime, donošenje ovoga Zakona, naravno sa ovim malim izmjenama, jer se njegovom donošenju kao pozitivnoj stvari ne protivi ni crkva u Hrvata, niti Hrvatska biskupska konferencija. Podržavamo također Zakon i zato da se spriječi trgovina ljudskim dijelovima tijela. Znamo da tu ima trgovine na crno. Hvala Bogu, kod nas u Hrvatskoj nije uzelo tako velikoga maha. Ali ako ovakav Zakon ne stupi na snagu ne znamo kako će to završiti. Zato je potrebno zakonski regulirati postupak humanog uzimanja i davanja dijelova tijela, a također ovim zakonom i sankcioniranje svih onih kojima je ovaj humani čin u zaštiti ljudskoga života zapravo veliki biznis i iznos velike zarade. Da bi se to spriječilo i zbog toga Klub HSP-a će podržati donošenje ovoga zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin državni tajnik, izvolite.
Ja bih molio gospodine potpredsjedniče, gospodo zastupnici. Gospodine zastupnik je jednu užasnu konstataciju rekao, da kod nas nije uhvatilo maha. Ja sam uvjeren da kod nas nema ni jednog slučaja, barem ja nikada nisam čuo i molio bih ne samo vas, bilo koga da to doista istog trena prijavi Ministarstvu za zdravstvo. Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi u raspravi je gospodin Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je u drugom čitanju Konačni prijedlog Zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja, dakle skraćeno Zakon o transplantaciji. Ja bih na početku napomenuo da je predlagatelj već naznačio da je prihvatio dobar dio amandmana i primjedbi koje su bile u prvom čitanju i da su dvije novine koje su uvažene i ugrađene u ovaj tekst zakona ona koja se odnosi na osobe sa posebnim potrebama, dakle da se one mogu izjasniti i izraziti svoju želju da nije to više obaveza da idu kod bilježnika nego da to mogu i kod svog liječnika uz dva svjedoka. Drugo je važno, pojačana je važnost ustanovljavanja smrti. Dakle to je ta bitna činjenica da to potvrđuju tri člana i to liječnika koji nisu bili neposredno vezani uz liječenje bolesnika. I sada bih se malo vratio unazad kada je zapravo transplantacija u Hrvatskoj započela, one čuvene 71. godine i da je zapravo ona bazirana na radu i entuzijazmu zdravstvenih djelatnika koji su zapravo bili i prvi promotori i pioniri transplantacije. Normalno da je pri tome i važnost i društva, civilnog društva i svih udruga koje su to potpomagale itekako bila važna, međutim sada smo došli u situaciju kada iz entuzijazma moramo prijeći na ozbiljnu organizaciju, jer ako hoćemo ovaj sustav regulirati onda moramo primijeniti druge postupke, a to znači dobra organizacija koja se temelji na zakonima. Donešeno je nekoliko rezolucija u povijesti, dakle 99. ona Rezolucija o poticanju i presađivanju i tada je promovirana ova donorska kartica koju manje-više svi ste vidjeli i svi ju imate i mnogi su je i potpisali i ona je svoju ulogu odigrala, ona je bila u tom marketinškom smislu, dakle da se svijest u javnosti kroz tu karticu na neki način pojača i da svi postanu svjesni da je važno na taj problem doniranja organa razmišljati, jer kažem zadaća zdravstvene struke ima dva osnovna postulata, to je da produži čovjeku život ako može i da digne kvalitetu života. Transplantacija je upravo jedna od tih metoda, ne bi uopće financijski dio spominjao, da je to i jeftinije u krajnjem cilju, ali ono što je najvažnije da se diže kvaliteta života i da je to najveći domet zapravo svih ovih naših nastojanja. I ono što je važno tu napomenuti, na kojim se postulatima osnovnim zasniva ovaj zakon. On se zasniva na načelu da se transplantacija vrši samo u onom slučaju kada postoji medicinska opravdanost. Dakle ne može biti želja pojedinca idem ja, nego medicinska opravdanost i ta nacionalna lista čekanja koja je potpuno transparentna i tu nema preskakanja i nema privilegiranja. Važno je isto naglasiti da je potpuno zabranjena trgovina kao i propagandno oglašavanje, a ono što je novina to je ta novost, dakle taj pretpostavljeni pristanak. Dakle više nije ono što je bilo donorska kartica ja želim biti donor nego se sada uvodi institut pretpostavljenog donora, ali tu se sada javljaju i dileme i koje su se u ovoj raspravi isto pokazale da su opravdane i da mislim da bi i za ovo konačni tekst zakona, da te primjedbe treba uvažiti bez obzira da li će oni doći u formi amandmana da možda nije u sadašnjoj situaciji našeg društva kada su još i moralne i pravne dileme još uvijek dosta otvorene kod ovog pitanja, da se to pojača i sa jednom suglasnošću najuže rodbine. To mislim da bi o tome trebalo razmisliti, jer čini mi se da je taj pretpostavljeni pristanak on ima cilj da poveća broj donora, praktički da smo svi donori koji se tome ne suprotstavimo i to pismeno za života izrazimo. Dakle na tom bi trebalo još u svakom slučaju razmisliti da se to nekako institucionalno i pojasni i objasni. I ono što je važno napomenuti, šta je bio cilj donošenja ovog zakona. To je da se naše zakonodavstvo uskladi sa međunarodnim konvencijama koje tretira ovu problematiku, da se točno utvrde kriteriji medicinske prakse, da se riješe i sva ta etička i pravna pitanja i da se osigura kvaliteta usluge koja mora biti na najboljoj razini i zbog toga je važno ustanovljavanje referentnih centara i dakle i eskplantacijom i transplantacijom mogu se baviti samo one ustanove koje dobiju za to certifikat, odnosno licencu. Ja bih napomenuo kod ovih etično-pravnih pitanja koja su važna, da nije, da se ovdje rješava i primatelj. Dakle i primatelj mora dati pismeni pristanak da se njemu transplantira organ. Dakle nije važan samo donor bez kojih transplantacije nema nego je pravno tu pojašnjeno i da primatelj mora dati svoj pismeni pristanak. Isto tako je obvezno praćenje zdravstvenog stanja svih pacijenata kojima se presadi organ, a isto tako razrađen je i postupak kod živog davatelja gdje se kaže da je etičko povjerenstvo ustanove koje to određuje, da se to može raditi samo kod osoba koje su starije od 18 godina i normalno sve to uz pismenu suglasnost. Kod ekplantacije kod umrle osobe, dakle kod .. donora to je propisano ovo što sam već rekao, da to moraju smrt ustanoviti tri člana i normalno pretpostavljeni pristanak mora biti, a to znači ova koordinacija između koordinatora u ustanovama i koordinatora u Ministarstvu zdravstva koji cijeli postupak transplantacije prate i organiziraju, da tu mora biti sve u najboljem redu i ove bojazni da to možda nije dobro što je Ministarstvo zdravstva, mislim da ne stoje upravo da u ovom času je najbolje da je to Ministarstvo zdravstva jer onda je autoritet institucije Ministarstva taj koji garantira da će sve biti i zakonito i regularno. I na kraju bih rekao da razvoj medicine uvijek ide ispred zakona i to je sreća jer i ova naša razvoj transplantacije u Hrvatskoj da je čekao donošenje svih mogućih zakona i propisa vjerojatno ne bi dosegao današnju razinu, ali je zadaća društva pa zato i nas u Saboru da te promjene koje idu ispred nas na neki način prepoznamo na vrijeme i da ih onda pravno uobličimo kako bi ove i pravne i etičke probleme riješili na najbolji mogući način. I zbog toga mislim da je ovaj tekst Zakona koji je pred nama dobar, kao i svaki zakon on nije definitivan i ako se u praksi pokaže neka manjkavost u primjeni zakona onda se to ima uvijek vremena doraditi i popraviti, a ja se nadam da će naše Ministarstvo zdravstva koje je u nadležnosti pratiti i koordinirati transplantaciju, biti na razini svoje uloge i da će na vrijeme reagirati. Zato dajem podršku ovom Prijedlogu zakona.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Kajo Bučan. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, nakon rasprave na 8. sjednici u srpnju mjesecu pred nama je i Konačni prijedlog ovog Zakona, zakona koji regulira jedno vrlo osjetljivo područje jer ono što je tehnički moguće nije uvijek ni moralno, nije samim tim i moralno dopustivo. Transplantacije su veliko postignuće znanosti u službi čovjeka i uz nju se rađaju mnoga bioetička pitanja. Ta pitanja su posebno intenzivirana od prve uspješne transplantacije od živog srodnika, to je bila transplantacija bubrega 1951. u Parizu, i prve uspješne presadbe bubrega od nesrodnog davatelja 1959. godine. Naravno, za javnost je bila najatraktivnija presadba srca 1967. u bolnici u Capetownu kada je čuveni doktor Christian Barnard uspješno transplantirao srce. No ovdje sami liječnici se sukobljavaju sa jednom, sa jednim svojim načelom, načelom ne škoditi nil nocere. Ono ovdje stradava, stradava u presađivanju sa živog darivatelja, ali je ipak dopušteno i u mnogim naprednim zemljama Europe kao što su Švedska i Norveška i tamo čini veliki dio transplantacijske medicine i možemo ovdje prihvatiti i onu izreku da dio postoji radi cjeline. Zahvat mora biti radi dobra cjeline, mora biti nuždan i to baš u to vrijeme i to mora biti djelotvoran način liječenja. Znamo da je danas moguće presaditi različitih 25 tkiva i organa. Upravo da bi potakli široku akciju donorstva organa, a ujedno spriječili moguće zlouporabe potrebno je, slažem se, zakonski što preciznije urediti ovo područje i uskladiti ga s pozitivnim iskustvima razvijenog svijeta kako bi se stvorilo i povjerenje javnosti i uvjerilo stanovništvo u nemogućnost i isključenje zlouporaba, a ujedno i razbili mitovi o otmicama preko noći radi vađenja organa, postavljanju bogatih na vrh lista čekanja, itd., itd. No evo, nakon ovog općeg uvodnog dijela, dopustite mi nekoliko primjedbi koje bi možda mogle pomoći da ovaj Konačni prijedlog zakona bude još bolji i kvalitetniji. Smatram da bi u članku 13. na strani 4 trebalo nadopuniti da o uzimanju organa odlučuje kvalificirano, napominjem, kvalificirano etičko povjerenstvo. Gospodine predlagatelju vi ste na strani 34 uzeli tu primjedbu Odbora za rad, socijalnu politiku i zdravstvo i kažete da ste je uskladili sa člankom 64. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Da tehnički, ali ne i sadržajno. Zašto? Zato jer kvalificirano etičko povjerenstvo podrazumijeva ne ove tehničke kriterije nego stručne kriterije da bi se ono moglo obavljati tu zadaću. Dalje, članak 14. stavak 2. kaže da se organ ili tkivo ne smije uzeti ako postoji rizik za život ili zdravlje darivatelja. Pa tko može tvrditi da rizik ne postoji? Rizik i to veliki pogotovo za zdravlje kod ovakvih situacija uvijek postoji jer i ako najzdravijem čovjeku oduzimate jedan organ, jedan bubreg to je itekakav rizik za život, a pogotovo za zdravlja. Mislim da bi bilo možda dobro razmisliti da ovdje u ovom članku 14. stavak 2. dođe do neke promjene. I sada se ja i kao i kolege koji su govorili prije, ću samo malo opširnije, ali ću vam i dati podatke iz iskustva europskih zemalja osvrnuti na članak 22. U njemu kaže, stavak 1.: "Dijelovi tijela s umrle osobe smiju se uzeti radi presađivanja samo ako se darivatelj za života nije tome u pisanom obliku protivio". No u većini europskih zemalja koje imaju zakon pretpostavljenog pristanka. Običaj je da se bliska obitelj neposredno umrlog člana ipak pita za dopuštenje za uzimanje organa radi presađivanja. Gledajte, u Njemačkoj, Irskoj, Danskoj, Velikoj Britaniji i Nizozemskoj potrebna je obvezna dozvola obitelji, tzv. "inform consent low". Predlažem, a to ćemo i u učiniti nas grupa zastupnika iz Hrvatske demokratske zajednice u pisanoj formi amandmana da i mi to ugradimo u ovaj Zakon jer osim što je to humaniji pristup i osim razloga koje su navodili drugi sudionici u ovoj raspravi, to je u nužda u tradicionalnom društvu koje baštini kršćansku civilizacijsku stečevinu. A ujedno, gospodine državni tajniče, i vi ste liječnik, to je potpuno u skladu sa člankom 5. stavak 1. Kodeksa medicinske etike i ideontologije. Pozdravljam i promjene i uvažene prijedloge sa 8. sjednice vezano uz davanje suglasnosti gluhonijemih osoba. Također i uređivanje odredbe o Nacionalnoj listi čekanja koju vodi Ministarstvo nadležno za zdravstvo i dopunjavanje kaznenih odredbi za prekršitelje ovog Zakona. Ovom diskusijom na samom kraju želim odati priznanje svima u Hrvatskoj koji se bave ovim vrlo složenim poslom, spominjem se i zahvaljujem svima u Hrvatskoj medicini i zdravstvu na svim naporima koji su uložili kroz desetljeća da bi ovaj dio vrhunske medicine našao svoje mjesto i primjenu u Republici Hrvatskoj. Unatoč iznijetim primjedbama dopustite da na kraju kažem da smatram da se radi o dobrom zakonu koji će zajedno s pravilnicima koje donosi ministar bitno unaprijediti zakonsku regulativu ovog područja i približiti Hrvatsku europskom prosjeku od lanjskih 9 preko u prvih mjesec, prvih 6 mjeseci ove godine 12 na 16 donora na milijun stanovnika što je europski prosjek. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče i kolegice i kolege. Ja također podržavam donošenje predloženog zakona jer mislim da taj zakon ima za cilj odrediti jasne kriterije medicinske prakse na području transplantacijske medicine te Hrvatsku svrstati u red europskih zemalja koje su ovo područje medicinski ali i pravno uredile, a sve s ciljem da se stvori jedna pravna sigurnost osoba koje traže takvu vrstu medicinske pomoći kao i one koje joj pružaju. Rastuće potrebe za presađivanjem dijelova ljudskog tijela … [[Govornik se ne razumije.]] sve većih mogućnosti i uspjeha transplantacijske medicine i širih indikacija za transplantacijsko liječenje. Iako je metoda opće prihvaćena, etički i gospodarski itekako opravdana ipak se broj organa uzetih sa umrlih osoba nije značajno povećao te je problem nedostatka organa za presađivanje sve aktualniji kod nas, ali i u svijetu. Podsjetila bih da je samo u Hrvatskoj 1971. godine, znači izvršena prva transplantacija bubrega, a već 2003. imamo više organske transplantacije gušterače i bubrega. Također kad je u pitanju broj donora i tu smo postigli značajni napredak. 2000. do 2001. godine bili smo na začelju europskih zemalja ispred Grčke, a već 2002. godine smo se odmaknuli od dna i došli do mjesta odmah ispod Švedske i Švicarske sa devet donora a evo čujemo sada da ove godine već smo sa 12 do 13 donora na milijun stanovnika i da se tu već svrstavamo u prosjek europskih zemalja. No i pored toga to nas ne smije zadovoljiti niti usporiti jer podaci govore da svake godine imamo 500 novih bolesnika koji dolaze na hemodijalizu a da bubreg čeka 800 bolesnika, a da ne govorimo o drugim potrebama za presađivanje gušterače, srca, jetri, rožnice i svega ostalog. Zato uzimanje i presađivanja ljudskog tijela u svrhu liječenja je od izuzetne važnosti. Darivanje organa ne zahtjeva nagradu, ono je nagrada sama za sebe, a opet i ja bih ponovila izreku Ivana Pavla II. koji je rekao: "Sve što može poslužiti živome, grijeh je pokopati." Za transplantacijsku medicinu je vrlo važno njeno promicanje u društvu. Izvješćivanje javnosti o važnosti presađivanja organa i tkiva, oblikovan je zdravog javnog mijenja i podrška javnosti stoga je bitna i uloga medija koji su i pomogli u dobivanju te javnosti, stvaranje povjerenja u zdravstveni sustav kada se radi o presađivanju, iznošenje mnogih vrijednih primjera očuvanja života i zdravlja teških bolesnika i tako pridonijeli pomaku u darivanju i prikupljanju organa. Poznate javne osobe na svim razinama počevši od umjetnika, književnika, političara i drugih mogu imati vrijednu ulogu promicanju darivanja organa. Evo ovdje je govoreno kod više kolegica i kolega da je donorska kartica, svakako da je donorska kartica važna i kod nas i u svijetu. A zašto je u biti važna? Pa zbog toga što je poznato da ako je poznat stav umrle osobe onda obitelj u 90% slučajeva daje dozvolu za uzimanje organa a bez tog poznatog stava odgovor je u 50% slučajeva. Svakako da su od presudnog značaja za prikupljanje organa nalazi i u profesionalnom angažmanu zdravstvenih službi. Oni zbog dužnog jednog poštovanja prema osobnom dostojanstvu umrle osobe i njezine obitelji liječnici nerado pitaju obitelj za dozvolu nakon smrti svojeg bolesnika te se dešava da od obitelji uopće se i ne traži dozvola, ili pak s druge strane obitelj često odbija dati svoj pristanak. Zato se danas općenito drži da je model kao što je u više navrata ovdje raspravljano model pretpostavljenog pristanka s mogućnošću aktivnog isključenja model koji javnost najbolje prihvaća. Evo kao što smo vidjeli znači u članku 22. i to znači da se dijelovi tijela smiju uzeti radi presađivanja samo ako se darovatelj za života nije o tome u pisanom obliku protivio. Tu pisanu izjavu on je trebao dostaviti svome liječniku primarne zdravstvene zaštite a on u Ministarstvo zdravstva. Vidimo ovdje se razvila oko toga potrebna rasprava i čujem da će biti amandmana koje ja u principu mogu podržati. Bitan članak smatram i članak 21. koji govori da se dijelovi tijela s umrle osobe mogu uzimati radi presađivanja drugoj osobi nakon što se sa sigurnošću prema medicinskim kriterijima i na propisan način utvrdi smrt. Ja bih rekla da je najčešći uzrok nepristajanja za života ali i ne pristajanje obitelji je strah da u stvari još uvijek postoji nada ili da se ne uzme organ osobi koja doista nije, nije mrtva. I ja sam u prvom čitanju izrazila isto svoj prigovor na taj članak i vidim da je on sada poboljšan, da je konkretniji, gdje je uveden stavak da je smrt osobe čiji se dijelovi mogu uzeti radi presađivanja utvrđuje, znači povjerenstvo zdravstvene ustanove sastavljeno od najmanje tri liječnika gdje svakako ne može sudjelovati liječnik koji je i liječio svog pacijenta. I mislim da bi ovo moglo sada zadovoljiti. Ja smatram da je dobro da je lista i onih koji nedarovatelja, kao i mogućih darovatelja i primatelja kao i lista čekanja da se nalazi na jednom mjestu u Ministarstvu zdravstva, a vidimo evo da nije isključena mogućnost da to bude i u posebnom nekom tijelu. Također mislim da je dobro da je pri Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi da izdvojeni novac u državnom proračunu za povećanje broja donora i unapređenje transplantacijskih programa prošle godine je to bilo milijun 350, ove milijun i 700. Treba naglasiti da je to samo pri Ministarstvu zdravstva, a da normalno za takve usluge i svaka zdravstvena ustanova koja ima licencu za taj postupak da dobije i dodatni novac u svojim limitima. Ovo je znači od Ministarstva zdravstva samo za troškove prijevoza timova i organa za izradu jedinstvene informatičke podrške za sustav vođenja nacionalne liste čekanja i raspodjeli organa i tkiva za praćenje transplantacijskog programa i mislim da će to i polučiti rezultate. Ovdje je u više navrata rečeno je da je stanje u našem zdravstvu kako financijski tako materijalno vrlo loše, pa je, ja bih rekla da je stanje teško ali da vrlo loše nije i da u ovakvim uvjetima naši zdravstveni djelatnici i naše zdravstvene ustanove zaista na ovom području transplantacije organa da su u zbog, drugim zdravstvenim ustanovama u Europi i mogla bi reći i u svijetu. Isto tako bi htjela reći da bi svatko od nas trebao i općenito i u javnosti ovako razmišljati da ukoliko darujemo dio tijela bilo sebe, bilo dio tijela naših najmilijih da nas to u stvari budi u nama osjećaj koji nas ispunjava i tješi da jedan dio ipak nastoji a da smo učinili s time i jedno dobro djelo. Pa bi na kraju rekla kako je prijedlog zakona usklađen s pravnim stečevinama Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe, podržavam njegovo donošenje. Hvala.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani gospodine tajniče Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi. Nastojati ću skratiti jer sam dobila informaciju da vas čekaju neodgodivi poslovi. Naime, drugo čitanje Zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja i kao i usklađivanje ovog istog prijedloga sa pravnim stečevinama Europske unije i pravni aktima Vijeća Europe. Tako da postojala je u medicini vrlo jasno i čisto da se jedino život može sačuvati, a nekada i zdravlje uspostaviti samo na ovaj način, znači darivanjem dijela ljudskog tijela, odnosno transplatacijom. Osvrnut ću se samo na kratko povijest, znači trasplatacija dijelova ljudskog tijela provodi se već punih 50 godina, prva je provedena 1954. godine i to bubrega, nakon toga 56. godine slijedi koštana srž, 63. godine jetra, 1983. pluća, srce 1967. godine, te srce-pluća 1981. godine. Multiorganska eksplatacija provedena je 1983. godine. Koliko je ovo važno za napredak ljudskog života za napredak čovječanstva u cijelini govori to da su dva liječnika iz ovih timova 1999. godine dobila Nobelove nagrade. Ovo su podaci koji su iz svijeta. Međutim, Hrvatska se ne može požaliti na svoju struku i Hrvatska možemo reći da ima zavidnu povijest u području transplatacije još više možemo reći da ima velikih uspjeha, ako uzmemo u obzir pod kojim okolnostima naši vrlo stručni timovi, odnosno vrlo skromnim i inim okolnostima obavljaju ovako zahtjevne operacije. Prva transplatacija bubrega u Hrvatskoja bila u kliničkom centru Rijeka 71. godine potom slijedi srce u Zagrebu 1988. godine, da bi već 2002. godine presađeno i pluća, a zajedno bubreg i gušterača također u Zagrebu 2002. godine. Sam Kristijan Bernard koji je pionir u presađivanju srca i krvnih žila je rekao da sigurno ovoga ne bi bilo, nego je ovo dostignuće nije iznenadilo medicinski svijet neprestani napredak prema tom cilju koji su postizali imunolozi, biokemičari, anesteziolozi, kirurzi, specijalisti u mnogim drugim granama medicinske znanosti, diljem svijeta omogućio je ovaj novi uspjeh u transplataciji u medicini. Osvrnula bih se kako je prihvaćena ova metoda liječenja i u našem društvu, pa je tako 21. 9. 2004. godine u povodu europskog dana darivanja i presađivanja organa Centar za istraživanje tržišta proveo anketu u Hrvatskoj i istraživanje je provedeno na uzorku od 1879 ispitanika i 83 je od njih pokazalo pozitivni stav prema ovom problemu, odnosno podržalo transplataciju organa i tkiva. Na pitanje bili osobno donirali organ, 70% ispitanika je bilo kategorično u svom odgovoru da bi doniralo. 21% je bilo odgovorilo sa ne znam, dok 8% samo je reklo izričito da ne bi doniralo. Ako se ovome pridoda ovakvom raspoloženju, znači mi možemo se nadati da će se i dalje ova grana medicine razvijati, da će i dalje riješavati se problemi onih najteži, a to je umirujućih bolesnika, jer kad društvo u ovako 83% slučajeva prihvaća, onda ne možemo biti, a ne optimistični. Moramo naglasiti to, a to su moje kolege i prije mene u svojim raspravama, kako na ovo gleda religija, kako su religijski aspekti na ovaj problem. I učestalo pitanje je da li moja odluka o davalaštvu ili moja dozvola za uzimanje organa kod mojih bližnjih i mene u skladu s mojim religijskim uvjerenjem i gotovo sve religije su na ovo odgovorile potvrdno i gotovo sve religije podržavaju presađivanje i doniranje organa. I već su spomenuli moje kolege kad se radi o pitanju rimokatoličke, odnosno ljudima rimokatoličke vjeroispovijesti da je predvodnik u tome Sveti Otac koji je na 18, povodom 18. Svjetskog transplatacijskog kongresa početkom rujna 2002. godine izišao u Rim, iz Rima prisustvovao ovom skupu i to iz dva razloga. Prva njegova poruka je bila da smrt mozga definiivni je prekid čovjekova života. A druga je da je potrebno poticati presađivanje organa od moždano mrtvih kako bi se pomoglo sačuvati život neizlječivim bolesnicima. Presađivanje je veliki korak u znanosti u službi čovjeka jedan od načina njegovanja kulture, života je doniranje organa izvedeno na etički prihvatljiv način sa smislom očuvanja zdravlja i života bolesnika, ali kad kad nemaju, koji kad-kad nemaju druge nade. Dakako da uvijek postoje i određene sumnje u ovom i kad sam pričala sa kolegama koji se neposredno rade ovaj posao koji su u timovima za transplataciju, eksplataciju i transplataciju onda govore, da pogotovo su dvije nedoumice i to one koje opterećuju potencijalnog darivatelja koji sebi postavlja pitanje, hoće li moje neprotivljenje darivanju organa tkiva i stanica netko zloupotrijebiti. I one potencijalnog primatelja, je li nacionalna lista čekanja pravična i hoću li dočekati novi život, život poslije transplatacije. Uvjerili su mi da zlouporaba niti ih ima, niti ih može biti, jer etičke komisije pri zdravstvenim ustanovama koje dijagnosticiraju smrt bilo cerebralnog, bilo kardijalno odvojeni su od timova za eksplataciju i transplataciju i nemaju uvid u nacionalnu listu čekanja. Podaci o transplataciji organa u Europi govore da su neke zemlje otišle daleko. Tako na primjer imam ispred sebe jedan grafikon iz 1999. godine i vidimo da po tome prednjači Španjolska, znači broj umrlih u Španjolskoj na milijun stanovnika u 33 su darivatelja, u Austriji 25 darivatelja, u Belgiji 22, dok je Hrvatska bila na neslavnom predzadnjem mjestu svega sa 4 darivatelja, jedino iza nas Grčka sa 3. Međutim, i na ovom pitanju je došlo do pomaka tijekom 4 godine, pa tako 2003. godine zemlje koje su i dalje predvodile ostaju i dalje predvodnice. Međutim, Hrvatska koja je imala samo 4 darivatelja na milijun umrlih sada ima 8, a Grčka 6. Danas godinu dana poslije došli smo do na milijun stanovnika na 12 umrlih darivatelja. Kada ste vidjeli liste čekanja, onda vidimo da na primjeru današnje, u ovoj godini 2004. godini na bubreg čeka više od tisuću bolesnika. Na srce više od 20 bolesnika. Na jetru 60 bolesnika. Na gušteraču 10 bolesnika. Na koštanu srž oko 300 bolesnika i na rožnicu oko 300 bolesnika. I to je sigurno da je ovakva lista čekanja sukladna ovom podatku da više od 31% bolesnika čeka na transplantat više od šest godina, da 10% čeka i šest godina, 7% pet godina, 10% četiri godine i kažem 12% manje od dvije godine. Da bi ovo sve skupa potakli i možda imam jedan prijedlog da bi jednostavno stimulirali da lista darivatelja bude što veća, a zato su najzaslužniji i morali bi biti najzaslužniji liječnici primarne zdravstvene zaštite, znači svaki bi pacijent i svaki liječnik bi morao sa pacijentom obaviti informirani razgovor i dobiti njegovu privolu ili ne privolu i te rezultate poslati u centralnu agenciju. Trebalo bi se još pozabaviti pitanjem kako i na koji način stimulirati timove koji se bave ovim.
Hvala lijepa. Nije bilo skraćenje, najavljeno, ali dobro. Gospođa zastupnika Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Mislim da je ovo jedan napredan zakon kojeg treba podržati, ali čini mi se da u samo jednoj odredbi gdje jednu sumnju iz određenih razloga koje podržavam i ja, dr.Bučan naš kolega istaknuo glede odredbe članka 14. izrazio, no prije nego što se osvrnem konkretno i na taj članak rekla bih nešto o navadi i običajima samog ministarstva, ovog resornog ministarstva koje se osvrće i ima običaj osvrtati se na primjedbe prijedloga zakona koje daju odbori, ali ne i ono što se događa na plenarnoj sjednici, o čemu govore zastupnici pa je to jedna već ustaljena primjedba, ali mislim da se to ne bi trebalo više ponavljati ili bar eto toliko zastupnicima se duguje od strane samog resornog ministarstva pa onda i Vlade da jednostavno kaže da takve primjedbe nisu uopće osnovane i možda bi i time već bili zadovoljni. No, evo da počnem redom i to vrlo kratko. U članku 1. koji nosi Glavu "Opće odrede" izrijekom se odriče mogućnost reguliranja presađivanja organa i tkiva za reprodukciju te je izrijekom rečeno da će se to riješiti posebnim zakonom. U prvom čitanju nama je osobno ovdje ministar rekao da je taj zakon u proceduri, dapače on je i javno kao nacrt objavljen na Internet stranicama, međutim od tada prošlo je evo već toliko vremena, da je samo ministarstvo i Vlada imalo dovoljno vremena da izradi Konačni prijedlog Zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela, kojima dakle tim zakonom odriče mogućnost ovoga što sam rekla, ali to je onda slijedilo jednu logiku, elementarnu logiku da istodobno ili bar već u prvom čitanju u vidimo ovdje na klupama da raspravimo upravo i o Zakonu o izvantjelesnoj oplodnji. Veo tajni je odjedanput zavladao nad tim prednacrtom, tako da je javnost apsolutno zbunjena. Vidimo da su druge institucije vrlo aktivne što im nitko ne odriče pravo, dapače, ali vlast mudro šuti. Mislim da to nije korektno, da to izaziva različite nedoumice, nagađanja i da je vrijeme da se vlast izjasni također o vrlo osjetljivom i delikatnom pitanju kao što je to izvantjelesna oplodnja. Nadam se da će i državni tajnik glede toga barem nešto reći što je sada sa tim nacrtom zakona i oko čega su možebitni neki prijepori ili neke rasprave koje su se javile na Vladi i što je to uopće sporno ili može biti sporno. U stavku 2. članka 14. kao što je to i naš kolega Bučan rekao da nema, da je izvan svake sumnje evo i nama laicima, pogotovo stručnjacima, koji o ovim pitanjima govore da svako presađivanje bilo organa ili tkiva ipak u jednoj izvjesnoj mjeri izaziva rizik ne samo za zdravlje nego i za život darivatelja i to uopće nije sporno i ne treba biti sporno. Jer da tomu nije tako, onda bi bile samo odredbe o presađivanju ksadavera. Međutim, ovdje je bilo pozivanje na baštinu kršćanske etike, dakle pomoći drugome nesebično pogotovo kada to činimo i vlastitim tijelom, odnosno dijelovima ljudskog tijela onda mislim da je to zaista najveći izraz pažnje prema drugomu, prema bližnjemu, najveći izraz ljubavi. Međutim čini mi se ovdje, na to sam upozorila i prvi put, ministarstvo i Vlada se nisu oko toga očitovali, zašto netko ne može svoj život dati da bi spasio tuđi život. Oko toga nema moralne niti ikakvih možebitnih zazora, jer dati život, je je državni tajniče pogotovo ako baštinite kršćansu etiku. Dati život za drugoga to je najveći izraz ljubavi za drugog. Na kraju krajeva ti si napustila, nisi još došla bila do toga, inače bi bila i shvatila i ovo. Oprostite na ovu internu, naš razgovor. Dakle, ako nije prijeporno, ako su naši heroji koji su dali život za domovinu, to uopće nije prijeporno. Nema nikakvih dilema ni zakonskih, ni moralnih, ni etičkih da netko pogotovo najbliži, majka, otac kada je to prijeporno da se spasi život svog djeteta, izvrgnu se takvom riziku pa i smrtnoj pogibelji. To im država svojim zakonom ne može oduzeti takav oblik ljubavi, a ovdje je puno riječi bilo upravo o tome. Prema tome neshvatljiv je zazor od toga, apsolutno neshvatljiv. Ovdje je bilo govora i o riječima Svetog Oca. Prema tome trebalo je pozorno slušati pa biste onda došli i do ovakvog zaključka ako je već uputno se i na riječi Svetog Oca pozivati, ali kažem nema nikakvih ni etičkih, ni moralnih barijera, a pogotovo ne zakonskih da se ovako i postupi i kažem postoje takve jedne konkretne situacije u životu koji onda nalažu, dakle koje liječnika stavljaju onda u dvojbu, a gdje bi, evo ja ću sada konkretno govoriti o ocu i majci, o takvoj jednoj bezrezervnoj ljubavi koju iskazuju prema djetetu. Prema tome, mislim da bi predlagač ukoliko bi evo i do samog izglasavanja ovog zakona razmisli i o ovoj odredbi, da bi mi zaista imali jedno napredno zakonodavstvo glede ovog pitanja, a koje bi bilo potpuno i na tragu naših etičkih principa.
Hvala lijepa. Imamo još dvojicu zastupnika, ja predlažem da završimo, s time da onda nastavimo u 3,30 po podne. U 15,30. Evo ima gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Ja ću gospodine potpredsjedniče doista biti kratak s obzirom na vrijeme i na to da je do sada gotovo sve rečeno. Odmah bi se osvrnuo na izlaganje kolegice i tako započeo zapravo svoje izlaganje. Nitko ne priječi nikome da se žrtvuje za svoje, dapače jasno je rečeno da je svaka intervencija i određeni rizik međutim zbog tog rizika, a i zbog onoga zbog koga se on čini, on je isplativ i dopustiv. Prema tome, tu stvarno nema mjesta za takve spekulacije. Kad je u pitanju uzimanje i presađivanje dijelova tijela onda po meni u samom naslovu Zakona ono nije po sebi samo sebi svrha pa zato se i kaže da je to Zakon o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu liječenja. Međutim, kako su posljedice uzimanja dijelova tijela i presađivanja liječenje, a nerijetko i izlječenje, a nerijetko i spašavanje samog života, onda držim da bi u smislu promicanja liječenja trebalo mijenjati naša vjerovanja, običaje i stavove u svezi s ovim materijum. Jedan od nastojanja te promjene bi mogao biti i sama promjena naslova zakona i on bi se po meni, on bi po meni bio još, imao ljepši naziv ako bi bio Zakon o liječenju presađivanjem dijelova ljudskog tijela. Time bismo stavili liječenje na prvo mjesto iako samo po sebi dakako ne bi ništa to izmijenilo nešto suštinsko u zakonu, ali bi dovelo do promjena u našim stavovima spram ove vrlo važne materije. Netko je kazao u diskusiji, mislim da je ispred Kluba IDS-a, da su kazali da se ništa neće promijeniti donešenjem ovakvog jednog Zakona. Ja mislim da to je potpuno netočno, ovo je preduvjet koji će osim reguliranja ove materije doprinijeti i promjenama, ponavljam, našeg stava u svezi ovih vrlo ozbiljnih pitanja. Kad je u pitanju suglasnost o kojoj smo svi ovdje govorili, davanja dijelova tijela s umrle osobe onda sam i osobno popisnik jednog amandmana u tom smislu. Mislim da ovog časa i sada nismo možda još uvijek spremni da samim tim da nismo pismeno dali izjavu da ne želimo biti darivatelj, da smo time i pristali. Prema tome, mislim da bi bilo dobro da se svakom zdravstvenom osiguraniku omogući, omogući da se izjasni u svezi s tim prije, a ne u momentu same smrti, da se rodbini dolazi u jednom tako teškom momentu i da se tog časa razgovara o tako važnim i tako, ja bih kazao, teškim stvarima u teškim trenucima. Kad je u pitanju nomotehnički, nekakve male primjedbe onda, gospodine državni tajniče, vidio sam zapravo da imate u Glavi, dakle, da Glava II. "Uzimanje dijelova tijela od živog darovatelja" bi se trebala uskladit sa Glavom III. "Uzimanje dijela tijela s umrle osobe", pa postavljam pitanje. Ako je uzimanje dijela tijela od živog darovatelja, zašto ne bi bilo uzimanje dijelova tijela i sa umrle osobe? Zašto se ne bi to uskladilo kad u pitanju ova množina što samo po sebi ne mijenja uopće suštinu. Obećao sam da ću dodati svoj doprinos u skraćenju ovog mog istupa. Moja podrška ovom Zakonu, vrlo važnome i na koncu uzimam pravo svim onima koji su se ovdje pozvali kako jesu za zakon, a neće biti ovdje. Zbog njihovog tumačenja kršenja procedure u ovome Saboru. Dakle, ispadamo mi, svi oni koji smo ostali sjediti ovdje u Saboru i koji smo slušali cijelo vrijeme njihove prijedloge da smo zapravo krivi, a oni su pravi i pravedni, a zapravo su pobjegli sa zasjedanja. Prema tome, uzimam im za pravo i svaki put kad se tako ovdje istupa mislim da treba tako i odgovoriti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Vladimir Šišljagić kao zadnji. Hvala.
Hvala, gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, nakon 33 godine iskustva vezano za eksplantaciju i transplantaciju u Republici Hrvatskoj zaista je bilo krajnje vrijeme donijeti jedan ovakav Zakon koji će ovo područje regulirati na način koji na ovom stupnju razvitka i medicine, zapravo čini mi se da optimalno rješava ovu problematiku. Dakle, govorim o jednom plemenitom i humanom postupku u darivanju organa, a ja vas uvjeravam da je razina naše hrvatske medicine na izuzetno visokoj razini i da zapravo čini mi se da je tu netko i rekao, ali nije na odmet ponoviti, da nema niti jednog organa koji se ovdje u Republici Hrvatskoj, u ovome trenutku ne može transplantirati. Bilo je govora i o Ministarstvu zdravstva i slažem se da je bilo vrijeme i da je to dobro rješenje i kako sa Nacionalnom listom čekanja da se registar vodi pri Ministarstvu zdravstva, a isto tako i onima koji su izričito odbili zapravo postupak eksplantacije organa. Što se tiče donora i ovih dvojbi koje su se javljale u raspravi, pa ja vam mogu kazati da i sada ima poprilično, iz iskustva govorim, poprilično problema vezano za eksplantaciju i mislim da je predlagatelj je, ali sada možda sam subjektivan, govorim sa stručne strane jer poznajem tu problematiku. Da je predlagatelj u cilju osiguranja što više donora kako bi zaista pomogli onim pacijentima kojima su organi potrebiti i koji su bolesni, u tom smislu je i predložio ovakvo rješenje. Dakle, da se donorom smatra svaki onaj tko nije izričito zabranio da se njegovi organi uzimaju. Pri tome slažem se i sa prijedlogom da je možda potrebno ovu problematiku definirati na određeniji način, ali evo, ja bih možda predložio da se razmisli o tome da se uključi obitelj, ali obitelj na način da ukoliko se izričito ne protivi. Dakle, ukoliko ne iskažu najbliži svoje protivljenje. Mislim da bi to značajno doprinijelo da se eksplantacija u Republici Hrvatskoj i dalje poveća. Pri tome, moram se osvrnuti, dopustite mi, neću biti više dug, ali morao bih komentirati, nažalost ga sada nema, ono jesmo li suglasni, citiram: "da poslije smrti budemo rastrančirani". Zbog javnosti bi želio to, osjećam se na neki način sigurno odgovoran kao vjerojatno i mnogi kolege koji sjede ovdje u sabornici. Mi zaista u ovom poslu nastojimo pomoći. Ova riječ "rastrančirati" je vrlo gruba, sa umrlim pacijentima se postupa na jedan zaista dostojanstven, etički i humani način. Moji kolege liječnici to na obdukciji rade sa velikim pijetetom isto tako i isti postupak je kada se radi o eksplantaciji organa. I na kraju, dakako, kao što sam kazao, bilo je konačno i krajnje vrijeme zaista da se i zakonodavno i etički ova djelatnost eksplantacije i transplantacije uredi na sadašnjoj razini koju mi imamo u Hrvatskoj. Mislim da je ovaj, da su ova zakonska rješenja optimalna i mišljenja sam da ga treba prihvatiti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. S time bi završili ovu raspravu o, po, a zaključno će se obratiti državni tajnik, gospodin Božikov. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, vrlo poštovani gospodo zastupnici. Na kraju ove velike rasprave ne mogu a da ne zahvalim vrlo lijepim savjetima koji je i doprinos koji ćemo pridonijeti ovaj amandman od zastupnika Lesara, zatim vrlo vrijedni prijedlozi Bačića zastupnika te Bučana i Šišljagića, doista vrlo vrijedni još doprinosi ovom zakonu koji vjerujem da će kasnije u proceduri poboljšati ovaj zakon. A isto tako mi je žao da nema tu zastupnice Antunović ja bi joj volio to reći da čuje me direktno. Ovaj zakon ne može stimulirati nešto što bi išlo na štetu osobe unatoč njezine velike ljubavi i u tom momentu vrlo poštivamo ali medicinska struka ima svoju etiku koja je doista univerzalna s … [[Govornik se ne razumije.]] milenijuma i veoma snažna etika i mi nemamo obraza pristupiti ondje ako bi mi bili uvjereni da bi ovaj postupak doveo do smrti osobe ili bitno ugrozio zdravlje, ako osoba ima jedan bubreg ne može dati i drugom jedan, taj zdravi na primjer, a da bi ona išla na dijalizu umjesto nje, to bi doista mi, kao medicinari uvjeren da ne bi na to pristali, jer. I na koncu bi zahvalio svim našim vrijednim medicinarima koji sa požrtvovnošću od liječnika, medicinskih sestara i znanstvenika i praktičara svi rade na ovom velikom problemu i doista je u usponu transplantacijska medicina i u Hrvatskoj i ovom prilikom im želim zahvaliti na svemu. Hvala vam na pozornosti.
Hvala lijepa, hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Glasovanje će biti kad se steknu uvjeti. Prekidam sjednicu i nastavljamo u 15 sati i 30 minuta sa točkom Prijedlog zakona o genetski modificiranim organizmima pa onda idemo dalje. Hvala lijepa.
Konačni prijedlog zakona o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu lječenja. P.Z. br. 111. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane su podnjeli Klub zastupnika HNSa PGSa i Klub zastupnika HSPa. Klug zastupnika HNSa PGSa molim.
Ne prihvaća se jer će to biti kao što je u zakonu i najavljeno riješeno u podzaknskom aktu. Pravilnikom.
Budući da zastupnika Dragutina Lesara podnositelja amandmana nema u sabornici. DAjem na g lasovanje taj amandman. Tko je da? Utvrđujem da je dobio dva glasa, pa stoga nije prošao. I amandman Kluba zastupnika HSPa.
Ne možemo također prihvatiti jer odudara od duha ovoga zakona. naime postoje dva tipa prilaska potencijalnom donatoru. Pretpostavljeni pristanak je ako za vrijeme života ne iskaže protivljenje i informirani pristanak ako se traži suglasnost. Mi smo se obazirali … [[Govornik se ne razumije]] s ovim zakonom u ovom prvom djelu. Prema tome nije potrebna suglasnost niti obitelji niti samoga donatora. Tako je usklađeno i u članku 242 kaznenog zakona. Dakle uskladili smo sa postojećim kaznenim zakonom. Tako dane možemo prihvatiti.
Zastupnik predlagetelj.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, gospodine ministre ja ipak mislim da to nije tako. Jer i kao što ste vi rekli sada u obrazloženju svom i kao što piše u članku 22. dakle stvarno svi su građani ovim zakonom obvezni donori organa zapresađivanje. Tražim glasovanje.
Molim tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu broj glasova. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. MOlim uključite se. Molim glasovati. Rezultat. Utvrđujem da je sa 76 glasova za, i 2 suzdržana donesen zakon o uzimanju i presađivanju dijelova ljudskog tijela u svrhu lječenja utekstu kako ga je predložila Vlada.
Gospodo zastupnici idemo dalje, nastavljamo sa sjednicom. Na redu je: - Prijedlog zakona o genetski modificiranim organizmima, prvo čitanje P.Z.E. broj 212. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovoga Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na prvo čitanje Zakona, članak 144. do 150. Poslovnika. Raspravu su proveli: Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za poljoprivredu i šumarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Državni tajnik ministarstva kulture, gospodin Jadran Antolković. Izvolite.
... [[Govornik je naknadno uključen.]] Moram konstatirati da ovu materiju ne uređujemo u hrvatskom zakonodavstvu po prvi puta već je ona trenutno uređena važećim Zakonom o zaštiti prirode. Međutim nekoliko razloga je uvjetovalo da dođe do prijedloga zakona kojim će se isključivo urediti područje genetski modificiranih organizama. Prva što to nije sastavnica zaštite prirode odnosno to je jedno interdisciplinarno područje za koje su nadležna brojna ministarstva. Ovdje bih u ovom trenutku nabrajao, nabrojao neka, dakle Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva, Ministarstvo zdravstva, Ministarstvo znanosti i istovremeno Ministarstvo zaštite okoliša pa i Ministarstvo kuluture koje u svom resoru ima zaštitu prirode. Postojeći, postojeće odredbe u Zakonu o zaštiti prirode možemo reći da su neuspješno uređene u pogledu usklađivanja sa europskom pravnom stečevinom, a što će proizaći iz obrazloženja kojeg ću vam u vrlo kratkim crtama iznijeti o prijedlogu ovog zakona. Četiri važne stvari treba naglasiti kod obrazlaganja ovog zakona, a to je da smo ovim prijedlogom pokušali jasno razgraničiti nadležnosti za provedbu ovog zakona. Naime dovoljno ću reći ili dovoljno govori činjenica da je evo ovaj zakon ovdje zastupa predstavnik iz Ministarstva kulture koji, koji zaista drži samo jedan segment koji je važan kad se govori o genetski modificiranim organizmima, a to je segment zaštite prirode. A da još bude stvar jasnija u zaštićenim područjima prirode genetski modificirani organizmi su u potpunosti zabranjeni tako da sa aspekta Ministarstva kulture ova tematika i ovo područje je vrlo jasno. Međutim postojeće odredbe ne razgraničavaju dobro nadležnosti za provedbu odredba Zakona o genetski modificiranim organizmima, a to potvrđuje i jedan od slučajeva kojeg smo imali u praksi prilikom uvoza i sijanja sjemena kukuruza za koji se onda uspostavilo da ima genetski modificirane organizme pa ga je trebalo uklanjati i tada se utvrdilo također da odredbe zakona nisu dobro razriješile nadležnost. Druga važna, druga važna odlika ovog zakona jeste da je bitno pojasnio postupak izdavanja dopuštenja za ograničenu uporabu GMO-a, za namjenu uvođenja GMO-a u okoliš, za stavljanje GMO-a i proizvoda koji sadrže GMO na tržište. Naime svi ovi postupci su se prema važećim odredbama zakona pokretale, pokretale zahtjevom i rješavale u, po Zakonu o općem upravnom postupku što znači da je tijelo kome je zahtjev bio podnesen moralo dokazivati da li je zakon opravdan ili nije opravdan i tako rješavati podneseni zahtjev. To je u neskladu sa europskom pravnom stečevinom jer kada se radi o dopuštenju za uvođenje GMO-a bilo u okoliš, bilo na tržište ili bilo koji od ovih načina tada treba doći do prijave a podnositelj prijave dužan je dokazati da su otklonjeni svi mogući rizici, da nema opasnosti i dužan je dokazati da postoje svi ispunjeni uvjeti sukladno zakonu da se takvo dopuštenje izda. Dakle velika je razlika u, obzirom da prijedlog ovoga zakona upravo na taj način uređuje i time rasterećuje tijelo državne uprave koje je nadležno u konkretnom slučaju odnosno od dokazivanja nego je to dužan podnositelj prijave, a istovremeno je uređeno da ukoliko to tijelo ne donese odgovarajuću odluku u propisanom roku da se smatra da je, da je prijava odbijena dakle da nije izdano dopuštenje što je prema Zakonu o općem upravnom postupku i o upravnom postupku šutnja se drugačije tumači. Kao treća važna razlika između važećih odredbi i ovog prijedloga zakona jest da vođenje prekršajnog postupka se vraća prekršajnim sudovima. Naima u ovom trenutku je jedan apsurd da je Ministarstvo kulture nadležno za provedbu prekršajnih postupaka vezanih uz provedbu odredba, odredaba Zakona o genetski modificiranim organizmima. Evo u ovom trenutku je sukladno prijavi Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva u tijeku postupak, prekršajni postupak protiv tvrtke koja je uvezla kukuruz za koji je se utvrdilo da ima genetski modificirane organizme. Dakle ovaj prijedlog zakona, tu nadležnost vraća prekršajnim sudovima što držimo potpuno prirodnim jer se, jer djelokrug zaista interdisciplinaran i jedno ministarstvo nikako ne bi moglo pa niti jedno drugo ministarstvo, ne samo Ministarstvo kulutre, moglo biti nadležno za provedbu prekršajnih postupaka. Četvrta važna razlika između važećeg odredaba i prijedloga ovog zakona jeste utvrđivanje odgovornosti za štetu nastalu uporabom GMO-a odnosno njegovim uvođenje u okoliš ili bilo kakvom upotrebom bila ona zakonita ili nezakonita. Držimo da je to nužno jer moramo iako smo mi svi na neki način vrlo sumnjičavi kada se govori o upotrebi GMO-a moramo biti svjesni da znanstvena istraživanja i suvremene tijekove znanosti moramo pratiti i da moramo omogućiti da se u kontroliranim procesima ovi znanstveni ... [[Govornik se ne razumije.]] mogu obavljati. Ja bih ovdje samo zbog rasprave i zbog lakšeg snalaženja vašeg u ovoj materiji rekao sada samo nekoliko riječi o djelokrugu kako je propisan odnosno kako je predložen odredbama ovog zakona. Koordinativno tijelo za obavljanje svih stručnih poslova u vezi sa genetski modificiranim organizmima jest Ministarstvo zdravstva, a razlog tome je što ovaj zakon ne uređuje dvije važne, dva važna područja obzirom da su ona uređena posebnim zakonima kad je u pitanju genetski modificirani organizmi, a to je u pogledu hrane za ljude i hrane za životinje. Primjenjuje se dakle Zakon o hrani, a u pogledu lijekova i farmaceutskih proizvoda također posebni propis. I u jednom i u drugom slučaju Ministarstvo zdravstva je involvirano i slijedom toga ono jest krovna, krovno ministarstvo koje nadzire i provedbu i usaglašava provedbu ovoga zakona. Što se tiče ograničene upotrebe genetski modificiranih organizama u zatvorenim sustavima, dakle tu se misli na znanstvena istraživanja nadležno je Ministarstvo znanosti dakako. Što se tiče namjernog uvođenja u okoliš kombinirana je nadležnost između ministarstva, nadležnog za poslove zaštite prirode to znači i Ministarstva kulture i Ministarstva za zatitu okoliša. A što se tiče stavljanja na tržište nadležno je tjelo Ministarstvo poljoprivede u kombinaciji sa Ministarstvom zdravstva. Odnosno, za inspekcijske poslove državni inspektorat u obavljanju inspekcijskih poslova. Ove odredbe su u prijedlogu radi opet lakšeg snalaženja u članku 3., 4. i 5. i iz njih možete iščitati na koji način je predložena podjela djelokruga. I unatoč činjenici da se ovdje radi o usklađivanju s europskom pravnom stečevinom dakle, ali zbog složenosti ovoga zakona ovaj zakon je kao što vidite u prvom čitanju kako bi se kroz raspravu o pronašla što bolja rješenja. Moram reći da će upravo u tijeku ovoga mjeseca biti održan jednu stručni skup na kome će se razmotriti ovaj prijedlog i njegova usaglašenost sa Europskom pravnom stečevinom. iako mi formalnu potvrdu Ministarstva za eurospke integracije već sada za ovaj prijedlog imamo. Evo, toliko za uvod pokušat ću ukoliko bude potrebno odgovoriti na vaša pitanja u raspravi.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi u ime Kluba Hrvatske seljačke stranke gospodin zastupnik Božidar Pankretić izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, pa dozvolite mi da na početku kažem nekoliko rečenica iako sam pozorno slušao državnog tajnika i moram reći da se dobro pripremio za ovu materiju. Iako je državni tajnik u Ministarstvu kulture,evo ja to moram iskreno reći. No međutim ne znam dali će se kolege zastupnici složiti sa mnom, da ipak je ovo zakon kojega bi bilo dobro da sjede ovdje i ministri i iz zdravstva i poljoprivede i bojim se da je ipak ovaj zakon malo došao kod nas prebrzo. No međutim izražavam možda određeno zadovljstvo i sreću što ipak nije konačni prijedlog. Ovdje imamo pred sobom prijedlog. I ja molim ovdje i apeliram o ovom prijedlogu otvorimo javnu raspravu. Ovo je prevažan zakon preko kojega bi mogli proći. Mislim da je to nešto što sam htio na početku reći A sada ću reći nekoliko rečenica i htio bih možda da ne govorim toliko stranački ako ovdje govorim u ime kluba ovoga. Ali da me se ne doživljava na taj način. Jer mislim da je važno ovdje reći i one neke stvari spomenuti koje smo mi do sada puno puta ja bih rekao, svi govorili. Bilo koje stranke vrlo jasno oko genertski modificiranih organizama vrlo jasna stajališta u ovom Parlamentu i to jednoglasno su zauzimana. Pa ja ovdje pozivam sve vas obzirom da se radi o prijedlogu da zbilja malo raširimo tu raspravu i pokušamo doprinjeti da konačni prijedlog bude što kvaliatetniji. Ono što moram reći o ovom zakonu je definitivno kada ga iščitat a govorit ću o načelima da se ovdje vidi da se ide na liberalizaciju genetski modificiranih organizama u Hrvatsku. Mi smo u imeKluba HSSa govorim protiv toga. Mislimo da to nije dobro i mislimo da Vlada ako je donjela ja neću vjerovati u tu odluku, da se dozvoli ne daj bože sadnja genetski modificiranog sjemena u Hrvatskoj, da je to loša odluka. Da ovdje imamo prijedlog da će doći konačni prijedlog i da se tome svi zajedno moramo usprotiviti. ONo što želim konstatirati je da je sama znanost podjeljena. Podjeljena je znanost oko čovječjeg miješanja u genetske strukture biljaka i životinja, pa mislim da nitko od nas ovdje nema potpuno pravo zauzeti čvrsto stajalište na ni jednu stranu. To je ono što apeliram ovdje na sve vas, mi još uvijek ne znamo još uvijek samo naslućujemo, još uvijek postoje neke definicije postoje znanstvenici. No međutim mislim da još nitko nie siguran. Ja ću ovdje samo jedan primjer navesti. Ono što se dogodilo primjerice krajem 80. tih godina, mnogi od vas su bili svjedoci toga a bio je bum u govedarskoj proizvodnji. Imali smo očigledan bum, razlog je bio vrlo jednostavan. KOrištenje mesno koštanog brašna. Bum u govedarskoj proizvodnji. Svi koji su iole u ovoj tematici, znaju o čemu govorim. Mislim da je razlog bio jednostavan maksimalno se davala pozornost na tehnološki razvoj utrka za novcem i dogodilo se ono što se dogodilo. I to tek 90. tih godina. Znamo što je bilo u Britanskom goveratvu. Znamo da u propala i mnoga druga, i mislimo da je došlo do neslućenih posljedica oko toga. Zato ja ponovno ovdje pozivam sve one koji razmišljaju o gentski modificirnaim organizmima da s i i taj primjer uzmu kao jedan dobar primjer gdje možemo objektivno govoriti o određenoj situaciji. Neću ovdje podsjetiti što je učinjeno u međuvremenu na žalost, ove godine smo otvorili se za uvoz govedine i goveđeg mesa iz svih zemalja. Mi smo uj prošlom mandatu čvrsto to držali. Mislim da to također nije dobro jer smo izgubili jednu našu šansu gdje smo mogli ipak na njoj temeljiti neke naše razvojne perspektive. U svakom slučaju moram vas podsjetiti da smo i ove godine imali konkretnih primjera. Primjer je bio prije nekoliko mjeseci kada smo imali pred kamerama uništavanja genetski modificiranog kukuruza gdje se iz proračuna plaćala šteta. Mi smo u svakom slučaju pozdravili takav čin, no međutim podsjećam ponovno da možda ako bi išli u ovom smjeru kao što su nauznake u ovom zakonu neće biti dovoljno novaca u proračunu. Imat ćemo ogromnih problema. Iz ovoga je vidljivo da Vlada na žalost u ovom pogledu nema jasan smjer. Jer mislim je ovaj smjer u kojem vodi ovaj zakon ipak previše podložan nekim drugim međunarodnm institucijama ma kaoko se one zvale. Mislim da prateći sve eu direktive, prateći sve ono što se događa mislim da Hrvatska ima pravo se opredijeliti u kom smjeru treba ići. Mi smatramo u Klubu HSSa da je smjeru kome treba ići već viđen i to ja ću navesti također neke primjere, a primjer Austrije mislim da je dobar za nas. U Austriji je 1997. godine proveden referendum vezan za GMO. Rezulat je bio politički koncenzus zabrane sadnje odnosno sjetve genetsski modificiranih organizama. Također je u Austriji 2002. godine donesena parlametnarna rezolucija kojom je zatraženo do Europski moratorij na GMO ostane na snazi. Te da se Austrija proglasi zemljom slobodnom od GMOa. Kada znamo da je 10% površina Hrvatska zaštićemo područje, pitanje je kako ćemo štiti kada GMO pelud počne letjeti hrvatskim poljima i šumama. Možemo ipak se dovesti u tu situaciju da je onda gotovo nemogće zaštiti taj površinu od 10%. SAm prijedlog zakona držimo da ima veliki broj nelogičnosti i nepreciznih odredbi, zbog kojeg je moguće različito tumačenje zakona, čime je povećana mogućnost negativnog utjecaja na sam okoliš. Isto je iako je u skladu citiranim EU direktivama, a kojima se upravlja prijedlog spomenutog zakona, nemoguća potpuna zabrana ispitivanja uvoza trgovine ili uvođenja u okoliš proizvoda koji sadrže GMO ili samih GMO-a u zemlji koji su poput Hrvatske u procesu pristupanja Europskoj uniji, moguće je sukladno Protokolu o biološkoj sigurnosti te mehanizme posebice one uvođenje živih GMO-a u okoliš preventivno postrožiti. U važećem Zakonu o zaštiti prirode, tj. koji je u međuvremenu izmijenjen, procedura u svezi donošenja zahtijeva za namjerno uvođenje GMO-a u okoliš ograničenu uporabu GMO-a ili stavljanje GMO-a ili proizvoda koji sadrže GMO na tržište regulirano je od 101. do 133. članka, a temeljna je razlika u tome da se sada umjesto otežavanja postupka ovaj postupak olakšava i to je onaj ja bih rekao generalna primjedba, načelna primjedba da umjesto da smo iz postojećeg Zakona o zaštiti prirode onog koji je bio, uzeli one odredbe i ako je ikako moguće uskladiti maksimalno sa EU direktivama, ali otežali postupak, a ne ga olakšali i to je ono u kom smjeru, a da bi ipak sagledali sve ono što moramo oko toga, trebali smo postupiti. S obzirom na činjenicu da predmetni prijedlog zakona treba postati krovnim zakonom u smislu pravne regulacije GMO-a u Republici Hrvatskoj, odnosno da je problematika u Hrvatskoj trenutno regulirana i Zakonom o hrani te Zakonom o zaštiti potrošača te podzakonskim aktima vezanima uz regulaciju zdravstvene ispravnosti namirnicama, nije jasno zašto u prijelaznim i završnim odredbama prijedloga zakona od članka 69. do 75. propisano kako danom stupanja na snagu ovog zakona prestaju važiti članci 89. do 41. trenutnog ili važećeg Zakona o zaštiti prirode, a ne spominju se odredbe ostalih zakona, mislimo da bi to trebalo uskladiti. Neznam da li je predlagaču poznato, ali neke županije proglasile su svoje područje slobodno od GMO-a. Koristeći mogućnost temeljem Zakona o prirodi, pa evo ja koristim ovu govornicu i pozivam sve hrvatske županije da učine isto pa da ovaj prijedlog zakona ili budući zakon neće imati svojega učinka. Sukladno svemu rečenom mi u klubu Hrvatske seljačke stranke smatramo kako je ovaj prijedlog zakona ipak rađen na brzinu pod pritiscima i kao članovima Hrvatskog sabora neprihvatljivo nam je da usvajamo ovako nedorečene zakone sa posebno naglašavam, nepoznatim posljedicama. Hrvatska seljačka stranka i njeni članovi neće mijenjati svoja razmišljanja i nećemo podržati ovaj prijedlog zakona. Upozoravamo da je ova odluka iz koje nema povratka i da će oni koji podrže ovaj prijedlog zakona morati to objašnjavati svojoj djeci i unučadi. Mogu se samo nadati da će i kod nekih drugih protivnika GMO-a se pobuditi svijest i da će usprkos stranačkoj stezi ili određenom stranačkom opredjeljenju biti stvarno neovisni i protiv ovakvog prijedloga i nadam se da će konačni prijedlog ipak prije nego što će biti upućen u ovaj Visoki dom, proći jednu ukupnu javnu raspravu, a onda vjerujem doći u sasvim drugačijem obliku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na sjevernoj galeriji su naš došli posjetiti učenici 8. razreda O.Š. Malešnica skupa sa svojim nastavnicima, pa ih pozdravimo. [[Pljesak.]] U ime kluba Nacionalnih manjina, gospođa zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče, uvaženi tajniče, kolegice i kolege. Ja ću malo drugačije govoriti na žalost od moga kolege, jedan i drugi smo agronomi ali stavovi nam se mogu razlikovati. Ovaj parlament je 2003. godine donio Zakon o zaštiti prirode u kojem se pokušalo regulirati problematiku vezano uz genetski modificirane organizme. Već tada smo mi u klubu Nacionalnih manjina upozoravali da zbog specifičnosti i obima genetski modificirani organizmi moraju biti regulirani posebnim zakonom i zato pozdravljam ovaj zakon koji će urediti materiju koja se odnosi kako na prekogranični prijenos, ograničenu uporabu, stavljanje u promet i proizvodnju genetički modificiranih organizama i svakako proizvoda koji sadrže GMO. Sve potpisane konvencije, protokole i direktive na prvo mjesto stavljaju zaštitu zdravlja ljudi i očuvanja biološke raznolikosti te s tim u vezi procjenu rizika i utvrđivanja mjera sigurnosti. Da bismo mogli kompetentnije razgovarati o ovom zakonu, da bismo možda svi zajedno mogli procijeniti jesu li propisane mjere u ovom zakonu dovoljne ili pak prenormirane, dozvolite mi da ukažem na nekoliko činjenica koje se godinama vežu uz ovaj važan izum biotehnologije. Moram reći da u povijesti nije zabilježen slučaj takvog temeljnog nerazumijevanja neke problematike od strane javnosti kao u svezi genetski modificiranih organizama. Probat ću navesti nekoliko razloga. Prije svega radi se o negativnoj filtraciji informacija. Iako se radi o jednom revolucionarnom otkriću koje se s pravom može mjeriti recimo s otkrićem kompjutera, atomske energije, jer skraćuje vrijeme selekcije, jer kontrolira selekciju za razliku od prirodne selekcije koja uz 10-15 godina može stvoriti i neke sorte koje imaju nepoželjna svojstva što svakako kontrolirana genetika ne dozvoljava. Mi smo do sada govorili samo o negativnoj konotaciji. Vrlo često, čak ovdje u ovom Parlamentu nama nestručno se prikazali genetski modificirani organizmi govoreći o rajčici koja ima miris ribe. Ako je poznato da se prenio gen o čvrstoći opne rajčice onda se nikako nije mogao prenijeti i gen za miris ribe i prema tome mogu govoriti samo temeljni nepoznavaoci genetike da se prenio i miris. Nadalje, vrlo često govorimo o senzacionalnom prikazu potencijalnih opasnosti genetski modificiranih organizama pa tako koristimo izraz nesreća, za slučaj opasnosti. Pa pobogu zar će nas genetski modificirani organizmi ili soja napasti, jednako kao što postoji način za njezinu sjetvu, postoji način za njezino uništenje. Prema tome nema nesreće i nema slučaja opasnosti jer je sve u svakom slučaju pod kontrolom. Zasigurno da veliku ulogu ima nedovoljno zauzimanje relevantnih znanstvenika da javnosti i političarima zaista objasne detalje. Takva selektivnost informacije u Europi zaista nema presedana i posljedica je prije svega političke manipulacije u cilju zaštite konkurentne američke hrane i prije svega zaštite europskih farmera. I ovdje moram reći, a to je već rečeno da mi je žao što zaista struka ne brani ovaj zakon, znam da se on našao u Zakonu o prirodi, ali ono što je već ovdje rečeno ovdje su trebali biti i ministar poljoprivrede i svakako netko iz Ministarstva zdravstva, jer upravo oni mogu možda kompetentnije na bazi struke o tome razgovarati. Koje su prednosti i dobrobiti genetski modificiranih organizama, odnosno molekularne genetike? Prikazat ću i prednosti i nedostatke. Prednosti su svakako proizvodnja više hrane na manje zemljišta. Biljke rastu tamo gdje ranije nisu uzgajane. Manja potrošnja pesticida, posebno onih koji zagađuju okoliš. Svi zaboravljamo da je proizvodnja genetski modificiranih organizama upravo počela da bi se smanjila količina pesticida, odnosno da bi se jednim tretmanom pesticida zaštitila soja umjesto pet, šest tretmana koje danas mi prakticiramo. Prema tome, zaštita okoliša bila je na prvom mjestu i svakako ne smijemo zanemariti tada i jeftiniju proizvodnju, a time i veću produktivnost. Da bi javnost mogla imati ispravan stav o genetski modificiranim organizmima, prije svega mora poznavati neke elemente genetskog inženjerstva, gena, genoma, saslušati argumente za i protiv. Danas se većina molekularnih genetičara nedvosmisleno slaže da proizvodnje genetski modificirane hrane ne sadrži u sebi veće opasnosti od postojeće konvencionalne proizvodnje, odnosno od postojećeg načina proizvodnje hrane koja itekako koristi veliki količine pesticida i može biti i daleko štetnija. Jer način proizvodnje još uvijek nije garancija da jedemo zdravu hranu. Gdje su dileme? Postoje li kemijske razlike između konvencionalne proizvodnje hrane i genetički modificiranih organizama? Znanost je dala odgovor ne, nisu pronašle razlike. Sigurnost konzumacije jednaka kao i kod konvencionalne proizvodnje, alergične mogućnosti da jednako, ali ništa više nego što je konvencionalni način proizvodnje. Kakav efekt imaju genetski modificirani organizmi na prirodu, tj., postoji li mogućnost transformacije genetski modificiranih organizama u korove? Na ta pitanja znanost je dala odgovor. Niti jedan proizvod nije dat na tržište da nije zasnovan na znanosti i ispitan od znanosti. Tj., da bi proizvod bio registriran, za registraciju nužno se mora znati i priložiti istraživanja i konstrukcija organizma. Koji gen je upotrijebljen kako djeluje na biljku, kako utječe na zdravlje ljudi? Da li je sam po sebi toksičan i da li je alergen? Kuda ide u okoliš gen ili da li se može proširiti na nemodificirane biljke? Što se s njima zbiva u tlu, kako utječu na vodu, ali i kako utječu na ostale insekte, ptice, ribe? Protivnici genetskog inženjerstva koriste vrlo često argumente, korporacijske monopole nad sjemenom i proizvodnjom genetski modificirane hrane. Zaboravlja se da je sjeme zapravo najjeftinija karika u lancu proizvodnje i prisjetimo se da je jednako tako bio otpor i protiv hibrida kukuruza, no danas nitko ne razmišlja da bi posijao domaće sjeme, već isključivo kupujemo sjeme hibrida kukuruza jer je ono višestruko korisnije. Nije li ustvari i negativan prikaz genetski modificiranih organizama ustvari bojazan naših genetičara koji danas rade prirodno i sporo, da će i oni ostati bez posla u konkurenciji upravo jedne kvalitetnije, brže i bolje tehnike? Mnogi navode da genetski modificirani organizmi su prijetnja biološke raznovrsnosti, a da pri tome isto ne vode računa da se daleko više biljnih i životinjskih vrsta uništi u južnoj Americi, Indiji, Africi gdje se sijeku i pale šume u nastojanju čovjeka da utaži glad. Prema tome, mjesto pomoći siromašnim povremenim isporukama hrane možda bi bila učinkovitija pomoć da ih trajno nahranimo kroz edukaciju i kroz primjenu upravo znanosti i molekularne kemije. Selekcionirana je riža bogata vitaminom A i to u Europi od genetičara Švicarske i Njemačke. Spasila bi tisuće djece koje osljepljuju zbog nedostatka vitamina A u Aziji. Bilo bi dovoljno nekoliko dekagrama te riže da djeca ne oslijepe, odnosno da djeca budu zdrava. Međutim, problem je što smo stvorili negativni imidž genetski modificiranih organizama. Hrvatska zbog asocijacija u kojima se nalazi i u koje žele ući neće moći zabraniti prometovanje genetski modificiranom hranom. Ne bi trebalo zabraniti niti znanstveno istraživanje. Treba biti svakako oprezan sa proizvodnjom genetski modificiranih organizama, ali isto tako biti svjesni da ukoliko susjedi usvoje ove proizvodnje nećemo se obraniti jer upravo insekti, leptiri, vjetar koji učestvuju u prijenosu polena zasigurno ne poznaju granice. I mi smo premala zemlja i u 2 godine genetski modificirani organizmi biti će u Hrvatskoj. Mi smo ove godine imali slučaj genetski modificiranog kukuruza. Uništili smo ga, ali nitko nije rekao da bi taj kukuruz došao na sortnu listu, da je taj kukuruz 3 godine na 3 različite lokacije gdje je u pokusima ispitivan. Pitam vas koliko se u 3 godine sa po 3 lokacije upravo taj kukuruz ako je genetski štetan ili šteti okolišu proširio? Čemu onda ove godine smo stvarali oko toga tako veliku hajku? Zalažemo se za ograničenu upotrebu genetski modificiranih organizama namijenjeno prije svega znanstveno-istraživačkom radu i to za zatvorene sustave. Zatim, uporabi za lijekove koji jesu ili sadrže genetski modificirane organizme te za prometovanje hranom koja sadrži modificirane sastojke, ali svakako uz obilježavanje kako bi kupac sam mogao odlučiti što će kupiti i što će konzumirati. Kada se radi o uzgoju genetski modificiranih organizama, tj., puštanje živih genetskih mikroorganizama u prirodu, kako to znamo ovdje reći, ipak nužno je provesti vlastita istraživanja i dati odgovore našoj znanosti kako bismo bili sigurni. Jer pored ovih prijetećih izraza nesreća, bijeg određenih vrsta, itd., zasigurno ne bi trebalo niti sve osloboditi, ali niti sve ograničiti. Uz ovo treba naglasiti da direktiva Europskog parlamenta i Vijeća iz 2001. godine kojom se regulira tržište Europske unije i u pogledu GMO-a nalaže da nijedna država ne može odbiti uvoz genetski modificiranih organizama i proizvoda nakon što ga je već odobrila bilo koja zemlja članica osim ako za to postoje opravdani razlozi koji se tiču zaštite okoliša ili zdravlja ljudi. Direktiva prihvaća predostrožni pristup, uspostavljajući sustav prethodne procjene rizika, obavijesti prije uvoza i izdavanja dozvole od nadležnog tijela članice u kojoj se predlaže uporaba GMO-a. Budući da u istom pravcu ide i ovaj Zakon prihvaćajući predostrožni pristup, Klub zastupnica nacionalnih manjina će ga podržati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Nadam se da će se ova poticajna rasprava izazvati u znanstvenim i stručnim krugovima do drugog čitanja plodnu raspravu pa ćemo možda na kraju imati kvalitetan zakon. A sada molim na ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Pa ne bi baš moglo bit posve točno, točna tvrdnja da sve što se genetski modificirano proizvede može jednako tako vrlo lagano i uništiti. Ja bih podsjetio na prekrasnu algu tropskih mora koja je navodno proizvedena u laboratoriju zbog toga da bi ukrašavala akvarije s umjetnim ribicama. A u prirodu je pobjegla tako što je nekakav laborant oprao taj akvarij na obali mora. Pa se alga proširila i u svjetskim razmjerima danas stvara problem, eto zagadila je i naše Jadransko more. A da nitko ne zna rješenje. Nije tako lako uništiti ono što se nekontrolirano proizvede.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa koncentrirat ću se na jedan navod iako ja se sa kolegicom u nekim stvarima ne slažem, ali ne mogu ispravljati to mišljenje jer to znam da ćete me opomenut pa bi se koncentrirao da nije točno da smo stvorili negativan imidž genetski modificiranih organizama, nego su oni stvarno vrlo upitni i dobro je da hrvatska javnost nije podlegla utjecajima velikih multinacionalnih kompanija koja propagiraju tu proizvodnju. I iskreno se nadam da će ovaj zasigurno zakon i tu se slažem sa vama potpredsjedniče, naići na veliku javnu raspravu ali vjerujem i u ovom Saboru kada dođe konačno čitanje ćemo znati donijeti ispravnu odluku oko podržavanju ovakvog zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba IDS-a gospođa zastupnica Dorotea Pešić-Bukovac. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani tajniče, poštovane kolegice i kolege. Klub IDS-a ne može podržati ovaj prijedlog zakona štoviše jer znamo da je Istarska županija donijela odluku da će Istra biti regija koja je bez genetski modificirane hrane, bilo uzgoja ili uvoza takve hrane. Moram reći da ovim zakonom se de facto na mala vrata uvodi GMO hrana i njezina proizvodnja u Hrvatskoj, jer se sve svodi da je bitno imati nekakvu suglasnost oko uvoza ili proizvodnje ovakve hrane. Samim time što mi dobivamo suglasnost možemo pod navodnicima reći da "kontroliramo" proizvodnju ili uvoz. Farsa je da se GMO može kontrolirati ili da se može ograničeno upotrebljavati. No možda za nas saborske zastupnike koji nismo možda u toj materiji kao agronomi, premda i oni imaju različita stanovišta, dosta teško je možda ući u samu problematiku. Ali da se upitamo što su to genetski modificirani organizmi? Genetski modificirani organizmi, znanstvenici sa njima eksperimentiraju već 25 godina. Znamo da DNA jednog organizma se kombinira sa DNA nekog drugog organizma. Drugim riječima bazični organizam u njega se unose geni nekog drugog, često čak ne i od iste vrste i na taj način se stvara GMO. Naravno, to je postupak koji se u prirodi ne može dogoditi sam. Zašto se krenulo ustvari u takvo modificiranje organizma? Osnovna ideja je bila naći nove metode zaštite usjeva od bolesti i nametnika. Vremenom su istraživanja krenula u smjeru za potrebe tržišta, odnosno polazište su postale pretpostavke GMO za proizvođače ili potrošače, znači niža cijena ili profit. Zatim je cilj postao osvojiti što veći udio na tržištu, odnosno stvoriti monopol na hranu, na primjer sjeme iz prethodne žetve ne može proklijati bez posebnog aditiva vlasnika GMO tehnologije. Ovaj cilj osvaja se i politikom intenzivnog patentiranja raznovrsnih genetskih rješenja. I u konačnici mi onda ne plaćamo sjeme nego plaćamo patente. Znamo isto tako da dosadašnja iskustva i rizici vezani za genetski modificirane organizme, moramo reći da najveće multinacionalne kompanije u svijetu su najveći i financijeri GMO proizvodnje hrane, s time da WTO de facto podržava te multinacionalne kompanije koji su proizvođači GMO-a i da su svoja pravila postavili tako da u okviru slobodne tržišne utakmice može biti samo oni GMO-i za koji "zdravim znanstvenim dokazima", pod navodnicima, može utvrditi da su štetni. To je u direktnoj suprotnosti sa načelima predostrožnosti, jer jednim od osnovnih načela održivog razvoja, teret dokazivanja štetnosti prevaljuje se na kupca ili državu koja uvodi zabranu. Ne treba posebno obrazlagati kolike su mogućnosti siromašnih zemalja da to osiguraju. Zdravi znanstveni dokazi što njihovo stanovništvo stavlja u poziciju da postanu masovni hodajući laboratoriji za ispitivanje GMO-a. Moramo se podsjetiti na hvalospjeve o DDT-u i drugim postojanim organskim polutantima za koje se tek nakon 30. godina primjene je otkriveno da su prava noćna mora za čovječanstvo i ostala živa bića. Slično se sada dešava i sa GMO-ima. Svakim danom se nagomilavaju novi dokazi o štetnim efektima GMO-a. Što bi čovječanstvo trebalo pozvati na krajnji oprez jer su razmjere mogućih posljedica ogromne. Što se tiče zdravlja ljudi, kako GMO hrana utiče na ljudske organizme navesti ću samo par primjera. Bila je afera sa kukuruzom "Starling" koja je originalno bila namijenjena prehrani stoke a koja je dospjela u lanac ljudske prehrane izazivajući pritom teške alergijske reakcije i to velikog broja ljudi u nekoliko zemalja. Pokazalo se da je gotovo nemoguće imati potpunu kontrolu nad GMO hranom. Druga opasnost po zdravlje ljudi od GMO-a je evidentirana je kroz smrtne slučajeve prouzrokovane GMO-skom terapijom, odnosno neželjenim prelaskom gena na zdrava tkiva uz nepredviđene komplikacije. Ovakvi događaji mogu postati sve češći jer je eksperimentalno dokazano da mogućnost horizontalnog transfera gena kada recimo geni rezistentni na antibiotike prelaze sa životinja, odnosno sa žitarica na životinje, pa samim time i na čovjeka. I naravno onda se stvaraju super mikroorganizmi s kojima je vrlo teško ili nemoguće izaći na kraj. Znanstvenici upozoravaju da je otvoren put za genetski modificiranje čovjeka kao usputne pojave genetskog modificiranja drugih organizama. Isto tako osim što štetno utiče na zdravlje ljudi tu su posljedice na okoliš i na socijalne prilike. Kroz polinacija spada među najkontraverznije posljedice GMO-a. Sa GMO-om uspijeva polenov prah, prelazi na GMO usjeve iste vrste čineči ih u drugoj sjetvi barem djelomično genetski modificiranima. Multinacionalne kompanije su do sada uspijevale sudski prisiliti vlasnike parcela genetski nemodificiranih usjeva na plaćanje naknada za korištenje njihovog intelektualnog vlasništva na tim istim usjevima nakon što su ovi bez želje vlasnika postali kontaminiranim GMO iz susjednih parcela. Slučaj Argentine, zemlje koja ima možda najbolje uvjete na svijetu za proizvodnju hrane, a u kojoj većina stanovništva gladuje možda je još poučniji, sve je započelo 1996. godine kada je Monsanto došao sa novim visoko prinosnom tehnologijom proizvodnje soje. Farmerima je objašnjeno da će uzgajati soju jeftinije i lakše uz upotrebu samo jednog hebricida a na koji je njihova soja otporna. Oko 10, oko 90% farmera nije odoljelo izazovu a vremenom se pokazalo da je prinos 5 do 6% manji nego što je bio konvencionalan. Da, znači osim što je bio prinos manji mijenjali su se i okolni eko sustavi, karakteristike tla što je dovelo do učestalih poplava, počeli su se pojavljivati super korovi zbog kojih se sada koristi dva do tri puta više herbicida. Što je ukupni trošak GMO što je povećalo za 14% u odnosu na nekonvencionalno, odnosno konvencionalno pardon. Zbog smanjene konkurentnosti mali farmeri su time propali, a preostali su zbog fiksnih obaveza prema ...ušli u ciklus što više proizvedu to su siromašniji. Znači Argentinskoj krizi se ne vidi kraja. Moramo reći da ipak svjest o GMO hrani jača, da su se zeleni isto tako probudili. I kada se sada pozivamo na usklađivanje našeg zakonodavstva sa europskim, ne smijemo nikako zaboraviti da sada se u Europi počelo razmišljati na način da se počinju boriti protiv genertski modificiranih organizama, a mi tek sada usklađujemo zakone. Znači, mi ćemo se sad uskladiti, oni će otići unaprijed i već će ukidati neke stvari za koje mi tek sad predlažemo u našem zakonodavstvu. Sve više zemalja i sve više pojedinaca odbijaju kupovati GMO hranu. To čak ne ovisi o stanju regulative o GMO, sve je manje tržišta za GMO. U Europi su sve popularnije trgovine koje garantiraju da ne drže u njima ništa o čemu ima GMO. Slično se sada već događa i u Americi, gdje čak 60% procesirane hrane ima sastojke od GMO-a. To se posebno, pa to posebno zabrinjava njihove multinacionalne kompanije. Zato po mom mišljenju imamo veliku odgovornost i o tome treba zaista širu raspravu povesti i ja isto tako kao kolega Pankretić pozivam naše županije da se donošenjem odluke, da se na njihovom području ne proizvodi GMO hrana, i da se ne prodaje takva GMO hrana, na takav način bori protiv ovakvog uvoza i proizvodnje GMO hrane.
Hvala lijepa. Gospodin državni tajnik Jadran Antolović, izvolite.
Uvažavajući da su se u dvije rasprave pojavile određene konstatacije želio bih dodatno nešto obrazložiti. Naime, ovdje je izrečena jedna tvrdnja da je prijedlog Zakona koji je pred vama liberalniji nego postojeće odredbe Zakona. Ja bih vas želio samo upozoriti da postojeće odredbe Zakona sankcioniraju samo namjerno uvođenje GMO u okoliš ili u proizvod. Dakle, ta namjera se mora dokazati i nije to jednostavno kad dođe do slučaja kao što je bio ovaj slučaj sa kukuruzom. Dakle, onaj koji je pretrpio štetu, a to je seljak koji je koristio to sjeme, morao bi sačekati da prođe ... [[zbog uključenog mikrofona za predsjedničkim stolom, govornik se ne razumije]] cijelokupni sudski postupak kako bi dobio štetu. Upravo zakon koji je pred vama predlaže da odgovornost trpi svaki onaj koji to čini i namjerno i nenamjerno i da mu zakon propisuje obvezu naknade štete. Druga stvar koja je ovdje izrečena i želio bih je pojasniti, to je ovaj poziv županijama da kažu da su one županije bez GMO-a, to je za pozdraviti dakako. Ali tu se radi samo o uvođenju GMO u okoliš. Ja podvlačim i uz to sam i u uvodnom izlaganju rekao, da se odredbe ovog Zakona ne odnose na GMO hrani, niti za ljude niti za životinje, jer je to uređeno posebnim Zakonom o hrani. Dakle, kao što je posebnim zakonom uređeno područje GMO-a i lijekova, farmaceutskih proizvoda itd. Ovdje se radi o tri slučaja kod kojeg nažalost odluka županija neće moći pomoći, to je upotreba GMO u zatvorenim sustavima, dakle u istraživanjima, koji se ne provode u okolišu, jer kad bi se provodili u okolišu bili bi nekontrolirani. Točno je da se dio odredbi odnosi na uvođenje u okoliš, i gdje pomaže naše određenje, određenje županija da se bore protiv toga. I u pogledu izrečenih konstatacija oko tereta dokazivanja. U ovom trenutku su na snazi odredbe koje državu tjeraju da dokazuje da bi nekakva upotreba bila ili ne bila rizična. Mi prijedlogom Zakona otežavamo položaj onoga koji želi uvesti GMO u bilo koju sferu života, dakle on mora dokazati da je štetno, a ne država. Time otežavamo situaciju, dakle netočna je konstatacija da se radi o liberalizaciji. Ja moram reći da postoje vrlo snažni lobiji iz vama poznatih razloga, dakle financijskih koji bi željeli da naše područje bude još liberalnije u tom sektoru. A u pogledu saznavanja svakodnevno novih činjenica, upozorio bih vas na odredbe članka 50. stavak 4. članka 15. stavak 3. ili članka 23. i na još nekoliko mjesta gdje se izričito konstatira, da ukoliko se spozna neka nova okolnost, neka nova informacija o štetnosti već odobrenog GMO-a u bilo kojoj ovoj sferi, dakle i znanosti i okoliša i tržišta da se to dopuštenje može ukinuti. Dakle, što nije bio do sada slučaj, samo toliko. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS-a PGS-a gospodin zastupnik Miljenko Dorić, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja osobno ću podržati dakako ovaj Zakon u svom prvom čitanju, ali i sami ste vidjeli što sve nas muči, pa i u Klubu HNS, PGS. Čuli smo dva agronoma na samom početku, dva stručnjaka za ovo područje koji su izrazili ja bih rekao dijametralno suprotne stavove i one praktične i one zakonske koji iz toga jasno proizlaze, koje možemo mi ovdje prihvatiti ili ne prihvatiti dakako. Naime, ja osobno prihvaćam ovo čitanje zato što nas vodi u kom pravcu, vodi nas u pravcu usklađivanja naše, naših zakona sa ne samo pravnom stečevinom Europske unije, već i sa kartagenskim protokolom i sa konvencijom o biološkoj raznolikosti, to je značajno, to su važni dokumenti i svakako ih moramo uvesti u naše zakonodavstvo. Ja dapače čak i mislim da mi nemamo puno pametnijih riješenja, ni bitno drugačijih mogućnosti u ovom trenutku, obzirom na stanje i poznavanje stvari od strane najznačajnijih znanstveno istraživačkih institucija. Dapače, ja bih čak rekao da mi moramo možda ovdje uvesti nešto što je već spomenuto, a ja ću to ponoviti i žao mi je zato da ovdje nema zaista predstavnika drugih ministarstava, jer ovdje bi trebali krenuti od danas na dalje vrlo javno govoriti o svim ovim pitanjima. I sa građanima maksimalno surađivati od koraka do koraka. Gledajte, ni ovi zakoni europski i europska pravna stečevina u biti ne rješava sva pitanja koja ćemo mi danas ovdje postaviti niti je ona u stanju to riješiti. Ona u biti nastoji postići što, prvenstveno spriječiti moguće negativne utjecaje trans geničnih biljaka i trans geničnih životinja na prirodne vrste, prirodne slojeve i na naše zdravlje. Nastoji jasno spriječiti nekontrolirano širenje GMO, nastoji osigurati odgovornost za štetu nastalu uporabom GMO i rješava određene tehničke i upravno-administrativne pojedinosti. Ništa praktično više od toga. Ali zato mi moramo danas sutra i svaki dan iskreno našim građanima reći ono što još nismo riješili i što nismo u stanju riješiti. Mi moramo na koncu otvoreno i reći da europska pravna stečevina Europske unije u biti želi osigurati suživot, pocrtavam, želi osigurati suživot tradicionalnih oblika proizvodnje hrane i novih GMO tehnologija. Dakle, ne isključuju GMO. Na nama je da vidimo da li se s time slažemo ili ne. Ja mislim da puno prostora u biti u ovom trenutku nemamo. Nadalje, jedna od direktiva Europske unije inzistira na tome da niti jedna zemlja članica Europske unije ne može odbiti uvoz GM proizvoda nakon što ga je već odobrila bilo koja druga članica EU. To je dosta oštro ali je tako, osim dakako u slučaju da ugrožava zdravlje ljudi odnosno utječe negativno na okoliš. A tko će to dokazati? U ovom trenutku znanost to definitivno ne može. Građanima moramo također poručiti da su GMO još uvijek velika nepoznanica dakle i zakonom se neće riješiti mnoge od tih nepoznanica ali dakako rizik nastojimo svesti na minimum. Moramo također konstatirati da u zemljama Europske unije pojedina osiguravajuća društva već danas, to je veliki problem, već danas neće da osiguraju poljoprivredne proizvođače prirodne hrane jer su mjere za spriječavanje kontignacije sa susjednih GMO polja izrazito velike tako da dolazi do kontaminacije iznad onih famoznih 0,9%. I konačno, proizvođač prirodne hrane mora obilježiti svoju hranu kao GMO hrana što svakako nije dobro. Ali je činjenica da već osiguravajuća društva bježe od osiguravanja takvih proizvođača. I mi to moramo otvoreno reći i našim proizvođačima. Nadalje, nismo još sigurni da li treba obilježavati i vi znate da od travnja mjeseca ove godine se obilježava u Europskoj uniji takva hrana i takvi proizvodi. Mi još nismo sigurni a ni Europa nije sigurna da li treba obilježavati meso, jaja, mlijeko životinja koje su se hranile sa hranom odnosno proizvodima GMO porijekla. Dakle, to je sasvim već treća stepenica ali je pitanje da li obilježiti ili ne. Ja mislim da da. Međutim, nas nitko za sada pa ni Europa ne obvezuje na to. Taj segment je praktično zaboravljen i izostavljen iz cijele priče. Nadalje, građanima moramo također priznati da ono što sam već rekao ali evo još ću jednom to učiniti da europska i svjetska znanost iako već četiri pet godina ja bih rekao vrlo organizirano nastoji odgovoriti na ova pitanja još nije odgovorila na cijeli niz pitanja u ovom području. Da li će se dogoditi ono što se dogodilo sa kravljim ludilom da ćemo tek nakon 10, 12 ili 15 godina dobiti nekakvu novu varijantu "Kreutz Feld Jakove" bolesti, ne znamo. Može se dogoditi. Zato moramo biti oprezni i moramo i to svakako nastojati prevenirati ako se može prevenirati. Nadležna tijela Vijeća Europe, evo bili smo nedavno na posljednjoj sjednici i na jednom od odbora bilo je rečeno da bi trebalo sve zemlje u Europi zamoliti da značajna sredstva daju za istraživanje ovog područja i da se nakon pet do deset godina ponovo svi ovi zakoni vrate na klupe europskih parlamentaraca i na naše klupe da vidimo da li su potrebne dodatne restriktivne mjere ako znanost u tom razdoblju dokaze da treba to tako činiti. Konačno, moramo priznati kolegice i kolege ono što je jako, jako važno da mi kadrovski u Hrvatskoj i tehnološki u Hrvatskoj smo vrlo insuficijentni na ovom području. To moramo reći. U ministarstvima nemamo dovoljno stručnjaka, usudim se reći, za ovo područje pa čak ni u našim zdravstvenim ni u našim znanstveno-istraživačkim institucijama. Zato je potrebno činiti nekoliko stvari paralelno sa ovim zakonom i donošenjem zakona, paralelno istovremeno, ne gubiti vrijeme. Moramo u nastavne planove i programe dodiplomskih i poslijediplomskih studija veterine, agronomije, biomedicinskih, biotehničkih studija unijeti ove programe koji će zadovoljiti naše praktične potrebe. Moramo omogućiti stručno usavršavanje ljudi u inspekcijskim službama i drugim državnim službama koje su odgovorne za implementiranje ovih zakona i za kontrolu pojedinih djelova ovog zakona i moramo trajno i blisko surađivati sa međunarodnim znanstvenim institucijama koje se bave ovom problematikom. Ja još jednom izražavam žaljenje da kolege iz drugih ministarstava nisu danas ovdje nazočni. Nadam se da će ove naše riječi koje smo evo nas nekoliko a nadam se da će još biti duga rasprava po ovom pitanju da će čuti, da će doći do njihovih ušiju. Ja bih zaista volio da od danas nadalje svi zajedno krenemo na svim ovim frontama jer se radi o vrlo ozbiljnoj materiji. Posljedice mi ne znamo, slažem se sa onima koji su prije rekli da trebamo biti vrlo, vrlo oprezni ali čini mi se da nećemo moći izbjeći ovu novu tehnologiju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Kajo Bučan. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege! Dopustite mi da u ime Kluba HDZ-a dam viđenje ovog prijedloga zakona. Hrvatski sabor donio je 27. studenog 1998. godine zaključak kojim je obvezao Vladu Republike Hrvatske na osnivanje bioetičkog povjerenstva kao i na pravnu regulaciju ove problematike. Sada predlaže se ovim zakonom urediti prekogranični prijenos, uporabu, proizvodnju i stavljanje na tržište genetski modificiranih organizama i proizvoda, propisivanje postupka utvrđivanja stupnja opasnosti i rizika kako to određuju sada smjernice Europske unije. A jedna od tih smjernica da znamo o čemu se radi je i direktiva Europskog parlamenta i vijeća od 12. ožujka od 2001. Cilj direktive je očuvati zdravlje ljudi i okoliš od rizika koji proizlaze iz namjernog uvođenja GMO-a u okoliš ali također i regulirati unutarnje tržište Europske unije na način da nijedna država ne može odbiti uvoz GMO proizvoda nakon što ga je već odobrila bilo koja zemlja članica. Donošenjem Zakona o GMO osigurat će se učinkovitije obavljanje stručnih, upravnih i inspekcijskih poslova koji se odnose na područje uporabe GMO-a i proizvoda koji sadrže GMO. Potencijalna korist koju čitavo čovječanstvo može imati od bio tehnologije jest njen doprinos razvoju medicine i poljoprivrede. Osim njene važnosti u razvoju novih medicinskih tehnika i cjepiva zagovornici ove nove znanosti ističu da ona može riješiti svjetski problem hrane, smanjiti potrebe stvaranja novog poljoprivrednog zemljišta, povećati prinose na slabo plodnim tlima te smanjiti potrebe za navodnjavanjem i agrokemikalijama. No, nesumnjivo je da uz njezin razvoj idu i rizici. Rizici koje bio tehnologija nosi prvenstveno proizlaze iz činjenice da je to relativno novo područje te u potpunosti nisu poznate moguće negativne posljedice koje se mogu dogoditi za biološku raznolikost. Stoga je važno sagledati mogući utjecaj tzv. živih modificiranih organizama, dakle onih koji su u stanju dalje prenositi svoje genetsko nasljeđe na biološku raznolikost. Kad se ovakvi organizmi nađu u prirodi izvan laboratorijskih uvjeta oni postaju nova neprirodna komponenta ekoloških sustava koja na najčešće nepoznat način može utjecati na ukupnu biološku raznolikost. Diskusije o eventualnoj štetnosti GMO hrene i opasnosti za ljudsko zdravlje vode se već dulje vremena i na različitim razinama. Diskusije od populističkih pa do znanstvenih. Ako ćemo se osvrnuti na znanstvene diskusije potrebno je naglasiti da danas, do danas nema relevantnih dokaza da je hrana s GMO karakteristikama štetna za ljudsko zdravlje. No potrebno je međutim naglasiti da iskustva i znanstvene spoznaje govore kako svaka hrana čija se fiziološka podnošljivost nije evolutivno razvijala ili čije su karakteristike mijenjane na bilo koji invazivan način nije optimalno podnošljiva ili je čak štetna. Spoznaja o toj štetnosti kulminirala je pojavom kravljeg ludila jer se zanemarilo upozorenje da se biljožderi ne mogu hraniti degradiranim sirovinama životinjskog podrijetla. Broj stanovnika pogotovo u nerazvijenim zemljama i dalje raste pa i jasno je da se problemi prehrane ne mogu više riješiti individualnim, individualnom proizvodnjom pa je za očekivati da će se posezati za svim sredstvima za brži rast, veći doprinos i što dulji rok trajnosti. Odavno smo suočeni s prehrambenim proizvodima čiji miris i okus ne odgovaraju njihovu nazivu. Zato razvijene i bogatije zemlje zakonski štite konzumenta od mogućih šteta za zdravlje. Primjer nam susjedne Austrije. Inspekcijske službe stalno bdiju nad tržištem hrane i pića i stalno kontroliraju njihovu kvalitetu jer je zaštita onih koji konzumiraju hranu kao i zaštita okoliša u Austriji na najvišem mogućoj razini. GMO sjeme ne smije se uzgajati, citiram, na prirodno zaštićenim područjima i tamo gdje se uzgaja ekološka prirodna hrana. Slijedom takve logike Austrija je u takvim zonama proglasila gotovo čitav svoj teritorij, a ne samo pojedine županije ostavivši teoretsku mogučnost da se GM sjeme može sijati u Alpama. Tamo gdje to vjerojatno nitko neće raditi. U Klubu Hrvatske demokratske zajednice mislimo da će i «Lijepa naša» iskoristiti sve spoznaje razvijene Europe i kao turistička zemlja. Dva tjedna nakon ovogodišnjeg izbijanja prve hrvatske afere s GMO-om obećano je da će Vlada brzo usvojiti potrebnu uredbu kojom bi se uvela pravila igre sa unošenjem takve hrane na hrvatsko tržište. Da će hrvatska Vlada biti iznimno stroga vidjelo se još početkom ožujka kad je rečeno da je GMO štetan i sve će poduzeti da proizvodnje takve hrane u Hrvatskoj ne bude. Odluka da se za razliku od kontrolirane dozvole uvoza takve hrane spriječi bilo kakav uvoz i sadnja GM sjemena puno je značajnija. Tim stavom Vlade koji je najavljen u ožujku staje se na stranu poljoprivrednika i uvažava stavove stručnjaka da je unošenje, pod navodnim znakovima tzv. đavoljeg sjemena, granica koju Hrvatska ne smije prijeći. I još na kraju da vam kažem. Glavni argumenti protivnika GMO-a, par primjera. Da bi kontrolirali uspješnost prijenosa nesrodnih gena naprimjer s polarne ribe u jagode zbog stvaranja otpornosti jagoda prema smrzavanju znanstvenici kao marker koriste gen za otpornost prema antibiotiku. Taj gen ostaje u biljci i može biti prenesen na bakteriju koja onda isto tako postaje otporna na taj antibiotik i što se događa? Znanstvenici u Cambridgeu utvrđuju da je zbog toga bakterija «ischerihia colli» postala otporna od ukupno 22 antibiotika na 21. Kod goveda koji rabe genetski hormon rasta koji služi za poticanje veće produkcije mlijeka pored uvećane proizvodnje zamijećeno je povećanje sadržaja hormona u mlijeku. Mlijeko je masnije. Dolazi do učestalih cista na jajnicima, bolesti maternice, umanjene porođajne težine teleta i skraćenog životnog vijeka krave. Kod ljudi to isto izaziva povećanu učestalost raka debelog crijeva, prostate i dojki. Taj je hormon zabranjen u svijetu osim u Sjedinjenim Američkim Državama. I 1998. primjer jednog čuvenog biotehnologa koji je radio opite na GMO krumpiru s ubačenim genom visibabe, visibabe koja je otporna na kukce i to je davao kao hranu štakorima. Rezultat oslabljeni imuni sustav pokusnih životinja, usporeni rast, oštećenje bitnih životnih organa. Biotehnolog dobiva otkaz no multinacionalne kompanije povlače s tržišta tako rekombinirani GMO krumpir. Dakle zbog svega iznesenog na jednoj strani su znanstveno utemeljene činjenice i dokazi kojih još uvijek nema. Na drugoj strani su spoznaje i empirijska spoznaja. Podupiremo u Klubu HDZ-a ovaj zakon i vjerujemo da ćemo s njim znati i regulirati situaciju sa GMO i zaštititi se. Zato oprezu da, zakonu i znanosti da, predrasudama i populizmu ne. Hvala.
Hvala lijepa. Gospodin Tonči Tadić u ime Kluba HSP-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Sa zanimanjem sam poslušao izlaganje svog prethodnika i očekivao sam da će na kraju reći da Klub HDZ-a ne podržava ovaj zakon no naravno kao što se moglo očekivati unatoč zdravom razumu dakle unatoč svemu onome što smo do sada čuli o štetnosti GMO-a hrvatska Vlada ipak Hrvatskom saboru predlaže ovaj zakon. Ja ću ovdje podsjetiti na jedan, jedan mali historijat, a to je da je dalekog 10. travnja 2002. godine Klub zastupnika HSP-a podnio u proceduru svoj Zakon o zabrani genetski modificiranih organizama i to upravo zato jer smo htjeli izbjeći situaciju koja će se pojaviti sa donošenjem ovog Zakona. Dakle donošenje jednog potpuno nepreglednog zakona koji omogućava na mala vrata ulazak GMO-a na hrvatsko tržište i u hrvatski okoliš. Dakle mi možemo tu i iznositi razne znanstvene spoznaje. Možemo se zgražati nad svim do sada poznatim učincima genetski modificiranih organizama na okoliš ali ako to sve skupa nije popraćeno transparentnim zakonodavstvom onda je svo to zaklinjanje u zaštitu okoliša i zdravlje nacije zapravo jeftino kupljenje političkih poena i ništa drugo. Dakle bit ću gospodo iz Ministarstva još jasniji. Meni je kao i mojim kolegama u Klubu HSP-a potpuno nejasno zašto hrvatska Vlada uporno inzistira na prilagođavanju nekih dijelova zakonodavstva totalno slično smjernicama Europske unije dok mi još nismo član Europske unije. Zašto ovaj zakon ne bi imao one dijelove koji se uključuju u onom trenutku kada Hrvatska postane član unije i to sa još nekim moratorijem od tri četri godine zašto moramo devastirati naš okoliš sa GMO već sada. E to je meni potpuno nejasno. I nema nikakvog razloga. Ako donesemo ovakav zakon i prepustimo li GMOe u Hrvatski okoliš za 5 godina nam neće trebati nikakav zakon. To možete biti potpuno sigurni. I zato je HSP htio još 2002. donjeti zakon u kojem se Hrvatska jasno deklarira da u njoj nema Genetski modificiranih organizama osim u dva uvjeta. Jedno su znanstvena istraživanja a drugo u medicinske primjene. I u ova sluačja jasan mehanizam uništavanja onoga što ostane nakon tih znanstvenih eksperimenata ili nakon postupaka lječenja s tim naravno da pacijent zna za sve moguće do sad poznate nus pojave. Ali u svim drugim situacijama bi hrvatsko tržište i hrvatski okoliš bili oslobođeni od GMO. nema uvoza, naprosto nema. Zašto? Zato što Hrvatska ima šansu na međunarodnom tržištu hrane samo ako je zemlja koja je slobodna od Genetski modificiranih organizama, Ako se proglasimo za GMO free country onda naš proizvod na međunarodnom tržištu hrane vrijedi više. Ako proizvodimo konfekciju poljoprivednu kao i svi ostali onda vrijedi ko i kod svih ostalih i ne možemo se natjecati sa Američkim ili kanadskim ili argentskim proizvođačima hrane. Ne možemo, kraj. I zato je regulativa od GMO trebala bit i daleko jasnija i daleko stroža. Naravno prošla vlada odbila je naš zakon mada je on prošao u prvom čitanju .U drugom čitanju umjesto našega zakona usvojen je prijedlog zakona koji je unio privremenu zabranu zapravo potpuno preuzet HSPov zakon uz dodatak da se radi o privremenoj zabrani. No i to je jasnije i bolje od ovoga što je sada. Zato iz svih tih razloga klub zastupnika HSPa ne može podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepa. U ime KLuba DCa HSLSa gospodin zastupnik Frano Piplović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Klub DCa i HSLSa podržava donošenje ovoga zakona. Međutim uz put pozivamo sve one u ovom procesu donošenja ovoga zakona na maksimalnu odgovornost uz političku, znanstvenu, moralnu svaku drugu odgovornost, jer oččigledno iz ovih rasprava koje smo do sada čuli ma koliko se got mi se njima slagali ne slagali svugdje ima istine. Svaka od ovih rasprava ima neke istine i bojazan koja je iskazana od kolega trebaju respektirati. Jasno ovdje mi ne možemo voditi znanstvene rasprave, za znanstavnog u znanstvenu utemeljenost svega ovoga postoje ljudi koji su učeniji od nas. Mi ovdje smo odgvoorni za političku odgovornost za donošenje ovako jednoga zakona. Ja se isto tako pitam koj ije interes Republik Hrvatske za donošenje ovoga zakona. Ako je to, ne vjerujem da je samo razlog usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije kojoj težimo. Ne vjerujem da je razlog za donošenje ovoga zakona što vjerojatno imamo neke velike projekte da Hrvatska želi biti prvak svijeta u prizvodnji GMO hrane. Pretpostavljam da i to nije nikakav cilj. Isto tako vjerujem daje zapravo osnovni razlog donošenej ovoga zakona da se Hrvatska sačuva od štetnih utjecaja i rizika koje donosi GMO organizmi, hrana, sirovine, sve što ide sa time. Hrvatska je do sad regulirala jedan dio ove problematike što je rekao gospodin državni tajnik, kroz postojeće zakonodavstvo. Znači mi smo dopustili uvoženje GMOa slučaj koji smo imali proljetos nas jedebelo koštao. Međutim sada ovim zakonom ovim rješenjima koja ovdje nude mi ujedno i postajemo poligon za sijanje GMO odnosno proizvodnju Genetski modficiranih organizama. jasno uz stroge mjer koje ovdje nude. Ja bih recimo, s tavio naglasak na ovu šarolikost koju smo do sada imali kod postojećeg zakonodavstva. Recimo gospodin državni tajik je istako nekoliko ministarstava koja imaju nadležnost u praćenju ove problematike. Ja se plašim te šarolikosti i ovdje je čini mi se jedan od kolega rekao da bi trabao ovakav jedan zakon biti krovni zakon. I ja bi se isto sa tom ocjenom složio. Ovaj uvod sam napravi zbog toga što sam htio još nekoliko stvari reći koje su vjeroajtno vama svima poznate. Da od Genetski modifciranih organizama hrane, usjeva mi od toga više pobjeći ne možemo. To je naprosto činjenica koja stoji, mi smo zakoračili u jednu budućnost koja je na jedan svoj način atraktivna, izazovna je međutim tako jer puna neizvjesnosti Svako je toga svjestan da je puno tih neizvjesnosti. Genetski manipulirana hrana i namirnice su na našoj trpezi sve je to među nama sve jeto tu pristuno, jasno glavni protagonista toga su pritisci proizvođača koji žele jednostavno stvoriti prošitit svoje tržište. Porast svjetske populacije i sve veći broj gladnihj u svijetu poslužili su kao dobar kontekst za povećavanje resursa hrane. Makar ot bili i rekombinacijom gena. Biotehnologija je postala najproduktivnija disciplina, ono što je donedavno bilo nemoguće riješiti sada se rješava rutinskom rekombinacijom gena. Genetska manipulacija postala je danas moćno oružje u rukama industrije, a inžinjeri genetike vrlo tražena profesija na tržištu. U pitanju su veliki novci koji se investiraju u nove projekte. Više hrane znači više traži više genetike više genetike znači više novca. I tu se zapravo taj krug zatvara. Genetski manipulirane namirnice ušle su bili mi to toga svjesni ili ne na naše stolove, ušli su u lanac naše prehrane. I u njemu se se tu čvrsto utaborili. Bez jasno bez dozvole naše, bez testiranja, bez naše volje i želje. I kako su se koleg novinari našalili ili vjerojatno možda i ozbiljno misili. kaže ušli smo u eru Franstaina. I frenki food je na našoj trpezi kažem, bili mi toga svjesni ili ne svjesni, što pojačava kod mnogih od nas paranoju u odnosu na sve namirnice. Znači ovo je taj konekst u kom mi sada jesmo bio tehnologija i genetika su tu e sada se mala Hrvatska mora u svemu tome znati snaći obraniti i zato ja i gledam na ovo što se nudi u ovom zakonu kao jedan oblik obrane od negativnih i neželjenih posljedica. Nadalje, u ovim materijalima koji su nama prezentirani kada ih čovjek pažljivo pročita onda se naprosto pita kako će izgledati proizvodnja u Hrvatskoj recimo kada stupi na snagu ovaj zakon. Kako će to utjecati na komercijalnu proizvodju kod nas, jhoće li to uništiti mnoge proizvodnje kakvi će biti ti efekti gosporaski, socijalni , i drugi. Volio bih čuti dali ima takva neka ocjena ili procjena ovoga prijedloga zakona. Ako nema bilo bi dodbro razmisliti i o tome. Nadalje trebalo bi razmisliti dali mi imamo osigurane kadrove, tehnički, financijski, znači dali su institucije osposobljene za provedbu ovakvog zakona. Za provedbu ovakvog zakona, možemo mi donijeti zakon dobar, savršen, primjeren hrvatskim prilikama, bojim se njegove primjene kao i kod mnogih drugih zakona. Na stranici 5 ovdje se u preambuli navodi da je ovaj zakon dijelom utemeljen i na direktivi europskog Parlamenta i Vijeća od 12. ožujka 2001. godine kaže on namjerno puštanje u okoliš genetski modificirani organizama. Ima ovdje jedna rečenica koja mene na neki način plaši. Kaže direktiva također regulira unutarnje tržište Europske unije na način da ni jedna država ne može odbiti uvoz GMO proizvoda nakon što ga je već odobrila bilo koja zemlja članica. Ovo je vrlo bitna rečenica, kolegica Zdenka je isto ovdje spomenula šta će se desiti ukoliko mi ne budemo vrlo kvalitetno osposobljeni, a uđemo u Europsku uniju, a neka druga država je donijela uredbu i dopustila uvoz kako ćemo se mi moći prema tomu odnositi. Ja bih htio još dvije-tri riječi reći vezano za neke članke koji se ovdje nude u ovom zakonu. Recimo prije svega mislim ovdje na članak 39. gdje se govori o stavljanju na tržište GMO proizvoda koji sadrže ili potječu od GMO. Naime ovdje piše u stavku 2. kaže podnositelj prijave dužan je prije podnošenja prijave za izdavanje dopuštenja za stavljanje na tržište GMO-a ili proizvoda koji sadrže GMO izraditi procjenu rizika koji može izazvati namjeravano stavljanje na tržište. E sada tu leži zamka, po meni barem. Tko je taj tko će izraditi tu procjenu, odnosno da li je potrebno propisati taj koji daje tu procjenu kakvu kvalifikaciju i kakve reference treba imati, kakvu stručnu spremu treba imati, kakvu odgovornost treba imati, da li ga se može kupiti sa tisuću eura pa da da jednostavno takvu procjenu rizika, a poslije mi svi k vragu odemo sa tom njegovom procjenom i ocjenom. U kojem roku bi trebao dati tu ocjenu i procjenu. Jer kažem, bojim se ja nas kada su neke stvari u potpunosti nedorečene i da će tu biti previše slobode koja bi nas mogla koštati. I još vezano za članak 56. odgovornost za štetu nastalu uporabom GMO-a. Jasno je cifre koje su date ovdje vezano za kažnjavanje odgovornih osoba, mislim da nisu samo dovoljne, da bi trebalo znatno pooštriti zakonodavstvo, da bi trebalo pooštriti krivično gonjenje za one koji izazovu štetne posljedice po građane, po okoliš, po biološku ravnotežu, jer onaj tko izvrši biocid, odnosno ekocid po meni je on jednako ravan kao da je netko, kad je netko ubio čovjeka. To je jedna vrsta ubojstva i za ubojstvo treba i krivično goniti da li ona bila svjesna ili nesvjesna. Znači na sve ovo na čemu inzistiram, inzistiram zbog toga da se spriječi, bolje spriječiti nego liječiti. Bolje posljedice spriječiti nego liječiti. Evo i za sam kraj ja sam se potrudio malo po Internetu prosurfati i recimo našao sam ovdje par stavki na koji način se GMO hrana popularizira, kako se pokušava GMO hranu i komercijalnu hranu na neki način izjednačiti. Recimo često se govori kaže da nema razlike između komercijalne i GMO hrane. To je zapravo jedna slatka obmana kojoj podliježu nedovoljno obrazovni, ali i mnogi vrlo obrazovani ljudi. Dalje, često se zna reći kako je GMO hrana testirana i potpuno sigurna. Kaže od svih predrasuda ova je sigurno najopasnija, jer do sada nema nikakvog kliničkog ispitivanja na temelju kojeg bi se takav zaključak donio. Testirani su lijekovi, suplementi i aditivi, ali GMO hrana ne, dok su na istraživanje postupaka manipulacije potrošeni milijuni dolara, na klinička ispitivanja nije potrošeno ništa, naprosto iz straha da se ne bi srušila kula od karata. Onaj tko proizvodi GMO hranu, novce za ispitivanje neće dati, a oni koji bi to trebali dati oni toga novca jasno nemaju. ZA GMO hranu nitko ne jamči sigurnost, a najbolji dokaz je često izbjegavanje deklariranja i etiketiranja. Ili recimo kada se kritizira GMO organizmi, odnosno hrana, vele, kaže ako nećete GM hranu izaberete onu drugu, tj. konvencionalnu. Kaže to je floskula koja se često čuje kao poruka potrošačima koji su zbunjeni i uplašeni. Koliko je to obična podvala, evo recimo dokaza. Budući da su velike svjetske multinacionalne kampanje progurale GM hranu bez deklariranja na policama samoposluga ne možete više prepoznati što je modificirano, a što ne. Jednostavno GM hrana je nametnuta kao takova. I evo pročitao sam jučer u "Vjesniku", pročitat ću i tu jedan kratki tekst na zadnjoj stranici, kaže Europska agencija za hranu optužila za sklonost GMO hrane. Kaže skupina ekoloških aktivista optužila je u ponedjeljak vodeću europsku agenciju za sigurnost prehrambenih proizvoda EFSA da je opetovano nastupala pristrano u korist genetski modificiranih prehrambenih proizvoda i daje povezana s biotehničkom industrijom. U izvješću se konstatira da je odbor EFSA zadužen za ispitivanje GM proizvoda zanemario stajališta znanstvenika koje su angažirale vlade članica Europske unije te izdao niz pozitivnih mišljenja o sigurnosti GMO. Autori izvješća tvrde, odbor EFSA za GMO nije dobro počeo. U roku od godinu dana objavio je 12 znanstvenih mišljenja od kojih su baš sva išla u prilog biotehnološkoj industriji. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a, gospođa zastupnica Jagoda Martić. Izvolite. Oprostite gospođo. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvi je gospodin zastupnik Božo Pankretić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ja ću ispraviti netočnu tvrdnju gospodina zastupnika koji je rekao da ne možemo pobjeći od genetski modificiranih organizmima u Hrvatskoj. Ja odgovorno tvrdim da možemo i Hrvatska može biti zemlja slobodna od genetski modificiranih organizama. Za to imamo potrebnu zakonsku regulativu, evo i gospodin kolega iz Kluba zastupnika HDZ-a se pozvao na to, prema tome to najviše ovisi o nama i mislim da u tom dijelu ako ćemo biti dovoljno odgovorni da ne prihvatimo ovaj prijedlog zakona nego da idemo u drugom smjeru, možemo biti zemlja slobodna od genetski modificiranih organizma.
Povreda Poslovnika u međuvremenu ili je ispravak? … [[Upadica se ne čuje.]] Ne može ispravak. Drugi ispravak je gospodin Nenad Stazić.
Netočna je tvrdnja da su predviđene kazne preblage. One nisu preblage, one su posve krive. Jer ako genetski modificirani organizam koji je sposoban za daljnje razmnožavanje, za reprodukciju ne kontrolira dok pobjegne u prirodu onda je potpuno besmisleno sa 500 tisuća kuna kažnjavati onoga tko je to dopustio. Onda kaznit treba Vladu koja je ovakav zakon predložila i parlamentarnu većinu koja takav zakon izglasa da se to može dogoditi.
Hvala lijepa. Ispričavam se, gospođa Jagoda Martić. Izvolite. Prije toga u 16,42 je prošlo vrijeme za javljanje za 10 minuta. Hvala.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je još jedan zakon koji nosi oznaku P.Z.E., ali za razliku od većine zakona u kojima se zakonodavstvo Republike Hrvatske usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije, ovaj zakon predlagatelj ne daje u proceduru po hitnom postupku već je ovo prvo čitanje zakona i to je dobro. Očito je da je i predlagatelj svjestan činjenice kolika je važnost ovog zakona i to ne samo zbog potrebe za usklađivanjem naših zakonodavnih propisa sa propisima Europske unije već prvenstveno zbog nas samih, zbog građana Republike Hrvatske. Na taj način zakonodavac ostavlja dovoljno prostora da između prvog i drugog čitanja, a na temelju provedene rasprave i danas tu u sabornici, a isto tako i stručne javnosti u Hrvatskoj ovaj Prijedlog zakona eventualno nadopuni i doradi kako bi u konačnici bio što kvalitetniji i ja bih u prvom redu naglasila što restriktivniji. Činjenica je da danas u svijetu postoji problem gladi, postoji problem nedostatka hrane. Zbog toga se i znanost stavila u funkciju rješenja ovog problema, kako povećati proizvodnju hrane. Pa tako i biotehnologija daje svoj doprinos ne samo u razvoju medicine već i u razvoju poljoprivrede. Zagovornici ove nove znanosti ističu da ona može riješiti svjetski problem hrane, smanjiti potrebe novog stvaranja novog poljoprivrednog zemljišta, povećati prinose na slabo plodnim tlima te smanjiti potrebu za navodnjavanjem i agrokemikalijama. Ali neosporna je činjenica da uz sve to idu i rizici i, ja bih rekla, vrlo veliki rizici. Ti rizici prvenstveno proizlaze iz činjenice da je to relativno novo područje pa samim tim nisu poznate moguće negativne posljedice koje genetski modificirani organizmi mogu predstavljati za biološku raznolikost. Tu prvenstveno mislim na činjenicu da je nedovoljno poznat mogući učinak GMO-a na ekološke sustave i vrste koji kroz svoje međuodnose čine živu mrežu na zemlji, a isto tako nedovoljno je poznata i činjenica kakav učinak genetski modificirani organizmi mogu imati i na ljudsko zdravlje. Zbog svega toga potreba i način korištenja GMO-a mora biti pod strogim nadzorom i kontrolom. Jer kad se ovakvi organizmi nađu u prirodi, znači kad se nađu izvan laboratorija, oni postaju nova neprirodna komponenta ekoloških sustava koja može utjecati na ukupnu biološku raznolikost. Uočavajući moguće posljedice korištenja genetski modificiranih organizama i proizvoda Republika Hrvatska se 98. godine uključila u pokušaj zakonske regulative ove problematike kada je Hrvatski sabor obvezao Vladu Republike Hrvatske na osnivanje bioetičkog povjerenstva kao i na pravnu regulaciju ove problematike, te zatražio zabranu sjetve genetski modificiranih organizama, odnosno njihovo obvezno označivanje. Neću ulaziti u daljnju kronologiju daljnjih događanja u pitanju pravne regulative ove problematike u Republici Hrvatskoj koja je u konačnici završila 2003. godine donošenjem dvaju zakona kojim se regulira ova problematika, i to Zakon o zaštiti prirode i Zakon o hrani. Imajući u vidu moguće štetne posljedice po biološku raznolikost i zdravlje ljudi o kojima sam govorila prije, ocijenjena je potreba da se GMO izdvoji iz Zakona o zaštiti prirode i da se donese poseban zakon koji će regulirati problematiku genetski modificiranih organizama. TO je dobro jer je ova problematika dovoljno složena sama po sebi i zahtjeva zasebnu pravnu regulativu. Ovim Zakonom se želi ograničiti upotreba GMO-a, želi se regulirati prekogranični prijenos, proizvodnja i stavljanje na tržište genetski modificiranih organizama. Način i obveza obilježavanja namirnica koje sadrže GMO ili njihove proizvode regulira Zakon o hrani. Navedena pitanja Zakona uređuje sukladno europskoj pravnoj stečevini, ali naglašavam još jednom, ovaj Zakon je bitan u prvom redu zbog nas samih, a tek onda zbog usklađivanja sa zakonodavstvom Europske unije. Sama problematika genetski modificiranih organizama zadire u nadležnost nekoliko ministarstava što u takvim slučajevima može izazvati zbrku u određivanju što je u čijoj nadležnosti i tko je za što odgovoran. Onda to u praksi ponekad izgleda po onoj narodnoj "više baba, kilavije dite". Da to i u ovom slučaju ne bi bilo tako zakonodavac je člancima 3. i 4. jasno razgraničio nadležnosti za provedbu ovog Zakona između nadležnih ministarstava i Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi postaje središnje i koordinativno tijelo za obavljanje stručnih poslova u vezi sa genetski modificiranim organizmima. Vođenje prekršajnih postupaka je bilo u nadležnosti Ministarstva kulture, ali kao što i sam predlagatelj u obrazloženju rekao, u Ministarstvu kulture nemaju potrebne stručne kadrove koji bi provodili prekršajne odredbe Zakona o zaštiti prirode koji se odnose na GMO, a što je znatno otežavalo preventivno djelovanje u ovom području. Ovim Prijedlogom zakona vođenje prekršajnih postupaka prelazi u nadležnosti ministarstva, iz nadležnosti Ministarstva kulture u nadležnost prekršajnih sudova čime bi se trebala osigurati i sudska zaštita provedbi odredaba ovog Zakona. Međutim, obzirom da znamo kakva je efikasnost i brzina rada sudova, postavlja se pitanje kakvom će brzinom rješavati ovakve prekršaje. U svakom slučaju, ne bi bilo dobro da se sudski postupak oteže jer ova je problematika koju treba rješavati što hitnije. Postoji još jedna novina u odnosu na Zakon o zaštiti prirode, a to je da se postupak izdavanja dopuštenja za ograničenu upotrebu GMO-a namjerno uvođenje GMO-a u okoliš i stavljanje GMO-a u proizvodnju i proizvoda koji sadrže GMO na tržište pokreće po osnovi prijave zainteresirane fizičke ili pravne osobe, a ne na temelju zahtjeva. To znači da je na podnositelju prijave da poduzme sve potrebne radnje kojima će pred nadležnim tijelom dokazati osnovanost svoje prijave, a to se prvenstveno odnosi na osiguranje zaštite ljudskog zdravlja, prirode i okoliša od mogućeg štetnog utjecaja GMO-a i proizvoda koji sadrže GMO. E sad, u članku 15. se u stavku 3. kaže: "Ako nakon prijave iz stavka 2. ovog članka podnositelju prijave postanu dostupne nove informacije koje mogu značajno utjecati na biološku raznolikost, okoliš ili zdravlje ljudi ili uvrštavanje u novu razinu opasnosti dužan je o tome obavijestiti nadležno tijelo i podnijeti novu prijavu". Međutim, sad se postavlja pitanje i dilema da li će tu odredbu osoba i ispoštivati, a to se može riješiti člankom 23. stavak 1. u kojem se kaže: "Nadležno tijelo može po primitku prijave iz članka 15., 21. i 22. ovog Zakona radi zaštite biološke raznolikosti, okoliša ili zdravlja ljudi od podnositelja prijave, odnosno korisnika zatražiti da u određenom roku podnese nove podatke o zatvorenom sustavu ili ograničenoj uporabi GMO-a ili da izmjeni uvjete ograničene uporabe GMO-a navedene u prijavi. Ja bih rekla da ova riječ "može" se treba brisati, da treba tu pisati "nadležno tijelo će po primitku prijave iz članka 1.", znači da zapravo podnošenje izvještaja o tome što se dešava bude na neki način stalna obaveza pojedinca koji na bilo koji način koristi GMO, odnosno genetski modificirane organizme i da zapravo stalno izvještava o svim promjenama koje se dešavaju, odnosno koje on primijeti i do kojih spoznaja dolazi. Zatim postoji u članku 13. isto tako jedna odredba pa se kaže: "Vlada Republike Hrvatske može na prijedlog nadležnog tijela privremeno ili trajno ograničiti ili zabraniti uvoz i uporabu GMO-a ili proizvoda koji sadrže ili potiču od GMO-a u slučaju nedostatka znanstvenih informacija i znanja o mogućim razmjerima negativnih posljedica na biološku raznolikost", itd., da ne čitam sve. Smatram isto tako s obzirom da smo već u više navrata i ja i moji prethodnici istakli da je GMO zapravo nešto novo, dosta nepoznato i ne znamo kakve će posljedice po zdravlje ljudi i okoliš, kakva će njihova upotreba imati. Smatram da ova riječ "može", jer može znači i može ali i ne mora, da je treba zamijeniti sa riječima "Vlada Republike Hrvatske će na prijedlog nadležnog tijela ograničiti ili zabraniti" znači kad postoji bilo kakva sumnja automatski se to treba, bilo kakva daljnja upotreba zabraniti. Na kraju bih željela istaknuti činjenicu koja je neupitna a to je da na današnjem stupnju razvoja čovječanstva i na današnjem stupnju razvoja tehnologije, sada tu prvenstveno mislim na različite tehnologije u proizvodnji hrane a kojima je za cilj u prvom redu postizavanje kvalitete ali, kvantitete ali i kvalitete, na možemo se staviti pod stakleno zvono kako bi se izolirali od svega i tako izbjegli potencijalne opasnosti. Evo jedan primjer iz prakse, prije nekoliko godina je Zavod za javno zdravstvo županije Splitsko-dalmatinske proveo je jedan eksperiment u kojem se pokušalo dokazati da li je moguća proizvodnja, da tako kažem djevičanske hrane. Znači hrane koja je zapravo koja se, u čijoj se proizvodnji, radilo se o povrću nisu se upotrebljavali nikakve kemikalije niti umjetna gnojiva niti pesticidi. Ali je namjerno izabrana lokacija u prometnom dijelu grada Splita i rezultati su bili takvi da je u analizi tih proizvoda ustanovljena i količina kadmija i olova, znači teških metala kao da je u proizvodnji hrane korišteno umjetno gnojivo ili pesticidi. Naravno da su te količine bile znatno manje nego da se stvarno u proizvodnji to i koristilo, ali su bili prisutni. Znači to je samo primjer kojim sam htjela pokazati da se izolirati ne možemo. Sve ono što ljudskom aktivnošću dolazi u atmosferu, a znamo da atmosfera nema granica dolazi u vodu, dolazi u tlo i tu se ugrađuje u biljke i u životinje. Tako je i sa genetski modificiranim organizmima. Oni su tu, oni postoje, oni su da tako kažem nužno zlo, a sada je na nama da dobrom i strogom zakonskom regulativom upotrebu i promet genetski modificiranih organizama držimo pod strogom kontrolom i nadzorom. Apelirala bih ovom prilikom i na Vladu i na sve nas tu, da zapravo stalno imamo na umu da je Hrvatska mala zemlja, nama ne treba proizvodnja hrane u takvim količinama koje mi ne možemo proizvesti i da imamo na umu da Hrvatska zapravo ima sve preduvjete da proizvodi da tako kažem, ekološki zdravu hranu i da te preduvjete moramo i zakonskom regulativom i našim postupanjem čuvati i dapače unapređivati da to bude jedan od aduta Hrvatske. I upravo zbog toga apeliram na Vladu da i do drugog čitanja ovog zakona, ovaj zakon bude zaista restriktivan, da bude postrožen, jer jedino donošenjem takve zakonske regulative izbjeći ćemo sve moguće štete i zloupotrebe, zlouporabe koja se eventualno u praksi može pojaviti. Zbog svega toga Klub SDP-a podupire donošenje zakonske regulative koja će strogo, ali ponavljam strogo regulirati ovu problematiku jer jedino tako ćemo izbjeći da upotreba GMO-a izmakne kontroli kada je više zaista onda teško vratiti u neke razumne kontrole. I na kraju bih još samo rekla da Klub SDP-a u glasanju neće sudjelovati dok se u ovoj sabornici ne stvore uvjeti da se onemogući stvaranje politički modificiranog kvoruma. Hvala lijepa.
Gospođo zastupnice, na temelju članka 14. a u svezi s člankom 32. i 33. Poslovnika, zastupnik ima prava i dužnosti, alineja 1., sudjelovati na sjednicama i na njima raspravljati i glasovati. Članak 32. alineja 18., predsjednik Sabora, odnosno onaj tko ga zamjenjuje brine se o zaštiti prava i u ispunjavanju dužnosti zastupnika. Dužnosti ste čuli. Vi već sustavno kršite Poslovnik i najavljujete daljnja kršenja Poslovnika. Ja sam dužan na svako malo, svaku vašu najavu kršenja Poslovnika upozoriti cjelokupni Sabor da najava kršenja Poslovnika i nepridržavanja Poslovnika je nešto što treba opetovano zastupnicima ponoviti. Vi gospodine Staziću u svom uobičajnom stilu pokušavate ovdje napraviti neku atmosferu, to pokušavate već mjesecima ali vam je uspjeh jednak onomu izglasavanja nepovjerenja ministru Žužulu. Sada ima, prelazimo na raspravu od 10 minuta. Jesmo li se, dakle ovo ću umnožiti pa ću vam svima još i uputiti, da vas podsjetim na Poslovnik Hrvatskoga sabora koji se još zove "Mali Ustav", pa se može smatrati da kršite i "Mali Ustav". O Prijedlogu zakona o genetski modificiranim organizmima će sada 10 minuta raspravljati gospodin zastupnik Stjepan Bačić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, članovi Vlade, glavni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je prvo čitanje, zakon u prvom čitanju, dakle Prijedlog zakona o genetskim modificiranim organizmima. I dosadašnja rasprava je pokazala ja bih rekao dvojnost ili zakon podržati ili ga ne donositi, a obrana onih koji kažu da ga ne treba donest je, onda ćemo biti zaštićeni od genetski modificiranih organizama i hrane. Ali ja bih vratio stvar na početak. Mi imamo u Hrvatskoj prisutno već genetski modificiranu hranu i imamo i neke pokušaje i proizvodnje. Zašto nam je zakon potreban? Pa upravo zato da nas zaštiti od toga da nam se ne dogodi švicarski sindrom, da ne mogu kazniti besplatnog graditelja jer to zakonom kod njih nije bilo predviđeno dok se nije netko iz naših redova tamo pojavio, jel’. Prema tome moramo donesti zakon, ja jesam za to da ovo prvo čitanje bude maksimalno kritički sagledano i da sve ove primjedbe koje su mnogi do sad u raspravi istaknuli da se ugrade u drugo čitanje i da ovaj stvarno zakon mora biti maksimalno restriktivan. Mi moramo se zaštiti od te opasnosti da nam ono što jedino vrijedi u Hrvatskoj, to je zdrava zemlja i zdrava voda da to tako dalje i ostane i da upravo iskoristimo te komparativne prednosti za proizvodnju zdrave hrane, ako se danas uopće može o tom pojmu tako govorit. Ali pokušajmo to iskoristit. I ono što ovaj Zakon, predlagatelj je naznačio. Mi smo imali i do sad Zakon o zaštiti prirode, ali on je omogućavao da kažnjavamo samo one koji namjerno prekrše Zakon, a to znači dokazivanje krivnje. Ovaj Zakon sada koji je pred nama on je širi, sveobuhvatniji, i on daje mogućnost i onog namjernog kršenja i nenamjernog, dakle on je puno restriktivniji već u ovoj svojoj verziji u prvom čitanju. I zato smatram da bi bilo dobro da ovaj Zakon koji stvarno regulira jednu jako važnu i jako ozbiljnu temu dobro si o njemu razmislimo da do drugog čitanja damo i amandmane i moguće prijedloge koji ga treba poboljšati, a u svakom slučaju on je nama potreban i on je u svrhu zaštite onih, dakle svih nas od tih nedopuštenih manipulacija i ne možemo se samo ograničit na to da bi bilo dobro da GMO organizme i proizvode koristimo samo u znanstvene svrhe i u medicinske, jer su tu pokazali svoju korisnost. Međutim, one sve dileme koje ostaju iz nepoznavanja štetnih posljedica takve hrane i proizvoda, mi tu moramo biti maksimalno oprezni i zato kažem do drugog čitanja treba uvažiti i sve amandmane i sve primjedbe da taj Zakon bude što kvalitetniji i ja bih rekao što restriktivniji. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Gospođa zastupnica Ruža Lelić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Ministarstva, kolegice i kolege. Da je pitanje genetski modificiranih organizama vrlo važno, pa i zanimljivo govori podatak da je Hrvatski sabor 27. studenog 98. donio zaključak kojim obvezuje Vladu Republike Hrvatske na osnivanje bioetičkog povjerenstva, te pravnu regulaciju ove problematike, zatražio zabranu svake sjetve genetski modificiranih organizama, odnosno njihovo obvezno označavanje. Republika Hrvatska je i 2003. godine donijela dva zakona kojima se regulira ova problematika, Zakon o zaštiti prirode, i Zakon o hrani. Potencijalnu korist koju čitavo čovječanstvo može imati od biotehnologije jeste njen doprinos razvoju medicine, razvoju novih medicinskih tehnika i cijepiva, te poljoprivrede, zagovornici ove nove znanosti ističu da ona može riješiti svjetski problem hrane, stvaranje potreba za novom poljoprivrednim zemljištem, povećanje prinosa na slabo plodnim tlima, te smanjenje potrebe za navodnjavanje i agrokemikalije. Pa čitamo recimo da genetski modificirana riža otporna je na sušu, slanu vodu i hladnoću ili genetski modificiranu hranu oštro kritiziraju dobro uhranjeni europljani, ali siromašni i gladni ne mogu bez nje. Sjetimo se koliki milijuni, pa i djece umiru od gladi. No, svakako pored ovih poželjnih učinaka ... je da uz njezin razvoj idu i rizici. Obzirom da je ovo novo područje rizike u potpunosti ne možemo sagledati. Moguće negativne posljedice koje GMO mogu predstavljati za biološku raznolikost, ekološke sustave i vrste, te genetski resurse kao i za ljudsko zdravlje, znači te negativne posljedice u cijelosti nisu poznate, što uzrokuje na nužno jačanje znanstvenog istraživanja genetski modificiranih organizama, njihovo utjecaje na zdravlje. Jer znanost još nije odgovorila na niz pitanja koje traže odgovore. Jer kada se ovakvi organizmi nađu u prirodi, izvan laboratorija, oni postaju nova jedna neprirodna komponenta ekološkog sastava, koji mogu utjecati na ukupnu biološku raznolikost. Potencijalna opasnost leži i u nenamjernim promjenama karakteristika, virulencije i drugih osobina ciljanih organizama, mogućnost da se modificirani u sebi počnu nekontrolirano širiti ili jednom riječju kada nešto izmakne kontroli. Imajući u vidu te moguće štetne posljedice po biološku raznolikost i zdravlje ljudi, a koje mogu nastati uvođenjem u okoliš, stavljanjem u promet, proizvodnjom i korištenjem genetski modificiranih organizama i proizvoda predlaže se evo Zakon o genetski modificiranim organizmima koji će osigurati učinkovitije obavljanje stručnih upravnih i inspekcijskih poslova koje se odnose na područje uporabe genetski modificirane hrane i proizvoda koje sadrže te genetski modificirane organizme. Zakon bi trebao odgovoriti na zabrinutost javnosti zbog toga što bi nove sorte biljaka koje se kreiraju metanjem gena drugih vrsta mogle predstavljati prijetnju ljudskom zdravlju i pirodnom okolišu. Europska unija je 2001. godine odobrila jedna rigorozna pravila o genetski modificiranim organizmima, a Europski parlament je prihvatio nove zakone koji predviđaju stvarno nadgledanje proizvoda od genetski modificiranih organizama. Ovo područje posebno je uređeno i međunarodnim dokumentima kao što su konvencija o biološkoj raznolikosti i protokol o biološkoj sigurnosti. Sada bih nešto rekla o Zakonu koji je ovdje pred nama. Ja bih istakla članak 16. gdje piše da prije započinjenja sa ograničenom uporabom genetski modificiranih organizama podnositelj prijave je dužan izraditi i plan mjera za slučaj nesreće. No, postavlja se pitanje kako će se to u praksi i provesti? Zatim u članku 30. točno označava što prijava za dobivanje dopuštanja za namjerno uvođenje genetski modificirani organizma u okoliš treba sadržavati. Također se govori u članku 31. da se sažetak ... proslijeđuje Europskoj komisiji koja se može očitovati na njega. Zatim u članku 39. da je podnositelj prijave dužan pribaviti dopuštenje za svaki genetski modificirani organizam ili proizvod koji sadrži ili potječe od genetski modificiranih organizama kojeg namjerava prvi put staviti na tržište. Osobito važno i smatram članak 51. koji kaže da prilikom stavljanja na tržište podnositelj prijave, odnosno korisnik je dužan označiti vidnom oznakom na ambalaži i na popratnoj dokumentaciji da taj proizvod je genetski, sadrži genetski modificirane organizme. Ali postavlja se pitanje, šta sa povrćem, voćem koji nemaju originalnu ambalažu kako to označiti? Oznaka kaže mora biti jasno navoditi genetski modificirani organizam ili ovaj proizvod sadrži genetski modificirane organizme, odnosno ovaj proizvod potječe od genetski modificiranih organizma. Člankom 53. prilikom svakog rukovanja prijevoza i pakiranja genetski modificiranog organizma popratnom dokumentacijom treba jasno obilježiti GMO. Moram reći da ovo sugerira da se radi o nečem izuzetno opasnom, u čemu vjerojatno i pretjerujemo, pri tome zaboravljamo na druge razne štetnosti, recimo na nekontroliranu upotrebu pesticida, njihovo uništavanje, ambalaže od istih kao i mnoge druge štetnosti kojima smo izloženi. Ovdje se u članku 69. spominje jedinstveni upisnik i GMO-a koji se vodi središnje tijelo državne uprave za poslove zdravstva, a posebne upitne upisnike nadležna tijela sukladno svom dijelokrugu. Mišljenja sam da nam treba i registar proizvoda o GMO hrani. Radi praćenja stanja i razvoja na području rukovanja sa GMO, te pružanja stručne pomoći nadležnim tijelima u provedbi ovog Zakona, Vlada Republike Hrvatske odlukom osniva, znači Vijeće za genetski modificirane organizme. I na kraju, apsolutno nisam zagovornik genetski modificiranih proizvoda. Volim obične domaće proizvode, sitne male jabuke, pjegave, grodže, kruške i sve ostalo. Voljela bih kad bi Hrvatska bila bez genetski modificiranih organizama ali mislim da u svijetu ovo globalizacije to nećemo moći zaobići i očito nećemo moći spriječiti genetski modificiranih proizvoda u Hrvatsku. A kada je već to tako onda svakako nam je potreban zakon koji će ovo područje i detaljno urediti i ja očekujem da ovaj zakon to je, da će do drugog čitanja prihvatiti sve koriste prijedloge i uvrstiti ih i da ćemo evo imati jedan zakon koji će nas ipak uspjeti sačuvti od svih negativnih posljedica koje mogu proizvesti se od genetski modificiranih organizama. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Lucija Čikeš.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine tajniče sa suradnicima, kolege i kolegice! Pred nama je prvo čitanje Zakona o genetski modificiranim organizmima. Da je i ova pojavnost ustvrdila bih se reći problem nije zaobišao Republiku Hrvatsku najbolje govoreći članci u novinama. Tako je već 25. veljače 2000. godine u Vjesniku veliki naslov "Hrvatska pokusni kunić i odlagalište genetski modificirane hrane nepoželjne na zapadu?!". Jest da je na kraju ovog naslova postavljen i upitnik i uskličnik ali je dovoljno bilo da skrene pozornost, da nas zaintrigira da ga pročitamo i da vidimo da nismo daleko od problema genetski modificirane hrane. Genetski pokusi izvođeni su na duhanu u Kutjevu, Pliva je ispuštala genetski modificirane mikro organizme pri proizvodnji antibiotika a Agrocor je uvezao genetski modificiranu soju iz Argentine i Brazila. Sve to izvješćuje aktivistica Green peacea. Hrvatska je suočena s dvije nove opasnosti, za okoliš i za ljudsko zdravlje. Prva prijetnja se odnosi na puštanje genetski modificiranih organizama u okoliš tijekom ispitivanja na pokusnim poljima a druga na uvoz prehrane, prerađene hrane sa GM sastojcima a moguće i transkinskih usjeva za stočnu hranu. U oba slučaja radi se o nečemu što se radi bez pravnog nadzora, bez postupaka koji bi omogućili javni pristup informacijama, savjetovanje i sudjelovanje u odlučivanju. I zbog toga ta ista aktivistica napominje da Hrvatska treba zato trenutačno provesti provedbu saborskih zaključaka iz studenoga 1998. godine o zabrani i moratoriju na sjetvu GM sjemena, pa i radi pokusa sve do prihvaćanja Zakona o biosigurnosti čije donošenje naglašava kao jedno od osnovnih koraka u obrani od negativnih utjecaja puštanja GM organizama u okoliš. I prošle godine također su se pojavili napisi u novinama "Uništena 31 tona proizvoda sa GM sastojcima" i tada je ministar Hebrang izjavio da je već uništena 31 tona različitih materija koje sadrže više od 0,9% GMO sastojaka. Da još čeka 14 tona za uništenje a da je pogranična policija uspjela zaustaviti daljnjih 3,6 tona uvoza različitih prehrambenih proizvoda koji sadrže GMO sastojke. Danas je rekli bismo da je Hrvatska još uvijek čista što se tiče prehrambenih stvari sa GMO organizmima jer trenutačno se u Hrvatskoj uporaba GMO svodi na uporabu genetski modificiranih mikro organizama u farmaceutskoj industriji, na primjer u Plivi za proizvodnju lijekova, vitamina i to u zatvorenim laboratorijskim uvjetima. Osim toga, laboratorijska istraživanja koja provode znanstvene institucije kao što su Prirodoslovno-matematički fakultet, Bio-tehnološko-prehrambeni fakultet u Zagrebu, Institut Ruđer Bošković također se koriste ovim organizmima. I zbog nepostojanja zakonskih propisa i kontrolnih mehanizama postoji vjerojatnost za unošenje na teritorij Republike Hrvatske GM biljaka i namirnica koje su proizvedene ili se sastoje od GMO organizama. Ova tema je dakako jako eksplatirana u medijima, pa vidimo što se više približavamo i tome da donesemo zakon možemo reći da ta eksplatiranost paralelno raste. A što je to genski modificirani organizam? To je organizam onaj u čiji smo genom intervenirali ga i promijenili ga. Ta promjena se najčešće odnosi na ubacivanje gena jedne vrste u gen druge vrste. Tehnika se nazova rekombinantna DNA tehnologija. Genski modificirati može se samo organizam a ne može se hrana. Naime, gen djeluje samo u kontekstu organizma a ne kao neki začin u hrani. Prema tome, ono što obično se naziva genski modificiranom hranom je hrana u kojoj se nalaze sastojci dobiveni iz genski modificiranih organizama. Postoje argumenti za a postoje argumenti za protiv. Problemi prehrane svjetskog stanovništva uglavnom su jedni od argumenata koji podržavaju ovo. Današnje svjetsko stanovništvo broji 6 milijardi ljudi a procjenjuje se da će 2050. godine biti 12 milijardi. Neki stručnjaci smatraju da će biti nemoguće prehraniti rastući broj ljudi bez iznalaženja novih i efikasnijih načina proizvodnje hrane. Rekombinantna DNA tehnologija pruža neslućene mogućnosti u mijenjanju nasljednih svojstava kako biljaka tako i životinja. I kako je cilj proizvesti biljke koje bi bile otporne i na herbicide i na insekticide što bi dozvolilo i pojačanu uporabu ovih sredstava a da se dotična biljka ne promijeni. Također bi bilo idealno imati biljke koje su otporne na razne bolesti jer znamo koliko svake godine te bolesti odnesu uroda. Potrebne bi bile i biljke i pronaći ih ili ih koje su otporne na ekstremne temperature, koje su otporne na sušu ili na primjer na slanost tla. Pored toga i biljke koje brže dozrijevaju uvelike bi pridonjele boljitku društva jer kaže da bi onda u godini bilo više i žetvi i berbi. Genskom modifikacijom postigne se biljni proizvodi koji sadrže i nešto što normalno ne sadrže. Tako genskom rekombinatorikom mogu se pronaći biljke, proizvesti biljke koje sadrže i proizvode ono što u normalnim uvjetima nisu kao što na primjer riža koja sadrži velike količine vitamina A. To su sve argumenti koji govore za, znači za podržavanje proizvodnje GMO hrane. Međutim, postoji čitav niz argumenata protiv. Njih možemo podijeliti u dvije skupine. Jedni su načelni argumenti koji kažu da ne treba se dirati u ishod i u prirodne tokove i poznati su kaže, pozivaju se na održivost prirodnih zakona a priori. Tu se, njima je dovoljno i takvim ljudima možemo reći da im je dovoljno zastrašujuća sama ideja kad se govori o rajčici sa genom ribe. Treba reći da se ogromna većina gena u prirodi nalazi u mnogim vrstama i da gotovo je nemoguće naći neke koje su specifične samo za jednu vrstu. Drugu skupinu argumenata protiv GMO-a odnosi se na konkretne probleme. Kaže unos, s ovim bi se omogućio unos novih alergena, oni kemijski nepromjenjeni prođu kroz probavni sustav čovjeka međutim postoji i bojazan da osobe koje su na primjer alergične na kokošja jaja, znamo da je to jedna od najčešćih alergija, mogle doživjeti i alergiju, i alergičnu reakciju nakon konzumiranja hrane koja ne potječe od kokošjeg mesa ali sadrži kokošji gen. No to je malo vjerojatno jer takve osobe nisu alergične na sve kokošje gene i proteine već samo na pojedine najčešće na jedan. Tako bi na primjer vegatarijanci bi se pobunili jer bi jedući rajčicu nesvjesno mogli u organizam unijeti i životinjske gene. Iz svega se ovoga može zaključiti da postoji mnogo argumenata za i mnogo argumenata protiv, ali bih upotrijebila i onu: Kad duh jedanput pustimo iz boce vrlo ga je teško vratiti natrag. Prema tome nisam za neprimjenu ovog, ne, međutim za zakon sam koji je mnogo stroži, za zakon sam koji ne bi omogućio da se širom naše domovine upotrebljava hrana genetski modificirana jer za to ne postoji još, jesam prešla? Oprostite. Jeste meni dali? Oprostite [[Upadica: Završite.]] Hvala.
Poštovana zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, tajniče, članovi Vlade, kolege i kolegice zastupnici. Nastojat ću biti malo kraća. Pred nama je zaista Prijedlog zakona o genetski modificiranim organizmima koji je dosta opširan sa 74 članka i zaista smo mnogo čuli argumenata koji dozvoljavaju za i kontra pristup. Mene obično, osobno se pitam kako kolege koji su 2003. godine digli ruku za Zakon o zaštiti prirode u kojem, u kojemu su se, u kojem se govorilo o istim ovim odredbama o kojima se govori u ovom Zakonu za, o genetski modificiranim organizmima. I tada je bilo rečeno da treba stvoriti povjerenstvo od 17 članova, znanstveni odbor za uvođenje GMO-a, znanstven odbor za ograničenu uporabu GMO-a dakle ono što do, do i ovog zakona nije učinjeno i nažalost danas samo imamo bioetičko povjerenstvo izabrano za genetički, genetski modificiranih organizama. Prema tome ne živimo pod staklenim zvonom, ne možemo živjeti izolirano i Zakon o genetski modificiranim organizmima moramo donesti. Sjetimo se samo 1996. godine kada su GM usjevi uvedeni u masovnu komercijalnu proizvodnju i šta se tada govorilo da se rješava pitanje gladi, visoke rodnosti kolega GMO-a, manjeg zagađivanja okoliša, odsustvo insekticida i opasnih herbicida, poboljšanje kakvoće hrane i tako dalje no nakon ovih 8 godina pokazalo se da se to nije ispunilo. Pokazalo se da iza njih stoji interes velikih multinacionalnih korporacija koje su monopolom htjele postići apsolutnu vlast nad proizvodnjom hranom. Već smo čuli da je najtipičniji primjer bila Argentina gdje su i 130 tisuća hektara šume iskrčili da bi posadili soju, a gdje nema više pšenice niti goveda, mesa i mlijeka. Stavljanje GMO-a u okoliš i prodaja namirnica od GMO-a rezultira mnogim raspravama koje se neminovno otvaraju, pitanje okoliša, pitanje zdravstva, sigurnosti, etike, pitanje troškova i koristi. Šira javnost u našoj zemlji mora se upoznati sa problematikom GMO-a u kontekstu zaštite biološke raznolikosti u Republici Hrvatskoj, oprostite, i biološke sigurnosti. Pored GMO-a posebno mjesto zauzimaju namirnice koje se dobivaju od takvih organizama i o tome govori članak 9. ovoga Zakona. Danas se provode znanstvena istraživanja usmjerena na potencijalno štetni učinak na korisne insekte, na neciljane organizme primjer naše pčelice, na bržu selekciju otpornih insekata, na potencijalno stvaranje novih biljnih patogena, na mogućnost izravnog širenja GMO-a u okoliš ili križanju sa srodnim vrstama. Nove sorte biljaka koje se kreiraju umetanjem gena, drugih vrsta mogli bi predstavljati prijetnju prirodnom okolišu. Zapadna Europa uvodi strože mjere prema genetski manipuliranim proizvodima i ovim zakonom smo dijelom uspjeli osmisliti sustav kontrole, značaj zaštite potrošaća na hrvatskom tržištu. Ako se osvrnemo i na zapadnu Europu onda smo svjedoci činjenice da sada zapadna Europa uvodi strože mjere prema genetski manipuliranim proizvodima pa je čak i Toni Blair iako poznat zagovornik krupnog kapitala i genetskog inžinjeringa bio neosporni znanstvenikom i moralnim etičkim argumentima prisiljen javno priznati štetnost genetski manipulirane hrane. U Sjedinjenim Američkim Državama, zemlja koja prednjači na tom polju nedavno su održane demonstracije i protivljenja inženjeringu i manipulacijama podacima istraživanja o štetnosti genetski modificiranih organizama. Budući je, oprostite, osobno sam za Hrvatsku u kojoj će se proizvoditi ekološki proizvodi, u kojoj će prednjačiti ekološka poljoprivreda i proizvoditi se zdrava hrana. Mislim da moramo reći stop sjetvi genetski modificiranim usjevima jer takvi usjevi nisu rodniji niti posjeduju druge kvalitetne karakteristike od interesa za Hrvatsku. Svjesni smo da se genetskim inžinjeringom povećava proizvodnja, stvaraju se golemi profiti ali isto tako nepobitni su negativni efekti na organizme osobito na duži rok. Međutim štete u mutaciji genetskih struktura su nepopravljive. I često se kaže: genetska hrana siromašnim, neukim i nesposobnim. Vjerujem da nismo u tim kategorijama. Apeliram na stručnost, odgovornost i na javni rad vijeća ukoliko opstane u ovom zakonu za genetski modificirane organizme uz maksimalnu javnu dostupnost informacijama i javnu kritiku. Mislim da do drugoga čitanja možemo razmotriti sve ove kritike, prijedloge jer na kraju krajeva i kartagenski protokol, protokol o biološkoj sigurnosti dozvoljava Hrvatskoj da na mudar način se odupre uvođenju modificiranih organizama u okoliš što može izazvati nesagledive negativne posljedice po biološku raznolikost i ljudsko zdravlje ukoliko se kroz postupak procjene rizika ne razmotre mogući utjecaji i utvrde mjere sigurnosti. Protokol nam daje mogućnost da se prije samog uvoza GMO-a razmotri svaki slučaj i donese razumna i znanstveno utemeljena odluka. I dopustite, znanstvenici sami kažu, jedan od njih je sa, profesor doktor Coli iz Oxforda: «Zabrinut sam jer posjedujemo moć rukovanja genima na način koji je bio nemoguć tijekom evolucije. Zavaravamo se ako smatramo da smo u stanju predvidjeti rezultat.» Ili doktor Michael Antonio iz Londona: «Jednom oslobođene u okoliš genetičke pogreške ne mogu biti opozvane ili očišćene. One se prenose na buduće generacije.» Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivan Kolar.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospodo iz Ministarstva pa mislim da je moj stav već naveliko znan i mislim da je nevojetnojatno na ovaj način da se pokušava liberalizirati uopće u Hrvatskoj mogućnost uvođenja GMOa i u čudim se Ministarstvu kulture da preuzima na sebe jednu takvu odgovornost. Jer mislim da Ministarstvo poljoprivede i Ministarstvo zdravstva zna više nego što znadu ljudi, ne pojedinačno nego struka o tome. I edukacija koja je rađena i same izjave ministara poljoprivede koje govore da neće dopustiti tokom ovoga svega mandata da GMO proizvodu uđu RH. I napravila jedan značjani korak to smo svi bili svjedoci i uništanje kukuruza i aferom onoga uvezene hrane koja do sada nije napravljena. Međutim da bi s taj ministar jednostavno ušutkao prelaze druga ministarstva,blagonaklono prihvaćaju pokroviteljstvo SAD multinacionalnih kompanija i hoće stvoriti iz Hrvatske jednu podobnu državu za svoje promašene eksperimente. Ja sam jedan od sudionika koji sam 12 dana imao prilike u Americi biti na posjedima farmera koji su propali uzgajajući GMO proizvode. Jer su multinacionalne kompanije na njima vježbale strogoću. Naime, ako se počne govoriti s znanstvenoga aspekta dokazivanjem negativnih učinika ili bolej rečeno prihvaćati pozitivne učinke globalizaciji taj proces taj proces ništa ne znači. Jer GMo proizvodi ne daju više prinose, ne daju bolje kakvoće nago stvaraju ovisnost proizvođača o multinacionalnoj kompaniji. I mislim da je ovo značajno Hrvatskoj reči a mislim da smo to i dokazali tokom 91. godine kada su bili farmeri kod nas. kada smo cjelu Hrvatsku digli na noge a spremni smo i sada jer vjerujte mi naše je pravo kao seljaka raspravljati o takvim tehnologiiji i valjda bi bilo dobro da se javna rasprava digne na taj nivo, jer onoga kojega se tiče on bi trebao i znati taj utjecaj. Naše je pravo u konačnici jer mi mislimo da seljašt vo iako je kntraverzno mora prvi plan staviti zemlju kao neprocjenjiv resurs, da treba staviti obitelj kao čuvara vrijednosti ida mora otkloniti se od materijalizma i prepozznatia vrijednosti koje su za opstanak ove naše jer mi smo relatilvno u svijetu mala zemlja. U onom vrijednosti kaj je selo kaj je njegovo strukturiranje, a pogotovo zaštita prirode. Ako dobro promotrimo učinke koje su napravili na svjetskom globalnom tržištu biti kukuruz, krumpir, ako govorimo o soji, vjerujte da sve znanstvene analize govore kontra toga. Nitko taj proizvod više neće. Došlo je do osvještenosti građanstva da se koristi zdravom prirodnom hranom. Ja sad postavljam pitanje ako je naša strategija da očuvamo okoliš, da smo donjeli strategiju razvoja poljoprivede, bez gentski modificirnaih organizama i govorimo da mislimo zadrži eko socijalni program da mislimo županije a proglasili smo i GMO fraj znači bez takve. Čemu ovakav zakon i koga ta forsira. Ja osobno vjerujem da naša Vlada nije toliko slaba i da ne podljeće utjecatu multinacionalne kompanijei ne prodaje nas sve skupa za interes koji te multinacionalne kompanije misle ostvariti. Jer mi smo toliko mali da nas mogu uništioti isti čas i prodajom i ovisnosti svoje tehnologije nametanj svoje tehnologije. A nametanje svoje tehnologije mogu vam samo reći na jednom primjeru soje gdje su tisuće farmera propale jer soja kada je genetski modificirana i kada je da sada ne spoinejm ne bi bilo dobro da ne netko ne uhvati za riječ određenu firmu, ona postaje korov. MI se ne borimo više protiv nje tradicionalnim herbicidom ona kontaminira područje sve oko sebe, u nedogled. Jer mi smo mali mi ne možemo napraviti pojas da jednostvo to izoliramo. I mi smo zapravo žrtave svega toga. Zato i ovaj stavak nenamjerno unošenje GMO to j ejedna takva floskula a Europa je sebe ogradila od toga. Europa ima zaštitne mehanizme i ona ne pozna nenamjerno unošenje GMO u teren. Znači ja bih trebao biti odgvoran za to jer je moja parcela kontaminirana GMO proizvodom suprotne parcele. Pa valjda je tj koji je GMO proizvodl a ne da ja dokazujem da je on mene kontaminirao, i njemu štetu napravio. To je pokušaj na molim vas ljepo, pa nisam ja,to govori ovaj zakon Da to govori ovaj zakon. Ja moram pokretati postupak da dokažem da je on mene kontaminirao. Ne. On ne smije uopće doći u tu proizvodnju takvom kontaminacijom. Nismo se, ovim zakonom se mi toga, ne oprostite, taj zakon to ne garantira. Taj zakon to ne jamči. Ovaj je zakon podaništva, ovaj je zakon koji multinacionalnim kompanijama otvara eksperimnete ja ne bi rado bio kuniž gdje mi počela rasti vuha recimo koja bi bila trokutasa, gdje bi mi nos narasel kej bi se ja moral kako ne znam tko drugi falit da ga imam velikoga. A ne daj Bože da mi kosa naraste pa da me deca ne prepoznaju. Mislim da bi to bilo još smješnije ovako se bar poznat takav kakav jesam. Zato sve ove dileme ja mislim da mi moramo do drugoga čitanja razlučiti mi se morao odnositi odgovorno spram stanovništva i, Naša je prednost da takvi kakvi jesmo, gospodine državni tajniče vas smješak puno govori o vašem znanju i situaciju u kojoj se nalazimo. ali to vama služi na čast a ne meni. Ja se nisam podsmjehivao kada ste vi govorili, a vi moret kaj hoćet misliti o meni. Ja sam seljak.
Ma koji smiješak kolega KOlar. Nitko se ne smješi. Znate tko se smješi, onaj kolega iza vas.
Dobro to ga vi vidite, vi opomenite ja ga ne vidim. Da. Ali ja njega vidim, na žalost. On misli da ja ništa ne znam oko toga.
Je pa ne mrete vidjeti iza leđa. Nemate periskop.
DA. Trebali bi ga opomentu onda. Da. DA me ne zbuni, mislim da je ovo tema preozbiljna a i preopasna. Jer mi smo premala zemlja da bi se uopće upistili u takav eksperiment. Ovo kaj nam se događa sproadično sa znanjem ili ne, sa izigravanjem propisa da ili ne. To je druga priča, ali mi moramo donjeti zakon koji bude apsolutno siguran ne koji bude dao naznake ako se dogodi, ako nam to naprave, ne. Mi moramo biti GMO fraj zemlja jer nam to još za sada to nam za sada Europa dozvoljava. Dozvoljavaju vam svi propisi koji su sada, jer nismo preuzeli ni jednu obvezu. Pristupnim momentima moramo se koristiti svim svojim sredstvima protiv toga, i zapravo sve države zapravo o tome i govore. Tako da ovo je smiješno da mi zapravo ulazimo u Europu propisom jednim koji nam nameće multinacionalne želje, koje nas zapravo svrstava u podanički položaj i gdje vlastitoj zannosti okrećemo leđa na način da su svi boljil nego ovi naši. Ja vas uvjeravam da soja u Americi ne daje više 2 i pol tone po hektaru prinosa, isto kao i naša soja 001., koja je tu proizvedena. Ista kategorija, isto sve,međutim kada bi išli u analizu onoga ulja jproizvedenoga od one soje i ove mi naše ulje prodajmo po cijelom svijetu a njihovo neće ni Kinezi sada kupiti. I malo se surfajte po Interentu pa vidite koja je afera i komu je budu prodali. Budu je prodali za hranu svinjama kozama i ne znam čemu. I opet stvorili ovo kaj imamo kaj smo dok su počeli raniti mesno koštanim brašnom. Imali lude krave ili lude svinje ili ne znam kaj se bude dogodilo. Sami sebe budemo jeli. Tako da do drugog čitanja ja stvarno mislim da, i stvarno vjerujem u ovu Vladu da nema namjeru nas napraviti podređenim seljacima koji budu ovisni o tehnologiji, koji moraju kupovati neku tehnologiju jer bi to bilo poražavajuće za nas i mi bi sigurno bankrotirali na taj način, a ovo je samo jedan vid uzimajući sve one i resprekturirajući one negativne posljedice i na ovu i na onu stranu, međutim ako se na vagu stavi plus i minus za sada nisu stručnjaci dokazali plus za GMO nego su samo našli negativne posljedice i strah koji prijeti eventualno s nadolazećim godinama zbog neznanja i eventualno štetnih posljedica koje bi se mogle pojaviti. Tako da ja u ime seljaka izražavam jedno veliko nezadovoljstvo da uopće do ovoga zakona dolazi, da uopće nismo u javnoj raspravi ni čuli glas naroda i stručnjaka koji se bave tom tehnologijom osim da smo sada na mala vrata htjeli hrvatsku staviti ovisnom o namjeri multinacionalnih kompanija koje bi svoje želje htjele na nama upražnjavati. Hvala lijepa.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Kolar je rekao da se čudi ministarstvu jer se na ovaj način liberalizira uvoz genetskih modificiranih organizama. To naprosto nije točno. Upravo na ovaj način za ovim zakonom, prijedlogom namjera je uvesti reda da se ne bi dogodilo ono što se dogodilo prošle godine kada je temeljem vašeg zakona, zakona kojeg ste vi donijeli, temeljem vašeg zakona ste uveli genetski modificirani kukuruz pa smo imali posljedice kakve smo imali. Temeljem toga, a vaš kolega Pankretić je to potpisao.
Poštovani zastupnik Nenad Stazić.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Genetika je relativno mlada znanost, jedva 50 godina, nastala je 53. kada su Wodson i Krik otkrili strukturu DNA, a organizmi se modificiraju genetski tek od nedavna. Tri su moguća pristupa ovoj problematici. Prvo potpuno prihvaćanjem, a i njega zastupaju neki ugledni znanstvenici kao npr. prof. Radman. On ne vidi opasnost u genetskom modificiranju organizama i kaže da nije, u čemu bi to bio problem ako mi gen jedne vrste unesemo u drugu vrstu pa onda to sve skupa unesemo u organizam, jer kaže gledajte pa kada jedemo ribu s blitvom mi unosimo u želudac i gen blitve i gen ribe i ništa se ne dogodi. Ima i drugih možda i opravdanih razloga da se ne protivi genetskom širenju genetski modificiranih organizama. Neke od njih je ovdje iznijela i uvažena kolegica Čuhnil. To je pitanje rješavanja svjetske gladi na primjer. Drugi mogući pristup je potpuna zabrana. I njega neki znanstveni autoriteti zagovaraju. Prema tome i on ima jednu svoju znanstvenu podlogu. Drugi razlog za potpunu zabranu može biti strah od nepoznatog. Gledajte kada je Mičurin radio svoju selekciju, on je zapravo mijenjao genetsku strukturu organizama, ali ne tako da bi miješao dvije vrste i to se zove indukcija mutacija i tada su mnogi znanstvenici, a posebno običan svijet mislili da je to nešto neprihvatljivo. Pa to je način na koji nastaju svi hibridi pa i negativan odnos javnosti prema hibridima bio je dominantan jedno vrijeme. Treći strah, ali taj strah od nepoznatoga znate, njega čak i znanstvenici ponekad uzimaju kao razlog protivljenja. Recimo kada je izumljen automobil onda su ozbiljni znanstvenici rekli da čovjek se nikada neće moći voziti u automobilu brzinom većom od 100 kilometara na sat jer će mu pući srce. Ozbiljni znanstvenici, znanstveni radovi su o tome objavljivani. Mogu biti i metafizički razlozi protivljenja, a ti metafizički razlozi otprilike idu ovako. Atom krije tajnu materiju, gen krije tajnu života i te dvije tajne pripadaju jedino stvoritelju. Čovjeku nije dano da ulazi u te tajne ako u njih uđe upropastit će i sebe i svijet u kojem živi. Ima nešto i u tom argumentu. Kad je razbio atom, čovjek se uistinu doveo na rub samouništenja i ta prijetnja samouništenjem stoji i danas. Kada je ušao u tajnu gena, možda je također pokrenuo jednu opasnost koju još sada ne možemo sagledati. Znanost sama čini mi se o tome premalo zna i s aspekta politike teško se odlučiti za ovo ili ono. Ali ja pitam, da li s aspekta politike se uopće treba odlučivati. A ako se već treba odlučivati s aspekta politike, onda bi odluka morala biti zaštita nacionalnih interesa. A što je hrvatski nacionalni interes? Je li Hrvatska Indija pa da ima mnogo milijunsko gladno stanovništvo koje treba nahraniti a ne može proizvesti dovoljno hrane pa je svaka hrana dobra da ljudi ne umiru od gladi. Ja da sam zastupnik u indijskom Parlamentu ja ne bih imao dvojbe oko ovakvog prijedloga zakona. Nikakve. Odmah bi ga prihvatio. Ali ja sam zastupnik u hrvatskom Parlamentu, a hrvatski uvjeti su ipak ponešto drugačiji, jer Hrvatska ima poljoprivrednih površina da može hraniti pola Europe. A da li će Hrvatska hraniti pola Europe u budućnosti, to možda ovisi o tome da li će imati tlo nezagađeno GMO, dakle GMO organizmima, genetski modificiranim organizmima ili će imati čiste autohtone vrste. U ovom zakonu predviđene su dvije upotrebe GMO-a, ograničena upotreba u zatvorenom prostoru i za znanstvene potrebe dakle. Nemam osobno protiv toga ništa. Mislim da je to dovoljno kontrolirano. Ne možemo se zatvoriti pred razvojem znanosti, ne možemo se ne razvijati, ne možemo pratiti svijet, ali zakon predviđa i nešto drugo, a to je namjerno uvođenje GMO-a u okoliš. E vidite mislim da bi o tome trebalo razmisliti. Zašto? Zato što se može dogoditi nesreća i nju zakon i predviđa pa kaže npr. u svom 9. članku, uporaba GMO-a obavlja se na način kojim se sprječava ili na najmanju mjeru smanjuje opasnost za biološku raznolikost vodeći računa o opasnostima itd. Ali gledajte, opasnost svedena na najmanju moguću mjeru ostaje opasnost. Postaje opasnost. Ili članak 29. kada kažete da prije započinjanja s namjernim uvođenjem GMO-a u okoliš, podnositelj zahtjeva je dužan izraditi plan mjera koje će primijeniti u slučaju nekontroliranog širenja GMO-a u okoliš, a plan mjera je dokument koji opisuje radnje i mjere koje se provode u slučaju nesreće. Nesreća je znači moguća. Širenje GMO-a u okoliš nekontrolirano je moguće, ali ljudi Božji pa nije to obična nesreća, nije to bilo kakva nesreća. Pa nije to saobraćajna nesreća koja može biti tragedija, ali koja ima predvidive posljedice. Posljedice ovih nesreća su nepredvidive. Mi neznamo što se sve može dogoditi, mi neznamo do koje mjere možemo uništiti vlastitu zemlju. Mi to neznamo. Kada biste imali odgovor na to pitanje, decidiran odgovor to je moguće spriječiti, to je moguće zaustaviti, ja ne bih možda imao ništa protiv. Ali ne da vi ne znate, znanost ne zna, svjetska znanost ne zna odgovoriti na to pitanje. Dobro, moramo se prilagoditi zakonodavstvu Europske unije. Pa i jesam za to, za prilagođavanje, ali zašto u ovom pitanju sada? Gledajte, pa znanost napreduje brzo. Za koju godinu, 2, 3 godine možda će znanost utvrditi da je ovo puno opasnije nego što se danas čini. Možda će zakonodavstvo Europe zabraniti bilo kakvo eksperimentiranje pa i kontrolirano u okolišu. Ali tad će bit prekasno za nas, prekasno ako dođe do tragedije. Pa ako baš ne moramo sada, pa zastanimo. Zastanimo ljudi s ovim. Pa nemojmo zemlju izvrgavati ... [[Govornik isključen, ne čuje se.]] zbog prilagođavanja koje je ovaj čas nepotrebno. Stanimo na loptu. Usporimo. Uskladimo se radije s Europom u ostalim stvarima, u ostalim standardima. Ajmo reć, demokratskim. Tu nema nikakvih opasnosti. Naučimo se elektroničkim putem recimo utvrditi kvorum u Saboru. To se radi u svim parlamentima Europe. Tu se približimo, tu se približimo, a ne u GMO-u. Naučimo se da u parlamentima europskih zemalja se ne falsificira broj prisutnih zastupnika. Pa to nije teško naučiti. E pa dok se to ne naučite, gospodine predsjedniče Sabora, ja kao i cijeli moj klub neće sudjelovati u glasovanju pa ni o ovom Zakonu. Hvala vam.
Slažem se s vama da se trebamo čemu naučiti, ali trebamo se naučiti i ne klevetati kao što vi radite i ne objeđivati i ne klevetati. A taj, to si stavite u svoju radnu sobu sa druge strane. ... [[Upadica se ne razumije.]] To si stavite u svoju radnu sobu, to će vam biti poučno. A može vam poslužiti kao predložak za pisanje vaših vrlo uspješnih dramuleta. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Ispravljam netočan navod kolege da je glasovanje bilo falsificirano i poručujem da izbjegavanjem glasovanja nećete prikriti pred javnošću vlastitu nemoć. Hvala.
Poštovana zastupnica Danira Bilić. Jeste vi za povredu Poslovnika? [[Upadica: Povredu Poslovnika, da.]] Molim? [[Upadica: Povredu Poslovnika, tako je.]] Da, izvolite. Navedite članak, molim vas.
Članak 14. Kolega zastupnik je povrijedio članak 14., evo zbog čega. Naime, u svojoj raspravi je najavio kako će kršiti Poslovnik, odnosno da neće glasovati, a on to sigurno nije, ja sam sigurna, rekao zbog nas ostalih zastupnika nego zbog javnosti, vjerojatno u ovim trenucima HRT-a Plusa pa zbog te iste javnosti bi ja isto pročitala članak 14. koji će zastupnik na taj način kršiti, a koji kaže da zastupnik ima prava i dužnosti sudjelovati na sjednicama Sabora i na njima raspravljati i glasovati. I isto tako sudjelovati na sjednicama radnih tijela i na njima govoriti, a u radnim tijelima kojih je član i glasovati. Eto, toliko zbog javnosti. Hvala.
A stvarno piše u Poslovniku da treba glasovati? Zastupnik. Poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče. Životno sam i ja zainteresirana za to kako će izgledati ovaj Zakon budući da smatram da ovo nije tehničko pitanja usuglašavanja sa zakonima Europske unije nego da je to jedan od esencijalnih pravaca budućeg razvoja Hrvatske države, naročito hrvatske poljoprivrede i kad već imamo takvu organizaciju ministarstava, naravno i nadležnosti isto mi je žao što nije šire u raspravu uključena, uključeno i Ministarstvo poljoprivrede. Jer naravno, svjesna sam da, a unaprijed ću reći da spadam u GMO skeptike, između one dvije krajnosti foba i fila, ja ću biti skeptik i reći da sam svjesna da ne možemo naravno izbjeći da na našim policama imamo proizvode koji sadrže GMO. Da ne možemo spriječiti tranzit proizvoda koji sadrže GMO ili čak organizama kroz svoju državu, ali možemo u onom dijelu koji je životno najvažniji sjeverozapadnoj Hrvatskoj županiji iz koje ja dolazim. Dakle, ograničiti ili zabraniti za što se ja zalažem sijanje, proizvodnju na otvorenim površinama genetski modificiranih organizama, a za to sam se založila i tako što sam kao predsjednica Kluba vijećnika Hrvatske demokratske zajednice u Županiji koprivničko-križevačkoj već provela našu inicijativu županije, donijela odluku kojom Koprivničko-križevačku županiju proglašava područjem slobodnim ili nepodobnim za uzgoj genetski modificiranih organizama i to je jedna već oaza uz Požešku i neke druge koja je izuzeta od ovog Zakona za kojeg se isto nadam da će to pooštravajući odredbe nekih članaka, dakle, uvažavajući primjedbe većine zastupnika ovdje, bez obzira iz koje stranke dolaze, i učiniti. Ono na što želim ukazati jest da u članku 33. bih izuzela izdavanje dozvole po skraćenom postupku, dakle, u Zakonu bih ostavila jedino mogućnost redovnog postupka. Da bih ostavila dulje vrijeme između ovog prvog čitanja i stavljanja Konačnog prijedloga zakona pred ovaj Dom. I da bih struci ostavila više vremena da se međusobno dogovori i da nas uvjeri, dakle, u sve moguće opasnosti od genetski modificiranih organizama zato što jest genetika ta koja je omogućila da se uopće raspravlja o tome, ali su posljedice uz sva područja života daleko šire od onoga što sama genetika radi, za koje mi danas i ne znamo. I zbog toga bih predložila, a i sami smo pozvani 16., dakle, na jedan seminar u ovom Saboru, da se provede jedna šira javna rasprava i da se ovaj Zakon u skladu sa Kartagenskim sporazumom koji je drugim zemljama to omogućio, a omogućava i nama, maksimalno zaštiti Hrvatska zemlja i hrvatska poljoprivreda od primarne proizvodnje genetski modificiranih organizama. Neću duljiti jer su već svi kolege davali šire osvrte. Ja bih samo rekla jedno. Danas Hrvatska sa klasičnom proizvodnjom je u stanju prema procjenama stručnjaka proizvoditi hranu za 20 milijuna ljudi. Obzirom na negativne odnose uvoza i izvoza danas to radimo za 2 milijuna ljudi. Dakle, mi bismo mogli 10 puta više proizvoditi sa ovim površinama i sa ovom tehnologijom koju imamo danas, kad bismo se naravno organizirali u svim područjima gdje je to moguće. Prema tome, ne vidim ni ekonomsku opravdanost da idemo mu dopuštanje proizvodnje genetski modificiranih biljki. A isto tako, čula sam, rekla je kolegica, nisam se htjela javljati za ispravak netočnog navoda da i u svijetu postoji nedostatak hrane pa je to bio uzrok. To nije točno. Svijet ima dovoljno hrane samo je ona nepravedno raspoređena. Dakle, mali broj bogatih ima prekomjerne količine hrane koja je nedostupna većini siromašnih i tu je problem. Ali uvođenjem genetski modificiranih organizama taj negativni odnos se još samo pojačava. Dakle, to je problem kojeg ja ne bih željela nakalemiti Hrvatskoj. Zbog toga ponavljam, podržat ću Zakon, propustiti ćemo Zakon u drugo čitanje i očekivati od sviju nadležnih ministarstava i sviju stručnjaka da ga dorade i da ugrade zaštitne mehanizme. I samo bih još rekla jedno, dakle, Zakon daje Vijeću za GMO velike ovlasti i velike odluke. Sastav toga Vijeća je u biti bit onoga i sastav ljudi koji će biti u Vijeću jer moramo bit svjesni, stručnjaci u Hrvatskoj su se podijelili. Postoje oni koji su a priori za GMO proizvodnju i oni koji su totalno protiv. Dakle, o sastavu ljudi koji budu sjedili u tom Vijeću ovisit će onda i možebitne odluke i posljedice tih odluka za Hrvatsku. Tu treba možda još ugraditi neki kontrolni mehanizam. Zahvaljujem.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegica je rekla govoreći o svojoj županiji kao županiji koju su odlukom županijske skupštine oslobodili od uporabe genetski modificiranih proizvoda, organizama, isto tako je rekla da se nada da će ovaj zakon to omogućiti. Da, članak to omogućuje članak 27., zakon to omogućuje jer jasno kaže da nije dopušteno uvođenje u okoliš u zaštićena područjima u područjima ekološke mreže, područjima namijenjena ekološkoj proizvodnji proizvodnji poljoprivrednih proizvoda, ekološkim oblicima turizma, te područjima koja predstavlja zaštitnu zonu utjecaja. Prema tome svi, svi oni kojima je u interesu, a mislim da, očito je većini u interesu da ne uđe nikakav genetski modificirani organizam posebice u poljoprivredi. Dakle da se mogu zaštiti i da mogu proglasiti određene, određena područja upravo zaštićeni od njihove, njihovog uvođenja. Samim tim postavlja se jedno drugo pitanje, a čini mi se da je danas i u raspravi i vašoj i svih ostalih kolega postavilo se pitanje kakvoće hrane. To je zapravo ključno pitanje, ali ono se ne bi smjelo ograničiti samo na pitanje je li hrana u sebi sastoji genetski modificirani organizmi i jel’ je potekla od takvih, nekih, u nekom slijedu od nekih drugih organizama, već se doista treba postaviti pitanje i hrane koja nije tretirana genetski modificiranim organizmima. I konkretno reći ću jedan podatak, naime treba obratiti pozornost na obradu hrane. Evo samo jedna ilustracija, riža kad im se oguli ovojnica koja sastoji kvalitetne sastojke u dugoročnoj uporabi konkretno u istočnim zemljama je dovela do toga da se masovno pojavila bolest BERI-BERI. Dakle, zbog čega? Zbog hrane upravo tako tretiranom rižom. A kako su se ljudi izliječili?
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
… [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Da. Poštovani zastupnik Josip Leko, replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege. Osjećam da se u Sabor uvodi stručna rasprava mi bismo trebali donijeti političku odluku jesmo li mi za GMO ili nismo. Posebno je diskrepancija među onim zastupnicima koji se hvale da je njihova županija isključila mogućnost da se koristi genetski modificirani organizmi a isto dobro se zalažu da se to u državi uvede. A ja ne vidim kako je to moguće. Naprosto ja bih želio da je Vlada napisala od genetski modificiranih organizama dobiti ćemo te i te koristi, Hrvatska će dobiti to, to i to, izgubiti će to i to, to. Pošto mi svi kažemo da Hrvatska ima komparativno prednost sa svojim geostrateškim položajem, čistoćom zemlje, zaštitom, eko zaštitom, onda koji su to razlozi, Vlada ne navodi, nego navodi da postoji opasnost od uvođenja GMO-a, pa bih molio da se recimo u obrazloženju na drugoj strani moguće štetne posljedice po biološku raznolikost i zdravlje ljudi. Dakle Vlada sama predlaže zakon da se omogući GMO, istodobno nama tvrdi da moguće štetne posljedice po zdravlje ljudi i zemlju se uvode time. Molio bih da razmišljamo o političkoj odluci jer se stručnjaci, svi navodite to, nisu usuglasili o samo pozitivnim stranama GMO-a. Hvala lijepo.
Jel’ to replika bila Vladi ili replika zastupnici?
Ako nije dozvoljeno Vladi vi uzmite kome hoćete.
Da, odgovor na ... [[Upadica se ne razumije.]] Polako, pa kud, odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče jer izgleda da vi i ja isto mislimo a nisam vam mogla pročitati misli, dakle uzeli ste mi dio replike, pa neću ga ponoviti.
Ja vama uzeo dio replike?
Jeste, jer sam htjela reći kolegi, da je replicirajući meni replicirao sa svim zastupnicima i sa predlagačem zakona i zakonom, a to ste i vi rekli, dakle rekli smo isto. Prema tome slažem se s tim. A moguće je dragi kolega slušati a ne čuti, a to se desilo vama. Dakle vi ste čuli nešto što ja nisam rekla. Pa kad budete čitali ono što sam rekla čete pročitati da se ja zalažem da se u ovim zakonom ili zabrani ili se toliko ograniči, odnosno da se ugrade kontrolni mehanizmi koji će proizvodnju povrća, voća, biljki, znači sjemena, svega onoga što se odnosi na primarnu proizvodnju poljoprivredi zabraniti. Ja se za to zalažem, a ne zalažem se za to, ništa drugo. Prema tome, niste mi na repliku uopće, odnosno niste mi replicirali na moje izlaganje da podvlačim na sve ono što su rekli drugi, što vi mislite da mi mislimo. Ja u ovom slučaju se izdižem iznad političkih stranaka i pridružujem se svima onima koji su govorili, ne kao stručnjak za genetiku ali pretpostavljam kao onaj koji će onome što stručnjaci kažu dizati ruku kao i vi jer pretpostavljam da ćete doći na glasovanje o ovako važnoj temi. Hvala.
Hvala. Vrlo je teško pročitati ime, ali ja sam ga sa velikim naporom i poznavanjem već čitam, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nadam se da to nije ona zagubljena prijavnica.
Ja gospodine predsjedniče cijenim vaš napor. Evo i dozvolite da vas pozdravim. Jel’ može ovako? Vas, poštovanog državnog tajnika sa suradnicima, kolegice i kolege. Mislim da u završnom obraćanju odnosno svog izlaganja, govoreći u ime Kluba HDZ-a naš kolega Bučan mislim da je rekao nešto čemu se nema što prigovoriti. Kaže, ovom zakonu na temelju znanstvenih razloga treba prići bez populizma i bez predrasuda. Da li to vrijedi možda samo za ovaj zakon? Ili možda i za druge zakone? Što je sa našim zakonom, odnosno sa Nacrtom zakona o umjetnoj oplodnji? Ili pak tu vrijede nekakve druge uzance, je li tu onda imamo predrasuda, ima li tu populizma i je li tu slušamo kakve znanstvene razloge ili neke druge? I da li se sjećate gospodo koji podupirete ovaj prijedlog zakona, što ste govorili o ovoj temi i to o samo jednom području kada se donosio Zakon o zaštiti prirode. Nismo toliko bili osviješteni, napredni, nismo, onda smo imali čak neke predrasude, a nismo puno slušali ni znanstvenike i ne znam da smo već tada letili na krilima populizma. Ali sada su neka druga vremena i sada kako kažete bez predrasuda, bez populizma sa znanstvenim razlozima treba ocijeniti ovaj zakon. I ja se zaista tome priklanjam. Europska je unija za vrijeme, prije nekoliko, već sada dosta godina imala četverogodišnji moratorij uvoza i za to vrijeme upravo koristila je da bi propisala ali onda provela preko tri stotine analiza i zaista te analize nisu potvrdile nikakve štetne posljedice, utvrđene štetne posljedice koje bi imali za ljudski organizam genetski modificirani organizmi. I sasvim je možda razumljivo da je strah od nepoznatog svojstven čovjeku. On je svojstven čovjekovog prirodi. A vidite naš znanstvenik Svjetskog glasa Miroslav Radman, čovjek koji je srušio genetski zid, upravo je zbog toga dobio najvišu državnu nagradu za znanost, naravno u Francuskoj, a kod nas je dobio zlonamjernu kaznenu prijavu. Naravno, ona je odbačena ali šteta koja je tom znanstveniku i uvreda osobna koja mu je nanijeta nije ispravljena do kraja. Nitko mu se, točno, nitko mu se nije ispričao, nije otkriven ni zlonamjerni podvaljivač, odnosno zlonamjerni prijavitelj ove kaznene prijave, iako se naslućuje tko bi to mogao biti. Da. Da bi se upravo suzbile različite dezinformacije koje prate počesto ovu materiju, pobrinula se skupina naših mladih znanstvenika, koji u svom radu upotrebljavaju tehnike genetskog inžinjeringa i osnovali su Hrvatsku udrugu genetičkih inžinjera sa zadaćaom upravo jednog stručnog i objektivnog izvještavanja javnosti o genetičkom inžinjeringu. Vlada naprednih zemalja svijeta o pitanjima upravo iz područja genetski modificiranih organizama konzultiraju te nepristrane akademske institucije, sveučilišta, znanstvene udruge, akademije znanosti. Naravno da to Vlada naša nije učinila, ali možda i opravdano, jer to su zaista i skupa i dugotrajna istraživanja. Ali su učinile to druge zemlje, naprednije i bogatije i nema nikakvih zapreka da se i mi sa rezultatima takvih znanstvenih istraživanja koja su javno objavljena i ne koristimo. 50-tak znanstvenih studija različitih akademija od Australske pa sve do Vatikanske koje su objavljene u razdoblju od 2000. do 2003. godine pokazuju da je genetički modificirana hrana gotovo jednako sigurna ili bar jednako sigurna kao i konvencionalna hrana, odnosno može imati negativne učinke jednako kao i ova. Vjerojatno će većim spoznajama i većim znanjem nestati i jedan neopravdani strah od GMO-a. Ova osjetljiva tematika do sada je kod nas kao što sam napomenula bila regulirana i jeste još uvijek onim dijelom koji se ne tiču materije ovog Zakona, Zakonom o hrani i Zakon o zaštiti prirode koji su doneseni 2003. godine, dakle prošle godine i prema Zakonu o hrani kod nas dopušten je uvoz i prodaja takvih proizvoda. No, da bi se taj proizvod morao na tržištu kao što smo ovdje čuli, nekoliko puta je bila citirana i odredba, potrebno je dopuštenje ministra zdravstva koje se izdaje uz suglasnost ministra poljoprivrede i na temelju prethodnog znanstvenog mišljenja agencije za hranu. Također taj proizvod mora biti jasno označen deklaracijom na kojoj stoji da taj proizvod sadrži GMO ili da potječe od njega. A Zakonom o zaštiti prirode regulira se i uzgoj takvih biljaka, mogućnost uzgoja usjeva postoji samo na ograničenom području. I nema sumnje da je tomu točno da se Hrvatsko zakonodavstvo usklađuje s onim europskim. I onda je tu naš osnovni problem i kod ovog Zakona, a i kod mnogih drugih. Dakle, kad imamo ipak nekakvu prisilu, najprije dakle donesemo odluku, a onda tražimo obrazloženja. Umjesto da naša vlastita spoznaja i obrazloženja i uvjerenost u nešto budu onda rezultirani nekim zakonom i našom odlukom. Tako ovdje nalazimo naknadno obrazloženja, jer eto moramo donijeti taj Zakon. A kako ćemo dakle proizvoditi tu hranu, to imamo upute. Kako ćemo se međusobno razmnožavati, koliko nas ima, pa briga svijet za to, ali izgleda da ni nas nije briga. Tu još uvijek imamo nekakve predrasude i nemamo Zakon o umjetnoj oplodnji, jer to možda nije ni razdoblje, odnosno vrlo je osjetljivo predizborno razdoblje za neke kandidate koji se ne žele o tome očitovati. Ali mislim da je već krajnje vrijeme jer je javnost već i uznemirena od tih pitanja na koja traži jasan odgovor. Takav postupak, mislim da je to nešto što je najosjetljivije kod ovog Zakona, ali i kod prvih zakona koje treba čiju provedbu treba pratiti. Postupak izdavanja dopuštenja za ograničenu uporabu, njegovo namjerno uvođenje u okoliš baš kao i stavljanje GMO proizvoda kojega sadrže pokreće se na osnovi je li prijave zainteresirane bilo pravne ili fizičke osobe, što je potpuno je li u skladu s direktivom Europske unije. A ne na temelju zahtjeva kako je to predviđao Zakon o zaštiti prirode. Međutim, ono što smatram da je najvažnije da će te osobe dakle morati istaknuti sve eventualno, odnosno sanirati sve eventualne štetne posljedice, stupanj rizika, ali i mogućnost redovite kontrole uzoraka. I u tome je naš osnovni problem. Dakle, problem je u tome što kupac mora znati kakav proizvod kupuje, on se mora o tome informirati, mora o tome biti obavješten. Dakle, i ne samo temeljem ovog Zakona, nego jednako tako i temeljem Zakona o pristupu informacijama i o Zakonu o zaštiti potrošača. Međutim, kako rade naše inspekcije, odnosno određene državne službe koje su zadužene za kontrolu vidjeli smo koliko smo imali muke kada je upravo Udruga potrošač pokrenula pitanje, pojavio se neki proizvod na tržištu koji je imao okus meda, miris meda, med je, a med nije. Pa je trebalo dugo mjeseci proći da bi se utvrdilo je li ima ikakvu ...kakve peludne čestice, da li se nalazi u tom medu da bi eto bio proglašen medom. Dakle, dugo je vremena prošlo da bi eto upravo tu jednu jedinu namirnicu mogli kontrolirati i da bi o njoj javnost bila upoznata šta je sa tim proizvodom. I što će se onda dogoditi, kako će onda biti moguća kontrola o ovim proizvodima, ako nam bude takva kontrola? I uzalud su ovako velike kazne, prilično su velike ove novčane kazne od 5 stotina tisuća kuna čak i do milijun kuna. Međutim, hoće li javnost znati što kupuje? U tome je osnovni problem. Ako budu tako službe do sada radile koje su ispitivale određene namirnice, onda se ne možemo baš nadati jednoj dobroj kontroli, a ja mislim da nema uopće spora oko ovih odredbi, nego je samo pitanje efikasne kontrole i obavještenosti građana o tome da imaju pravo znati. Također do dana današnjega državne službe su utvrdile inspekcije da su određeni proizvodi bili tretirani ali to nisu imali na deklaraciji i javnost nije imala pravo znati, a Zakon o pristupu informacijama i Zakon o potrošaču izravno govori, dakle direktno tu nema nikakve sumnje da javnost ima pravo znati koji su to proizvodi. Ali upravo radi zaštite određenih proizvođača to se nije obznanilo. I tako su onda kažnjeni i oni koji su savjesni i koji postupaju po zakonu. Bojim se da će takav slučaj biti i takva sudbina bez obzira glasali ili, ali mi nećemo glasati iz onih razloga predsjedniče dobro znatih, što se ovdje falsificiraju glasovi, pa onda nema nikakve sumnje i dvojbe, odnosno da vas, da mi, ste vi već utvrdili taj jedanput da mi ovdje ne činimo kvorum..
Dobro, hvala lijepa. Ne mogu se glasovi falsificirati. Može se nešto drugo falsificirati. Ali glasovi ne. U žaru borbe se može svašta falsificirati. Možda ja ne znam dobro brojati. Možda nisam znao pročitati šta piše gore što mi je brojač dao znak šta je pisalo na onom kartonu 79 pa 78. Nisam ja brojao. Ja sam pročitao razultat brojanja. Isto kao na semaforu da se pročita, da izađe određeni rezultat i ja kažem glasova toliko. A ja vas molim da, pozivam vas na glasovanje jer s time ispunjavate ono što u poslovniku stoji da su zastupnici dužni glasovati. Poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Dame i gospodo! Ovo je suviše važna materija da bi čovjek bio pasivni promatrač osobito ukoliko je i saborski zastupnik. Zato svi mi koliko god da znamo o ovoj materiji, koliko god da smo se pripremili za nju, koliko god da smo konzultirali stručnjake iz ove oblasti trebamo znati više, učiti više, slušati više, uvažavati druga mišljenja više. Također, isto tako trebamo uvažavati ovaj prijedlog i napor koji je do sada uložen u formi ovog prijedloga zakona. U mojoj diskusiji koju sam pripremio ne vidim da bih dao neku novinu odnosno unaprijedio ovu dosadašnju ukupnu diskusiju. Stoga ja od nje odustajem a u vremenu do konačnog prijedloga zakona pokušat ću eventualno nekim amandmanom doprinjeti njegovu kvalitetu. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Željko Ledinski.
Štovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici! Evo, dozvolite nekoliko riječi o prijedlogu ovog Zakona o genetski modificiranim organizmima. Bez napretka znanosti ni tehnologije ne može se zamisliti današnji životni standard, međutim taj brzi razvoj tehnologije ne omogućava sagledavanje sveukupnih popratnih djelovanja uporabe genetski modificiranih organizama na prirodu i ljudsko zdravlje. Nemoguće je zaustaviti globalizaciju koja ima i svoju negativnu stranu i na taj način omogući jedno liberalizirano tržište a koje isto tako ima jednu veliku mogućnost i dostupnost saznanja određenih informacija. Zato je potrebno sagledati pozitivne i negativne efekte uporabe GMO-a. Istraživanja pokazuju da većina stanovništva se protivi i da vjeruje u škodljivost proizvoda od genetski modificiranih organizama. Nepovjerenje je daleko veće i ono se može iskazati na taj način da većina ljudi u Europi se protivi tome. Kada gledamo ta istraživanja kod nas isto tako mislim da možemo doći do sličnih rezultata bez obzira što sam rekao u uvodu da ona mogu biti i pozitivna i negativna. Tko ima zapravo najviše koristi od upotrebe tih proizvoda? Pa u poljoprivrednoj proizvodnji rekao bih najveću korist ima onaj koji proizvodi te proizvode. Isto tako, ima koristi i onaj koji ih prerađuje. Imamo i određen postotke koji su prikazani prema stranim istraživanjima i oni su u dosta velikom postotku čak od 76 do 42% koristi se prikazuju. No, sve to čini mi se da nije dovoljno pogotovo danas kad gledamo našu zemlju koja je još jedna od sačuvanih oaza prirodnosti u Europi. Posebno to uvijek želim napomenuti da imamo 95% prirodnih šuma i da onda se postavlja pitanje da li sa nekim uvoznim genetski modificiranim organizmima moramo ići u prirodu našu i na taj način onemogućiti ono za što se vjerujem većina nas zalažem a to su eko poljoprivreda i eko turizam jer samim time onda dolazimo u jednu kontradiktornost. Isto tako, ako želimo razviti tu našu poljoprivredu vjerujem da onda će mnogi reći da imamo i potrebe da ostavimo konvencionalnu proizvodnju i da moramo uzimati određene druge proizvodnje a koje jasno onda koriste i GMO. Ali u tom rekao bih da prije svega moramo se onda opredijeliti što ćemo razvijati a s obzirom vjerujem da smo se većina opredijelili da želimo ostati i dalje sačuvana i prirodna zemlja onda vjerujem da bi se morali i prema primjeni GMO-a drugačije okretati. S obzirom da u ovome zakonu koji je izdvojen iz Zakona o zaštiti prirode koji je bio prije čini mi se da se izgubila jedna važna stavka koja nije dovoljno determinirana a to je prije svega sudjelovanje javnosti kako kod donošenja regulative tako i kod informiranja. Mislim da u ovom slučaju bi javnost trebala biti izuzetno puno bolje informirana oko samog zakona, oko provođenja mjera postupaka. I da na ovaj način praktički je pomalo smo je sa prijedlogom posebnog zakona istisnuli da nema onu širinu koju je imala u prijašnjem Zakonu o zaštiti prirode. Isto tako, u tom dijelu ako isključimo javnost iz saznanja tih onda možemo sami sebi napraviti jednu veliku štetu i na taj način praktički bi mogli doći pod negativne kritike, posebno zato što su danas nevladine udruge izuzetno educirane o primjeni genetski modificiranih organizama i ne bi bilo dobro da se dobije dojam da želimo na nekakva mala vrata uvesti određene propise. Isto tako, kad govorimo o samom prijedlogu zakona rekao bih da je potrebno i u ovome prijedlogu koji vjerujem da će ići u drugo čitanje samo će se dorađivati. Znači, nećemo raditi neki novi prijedlog, onda uskladiti da u određenim djelovima ne bude samo jedno resorno ministarstvo što je bio slučaj isto kod Zakona o zaštiti prirode o kojem sam govorio da se samo vaše resorno ministarstvo spominje ovdje, da treba uključiti u svim djelovima sudjelovanje Ministarstva poljoprivrede, Ministarstva zdravstva i drugih koji su bitni za upravo priču o GMO-u. U tom dijelu imam čitav niz stavaka u kojima bi mogao evo navesti gdje je to bilo, tako da evo vjerujem da će se to do drugog čitanja i vjerojatno ispraviti. Evo, da ne bi dužio na kraju bih završio sa jednom konstatacijom. S obzirom da imamo takvu prirodu za nas još uvijek u Hrvatskoj koja je u dobroj mjeri sačuvana onda očekujem da i u ovom popravnom dijelu kod donošenja ovoga zakona pokušamo izbjeći sve zamke koje nam dolaze iz ovih velikih korporacija koje žele da uvedemo i proizvodnju genetski modificiranih organizama i njihovo korištenje i da pokušamo sačuvati našu zemlju kao još uvijek jednu oazu eko poljoprivrede, eko turizma i zdravih šuma. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik potpredsjednik Luka Bebić u ime Kluba HDZ-a završna rasprava.
Ne nego kao zastupnik.
A kao zastupnika? Tu piše kluba. Pardon.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, gospodine državni tajniče! Treba odati priznanje ovim ljudima koji su učinili ovaj veliki napor i predložili nam u prvom čitanju prijedlog ovog zakona jer je mnogim svjetskim čimbenicima stalo kao i nama da se kontrolira moguće posljedice nekontroliranog širenja ovih posebice tzv. živih modificiranih organizama koji se prenose ... [[Govornik se ne razumije]] se u prirodi nekontrolirano svoje genetsko nasljeđe dalje prenose izvan laboratorijskih uvjeta dakle nekontrolirano sa mogućim ovakvim i onakvim posljedicama. I to je problem kojim se suočava cijeli svijet. Međutim mora se poć da se i svijet plaši od te činjenice, plašim se jer malo znam. Zato se plašim. Plašimo se kad god, od nepoznatog, a epohalnog možda i uglavnom se taj strah temelji na neznanju pa se onda i mistificira. Problem je u genetskom nekontroliranom širenju genetskih, onih dijela gena, genoma koji se rekombinira i on ako se ne kontrolira može biti s takvim posljedicama da u prirodi stvori razvoj pojedinih organizama i genetski utjecaj na te organizme koji se ne mogu kontrolirati. Ali svijet nije zaustavio istraživanja na području recimo primjene atomske energije i uopće tih temeljnih znanosti u atomske fizike zbog zapravo teških i šoka koji je izazvao Hiroshima i Nagasaky nego je nastavio istraživati to područje. Usmjeriti ga u korist rješavanja pitanja energije i silčno. To je rizik koji se mora prihvatiti u, a nažalost nije uvijek uspješno kontroliranje tih procesa. Evo vidimo danas u svijetu da se dešavaju u pojedinim zemljama sukobi i problemi sa svijetom zbog toga što se ne kontrolira upotreba atomske energije u miroljubive svrhe nego je moguća zlouporaba i u neke druge svrhe. Ista stvar samo na drugom području je i pitanje genetski modificiranih organizama. Mi možemo donijeti neke, neka ograničenja ali ako je ne donese Mađarska, Slovenija, Bosna i Hercegovina, Srbija i ostali naši susjedi onda se vjetrom, kukcima i na druge načine mogu prenositi ti polen biljaka i izazavati posljedice koje mi ne kontroliramo. U tome je problem. Pitanje kontrole, usmjerenja, to je zadaća koju mi skupa sa cijelim svijetom imamo i tu treba usmjeriti naše ... [[Govornik se ne razumije.]] Prije 10 000 godina neolitskom revolucijom je došlo do prirodne selekcije kao posljedica te neolitske revolucije prirodna selekcija pšenice u Jerihonu i oko Jerihona. Do tada se ljudi hranili isključivo sa onim što su nalazili u prirodi, što su u lovu, ribolovu i slično i šumskim plodovima. Kad je počela selekcija onda je došlo do pšenice, počele su se ljudi hraniti ugljikohidratima. I tada je to bilo nekih teških prilagođavanja ljudskih organizama novoj vrsti hrane. Ali došlo je do velikog povećanja broja ljudi jer su ljudi dobili organiziranu proizvodnju hrane. Mi nismo u toj situaciji nego smo daleko odmakli ali su problemi zapravo isti jer se u tom sustavu dolazi do promjena i koji često ljudi ne mogu kontrolirati ili nedovoljno kontrolirati. Mi smo se ponosimo da smo domovina, i to ću reći, a krapinskog pračovjeka to je neandertalac koji ima 48 kromozoma, a homo sapiens ima 46. Ne postoji nijedan potomak krapinskog čovjeka jer se on ne može križati sa homo sapiensom. I to je jedna zaštita u prirodi kada je mutirao jedan par gena od 48 krapinskog pračovjeka na 46 homo sapiensa a mi smo potomci isključivo homo sapiensa. Pa prema tome u, u genetici postoji i neki mehanizmi koji zapravo sprečavaju da se neke vrste miješaju i, i stvaraju neki novi hibridi. I vjerujem da će genetika kao nauka napredovati u tom smislu da se one temeljne osobine naših prehrambenih proizvoda, a može se kazati recimo da je nektarina modificirana šljiva i breskva pa ima svojstvo šljive i breskve a mi je vrlo rado jedemo. Dakle nije isključeno da će mnogi plodovi te, tog razvoja genetike koja se kontrolira i usmjerava biti za dobrobit čovječanstva jer potencijalna korist koju čitavo čovječanstvo može imati od biotehnologije jest doprinos razvoju medicine, poljoprivrede i tako dalje ali uvijek ostaje onaj problem, onaj mač, ona kontrola koju možemo ili ne možemo u dovoljnoj mjeri kontrolirati i to je taj problem. Ali se mi s tim problemom moramo suočiti i zato je i ovaj napor da se uskladi ono što se može uskladiti. Da se kontrolira ono što se može kontrolirati. Ne možemo zatvoriti svijet, ne možemo se izolirati ali se slažem sa svima onima koji izražavaju stanoviti strah. Strah od toga kako će se i da li će se zlouporabiti kao što se mnoga epohalna otkrića čovječanstva zlouporabila pa i ona razvoj atomske energije kad se je stvarala atomska i hidrogenska bomba, ali zbog toga svijet nije zaustavio svoj razvoj. Mi ga dakle moramo poticati i kontrolirati, a kad budemo više znali manje ćemo se i plašiti. Evo, hvala.
Hvala lijepa. Replika, poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, uvaženom i poštovanom kolegi Bebiću. Kad bi nakon rasprave koju je imao zatražio da se donese Zakon o zaštiti od GMO-a onda bih ja rekao da je kolega Bebić zaista iznio prave razloge. Ali kolega Bebić tvrdi da je razlog donošenja zakona nepoznavanje ili zaštita od leptira i kukaca, a to nije u ovom zakonu. ... [[Govornik se ne razumije.]] nije.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Luka Bebić, izvolite.
Kolega me nije razumio ili krivo shvatio, ne znam. Moje su dileme jedino strah zbog nedovoljnog znanja. To je problem, a hrabrost je priznati da nešto nedovoljno znaš. Jer držati predavanja o nečemu kao pred mišljenje zatko što ne znaš je krivo u samoj svojoj biti u temelju. To j ekrivi stav. Ja neću se zalgati za niša ukoliko nisam siguran u ono što kažem. A kako nisam siguran u ovo što se desiti u ovom području onda tražim da pozovimo, i zato podupro gospođu Čuhnil koja je rekla, ajdemo otvoriti o tome znanstvenu i stručnu raspravu. Neka hrabri profesori, doktoru, akademici se uključe u ovo. Jer mi ostali ne dovoljno znamo. A ja to se uopće ne stidim priznati da nedovoljno znam.
Znanje sila znanje moć. Poštovani zastupnik Božider Pankretić u ime kluba 5 minuta.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče ,gospodin državni tajniče, dame i gospodo zastupnici. Pa ja ću ovoga ovdje možda nastaviti gdje je uvažni kolega potpredsjednik Bebić sada stao. Ja bih u svakom slučaju mogao naglasiti da nitko u ovoj temi danas ne samo u Hrvatskoj nego mogu to tvrditi u svijetu ne zna. Ne zna jer su sukobu u znanstvenim krugovima tako dovolno ne zna, hvala na ispravci, u svakom slučaju. Sukobi su tako veliki između znanstvenika u tom području da ja se ne bi imao hrabrosti osloniti na ni jednu stranu. Zato i moja diskusija pa i moj poziv je bio u tom smjeru da i Hrvatska ne treba u tome prednjačitit i treba uzeti dobre primjere. Jedan od najboljij primjera je Austrija. Imajmo Austriju kao dober primjer koja je u Europskoj uniji. Pokušjamo se zaštiti evo i kolega Bučan je o tome govorio pokušajmo učiniti nešto što je moguće ne izbjegavajući obveze dane dođemo pod udar Europske unije i svega onoga što ide. I to je ja bih rekao jedan cilje jedan eleganta način. Zato smo mi u prošloj Vladi imali jedan elegantan način. Gospodin zastupnik Tadić je rekao kako je HSP predlagao jedan zakon o zabrani. MI smo rekli o privremenoj zabrani, pa je on mogao biti da ne padne pod udar određenih stvari. Prema toma ima se mogućnosti ima se dovoljno manevarskog prostora da se Hrvatska na određeni način zaštiti. Ja moram reći možda jednu stvar koja sej provlači mnogo puta ja sam ju čuo na bezbroj konferencija na kojima sam bio. Ona vam glasi ovak, na svijetu ima 400 miliona gladnih i tih 400 miliona gladnih treba nahraniti, i tko se neće dopusitit sve moguće na način da tamo dijete ne umre od gladil Znači mi moramo omogućiti da se proizvodi. No međutim oni koji govore to nemaju odgovor na ono drugo pitanje. Da danas bogati svjet Europa i Amerika baca preko 20% hrane. I ako hoćemo mi biti korektni i pomoći tim gladnima onda pravedno preraspodjelimo. A nemojmo na njima neka se ovo stavi pod navodnike "eksperimentirati". To je ono što vjerujem da i vi kao zastupnici ovdje pa i svi mi pa posebice ministarstvo ne samo jedno, ja ovdje ni najmanje zanemaruje Ministarstvo kulture. Ali ja molim da se ovdje uključe i dakako sva ministarstva kao što se i radi, ja vjerujem da se radi multidisciplinarno. Ali da dođemo do nečega što nas neće udaljiti od onoga čemu svi ciljamo a to je Europska unija, naši integracijski procesi. Ali da imamo mogućnost zaštiti Hrvatsku. Vjerujem da je to u cilju en samo ovdje nas nego i u cilju cijele Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala. Državni tajnik Jadran Antolović izvolite završni osvrt.
Kao prvo dozvolite da vam zahaalim na zaista raspravi koja ukazuje na važnost ovoga prijedloga a koja i pokazjuje razloge zašto je Vlada predložila da se provodu dva čitanja. I ovo vaše zanimanje potvršđuje da smo bili u pravu i da je jedini cilj donjeti što kvalitetniji zakon i ja se slažem sa svima vama što restriktivniji. I koji će biti prava barijera koju treba savladat onaj koji se želi baviti sa genetski modificiranim organizmima. U prilog tome je i još jedan okolnost upravo u vašim prostorma u prostrima Hrvatskog sabora 16. prosinca održati će se jedan skup o genetski modificiranim organizmima, sa eminetnim znanstvenicma iz svijeta. Obzirom da ste svi vi primili pozive i ovu našu brošuru kojom vas pozivamo da nastavimo ovu raspravu u stručnom krugu. I da kroz proispitivanje okvira nacionalne biološke sigurnosti u REpublici Hrvatskoj dođemo do rješenja koje ćemo u drugom čitanju predložiti Hrvatskom saboru kao konačni prijedlog zakona. I dozvlite još jedan osvrt na ovu raspravu, jer je u nekim trentucima bilo predlagano, zastanimo, što znači održimo na snazi važeći zakon. Ja bih ponovio važeći zakon nam je upravo na primjeru pajonira pokazao kako on djeluje i kakvi su njegovi mehanizmi. Konačno on pokazje kako on djeluje i na tome da ministarstvo kulture bi trebalo biti tijelo koje je trebalo spriječiti u poljoprivedi unošenje sjemena zagađenog GMOom. Pčrema tome svaki govor u ovom časnom domu koji je bio za restrikciju u ovom području ide ka tome da propišemo zakon. Ja bih se založio žurno, da ona ministarstva ona tjela koja objektivno mogu provesti ove zabrane u djelo. MOgu kontralirati, netko je od vas rekao i hranu na tržištu. Dakle državni inspektorat, da osposobimo i opreme i kadrove, ali na pravim mjestima. Ne da stvaramo nova mjesta, nova tijela i da ulažemo na nekoliko mjesta i da na koncu niti jedno tijel one bude efikasno odnosno ne spriječi i ne provede zakon. Zaista kao pravnik i sa dugogodišnjim iskustvom mogu vam reći nije problem ili manje je problem doći do dobroga zakona. Puno teže je provesti zakon. A ovdje iz vaših rasprava jasno je da provedba ovoga zakona je ključ. Razlog zašto mijenjamo zakon o zaštiti prirode pa i odredebe koje su vezanu u GMOu su naprosto zašto što je zakon kao takav neprovediv. Ne bih ovdje ulazio u raspravu u kojem mandatu je donesen. Ali je interesantna konstatacija jednoga uvaženog zastupnika koji kaže, dane treba samo kazniti onoga koji je nezakonito postupio u vezi GMOa nego i Vladu koja je donjela loš zakon koji onemoguaćava da stvar bude odgovarajuće riješena. Ne znam dali se to odnosi na prethodni mandat, jer je ono što smo imali priliku mi u Ministarstvu kulture provodeći danas prekršajni postupak protiv firme koja je uvela GMO dali bi se i na taj slučaj trebalo primjeniti. Hvala vam lijepa i nadam se da ćemo sa boljim zakonom doći drugo čitanje.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o Genetski modificiranim organizmima, prvo čitanje, P.Z.E br. 212. Rasprava je zaključena dajem na glasovanje sljedeči zaključak. Prihvaća se Prijedlog zakona o Genetski modificiranim organizmima, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će es predlatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključite se. Molim glasovati. REzultat. Utvrđujem da je sa 75 glasova za, 2 suzdržana, i 2 protiv prihvaćen predloženi zaključak.