Kolegice i kolege, želim vam dobro jutro. Nastavljamo sa 9. sjednicom Hrvatskoga sabora i sa točkom 2. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju, prvo čitanje, P.Z. br. 450. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za financije i državni proračun, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. U ime predlagatelja uvodno će obrazložiti prijedlog ministar financija gospodin Slavko Linić. Izvolite kolega. … [[Upadica sa strane, ne razumije se.]] Najavila sam već. Nisam vas vidjela. Trebali ste se javiti. Izvolite kolega Šuker.
Gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, gospodine ministre u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice tražim stanku od 15,00 minuta. Zašto? Zato što je i po zakonu a i na web stranicama ministarstva naznačeno do kad se trebaju izraditi smjernice za izradu proračuna. Danas je 19.9. sjednica Vlade. Na web stranicama Ministarstva financija se kaže na osnovu smjernica Vlade Ministarstvo financija dostavlja ministarstvima i drugim državnim tijelima upute za izradu prijedlog državnog proračuna. Isto tako upute se dostavljaju jedinicama lokalne i regionalne samouprave. S obzirom da obično se to radilo u 7 mjesecu. S obzirom da je danas 19.9., da je sjednica Vlade i da na web stranicama Vlade nema prijedloga te točke dnevnog reda u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice tražim stanku od 15 minuta da se možemo o tome očitovati i tražiti ono što nam po Poslovniku pripada, tj. objašnjenje Vlade.
Određujem stanku do 9 i 42. STANKA U 9,32 SATI. NASTAVAK NAKON STANKE U 9,40 SATI [[Govornica naknadno uključena.]] nakon stanke koju je klub zatražio govorit će kolegica Martina Dalić.
Poštovane kolegice i kolege, poštovani gospodine ministre pa zatražili smo ovu stanku sa ciljem da i ovaj Visoki dom upozorimo i da izrazimo svoju zabrinutost zbog nama nepoznatih, a mislim i nikome u ovome Domu osim možda ministru financija, poznatih razloga zbog kojih u Hrvatskoj još nije pokrenut proračunski proces za 2014. godinu. Kao što svi znamo proračunski proces je propisan Zakonom o proračunu i u tome su zakonu propisani i određeni rokovi. U tome smislu aktivnosti traju tijekom cijele prve polovice godine, a kulminiraju donošenjem i utvrđivanjem dokumenta smjernice ekonomske i fiskalne politike koju na prijedlog Ministarstva financija bi trebala usvojiti Vlada. Zakonom je propisano da je taj rok kraj lipnja. Moram reći da u praksi dosada taj rok obično i nije bio kraj lipnja, ali je Vlada smjernice donosila do kraja srpnja kao što je bio slučaj i 2012. godine, odnosno kao što je bio slučaj i sa sadašnjom Vladom. Na temelju tih smjernica jedinice lokalne samouprave isto kao i druga ministarstva pokreću aktivnosti planiranja proračunskih sredstava za iduću godinu što konačno rezultira zahtjevom da 15.11. Vlada Saboru mora dostaviti proračun, a gradonačelnici imaju isti rok za odgovarajuće aktivnosti na lokalnoj razini. Međutim, ove godine smjernice ekonomske i fiskalne politike još uvijek Vlada nije donijela. Nalazimo se u drugoj polovici 9. mjeseca, to jednostavno znači da državne institucije isto kao i jedinice lokalne samouprave nisu dobile da se tako izrazim zeleno svjetlo i nisu dobile potrebne inpute i potrebne informacije da otpočnu proračunski proces. Zanima nas koji su tome razlozi, što je to zbog čega Ministarstvo financija ove godine jednostavno nije provelo aktivnosti koje su potrebne za izradu proračuna. I jučer smo, a i ovih dana, imali prilike čuti mnogobrojna obrazloženja od ministra kako je stanje državnih financija redovito, kako ne postoje nikakvi razlozi za zabrinutost. Sa druge strane mi u klubu HDZ-a mislimo da to i nije baš tako i da se upravo u stanju državnih financija i nalazi razlog zbog kojeg Ministarstvo financija nije pokrenulo proračunski proces za iduću godinu, a posebno zabrinjava što Ministarstvo financija niti Vlada pa tako ni na današnjoj sjednici nema na dnevnom redu niti jednu točku kroz koju bi progovorila kako i na koji način misli zatvoriti i regulirati nedostajući iznos prihoda u proračunu koji je za prvih 8 mjeseci iznosio 2,5 milijarde kuna, a planirano je u ovoj godini povećanje proračunskih prihoda za 3,5 milijarde kuna. Poštovane kolege jednostavna matematika kaže da proračunu nedostaje na prihodnoj strani najmanje 6 milijardi kuna. Ne 6 milijuna, ne 60 milijuna, 6 milijardi kuna koji nikakve veze nemaju recimo sa aktivnostima prethodne Vlade kao što sadašnja Vlada vrlo često voli isticati. Ni na rashodnoj strani doduše nisu ostvarene uštede koje su planirane. Procjenjujemo stoga da proračunu u ovoj godini prijeti deficit bez tzv. sanacije zdravstva između 16 i 17 milijardi kuna. Povijesni maksimum. Nikada u svojoj povijesti proračun nije imao takav deficit kakav ove godine prijeti i isto tako nikada se nije dogodilo da je došla sredina rujna, a da proračunski proces za iduću godinu nije pokrenut. Držimo da su ta dva događaja međusobno povezana, držimo da ovakav nedostatak i ovakav nesrazmjer u proračunu prijeti samim temeljima financijske stabilnosti zemlje i stoga želimo pozvati Vladu da žurno, urgentno i hitno i na današnjoj sjednici se očituje o ovom problemu i počne izrađivati, nuditi i provoditi mjere koje će sanirati ovo proračunsko stanje. Jer pred nama se nalazi u suštini još 3 proračunska mjeseca. I za 9. mjesec isplaćene su i plaće i mirovine. A ovaj nedostatak prihoda o kojem govorim u proračunu i dalje stoji.
Hvala lijepa. Zaključite.
Hvala lijepo.
Hvala. NASTAVAK ZASJEDANJA 9. SJEDNICE HRVATSKOGA SABORA ODRŽANE 19. RUJNA 2013. Početak u 9,30 sati. Kolegice i kolege, želim vam dobro jutro. Nastavljamo sa 9. sjednicom Hrvatskoga sabora i sa točkom 2. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju, prvo čitanje, P.Z. br. 450. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za financije i državni proračun, Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. U ime predlagatelja uvodno će obrazložiti prijedlog ministar financija gospodin Slavko Linić. Ministar financija, Slavko Linić. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Nalazimo se opet pred potrebom da mijenjamo Zakon o potrošačkom kreditiranju. Vlada ga je mijenjala u 2012. godini ocjenjujući da odnos bankarskog sustava nekih financijskih institucija i građana nije kvalitetno reguliran i dobrim dijelom je išao na štetu građana Hrvatske. Očito da i ekonomska kriza koja je uzrokovala smanjenjem broja zaposlenih mnogim racionalizacijama koje su značile i smanjenje prihoda po osnovu plaća i mirovina je bio razlog da mnogi građani nisu bili u mogućnosti redovito plaćati svoje obaveze po zaključenim ugovorima. I naravno kad onda još k tome dodamo i turbulencije na tržištu kapitala u Europi i u svijetu sa čestim izmjenama i kamatnih stopa ali i odnosa nekih valuta, a znamo da su banke sav rizik takvih poslova prenosili na građane, da je to rezultiralo sa ocjenom današnjih stana, a to je da je oko 272 tisuće građana sa blokiranim računima. Nažalost mnogi od njih imaju i više računa pa je negdje preko 680 tisuća računa građana Hrvatske blokirano, a iznos nepodmirenih obveza u tom dijelu iznosi preko 21 milijarde. Isto tako značajno se povećavaju i postoci kredite koji građani ne mogu otplaćivati pa su oni već negdje 15% ukupno odobrenih kredita, što je jednostavno razlog da je Vlada još negdje početkom 3.mjeseca počela sa raspravom oko toga da bi promijenili Zakon o potrošačkim kreditima sa povećanom zaštitom građana u tom dijelu. Kao što vidite prošlo je 6 mjeseci kojih 6 mjeseci je Vlada koristila zato da pokuša pronaći određeni dijalog između interesa građana, pojedinih civilnih udruga i bankarskog sektora i da probamo kroz ovaj zakon definirati i nekakve korektne odnose između ugovornih stranaka. To je razlog da je cijela procedura bila dosta, dosta duga, dosta otežana i da moramo priznati nakon 6 mjeseci i nismo postigli značajnije uspjehe u približavanju stavova u interesima. To je razlog da i ovaj zakonski tekst znači prijedlog Vlade, a koji vjerojatno nije u potpunosti ni podržan od nekih građanskih inicijativa ali sigurno nije ni po volji bankarskog sustava. Dva su razloga zbog čega se povećavaju brojevi i blokiranih računa a zbog kojih se povećavaju iznosi neotplaćenih rata kredita. Jedan od razloga je sigurno krediti za stambenu izgradnju i ekonomska kriza i sve manje plaće i sve manje zaposlenih, a drugi razlog je minusi na tekućim računima kojima su građani pribjegavali da na neki način pokušaju svoje obveze razrješavati. I očito da ta dva odnosa između građana i banaka je rezultirao i promjenama u ovom zakonu jer jednostavno cilj nam je bilo tu postići kvalitetnije odnose da na neki način imamo zaštitu onih za koje su smatrali da više gube ovakvim ugovornim odnosima, a to je zaštitu građana. Pred vama je prvo čitanje. Ako ocijenimo da većih primjedbi, sugestije i potrebe za daljnjom raspravom ne bi bilo vjerojatno bi drugo čitanje bilo u vrlo kratko vrijeme. Što smo ovim zakonom pokušali regulirati? Prije svega ocijenili smo nekorektnost bankarskog sustava koji je neprekidno povećavao određene naknade pa čak i naknade koje nije ugovorio u prvom ugovoru sa građanima i sa strankama. Na taj način povećavao je svoje prihode, a opterećenje građanina po kreditu. I to je razlog da smo odredili u ovim odredbama zakona da se nakon zaključenog ugovora ne smije dopunjavati naknade građanima tako da se ih ne opterećuje sa novim obvezama po kreditima. A isto tako ocijenili smo da neke naknade nemaju ni veze sa zaključenim ugovorom pa je to prijedlog da date mogućnost da ministar propiše koje naknade to mogu biti vezane za kredit i koje naknade građani po … tih kredite može platiti. Samim tim ograničimo mogućnost banaka da ubacuju bilo kakve kredite i u vrijeme ugovaranja, ali naročito nemogućnost novih uvođenja naknada po zaključenom ugovoru. Isto tako ocjenjujemo da su u mnogo čemu građani bez pismenog i pisanog izvješćivanja bili opterećeni sa promjenama, promjenama kamate, promjenama uvjeta, otkazivanju prava na minus ili prekoračenje po tekućem računu. U ovim izmjenama se propisuje da banke nikakvu promjenu odnosa korisnikom kredita ili minusa ne može provesti ako ne građana ne izvijesti pisanim putem, pa je i ta obveza jednostavno stavljena u obvezu bankarskom sustavu. Tada dolazimo do teme promjenjivih kamatnih stopa koje promjenjive kamatne stope i jesu bile uzrok da je bankarski sustav mijenjao kamatne stope, da je i ugovorio kod sklapanja ugovora sebi pravo na promjenjivu kamatnu stopu i da je jednostavno time često znao podizati troškove samog kredita i obvezu građana da sve terete po promjenjivim kamatnim stopama mora snositi. Tu su određena rješenja gdje ćemo sa pravnom strukom vjerojatno voditi puno polemika jer bankarski sustav nerado prihvaća da ulazimo u to da mijenjamo ugovorne stavke. Prema tome, ugovori koje su građani potpisali nisu povoljni za njih. Mi ocjenjujemo da jednostavno moramo taj dio promijeniti i da neovisno o ugovorima zakonom probamo zaštititi građane od toga da promjenjiva kamatna stopa bude stvar već zaključenih ugovora, a posebno kod novosklopljenih ugovora. Mislim da tada neće bit problem u prihvaćanju rješenja koja smo ponudili. Prema tome, mi smatramo da kod promjenjivih kamatnih stopa je vrlo bitno egzaktno naznačiti o kojim je valutama riječ, o kojim je tržištima riječ i isto tako što je to kamatna stopa, a što je to marža banke i da u tom dijelu ocjenjujemo da kamatna stopa, ovisno o kretanju na tržištu se može mijenjati dok ugovorena marža se ne smije mijenjati i to je nešto što do sada nije bilo prisutno. Banka je ugovorila kamatnu pa ako je tržišna kamata pojedinog tržišta, znači da li se radi o liberu, …, euriboru se promijenila, banke su podizale svoje marže i samim tim uvijek nastojali ja bih rekao pad na tržištima anulirati, ostvariti svoje prihode, a kad je u pitanju rast onda je rast išao na teret građana. Prema tome tu smo bili vrlo rigorozni, ocjenjujemo da tržište i promjena kamatnih stopa na tržištu trebaju biti rizik građana koji sklapa, ali marža mora ostati fiksna i u tom dijelu ne bi trebalo biti promjene. Dapače, kod zaključenih ugovora smatramo da ih još više moramo ograničiti. U kom smislu? Ocjenjujemo da kod nekih valuta je došlo do prevelikih odstupanja u odnosu na tečaj prema kunama, da je to rizik koji zbog valutne klauzule i pada na teret onog tko je potpisao ugovor, ali je to nama razlog da ocjenjujemo da neovisno o kretanju kamate na tržištima kamatna stopa treba ostati ona koja je povoljnija za građanina koji je zaključio ugovor, a to znači da ne bi smjela se povećavati ukoliko je došlo do promjene i cijene kapitala na tržištu ili promjene marže. Kako da kod onih kredita kod kojih zaključujemo da je problem aprecijacija i tečaj od 20%, idemo na zaštitu građana sa zaključenom kamatom. Zašto zaključenom kamatom, jer ocjenjujemo da su banke privukle građane prema određenoj valuti upravo sa tada niskom kamatnom stopom, daleko konkurentnijom u odnosu na ostale valute. I onda ocjenjujemo da ako je već tečajni rizik pao na građanina da bi barem morao imati efekt ranije zaključene kamate. To je vjerojatno jedna od rizičnih klauzula ovog zakona, to ne dvojimo, iz razloga što je ugovorna klauzula zaključena drukčije, ali naša je ocjena da predlažemo ovom Saboru upravo ovu zaštitu građana da u biti jedan dio rizika neuspješnih valuta ili kredita u ja bih rekao rizičnim valutama i ne padnu kompletno na građanine nego na dio bankarskog sustava. Prema tome, puno će bit rasprava o tome da li je to ustavno održivo, nije. Mi smatramo da je u zaštiti i potrebi zaštite građana bitno uvesti ovakvu klauzulu i na neki način bankama jasno stavit do znanja da građani neće plaćati veću kamatu ukoliko su preveliki rizici po tečajima koji prolaze iznad 20%. Naravno tada smo se vratili na zaštitne, maksimalne kamatne stope koje u Europi je bilo daleko lakše utvrditi iz razloga što su tržišne kategorije negdje ispod 1% ili oko 1% pa onda povećanje za nekakvu politiku poslovnu banke je i daleko lakše u Europi utvrditi. Zašto, jer na tržišnu dodate plus 6, plus 7 pa je to negdje 6, 7, 8% maksimalna kamata. U Hrvatskoj nažalost tržišne kategorije nisu sa ovako niskom osnovicom. Tržišne kategorije kapitala se kreću i do 4, 5% zbog rizika zemlje, zbog eto tih 3-4% skupljeg novca za Hrvatsku pa dodavat na to jednostavno prelazite 10, 11, 12%, a onda kad sve to stavite još i u kontekst stambenih kredita onda vrlo lako zaključite da je to preskupi kapital za dugoročno zaduženje i da sa takvim zaštitnim klauzulama veliku zaštitu ne postižete jer jednostavno dugoročni krediti sa kamatom iznad 10% i nisu nikakva zaštita. Tu moram reći da smo imali ipak dosta dobru suradnju sa bankarskim sustavom jer smo pokušali utvrditi kako da definiramo maksimalno dopuštene kamatne stope. Tako da smo predložili ovdje članke u kojim posebno definiramo maksimalno dopuštenu kamatnu stopu na stambene kredite na taj način da pokušamo ograničiti maksimalni iznos kamatne stope na prosječnu ostvarenu kamatnu stopu po valuti u Republici Hrvatskoj plus jedna trećina takve prosječne kamate. To samim tim znači da bi negdje nešto malo više od 5% bila 5 i nešto maksimalna kamatna stopa na stambene kredite. Znači, nismo definirali fiksno. Prihvaćamo razlike između švicarca, eura, kune i kamate na taj dio ali maksimalna može biti plus jedna trećina. Formulacije koje nalazite u ovom dijelu velim na neki način usuglašene i sa bankarskim sustavom i Narodnom bankom. Kod ostalih potrošačkih kredita koji su prije svega kratkoročni prijedlog je da to bude znači prosječno ostvarena kamatna stopa u Republici Hrvatskoj za prethodnu godinu uvećana za polovicu te prosječne utvrđene kamate. Na taj način ocjenjujemo da smo uspjeli ipak postići da znači oni potrošački krediti negdje budu ispod 10% ako nisu dugoročni stambeni. To su prijedlozi ukoliko budete imali koje sugestije za drugo čitanje. Razmotrit ćemo način, utvrđivanje kamate. Zašto prosječno ostvarena? Zato što i u Europi kad promatrate uvijek se barata sa prosječnom kamatnom stopom koju za nas do sada nismo toliko pratili iz razloga što smo se uvijek vezivali na eskontnu kamatnu stopu koja na žalost više ne može služiti za ovakve svrhe jer ona je čisto obračunska kategorija po nekakvim regulama Narodne banke. Narodna banka može pratiti ostvarenje kamatnih stopa i ona je ta koja će objavljivati prosječno ostvarene kamatne stope za valute. Na taj način ocjenjujemo da smo eto pokušali definirati i prošlost i budućnost kad je u pitanju kamatna stopa. Nešto više rasprava u pripremi ovog zakona jako dobro se sjećate su bila prekoračenja po tekućem računu ili tzv. minusi. Ogroman je doprinos tih tekućih računa, prekoračenja u obvezama građanima i nemogućnosti redovitog plaćanja svojih obveza prema bankarskim sustavima. U isto vrijeme politika banaka se bitno promijenila u Republici Hrvatskoj. Politika do jučer je bio da svaki referent banke svog komitenta, svakog građanina vuče za rukav, nudi mu minus, nudi mu kredit jer jednostavno banke su živjeli na tome da plasmani znače veću zaradu, veći profit, veću uspješnost banke. Danas se to promijenilo, danas je obrnuto. Sankcioniranje svakog onog tko zakasni jedan dan i nerazumijevanje zašto se tako lako ne servisiraju obveze. Sada vam ti isti referenti građanima oduzimaju pravo na minus, obavještavaju ih da nemaju pravo na minus, većinom su ih obavještavali sms-om, telefonom, usmeno i preko noći im jednostavno oduzeli ta prava na minus. To je bio razlog da je Vlada i predložila formulaciju kojom smatramo da banka jednostrano ne može smanjiti minus. Čak smo smatrali da minus iznad jedne plaće i nije prihvatljiv iz razloga što je to ogroman broj građana, što je to najskuplje zaduženje, najskuplje i što jednostavno sa tim zaduženjem građanin postaje nesiguran. Ali s obzirom na otpor pogotovo kod građana ostavili smo da zaduženje bude i iznad jednog mjeseca, ali ono što smo ovdje vrlo jasno definirali obavezu da se pisanim putem građana izvijesti da mu se uskraćuje pravo na minus, da građaninu ako ne može otplatiti mora se osigurati pod istim uvjetima kao i minus jednogodišnja otplata tog minusa ili obrnuto. Ako građanin ne prihvati da nema mu banka pravo skinuti minus. Prema tome, tu vrlo jasno pokušavamo izjednačiti pravo i banke i građanina i jednostavno banka mora pronaći rješenje. Ili će se zajednički dogovoriti ili će mu ponuditi otplatu u 12 mjeseci tako da nemamo trenutno stavljanje građanina u poziciju da ima dospjele obveze i da u biti ima kredite sa zateznim kamatama. Smatramo da smo time na neki način osigurali građaninu redovitost otplate, mogućnost da u pristojnom vremenu otplati svoje obveze, natjerali banke da i ugovorno to definirali. Ali na neki način i tražimo veću odgovornost banaka da itekako dobro procjenjuju komu se minus može ili ne može definirati. I dalje što smo još predložili u ovom zakonu to je da u zakonu maksimaliziramo ukupni trošak kredita. Znači kamatu plus naknadu, to je tzv. efektivna kamatna stopa. I način kako smo je regulirali jasno pokazuje da taj trošak kredita u Hrvatskoj ne bi smio biti iznad 11%. To su mjere koje smo eto u tom drugom koraku predložili u ovom zakonu, a sve sa ciljem da smanjimo broj blokiranih računa građana, da smanjimo dugove građana i da u budućnosti građani imaju nešto veću zaštitu u odnosu sa bankarskim sustavom. Ukoliko ocjenjujemo da ni to nije dovoljno vjerojatno će Vlada ići i sa naknadnim izmjenama ovog zakona. A to samo znači da Vlada Republike Hrvatske nastoji riješiti problem i nelikvidnosti Hrvatske ali i spriječiti ja bih rekao realizaciju onih ugovora koji su nekad zaključeni u sasvim drugim okolnostima, sasvim drugim uvjetima i ispraviti sve ono što se možda i nije smjelo dogoditi. Da su bile banke odgovornije, da su ipak više pratile što je to potencijal i financijska mogućnost svakog od tih građana koji se zaduživalo ovakvih kredita niti bi bilo, ali niti ovako teških odluka koje su pred građanima što učiniti s obzirom da se potrošni novac ne može vraćati. Hvala lijepo.
Hvala ministre. Sada krećemo na replike. Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine ministre vi ste u svom uvodnom dijelu govorili o nekorektnosti banaka, o raznoraznim povećanjima naknada i onda ja postavljam i sebi i vama pitanje jer na kraju krajeva manje-više smo bili na istoj stolici, netko prije, netko sada, što su radili oni koji kontroliraju banke? To je elementarno pitanje. Zar mi moramo donositi zakon da kažemo da netko ne smije nekome nešto napraviti što nije netko potpisao? To je jedno pitanje čisto, kasnije ću u raspravi više o tome govoriti. Međutim, ono što bih želio reći, a to je da bi Hrvatska u proteklim godinama plaćala 1,5, 2 postotna poena veću kamatu i hrvatsko gospodarstvo i Hrvatska država iz razloga što je bila u nekakvoj fazi između članice, zapravo nije bila članica EU, međutim postoji sad jedno elementarno pitanje, zar ne mislite da ovaj zakon lex Perković je Hrvatskoj dugoročno nanio daleko veće štete, kako državi tako hrvatskim poduzetnicima a isto tako hrvatskim građanima? Zašto? Zato jer je poslao poruku pravne nesigurnosti. Poslao je poruku nažalost da Hrvatska nije više država, tako nas ne gledaju, za koju je predsjednik Europske komisije svima koji su kandidati za ulazak u EU govorio vidite kako Hrvatska može napraviti, nažalost zadnjih mjesec i pol, dva to više ne govori. Hrvatska je postala zemlja, nažalost, na koju neke upozoravaju zemlja pravne nesigurnosti. A jedan od osnovnih uvjeta da imate jeftiniji kapital vam je pravna sigurnost. To su dva osnovna preduvjeta. Ovaj lex Perković nas je bacio u zonu političke nesigurnosti, ali što je najtragičnije bacio nas je u zonu pravne nesigurnosti. I prema tome, možemo mi donositi ovakve zakone koliko god hoćemo ali kad radimo ovakve bedastoće koje se na tržištu daleko više i jače ocjenjuju onda ćemo to daleko skuplje platiti kroz niz drugih načina.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, ministar Slavko Linić.
Ja sam prije svega ministar financija i ne dam se baš lako uvući u političke rasprave i ja bih rekao rasprave vezano za prijevremene izbore koje tražite. Ako vi mislite da je pitanje odnosa sa EU po pitanju pravne stečevine nešto što ima utjecaja na život građana i nešto što ima utjecaj na rejting Hrvatske onda vam ja kao čovjek koji isto kao vi se bavim financijama velim obmanjujete građane Hrvatske. Jer jednostavno za život građana to nema nikakvog utjecaja, nikakvog. Švicarac nema veze sa odnosom sa EU. Odnosi i ugovori u bankarstvu nemaju veze. Prema tome, Vlada Republike Hrvatske pokušava riješiti situaciju u gospodarstvu sa nizom i mjera i zakona u tom dijelu. Jer želimo osposobiti gospodarstvo koje nije uništila ni svjetska kriza, ni EU ni lex Perković nego neodgovorne politike u RH. To je pod broj 1. Pod broj 2. sve ugovore sa građanima, odnose sa građanima nikad nismo regulirali. Mogli smo, mogli smo. I danas ćemo imati polemike da li treba ili ne treba mijenjati već zaključene ugovore. Ova Vlada smatra da i to je tema, da li ćemo imati hrabrosti bankama reći mijenjajte ugovore koje ste zaključili i to po prijedlozima … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome građani Hrvatske žele čuti što ćemo u dijelu njihovog odnosa sa bankarstvom. I to je tema.
Hvala lijepa. Branko Vukšić, replika.
Poštovani ministre evo počet ću od ovog što ste rekli da se nećete uvući u politiku. Jučer je bio ideološki performans, međutim danas raspravljamo o jednom zakonu koji je strašno važan, ali ne smijemo zaboraviti da politika donosi i mijenja zakon. Prema tome, politiku ne možemo izbjeći. Ovo o čemu ste vi sad govorili, sve politike su to krive, upravo politike. I politika i banke su u uskoj vezi, nažalost u Hrvatskoj gotovo u bračnoj vezi. Jednu rečenicu koju ste rekli, rekli ste da je bila između vas odnosno vjerojatno ministarstva financija i banaka u Hrvatskoj dobra suradnja sa bankarskim sustavom ste rekli. Banke ne treba toliko tetošiti, banke treba staviti pod kontrolu. Postoji jedna knjiga koja se zove "Bogovi novca" i u kojoj se vrlo kratko samo 1863.godine su se bankari sastali i rekli su što će biti nakon građanskog rata u Americi kada se ukine ropstvo. Tada su rekli ima banke. 150 godina kasnije u Hrvatskoj se taj naum sprovodi u djelo. Građani Hrvatske su postali robovi zahvaljujući politikama, slažem se, ne jednoj politici nego politikama. A HNB nepogrešivo stoj uz banke i tetoši te banke i ništa u 23 godine nije napravila da bi zaštitila hrvatske građane. Drži tečaj koji je nerealan i brine se tobože za stabilnost cijena. Međutim uloga HNB … središnjih banaka se u svijetu odavno promijenila. Ostalo kasnije.
Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
Gospodine zastupniče, kada govorimo o tečaju možemo reći to je posao Narodne banke, ali ga isto nemojmo tek tako lako pojednostaviti. 80% štednje građana, individualne štednje je valuta. Prema tome ako nema tečajnih razlika na kreditima neće biti tečajnih razlika ni na štednji, a to znači mogućnost da bježimo van sa svojom štednjom. Danas bez problema iz jednostavnog razloga jel danas imate pravo štediti u cijeloj Europi. Jučer je to bilo nelegalno ali sumnjam da bi nekoga spriječilo. Prema tome priča o tečajnim razlikama nije jednostavna i neću sada elaborirati. Ali kada govorimo posao Narodne banke je nadzor banaka da ne propadaju, to je njezin posao. Problem vlasti je regulirati odnos između građana i banke, to je naš posao, nije posao Narodne banke. I probajmo shvatiti odgovornost ako ga nedovoljno kvalitetno rješavamo pa da na Vladu koja predlaže zakone Hrvatskom saboru i sve nas. Mi pokušavamo zaštiti građane prošlu godinu sa izmjenama koje nisu bile ovako rigorozne, ovaj puta po drugi put, dugo vremena pregovaramo upravo radi spornih ustavnih odredba jer nije jednostavno ući u sve ono što je potpisano i zaključeno. I to je razlog zašto ovako dugo 6 mjeseci radimo na ovom prijedlogu. Ne želimo ni ustavne tužbe, ne želimo ni ustavne izvinjavam se, sudske tužbe, sve to pokušavamo izbjeći, tražimo kompromise. U jednom dijelu ne uspijevamo, dapače, priznao sam da nakon 6 mjeseci teških pregovora, vrlo malo rezultata i izlazimo sa ovakvim ja bih rekao odredbama koje netko može osporavati. Vidjet ćemo moral banaka.
Hvala. Dujomir Marasović replika.
Štovana gospođo dopredsjednice. Gospodine ministre, vi ste puno puta rekli mi ocjenjujemo, mi ocjenjujemo ono, ja bih se složio u dosta toga što ste rekli ali ne slažem se u jednom, vi niste rekli da je politika Vlade loša jer ovim što sada predlažete, pokušali ste i rekli ste da treba narod zaštititi, pokušajte ga zaštititi da nekakve mehanizme odnosa između građana i banke mijenjate u korist građana i ja se s tim slažem i dići ću za to ruku. Ali niste rekli da je to bit stvari, bit stvari zašto su građani došli u tu situaciju da ne mogu vraćati kredite, da ne mogu plaćati stanarinu to je bit stvari. Politika Vlade je loša i umjesto da vodite politiku koja vodi tome da povećate zaposlenost i da povećate platežnu moć naših građana i da pozovete u pomoć i europske i svjetske čimbenike vi radite sve da i ono malo okruženja što je bilo pozitivno prema nama da ga na neki način otjerate od nas. Pa tako imam osjećaj da je ova rasprava gospodine Vukšić bez veze, osjećam se danas suvišno u ovoj raspravi kao da će Hrvatska poslati vojsku na granice, ne na mađarske nego sada valjda na Breganu. Ne znam da li će onaj tenk što je … predsjednik Vlade i tamo poslat. I misli da je Tito prema Staljinu ali nije, više sliči na Pavelića koji je imao 100 vojnika, a navijestio istovremeno rat i Americi i Engleskoj istovremeno. Pa kod koga ćete vi ići tražiti novce? Vi kažete da nema veze ova politika sa financijskim kretanjima. Ima veze. Gospodine ministre, smatram da će naš deficit biti prema 5% i da ga mi sami ovdje nećemo krojiti nego će se krojiti iz Bruxellesa a Bruxelles već obustavlja neke novce. I kako možete reći da Hrvatska neće imati nikakve veze sa financijskim aspektom svega ovoga kada oni jučer u Bruxellesu kažu ukinit ćemo vam recimo 80, 100 milijuna eura za schengen. Znači imat će ovo itekako utjecaja na našu politiku. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
Nemam ja ništa protiv da otvorimo priču u prošlosti jer očito se u tome i razlikujemo. SDP rješava danas i sutra, a vi se bavite prošlošću. Ali ja ću vam reći o toj prošlosti, 8 godina ste uništavali Hrvatsku, HDZ je uništavao Hrvatsku, 8 godina niste proveli jednu reformu, trošili ste novce na željeznice, plaćali ljude, niste gradili pruge, 8 godina ste ulagali i trošili novce na pojedince u poljoprivredi, malo obrađene zemlje, potpuno nekonkurentni. Trgovačka društva uništena, bez dobiti, bez sredstava za vlastita ulaganja. Privatni sektor totalno uništen, gurali ste ga prema investicijama u zemlju u prostore u stanove, da gospodo 8 godina ste uništavali, 8 godina. Hoćete govoriti o toj prošlosti? Pa nije problem, dat ću vam te cifre. Dotjerali ste do 200 milijardi duga Hrvatske. Vi ste to učinili, ljudi u HDZ-u. A neću govoriti o vašoj pojedinačnoj pljački imenom i prezimenom gdje se vode sudski postupci. To je Hrvatska. Takvu Hrvatsku mi pokušavamo vratiti natrag. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, 2011. kad ste trebali pokazat sve ostavili ste sa 15,5 milijardi minusa. 15,5 milijardi. I niste imali rasta, i niste imali rasta. … [[Upadica se ne razumije.]] Vidjet ćemo što ste vi to imali u 2011. … [[Upadica se ne razumije.]] Prema tome gospodo, želite vratiti priču u prošlost, uvijek ćete ju dobit. Imate ogromnog, ogromnog tereta za ovakvo stanje u državi, a mi smo ti koji pokušavamo riješiti. Da, vi tvrdite treba li otpustit ljude, treba smanjivat mirovine, vi hoćete da režemo, to jer nema drugoga. Prema tome, dajte budite razumni, ne govorite o prošlosti.
Hvala lijepa. Goran Marić, replika.
Hvala lijepa. Gospodine ministre, uvelike se razlikuje intonacija govora u vašim odgovorima na repliku i obrazloženju prijedloga zakona. Dok ste obrazlagali prijedlog zakona bili ste prilično neuvjerljivi kao da niste vjerovali sami sebi što govorite jer je nekako djelovalo to monotono, blijedo, bez analize postojećeg stanja, bez procjene učinaka nakon primjene eventualno ovakvog prijedloga zakonskog rješenja. Ne postoji struktura kredita, ne postoji struktura kamata i iznosa koji su plaćeni po točno određenim kreditnim plasmanima. Ne postoji analiza koliko će se nakon primjene ovakvog zakona plaćati kamata po točno tim pojedinim kreditnim plasmanima. Ulazi se u tržišne odnose, pribjegava riziku, ali s obzirom na šutnju onih kojih se tiče ovaj prijedlog zakona ne mislim da je hrabrost nešto donijeti ovakav zakon. Veća bi hrabrost bila i učinkovitije mjere kad bi fiskalna politika, skupa sa monetarnom vlasti, paralelno poduzele određene mjere, a ja ću reći primjerice i koje. Pa uvijek treba pristupati selektivno, diferencirano, sukladno pojedinom problemu. Hoće li se problem tekući minusa riješiti i zatezne kamate, neće. Ostavlja se neodređeno prosječna referentna nacionalna stopa financiranja troška. Tko će je utvrditi? Pa … koji plaća sanaciju banaka ne zna kolika je osigurana štednja niti smije kontrolirati nego je samo banke izvijeste, umjesto da u porezno priznati trošak ne prihvaćate kamatnu stopu iznad recimo 2,5, 3% jer izvori sredstava koji utječu na visinu kamata su isključivo domaća štednja, a ta domaća štednja je isključivo onih koji drže banke. Sami sebi plaćaju taj visoki trošak i sami sebi poskupljuju … sredstava. To treba regulirati. Hvala.
Hvala lijepa. Hvala. Odgovor na repliku ministar Slavko Linić. Molim vas vodite računa o vremenu.
Gospodine zastupniče, ponovo velim, ako želite razgovarat o prošlosti bit će puno energije s moje strane da građanima Hrvatske velim što ste radili osam godina, što ste radili. Ali ako hoćemo razgovarat o ozbiljnosti kako popraviti ovaj prijedlog, nema potrebe niti visokom tonu, nema potrebe niti govoriti o prošlosti. Birate sami. Prema tome, pitajte svoje kolege što se bave prošlošću a ne bave se prijedlogom zakona. A ovdje je sve napisano, Narodna banka je ta koja objavljuje prosječno ostvarene kamatne stope po svakoj vrsti za valute u prethodnoj godini. Prema tome, ona je ta koja prati bankarsko poslovanje, ona je ta koja utvrđuje ono što treba. I piše to u zakonu, to jasno i glasno piše. A čujte, mi smo predložili ovo, što vi hoćete od nas, da ja procijenim dal će građani vraćat kamatu, dal će plaćat kamatu, kolko će plaćat kamatu. Ja da to procijenim? Pa nemam ni na kraj pameti da vam te analize radim, ni na kraj pameti jer znam da građani će imat problema servisiranja ovih dugova jer idemo još u rezanje pojedinih izdataka iz državnog proračuna sanirajući štete koje ste stvorili. Što će to značit na pojedinca, tko to od nas zna? Procjena je da neće banke trpit štete, ali će manje ostvarit prihoda oko 350 milijuna kuna. Pa to smo već objavili, to vam stoji. Prema tome samo manji prihod u bankama, ne gubitke, ne štete, manji prihod. Ne trebaju ga dobit jer su zaključili loše poslove. Ako su dali ovako loše kredite kao što su švicarci onda je red da ni oni ne ostvare. Prema tome najlakše je reći analize, analize, analize, samo se bavite analizama. Vi to znate, dapače dajte ih svima nama, probat ćemo građanima tumačiti. Rješenja su bitna. Dajte mi sugestije što promijenit u rješenjima.
Hvala lijepa. Branko Hrg, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre, rekli ste da su glavni razlozi i uzroci ovakve opterećenosti nemogućnosti vraćanja kredita građana, stagnacija gospodarstva, otkazi, povećanje broja nezaposlenih. Ja naravno kao i svi mi ovdje sigurno podržavamo svaki zakon o dodatnoj zaštiti građana ili bilo kakvoj zaštiti građana u krajnjem slučaju. Ne bih vas ovdje želio nadopuniti, naime mislim da nisu samo ova dva razloga iako ona jesu najveća, ali jedan od razloga, tj. dva razloga su recimo u kojima je aktivno sudjelovala i država. Ako smo recimo javnom sektoru smanjivali plaće i ono što su prije imali onda su došli u problem vraćanja kredita jer su ulazili u kreditnu zaduženost sa jednom osnovicom, a nakon toga je donijeta odluka da imaju manje plaće pa su počeli dolaziti u poteškoće da vraćaju kredite. S druge strane, treba ovdje spomenuti isto i ljude koji žive na selu. Dakle neisplata poticaja je dovela do nemogućnosti vraćanja kredita i ne samo do blokada OPG-a nego i privatnih računa. A ono što bi uz ovaj zakon trebalo biti, trebao bi biti nekakav pokret, nekakav zakon da se pokrene gospodarstvo u Hrvatskoj, onda bi sigurno polučili prave rezultate.
Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
Na ugovorni odnos između stranke i banaka politika Vlade, štednja Vlade nema nikakvog relevantnog pravnog učinka. Prema tome, ovo što ste vi rekli to se zove politička debata jer morat ćete mi objasniti kako mi možemo u ugovor, u odnos banke i klijenta unesti to što je neka firma propala pa je čovjek ostao bez radnog mjesta, što radi u državnoj službi pa ima negdje 10% manju plaću. To unijeti u ugovor, ne. To možete unijeti u vašu političku raspravu kao što je unijeto. Ali onda ću vam ja reći niste isplatili milijardu kuna obveza u poljoprivredi dok ste bili na vlasti, niste isplatili. Zaključivali ste kolektivne ugovore koji su neodrživi. Sve ste to radili kao stranka na vlasti i sve se to mijenja. Politička odgovornost je da li je netko uništavao državu, nekontrolirano trošio, potpisao ugovore, prava za koje ova država nema financijskog kapitala niti moći, nema. Došla je nova vlast, nova odgovorna Vlada Zorana Milanovića koja na žalost to mora mijenjati i građane vratiti u stvarnost da u Hrvatskoj se živi teško i skromno a ne na bazi lažnih obećanja i deficita kojeg ste stvarali. To ste ih stvarali i vi jer ste bili sudionici te vlasti, obećavali seljacima svašta, nudili i plaćali za jednu kravu poticaj. Pa to ne postoji! To ne postoji! To postoji u vašim glavama. Gospodo u tome se razlikujemo! Biti odgovoran u politici. Ali to se u ugovor između banke i stranke ne može ugraditi. Prema tome, vi politizirajte a mi iz SDP-a vrlo jasno poručujemo i koalicijske Vlade, ovo je poruka Vlade nastojimo jednostavno u taj odnos ugovorni odrediti određene zaštite.
I Branko Bačić, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre, ja razumijem vašu namjeru da sa ovim zakonom intervenirate u taj ugovorni odnos između vjerovnika i dužnika, odnosno potrošača i da pokušate zaštititi potrošača. No, dojam a čini mi se da je takva stvarnost da ova Vlada svojim zakonima i previše intervenira, ograničava, uvodi nove restrikcije čime ne doprinosi niti rastu proizvodnje, niti rastu potrošnje. Pa ću vam reći primjer upravo u ovom dijelu u kojemu vi pokušavate ovim zakonom utvrditi maksimalnu kamatnu stopu na stambene kredite. Dakle, s jedne strane to pokušavate ograničiti, a s druge strane ste vi i vaša Vlada promijenili, ukinuli dva zakona koji su u povijesti, dakle od stvaranja Hrvatske države do sada polučili najbolje uvjete kupcima stanova kada je u pitanju kamatna stopa. To je s jedne strane Zakon o subvencioniranju stambenih kredita i državnih jamstava. I s druge strane ste prije nekoliko mjeseci smanjili poticaj na stambenu štednju. Dakle, dva modela koji su omogućavali kupcima najniže kamate, maksimalnu kamatu od 4,44% vi ukidate i prepuštate te iste građane kojima danas želite na ovaj način pomoći da im ne raste kamata na stambenu štednju prepuštate ih bez takvih subvencija ugovornom odnosu sa poslovnom bankom i onda se čudite zbog čega ta ista banka i kako smanjiti stambenu štednju. A s druge strane ponavljam ne provodite tu proaktivnu politiku gdje biste omogućili tim istim potrošačima, hrvatskim građanima da mogu kupovati stanove po puno nižim kamatnim stopama od ovih koje su danas u Hrvatskoj. Vi ste u vašem prijedlogu zakona rekli da je ta prosječna stopa 5,37 da je to u ovom trenutku prosječna stopa, kamatna stopa stambenih kredita. A s druge strane ste ukinuli zakon koji omogućava i koji su banke prihvatile na maksimalnu kamatnu stopu od 4,44% i u isto ste vrijeme smanjili državne poticaje stambenim štedišama koji su mogli kupovati stanove po kreditima do 3 i pol posto kamatne stope.
Hvala. Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
Evo kao što vidite vraćamo se mi tko to uništava državni proračun i tko to opterećuje poreske obveznike. Državne poticaje nemam ih u džepu, uzimam ih građanima. I onda se sad pitajmo ako uzimam građanima komu ih dajem? U stambenim štedionicama imate enormnu štednju bogatih ljudi koji uopće ne kupuju stanove, ali ne dobivaju nisku kamatu u bankama, nego u stambenim štedionicama sa našim poticajima. Uzimam običnom radniku da bi dao bogatom čovjeku. Stambene štedionice više ni ne grade stanove, ni ne grade stanove. Njima je osnovno iz državne blagajne uzeti novce i to uzimaju bogati ljudi. To je analiza moja, to je analiza koalicijske Vlade. A vi zašto ne damo poticaj? Zašto ne uzmemo poreskim obveznicima, siromašnom radniku i ne gurnemo prema tim bogatima? To je istina. Da li ste možda zamijetili pa mi imamo 30% više stanova nego obitelji? 30%. Hrvatska je druga zemlja po vlasništvu u stanovima, druga zemlja po vlasništvu u stanovima [[Upadica: Treća.]] Treća, o.k. Gospodo što to znači? Stvaramo bogate po imovini građane, po imovini. Da li on može održavati stanove? Ne može. Da li može otplaćivati stanove? Ne može. Da li može ulagati? Ne može. Mi imamo siromašne građane koji su po stanovima među najbogatijima u Europi. E sad ja pitam da li je to možda stanogradnja, dizalice, nova radna mjesta. Onda mi objasnite zašto samo u Zagrebu po procjenama imamo 15000 neprodanih stanova, a vjerojatno u cijeloj Hrvatskoj i 40000. Prema tome, samo vi probajte takvu politiku provoditi. U ovoj Vladi novac bogatima ne želimo davati, a ulagati u nešto što će stajat na zalihama isto ne mislimo.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Hvala, ne žele. Otvaram raspravu. Prva u ime Kluba zastupnika HDZ-a kolegica Martina Dalić.
Poštovane kolegice i kolege, poštovani gospodine ministre rasprava očekivano ide u jednom žustrom pravcu. Međutim, između moje prethodne intervencije i sada mene su moji kolege upozorili da je vama danas rođendan što znači da vam ja u ime kluba HDZ-a i svoje osobno želim čestitati rođendan. . [[Pljesak.]] Dakle, svako dobro želimo ministru za rođendan, ali to naravno u ovom što o našoj temi želim i namjeravam reći neće ipak umanjiti oštricu naše kritike. Pa evo i tijekom ovih rasprava i replika otvorilo se dosta zanimljivih tema i ministar je između ostaloga ukazao na duljinu vremena koja je prošla između trenutka kada je ovaj zakon na određeni način najavljen i danas kada se nalazi u prvom čitanju. Dakle, prošlo je otprilike 5 mjeseci. Ministar je to obrazložio svojim argumentima, međutim mi u klubu HDZ-a smatramo da se tu ustvari radi o jednom sasvim drugom razlogu. Podsjećam vas naime zakon je najavljen otprilike krajem travnja, negdje u drugoj polovici travnja. Kao slučajno ustvari najavljen je neposredno prije lokalnih izbora i tada se je puno govorilo kako ovaj zakon donosi mnogobrojne odredbe koje će olakšati život građanima, posebno građanima zaduženim u švicarskim francima. Međutim, upravo ovih 5 mjeseci koje je proteklo između toga trenutka i danas kada ga imamo u prvom čitanju što znači da će još proći nekoliko mjeseci prije nego što zakon stupa na snagu samo po sebi ukazuje da ovakve najave i ovakva obrazloženja ustvari baš i nisu vjerodostojna. Naime, savjetovanje sa javnošću tj. javna rasprava o zakonu završena je 31. svibnja i sve se ustvari nakon toga odvija puževom brzinom. Mislimo stoga da je Vlada imala stvarno na umu dobrobit građana u koji se toliko kune, da stvarno vjeruje da se u ovome zakonu nalaze instrumenti za poboljšanje položaja jednog dijela stanovništva koje je zbog tereta otplate kredita došlo u težak životni položaj onda bi vjerojatno puno brže gurala ovaj zakon kroz proceduru. Jer nakon završetka javne rasprave do kraja ljetnog zasjedanja bilo je mjesec i pol dana. Moglo se u tih mjesec i pol dana da se je htjelo i mislilo da je zakon važan na ovaj način na koji se i dalje tumači taj zakon i donijeti. Međutim, mislimo da je ustvari nakon lokalnih izbora, nakon što je zakon iskorišten u tu svrhu Vlada za njega na određeni način izgubila i zanimanje. Jer i vidimo pa i na ovom često spominjanom Zakonu o pravosudnoj suradnji ili popularnom lex Perkoviću kada Vlada želi tada vrlo dobro zna i može jako brzo intervenirati kroz zakonodavnu proceduru. Mislimo stoga da se u ovom zakonu ustvari radi samo o prividnom pokušaju da se stvori jedan privid kako se ovim zakonom u velikoj mjeri pomaže građanima i kako im se nude rješenja na njihove probleme. Jedan od dokaza za to je osim samog ovog vremena i rastezanja donošenja zakona u vremenu jesu npr. i odredbe o maksimalno dopuštenoj kamatnoj stopi na stambene kredite i na potrošačke kredite. Kazao je ministar da se ustvari upravo u definiranju te maksimalno dopuštene kamatne stope banke bile dosta kooperativne i sklone suradnji. Pa je se ustvari tome uopće i ne čudim kako je utvrđen ovaj maksimum. Naime, na prvi pogled gledano sa točke gledišta običnog čovjeka, onoga tko nije vičan možda financijskoj i bankarskoj tehnologiji ideja da se uvede najviša stopa na stambene kredite izgleda možda plemenito. Međutim, način na koji se utvrđuje maksimalna dopuštena kamatna stopa otkriva da ustvari od te plemenitosti ništa nema, a nema ništa niti od nekog ograničenja. Naime, maksimalna dopuštena kamatna stopa utvrđuje se tako da se izračuna prosječna kamatna stopa na stambene kredite koja se zatim uveća za jednu trećinu. Znači, taj prosjek, prosječna kamatna stopa koja čini maksimum utvrđena je temeljem svake pojedinačne stope na stambene kredite koju zaračunavaju banke. Svaki puta kada banke promjene kamatnu stopu na stambene kredite promijenit će se i prosjek, odnosno ako povećavaju kamate na stambene kredite povećavat će se i taj prosjek. Dakle, ta granica, ta navodno maksimalno dopuštena kamatna stopa je ustvari jedna meta koja se pomiče u vremenu. Pomiče se tako da se u potpunosti nalazi pod kontrolom banaka jer kako one mijenjaju kamatne stope tako se mijenja i maksimalna dopuštena kamatna stopa. Dakle, mislim da se ovim načinom na koji je utvrđena maksimalno dopuštena kamatna stopa ni na koji način ne ograničava visina kamatne stope na stambene kredite i ni na koji način ne ograničava neka tzv. samovolja banaka. Zato jer je limit u rukama onih kojima se i način i kretanje maksimalno dopuštene kamatne stope u rukama onih čije se ponašanje kao želi ograničiti. Međutim, s druge strane valja isto tako reći da najveći broj, da dio europskih zemalja ima ograničene kamate na stambenu štednju, na stambene kredite, najveći broj to ipak nema. Naravno da uvođenje maksimiziranja i limita na kamatne stope izaziva teška pitanja i izaziva teške probleme o tome što država želi učiniti na financijskom tržištu. Međutim tamo gdje i ovakva ograničenja postoje onda su ta ograničenja vezana uz neki nezavisan faktor na koji banke ne mogu utjecati, a nikako nisu definirana na način da banke same upravljaju visinom te maksimalne stope. Međutim možda je ovo upravo i prilika da se zapitamo, pa dobro o čemu ustvari ovise kamatne stope u Hrvatskoj jer što god i kakve god bile odredbe zakona i građanima i poduzećima, svakome od nas važno je i želimo plaćati što nižu kamatnu stopu? E upravo u tome pitanju o čemu i kako ovise kamatne stope možda bi Ministarstvo financija i sama Vlada imali što za reći. Između ostalog kamatna stopa naravno ovisi i o rizičnosti pojedinog klijenta. Banka na neki način procjenjuje rizičnost svojih klijenata i sukladno tome zaračunava im odgovarajuću kamatnu stopu. Najmanje rizičan klijent, klijent bez rizika, klijent čiji je rizik nula je država što znači da državu pripadaju najniže kamatne stope, a svi ostali i poduzeća i građani nalaze se u nekoj relaciji prema toj kamatnoj stopi i u principu plaćaju više kamatne stope od države. Međutim Hrvatska država je početkom 8.mjeseca izdala trezorske zapise sa rokom dospijeća od godinu i pol dana, dakle zadužila se je na rok dospijeća od godinu i pol dana uz kamatnu stopu od 5%. 5% za godinu i pol dana. To baš ne izgleda kao kamata za klijenta bez rizika jer za usporedbu i Talijanska država koja je u ne malim financijskim i gospodarskim problemima danas plaća kamatnu stopu evo jučer od 4,4% na 10 godina, Hrvatska država 5% na 18 mjeseci, Španjolska 4,39 na 10 godina, Hrvatska 5% na 18 mjeseci. Njemačku neću ni spominjati. Prema tome, na neki način mogli bismo zaključiti da razina i visina kamata koju u Hrvatskoj plaćamo ovisi naravno i o stanju javnih financija, ono onda određuje koje i kakve kamatne stope plaća Hrvatska država. Stoga umjesto odredaba da koje traže i zahtijevaju i predlažu kojekakve administrativne mjere, administrativne odredbe, zadiranje u ugovore, zadiranje u ugovore koji su sklopljeni u prošlosti možda bi puno veću korist Vlada i Ministarstvo financija za hrvatske građane mogli osigurati u mjerama i načinima koji će stvoriti kvalitetnije ekonomske uvjete, koji će stvoriti i pokrenuti hrvatsku ekonomiju i koji će u krajnjoj konačnici osigurati da i Hrvatska država plaća niže kamatne stope. A kada Hrvatska država bude plaćala niže kamatne stope onda će one biti niže i za banke, i za poduzeća, i za hrvatske građane. U ovome zakonu nalazi se treći bitan segment odnosa koji zakon želi regulirati je pitanje što se događa ako slabi hrvatska kuna odnosno ako dođe do jačanja tečaja strane valute. Pa se kaže da ako dođe do jačanje tečaja strane valute za 20% kamatna stopa se mora vratiti na početnu razinu. Ova je odredba prepoznata kao pokušaj da se olakša položaj dužnika u švicarskim francima. Plemenita je to ideja u svojoj nakani, međutim plemenitost ideje nema nikakve veze sa financijskim aspektima i financijskim odnosima. Ne može se poreći da je teret otplate kredita u francima otežan za značajan broj ljudi koji su uzeli kredite u francima. Međutim, što je sa onima koji imaju kredite u eurima jer još uvijek postoji veći broj hrvatskih građana koji imaju kredite u eurima iste te stambene i kredite u kunama? Zar nisu i oni ostali bez posla? Zar nije i njima povećan PDV? Pa bilo bi i njima drago da im se malo smanji rata. Vlada, zakonodavac dužan je sve građane tretirati na isti način. Nije na pojedinačnoj i na ljudskoj razini lako slušati priče i neka iskustva sa kreditima u švicarskim francima, sasvim to nije. Ali za takve situacije i za takve slučajeve postoje državni rashodi i postoje neke druge mjere državne politike kojima država skrbi i brine se o onima koji su suočeni sa poteškoćama u svojoj egzistenciji. Međutim zakoni i zakonodavna rješenja moraju biti jednaki za sve. A ovdje u ovim se zakonodavnim rješenjima jasno i bez ikakvih nedoumica u ovome trenutku kreiraju zakonska rješenja koja će pogodovati jednoj skupini ljudi i to bez obzira na ekonomsku snagu osoba koje su uzele kredite u švicarskim francima. Nekima od njih možda pomoć države i nije potrebna. A isto tako postoje i oni koji imaju kredite, koji ih uredno vraćaju, koji ih uredno servisiraju tamo eto nažalost imaju kredite možda u kuni, u našoj valuti, zadužili su se u hrvatskoj valuti, imaju kredite možda s valutnim klauzulama u euru, a mi međutim za njih ovaj zakon nema i ne nudi rješenje. Stoga držimo da ovakve odredbe zakona koje sam ovdje detaljnije obrazložila, bacaju duboku sumnju na djelotvornost i svrsishodnost ovoga zakona. Valja naravno kazati da držimo da postoji i nekoliko odredaba koje su djelotvorne, u svakom slučaju smanjivanje kamatnih stopa na minuse po tekućem računu. Međutim to se smanjivanje moglo napraviti već odavno i bez donošenja posebnog zakona, samim odlukama Narodne banke. Držimo da je također dobro rješenje da ako banke ukinu ili smanje minus po tekućem računu da se onda ta otplata ima izvršiti u 12 rata, dakle da nije jednokratna. Međutim, te pozitivne osobine zakona ipak ostaju u manjini, a ova pitanja koja sam obrazložila nas sprečavaju da…
Kolegice zaključite, imate devet replika pa ćete nastaviti.
Da povjerujemo u djelotvornost i efikasnost ovoga zakona i mislimo da će u vremenu ako se usvoji u ovom obliku donijeti više štete nego koristi. Hvala lijepo.
Sad ćemo prijeći na replike. Ivo Jelušić, izvolite.
Poštovana kolegice Dalić, rekli ste puno toga, trebalo bi mi otprilike vremena koliko ste vi govorili da repliciram na sve, ali naravno da ne mogu. Prvo, kažete da ovim zakonom ova Vlada pogoduje …. Da, pogoduje, ako možemo tim rječnikom govorit, pogoduje građanima koji su u ovom cijelom sukobu ili sporu ili problemu s bankama, ali slabija strana … i to činimo da građanima pomognemo. Ako je to naš grijeh mi ga prihvaćamo, za razliku od vas koji… … [[Upadica se ne razumije.]] Molim vas ne prekidajte me, za razliku od vas koji se očito s tim ne slažete, koji se očito s tim ne slažete… … [[Upadica se ne razumije.]] Šta je mogu? Koji se očito s tim ne slažete jer vi da ste htjeli to nešto napravit, napravili bi dok ste bili na vlasti. Niste htjeli, vi ste očito htjeli pogodovat onima drugima, a to su bankari. Ja to vas osobno mogu razumjeti, vi dolazite iz tog sektora, pa mogu i vašu stranku jer je ona na niz primjera pokazala da uvijek je bila na zaštiti kapitala, a često puta na strani zaštite onoga rada i građana. Ali ono što bih sad prvo se htio javit i reći, rekli ste da ovo radimo zbog lokalnih izbora i da je ovo podilaženje građanima. Pa da smo radili zbog lokalnih izbora onda bi donijeli zakon po hitnoj proceduri u vrijeme lokalnih izbora da zaista pokažemo da ćemo to i napraviti, to je prvi argument. Drugi argument, da ne radimo zbog lokalnih izbora pokazuju upravo danas rasprava i ovaj mjesec i sljedeći kad ćemo to raspravljati, kad izbora nema i neće ih biti narednih godinu dana nikakvih izbora. Ali ja vas razumijem jer vi sve što ste radili, radili ste zato da kupujete građane, da im farbate oči, da pred izbore obećavate, potpisujete kolektivne sporazume za koje nema nikakve osnove i realnog izvora u proračunima. To je vaš stil vladanja i mislite da svi tako vladaju. Eto mi pokušavamo tako ne vladati pa i nadam se da građani nam to neće baš puno zamjeriti. Vi ste obećavali stalno Pelješki most, vi ste ga zaustavili, vi ga niste nastavili graditi, a nas optužujete da to ne radimo, ali uvijek pred izbore otvarate kamene temeljce. Noge polomismo od te vaše…
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Martina Dalić.
… [[Govornica naknadno uključena.]] Znači prvo, to što sam ja bila bankar meni služi na čast i ne možete me dezavuirati na taj način zato jer ta činjenica samo znači da ja razumijem i znam o čemu govorim i da razumijem i znam kako taj sustav funkcionira, što se može, a što se ne može. Zatim, da se ove stvari zakonom mogu napraviti HDZ bi ih napravio, dakle da se može zakonom prisiliti i regulirati i utvrđivati kamate ovako kako vi to mislite, utvrđivati neke maksimalne limite koji su tu služe tek toliko kao nekakav privid, da se može zadirati u ugovore koji su sklopljeni pred više godina učinio bi HDZ to i učinila bih ja kada sam bila ministrica, ali se ne može kolega. I sve to što radite, sve te odredbe koje donosite, kojima će se otvoriti neki ugovori sklopljeni pred 3, 4, 5 godina ponovo će završiti na sudu i ponovo će pasti na sudu. Ima već dovoljan broj primjera kojima je Ustavni sud obustavio ili srušio odredbe koje su donesene u ovom domu na prijedlog ove Vlade. Prema tome, ne može se neke tržišne zakonitosti i neke tržišne odnose mijenjati na grubi administrativni način, a u ovom jednom dijelu ovaj zakon to upravo i pokušava. Hvala lijepo.
Nadica Jelaš, replika.
Poštovana kolegice Dalić, vi ste u svojoj raspravi rekli da je ovaj zakon o kojem danas razgovaramo iskorišten u predizborne svrhe, vezano za lokalne izbore i vaš argument za takvu konstataciju je da je prošlo po vama previše vremena od trenutka njegove najave pa do trenutka evo kada o njemu razgovaramo u ovoj saborskoj proceduri. Dakle niste u pravu. Ovo vrijeme od najave zakona do danas, kad o ovom zakonu raspravljamo iskorišteno je za intenzivne razgovore. Dakle, sigurno je da se slažete sa mnom da je ovaj zakon izuzetno važan, ali i da je izuzetno osjetljiv. Činjenica je da vaša Vlada nije učinila ama baš ništa, dakle nije poduzela niti jednu mjeru da pomogne bilo građanima koji imaju kreditne aranžmane u švicarcima, bilo onima koji imaju debele minuse na tekućim računima. Zašto to Vlada vaša nije učinila? Zato što se nije usudila, eto a ova Vlada ima petlju da ukaže na neka nekorektna ponašanja bankarske industrije od nepotpunog informiranja građana o rizicima kreditnog aranžmana vezanog uz švicarce do mijenjanja kamatne marže koja je na žalost uvijek išla na gore nikada na dole iako se libor i euribor mijenjao i sada je na najnižoj razini od trenutka postojanja. Hrvatska je doista za bankare bila godinama Eldorado. I dakle ponavljam, ova je Vlada razgovarala, razgovarala je i s bankama, razgovarala je i s građanima i građanskim udrugama da bi postigla jedan kompromis, jedno kvalitetno rješenje o kojem danas razgovaramo. To je zadatak Vlade.
Odgovor na repliku Martina Dalić.
Pa kolegice mi se naravno jako očigledno razlikujemo u poimanju toga što je zadatak Vlade. Zadatak Vlade i socijalne politike u jednoj državi jest brinuti o osobama koje su ugrožene i čija je egzistencija ugrožena i na to se trebaju i moraju trošiti sredstva poreznih obveznika. To je jedna od temeljnih zadaća države. Međutim, nije zadaća države brinuti se o svim mogućim dužnicima. Oprostite, to nije zadaća države pa ni u slučaju švicarskoga franka nije zadaća države brinuti se o osobama koje su objektivno bogate i brinuti se da im se smanje rate kredita. A vjerujte i takvih među ovim dužnicima ima. Prema tome, zadaća je države pomoći da stvarno i djelotvorno onima koji su suočeni sa neizdrživošću svojih ekonomskih i životnih okolnosti i to na razne načine, ne samo instrumentima socijalne politike nego i ekonomskom politikom koja će ovo gospodarstvo pokrenuti i izvesti iz krize. Međutim, ja vam isto tako mogu reći da je pred šest mjeseci, dakle jedno mjesec dana prije donošenja ovog zakona sam premijer rekao gdje je trebalo štedjeti štedjelo se. Ali rekao sam više puta da je sa štednjom, oštrim rezovima gotovo. Moramo ulagati i moramo postići da se ljudi opuste. Pa zašto se onda ne provodi ta politika koju je točno pred šest mjeseci najavio premijer u svom intervjuu dnevniku jedne od nacionalnih televizija.
Srđan Gjurković, replika.
Hvala potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovane kolegice. Vi ste na određen način upućivali kad ste govorili o izračunu prosječne kamatne stope za stambene kredite plus jedna trećina tog prosjeka da će banke iz mjeseca u mjesec polagano podizati te kredite koristeći taj prosjek plus trećinu kako, upućivali ste ili toliko sam ja razumio iz vašeg izlaganja da će u biti kamate rasti i da ovaj zakon to ne ograničava. Između ostalog želim vam reći, a mislim da to jasno i znate da ulaskom u EU izmjenama drugih zakona i usklađenjem sa pravnom stečevinom hrvatski građani se mogu obratiti bilo kojoj banci u europskim zemljama, članicama EU i uzeti tamo stambeni kredit. Naravno, ja ne govorim da je to jednostavno tek tako otići ali nije to ni toliko ni komplicirano gdje već smo čuli i od gospodina ministra da su kamatne stope niže. I ima još nešto. Ja se nadam govoreći sada u odgovoru na replike kako ste vi i bankar profesionalno u biti, neovisno o profesionalnoj dužnosti trenutno. Da li vi možda imate određene informacije da banke se dogovaraju šta je apsolutno nedopustivo na tržištu da se dogovaraju oko kamata za stambene kredite. Jer s druge strane koliko je meni poznato banke ipak međusobno konkuriraju na tržištu i za stambene kredite pokušavajući plasirati posebno plasirati naravno onim građanima koji su sposobniji i kvalitetnije mogu vraćati te kredite.
Odgovor na repliku kolegica Martina Dalić.
Kolega Gjurković, ma trebali ste smisliti nešto bolje neku bolju repliku kad ste se već javili. Dakle prvo, nemam ja nikakve informacije o tome jel' se banke dogovaraju ili ne dogovaraju i zna se u kojem zakonskom okviru banke posluju. Drugo, nisam ja upućivala na to da će kamate u Hrvatskoj rasti, nego sam tumačila matematičku mehaniku načina na koji je definirana maksimalno dopuštena kamatna stopa. A naravno da slučaj rasta je puno zanimljivi od slučaja pada. Znate, kad padaju kamatne stope svi su sretni i zadovoljni, nitko nikoga posebno se ni o čemu ne uzrujava. Prema tome, nađite neku bolju repliku molim vas.
Damir Kajin, replika.
Vi ste gospođo Dalić doslovce rekli da je ovaj zakon previd, citiram. E sad ja ne znam da li je previd ako banka ostaje bez 350 milijuna kuna prihoda. To je direktna posljedica ovog zakona. Ali bit je kako ja iščitavam na neki način ovaj zakon da se banke kćeri i u Hrvatskoj pokušaju dovesti u sklad sa poslovanjem banki bajki u jednoj Austriji, Njemačkoj, Francuskoj, ne znam Mađarskoj kojima smo prodali hrvatske banke. E sad zašto smo prodali hrvatske banke to je druga stvar, ali nemojte reći da ovaj zakon ne ispravlja nepravdu do štediša poglavito onih koji su štedjeli ili dobijali kredite, pardon u švicarcima, sa tim švicarcima kupovali stanove ili otplaćivali dugove, obveze svojih malih tvrtki. Ja sam isto tako protiv da se drvljem i kamenjem udara na banke. Ja mislim da ovo nije trenutak za takvu politiku ali činjenica je da i banke treba obuzdati bez obzira što će netko reći da za prvih šest mjeseci dobit banaka je u usporedbi sa 2012. pala za 40% za prvih šest mjeseci sa 2,1 milijarde na milijardu i 200 dok s druge strane recimo samo to da je dobit THT-a jedne tvrtke u Hrvatskoj za šest mjeseci bila oko 100 milijuna kuna veća od dobiti 33 hrvatske banke. E slažem se da i štediše, tj. dužnici pardon u kreditima u kunama i eurima moraju biti usklađeni. Ali ovaj zakon je na neki način i provođenje u djelo one poznate presude u švicarcima koji se ne odnosi samo na građane nego i na male poduzetnike koje je ona presuda zaobišla jer su tobože oni u poslovanju profesionalci. E sad, da li će zakon dobiti potvrdu Ustavnog suda vidjet ćemo ali jedna presuda je na tragu ovog zakona ili ovaj zakon je na tragu te famozne presude.
Hvala lijepa. Kolegica Dalić, ali molim vas ili pločicu dignite ili ruku. Odgovor na repliku, izvolite.
Hvala lijepo. Kao što ste rekli i kao što je ministar obrazložio zakon će imati određene posljedice po prihode banaka. Mislim, što je i logično. Ne može niti zakon ovakve prirode biti bez financijskih posljedica. Međutim, moram vam također skrenuti pozornost da je dobit banaka i ministrova porezna osnovica. Tako da su i tu neke te stvari međusobno povezane. Pa znate govorila sam i o tome i o temi koju ste otvorili, a to je pitanje dovođenja u red banaka sa bankama iz država u kojima posluju njihove majke. Pa o tome se upravo i radi, da je država ta i na kojoj je zadaća da unutar svoga političkog teritorija koji se onda preslikava na ocjenu rizičnosti koje nazivamo rejting osigura uvjete poslovanja kakvi postoje u državama iz kojih potiču majke. Kada se to dogodi, kada se stanje državnih financija dovede u bolji teritorij tada će i uvjeti poslovanja koje imaju hrvatske banke i kamate po kojima se one zadužuju u inozemstvu biti sličnije kamatama u eurozoni. Pa će onda i kamate koje plaćaju hrvatski građani biti sličnije onima u eurozoni. O tome se radi. Ne može se osigurati postojanja uvjeta kakvi stoje u eurozoni samo u jednom segmentu a da nam u svim ostalim društveno-ekonomskim segmentima vlada nered koji onda dokazujemo recimo ovakvim cirkusom kakav se trenutno zbiva u slučaju lex Perković. Hvala.
Hvala. Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice Dalić vi biste zapravo sa uvaženim ministrom trebali biti na dvije strane barikade. Međutim, vi se ovdje nadmećete i ministar i klub HDZ-a ne samo vi kao osobno tko je više oštetio građane. Rekli ste prije da vi znate hvala Bogu kako funkcionira bankarski sustav, vi znate, u potpunosti se slažem s vama, kako funkcionira neoliberalni kapitalizam kojega su banke perjanica. Međutim, tada ne možete istovremeno biti dvospolac i braniti socijalnu državu. A čitavo vrijeme HDZ pokušava i jedno i drugo. Nažalost hrvatskih građana vaš najbolji partner u neoliberalizmu je gospodin Milanović. Jučer je on održao što ne znam da li je danas zabilježeno u medijima jednu fantastičnu tiradu o bankama kojom socijaldemokrat ne smije ni pomisliti, a kamoli izreći ovdje u Saboru. Sad ono u čemu se s vama slažem, a to je rekli ste da nisu u problemu samo građani koji su uzeli kredite u švicarcima. Točno, u problemu su i građani koji su uzeli kredite u eurima, građani koji su uzeli kredite u kunama jer su izgubili posao. A posao je temeljno ljudsko pravo o kojemu socijaldemokratska vlada ne vodi računa jer da vodi računa tada bi se učinilo sve da se što više ljudi zaposli, a ne da im na 30, 40 ili 50 godina odgađamo otplatu kredita. Prije je ministar rekao da imamo previše stanova. Ajmo reći da ljudi prodaju te stanove. Znate koliko stan, koliko moraju vratiti bankama kad prodaju stan, 10 godina otplata kredita a još su pola stana dužni. Tko je to dopustio? Neoliberalne vlade RH su opljačkale građane skupa sa bankama. Ili dopustile pljačku, oprostite, dopustile pljačku. I u čemu je tu sad, i sad vi nama kažete ja znam kako banke funkcioniraju. Vi znate kako funkcioniraju banke koje sustavno pljačkaju građane Hrvatske.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, Martina Dalić.
Pa vi gospodine Vukšić koristite saborsku govornicu kako biste ustvari govorili neke fantazije i kako biste stvarali sliku da postoji neka predivna zemlja i predivni ekonomski prostor u kojem nema ekonomskog liberalizma, konzervatizma. Nema utopije, to je već odavno dokazano. Prema tome, nisam ja gospodine Vukšić ovdje da bih postavljala i bila na bilo kakvim barikadama sa bilo kim. Nije moj zadatak ovdje ratovati, međutim moj je zadatak ovdje govoriti istinu sukladno mom najboljem znanju i uvjerenju. Prema tome, ne mogu za razliku od vas tumačiti i objašnjavati hrvatskim građanima da postoji neka istina koje nema samo zato jer mislim da će im se to svidjeti. Politika koja se temelji na argumentu što bi danas građani željeli čuti pa što bih im ja sa ove govornice mogla reći je jedna vrlo kratkovidna i hiperpopulistička politika koja se na ovim prostorima vodila s vremena na vrijeme, vodi se i danas s vremena na vrijeme i koja je u velikoj mjeri rezultirala ovakvim ekonomskim stanjem koje danas imamo. Prema tome, građani također zaslužuju da im se jednostavno neke stvari objasne, načini, mehanizmi kako funkcioniraju u tržišnoj ekonomiji. I to je to. A ako vi i dalje im želite tumačiti da su moguća neka iznenadna čarobna rješenja, netko drugi tko će na sebe preuzeti sav rizik i osloboditi naše građane bilo kakvog rizika života samo nastavite.
Hvala. Igor Rađenović replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa sviđa mi se ova zadnja samokritičnost gospođe Dalić ali dobro da se ipak referiram na vašu raspravu. Svidio mi se ton vaše rasprave moram priznati osobito početak kada ste čestitali ministru Liniću, ali nakon toga je odmah krenulo nizbrdo. Znači od riječi da smo izgubili zanimanje, da je ovaj zakon samo privid itd. Mislim zaključili smo i vi ste sami u raspravi rekli da se radi o vrlo osjetljivom zakonu. Ja ne vidim zaista nikakvu logiku u tome da Vlada predlažući ovaj zakon, nakon konzultacija, nakon provedene javne rasprave, nakon ljeta i konzultacije sa svima i bankama i potrošačima itd. u širokoj javnoj raspravi u ostalom i kroz medije da predlaže odgovorno jedan zakon koji može imati težine. Dakle ne vidim šta je tu privid i zašto ta plemenita ideja kako ste je nazvali ne bi bila ono što je. Ono što me razočaralo u vašoj raspravi cijeneći vašu struku i vaše bivše pozicije i u državnoj i u privatnom sektoru kao voditeljica banaka očekivao sam nešto više, očekivao sam konkretnija rješenja i prijedloga na tom tragu. Naime, vi ste kritizirali rješenje ne znam maksimalna kamatna stopa nije dobro da se ovako propisuje, ali niste dali rješenje a kako to drukčije napravi. Pa kod stambene štednje ta 1/3 više pa kod ove ½ više nisam čuo tih rješenja. Kritizirali ste rješenje za švicarce, mislim da je svima i u ovoj dvorani i u javnosti jasno da rješenje koje pronađemo za švicarce a potrebno … neće biti na zadovoljstvo ni bankara ni štediša u krajnjoj liniji, ali ova Vlada je ponudila prijedlog koji pokušava izravnati, dakle koji pokušava u toj zbog vanjskih okolnosti, neravnopravne utakmice koja je nastala pokušava izravnati te odnose. Ti odnosi čuli smo biti će na štetu 350 milijuna na štetu banaka, a na korist slabije slane to je procjena pa ćemo vidjeti kako će to na kraju završiti. U krajnjoj liniji ovo je prvo čitanje i očekujem i od vas i od drugih članova vašega kluba koji imaju neka znanja da ipak pomognu da zajednički dođemo do boljeg rješenja i ovaj zakon je složit ćete se sa mnom potreban. Ne možda riješiti sve ali u dobrom dijelu može riješiti i očekujem od vas konstruktivan doprinos.
Odgovor na repliku Martina Dalić.
Kolega Rađenović, nekoliko prije vas naših kolega je već izrazilo neslaganje s ovom našom ocjenom da je zakon samo bio sastavni dio predizborne kampanje za lokalne izbore. Nisam do sada to komentirala ali evo hoću. Pa gledajte, ako je javna rasprava završena 31.svibnja, ja sam provjerila na websiteu Ministarstva financija nalazi se izvještaj sa javne rasprave radi se o relativno kratkom izvještaju. Dakle nisu bile posebno brojne primjedbe iz javne rasprave. Zakon ima 13 članaka zajedno sa prelaznim i završnim odredbama, prema tome smatramo, a imajući u vidu kompetentnost Ministarstva financija da je ono što predlagač govori točno, da je moć ovoga zakona prema položaju financijskom položaju građana tako velika kao što ministar tumači, da Vlada stvarno vjeruje u djelotvornost tih rješenja onda se meni čini da se zakon apsolutno moralo donijeti prije ljeta. Bilo je dovoljno vremena mjesec i pol dana. Međutim on je tek upućen u saborsku proceduru kada je počela ljetna stanka. Ja to ne mogu drugačije shvatiti nego kao gubljenje interesa i shvaćanje ustvari i samih predstavnika Vlade da ova rješenja koja su ovdje nuđena kroz Zakon o zaštiti potrošača nisu ta koja mogu utjecati bitno na materijalni položaj građana o kojima ovisi onda i njihov financijski položaj. Kolega, u okviru ovoga zakona nemam rješenja, ali ono što stalno govorim jest ljudi korigirajte i formirajte ekonomsku politiku koja će ovu zemlju izvesti iz krize. To je sugestija i rješenje.
Hvala. Hrvoje Nekić izvolite.
Potpredsjednice Sabora, ministre. Kolegice Dalić, pa ja zaista moram reagirati na ovu vašu izjavu da je ovaj zakon donesen i da se donosi puževim korakom da je korišten u predizborne svrhe. Pa gledajte, ja ću vam reći kada govorite o istini, spominjali ste istinu, istina je da su se u predizborne svrhe postavljali nepostojeći kameniti temeljci na nepostojeće parcele za nepostojeće autoceste, a postavljali su ih stvarni ljudi članovi vaše stranke, članovi HDZ-a. Ovaj zakon je zakon koji se priprema sustavno, priprema se sistematski i svrha i cilj ovog zakona je zaštita hrvatskih građana. Ja bih vas zaista molio i vas i kolege iz vašeg kluba da se uključite afirmativno da date prijedloge budući da je ovo prvo čitanje kako poboljšati zakon jer to je cilj svih hrvatskih građana pa i nas ovdje. Hvala.
Odgovor na repliku Martina Dalić.
U ovom Saboru je postala već dosta česta navika predstavnika vladajućeg kluba da kontinuirano ukazuju HDZ-ovim zastupnicima što bi trebali raditi, što bi trebali govoriti i kako bi se trebali ponašati. Mi to ipak možemo odlučiti sami za sebe. Hvala lijepa.
Ivan Šuker replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolegice Dalić vi ste u jednom trenutku rekli da je najbitnije kolika je visina kamatne stope kamatna stopa po kojoj se država zadužuje i to je sukus svih problema i može ministar dizati ton ovako, onako, mogao bih ja govoriti o deficitu 2003.kada je bio 15 milijardi na proračun do 80 milijardi itd. međutim ne želim govoriti o tome, nego kada investitori vide da je u izvješću državnog proračuna da deficit državnog proračuna za 6 mjeseci na polugodišnjoj razini 11,4 milijarde, a na godišnjoj razini je planiran 10,2 milijarde onda budite sigurni da će kamatna stopa biti viša. Zašto? Zato jer iz poteza Vlade ne vide da će do kraja godine biti bolje. E ako će Vlada imati višu kamatnu stopu, a referentna veličina za izračun kamatnih stopa građanima je nekakva prosječna kamatna stopa onda će to opet u konačnici platiti građani RH. Dakle što se tiče kredita dogodilo se nešto na što Hrvatska nije mogla utjecati, a to su bili švicarci. Nažalost, mnogi hrvatski građani su tu nastradali, međutim ključni problem je Hrvatska država, ključni problem je što nema strukturnih reformi, ključni problem je što porezni zakoni neki krivi su doveli do deficita do kojega su doveli. Ključni problem je što naprosto zbog određenih ljudi u ovoj državi cijela država se izručuje i gura u područje političke i pravne nesigurnosti i to ćemo u konačnici platit sa višim kamatnim stopom, bez obzira koliko netko govorio da ne želi da ga se uvuče u političke rasprave jer naprosto kamata koju dobiva jedna država je posljedica niza, niza stvari, ocjena i procjena onoga koji investira novce. Koliko mu je rizično plasirat te novce …. Logična bi stvar bila da prilikom ulaska u Europsku uniju Hrvatska dobiva jedan veći faktor sigurnost i da su s tog osnova trebale past kamatne stope, porast kreditni rejting, a nama se dogodilo upravo obrnuto. Pao nam je kreditni rejting i porasle su nam kamatne stope.
Hvala. Odgovor na repliku, Martina Dalić.
Pa da, poštovani kolega Šuker, ponovo ste kao i u svojoj uvodnoj replici ustvari potakli pitanje pravne sigurnosti što je jedna tema prema kojoj se sadašnja Vlada odnosi tako sa jednim ambivalentnim stavom. Da je tome tako svjedoče i određeni zakonski propisi čiju primjenu je Ustavni sud već obustavio ili poništio, kako iz područja oporezivanja dobiti recimo, tako i iz područja oporezivanja dividendi. Elemente pravne nesigurnosti ima i ovaj zakon zato jer eksplicitno predviđa da će se postojeći ugovori po sili zakona mijenjati, a država je uvijek sila. Država u svakom trenutku može činiti što hoće, samo je pitanje koliko dugo to može činiti, kao što pokazuje i primjer ovoga lex Perkovića i narušavanja u međunarodnoj javnosti vjerodostojnosti Republike Hrvatske. A sve to na kraju konca ti investitori od kojih očekujemo da ulažu u Hrvatsku gledaju. Pa ako Hrvatska narušava svoje obaveze prihvaćene u međunarodnim ugovorima, prihvaćene u procesu pristupanja Europskoj uniji do kojeg joj je bilo toliko stalo, za uspješan dovršetak kojeg je donijela mnoge strašno teške odluke i ne baš tako uvijek lijepo prihvaćene u javnosti, ako Hrvatska odustaje i od takvih pravnih odredaba pa što onda ikojem investitoru može jamčiti da će njegov kapital u ovoj zemlji biti siguran, da neka Vlada neće donijeti neke zakone koji će poništiti neke bivše ugovore sklopljene u potpunosti u skladu sa zakonom itd., itd. Takva je veza između pravne nesigurnosti, aktualnih političkih kretanja i investicija i gospodarskog oporavka.
Hvala lijepa. Frano Matušić, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Kolegice Dalić, s pravom ste istaknuli problem visine kamatne stope s kojom se država zadužuje, o tom je već nešto govorio i kolega Šuker ali ja ću još jedanput to istaknuti zato što to smatram izuzetno bitnim za ovu današnju temu ove točke. Naime, spomenuli ste Italiju i Španjolsku, zemlje koje su u velikim financijskim problemima, posebice Španjolska, koje se zadužuju sa kamatnom stopom 4,4 ili 4,5% i to na rok od 10 godina, za razliku od Hrvatske koja se za 18 mjeseci zadužuje sa kamatnom stopom od 5%. Mislim da bi bilo dobro radi hrvatske javnosti da ste istaknuli i kamatne stope onih država članica koje nemaju izražene gospodarske probleme, kojima je također bilo, koje su bile na granici recesije, koje su imale problema, ali koje su naravno iznad pozitivne nule kao što je Njemačka. To bi dali jednu jasnu sliku zapravo stanja u kojem danas Hrvatska jest. Naime, kreditni rejting do kojeg smo došli, a kojeg nazivaju kolokvijalno smeće, je rezultat gospodarske politike, ekonomske politike ove Vlade, s naznakom da će biti još gore. Sam ministar financija je, koliko sam mogao pročitati, prije nekog kratkog vremena rekao da će taj kreditni rejting vjerojatno još i dalje padati. Što to znači? To znači apsolutno lošije uvjete za gospodarstvenike, za poduzetnike u Republici Hrvatskoj, to znači nametanje sasvim drugih pravila. To znači da će nam Europa diktirati nadzor proračuna. Što znači deficit? Gospodin Šuker je kolega rekao da je deficit već krajem 6. mjeseca bio 11,4 milijarde kuna. U 8. mjesecu je bio već preko 13 milijardi kuna, danas je vjerojatno već 14,5 milijardi kuna. Prema predviđanje Hrvatske narodne banke on će se popet na 16 milijardi kuna bez sanacije zdravstva koji će biti vjerojatno 2,5 milijarde kuna. Pravna nesigurnost koja ide sa svim tim jasno da ne stvara pravo okružje.
Hvala lijepa. Za riječ se javio ministar financija Slavko Linić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Prije svega zahvaljujem klubu HDZ-a na čestitkama, a sad da pokušam kratko odgovorit klubu na naznake vezano za zakon. Pet mjeseci rasprave, moram reći najvećim dijelom krivica pada na mene osobno iz razloga što sam pokušao naći što kvalitetnije rješenje, dugotrajnost. Vlada je polovicom 7.-og kad je Sabor prestao donijela ovaj prijedlog zakona. Da li je trebalo toliko vremena? Ajmo na prijedlog najviše kamatne stope, prijedlog koji sam u ime Vlade predložio ocjenjujete može pogodovat banci. Znate, dilema s kojom smo se mučili je bila da li da uzmemo referentnu kamatnu stopu Europe, mi smo članica Europe. Referentna kamatna stopa Europe je 1%. Prema tome, odgovor je samo neka mute. Naš prijedlog od 1.1. će biti referentna kamatna stopa euro. Naravno onda neće biti plus jedna trećina, onda ćemo morati nešto drugo omogućiti, malo veću jer u Europi je to plus 5, plus 6. Prema tome, rješenja uvijek ima. Ali ono što Vlada ovim zakonom vrlo jasno poručuje mi kao Vlada preuzimamo odgovornost da ulazimo u odnose između građana i banki. I banke se mogu ili korektno ponašati ili ćemo mijenjati zakone ako treba i pet puta godišnje. Prema tome, jedan od razloga je što smo se mučili koji prijedlog predložiti. Ako imate bolji prijedlog rado ćemo ga prihvatiti ali nismo htjeli u ovoj godini, u godini gdje smo pola bili u Europi, pola van uvlačiti referentnu kamatnu stopu … [[Govornik se ne razumije.]] Sad budite uvjereni iza 1.1. hoćemo. Znate, nije baš jednostavno tvrditi maksimalno. Mi smo sad sa 11, 12% skinuli na 7%. Znači nešto smo načinili, barem za stambene govorim, za stambene. Jer uvijek vam vele zaustavit ćete stambenu izgradnju. Jer znate kakav sam ja sam u početku mislio ma 2% pa gotovo. Je ali onda je to opet politika Vlade 2% banke neće financirati gradnju stanova. Prema tome, morate uvažavati i ja bih rekao tržišne interese. To je nešto što će biti stvar konačnog rješenja u drugom čitanju. Imate primjedbu na švicarce s obzirom na euro. Mi nismo spominjali švicarce. Mi smo rekli valutna klauzula sa negativnim rezultatom od 20% kao opterećenje građana. Može ići i nešto drukčije. Utvrdimo i niži postotak ako ocjenjujemo da ćemo, a ovim anulirati valutnu klauzulu. Mi zaista možemo anulirati valutnu klauzulu, utvrdimo sa 5%, promjena tečaja, idemo na zaštitu kroz drukčije definiranu kamatu. Prema tome, prijedloge očekujemo. A u ovom trenutku smo ocijenili da samo se želimo brinuti o onima gdje je tečaj značajno porastao, a to značajno smo definirali 20%. Znači, ovo je nešto što možemo i mijenjati, razgovarat ćemo o tome. Vidite najviše je potrošeno upravo na to da probamo vidjeti možemo li na postojeće ugovore nešto promijeniti. Moje zadovoljstvo koje mogu istaknuti ako sam rekao da se tu s bankama nismo uspjeli dogovoriti imamo amandman koji je već pristigao od Hrvatske udruge bankara koji prihvaćaju da mijenjamo kamatnu stopu samo radi ogromnog problema da svakog građanima, svakog korisnika kredita identificiraju, predlažu nekakav prosjek. Znači prihvaćaju da kod onih kojih je došlo do porasta 20% tečaja idemo na prosjek zaključenih ugovora što će mnogima i odgovarati jer su zaključili i po višim kamatama od tog prosjeka. Prema tome, kao što vidite neki rezultat smo postigli. Bankari su svjesni da bi ipak bilo pametno da postojeće ugovore koji njima odgovaraju korigiraju u korist građana koji su. To je prijedlog Udruge bankara. Što znači isplatilo se dugoročni pritisci, razgovori, pritisci. Znate gdje nam je pomoglo to pravno tumačenje Zakona o obveznim odnosima koji govori da loš posao ne može pasti samo na jednu stranu. Ne može pasti i očito da i taj dio je imao nekih svojih rezultata. Sve je to uloženo. Velim, najlakše je predložiti rješenje pa ćemo se nalaziti na Ustavnom sudu pa tada politiku prepuštamo ili ja bih rekao rješenja života u Hrvatskoj prepuštamo sucima Ustavnog suda. Jer ako Udruga bankara to veli valjda banke neće podnijet po nama ustavnu tužbu. Prihvatit će da korigiramo zaključene ugovore i u toj klauzuli. Prema tome, pretpostavljam da možemo reći da smo ipak na neki način postigli nešto sa tim dugoročnim pregovaranjem, postigli da možda i banke prihvate da će promijeniti taj dio ugovora i da na neki način rješenja koja nudimo možemo reći da će biti prihvatljivi a ne predmet sudskih tužbi. Prema tome, ja bih rekao masu ovih rješenja pokazuje da izvršna vlast želi, želi uspostaviti korektnije odnose između građana korisnika kredita i bankarskog sustava i da možda uspijemo definirati. Ali ono što zaista obećava uvijek ćemo promijeniti svako devijantno ponašanje koje treba, svako. Isto tako, vrlo jasno želim reći ova Vlada ne obećava da ćemo biti u stanju građanima otplaćivati kredite. Ne, to ne možemo obećati. Jer da to obećamo moramo drugim građanima posegnut u džep. Takva politika da jednima uzimamo da bi dali onima koji su u problemu radi otplate kredita to u ovoj Vladi za sada nemamo. A kada ste već spomenuli odnos države i banaka onda vam moram reći da nije sjajan, ali ne zato što su banke u stranim rukama. I malo me je začudilo da ste spomenuli 8 mjesec i jedan naš odnos sa poslovnim bankama. Da taj osmi mjesec i taj iznos koji smo refinancirali sa domaćim bankama, imali sve dogovoreno, a onda je kamata skočila 5% znajte nije tržišni odnos. To nije. To je bila ucjena jednog bankara, Hrvat koji je na čelu banke koji nije išao na ekonomske odnose nego na ultimatume koje je postavio Hrvatskoj vladi zbog presude o švicarcima. I znajte iza njega ne stoji niti njegova matica, niti računica. I to je razlog da mijenjamo politiku. Tradicionalne velike banke koje su pratile Hrvatsku ovako se neće ponašati. Da, to su devijantna ponašanja građana Hrvatske. On je Hrvat. To nije politika banke. Ucjenjuje državu, prijeti zbog švicarca, prijeti, ali interesantno vi njega spominjete. 5% je dio njegove politike, ne banke, političke aktivnosti. Da, nažalost i s time se susrećemo u RH.
Zahvaljujem. Imamo prijavljene tri replike. Prva se javila Martina Dalić. Izvolite.
Pa znate kolega Linić to o 5% na 700 milijuna eura je službeni podatak. Tko je, kako i da li je ucjenjivao RH ja to ne znam. Ja samo vidim, [[Upadica Linić: Sad znate.]] Od toga nažalost nikakve koristi zato jer ne trebam ovdje izračunati koliko je 5% od 700 milijuna eura godišnje. Dakle, da li je i tko je ucjenjivao RH ne znam. Problem je nažalost očigledno taj da Ministarstvo financija nije moglo odbiti tu ucjenu, to je problem. I nije moglo otkazati to zaduženje po toj cijeni. E to smatram najvećim problemom. Slažem se s vama nitko, niti pojedinac, niti banka, niti institucija ne bi smjeli i ne mogu ucjenjivati RH, ali tema koju na ovaj ili onaj način ne možemo zaobići a to je stanje u ovogodišnjem proračunu nažalost pokazuje da takvim stvarima Ministarstvo financija postaje podložno. A onda sve drugo što se dešava u ekonomiji je samo izvedenica. I mi dotle u međuvremenu možemo raspravljati ovakve zakone i tumačiti ljudima da će to strašno promijeniti njihov život, ali ja jednostavno samo izražavam skepsu. … [[Upadica se ne razumije.]]
Ministre, molim vas nemojte! Evo ako želite imate mogućnost odgovora na repliku. Hvala.
Krediti u švicarskim francima mislim da smo opetovano rekli da svi ovdje razumijemo da je to za jedan dio građana strašno težak problem. Ono što vam ukazujemo je da moguće je za dio građana taj problem je dosegao takve razmjere da se ne može riješiti administrativnim mjerama kakve ovdje predlažete. Pa nemojmo se zavaravati, ako je tečaj aprecirao 50% a onda smanjivanje kamate za 1% koliko će se dogoditi neće njihovu ratu smanjiti signifikantno. Pa nemojmo se zavaravati! Dakle, potrebni su neki drugi instrumenti, između ostalog i državne socijalne politike. A premijer je rekao da štednje i rezanja više nema.
Hvala kolegice Dalić. Imamo odgovor na repliku. Ministar Linić. Izvolite ministre.
Isprika za dobacivanje, zaboravio sam da imam pravo na repliku. Opet vi pokušavate reći da vođenje ekonomske politike nove Vlade je krivo za stanje u ekonomiji, za stanje građana koji su postali kreditno daleko lošije sposobni nego ranije. Možete vi to koliko god hoćete govoriti, možete vi to dovoditi u vezu ono što vam želim jasno reći osam godina, od 2003. do 2012., je bila godina rasipanja, trošenja neodgovornog i nekontroliranih vođenja financija gdje ste stvorili 200 milijardi dugova, gdje ste ostavili nerestrukturirane tvrtke, gdje ste ostavili dugove. I to je nešto što se treba rješavati. I znamo da to moramo rješavati i ne opterećujemo se s time. Ovdje govorimo o tome hoćemo li ili nećemo nešto oko pitanja odnosa građana i banaka riješiti. Ovo je prijedlog Vlade, vi ga slobodno dovodite u vezu sa ekonomskom politikom ali uvijek ćete dobiti odgovor ona je rezultat vaših 8 godina potpuno nakaradnog nošenja odgovorne funkcije vlasti. Ali isto tako želim reći da jako dobro znate što se dogovara i događa u hrvatskom bankarstvu, dobro znate koje su politike i onda da vam samo jedno rečem da, nije problem mijenjamo bankare, mijenjamo banke. I očito je da dio velikih banaka koji je bio glavna okosnica suradnje s Hrvatskom vladom više neće biti. I samo da vam napomenem što se tiče blagajničkih zapisa i nadalje nema promjena. Tamo biramo koju ćemo banku, a ovdje smo samo htjeli završiti posao s onima s kojim ste vi započeli.
Hvala ministre. Sljedeća replika, Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospdine potpredsjedniče. Gospodine ministre maloprije ste rekli kako ova Vlada neće poticati prodaju stanova u RH i rekli ste i iz razloga što je u Hrvatskoj oko 30 tisuća stambenih jedinica više nego što je potrebno. S druge strane veliki je broj neprodanih stanova. S treće strane govorite pogotovo nećete održavati visinu subvencije za stambenu štednju hrvatskim građanima jer da te iste stambene štedionice ne grade stanove, iako ne znam zbog čega bi oni to i gradili, a s druge strane na taj način porezni obveznici pomažu onima koji novaca imaju za štednju pa im još iz državnog proračuna im se na taj način daje dodatna sredstva jel'. Ali nije mi jasno da ste u tom trenutku prešutili činjenicu da je upravo vaša Vlada na poziciji državnog proračuna ostavila iznos od 238 milijuna kuna za poticanje prodaje stanova. I to imate na poziciji državnog proračuna kako bi prema najavama iz Vlade pompoznim najavama omogućili tim sredstvima prodaju preko 20 tisuća stanova za jedan model, tzv. POS Plus. I taj model vi to dobro znate, započeo je objavom u svibnju i rečeno je da će se iz tog modela prodati 20 tisuća stanova. S današnjim danom, gospodine ministre, taj projekt je doživio potpuni debakl, krah. Mislim da vi znate da je od tih 20 tisuća najavljenih stanova koje će Vlada pomoći prodati prodano 5, dakle 5 stanova je prodano od 38 zahtjeva koliko su građani RH pokazali, koliko vjeruju u taj vaš projekt u taj vaš model. Dakle s jedne strane kažete da nećete osigurati sredstva za subvencioniranje prodaje stanova, a to nije istina jer ste osigurali u proračunu ogromnih do sada nezapamćeni iznos za subvencioniranje 238 milijuna kuna i taj je projekt doživio totalni debakl. Toliko o tom načinu kako i na koji način Vlada promišlja poticanje stanogradnje pa onda i građevinske industrije u RH.
Hvala. Imamo odgovor, ministre Liniću izvolite.
A mislim da ste sami sebe demantirali. Da, u ovogodišnjem proračunu imamo stavku za potpore da se prodaju gotovi stanovi i imamo potporu Stambenih štedionicama to imamo unutra. Ali što je odgovor, građani ne mogu i ne žele više kupovati stanove, ne žele. prema tome, nismo mi preko noći odlučivali, nismo. debelo se analiziralo što se događa i nije nam pravo što građevinske firme nemaju što raditi, ali polako dolazite do statističkih podataka koje svako može pročitati. Više je stanova nego što ih ima obitelji, neprodani stanovi, građani nezainteresirani ne zato što ne vjeruju Vladi nego niti imaju sredstva niti su potrebno kupovati 2, 3 stana. I s druge strane štedionice koje ne grade više. Ali struktura štediša u tim štedionicama pokazuje da su to više imućni građani koji spretno iskorištavaju priliku da zarade na dodacima na kamate. I odgovor je, nećemo više to poticati. Ali ste čuli i novi program Vlade, ministrica Mrak-Taritaš je vrlo jasno rekla, gospodo pa postalo je svjesno ne trebamo više poticati kupnju stanova, iznajmljivanje stanova. Mi želimo zajedno s tim bankarskim sustavom te stanove koji su neprodani koji opterećuju građevinski sektor uzeti i istina dogovaramo sa bankarskim sustavom da se ne otplaćuju stanovi da se plaća kamata na uloženo i plati dio PDV-a i da to bude nova politika, da građani uđu u najam a ne da postanu robovi. Kao što vidite Vlada je promijenila u godinu dana 360% svoju politiku i to sada pokušavamo dogovarati, to su naši odgovori, ne kupnja, jer su to robovi nego najam. Pa prema tome samo poslušajte što Vlada veli i vidjet ćete da imamo program
Hvala. Sljedeća replika Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi ministre Linić, rekli ste da su banke pokušali ili banke ucjenjuju, bankari ucjenjuju i to je svjetska praksa, banke svugdje ucjenjuju, znate da banke … imamo korporativnu demokraciju na djelu. Prije dva dana emitiran je na HTV-u jedan odličan dokumentarac Arsena Oremovića zove se "Brak sa švicarcem" u kojem se govori o ljudskim sudbinama onim ljudima koji su digli kredite u švicarcima. Mi ovdje u Saboru govorimo o tim ljudima kao o brojevima kao o pukoj statistici. To su tragedije, ljudi umiru od toga, ljudi se ubijaju zbog toga, a mi ovdje deklamiramo neka pravila po kojima banke imaju pravo što god žele, kao što je rekla gospođa Dalić da je to utopizam. Mislim ja se borim da srušim ono za što se ona zalaže. Sasvim sigurno da se treba suprotstaviti bankama. Trebamo govoriti ovdje u Saboru, nije predmet današnje rasprave, a to je o jednom drugom zakonu a to je Zakon o obveznim odnosima, trebamo napokon početi razgovarati da netko ne kaže ne može se devizna klauzula ukinuti preko noći. A imali smo i prije dvije godine čak i preporuku Vladi još je HDZ-ova vlada bila na vlasti guvernera Željka Rohatinskog koji se itekako zalagao za to da se devizna klauzula ne ukine. Tada je rekao preporučujem da se država počinje spremati na to da se ukine devizna klauzula. Međutim, mi nismo čak ni počeli razgovarati o tome, nismo počeli ni analizirati što bi to značilo, nismo počeli ozbiljno razgovarati kako pomoći tim građanima da se ne ubijaju i dalje su prepušteni pljačkaškim bankama koje deru kožu.
Zahvaljujem. Imamo odgovor. Izvolite ministre.
Slažem se ja da je devizna klauzula problem u Hrvatskoj. I ono što mogu reći i ponavljam, deviznu klauzulu ne treba dirati jer građani imaju svoju štednju i nama nije cilj da ta štednja nestane i on ima pravo na tečajeve i tečajne razlike na svoj novac, na svoju imovinu. Ono što mi možemo, možemo u ovom zakonu zabraniti zaduživanje u devizama, možemo zabraniti i mi smo riješili problem. na kunu ne može biti devizna klauzula, ne može biti devizna klauzula. Prema tome to je nešto što se mi nismo usudili. Zašto se nismo usudili? Pa vidite digli smo 2% PDV-a pa smo bili optuženi da osiromašujemo potrošnju, pa smo rekli ljudi pa nije uredu da se iznad jedan minus zadužujete pa je opet napad uništit ćete ekonomiju. Zabraniti zaduživanje u devizi to znači da će možda biti manja količina kredita. A da li to znači ugrožavanje potrošnje i sve tako dalje? Znači to su potezi koja imaju rješenja. Možemo mi otvoriti tu raspravu, ne moramo sa ovim zakonom donijeti, a otvorimo ponovo, za 2 mjeseca možemo ići ponovno sa prijedlogom Nema zaduženja u devizama u Hrvatskoj, nema. I onda smo riješili taj problem i bankama to nećemo omogućit, građanima to nećemo omogućit. Prema tome, rješenja postoje ali nisu tako jednostavna.
Hvala. Nastavljamo s raspravom po klubovima. U ime kluba HSU-a Željko Šemper. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani ministre, s obzirom da ste vi i mi umirovljenici vaša bliža budućnost ja se u njihovo ime također pridružujem čestitkama, prvo sa željom za vaše dobro zdravlje, a drugo da prikupite sredstva za prosinačke mirovine. Kolegice i kolege, kako izgleda ove izmjene i dopune Zakona o potrošačkom kreditiranju će na jedan pošteniji, moralniji i pravedniji način regulirati poslovni odnos vjerovnika i primatelja kredita. Posebno se to odnosi na zaštitu slabijeg partnera, na potrošača koji će dobit dodatnu zaštitu, a kod uzimanja kredita biti bolje informiran s mogućim rizicima koji prate svako zaduživanje građana. U tom odnosu pokazalo se da su građani potrošači uvijek izvukli deblji kraj iako je djelomice i njihova odgovornost kod prekomjernog zaduživanja koje se treba ograničit prema njihovim primanjima. Veliki problemi kod divljanja tečaja švicarca prelilo je čašu što je bilo uzrok noćnih mora svih onih građana koji su uzimali kredite u toj valuti. Prema posljednjim podacima HNB-a građani su prestali vraćati 4 milijarde kuna stambenih kredita, a svaki deveti kredit je u švicarskim francima. Krediti su se uzimali dosta olako jer je to u ono vrijeme izgledalo prihvatljivo i vrlo povoljno, a nisu previše vodili računa kako je svako uzimanje kredita rizično. Nisu razmišljali da tečaj neke od valuta može odletjet do neba ili da može doći do problema kod njihovih prihoda. Sjećam se '70.-tih godina prošlog stoljeća iako hrvatsko tada nije bilo potrošačko društvo, zaposlenici su također uzimali kredite za gradnju kuća ili rjeđe za kupnju automobila. Ali se u ono vrijeme u godinama vraćanja kredita situacija okrenula u obratnu korist. Visoka inflacija povela je kredite pa su mjesečne rate imale vrijednost kutije cigareta, za razliku od ovih današnjih povećanih rata kredita. U ono vrijeme imali su dakle više sreće. Jedan dio građana nije volio dizat kredite već su štedjeli pa onda kupili ono što im je trebalo i takvi nisu imali probleme zbog nemogućnosti vraćanja kredita. Do dolaska krize banke su nametljivo nudile potrošačke kredite a građani su ih, posebno mlade obitelji, uzimali bez puno razmišljanja. U kratko vrijeme nakon što su dobili posao htjeli su imati, a i to je bila potreba, i stan i auto, otići na more ili na skijanje i sve se to moglo na kredit. Oni s nižim primanjima, oni koji su radili a nisu redovito primali plaću, oni koji su ostali bez radnog mjesta bez minusa na računu nisu mogli plaćat ni režije što se vidi iz 300 tisuća blokiranih računa i 270 tisuća ovrha sa dugom od 20-tak milijardi kuna. Oni su ostali čak i bez cijelih iznosa plaća ili mirovina. U pitanje je došlo puko preživljavanje. Nevraćanjem kreditnih rata u probleme dolaze i banke koje pokazuju mišiće i štite svoje interese, ukidaju prekoračenja po tekućim računima građana ili ih smanjuju. I zbog toga će ove izmjene zakona dobro doći jer idu u korist slabije ugovorne strane, a to su građani potrošači. Ovaj tjedan je i Europski parlament donio novu direktivu kojom se propisuje veća kontrola pri odobravanju kredita, ali i pojačava zaštita dužnika prilikom ovrhe. I prema važećem zakonu nizom odredbi je reguliran odnos banke i potrošača, posebno o pravima potrošača, ali i nedovoljno njegove informiranosti kako kod uzimanja kredita, tako u vrijeme njegova trajanja, a posebno kad potrošač dođe u probleme i ne može na vrijeme izvršavat svoju obavezu vraćanja kredita. Banke su se tom prigodom postavile kruto, snagom jačega štitile su samo svoj interes. Dosta problema postojalo je i kod odobravanja, posebno kod ukidanja prekoračenja po tekućim računima, tzv. minusa gdje su banke jednostrano donosile odluke o smanjenju minusa, nisu upozoravale građane ili im ponudile postepen prijelaz na smanjeni iznos odobrenog prekoračenja. Banke su radile ono što im je osnovna djelatnost, nudile su kredite svih vrsta, a na građanima je bilo da ponuđeno uzmu ako su procijenili da će posuđeno moći vratiti. Na kraju se ipak sve svodi da je kredit lako uzet, a teško otplaćivat. Ovim izmjenama i dopunama važećih zakona država ima pravo i obvezu intervenirati u ovo problematično područje i tako zaštitit potrošače, posebno kad to zahvati veliki broj građana što se vidi po broju blokiranja računa i broju ovrha. Izmjenama se zabranjuje uvođenje novih naknada nakon sklapanja ugovora o kreditu, a ministar financija će naknadno detaljnije definirati visinu naknada. Time se izbjegava mogućnost vjerovnika da dodatno podiže cijenu kredita. Vjerovnik je sada dužan pisanim putem upozorit potrošača na rizike s promjenom tečaja ili promjenom kamatne stope. U slučaju kad je ugovorena promjenjiva kamatna stopa točno se moraju definirat parametri koji se mogu koristit za promjenu ugovorene kamatne stope. Kod te odredbe je vrlo važno da se primjenjuje i na sklopljene ugovore prije stupanja na snagu ovog zakona kod kojih nisu bili definirani parametri za promjenu kamatne stope. Ovi parametri, fiksna marža i razdoblje promjene kamata ne smiju biti veći od početnih u slučaju rasta strane valuta većih od 20% u odnosu na domaću valutu. Primjena ovog zakona ima i retroaktivno djelovanje. Njena svrha je opravdana jer se radi o otklanjanju uočenih dosadašnjih nepravilnosti i neravnopravnog položaja građana potrošača kod kredita, s promjenjivom kamatnom stopom koji su bili ovisni o volji jače strane iz ugovora a to su uvijek banke. Za korisnike stambenih kredita određuje se maksimalno dopuštena kamatna stopa koja ne smije biti viša od prosječne kamatne stope na odobrene stambene kredite po svim valutama u Republici Hrvatskoj uvećane za jednu trećinu. Slično je i kod potrošačkih kredita gdje se prosječna kamatna stopa može uvećati za pola. Takvu prosječnu kamatnu stopu određuje i objavljuje Hrvatska narodna banka na svojim internetskim stranicama. Na taj način ovim odredbama građane se štiti od prekomjernog rasta kamatnih stopa posebno od prekomjernog dugoročnog zaduživanja kod rješavanja stambenih potreba. Tu je intervencija države potrebna posebno zbog toga što prosječna kamatna stopa u zemljama euro zone iznosi 3,35% dok je u Republici Hrvatskoj 5,3%. U posljednje vrijeme mnogo priče je bilo oko dopuštenog prekoračenja po tekućem računu koji je građanima bio jedini način plaćanja režija i ostalih potreba njihove obitelji. Banka je sada dužna obavijestiti potrošača o umanjenju ili ukidanju dopuštenog minusa i omogućiti potrošaču bez ikakvog dopunskog troška otplatu iznosa u 12 mjesečnih obroka i kamatnom stopom koja vrijedi za dopušteno prekoračenje po tekućem računu. Za nastale uočene probleme potrošača kriva je poslovna politika banaka koje su svjesno nudile minuse čak do tri mjesečne plaće ne vodeći računa o rizicima za te dužnike, ali ni za svoje poslovanje. Klub Hrvatske stranke umirovljenika podržat će ovaj prijedlog zaštite hrvatskih građana potrošača ali imamo i jedno pitanje. Može li ovaj zakon ili možda neki drugi spriječiti poplavu silnih raznih letaka koje bezobrazno umirovljenicima nude kredite stotinu puta veće od prosječne plaće? Isto mi nije jasno zbog čega uz ponudu ovih kredita idu i lijepe žene. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega Šemper. Imamo prijavljeno nekoliko replika. Prva se javila Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Evo poštovani kolega u svom govoru, svom izlaganju dobro ste konstatirali dakle kada su ljudi dizali kredite u švicarcima kako je to za njih izgledalo prihvatljivo i primamljivo, te ste i ustvrdili generalno kako je kriva zbog svih ovih nedaća koje je mnoge građane zadesila upravo poslovna politika banaka. Što se tiče prvog htjela bih reći i posebno još apostrofirati da je to jedan od najvećih grijeha banaka, to bezobzirno iskorištavanje ljudi a jeste upravo neupućivanje banaka svojim klijentima u njihova prava i u njihove obveze prije svega u pogledu rizika, a sami sebe jer često nisu u službi upravo poticanja gospodarstva i niti industrije pa sami sebe proglasili da su oni industrija, da oni daju i proizvode. Ma koje crne proizvode! Molim vas, ako je već i tome tako, ako ćemo njihove usluge nazivati i proizvodima onda se postavlja pitanje da su dužni na tom svom proizvodu napisati deklaraciju koji rizici proizlaze iz određenih proizvoda. Međutim, najčešće ovo kad govorite da je kriva poslovna politika banaka mi često govorimo kriva je banka, kriva je ona. Ne, krive su dosadašnje vlade što su im to dopustile, a banke nisu ništa krive. Krivi su oni koji su im to dopustili. Zato gospodine ministre Liniću vama treba prije svega danas čestitati na hrabrosti. Ovo je jedan od prvih koraka kako se odgovorna država i odgovorna vlast ponaša prema svim sudionicima života u Republici Hrvatskoj pa i financijskim institucijama, a podredno vam čestitam i rođendan.
Zahvaljujem. Imamo odgovor, kolega Šemper.
Pa samo kratko mogu reći da bez rada nema ni nove vrijednosti, a ono što smo svaki uvidio kad je dizao neki kredit da su to obaveze i prava na kakvih tri, četiri, pet stranica koje niti jedan dužnik koji diže kredit nikad nije pročitao posebno one sa malim slovima koje su praktički najvažnije u tom dužničko-vjerovničkom odnosu.
Zahvaljujem. Sljedeća replika Dragutin Lesar. Izvolite kolega.
Kolega Šemper, rekli ste da ljudi nisu vodili računa kad su uzimali te kredite, praktički da su bili lakovjerni. Gledajte sad kada potrošač ode u dućan i kupi pokvareno mlijeko, otruje se i umre mi mu velimo bio si lakovjeran jer nisi pročitao rok trajanja. To je otprilike ista, slična usporedba. Nisu ljudi bili lakovjerni, nego su banke, ljude, građane ove zemlje proglašavali kreditno nesposobne za kredite u kunama i eurima, ali su bili jedino kreditno sposobni za zaduženje u švicarskim francima i nisu imali izbor ili švicarac ili ništa. To je problem kojega valjda sad svi razumijete koliko god smo tri godine govorili o tom problemu. Međutim, pažljivim iščitavanjem ovog prijedloga zakona još nisam siguran da smo riješili dva problema. Naime, cijelo vrijeme vlada jedan nesporazum oko devizne klauzule kad mi o njoj govorimo. Ja sam mislio da u Hrvatskoj postoji devizna štednja i kunska štednja, devizni krediti i kunski krediti. Banke u kreditima o kojima govorim nisu isplaćivale kredite u eurima i švicarcima nego u kunama, samo su im otplatu vezale na stranu valutu. Devizna štednja, tko im brani kupiti devize i oročiti u banku. Ali dati kune pa onda na to obračunavati tečajne razlike e to je manipulacija od strane banaka. I drugi najnoviji vrst problema u Hrvatskoj strane štedne zadruge posebice iz Austrije putem kreditnih posrednika zadužuju građane za kredite za stambene zgrade, a da nisu registrirane u Hrvatskoj, a hrvatski sudovi izvršavaju ovrhe po takvim ugovorima koji su falsificirani da su sklopljeni u inozemstvu a sklopljeni su u Hrvatskoj. Nisam našao rješenje zabrane takvog poslovanja i mogućnost intervencije države u ovom zakonu.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Šemper.
Pa kolega Lesar ja mogu odgovoriti da kod nas postoje praktički dvije vrste dužnika. Oni koji na brzinu žele imati bolji standard i divim se onima koji kad pročitam digao je kredit 100 tisuća eura. A ne znam da li je kod dizanja kredita taj razmišljao da li ja to mogu otplatiti, što se može dogoditi, mogu li ostati bez posla, može li mi biti neka nesreća u obitelji i sve krene nekim drugim nesretnim slučajem. Na drugoj strani neki su prisiljeni, posebno mi umirovljenici gdje je prosječna mirovina 2200 kuna, gdje treba platiti režije, gdje umirovljenici uglavnom dižu kredite ili zbog svojeg zdravlja i liječenja ili da plate te režije na koje su naučili da budu najprije plaćeni. Prema tome, u životu ima svakakvih slučajeva i mislim da je svaki svoj dužnik, onaj koji diže kredit ima ili sreću ili nesreću zavisno u kojem vremenu je živio. Mi smo nekad, i oni ljudi koji su dizali, to sam rekao, koji su dizali kredite u ono dobro vrijeme visoke inflacije isto bi se dogodilo da je ovaj švicarac pao ispod onog tečaja za koji su dobili kredit. Isto bi … [[Govorniku isključen mikrofon, ne razumije se.]]
Hvala i vama. Sljedeća replika, Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi kolega Šemper ispada po vašoj raspravi da država se treba ponašati kao lutrija. Imaš sreće, nemaš sreće, zavisi u kojem razdoblju živiš. Vi ste rekli da građani nisu razmišljali kad su uzimali kredite. Postoje neki ministri koji su optuživali građane da su bili gramzivi kad su uzimali kredite, da su kalkulirali. U Americi postoje dvije vrste najglasnijih reklama. To su reklame za brzu hranu i to su reklame za fitnes. I odlično i jedno i drugo ide. Prvo se debljaju a onda pokušaju istopiti to što su se udebljali. Sjetite se reklama za švicarac, sjetite se što se sve na televiziji vrtjelo uz švicarce. I što su ljudi kad su dizali kredite? Imali su povjerenja u državu da će ih država zaštititi. Država postoji radi građana, ne zbog same sebe. Država nije grb, himna, zastava i još neka obilježja, država postoji zato da bi štitila svoje građane i da bi se o njima brinula. Govorili ste o i govori se ovdje u zakonu o građanima kao potrošačima. Čak i ono ružno to su potrošači, samo troše. Ako sklapate ugovor sa bankom onda ste poslovni partner banke, onda ste ugovorni partner banke. Međutim, država štiti jednog partnera, drugog ne štiti. A to su vidimo stotinu tisuća. Vi ste rekli o podacima, 270 tisuća plus 300 tisuća to je 600 tisuća obitelji u RH u dužničkom ropstvu, u nekoj vrsti dužničkog ropstva. Ako pomnožimo sa 4 to vam je izračunajte skoro 2,5 milijuna građana se tiče ovo, a mi to razgovaramo ponovit ću kao prije o statistici, kao da su ljudi krumpiri, kao da su ljudi brojevi. A znate gdje ljude brojevima su, gdje su im stavljali brojeve? Pa nemojmo se tako ponašati.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Šemper.
Ja samo želim reći da svaki građanin ponaosob odlučuje gdje će uzeti kredit, u kolikoj visini će dizati kredit i prije svega misliti da li će to moći otplatiti. Vremena su takva došla da je teško otplaćivati i kredite i posebno plaćati režije. Prema tome, na bankama je ona osnovna djelatnost, one nude i ovi po raznim plotovima ili po tramvajima nude ove letke bezobrazno, kaže do 220 tisuća kredit jednom umirovljeniku. Posebno se to odnosi na umirovljenike. Mislim da svaki onaj može sam odlučiti, nitko ga nije natjerao, da sam odluči da li može vraćati taj kredit da ne dođe u ovakvu situaciju kakvih ima danas stvarno i previše. Hvala.
Hvala i vama. I zadnja replika Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Kolega Šemper htio sam vam reći kad ste već govorili o onim kreditima iz '70-ih i '80-ih prošloga stoljeća jel', a pamtimo i vi i ja takve kredite jel' da je tada kamata se računala dakle na ukupnu svotu dignutog kredita bez ove naznake dakle godišnja kamatna stopa. Dakle, ako dižete 100 tisuća kuna, ako je kamata 10% ili bila 12% onda ste dužni 12 tisuća. Dakle, ukupno glavnicu plus 12 tisuća. Danas je to sasvim drugačije. Pa onda ukupan dug, a računajući ovaj obračun koji danas postoji je dakle 20 i 30% pa i do 50%, a ima i onih kredita koji se tako obračunavaju da su dužni dvostruko više od glavnice koju ste podigli. To je problem bio kad ste govorili da je rata došla kutija šibica. Dobro, to je inflacija pojela jel'. Ali evo, samo jedan prilog tome kakav je način bio obračuna kredita u to vrijeme, a kakav je danas.
Hvala. Odgovor, kolega Šemper.
Pa mogu reći da kad usporedimo, kompariramo nije bilo toliko banaka nekad kao danas. Kad usporedimo one banke i njihovo poslovanje i ove domaće i inozemne banke vidimo da je bio onaj jedan pošteniji odnos da banke nisu koristile sve druge mogućnosti naknada, kojekakvih marža pa da taj kredit naraste daleko više nego ono što je dužnik digao. I u prošlom vremenu bilo je i različitih drugih, u poduzećima stambenih fondova gdje su radnici sami uplaćivali, međutim bio je tamo problem što tamo mladi radnici nisu mogli dobit kredit jer su uvijek stariji sa više staža imali prednost. I također se je moglo i onda graditi kuće, međutim nije se to moglo za godinu dvije nego su primjerice umirovljenici sa takvim manjim kreditima ili oni što su uštedjeli gradili kuću i po 20 i 30 godina pa sve do same mirovine. To je velika razlika između onog vremena i ovih današnjih banaka koje se praktički ponašaju zelenaški prema građanima.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDSSB-a Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Gospodinu ministru čestitke. Evo imate radni rođendan jeli tako danas, a mi smo stariji naučili da radimo i na rođendan pa nam nije tako teško. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju. Ja bih prije nazvao zakon o pokušaju sprovođenja socijalne politike ove Vlade preko mrvica koje potražujemo od komercijalnih banaka. Kada govorimo o 350 milijuna kuna za koje ćemo uštipnuti od komercijalnih banaka putem ovih mjera tako je otprilike predviđanje, onda je to zaista mrvica u odnosu na dobit koju banke ostvaruju komercijalne banke na hrvatskom tržištu kapitala u RH. i ono kako smo mi u Hrvatskoj rasprodali prije neću govoriti o vladama, uopće me ne zanima kojeg je ideološkog predznaka bilo lijeva ili desna, dokapitalizirali dakle uložili novac građana u banke i onda ih prodali. Danas što se događa? Pa događa se to da se zapravo Hrvatska sa 230 tisuća ljudi koji zbog dugova imaju blokirane račune sa 330 tisuća nezaposlenih dakle ukupno oko 600 tisuća puta 3 ili 4 to je pola Hrvatske, otprilike pola Hrvatske je zapalo u dužničko ropstvo. To je činjenica. Dakle Hrvatska je zapravo ako je to dužničko ropstvo, a rob se kaže na latinskom colon Hrvatska je kolonizirana. Od koga,kako? Pa upravo putem komercijalnih banaka koje su ušle na hrvatsko tržište i jedino HPB koja ima udjel kapitala par posto, ne bih htio lamentirati o tome koliko ima posto, evo i ona je na dobošu i na bubnju da se proda. Kome? To će se tek po natječaju vidjeti. I kada god kako naša javna televizija uvijek ima i aktualna i kako prati aktualna događanja onda kao što je neki dan bio film "Ljudožder vegetarijanac" pred štrajk liječnika kako bi nagrdila liječnike i bolnice i sustav zdravstvu RH tako je ipak prikazan i film, valjda to ide u korist javnosti ili javne vlasti ili ove vlasti, prikazan je film "Život sa švicarcima". Ne znam tko ga je gledao bio je gospodin Vukšić je sudionik toga filma i gospodin Lesar ovdje nazočni, Marić također, pa ne znam tko ga je gledao ali zaista kada čovjek pogleda te dramatične ljudske sudbine, te sudbine ljudi koji su zapali u velike poteškoće i kojima je zapravo propao život zbog kredita u švicarcima onda se moramo priupitati kako se to moglo dogoditi i kako nijedna vlada nije intervenirala. Slušao sam ja apele onoga iz Remetinca premijera, apele, apeliram na banke da bude valjda na samilosne. Apelirala je ova Vlada na banke i ovo je prvi zakon doduše kasno je došao koji eto je uštipnuo tu mrvicu od dobiti banaka, a u korist ovdje kaže potrošača. Iako bih ja rekao to su ljudi koji su potpisali ugovore sa bankama, potrošač je malo ružna riječ, ali dobro. Nije ružna ali nije adekvatna ajde da kažem. E sada u tom ne sukobu nego jednom razgovoru gluhih između banaka i potrošača, kaže mi smo vama ponudili ugovor vi ste to popisali, sitnim šesticom da ne morate najdeblje naočale uzeti da biste pročitali. Doduše pravnici kažu neznanje ne opravdava. E sada bankarski proizvod ili kredit bilo da je on stambeni ili nije stambeni dakle nije namjenski se proglašava proizvodom. Što je to banka proizvela ja ne znam. Ima li tamo neka tvornica koja proizvodi nešto? Nema. Ima li tamo tvornica cipela? Nema. To je usluga, nije proizvod nego usluga. I onda kada imate proizvod kao što je ili nekakav farmaceuti kaže slušajte upute liječnika ili vrlo brzo isto tako liječnika ili ljekarnika kako se reklamira na našoj javnoj i na drugim komercijalnim televizijama. A upute liječnika ili ljekarnika su vam zapravo upute banke koji su pisane šesticom ili četvorkom da ne možete vidjeti nikako. Ili pak vam ne kažu kada dižete kredit kolika ja naknada za obračun kredita. Pa onda imate najnižu kamatu jedne, neću spominjati ime banke da ne bih reklamirao nijednu banku ni pozitivno ni u negativnom kontekstu, gdje je kamata najniža za nenamjenski govorim kredit, a onda kada dođete taj kredit realizirati onda kaže platit ćete 3,5% naknade za obračun kredita. Iako to nemate 3,5% na 200 tisuća to je 7 tisuća kuna, onda vam ta naknada uđe u kredit, kažu nema problema mi ćemo to vama uvesti u kredit pa onda vraćate kredit od 103,5 a ne od 100 tisuća kuna i na te 3,5 naknade za obračun kredita plaćate uredno 5, 10 ili 20 godina kamatu pa ćete onda vidjeti kolika je ta naknada nakon 20 godina na 3,5 tisuće recimo ako je kredit 100 tisuća, ogromne. To je prevara. To je prava prijevara. U susjednoj državi, mogu samo reći da je na istoku, da ne spominjem ime, nema potrebe, dakle na istoku, neki dan sam gledao opet na našoj i javnoj televiziji, a u vezi sa tim švicarcem je Vlada odavna donijela odluku da se na taj način ne može pljačkati dotični narod ili građani te države. ima više naroda i narodnosti. Kako to da Hrvatska Vlada nije mogla donijet takvu odluku? Kako to da Hrvatska Vlada nijedna nije donijela odluku da zaštiti te tzv. bankarske potrošače? Nije li bilo dobre volje ili je bio dovoljan apel. Parole, parole, parole, ima jedna pjesma, na talijanskom riječi, riječi. I ništa više. Ali apel bankama, to su kao apel gluhom. One su našle modus da na sve moguće načine, od onih usluga, opomena, sve živo naplate, i što nemaju pravo i što imaju pravo i nitko ih ne kontrolira posebno. HNB što je ona učinila? Na njoj leži teret također za regulaciju bankarskih usluga i stvari, ali toga nema, to je izostalo. I onaj bivši guverner proglašen najboljim guvernerom od onih kojima je poslužio i ovaj današnji zapravo nemamo, ništa zapravo nemamo u ovom smislu u kojem je ova Vlada i mogu vam reći gospodine Liniću da će klub HDSSB-a podržati ovaj vaš zakonski prijedlog pa iako se radi o mrvicama ili bar ja se nadam o početku jedne i oštrije regulacije u bankarstvu u ovom sektoru jer država to su građani. Država je dužna zaštititi svoje građane, jasno ne na način kako ste i sami rekli da nekom oprašta ili nešto, ali da se postave pravedni i pošteni odnosi između banaka, komercijalnih banaka i njenih komitenata, odnosno potrošača kako se ovdje zovu jer se zovu i potrošački krediti. A ne da zapravo se banke potpuno, gotovo potpuno izjednače sa lihvarskim modelom i sa onim što je gospodin Šemper pokazivao sa lijepim ženskima, oglase za lihvarske kredite od nekakvih nepoznatih zadruga ili ne znam ni ja koga. I o tim zadrugama koje nose zvučno ime jedne od naših banaka, a registrirana je u Austriji i zbog koje su mnogi građani, pogotovo ovog SZ dijela Hrvatske, dakle Međimurje, Zagorje, Zagreb itd., postali zapravo robovi, dužnički robovi. Ljudi stanuju u svojim kućama kao podstanari, a banka im naplaćuje podstanarstvo, najam, a njihova kuća je bila, pripala je dakle u vlasništvo banke. I o tome je bila emisija ili jedna reportaža na našoj ili je pak na komercijalnoj javnoj televiziji, sad točno ne znam. Ta ista banka prijevarom upotrebljava ime jedne visoko rangirane komercijalne banke u Republici Hrvatskoj, ali nije ta i ta banka nego ta i ta zadruga. Samo je dodano ono zadruga. O stambenim štedionicama, one su se pretvorile samo u štedionice i točno je to da mnogi štede upravo uz državne potpore koje, od one sad je 10% koliko ja znam, da bi se na njihov konto upisao, a stambene štedionice zaista više ne grade stanove. Nema investicije, dakle posluju isključivo komercijalno, a zovu se stambene štedionice i država im daje potporu od 10% da bi ta kamata koju daje štedionica, koja je relativno niska, bila poduprta novcem svih poreznih obveznika od 10%. Jel to logično? Nije. Jel to suvislo? Nije. Dakle ovo je zakon i zakonski prijedlog koji je pomalo ja bih rekao zakasnio. Nadalje, ovdje imamo neke, konkretno o samim člancima zakona, u kojemu piše, u članku 11. piše da se fiksnu maržu razdoblje promjena kamatnih stopa određuje HNB najkasnije do 1. siječnja 2014. Zbog čega ne ranije? I u članku 13., dakle 90 dana od dana objave u Narodnim novinama nakon usvajanja zakona. Zašto ne odmah gospodine ministre? Pa banka može izračunat prosječnu kamatnu stopu HNB u roku od dva sata jer ima podatke iz svih komercijalnih banaka. Čemu čekati 1.siječnja 2014.? Bankarski sat ne stoji, on kuca, on stalno ide i melje, melje u sadašnjim uvjetima zapravo svog potrošača. Iako mu ne bi trebalo stati da potrošač zapadne u poteškoće i dobit banke ovisi o stanju potrošača. No dovedeni smo do toga da 270 tisuća građana je kreditno nesposobno, da zbog dugova imaju blokirane računa, da imamo stalan rast broja nezaposlenih, osim u turističkoj sezoni i evo tih 600 tisuća nesretnih ljudi koji su dovedeni u takvu situaciju zaista ja bih rekao da ono što je nekada ovdje na ovom Saboru odbijano kada sam govorio o mogućnostima da građani i država uđu u dužničko ropstvo sa gnušanjem od strane premijera ili ministara, nije bitno kojih, mislim da se sada zapravo dogodilo. I ne bih to tako htio mirno konstatirati, nego još onda kad smo upozoravali na to što će se dogoditi, a nije činjeno ništa i zbog ovog evo zakona koji predviđa da ovaj dug koji nastaje na tekućim računima se može otplatiti u roku od 12 mjeseci, dakle nekako reprogramirati reklo bi se da se ova kamata ipak svodi za stambene kredite plus jedna trećina u odnosu na prosječnu kamatu u Republici Hrvatskoj ili plus jedna polovica u odnosu na stopu, prosječnu kamatnu stopu u Republici Hrvatskoj za nestambene kredite ipak donekle ili pomalo se nazire uvođenje reda u taj sektor i nekim novim mjerama koje će se pokazati prilikom primjene ovoga zakona još popraviti i još poboljšati smjernice kojem ovaj prijedlog zakonski teži. Mislim da bi upravo na tom principu pravednosti i razdiobe rizika između potrošača i banaka trebalo još poraditi. Ja nisam financijski stručnjak nego sam liječnik, ali u svakom slučaju i mene i neke moje prijatelje i rodbinu je zakačila i povećanje švicarskog franka i krediti u švicarskim francima i nekakve druge još kako kažu nekakvi bankarski proizvodi iliti pak usluge koje su pružene koje su zaista smiješne. To ne možete vjerovati što vam sve banka naplaćuje, kako gasi račun uz naplatu, žiro-račun, kako te obavještava i naplaćuje, kako a opet nutkaju prekoračenje duga u iznosu od dvije, tri ili više plaća [[Upadica Batinić: Kolega Grubišiću evo vrijeme je isteklo. Zaključite.]] Zaključio.
Hvala. Bit će prilike kroz replike. Prijavljeno ih je šest. Prvi se javio Branko Vukšić, izvolite.
Uvaženi kolega Grubišić, prije svega film Ljudožder vegetarijanac je planiran u ljetu. Tako Hrvatska televizija ne reagira tako promptno, znači nije zbog toga da bi ocrnila liječnike. I drugo nije život sa švicarcem, nego brak sa švicarcem mada nekad brak zna biti i život [[Upadica: Samo nekad.]] Da, samo nekad. Govorili ste o tome, o robovlasništvu, o robovima, o tome kako je Hrvatska kolonizirana. Ja sam u svojoj jednoj replici govorio da se to, taj naum koji su sklopili britanski i američki bankari i veleposjednici od 1863. kada su se prvi puta susreli se sprovode do dana današnjega i uspješno se pere mozak tako da se ovdje nama u Saboru govori da nema drugog sustava osim toga da jedan posto ljudi na svijetu ima svo bogatstvo ovoga svijeta. 99% služinčadi, 99% robova, mi to trebamo prihvatiti kao činjenicu, kao socijalna država, kao država kojoj je na čelu socijal-demokratska vlada. Netko se to miri s time, neto se ne miri s time. Mi se sasvim sigurno nećemo s tim miriti. Mi smo postali umjesto suverene, socijalne države točno je kolonija. To je evidentno. Sve su uzeli ono čime se može upravljati, pa ponavljam i naš premijer govori ne, ništa nećemo imati. Šta to ima veze tko je vlasnik? Tko je vlasnik banaka? To je gospodin Čačić isto govorio. Ja bih molio gospodina Čačića on ima nekoliko automobila da mi da jedan automobil da vozim, nije važno tko je vlasnik, pa nek' budem ja vlasnik. Ma mislim ovdje se neoliberalizam se puši i valjda iz dimnjaka ide, ko dim. I mi smo napravili idole od onih koji uzimaju najviše profita i to je strašno.
Hvala. Odgovor kolega Grubišić.
Kolega Vukšić potpuno se sa vama slažem. Vi sami ste vidjeli evo možete sići dolje na trg i ući u bilo koju banku kako te banke izgledaju. Već samo po vanjskom izgledu ili po da kažem kvakama na vratima možete vidjeti kako stoji, kako ona stoji a na čijim je to, a ako ste išta gradili onda znate kako je skup materijal i sve skupa pa se pitam kako su te banke i te financijske ustanove izgradile takav luksuz sebi. Pa točno, upravo onako kako ste i vi rekli. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeća replika Draguin Lesar, izvolite kolega.
Kolega Grubišić, spominjali ste strane kreditne zadruge, niste izgovorili ime. Ja ću javno reći da se meni poznati slučaj najčešće odnosi na Reiffeisen zadrugu. I ovom prilikom pozivam sve građane i građanke Republike Hrvatske da ne nasjedaju posrednicima Reiffeisen zadruge u Hrvatskoj i da ne ulaze s njima u nikakve poslovne kreditne aranžmane jer iza tog projekta se krije prevara i podvala. Oni namjerno dovode korisnike kredita u nemogućnost plaćanja i kredit pretvaraju u leasing, uzimaju im stan, kuću, plaćaju podstanarstvo i vraćaju kredit, razliku kredita između vrijednosti nekretnine i duga. Pozivam i ministra pravosuđa Miljenića da hitno intervenira u zakonodavnu regulativu da se takvi ugovori u Hrvatskoj proglase ništetnim jer su sklopljeni mimo propisa o sklapanju ugovora o kreditiranju građana. A oni pak koji smatraju da oni koji su se zadužili u kreditima uz deviznu klauzulu bi profitirali da je tečaj jako i naglo pao u velikoj su zabludi, jer u ugovorima su banke davale klauzule o najnižem tečaju valute po kojem će se obračunavati anuiteti i ukoliko bi tečaj te valute pao iznad ugovorenog najnižeg banka bi od dužnika obračunavala rate po tom ugovorenom najnižem tečaju a ne stvarnom tečaju na tržištu. Dakle, banke su se i tu osigurale, i da je švicarac pao sa 6 na 3, a u ugovoru je 5 dužnik bi vraćao po 5 a ne po 3. I ne bi profitirao. U većini ugovora, većini banaka takve klauzule u ugovorima postoje i nemojte tvrditi da bi tada padom tečaja ti tobože lakovjerni građani profitirali.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Grubišić.
Kolega Lesar vi ste pola odgovorili kolegi Šemperu, a pola meni. Naime, ovo dakle spuštanje recimo hipotetsko spuštanje tečaja švicarskog franka ne bi donio nikakvu olakšicu našim kreditnim potrošačima jer je u klauzuli napisano da na dan, dakle najniži tečaj je onaj koji je sklopljen dakle na dan potpisivanja ugovora. A ovaj koji ide na više nije reguliran. To je za Šempera. E sad za Raiffeissen zadrugu koja je, dakle uz slovensku posrednicu koja živi u Mariboru koja je polupismena žena slušajući njenu raspravu sa novinarkom HRT-a izvršene su na stotine prijevara od ove kako vi kažete rekli ste i imenovali, nije problem imenovati Raiffeissen zadrugu, dakle na stotine prijevara ljudi koji su ostali bez svojih nekretnina u RH a da se nitko da kažem ovako kolokvijalno ni ne češe za to ni pravosuđe ni nitko. I suglasan sam sa vašom replikom i također bi trebalo stvarno nešto po tom pitanju poduzeti.
Hvala. Sljedeća replika, Damir Kajin. Izvolite kolega.
Da, gospodine Grubišiću vi ste se upitali što je učinila Hrvatska narodna banka? Ja ću reći dosta je učinila. Što je učinio guverner Rohatinski? Isto tako dosta. Što je učinio aktualni guverner? Isto ću reći dosta. Ja ne branim način poslovanja hrvatskih banaka i sigurno da ih treba ograničiti u mnogo čemu. Od onih lihvarskih kredita preko ovih troškova poslovanja švicarca itd. Ali isto tako nemamo prava poigravati se bankama. Rekoh maloprije dobit 33 hrvatske banke sa 2,1 milijarde kuna u prošloj godini, za prvih 6 mjeseci, pala je za 40% na milijardu i 200 milijuna kuna u 2013. Deset hrvatskih banaka su u gubicima, prošle i ove godine što isto u velikoj mjeri govori i o gospodarstvu u Hrvatskoj. Međutim, mi moramo priznati sljedeće, sve europske banke i tu je sad uloga ove HNB-a, znači sve europske zemlje pardon iz proračuna su od 2007. do 2013. sanirale svoje banke, Hrvatska nije. Tko ih je sanirao netko će reći? Sanirali su ih građani Hrvatske, sanirali smo ih mi, ne Vlada, ne proračun. Znači, pošteđeni smo onoga iz '90-ih gdje su mnogi građani kroz bankrot banka ostali i bez svoje životne ušteđevine. Hrvatske inače banke sanirane su sa milijardama i milijardama proračunskog novca u ono vrijeme, sada više ne. Državna agencija za sanaciju banaka građanima je isplatila u 15 zadnjih godina 4,2 milijarde kuna. Sad će Centar banci negdje oko 500 milijuna kuna. Međutim, što želim reći? Vrijeme nije više na strani hrvatskih banaka. Ovaj zakon je trebalo donijeti 2007. Banke moraju razumjeti hrvatsku zbilju i još jedan moment o kojem će se vjerojatno u ovom Saboru raspravljati za 2 ili 3 mjeseca a to je neovrsi na prvoj nekretnini. Kada se i taj zakon donese e onda će ovaj paket biti cjelovit i onda će, i želim vjerovati da ići uskoro u proceduru, i onda će i prilike sa tim bankarskim trenucima za građane biti puno povoljniji.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Grubišić. Izvolite.
Kolega Kajin vi ste rekli da su guverneri i HNB učinili dosta. Pa stvarno je dosta! A drugo, kada govorite o dobiti banaka i o padu dobiti banaka pa zar vi mislite da u državi u kojoj sve ono što ne bi trebalo padati a pada, citiram, počevši od BDP-a pa nadalje da bi dobit banaka trebala rasti? Ako tako mislite, svaka čast.
Hvala. Sljedeća replika, Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Pa evo vi ste gospodine Grubišić da vas podsjetim i za raspravu, odnosno za nešto što možda niste spomenuli u raspravi a o čemu smo razgovarali na klubu to je pitanje kolaterala, bankarskih kolaterala koje bi također se mogle malo bolje ili učinkovitije rješavati ovim zakonom u potrošačkom kreditiranju, a posebno kad je riječ o kolateralu koji se zove jamci. Kolaterala koja se zovu jamci nije baš toliko uobičajena u tim kreditnim proizvodima u cijelom nizu europskih država, a gotovo neizbježni dio svakog kreditnog aranžmana koji se sklapa u RH. Zakon o potrošačkom kreditiranju bi mogao ograničiti uporabu te kolaterale, uporabu jamaca. Ili ih barem ograničiti na članove obitelji, na roditelje ili bračnog druga, supružnika. Jer imali smo zaista nesretne situacije desetaka tisuća ljudi koji i danas i u prošlosti su plaćali kredite drugih ljudi koji su ih uzimali, a bili su na neki način nevine žrtve toga ili naivne žrtve toga što su bili jamci. Dakle, pitanje jamaca s obzirom da su naši krediti izrazito dobro osigurani sa cijelim nizom kolaterala mislim da bi trebalo pitanje kolaterale koji se zovu jamci otvoriti i Zakonom o potrošačkom kreditiranju jednostavno ograničiti samo na neke ljude ili je potpuno onemogućiti. Dakle, to je moguće onemogućiti s obzirom da banke uzimaju cijeli niz raznoraznih instrumenata osiguranja i u pravilu ih ima dovoljno počev od hipoteke preko osiguranja nekretnine pa životnog osiguranja pa iznosa prihoda, provjere preko agencije da li je netko kreditno sposoban. Prema tome, pitanje jamca kao kolaterale kredita bi se moglo otvoriti i moglo bi se ako nije ovim izmjenama zakona zapravo u budućnosti tražiti načina da se primjena toga ograniči ili ukine.
Hvala. Imamo odgovor kolega Grubišić.
Kolega Đurović s obzirom da je ovo prvo čitanje i ministar je ovdje pa razgovaramo o svemu i dobro da je tu prvi čovjek Ministarstva financija, mislim da se još uvijek stigne i takva stvar uvrstiti u suglasan sam sa vašom idejom jer zaista postoje brojni mehanizmi osiguranja kredita, dakle od police životnog osiguranja, od hipoteke, a za jamce dakle tri puta se ili više puta se osigurava banka komercijalna banka u odnosu na dužnika. I zaista je došlo vrijeme kao što je to i u drugim zemljama da se ova institucija jamstva po ljudima i dobro ste rekli od ovih 270 tisuća čiji su računi blokirani treba dodati i još broj onih koji su jamaca koji su se primili i na koje prelazi dug onih čiji su računi blokirani. To je još daleko veća brojka negoli ovih 270 tisuća blokiranih.
Hvala. Sljedeća replika Srđan Gjurković. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega ja bih se samo osvrnuo na jednu činjenicu kada ste govorili su mrvice uštede od 350 milijuna kuna, ne uštede odnosno smanjenje prihoda pa ste vi to uspoređivali s dobitima banaka. Naravno da prihod minus rashod dođete do bruto pa neto dobiti, kolega Kajin je govorio o 2,1 milijardi dobiti prošle godine neto dobit je bila 2,8 milijardi banaka, a kada vi na neto dobit pa govoreći o vašim 350 milijuna računate, 350 milijuna na 2,8 milijardi vam je negdje 12%. To nisu mrvice, a dosta u raspravi moram priznati dotiču se i rasprave o Zakonu o kreditnim institucijama, mislim ovo je Zakon o potrošačkom kreditiranju i ovdje se jasno govori o zaštiti građana o zaštiti potrošača. Ali kažem kada govorimo o mrvicama 350 milijuna nisu uopće nikakve mrvice i o ovome zakonu o kojemu se govori a sami spominjete 272 tisuće blokiranih računa, to nisu mrvice nego to je nešto zbog čega ova Vlada kontinuirano životno, realno mijenja i prilagođava zakone potrebama života ekonomije danas.
Hvala. Imamo odgovor kolega Grubišić.
Kolega Gjurković, dakle ako mi gubimo zbog Perkovića 600 milijuna kuna zbog uvođenje schengenskog režima ako gubimo 2 milijarde za Pelješki most pa zaista je malo 350 milijuna kuna. A druga stvar ako vi kažete da je dobit banaka u prošloj godini bila 3,8 milijardi kuna onda 350 milijuna kuna nije ni 10%, ne 12, nego je 8,5, 9 tu je negdje ajd da aproksimiram. Zbog toga kada biste zbrojili dobit banaka u posljednjih evo ajmo od 2000.godine onda biste vidjeli koliko su dobiti i novaca te banke čije su majke dakle u inozemstvu majke banke koliko su novaca koliko je novaca otišlo da kažem iz Hrvatske a koliko je pak plasirano u hrvatsko gospodarstvo ili u građane i vidjeli biste strašnu činjenicu. Ali o tome nekom drugom prilikom.
Hvala. I posljednja replika kolega Šemper. Izvolite.
Kolega Grubišiću u svojoj raspravi ste rekli da stabilne štedionice više ne grade. Koliko ja znam iz stambene štedionice možete dobiti stambeni kredit za gradnju kuće ili ako vam to nije potreba onda uzmete tu štednju. Isto tako želim reći da ta štednja nije više tako profitabilna kao što je bila kada su državna poticajna sredstva godišnje iznosila 1.250, sada su pala na 500. Hvala.
Hvala. I odgovor kolega Grubišić.
Kolega Šemper, baš bi bilo zanimljivo kada bi nam sve stambene štedionice koje postoje u RH dale neko izvješće o tome koliko su kredita plasirale u svezi izgradnje stambenih objekata privatnih kuća ili bilo čega u RH. ja sam uvjeren kao što je i ministar što je rekao da je to vrlo mali broj, da je to prije svega postala štednja a tek onda nekakvo kreditiranje stambene izgradnje jer i tako i tako imamo stanova 50 tisuća više u Hrvatskoj u odnosu na potrebe.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime Kluba nezavisnih zastupnik raspravu su podijelili Ivan Grubišić i Damir Kajin. Izvolite.
Pozdravljam gospodina potpredsjednika Sabora. Priključujem se onima koji su izrazili dobre želje ministru Liniću. Ja mu želim puno hrabrosti i mudrosti da nastavi izvlačiti Concordiu iz gliba u koji je upala. To nije lako ali se isplati na tome raditi. U ime Kluba nezavisnih zastupnika u Hrvatskom saboru govorit ću ukratko u načelnom da mi podržavamo ovu izmjenu zakona, vidjevši u njoj jedan doprinos stabilizaciji odnosa sa bankarskim kreditima i zaštiti potrošača tih kredita, a to su građani RH. Međutim ja osobno smatram da je i ovaj zakon spada u kozmetiku cijelu kozmetiku zakona i da nas te kozmetičke mjere koje poduzimamo, a potrebno ih je poduzimati neće izvući iz ovoga gliba "Costa Concordia" Hrvatske iz njene teške moralne, duhovne i ekonomske situacije pa je potrebno učiniti ovdje bih napomenuo u završnom dijelu, neke stvari po mom mišljenju i mišljenju nezavisnih zastupnika da Hrvatska napokon iskorači u jedan civilizacijski novi odnos jer se bojim da ova podjela u Saboru koja postoji, koja je duga koliko i hrvatska samostalnost i vidimo da ona ne stvara preduvjete za izlazak iz krize, ja bih želio da se pristupi nekim reformama u koje vjerujem da bi donijele bolje sutra hrvatskom narodu i da bi ta Costa Concordia, u ovom slučaju Hrvatska bila spašena. Potrebno je pristupiti regionalizaciji Hrvatske u pet povijesnih regija, potrebno je decentralizirati sredstva državnog proračuna kroz regije, potrebno je donijeti novi izborni zakon ili zakonodavstvo jer sa ovakvim partitokratskim odnosom dviju moćnih stranaka i zaslužnih u hrvatskoj povijesti sa ovakvim nadmetanjem bojim se da izlaska nema. Novi izborni zakon je potreban da bi se nadvlada partitokracija u Hrvatskoj i da bi se uspostavila demokratska procedura i demokratski odnosi na svim razinama. Jasno da se mi zalažemo i za dokidanje svih političkih privilegija jer kad je kriza, što je jučer naglašeno, moramo svi sudjelovati da iz te iste krize što prije izađemo, a politički privilegiji ima ih mnogo, bojim se da i ova Vlada nerado ulazi u neka rezanja. Imaju svoje razloge, to je sasvim sigurno. Ali ja smatram da u brodu koji je nasukan nitko ne može imati privilegije koje se računaju kroz desetak godina na milijarde, a da drugi kopaju i traže da prežive sredstva u kantama za smeće. Dakle moramo pristupiti korjenitim i strukturalnim promjenama što je naglašavao i gospodin Šuker u svojoj replici. Ja se zato zalažem i pozivam da se stvori jedna pozitivna energija saborskih zastupnika, svi se mi hvalimo da smo izabrani na izborima, ali ja bih tu malo razlikovao tko je izabran na listama po imenu i prezimenu, a tko je išao u Sabor preko stranačkih lista.
Kolega Grubišić, ja vas molim, govorimo o temi.
Završavam, pa će nastaviti repliku o zakonu, promjenama, Damir Kajin. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Kolega Damir Kajin nastavlja.
Poštovani potpredsjedniče. Gospodine ministre, svi su vam čestitali rođendan, red je na meni, evo iskreno od srca. Mi se ovdje svi slažemo manje-više da je gro tereta u pokušaju da se pomogne gospodarstvu u ovoj godini prebačen na građane i vrijeme je da se počnemo na neki način eto vraćati i samim građanima, znači građani, mali poduzetnici ja tvrdim da su danas najugroženije kategorije. Znači vrijeme je da im se pomogne. Ovaj zakon ide u tom pravcu i to nije kozmetika. Lijepo zvuči ono što smo jučer slušali da se gospodarstvo rasteretilo, vjerojatno nedovoljno ali ipak za desetak milijardi kuna, od PDV-a u turizmu do neoporezovane reinvestirane dobiti, od smanjenja nekih parafiskalnih nameta kod obrtnika onaj iznos od 80 tisuća je išao na 230 tisuća kuna, ali opet teško je zamisliti da će se ove 2013. zaustaviti pad BDP-a, ali isto tako izvjesno prema upravo analizama naših bankara da bi on 2014. morao početi rasti. E sada kada imamo ovdje što se navodi na strani 1, znači težak položaj građana, citiram govore sve češće slučajevi nemogućnosti podmirenja obveza te gotovo 300 tisuća blokiranih računa, sve je veći postotak kredita koje građani ne mogu otplaćivati te je njihov udio u ukupnim stambenim kreditima s 5% u 2008.godini narastao na 12,5% u 2012. godini. Znači situacija kada to dospijeva, znači prelazi 12, možda je sada već i 14% neadekvatnih tih kredita, doslovce zvoni na uzbunu. Točno, gro građana je došlo u tu situaciju, govorili smo maloprije i u replikama, zbog kupnje tog stana, prvog stana. Mi imamo netko je rekao paradoksalnu situaciju da je broj stambenih jedinica 30% veći od broja kućanstava. Toga vjerojatno nema gotovo nigdje u svijetu, između ostalog vjerojatno i zbog toga što su se radna mjesta zbog rata gubila na istoku i onda što je drugo ljudima preostalo nego da se sele prema zapadu, Zagrebu, drugim krajevima. Mi smo jednom rječju došli u situaciju isto tako da ćemo možda nakon 12 godina morati početi razmišljati i o stabilnosti bankarskog sustava upravo radi neadekvatnosti tih njihovih kredita, odnosno povratka. Jasno je da je bankarski sustav stabilan, ali za nevjerovati, ono što ja treći put ću sada danas reći, da je pad dobiti poslovnih banaka za 40% se dogodilo, znači dogodili se -40% za prvih šest mjeseci 2013. u odnosu na 2012. I rekoh u prvoj replici da je samo dobit THT-a znači jedne hrvatske tvrtke, jednog trgovačkog društva za prvih šest mjeseci 2013. bila veća od dobiti svih 33 poslovnih banaka. Dobit je bila THT-a veća od dobiti banaka za nekih 100 milijuna kuna. Banke će znači ovim zakonom ostati bez 350 recimo milijuna kuna. To nije beznačajan kozmetički novac. No bez obzira na sve građani su u ovoj slažem se najveće žrtve uz uvijek male obrtnike. Čak bih rekao da je gro malih obrtnika ili vlasnika tih obrta u goroj situaciji od radnika koji kod njih rade. Ovaj zakon je pomoć u zadnji čas, ne spas nego rekoh pomoć. Ako mi bude osporen, a želim vjerovati da neće biti osporen na Ustavnom sudu. Bit je naprosto sljedeće, citiram. Znači pri tome kod ovih ugovora o kreditu kod kojih je tečaj tijekom otplatnog razdoblja aprecirao više od 20%, rast strane valute u odnosu na domaću kamatna stopa niti fiksna, marža ne smiju veće od početnih. I hvala bogu da se netko toga dosjetio. Odnosno nadalje ovim prijedlogom zakona uvodi se poseban članak kojim se određuje maksimalno dopuštena kamatna stopa na stambene kredite koji ne smiju biti više od prosječne kamatne stope na odobrene stambene kredite po valutama eura, kuna, švicarac u Republici Hrvatskoj uvećanoj za jednu trećinu te članak kojim se uređuje maksimalno dopuštena kamatna stopa na potrošačke kredite itd. itd. Znači zakon se tiče na neki način švicaraca. Na stranu što je kao da još jedanput kažem Hrvatska pri vrhu Europe u vlasništvu nekretnina gdje čak 92% kućanstava ima svoj stan. To nas svrstava na treće mjesto u Europi ili u svijetu, a što vezujemo uz fenomen da se vjerojatno u Hrvatskoj najviše do sada isplatilo štedjeti u nekretninama. Međutim, kriza je u velikoj mjeri uništila financijski potencijal građana. I sad smo došli u trenutak ne da treba obuzdati samo banke već da treba obuzdati to bankarsko poslovanje i to poslovanje banaka u Hrvatskoj približiti poslovanju banaka matica ili majki koje su preuzele hrvatske banke. I to je zapravo bit. I na taj način ja iščitavam ovaj zakon. Zašto bi da se tako izrazim hrvatske banke bile pod navodnicima ravnopravnije ili povlaštenije od svojih majki u jednoj Austriji, Italiji, Mađarskoj ili Francuskoj? Točno opet se vraćam na ono o čemu sam i govorio da fenomen tih neadekvatnih kredita je takav da su hrvatske banke izloženije u ovom trenutku daleko više rizicima od njihovih majki. Ali ono što je bit hrvatska je bankarsku krizu Istrijani, Dalmatinci bi rekli prošla lišo ni jednom kunom pazite iz proračuna nije intervenirano za stabilnost bankarskog sustava što nije bio slučaj do 2000. godine. Na primjer, bankarska kriza jedan Island je koštala 90% njihova bruto društvenog proizvoda, jednu bogatu, razvijenu, uređenu Dansku čak 60%. Hrvatski proračun nije za to dao ni lipu, a Europa je u sanaciju banaka ušla sa nekih 3000 milijardi eura. Znači zakon je htio to netko priznati ili ne jedna kamatna da se ja tako izrazim revolucija. I ono što je još također bitno što jasno ne rješava ovaj zakon što sam prije spomenuo da se ovrha ne provodi nad prvim stanom. To rješenje nude Talijani, to rješenje nude Španjolci. Hrvatski prijedlog kako ja to iščitavam iz ovih radnih materijala ide u pravcu da pojedinac moći će nastaviti živjeti u tom istom stanu. To nije ono što je u Italiji predloženo ali to je jako, jako puno u odnosu na postojeću. Sve u svemu, znači ovaj zakon i onaj Zakon o ovrsi ili ne ovrsi nad tim prvim stanom nešto je što je pozitivno i nešto što treba socijalno doživljavati. Trenutačno je pod ovrhom u Republici Hrvatskoj 269644 građana sa 20,8 milijardi kuna nemogućnosti servisiranja tih kredita. Trenutno se 1351 kuća plijeni. Jednom riječju ovaj je zakon na tragu ja ću reći i one famozne presude o švicarcima. Inače presuda tangira i pomaže samo građanima, samo fizičkim osobama, jer kao pod navodnicima isu profesionalci, a na primjer male trgovce, obrtnike, znači trgovačka društva ne obuhvaća. Zašto se to ne čini? Ne znam. Ali znam da ovaj zakon ide i tim malim trgovcima i to je nešto što ja osobno itekako podržavam. Sve u svemu jedan napredak u odnosu na ovo što imamo do sada.
Zahvaljujem. Na izlaganje kolege Ivana Grubišića imamo tri replike. Prvi se javio Dujomir Marasović. Izvolite kolega.
Štovani gospodine dopredsjedniče, gospodin Grubišić. Nisam se htio javljati dalje u vidu replika ministru Liniću cijeneći rođendansko slavlje, pa pošto je ministar financija moga je štogod i počastit na kraju ovoga. Ali vama ne želim prešutiti Costu Concordiu. Vi ste njemu zaželili da nastavi uspješno izvlačiti iz ovog gliba Hrvatsku jel' kao što su oni izvlačili Costu Concordiu. Ne daj Bože da je ovako nastavi izvlačiti jer oni su Costu Concordiu zatekli u takvom stanju u kakvom jest i izvukli su je na površinu, i nije centimetar ni milimetar tonula, a ovi su zatekli stanje države loše ali je vode dalje ne u glib no oni će je turiti na dnu mora na 100 metara. Jer svi pokazatelji ekonomski, ovi i oni da vam sad ne brojim PDV, ovo, ono i sve svi su negativni i ne ide Concordia na dnu mora nego ide pod more. A vama osobno, ne ništa osobno, politički te vaše obmane, obmane da ste vi izabrani kao direktno u Sabor to vi prodajite di god znate a nemojte meni iz Splita jer ja sam vaše te obmane davno spoznao. Vi ste gospodine Grubišiću izabrani s neke liste, zvao se samostalni šta ja znam savjet, sindikat. To je isto bila lista koja je imala toliko i toliko, isto kao i ja iz HDZ-a i isti broj glasova je morao za mene glasati kao i za vas. I na isti način se moje i vaše ime i prezime tretiralo. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Izvolite, odgovor. Hoćete odgovoriti? Izvolite.
Pa ne bih na ovakve provokacije odgovarao jer nisu na razini diskusije.
Sljedeća replika, Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi kolega Grubišiću rekli ste da je ovaj zakon kozmetika. Pa gledajte ovaj zakon sam po sebi on je itekako značajan. On je značajan za građane RH. Sad kad bismo mi raspravljali u suštini onoga što čini Vlada, u suštini što se radi posljednjih 20-ak godina tada bismo mogli reći da je sve to skupa kozmetika jer smo zaglibili u neoliberalni kapitalizam i mi se divimo estetici nekog dimnjaka, a truli su nam temelji i truo nam je krov. I taj krov i ti temelji, krov će se srušiti na glavu građana RH, a mi se i dalje divimo estetici. Sam po sebi zakon donosi neke olakšice, papirnato. Vidjet ćemo kako to stoji u praksi, hoće li banke pobijediti. Sjetite se da smo mi donijeli onih 6% nameta, čini mi se 6% na telefonije, pa su se pobunili kapitalisti iz T-HT sektora i za čas je Vlada se skupila i rekli su nećemo, oni će to ulagati. A znamo kako ulažu, znamo da imamo najskuplju telefoniju itd. Znači, ja bih se isto osvrnuo ovo što ste vi rekli da ste samo vi izabrani, ne slažem se jer ste imali neku udrugu iza sebe ali se slažem s vama da trebamo se izboriti za otvorene liste. Nije to ta tema, ali pošto bi tada bili oslabljeni šefovi stranaka, ne bi bili veliki vođe, ne bi odlučivali o sudbinama svojih članova bojim se da to vam neće proći, neće ni meni proći ta inicijativa jer šefovi stranaka žele biti Bog i batina u stranci i držati na uzdi svoje stranačke drugove i postavljati ih na redoslijede kako to oni žele.
Zahvaljujem. Izvolite kolega Grubišić, odgovor.
Nisam bio ultimativno za to da se ovu nazovu kozmetičkim mjerama, ali s obzirom na one mjere koje sam nabrojio na kraju smatram da je ipak određena kozmetika i dok sistematski ne pristupimo korjenitim i strukturalnim promjenama u hrvatskom društvu ne očekujem bolje sutra.
Hvala. I zadnja replika, Draženko Pandek. Izvolite kolega.
Zahvaljujem. Poštovani kolega Grubišiću također bih vam replicirao na vašu tvrdnju da je ovaj zakon kozmetika i nikako se ne bih mogao složiti s tom konstatacijom. Ovaj zakon ide ka regulaciji jedne izuzetno teške materije koja je dosad bila prilično neregulirana, uvodi neke nove odnose. Uistinu će pomoći građanima koji su već uzeli kredite, a i onima koji će ih uzeti. Konkretan primjer, ovdje kad govorimo o prekoračenju tekućeg kredita olakšice koje će osjetiti građani u realnom životu će biti značajne. Također, i tamo gdje su građani imali rizik od promjene kamatne stope. Napomenuo bih da je ovo dakle prvo čitanje zakona. Ja se isto nadam da će možda ova regulativa čak možda biti oštrija u nekim elementima, a to ću isto aplicirati u svom govoru, ali mislim da i ovako unosi značajne osjetnije promjene, nikako ne kozmetičke. Hvala.
Zahvaljujem. Neće, nema odgovora. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. U ime kluba SDP-a Ivo Jelušić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre bio bi jedan od rijetkih ako vam ne bih sa ove govornice čestitao rođendan pa evo i ja čestitam. Ali neću biti jedan od rijetkih što ću vam čestitati i izraziti zadovoljstvo što ste imali i hrabrosti i mudrosti i političke i ljudske da izađete sa ovakvim jednim prijedlogom zakona koji je izuzetno bitan i koji na neki način tangira gotovo sve građane, sve hrvatske obitelji. Nema niti jedne vjerojatno ili rijetko je da koja obitelj u Hrvatskoj koju na neki način ovaj zakon ne tangira, koja nema nekakav kredit u bilo kojoj banci ili ako ništa ima koristi ono prekoračenje po tekućem računu. Tako da manje-više gotovo sve hrvatske obitelji, svi građani su na neki način ovim zakonom obuhvaćeni, odnosno doći će do stanovitih poboljšanja. Bilo je ovdje primjedbi da na ovaj način i ovim zakonom se eto uplićemo u odnos između banke i klijenta, između banke i potrošača, da ulazimo u njihov ekonomski odnos, u njihov tržišni odnos, da stajemo na stranu građana itd. Pa iz svega dosada što smo proživjeli ovih zadnjih par godina očito je da država se mora u to uplesti, da država mora krenuti u razrješavanje tih odnosa jer ti odnosi su na tržištu bili uneravnoteženi, daleko više u korist banaka negoli u korist građana. Naravno, ovaj zakon nije uperen protiv banaka. ovaj zakon u jednoj dugoročnoj verziji sigurno i na korist bankama jer ovo što je do sada bilo to nije bio partnerski odnos između građana i banaka, između privrede i banaka jer u tom odnosu samo su banke dobro živjele, a građani ne, gospodarstvo ne. Ja ne znam što banke misle nakon određenih par godina do kraja iscrpe i građane i privredu, a s kim će raditi i na čijoj će grbači onda živjeti. Prema tome ovaj zakon dugoročno je ustvari nije usmjeren protiv banaka nego na neki način samo ih dovodi u red, dovodi ih u normalne tržišne odnose a ne ovakve kavi su do sada bili. Reći će netko a bilo je takvih prigovora pa šta ljudi su svojom voljom uzimali kredite, znali su šta potpisuju, znali su u kakav kreditni aranžman ulaze, zašto su to činili. Pa ljudi su to radili jer često puta jer nisu imali drugog izlazi jer naprosto zbog vlastite egzistencije svakodnevne ili zbog rješavanja stambenog pitanja morali su ući u kreditni odnos u najpovoljniji tada što je na tržištu bio, a on je nažalost bio nepovoljan i na neki način ljudi su vjerovali bankama. Pa dio još uvijek naših ljudi misli da iza banaka stoji neka država koja to regulira pa neće se dozvoliti da eto završi u ambisu kao što su nažalost mnogi doživjeli i kao što su završili. Nažalost država nije stajala tu država tu nije bila regulator, a država tu mora biti regulator. Na koncu konca da država i države općenito pa pogotovo u snažnijih gospodarstava su se malo više uplitale u te tzv. tržišne odnose između banaka i klijenata vjerojatno ne bi došlo do ovakve svjetske krize u kojoj danas jesmo jer cijela ova kriza u Europi i svijetu je upravo prouzrokovana zbog takvog ponašanja banaka zbog njihove pohlepe i danas se nalazimo tu gdje jesmo. Prema tome država ima pravo i zadaću upravo da se u takve stvari umiješa i da napravi reda kada reda nema, a reda nažalost nije bilo. Naravno da pri tome moramo voditi računa o interesu građana. Čuli smo da je preko 200 tisuća građana ima blokirane račune, da teško mogu izaći s tim na kraj. I s druge strane kada pogledamo kako banke žive, banke žive izuzetno dobro. Ovih proteklih par godina su dobiti bankarskog sektora u Hrvatskoj prelazili uvijek 4 milijarde kuna. Dakle s jedne strane imaju banke koje imaju izuzetno visoke dobiti s druge strane građane koji se nalaze u teškoj i bezizlaznoj situaciji da ne mogu otplaćivati kredite, privreda također izuzetno loše stoji u privredi je gotovo rijetkost naći firmu koja radi sa dobiti. Bilo bih ih možda i njih sa dobiti da banke nemaju tolike dobiti i da ne rade za banke. Prema tome došlo je do nesklada do neravnoteže koja naprosto se mora popraviti. Kakve su pa sjetimo se prošle godine smo mijenjali još jednom ovaj zakon, imali … takve odredbe koje su gotovo nezamislive da kada uzmeš kredit kod banke i hoćeš ga vratiti odjednom napraviti jednokratnu otplatu jer si došao na neki način do novaca od tetke iz Amerike ili ti je netko posudio ili si našao povoljniji kredit negdje drugdje, ne ti to nisi mogao napraviti a da ne budeš penaliziran od strane banke. Dakle morao si biti kažnjen zato što hoćeš izaći iz normalnog odnosa ugovornog odnosa dakle kupoprodajnog odnosa, oni prodaju novac ti ga uzimaš. E ako hoćeš izaći iz toga još si još bio kažnjen zbog toga penaliziran. To smo prošle godine promijenili. Sada idemo i niz koraka dalje. Mislim da svi ovi koraci koji se predlažu sva ova rješenja koja se predlažu da su izuzetno dobra i da idu apsolutno na korist građana, ali kažem dugoročno kada gledamo vjerojatno nisu i na štetu banke jer će samo malo smanjiti pohlepu banke a ona je banaka ne samo jedne nego svih banaka ona je za sada definitivno složit ćemo se bila. Dakle što predlažemo? Predlaže se da se naknade koje se često puta bile veliki dio problema jer su ljudi uglavnom gledali kolika je kamata malo su obraćali pažnju na naknade a one su strašno uvećavale trošak kredita da se one vezuju uz stvarni trošak kredita i da se odrede jasni parametri što će ministar pobliže odrediti i da se zabrani uvođenje novih naknada nakon što je kredit sklopljen. Naravno da je to normalno i logično i ja ne znam tko tu može biti protiv toga pa ni banke koje su to činile. Uvodi se također jedna novost a to je banke prilikom ugovaranja upozori na rizike toga posla, da ne samo evo ti novci tolike kamate nego koji su i rizici u smislu valutne klauzule i onog što se može dogoditi. Pa uostalom pogledajmo lijek je korisna stvar, svi ga koristimo ili većina nas ga koristi za ove ili one stvari, ali se farmaceutsku industriju natjeralo da pored korisnih stvari tog lijeka kaže a koje su i loše posljedice tog lijepa pa da čovjek zna o čemu se radi. E ovdje nije bio ne dao Bog da smo mogli prisiliti ali sada ćemo prisiliti banke da kažu da ovo što radite i taj posao koji radite to je ljudima nekad pomaže nekad je dobar ali ima sigurno i svoje loše posljedice koje bi mogle izazvati pa izvolite da se i to jasno i glasno pokaže da ljudi znaju u što ulaze. Također je tu i nova odredba da kamate se ne mogu mijenjati kako bi se reklo tek tako nego da se moraju definirati za čvrste parametre koji će biti propisane. Čuo sam od bankara da kažu pa i do sada je bilo u zakonu propisano od 2009.godine da se ravnaju prema određenim parametrima. Da, a jesu li se ravnale? Teško. Ja bih ovako otprilike rekao za ta njihova obrazloženja, koliko god građane povećanje kamate je rastužilo toliko ih je s druge strane obrazloženje nasmijalo. Otprilike je to tako njihovo obrazloženje bilo. Prema tome sada će se utvrditi jasni parametri prema kojim jedino se može doći do povećanje kamate ako bude dolazilo. Također se maksimalizira kamata i kod potrošačkih i stambenih kredita i o tome je ovdje bilo riječi kolika maksimalna može kamata na stambene kredite kolika na potrošačke kredite. i baš smo jučer na Odboru za financije predstavnik Hrvatske udruge banaka je rekao da inače Hrvatska udruga banaka ne podržava ovakav zakon u ovoj verziji i da to nije uobičajeno u Europi da to nije praksa u EU i eurozoni da se ograničava kamata na stambene ili potrošačke kredite. da vjerojatno, vjerojatno je to istina. Ne znam moguće. Ali sigurno znam da u Europi, u Europskoj uniji, europskoj zoni također nije praksa da su kamate na stambene kredite 5,5-6 i 7% kao što su kod nas nego je prosječna 3,35. Pa da je i kod nas takva praksa kao što je u Europi da je prosječna kamata na stambene kredite 3,3-3,5 itd., ne bismo bili prisiljeni na ovakvo zakonsko rješenje. Prema tome kad govore o praksi, dobroj praksi Europske unije onda nek pogledaju i ono što im na neki način ne paše, a očito da to ne žele pogledati. Kažu također znate ali naš bankarski sustav je ovisan o tržištu kapitala u Europi, u svijetu, izvori kapitala naši su puno skuplji tako da naše kamate kod nas ne mogu biti tako niske kao što su u Europi. Međutim, o čemu se tu ustvari radi? Naše banke, pod navodnicima su naše, one su naše jer posluju u Hrvatskoj, jer rade sa hrvatskim građanima i privredom, a ustvari su uglavnom, u većini u stranom vlasništvu, u vlasništvu velikih europskih banaka, u vlasništvu dakle krupnog kapitala. I oni sada bankama u Hrvatskoj daju pod puno nepovoljnijim uvjetima sredstva nego što to daju bankama u Njemačkoj, Austriji itd. I kud ta opet zarada ostaje, pa tim bankama, dakle zarade jednom na dobiti koja se ovdje ostvari kod nas, koje naše banke tu ostvare, koja ide njima i ostvare još jednom na tome što po skupljoj stopi, skupljoj cijeni daju kapital tim našim bankama nego što daju tamo. Duplo zarade. To je stanoviti financijski kolonijalizam koji je prisutan na sceni. Ne znam što možemo učinit da to promijenimo, ali barem možemo reći da ga vidimo. Barem kad nas nešto boli, barem možemo reći pa boli nas, barem smijemo priznati da nas boli. Također se predlaže kod promjenjivih kamata, kod već postojećih ugovora da se i tu ograniči dakle mogućnost da ako je tečajna razlika, ako je tečaj te valute na koju se veže kredit povećan više od 20% da se kamata mora vratit na onu početnu, da barem ne mora ako je tečaj već otišao gore da i kamata ne ode gore. Naravno da je i to dobro jer naravno da će se banke pobuniti, vjerojatno će ići na određene žalbe, tko to zna što će biti, ali onaj tko gubi ono što po našem nije ni trebao imati, ima pravo da se žali i neka se žali, ali isto tako mi imamo pravo da zaštitimo one koji su u tom položaju bili u bitno goroj situaciji. Naravno da sve ove mjere će doprinijeti sigurno promjenama na bankarskom tržištu, sigurno da će se građani naći u povoljnijem položaju, međutim ponavljam pri tome ni banke sigurno neće raditi sa gubitkom nego će i dalje ostvarivati dobiti, pristojne dobiti, ne onakve kao što su imali do sada, ali mislim da bi i one trebale na neki način podijeliti teret ove krize u kojoj se nalazimo jer i one žive na račun građana, na račun ovog gospodarstva. Prema tome, neka na neki način bude jednako dobro ili malo bolje nego što je ostalima, ali ne njima super, a drugima loše. Primjedbe sve da eto politika sad se upliće u tržišne odnose, u odnose između banke i građane ili banke i klijenata. Na prvi pogled može reći pa da, stvarno nije u redu da se država upliće u tržišne odnose, u odnose kad netko nešto prodaje, netko nešto kupuje, a ovdje je riječ o prodaji novca i kupnji tog novca. Međutim, politika upravo i služi za to jer ovdje su različiti interesi, interesi banaka da imaju vrlo dobre i visoke profite, ali i interesi građana da pod normalnijim cijenama, pod cijenama koje su prihvatljive dobiju te kredite. Prema tome, kada situacija na tržištu je takva da taj odnos nije ravnopravan, da nije ravnomjerno raspoređen na taj rizik i zarada, onda je logično da se država mora umiješati i unijeti reda. Dakle da nema reda država se mora potruditi i uvesti reda i ovo je ništa nego uvođenje reda, dakle reda koji će u konačnici koristiti dugoročno gledano i bankama, ali već sada od sutra će koristiti građanima. Prema tome država ima tu zadaću, mi želimo upravo kroz tu politiku prepoznati taj interes građana i njihovu situaciju u kojoj se nalazimo, taj interes građana ugraditi u politiku, ugraditi u zakon i pokazati da štitimo upravo to, a to nam je na koncu i zadaća pa zato su nas građani izabrali da štitimo njihove interese, ne protiv banaka ali uvažavajući interese banaka, ali da prije svega štitimo interese građana ne protiv banaka ali da ne bude usmjereno protiv građana kao što je do sada bilo. To je naša politika, mi ćemo to raditi, mi ćemo se boriti ovdje u Saboru pa i drugdje ako bude bilo potrebno za to. Oni koji smatraju da to ne treba biti politika, da politika treba biti ili ostati kao što je bila do sada, štititi banke i krupni kapital, neka dalje tako razmišljaju, mi razmišljamo ovako i ovakvom projektu i ovakvom zakonskom rješenju dat ćemo podršku. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku, Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa uvaženi kolega, evo slušam vašu raspravu i vi danas kroz svoju raspravu u stvarnosti da biste podržali ovaj zakon govorite samo o tome kako su za sve i za težak život obitelji u Hrvatskoj krive banke. Nisu kolega Jelušiću krive samo banke, zaista nisu. Hrvatske obitelji i Hrvati su došli u položaj takav jer danas mi ne govorimo o tome koliko ima zaposlenih nego moramo reći koliko ima nezaposlenih. Pa u ljeto je bilo 30 tisuća više nezaposlenih u ljeto ove godine nego ih je bilo 2011. godine. Pa ljudi više nisu u stanju i kažete ne vjeruju bankama, ne vjeruju više ljudi nikome, pogotovo ovoj Vladi ne vjeruju jer je 2011. ta Vlada govorila da ima rješenje za probleme, a ta Vlada nas je evo nažalost dopeljala još niže. Ljudi stenju, znate osjećaju se već svi da im se puštaju, praktički se Vlada, ja hodam po vani, nazivaju ispijuša jer ljudi više ne mogu. Ovo neće ništa spasit, ni ove koji imaju u švicarcima, a bome ni one koji imaju u eurima. Zašto, zato što nemaju posla, zato što nisu plaće, zato što nema Vlada rješenje ni za zapošljavanje, ni za plaće, ni za ekonomiju. Ne može. Ljulja se tlo pod nogama. Ovo, ovo će možda pripomoći ali zaista kao što je rekla kolegica Dalić to je kozmetika čista. Rješenja se očekuju za zapošljavanje, za ekonomiju. To očekuje ovaj narod. I zato ovoj Vladi ovaj narod više ne vjeruje!
Hvala. Imamo odgovor, kolega Jelušić.
Kolegice Sumrak, rekli ste da okrivljuje banke za težak položaj građana. Da, banke su krive ali još više od banaka kriv je HDZ vaš koji je dozvolio da to banke rade. I to je, dakle vi ste još više krivi nego banke i zbog toga što ste bankama dozvolili da to tako rade i tako pelješe građane, ali i zbog ukupne ekonomske politike koju ste provodili u proteklih 8 godina. Da vas podsjetim, mada vam je teško vjerojatno to pamtiti svima vama iz HDZ-a. Ukupan gospodarski pad koji imamo od kad je kriza nastala u zadnjih pet godina negdje 10, 10 i pol posto, 11, koliko, da ne zbrajam sve te godine. Od toga je vaših 90%, od toga je vaših 9, 9 i pol posto. To je pad koji su vaše Vlade napravile. Veliki dio krivice je dakle što su građani u ovakvom stanju vaš, ne veliki nego gotovo isključiv. Mi samo pokušavamo sanirati sve to što ste vi ostavili i ne ide lako. Zašto? Ne zato što ne znamo kako treba, nego zato što su tako problemi duboki koje ste ostavili da zaista dvije Vlade, ovakve Vlade i ovog SDP-a i njegovih koalicijskih partnera bi to trebali raditi. I vjerojatno će nam trebat i dva mandata da konačno i saniramo i dovedemo Hrvatsku na zelenu granu, otprilike onoliko vremena koliko je i vama trebalo da je dovedete u ovako teški situaciju. Znate kako se kaže za graditi nešto potrebno je dugo vremena, za razoriti dovoljan je jedan dan. Vi ste razarali 8 godina, pa dajte nama barem isto tako 8 godina da to ispravimo, a onda ćemo vidjeti tko će dalje.
Zahvaljujem. U ime Kluba zastupnika HNS-a Srđan Gjurković. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre sa zamjenikom i suradnicom. Naravno pridružujemo se u ime kluba čestitkama za rođendan. Naravno puno zdravlja, a evo nadovezujući se na ove replike o povjerenju građana prema ovoj Vladi zanimljivo je da eto spletom okolnosti, a naravno nije to splet okolnosti, očito je to splet rada ove Vlade i ministra, a ministar je jedan od najpopularnijih političara pa sad neovisno što je teška gospodarska situacija očito da narod vjeruje nekome koji radi na način da govori otvoreno, jasno, istinito i da uvodi mjere u kojima je sve jasno i čisto, jel' red i rad. To su činjenice, dakle ako ćemo vjerovati anketama. Očito su ankete dobro rađene jer ih više agencija radilo. Dakle, da se ja vratim sada na temu u ime kluba HNS-a naravno da ćemo podržati ovaj zakon. Ali ne zato samo šta smo mi koalicijski partneri kako to obično se kaže pa sad sve to mi prešutno radimo. Ne, mi kao što znate i nekad jasno kažemo ako smatramo da treba neke stvari i ispravljati ili dodati amandmane i određene primjedbe kako to već i na odborima se kaže i dostavlja ovom Hrvatskom saboru na raspravu na sjednice. Prvo čitanje što je iznimno dobro i kvalitetno ne samo u javnim raspravama nego i razgovorima i sa udrugama banaka i svim drugim udrugama kao što su i Udruga "Franak". Zašto ovaj zakon nije samo jedan mali segment, ne da nije samo kozmetika, ne da to nisu mrvice. Ovo je iznimno bitan zakon za hrvatske građane, zakon koji štiti hrvatske građane, unosi nova pravila igre i određene regulacije. Dosta je rasprave naravno ovdje i kontinuirano se i ovoj Vladi da je neoliberalna itd. itd. Međutim, jedno je slobodno tržište, a drugo je regulirano tržište za koje se mi zalažemo. Mi imamo tržišnu ekonomiju, mi smo se od samostalnosti opredijelili za kapitalizam i poduzetničku inicijativu, ali sve to skupa mora biti u jednoj reguliranoj ekonomiji posebno u ovome segmentu kad govorimo o potrošačkim kreditima ali i u monetarnoj politici a to je regulirano tržište i jasna pravila igre. Kad govorimo o švicarcima onda treba samo ovako usput reći da najveći udio odobrenih stambenih kredita u švicarcima je bio od 2006. do 2008. godine čak 25% ukupnog dijela stambenih kredita koji se plasirao i nitko nije baš od politike posebno glasno vladajući tada govorio o nekakvim mjerama i mogućim negativnostima plasmana takvih kredita. Danas imamo zakon ispred sebe koji jasno upućuje i regulira da nema više mogućnosti da se sa sitnim malim slovima, sa prešućivanjem, sa čak nenapisanjem određenih uvjeta u ugovor i to dobro da se dva puta stranci, klijentu, građaninu, ali naravno i pravnim osobama ukaže koji su rizici, koja je cijena toga kapitala odnosno kredita koji će se koristiti. To je i zaštita tržišnog natjecanja i to je u biti zaštita građana i to je ona istina kad netko uzima kredit. Zašto je ovaj zakon iznimno bitan u ovom dijelu Ministarstva financija i Vlade Republike Hrvatske zato šta on dotiče u ovom trenutku, odnosno krajem prošle godine bilo je ukupno prema stanovništvu 126 milijardi kuna plasmana raznih kredita. 126 milijardi kuna plasmana. Dakle, ovdje smo čuli, raspravljali o 272 tisuće ili 269 tisuća, sad koja je brojka aktualnija u smislu datuma vezano za ovrhe blokiranih računa. To su iznimno velike brojke. A kad govorimo o 126 milijardi plasiranih u ovome trenutku kredita građanima, onda je sasvim jasno da ovaj zakon koji uvodi čišća i jasnija pravila između banaka i klijenata u budućnosti ali i za postojeće kredite onda se o ovome zakonu ne može govoriti niti da je kozmetika niti da je minoran, niti da on tek tu i tamo nešto regulira. Jer samo 1% kamata na ove iznose ne možemo govoriti da je minoran. A kad govorimo o nelikvidnosti, odnosno minusima na tekućem računu prošle godine je to bilo iznad 8 milijardi kuna minusa koje su građani koristili za pokrivanje očito i jasno potreba života, a zadnji podaci govore da je to nekih 7,4 milijarde. Znači, ovaj zakon dotiče većinu građana RH, a radi se o enormno velikim iznosima i brojkama. I zato je dobro da ide na dva čitanja, zato je dobro da puno više bude rasprava u smislu dodajmo, oduzmimo, nadopunimo, regulirajmo što kvalitetnije i što bolje, zaštitimo građane što kvalitetnije. Ali isto tako kad govorimo o dobiti banaka kontinuirano se govori da ih treba smanjiti, da previše zarađuju. Pa kako ćemo imati stabilan financijski sustav ako netko nije profitabilan? Pa ne možemo mi određivati da li će netko zaraditi 100 ili milijun. Pa jasno je da bi bilo najkvalitetnije, nemojmo zaboraviti da banke raspolažu sa štednjom građana, pretpostavljam prvo jednim dijelom i vas saborskih zastupnika a onda i građana RH koja se plasira i ona je tu u tih 126 milijardi koje su plasirane. Jer štednja građana krajem prošle godine je bila ukupni štedni oročeni depoziti stanovništva 161 milijardu kuna. Prema tome, banke raspolažu i plasiraju istim tim građanima tko zna što je lombardni kredit jasno zna da mu je manja kamata jer na temelju svoje štednje ima manju kamatu kad je koristi za bilo koju svrhu. Prema tome, moramo voditi računa i o bankarskom sektoru da bude stabilan, u onom segmentu u kojem Vlada odrađuje svoj posao a HNB svoj. On može biti bolje ili lošije odrađen, rezultati naravno uvijek se osjete sa određenim pomakom jer nijedan zakon nijedna mjera koja se radi ne može djelovati i imati rezultate u roku odmah što se kaže. Međutim, to je ključno da bankarski sektor isto tako moramo čuvati da bude stabilan sa svojom adekvatnošću kapitala. A isto tako voditi računa da građanima ne bude opterećenje i isto tako voditi računa da građani mogu vraćati svoje kredite a da im se ne povećavaju ovi postotci u kojima nisu u mogućnosti vraćati kredite jer stambeni krediti idu prema skoro 20% nemogućnosti vraćanja, odnosno neurednijeg vraćanja recimo to tako. Zato ovaj zakon kao za prvo čitanje je dobar. Može li biti, može. Ali zato smo mi svi tu isto tako i udruge i banke, udruge mislim građana, da ga iščitamo na još bolji način za drugo čitanje pripremimo da bude što manje sporan, a u realizaciji što kvalitetniji i u zaštiti građana ali isto tako moram reći i štiteći banke jer sve je to u biti jedno tijelo, jedan dio sustava ekonomskog koji je iznimno bitan. Dosada smo imali stabilnost financijskog sustava i o tome iznimno moramo voditi računa. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo repliku, Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Gjurković u ovim nekakvim međusobnim optuživanjima toliko idete daleko da ste sad maltene optužili HDZ da je kriv za švicarce. Jer velite da nitko nije upozorio, sa ove govornice i u nekoliko tv emisija i ja i današnji guverner, a tadašnji zamjenik guvernera smo upozoravali i to sadašnji ministar kolega Linić dobro zna jer je sjedio tu u klupama, upozoravali na opasnost. Jer kad imate na tržištu veliki nesrazmjer između nekoga što vam nešto nudi onda ono što je jako malo u nekakvoj budućnosti može biti jako skupo. Što se nažalost i pokazalo. Tada je razlika između kamata za švicarce i druge kredite u Hrvatskoj bila prevelika. Tada je bila velika ekspanzija kredita u Hrvatskoj jer je bilo vrijeme povijesno niskih kamata. Dakle, to je generiralo ova zaduženja. To ne znači da tim ljudima ne treba pomoći, dapače treba im pomoći. Ali nije dobro da se optužujemo za neke stvari i da naprosto tada niti Ministarstvo financija niti Vlada niti bilo koji saborski zastupnik naprosto nije mogao ništa napraviti. Isto kao što nitko 2006., 2007. kad su bila zlatna vremena nije mogao vjerovati da će se dogoditi ekonomska kriza. I kad govorimo o tim silnim deficitima, javnom dugu, zbrojimo koliko je on nastao recimo od 2003. do 2008., koliko je taj javni dug malo rastao i da je pao na nekakvih 26, 27% BDP-a i kako je on u ovim kriznim godinama naprosto eksplodirao jer ga je vrlo teško kontrolirati i neku potrošnju naprosto pa to i ova Vlada vidi danas nemoguće je samo tako skresati. Zato nije dobro zbog toga da se nađe nekakvo kvalitetno rješenje za ubuduće da se ne kritički optužujemo. I jedni druge napadamo u efektu jer to naprosto nije istina. Ja bih mogao sad izbaciti točno od ovih 200 milijarda javnog duga koliko otpada na Vladu SDP-a i HNS-a, koliko otpada na nekakva HDZ-ova vremena, koliko otpada nasljedstvo od bivše Jugoslavije. Međutim, to građanima Hrvatske i nikome tko je u ovom trenutku opterećen gospodarskom krizom u Hrvatskoj neće pomoći. I prema tome nije dobro neke stvari govoriti koje nažalost ne stoje jer one koji su švicarci pogodili itekako boli.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Gjurković.
Poštovani kolega ja mislim da sam ja u svome izlaganju poprilično se držao činjenica, određenih brojeva i datuma čak nešto specijalno ne naglašavajući ali u političkoj retorici i razgovoru sigurno da je jasno da kasna reakcija Vlade koja je bila do 2009. pa i naknadno na krizu koja je nastala u svijetu sigurno je i uzrokovala određene poremećaje koji su nastali i u gospodarstvu ali i po pitanju naravno vraćanja kredita građana koji ih imaju.
Hvala. Sada ćemo zastati sa radom. Utvrđujem stanku, nastavljamo u 15,00 sati. STANKA U 13,30 SATI.
NASTAVAK NAKON STANKE U 15,00 SATI [[Početak nije snimljen.]]
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre sa zamjenikom pomoćnicom. Evo i od mene sretan vam rođendan i što zaželjeti nego samo pametno naprijed. Što reći o ovom zakonu a što do sada nismo rekli? Evo ponavljamo se što je dobro, prvo čitanje, nešto ćemo čuti i razmisliti još jedanput i implementirati u konačni prijedlog zakona pogotovo zato što evo sve ono što danas govorimo mislim da je dobronamjerno i da je sama želja i ideja da se pomogne hrvatskim građanima ono što je i rezultiralo donošenjem ovakvog jednog prijedlog zakona. ali sigurno se nameće pitanje da li smo to mogli napraviti ranije i svakako je odgovor da jesmo uvažavajući i teške pregovore sa bankarima i sve ono o čemu trebate kao zakonodavci voditi računa. Mislim da je ovakav prijedlog zakona ranije bio na dnevnom redu da bi se itekako pomoglo velikom broju hrvatskih građana. Pozdravljamo sam prijedlog i klub Hrvatskih laburista-Stranke rade će ga svakako podržati. Drago nam je ministre da ste održali obećanje i da ste u ovaj prijedlog zakona implementirali onaj amandman koji smo bili dali na Zakon o kreditnim institucijama. I ono što želim svakako upozoriti da ne bi bilo nikakvih nedoumica mislim da do drugog čitanja razmislite možda o još jednoj situaciji gdje bi se u članku 3.stavku 2.moralo decidirano još nešto napraviti. Dakle taj članak govori o referentnoj kamatnoj stopi i propisuje da banka može za referentnu kamatnu stopu odobriti između Euro Libora i … ili prosječne kamatne stope na depozite građana. Na referentnu kamatnu stopu dodaje se onda fiksna marža i zbroj ove dvije kategorije daje konačnu promjenjivu kamatnu stopu. Predlažemo da se kod odabira referentne kamatne stope utvrde dodatni parametri kojim će se zaštititi potrošač ili jedna od ponuđenih referentnih kamatnih stopa. Time bi se svakako izbjeglo da banke izaberu za referentne kamatne stopu onu koja je najpovoljnija za njih a najnepovoljnija klijentima te tako banci omogućava podizanje kamatne stope. Fiksnom bankarskom maržom banke mogu uštimavati kamatne stope tako da budu blizu one razine maksimalno dopuštenih kamatnih stopa iako bi u tom trenutku referentne kamatne stope padale. Sada se fiksne bankarske marže kreću između 2 do 3% ovisno o vrsti kredita i evo zbog toga predlažemo tu dodatnu regulaciju. Prosječna kamatna stopa prema podacima Eurostata na stambene kredite u zemljama eurozone je 3,35% dok kod nas u Hrvatskoj ona iznosi 5,37%. S druge strane banke su smanjile kamatne stope na depozite koje su sada blizu kamatnih stopa onih u njihovim matičnim zemljama dok su kamate na stambene kredite i dalje puno više u RH. Ukoliko ovu prosječnu kamatnu stopu Eurostata povećamo za 1/3 što novi zakon predlaže kao najvišu kamatnu stopu na stambene kredite dobijemo tako maksimalnu kamatnu stopu od 7,64%. Radi se o izuzetno visokoj maksimalnoj kamatnoj stopi po kojoj banke mogu odobravati stambene kredite i tu predlažemo definiranje konkretnog ograničavanja kamatne stope možda da razmislite o tome 6,5%. Imamo i problem efektivne kamatne stope koja može biti puno veća od maksimalne kamatne stope, a ona ovim zakonom nije ograničena. Pojedine banke štite se od tečajnog rizika posebno kod stambenih kredita tako da ugovor o kreditu imaju onu klauzulu kojom propisuju najniži tečaj valute po kojem se može vršiti obračun. Tako da ako tečaj padne ispod te razine klijentu se anuitet obračunava po klauzuli o najnižem tečaju. Na taj način se banke zaštićuju od pada tečaja dok klijente ostaje nezaštićen od rasta tečaja. Stoga predlažemo ukidanje mogućnosti korištenja takve klauzule ili zaštitu klijenta uvođenjem klauzule po kojoj bi klijent bio zaštićen od rasta tečaja iznad te određene razine. Na taj način potaknulo bi se banke na reagiranje u slučaju značajnijeg povećanja tečaja kroz nove proizvode ili konvergenciju valute kredita te izbjegnut pasivnost banaka kao što sada imamo prilike vidjeti kod stambenih kredita u švicarskim francima. Ja evo vjerujem da ćete ovo uzeti u obzir i još jedanput razmisliti, a vezano za Zakon o potrošačkom kreditiranju moramo svakako upozoriti na još nekoliko stvari o kojima smo danas već čuli nekoliko riječi. Nažalost besparica s kojom se hrvatski građani svakodnevno suočavaju upravo te naše građane tjeraju da traže kredite od raznoraznih posrednika. Iako je Zakonom o potrošačkom kreditiranju decidirano na koji način se može i smije obavljati djelatnost potrošačkog kreditiranja ove sudbine naših građana uistinu su zapanjujuće. Slušali smo danas o kreditnoj zadruzi Raiffeisen banke iz Austrije, 168 obitelji deložirano je iz svojih stanova i kuća i ono što zasigurno najviše zabrinjava u svemu tome jeste to da su hrvatski sudovi donijeli takvu presudu iako je mišljenje HNB-a o njihovoj aktivnosti u Hrvatskoj proglašeno ilegalno. Dakle to nam samo još jedanput govori da ne komuniciramo dovoljno između institucija, da ne slušamo te građane jer naravno od tih 168 obitelji velika većina njih obratila se institucija, zatražila je mišljenje mjerodavnih i u Ministarstvu financija i u Ministarstvu pravosuđa, međutim ono sa čime se svakodnevno suočavamo jeste to da smo tromi, prespori i da ne reagiramo dovoljno brzo na probleme građana. Situacija se svakoga dana sve mijenja strašno velikom brzinom, građani su iz dana u dan u sve većim i većim problemima i ono sigurno što moramo i što nam je zadaća da napravimo jeste to da te građane osluškujemo i da na njihove probleme kada nas upozore, pogotovo na to odreagiramo. Ukoliko to radimo onda će svi ovi građani u biti i biti da tako kažem službenici i Ministarstva financija i Ministarstva pravosuđa i svega onoga gdje bismo promptno trebali odreagirat i veliki problem, odnosno velike probleme i promptno rješavati. Krenuli smo sa fiskalizacijom, poreznom kulturom i to je zasigurno dobro. Međutim, evo sada kad pričamo o tim nekakvim zadrugama dobili ste od kolege iz HSU-a i onaj famozni letak gdje svakoga dana vidimo što nam se sve nudi, u Zakonu o kreditiranju u članku 4. Zakona decidirano piše koji su to standardi i koje informacije koje se moraju uključivati u oglašavanje i sad imamo jednu paradoksalnu situaciju. Imamo inspektore koji evo vode poreznu kulturu, poreznu politiku, koji trče iz objekata van i bez računa, a konobari i trgovci trče za njima sa računom. Pri tome inspektor padne, slomi nogu, samo da bi mogao kaznit određenog trgovca ili poslovnog subjekta, a paralelno sa tim imamo ovakve oglase po stupovima, po tramvajima gdje pretpostavljam da veliki broj tih inspektora upravo te letke isto tako pogleda i vidi svaki dan i na njima vidi kontakt brojeve na koje se može nazvat i gdje se može u svakom trenutku dobit informacija o kreditu. Kod tih zadruga javlja se i dodatni problem. Oni nisu obveznici fiskalizacije zato što velika većina njih naknadu naplaćuje od banaka koje su ih da tako kažem angažirale da za njihov račun i na račun skraćivanja njihovog vremena ugovaraju određeni posao sa klijentima. Te naknade između banaka i posrednika vrlo su male. Događa nam se drugi paradoks, a to su one famozne police osiguranja života koje onda ti posrednici nude klijentima koji se u većini slučajeva sklapaju samo na nekakvu godinu dana što ne nosi dugoročno dobro nikome, osim toga što opet povećava glavnicu, ono o čemu je pričao kolega Grubišić, jer ljudi nemaju da bi platili tu policu osiguranja koja im je kao takva nekakva garancija. Vi ćete donijet pravilnik o svemu onome što smije biti trošak i svakako biste trebali vodit računa i o tome i mislim kada bi se u Zakonu o kreditiranju decidirano odredila nekakva naknada koju bi ti posrednici smjeli naplaćivat od klijenata da bismo u jednom dijelu riješili i veliki dio ovih letaka i svega ovoga s čime se građani suočavaju jer u tom trenutku bi svaki građanin koji uđe u takav ured, bez obzira da li taj ured ima odobrenje Ministarstva financija da smije obavljat posredničke usluge ili ne smije, ako bi dobio račun o posredničkim uslugama i bio obveznik fiskalizacije imao kakvu takvu garanciju da je posao kao takav sklopljen i mislim da bismo o tome mogli i trebali vodit računa. A i sami oni posrednici koji rade legalno i koji imaju i akreditacije, odnosno licence da mogu taj posao radit, upozoravaju na taj nedostatak u odnosu njih i onih koji se tim poslom bave na sumnjiv način. Dakle kada govorimo da trebamo zaštititi građane onda zasigurno jesmo za ovakav zakon, podržavamo ga do kraja, ali ono što cijelo vrijeme upozoravamo, što cijelo vrijeme podcrtavamo jeste to koliko bi i kako bilo dobro da zakoni u Republici Hrvatskoj budu decidirani, da u praksi budu u sprovođenju čim jednostavniji, da ne puštamo puno prostora mogućim malverzacijama koje se dešavaju upravo zbog toga što dvoje nas na dva različita načina iščitava jedan te isti zakon i dakle to su sve one stvari koje navode na sumnju u nekakvu dobronamjernost. I mislim da ukoliko želimo stvarno da nam se zakoni sprovode kvalitetno, promptno, da svi znamo i da svi razumijemo o čemu govorimo u određenom problemu, da je itekako važno da ovo što sam rekla vezano za ove izmjene zakona o kreditnom, o izmjenama ovog zakona uzmete u obzir i da evo pogotovo decidirano kažemo i damo građanima mogućnost da između referentnih kamatnih stopa izaberu ona koja im u tom trenutku najviše odgovara. To je onda još jedna mogućnost da oni utječu, a na to vjerojatno će puno njih reći da su građani needucirani, da građani ne znaju i da se građani ne razumiju dovoljno u bankarski sustav da bi razumjele bankarske marže, referentne kamatne stope i tome slično. Ali svakako imamo nevladine udruge, na kraju krajeva imamo i porezne savjetnike koji itekako mogu doprinijeti tome da građani budu educirani, da znaju što uzimaju, da znaju koliko će ih to koštati ali da bimo svi znali što radimo, što dobivamo zakoni moraju biti decidirani po tom pitanju a da bimo građane uspjeli zaštititi od svega onoga što nam se svakodnevno dešava onda je zasigurno itekako važno da institucije na poziv pojedinog građanina promptno odreagiraju da se ono na što građani upozoravaju kao probleme uzme u obzir i da se upregne maksimalno snage i svi mogući kapaciteti koje institucije imaju da se takve stvari čim prije rješavaju, a ne evo da dolazimo u situaciju gdje moramo dugo vremena čekati da se išta mijenja, a to što možemo napraviti u jednom danu ne napravimo itekako svih nas zajedno košta. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sad ćemo najprije čuti replike. Prvi se za repliku prijavio poštovani kolega Peđa Grbin.
Evo zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa evo prije svega drago mi je da ste uočili važnost korisnost i svrhovitost ovog zakona. Međutim, dio vašeg izlaganja ne mogu nikako prihvatiti. Prvi dio se odnosi na ovo što ste govorili pri kraju, a to je pitanje izbora kamatne stope i način na koji ste to prezentirali. Vaš način je identičan onome što su bankari prezentirali građanima kada su im govorili da je kamatna stopa na švicarske franke najniža i za njih u tom trenutku najpovoljnija. Ali doista, doista moramo razmisliti na koji način svi mi ovdje pa i građani mogu danas znati koliki će biti libor ili eulibor za nekoliko godina. I upravo zbog toga dolaze sve ove mjere koje su predviđene zakonom i upravo zbog toga se na ovakav način treba regulirati pitanje promjenjive kamatne stope. A drugi dio koji smatram posebno neprihvatljivim je vaš napad na poreznu, pa rekao bih i svaku drugu inspekciju. Primjerice u Istri ovo je ljeto provedeno nekoliko tisuća inspekcija. Nepravilnosti su zabilježene u manje od 10% slučajeva. Naša inspekcija, pa tako i porezna ne nastupaju sa ciljem da nekoga kazne. Nastupaju isključivo i jedino sa ciljem kontroliranja provođenja propisa i na tome im trebamo zahvaljivati, njihove aktivnosti trebamo pozdravljati. Njihove aktivnosti trebamo pozdravljati, a ne ih osuđivati i optuživati na temelju nekakvih napisa u medijima koji često nemaju apsolutno nikakve veze sa stvarnošću i sa razlogom sankcioniranja poduzetnika kod kojih je pronađena nepravilnost u poslovanju. Hvala lijepa.
Na repliku odgovara poštovana Nansi Tireli.
Kolega Grbin, ja bih vas stvarno molila da malo pažljivije slušate izlaganja. Nisam napala poreznu, dapače rekla sam da treba itekako voditi računa o poreznim nadzorima. Ali sam isto tako upozorila na nekakve paradokse i zamolila da se napravi nekakva reorganizacija ljudskih resursa u institucijama gdje one postoje. Ukoliko nemamo ljudi zapošljavamo ljude tamo možda gdje ne treba. Evo da napravimo kvalitetnu preraspodjelu i da hvatamo ono gdje ima puno novaca i da hvatamo ono što se uhvatit da a na štetu je svakog građanina Republike Hrvatske. I dala sam vrlo dobar primjer da porezni inspektor je porezni inspektor ja mislim 24 sata na dan i da ima ovlasti, mogućnosti ukoliko ima volje i želje da odreagira na sve ove letke koje vidi i tu bi se našlo itekako puno nepravilnosti. Pitanja kamatne stope samo sam rekla da kod usklađivanja, odnosno kod donošenja ovog zakona, da kod usklađivanja da je vjerovnik obvezan ponuditi sve varijantne referentne kamatne stope i fiksne marže kako bi dužnik imao pravo izabrati za njega najpovoljniju varijantu. Jer pričamo evo o tri kategorije koje možemo izabrati, pa ne vidim razloga zašto klijent, odnosno potrošač ne bi bio taj koji bi između te tri kategorije mogao izabrati ono što mu je najbolje a ne da mu se nudi proizvod kao švicarski franci što vi govorite i da mu se nude laži koje on ne prepoznaje, na koje ne može odreagirati i onda koje uzmemo zato što nam kažu da smo u svemu tome lakoumni. I da, važnost zakona je itekako velika upravo zbog toga što ovaj zakon koliko toliko štiti hrvatske građane i što je iako kasno evo došao i ja se nadam da će drugo čitanje iz tog razloga biti čim prije. Hvala.
S drugom replikom ustaje poštovani Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Tireli, vi ste kao i Peđa Grbin rekli ono, pričali o onome što građani kažu i na što se žale. Pa vidite ja sam neki dan bio u Orubici, jednom selu koji je u općini Davor koje je poznato po proizvodnji povrća. I jedan proizvođač povrća koji ima 30ha paprike, paradajza itd. se žali da porezni inspektori, da porezne inspektore uopće ne zanima je li netko prodaje na pijaci povrće iz svog vrta ili ne. Naime, on ne odlazi u dvorište onoga tko ima zeleni karton, tzv. zeleni karton OPG-a da bi vidio koliku površinu on ima jer prodaje paprike 3 mjeseca u godini ili lubenice, a ima 120 kvadrata dvorišta, ali ima zeleni karton i dobio ga je. Mislim da bi nas sve ovdje trebalo zanimati takvo ponašanje nekih ljudi ako želimo da se provede financijska disciplina na svim nivoima, pa i u ovom segmentu zelene pijace itd. To da porezni inspektori dobivaju one cedulje kao što je kolega Šemper pokazao sa zgodnim ženskama na slikama, a u svezi nekakvih štedionica i lihvara sigurno je da ti isti porezni inspektori dobivaju zakačene na vjetrobransko staklo kao i svi mi ponude za kredite takve dakle sumnjive naravi i sumnjive prirode. I reakcija nema. Dakle, mislim da ste vi u pravu kada govorite o toj neću reći neažurnosti i onih koji bi za to bili i 24 sata odgovorni. Hvala vam lijepo.
Na repliku odgovara poštovana Nansi Tireli. Izvolite.
Dobro kolega mislim da smo svi na istom tragu čak mislim da se i ministar slaže s nama u ovom dijelu, pitanje je koliko se organizacijski neke stvari može odraditi do kraja s obzirom na ljudstvo, sposobnost tih ljudi i sve ono što imamo. Međutim, ono što, sliku koju dobivamo jeste sljedeća, dakle nama nedostaje novaca u državnom proračunu i onda ćemo kažnjavat i kontrolirat svih onih koji tom državnom proračunu doprinose ili ne doprinose sa nekakvim porezima. U tom slučaju kontroliramo porezne obveznike i događa se to što se događa. I ja cijelo vrijeme tvrdim da to je dobro i da to je u redu. Međutim, kao da cijelo vrijeme zaboravljamo da veći budžet svakoga građanina, dakle ako zaštitimo tog građanina i zaštitimo upravo te situacije od zelenog kartona do svega ovoga što se dešava da veći budžet svakog građanina RH ujedno znači i veći budžet RH. Jer građani su ti koji pune i koji doprinose svakoj lipi koja u taj budžet dođe. E sad bi tu trebalo biti dovoljno pametno i napraviti dobro i iskoordinirat kapacitet koji imamo sa ljudima, biti dovoljno pametan, dovoljno bistar da se kaže gdje leže najveći novci a da ne pričamo koliko bismo trebali raditi u onim pravnim subjektima koji su kudikamo veći, koji spadaju u onu kategoriju velikih koliko se njih kontrolira. Dakako, to je jedna druga tema o kojoj bismo trebali pričati kao i o tome koliko upravo ti veliki sistemi dobivaju poticaja i svega iz državnog proračuna, a pitanje je koliko onda u taj isti državni proračun vraćaju. Dakle, moramo se fokusirati na one stvari gdje vidimo i znamo da će nam vratiti novac, ostaviti novac u proračunu i na kraju krajeva gdje ćemo imati velikih rezultata jer vremena previše nemamo.
Zahvaljujem. Za riječ se sada javio ministar financija poštovani Slavko Linić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, evo kraj je rasprava po klubovima pa jedan kratki osvrt na dosad iznesene rasprave. Vjerujem da ćemo dosta brzo dovršiti naš prijedlog za konačni prijedlog zakona i da ćemo vjerojatno već i tokom polovice 10. mjeseca biti ponovno u Saboru na ovu temu. Ali iz rasprava koje sam čuo ovdje na klubovima ostaje pitanje da li je to kraj ili hoćemo i sa novim prijedlogom ići, sa dodatnim zaštitama što uopće nije problem. Ono o čemu bismo mi morali zaista raspraviti ako želimo i dodatne zahvate i dodatna ograničenja u slobodi kretanja financijskog kapitala što je područje rada Vlade i moć odlučivanja u Hrvatskom saboru je nešto što moramo pokušati procijeniti. Koje su procjene limitirale jaču zaštitu potrošača u ovom trenutku? Kod nas procjena 40 tisuća neprodanih stanova. Svatko od nas je računao da će ipak cijena stambenih prostora padati, to je bilo za očekivati iz jednostavnog razloga jer su velike dubioze u tvrtkama, gubici, ne plaćaju se krediti, ne otplaćuje se bankama od strane trgovačkog društava, krediti za gradnju tih stanova. Ali kao što vidimo radije tvrtke odlaze u stečaj, radije odlaze u predstečajne nagodbe a ja bih rekao cijena stambenog prostora u Hrvatskoj nije išla dolje. Što znači da ono što bi možda privuklo građane da zaista idu u kupnju stanova nisu ni poticaji za stambenu štedionicu, nisu ni poticaji za kupnju ovih stanova. Cijena kvadrata je bit. Znači evidentno da i bankarski sektor i građevinski sektor ili oni koji su vlasnici stanova nisu odlučili spustiti cijene. Evo, imamo analize da još uvijek pada, ali ako se uspoređujemo po kvadratu još uvijek smo mi iznad europskog prosjeka. U tom trenutku ocjenjivali smo ako doista dođe do spuštanja cijena i mogućnost da napokon građanin dođe do stana po pristojnoj cijeni jer budimo iskreni cijena stana je najveći poticaj građanima. Tu je najveća zaštita građana. Dozvolite, naši su građani išli u nabavu stana po 2500 i 3000 eura po kvadratu. Da, to su bile cijene po kojim su ulazili u kreditne aranžmane. Tu je najveći problem, taj ogroman iznos jer su bile prevelike cijene. Pa je onda za nas ograničavajući faktor ako smo zaista očekivali taj pad da li ići sa većim restrikcijama? Što vam znače veće restrikcije? Može se ljutiti bankarski sektor, mogu teoretičari slobodnog tržišta govoriti da nije normalno da Vlada regulira odnos između građanina i banke ali ono što nam se može dogoditi može nam se dogoditi obustava kreditiranja stambene izgradnje. Znači, ako ćemo govoriti zaista o bilo kojoj restrikciji tada moramo shvatiti da prevelika ograničenja o visini kamatne stope, prevelika ograničenja u slobodi bankarskog poslovanja odgovor može biti nema kredita. Tako da vaši prijedlozi koji idu za tim da primjerice mi možemo utvrditi da životno osiguranje ne može biti naknada, jer to je naknada to nije cijena kredita. Nije ju problem ugraditi u pravilnik ministra ukoliko date takvu … ne može biti. Ostaje pitanje da li će se onda odobriti kredit, to je ono što mi nemamo odgovora jel to je onda sloboda izbora banke. Istina mi možemo i vaš prijedlog koji govorite ne može biti ako je pokriveno sa nekretninom ne može biti nekakvih jamstava, neovisno prijatelja ili rodbine i to možemo ugraditi da li će biti kredita. Znači rizici ovakvih zaštita koje bankama kako tako jamče povrat kredita mogu značiti samo odgovori nema kredita, a cijene prostora stambenog će još padati to budite uvjereni. Nema tu izlaza, moraju se oni spustiti ispod tisuću eura po kvadratu neovisno gdje je i u kojoj zoni izgrađen. Znači da li ćemo nastaviti sa ograničenjima, to će biti tema o kojoj možemo razgovarati ali moramo shvatiti da je jedan od problema koji će nam se javiti je i ocjena bankarskog sustava da ne da više stambene kredite. Ali nije to jedini problem, najveći problem je ipak naš mentalitet. Mi smo odgajani da želimo imati vlastiti stan. Želja za to da riješimo svoju životni standard, životnu potrebu, stan želimo vlasništvo nad stanom, to je nažalost problem da nam se onda događaju nelegalne stambene štedionice, dešavaju nam se. Prema tome onog trenutka kada postavljamo rigorozne zaštite u odnosu prema bankarskom poslovanju građanin koji puta želi riješiti svoj životni problem i ulazi u sive zone. Kako ga štititi u sivim zonama? To moram reći da je taj drugi problem da li ćemo uskraćivanjem mogućnosti da se dođe do kredita ili će banke jednostavno smanjiti svoje plasmane, ocijeniti da je previše rizičnih poslova neće htjeti ući u takve kreditne aranžmane, da li će tada građanin ići prema sivim zonama, da li ćemo time potaknuti sivu zonu. Znači nisu to jednostavna rješenja koja nemaju posljedice. I to je ono što moramo jako dobro ocijeniti ako ocjenjujemo da ćemo još više štititi građane od ajde recimo prekomotnog poslovanja bankarskog sustava, da nam se ne dogodi izostanak dovoljne količine kredita i da nam se ne dogodi odlazak u sive zone. Evo tu sam pokušao govoriti gdje su limiti daljnjih ograničenja ali u krajnjem slučaju iz ove rasprave jer to su i vaše poruke upravo ćemo raditi na sustavu pa ćemo vidjeti što ćemo u idućoj godini vis a vis daljnje zaštite potrošača. Ono što želim vrlo jasno reći da važne su vaše poruke kao što je i zastupnica Tireli rekla kod rasprava koje smo imali ranije imali smo vrlo jasne i sugestije što da učinimo na kamatnim stopama, na kredite koje su imali prevelike tečajne razlike. Možda samo neka pojašnjenja kada govorimo da neka referentna kamatna stopa, prosječna kamatna stopa pa nabrajamo Euro Libor nabrajamo Libor ili kamatnu stopu na kunske kredite, nije to izbor ni banke ni građanina. Temeljni ugovor je u jednoj od tih valuta. Znači ako je ugovor u euru onda je to prosječna kamatna stopa eura, ako je to kredit u kunama onda je to prosječna kamata u kunama. Ali ako to nije dovoljno bilo jasno u ovom prijedlogu probat ćemo popraviti. Prema tome temeljni ugovor koji je zaključen definira koja je to prosječna ili referentna kamatna stopa, uvijek onoga u čemu je ugovor i zaključen. I razmislit ćemo o vašoj sugestiji kada govorite da možda onu najvišu trošak kredita kamatu plus naknadu probamo podijeliti za obične potrošačke kredite i za stambene pa da je umanjimo jel vi znate da je najviša 11%, ali možda nije loše u tom dijelu probati odvojiti stambene pa ćemo razmotriti vašu sugestiju. A sada nekoliko riječi oko efikasnosti nadzora nad nelegalnom trgovinom. Fiskalizacija je jedan od pojmova i jedan od aktivnosti gdje Porezna uprava pokušava staviti pod kontrolu prije svega gotovinski promet, ali s druge strane i disciplinu plaćanja poreza na dodanu vrijednost. Ulazeći u taj projekata polako smo sve više otkrivali pogotovo kroz zelene tržnice da postoji nelegalni promet roba. Novac je roba i to je ono gdje vrlo jasno velim.
Ministre polako privodite kraju, vrijeme isteklo.
Zahvaljujem. Javit ću se još. Prema tome naš posao je kontrolirati nelegalni promet robe.
Zahvaljujem. Sada prelazimo na replike. Prvi se javio poštovani Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, slažem se s vama u dijelu ovog vašeg izlaganja kada govorite o limitirajućim faktorima u dijelu koji se odnosi na kupoprodaju stanova u Republici Hrvatskoj i da su ti faktori visoka cijena metra četvornog s jedne strane. S druge strane bih ja još dodao nesigurnost građana svojim radnim mjestom s obzirom na dugotrajnost vraćanja stambenih kredita pa se često puta niti ne upuštaju u taj projekt, a s druge strane veliki broj Hrvata radi na određeno vrijeme pa ne može ni ispuniti kriterije da može postati korisnikom stambenog kredita. Ali ono u čemu se s vama ne slažem to je da poticanje kupoprodaje stanova ne može potaknuti ni državne subvencije ni poticaje. Tu se ne slažem. Naime, ovaj vaš projekt POS+ za koji su osigurana ogromna sredstva … milijuna je doživio krah jer nije pogođen i nije poticajan za korisnike stambenih kredita i mi smo 2010. godine Vlada HDZ-a je imala gotovo isti model kao što ga imate vi sada i taj model je isto polučio neuspjeh. U godinu dana je svega prodano 72 stana. I onda smo 2011. godine napravili jedan novi model koji je u svega par tjedana polučio izniman uspjeh gdje se prodalo 1500 stanova kroz svega par tjedana, a bilo bi se prodalo kudikamo više nego nismo imali u tom trenutku sredstava na pozicijama državnog proračuna i držim da je taj model. Ja sam u tom smislu i državnom proračunu predložio amandman da bi sa 120 milijuna kuna, dakle da sa duplo manje sredstava nego ovaj vaš model koji je praktično da kažem doživio klasičan debakl jer je svega 5 stanova prodano u proteklih 5 mjeseci, odnosno 4 mjeseca da bismo bili pomogli prodaji tog stambenog fonda koji je neprodan, koji stoji, koji je mrtvi kapital i koji ničim ne doprinosi gospodarstvu Republike Hrvatske, a niti pomaže u punjenju proračuna kroz PDV koji bi se bio ostvario da su ti stanovi išli u prodaji. Kasnije ću kad budem o tome govorio u pojedinačnoj raspravi o tome još nešto dodatno argumentirati, ali se u tom dijelu s vama ne slažem da pravičan model koji može potaknuti prodaju stanova u Hrvatskoj. Tu se ne slažemo.
Vrijeme je isteklo. Na repliku odgovara ministar Linić.
Već smo imali polemiku oko toga i nakon godine dana i analize da još uvijek imamo cijenu kvadrata preveliku, da još uvijek imamo prevelik broj stanova, ogromnu ponudu, mali iznos. Da jesmo izrađivali ovakve modele i onakve modele i mi možemo pokušati govorit o modelima jesu li uspješniji ili nisu, ali je činjenica da imamo 30% više stambenog fonda nego li obitelji. To znači da ipak se pita komu su namijenjeni modeli, nekomu tko bi kupio drugi i treći stan. One obitelji koje nemaju stana su siromašne i teško da mogu ući u kupnju stana i sebe zadužiti za ovakva nesigurna vremena. To je razlog da je koalicijska Vlada na čelu sa Zoranom Milanovićem, o čemu vam je posebno govorila i ministrica graditeljstva, okrenuo se na to da idemo sa modelom najma stana, jeftinog, sigurnog najma stana. To znači da ćemo stavit u funkciju stanove, to znači da ćemo riješit dugove građevinskog sektora prema bankama, to znači da neće biti otpisa pogrešnih plasmana u bankama, to znači da ćemo na neki način u tom dijelu pronalaziti rješenje. Prema tome, poruka je želimo brinut o siromašnima, a to možemo samo da … nađemo i omogućimo najam stana. Građani koji su siromašni ne mogu kupiti stan, a ako imate više stanova nego obitelji financirat one koji su dovoljno bogati jer već imaju jedan stan da bi kupili drugi da ih prodamo, to nije politika ove Vlade. Mijenjamo smjer svoje politike.
Druga replika i Dražen Đurović.
Hvala. Gospodine ministre, ja se također slažem s vama u onom dijelu kad kažete da treba zaista poduzimati kao što i vi ovdje poduzimate određene mjere da se taj bankarski sektor drži, ali opet da se previše ne pritegne jer da ne bi dobili još jedan problem zapravo u funkcioniranju gospodarstva. A kad je riječ o nekretninama tu se uopće ne slažem sa vama, uopće sa vašim temeljnim postavkama koje vi imate o tome nego svak ima svoje postavke. Mislim da između ostalog kao jedan light motiv ispuštate iz vida jedan veliki dio stambenog fonda koji se nalazi izvan područja velikih gradova i koji recimo danas dobar dio tog stambenog fonda kojeg mi brojimo, gdje imamo na broju kućanstva, gdje dobar dio tog stambenog fonda de facto vrijedi znatno manje nego što je sama cijena njegove gradnje, a kamoli da je blizu bilo kakve ekonomske vrijednosti. I prije 10 godina se nije moglo prodat, ne može se ni danas. Dakle naravno kad stavite fokus na grad Rijeku ili grad Zagreb onda to izgleda drugačije, halo ili sve oko tih gradova pa nadalje i uzduž i poprijeko cijele Hrvatske cijeli taj stambeni fond je zapravo vrlo male vrijednosti. Dakle ako ćete vi danas u jednom selu potrošiti 50 tisuća eura za zemljište, dozvolu i sagradit kuću kad ste je stavili pod krov i samo za izgradnju potrošili 50 ili 60 tisuća eura, taj objekt neće vrijedit 30. Dakle to je njegova ekonomska cijena. Prema tome nisu tu, postoji znatna razlika između velikih i malih gradova. I još jedna stvar, o instrumentima osiguranja. Evo još bih jedanput spomenuo to pitanje tih jamaca kad je riječ o zaštiti potrošača i tu sigurno postoji možda još prostor oko tih jamaca da se, jer su recimo banke kad su aktivirale razne instrumente naplate uvijek su prvo ciljale na jamce, dakle nisu ciljale ni na cilj kredita, bio to auto, bila to nekretnina, bili to drugi instrumenti osiguranja, već su odmah nakon dužnika ciljali izravno na jamce kao instrument osiguranja. Hvala.
Na repliku odgovara ministar Linić.
O regionalnoj politici ne bih govorio, ali samo jedna napomena. U gradu Zagrebu 14 tisuća neprodanih stanova, znači imamo mi neprodanih stanova u velikim gradovima, tu se izgrađivalo, a to što je nešto niža cijena van velikih gradova to znači da netko može i doći do stana, ali očito nema potrebe. Ali očito nema potrebe, nema potrebe. Prema tome, koga da stimuliramo van velikih gradova i sa jeftinim stanovima ako nema potrebe za njega jer je jednostavno migracija bila iz okolica velikih gradova prema velikom gradu. Ali ostavimo to da probamo vidjeti što ćemo kroz posebne Zakone o regionalnom razvoju i ulaganja u regionalne razvoje jer očito se u tom dijelu nešto može načiniti. Kad govorimo o jamcima mi jamce možemo zakonom zabraniti. Pokušajte shvatiti mi to možemo zakonom zabraniti i možemo utvrditi da to ne može biti nikakva mjera osiguranja. To je nešto što je naša ocjena. Hoće li tada netko moći dobiti kredit, hoće li vaše dijete bez vašeg jamstva moći dobiti kredit upravo zato što ne radi na neodređeno vrijeme, upravo zato što je tek počeo raditi itd. Prema tome, pokušajmo shvatiti da li će banka ići na jedno osiguranje, drugo i treće nemamo pravo regulirati ali možemo njoj oduzeti pravo da ima neke vidove osiguranja. Osnovni je problem da li ćemo dio građana koji bi rado dali dijete jamstvo jer želi da, učinili. Znači osnovni je problem zašto netko daje svoje ime, svoju imovinu za nepouzdanog jamca. I u tom dijelu velim raspravit ćemo o zakonu u drugom dijelu iduće godine, pa ako ocijenimo da to možemo vidjet ćemo a tu moraju biti jasne sugestije.
Treća replika Branko Vukšić.
Uvaženi ministre, rekli ste u sredini svoga izlaganja da je problem i naš mentalitet. Želimo imati, želimo imati svoj stan. Ne znam jeste li ikad bili podstanar? Pitajte one ljude koji su se 5, 10, 15 puta selili i bili podstanari. Ti nikad više to ne žele i kad imaju bilo kakvu i najmanju mogućnost jer plaćate podstanarstvo više nego što je rata kredita. Problem je u sustavu, problem je u sustavu što nije regulirao, što nije počeo štititi građane na vrijeme. Problem je čak i u sustavu koji će nuditi građanima uz povoljnu cijenu ili tržišnu cijenu, ali odrediti opet tržišnu cijenu podstanarstvo, iznajmljivanje stanova. Nesigurnost koja vlada i na tom tržištu je ogromna. Jeste li ikad čuli da ljudi žele obitelji sa malom djecom u svoje stanove? To vam piše u oglasima, čitajte oglase. Ljudi su primorani dizati kredite, primorani su. To je drugo što si netko kupuje treći stan. Ovo kad ste govorili o 40000 neprodanih stanova treba reći da je među tih 40000 neprodanih stanova ovo što govorite 15000 u gradu Zagrebu veliki dio stanova ili jedan dio stanova jer ne znam koji je izgrađen je prljavim novcem. Tu se u potpunosti slažem što sa tim stanovima. Jer da nije izgrađen prljavim novcem odavno bi bio prodan. Drže cijenu na razini one cijene prije krize, ne spuštaju cijenu. To nisu oni koji su dužni bankama. To je novac koji je bio, koji se imao na računu, izgradilo se i to je oblik štednje. I o tome treba govoriti. Tu ima logika, ona vaša logika oporezivanje stanova. Puno je zamršeniji su problemi nego što isplivaju često na površinu samu.
Na repliku odgovara ministar Linić.
Rekao sam vam, Vlada je ocijenila nećemo stimulirati kupnju stana, idemo na najam stana. Prema tome, najam stana gdje će Hrvatska država, njene institucije, Ministarstvo graditeljstva preuzeti sve stanove i bankarskog sustava koji je naplaćen ono mjerama prisile i građevinara koji će time platiti bankare ići na najam stana, prihvatljivi najam stana bez ograničenja roditelji s djecom ili bez djece. To bi radila hrvatska Vlada, njeno nadležno ministarstvo i to je ponuđeno bankarskom sustavu da zatvorimo njihova potraživanja, da im ne otpisuje Narodna banka sumnjiva potraživanja, da sta stanovima trgovačka društva plate svoju obvezu i da ih stave u funkciju i da mi naplatimo svoj PDV koji je ovako zamrznut u zalihama stanova. Inače to ćemo poduprijeti dodatnim mjerama. Prema tome, svi koji su odbili PDV na izgradnju stanova morat će ga vratiti ako ti stanovi ne idu u funkciju najma. I naravno, modeli su rađeni, rađeni su na taj način da u narednih 10 godina ne otplaćujemo iznos uložen u stanove, nego financiranje tog iznosa. Znači samo kamata bi bili predmet najma i desetina PDV-a jer bi se u 10 godina pravo PDV otplatio. Znači, modele pokušavamo raditi upravo da razmišljamo o tim građanima koji su izloženi rizicima onih koji drže i cijenu najma i cijenu stana i da to polako spustimo na realne veličine. Znači, modeli se u tom dijelu itekako pripremaju i ozbiljno se razgovara i sa bankarskim sustavom.
Za repliku se prijavio i kolega Boro Grubišić.
Da odmah nastavim kolega, ministre Linić u svezi dakle uloge države da postaje najmodavac. Tako sam to shvatio kako ste vi sad malo prije rekli. A malo prije ste rekli da je u našem mentalitetu da čovjek ima svoj stan, da ne bi bio izložen hirovima najmodavca i da ima određenu sigurnost i zapravo je to i vid štednje. Ako netko plaća 1500 ili 2000 kuna najam stana, pa onda će rađe dignuti kredit koji mu je tolika rata ili možda trun veća, malo veća da bi imao svoj stan. Zapravo ovime u nekakvoj kada se malo bolje razmisli Hrvatska država spašava i bankarski sektor i građevinare u čijem je vlasništvu ovih 40 tisuća stanova ili 15 tisuća u Zagrebu, dakle da Hrvatska država kupi od njih stanove i daje u najam. Kome vi to pomažete i kome ćete pomagati, kome ćete biti od pomoći? Onima koji ne mogu se kreditno zadužiti ili pak građevinarima i bankama u krajnjoj instanci? Mislim da je zapravo istina ovo drugo. Upravo njima pomažete. Nikako onima koji će ići u najam stana. Oni će, i ako budu u najmu kod države, dakle država kao najmodavac, uvijek željeti imati svoj stan. Ta želja i taj mentalitet nikada neće nestati u našem narodu. I to ne možete uništiti nikako. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, hoće jer para vrti što burgija neće jel' tako? To je stara bosansko ili ne znam ni ja čija izreka jel'. Pa onda zbog toga neće moći ostvariti želje koje proizlaze iz njihovog mentaliteta, iz našeg mentaliteta. Ali, želja imati svoj stan, svoj krov nad glavom uvijek će ostati. Možete vi raditi što god hoćete, možete pomoći bankama i onima koji su izgradili ove stanove, građevinari koji su i onom sivom ekonomijom kako kaže ovdje Vukšić i ne znam u sivoj zoni gradili te stanove, prali novce ali ovo nećete uništiti taj mentalitet. A to da država postaje najmodavac to je smiješno.
Hvala Grubišiću, vrijeme je isteklo.
Pa država se rješava i INA-e, država se riješila banke HPB-a, Croatie a sad uzima stanove odjedanput. Pa gle čuda.
Kolega Grubišiću jel' vama nešto Poslovnik znači?
Hvala lijepa. Evo, u redu.
Na repliku odgovara ministar Linić.
Dragi moj kolega ja nisam nikad rekao da će država kupiti stanove. Ne, iznajmit stanove. Stanovi ostaju u vlasništvu bankarskog sustava. To su stanovi u vlasništvu banaka. Država će ih iznajmljivati, brinuti o tome da građanin dobije, da platimo najam i da platimo kamatu banci jer koristimo njen stan. Prema tome, gdje su novci za kupnju stanova? Prema tome mi samo pokušavamo reći naš cilj je organizirati tržište najma s tuđim stanovima da se banke s time ne bave, a da imaju sigurnost naplate najamnine, naplate i discipline prostora najma. Ali draga moja gospodo mi ne mislimo plaćati stanove koje je netko krivo izgradio. Ali postoji još nešto, izgleda da mi ne razumijemo jedni druge. Građani koji si ne mogu priuštiti kupnju stana jer oni koji su danas robovi nisu dobrim dijelom bili u mogućnosti si kupiti stan, dobrim dijelom. Njima trebate pomoći. To je naša logika, to je logika ove Vlade. Pomoći građanima koji si to ne mogu priuštiti pa ni onda kad žele ne znam kako imati svoj stan. I to je jedna priča. Druga priča je kad mi u ime Vlade velimo koliko žestoko stiskati bankarski sustav i zato pokušavamo reći da smo svjesni upravo tog mentaliteta želim imati stan, želim sinu kupiti stan, želim kćeri kupit stan jer toga imate. A to znači da mi trebamo banke i trebamo njihov sustav za financiranje stana. I zato ne smijemo pretjerati u stiskanju. I tu sam pokušao vrlo jasno obrazložiti zašto ovaj zakon nije pretjerano rigorozan.
Vrijeme. Posljednja replika i kolegica Nansi Tireli.
Zahvaljujem potpredsjedniče. Pa evo ministre slažemo se u puno stvari ali vjerojatno u najvećoj stvari s kojom se svi slažemo jeste da imamo strašno puno posla za odraditi i da treba puno tih spojenih posuda povezati u jednu cjelinu da bi sve onda zajedno funkcioniralo. Vi ste postavili na početku vašeg izlaganja pitanja da li stavljati dodatne zaštite i ograničenja ili evo pustiti slobodu kretanja kapitala da ne bismo ulazili u onu sivu zonu i da onda država mora spašavati građane koji su u sivoj zoni i tu ste si onda postavili pitanje što ako banke više ne budu davale kredite? Ja vam tvrdim da banke kao takve će uvijek iznaći način da daju kredite građanima i tu moramo znati koja pravila igre postavljamo upravo u zaštiti tih građana jer sada kada gledamo situaciju ovako kako je gledamo ispada sljedeće: dakle banka je preko hipoteke, odnosno garancije plaćanja za nekakav kredit stavila hipoteku na moj stan ili kuću i ja nisam uspjela otplaćivati kredit, ta je kuća ili stan ostao banci i sad banke imaju strašno puno stanova u svom vlasništvu i država sad uzima od tih istih banaka te stanove da bi ih iznajmljivala građanima da banke ne bi imale trošak. To sad ovako kako mi pričamo to tako otprilike ispada. Međutim, kada bismo mi bankama pustili te stanove koji su bili garancije plaćanja i na koje one imaju hipoteke i natjerali te banke da ih one moraju prodati negdje na tržištu ja mislim da nekakvom logikom ekonomije bi ti stanovi ipak bi im padala cijena i da bi oni bili povoljniji. A zašto to tvrdim? Reći ću vam sljedeće: mi imamo slučaj stečaja u kome stečajni upravitelj kaže idemo prodati imovinu poduzeća, procjenitelj dođe i procjeni imovinu, prodaje se prvi put, prodaje se drugi put, prodaje se treći put i na kraju imate situaciju da se hale i imovina poduzeća kao pravnog subjekta prodaje u bescjenje upravo zbog toga što se prije toga nije moglo prodati. Razmislimo malo o tome.
I na ovu repliku odgovara ministar Linić.
Sve se ja s vama slažem i možemo mi o tome razgovarati. Ne bih se ja puno opterećivao da li ćemo mi naći interesa ili nećemo. Prošlo je godinu i devet mjeseci otkad je nova Vlada preuzela odgovornost, koliko je pala cijena stana? Vrlo malo. Godinu i devet mjeseci prazni stanovi, zloćin. Idemo dalje, niste samo rekli u stečaju kad se ide prva, druga, treća, četvrta, peta prodaja koliko prođe godina? Deset! Prema tome jedna vlada koja želi zaista riješiti probleme ako će sebi dozvoliti da 10, 12 godina čeka da netko promijeni mentalitet da netko shvati da su to gubici, da će ugroziti svoje poslovanje to je previše vremena, to su ogromne neracionalnosti i tu vam je vrlo jasno. Prema tome postoje bankarski sustav koji ima skupe stanove koje nas ne zanimaju, postoje oni jeftini koje ako se neće prodati i ako se ne mogu prodati trebaju ići u najam i tu Vlada želi pomoći. Ali vi zaboravljate uporno da postoji 30% naših građana koji nikada neće biti vlasnici stana jer njihova plaća, njihove mirovina to onemogućuje, a izloženi su enormnim pritiscima vlasnika stana u nereguliranim odnosima najma stana. A kada budemo još sve zaokružili onda je dovoljno da vam rečem, a zašto nismo zato da idemo na porez na nekretnine koji će kažnjavati onoga koji ima prazan stan, kažnjavati, da puni lokalnu kasu, ne državnu e to ne želimo. Prema tome ipak smo mi sada došli do naših temeljnih problema. Kako poreznim sustavom nekog natjerati da imovinu stavi u funkciju.
Sada prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva se javila kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre sa svojim suradnicima, kolegice i kolege. Dakle ovakav prijedlog zakona može donijeti samo socijaldemokratska vlast sa svojim partnerima. Čak ovakav problem mogu vidjeti i druge vlasti i one prijašnje su to i uviđale i često su kako vladale, apelima, tako su apelirale na pekare spustite cijenu kruha, tako su apelirale na banke da spuste kamatu. Međutim koja to ozbiljna vlast jer to je ja mislim bio vrhunac cinizma jer svaka vlast ima poluge da učini i provede svoju politiku, a ne da kao Poncije Pilat promatra sa strane i osuđuje neke druge. Prema tome mi ovdje često i od strane HDZ-a vidimo napad na banke i to ne samo sada nego i svih ranijih godina. Dakle banke su ti zlotvori banke deru kožu, banke krvopije onda smo se tu međusobno takmičili tko će više epiteta i tko će biti rigorozniji u toj kritici prema bankama. To je jedna neozbiljna stvar apsolutno kritizirati banke je neozbiljna stvar. Ozbiljno je to koliko jedna država ima poluge i želi upravo upotrijebiti svoje mehanizme a stoje joj svi mehanizmi na raspolaganju da takve disciplinira. Ako može disciplinirati malog građanina može i banke. Ovaj prijedlog je i najbolji odgovor tima koji govore upravo da to ova vlast ne radi. Radi samo što to upravo ovakvim prijedlogom zakona ali to se na neki način jer znam da nitko ovdje ne može biti protiv ovog zakona ali šta mu se sada želi kako bi se umanjio značaj intencije vlasti s ovakvim prijedlogom zakona, a želim da ih bude što više, evo ministar neke slične i dalje najavljuje, upravo kažem da se umanji značaj ovakvih dobrih stvari. Prema tome ono što smo do sada imali u bankarskom sustavu i kako su se banke ponašale samo je normalna posljedica nenormalnog stanja koje želi ova vlast ispraviti i zaustaviti i promijeniti. Naravno što je više vremena prošlo da će to biti teže jer je taj sustav zakorijenio, to je jedan već okorjeli sustav i naravno da u svemu tome nije lako. Ali težina zadaće nije opravdanje da se od njega odustane dapače da se u tome bude još uporniji. I odmah ću reći ono što je ovdje sada ministar napomenuo da i prije svega porez na nekretnine ali ono što je neko moje viđenje stvari kod osiromašenih građana onda to ne može biti ekvivalent i istovremeno. Ovi su se počeli prvi bogatiti, prema tome banke koje su osiromašile ljude ni krive počesto, ima tu i odgovornosti često i nesmotreno ali to je zanemariva stvar dakle gdje su ljudi ostajali bez posla itd. gdje su oni zaključali drže ključeve, drže prazne stanove neće da spuštaju cijene. Idemo najprije na porez na nekretnine takve vrste pa da vidite kako će vas doći još moliti da im iznajmite takve stanove ili da ih prodate. Dakle ovo sam uvodno htjela reći kao jednu veliku diferenciju, specifikum između vlasti kako se vlasti razlikuju između onih koji se čude i oni koji nešto poduzimaju pogotovo kada su ovakve stvari u pitanju. Želim odmah napomenuti da kod mnogobrojnih djelatnosti pa vidimo sada i kod školskog odgoja, različitih oblika odgoja javljaju se različite udruge, javlja se problem etike, etičnog poslanja što je sasvim uredu i sasvim legitimno. Ali je začuđujuće da nitko nije postavio pitanje kolike generacije ekonomista na neoliberalizmu su se educirale gdje je osnovni kriterij takve edukacije bilo vrhovno načelo postupanja pogotovo ovdje u financijskom sektoru i kod nauke o financijama, pohlepa. Pohlepa je dobra, živjela pohlepa, a moral je za kukavice. To je nešto što živi u tom bankarskom sustavu, tako su ti mladi bankari i odgojeni i tako se oni ponašaju diljem svijeta. Dakle države se upravo zato moraju uplitati ali njihovo je osnovno geslo nemojte se vi uplitati, pustite nas, a kada bankrotiraju onda znaju kucati na vrata spašavaj. Prema tome, stvar je vrlo jednostavna čime su se rukovodili i čime se rukovode ukoliko ih se ne zaustavi, dakle profit je moj, profit je privatni, a odgovornost je društvena. Pogotovo je to ovdje došlo do izražaja. Možda najslikovitiji prikaz svega toga dao je čovjek iznutra, čovjek iz Goldman Saxa Greg Smith koji je godinama radio u toj burzovnoj i kreditnoj velikoj svjetskoj instituciji, koji je rekao: na kraju radnog dana, bez obzira koliko smo svaki kao pojedinac zaradili na klijentu, pitanje je koliko novca si zaradio na klijentu. I koliko god su ti iznosi iz mjeseca u mjesec bili veći uvijek je bilo pitanje zašto nisi više. Dokle to ide da su u međusobnoj komunikaciji članovi odbora, boarda, dakle uprave, klijente dakle građane, bilo oni fizičke ili pravne osobe nazivali muppetovcima jer su s njima kao lutkama od krpe mogli raditi što hoće. Čak i kod onih klijenata na koje on kaže i upozorava, koji su sumnjali, koji su postavljali neka pitanja. Ovdje je dosta bilo pitanja o neinformiranosti. Čim bi klijent, ma koliko bio bogat i utjecajan postavljao detaljnija pitanja njega se trebalo pošto poto riješiti. Eto to su ti monstrumi za koje nisu krivi oni ili najmanje oni nego oni koji su to omogućili, a to su države jer upravo takav sustav zarobio je politike. Prema tome ovo je, koliko god male izmjene toliko su za nas itekako i malu Hrvatsku značajne. Jer ovdje je danas bilo govora upravo da će doći do takvog jednog sloma, na kraju krajeva tu krizu su i sa svojim poslovanjem i izazvali jer banke i bankarske novčarske transakcije im služe za to da pomažu i potiču gospodarski život u jednoj zemlji pa i globalno, ali upravo da se vežu za materijalno ograničenje. Ali od onog trenutka kad su se odcijepili od tog materijalnog ograničenja, kada se novac mogao neograničeno umnožavati i to kroz njegove financijske izvedenice bez ikakve realne podloge, tzv. derivate kako ih oni zovu tada naravno da je bilo moguće činiti što god se hoće ili kako kritičari tog sustava već zadnjih 10 ili 15 godina upozoravaju da su na takav način upotrijebili oružje masovnog uništenja. Dakle pravo bogatstvo, to smo svjedoci, ne leži više u gospodarstvu, ne leži više u industrijama, u pokošenim industrijama, u tom realnom sektoru, nego upravo u bankama. E sada što tu treba učiniti već je danas bilo govora o jednom boljem, na kraju krajeva to ovaj zakon i o tome zakon i govori, o jednoj boljoj i jednoj dužnosti informiranja samih klijenata. Međutim, ono što želim posebno istaći je to i to ću ponovo ponoviti, dakle mi porezima možemo ispravljati samo jedan dio nepravde, ali ako je od početka stvorena nepravda … jedan zakon koji želi upravo … u dobrom dijelu i retroaktivno djelovanje, u tome je njegova velika vrijednost. Ali da ovakvim i sličnim zakonima želi se ispočetka stvoriti jedan ravnomjerniji, startni odnos da bogati ne budu silno bogati, a da nemamo siromašnih ljudi nego prosječnih ljudi koji ako može raditi može i živjeti od svoga rada. Mi smo davno u Ustavu zapisali i to ne nekakvim njegovim prelaznim, završnim odredbama ili negdje po sredini nego upravo prve odredbe govore o socijalnoj državi i socijalnoj pravdi u članku 1. stavku 1. i u članku 3. Ali to znači šta je socijalna država, mnogi su je shvaćali pa i prije nas vlasti da je socijalna država ona koja se bavi socijalom i dijeli socijalnu pomoć. Socijalna država nije država socijalnih slučajeva, onda nije socijalna država. Socijalna je država ona koja prepoznaje stvari i u startu ih postavlja na pravedan način, a to upravo ovaj prijedlog zakona i čini. Hvala.
Prelazimo na replike. Prvi se javio kolega Branko Vukšić.
Uvažena kolegice, s većinom vaših stajališta se slažem. Međutim, ovo što ste vi govorili i praksa ove Vlade i vaše koalicije je sasvim nešto drugo. Vi govorite o socijalnoj državi, o postavkama socijalne države, slažem se s vama, socijalna država nije ona država koja daje mrvice kao što mnogi shvaćaju da je socijalno, mi ćemo se obogatit pa ćemo vama onda davati. Da, banke su grabežljivci, a kod svih tih grabežljivaca, zapravo kod tih grabežljivaca jedino pravilo je to uzmi što više i u što kraćem vremenu. I tad ste konstatirali da se država treba uplitati, međutim prošlo je skoro dvije godine i da se nije uplitala. Rekli ste na početku da se želi umanjiti značaj ovog zakona. Ne, ja mislim da nije nijedan zastupnik koji je ovdje diskutirao rekao da taj zakon nije dobro. Međutim, to vam je isto kao što ja često ne libim se reći u svojoj stranci koja se strašno bori za Zakon o radu, ja kažem sve ostalo je neoliberalno ali Zakon o radu će vam biti povoljan za radnike. Pa u kojem ste vi to kapitalističkom sustavu vidjeli, a mi ne da smo u kapitalizmu mi smo u divljem kapitalizmu. Prema tome mi se nešto dogovaramo kako će biti, pa onako kako se Vlada i poslodavci dogovore, a onda će većina dići ruke. Tisuće je problema koje treba riješiti preko ovoga, deviznu klauzulu nećemo zahvatiti, nećemo zahvatiti. Znamo da prljavim novcem stanovi su se gradili, znamo da je 40 tisuća, toliko je problema. Mi samo ukazujemo na probleme, ne na to da ovaj zakon ne valja. Ja sam u prvoj replici rekao da je taj zakon dobar i da je taj zakon jedan korak naprijed, ali mi često napravimo s namjerom dva koraka nazad i gdje smo onda? Podatke ću u raspravi reći gdje smo tada.
Odgovor na repliku, poštovana kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Ja bih vam rekla jer ono što ste vi sada rekli zašto se to nije ranije dogodilo, ja bih mogla reći da ne samo za zakonski prijedlog što je naša dužnost da ovdje o tome raspravljamo i da donosimo zakone nego za svaku dobru stvar u životu ima dobra stvar, ima samo jednu jedinu manu što dođe kasno ili uvijek se može reći zašto nije prije. Ali čitav niz mjera o kojima je govorio i danas ministar i o kojem Vlada stalno ponavlja, ja ne znam da li se želi čuti ili ne, koliko je mjera poduzeto upravo u cilju onoga o čemu sam ja govorila i o čemu vi govorite i u čemu se mi slažemo. Ali očito se to ne želi čuti.
Sljedeća replika poštovani Krešimir Bubalo.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče. Ministre, uvažene kolegice. Naime u vašem izlaganju stvara se dojam da ovo što radimo u Saboru ali i što smo često isticali to je kritiziranje banaka, ne, to je kritiziranje sustava koji nije bio postavljen prošlih 20 godina i upravo iz tog razloga su se događale devijantne situacije da su naši građani skupo plaćali kredite, a upravo ono što su dobili kroz efektivnu kamatnu stopu nije bio izračun koji je trebalo kontrolirati od Narodne banke. Prema tome sustav je zakazivao po prošlim godinama i nije bilo dovoljno kontrole. Upravo ta kontrola od Narodne banke kroz efektivnu kamatnu stopu bi dobro došla. A isto tako često se ističe da upravo kroz porez na prazne nekretnine bi se trebale stavljati u funkciju. To je jedan od načina da se stisne bankare, no smatram da ovim zakonom nećemo stisnuti do kraja bankare, kako kada je u pitanju devizna klauzula posebno odnoseći se na švicarac, isto tako i na efektivnu kamatnu stopu. Ovdje se mora reagirati promptnije, ne treba se čekati referentna kamata s 1.1. smatram da treba ići puno brže i puno operativnije jel naša poslovica i ona poslovica koja se odnosi na naše građane je da žive na kredit većina, a umire na rate. Mi nećemo da Hrvatska umire na rate i naši sugrađani. Prema tome upravo ovakav prijedlog ali i s određenim korekcijama mora ići sa primjenom u idućih dvadesetak ili mjesec dana. Prema tome jača kontrola i Narodne banke ne zaštita Narodne banke nego upravo zaštita naših sugrađana. I isto tako često se ističe da država treba gospodariti poslovnim prostorima ali isto tako i stambenim jedinicama. To se pokazalo u prošlosti loše i danas se pokazuje loše, pokazuje se da država ne upravlja svojim nekretninama i ne stavlja ih u funkciju. Prema tome nemoguće bi bilo da stavi u funkciju nekretnine koje su u bankarskom vlasništvu. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara poštovana Ingrid Antičević-Marinović.
Jedna od najvećih podvala neoliberalizma je ta da je država loš gospodar. Istina je da ima loših gospodara koje su privatne osobe imate i dobrih. Isto tako ima vrlo uspješnih država koje gospodare sa velikim sustavima i nisu ih dali u privatizaciju. Nešto što država odgovorna ocijeni da treba dati u privatizaciju da će to privatizirati. Ali upravo kod ovoga kod poslovnih prostora dobar dio je dat i u prodaju ali i dobar dio je i taj što se mogu složiti s vama da se do sada nismo na pravi način gospodarili državnom imovinom, a ona je još uvijek u ovim kvadratima velika, ona je zapuštena i sada to država upravo pokušava staviti u funkciju. Sramota je da mi do nedavno nismo ni znali ja ne znam da li je još uvijek mi smo 2000.počeli popis imovine državne, ali to je namjerno bilo tako da bi mogli nekim zamračiti. Pa dok su neki oslobađali zemlju drugi su oslobađali stanove i kvadrate, to je već stara stvar i to je već poznato što je osramotilo i dugo traumatiziralo Hrvatsku gotovo jednako kao i napad na Hrvatsku u Domovinskom ratu. Mnoge stvari kažem dok su se jedni borili događale se su se i one strašne stvari ali to bi nas opet odvelo u drugu priču. Međutim sasvim se s vama slažem također veća kontrola jer to je uloga središnje banke, o tome je sada progovorila konačni i Europska komisija zbog mnogobrojnih kritika država članica, ali jednako tako kada ste rekli i kontrola i sustava i iznutra pa sve ovo što su do sada banke i radile i što se želi stati na kraj bilo je protivno, ne samo u Ustavu nego i u Zakonu o obveznim odnosima koji upravo govori da svaka stvar vidjeli smo još jednom ponovili to gradivo iz srednje škole, mi koji kasnije nismo studirali financije da je novac roba, ima svoju cijenu. A ta cijena po Zakonu o obligacijama mora biti određena ili mora biti odrediva a ona tu nije slučaj. I upravo se ovim prijedlogom zakona želi učiniti.
Hvala. Treća replika poštovani kolega Dražen Đurović.
Pa evo kolegice zastupnice ja sam pomalo iznenađen ovim vašim izlaganjem i dodatnim obrazloženjima onako pomalo u duhu i stilu teorije zavjere i bankarski monstrumi, no dobro sve o.k. zašto ne. Bankarski monstrumi pa zapravo bi evo izvrćući se opasnosti pa da vas priupitam za vaše mišljenje šta vi mislite ili evo ovako javno da nam date obrazloženje što mislite o tom jednom malom balkanskom monstrumčiću koji se zove Croatia banka i koji je popapao ovih 50 milijuna kuna od ove naivne države, kako bi vi opisali taj odnos Centar banka kako bi vi opisali taj odnos i ovako kako bi vi to nama javno obrazložili kako je do toga došlo i ima li tu krivih ili samo naivnih? Evo izvolite hvala.
Ovako samo malo, kolegice Ingrid pa nećemo se ovako dobacivati. Kolega Đuroviću zastupnik zastupniku ne može postavljati pitanje. Pitanja se postavljaju Vladi. Možete replicirati ali ne možete postavljati pitanja. Želite vi odgovoriti na ovu repliku? Izvolite.
Pa kolega vi kada meni želite replicirati onda vi u biti želite reći ono što vi nakanili ste reći a možda ste mislili da ću ja to reći jer godinama ovdje se napada bankarski sustav. Napadajući bankarski sustav a ne čineći ništa njih je samo osnažio. I ja upravo apeliram na to. Gdje ste bili, jeste bili vani i jeste li slušali kad sam ja govorila da smo se ovdje stalno svađali, prepirali tko će više napadati banke, tko će ih nazvati gulikožama, derikožama, krvopijama i da je to bijeg od odgovornosti, da je odgovornost svake vlasti kako nekome dopušta da se ponaša. Pa većina od nas ovdje, većina, mali dio je koji bi se striktno moralno ponašao bez ikakvih i nisu mu potrebne regule, ali većini su potrebne regule ali ovdje nije ih bilo i oni su se ponašali kako su htjeli. Zašto, jer su tako mogli. A zašto, zato što su dosadašnje vlasti promatrale to sa strane i na taj način promatrajući poticale su ih, a koliko su bile s njima zarobljene nije potrebno ni govoriti.
Posljednja replika, kolega Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolegice Ingrid, ja bih bio jako žalostan ukoliko biste vi povukli posljedice zbog vaših riječi od strane premijera tj. vašeg predsjednika stranke, partije pardon. Dakle vi ste rekli da država nije loš gospodar, a jučer smo čuli ovdje na aktualnom prijepodnevu da je država loš gospodar. E sad jeste se vi dogovorili u klubu ili ne znam ni ja gdje da se dogovorite je li loš gospodar ili nije. Po premijeru nam ne treba vuča vlakova, ne treba nam HPB, ne treba nam Croatia, ništa nam ne treba. Šume, vode i valjda će i to ostat u državnom, i Perković jel, to nek ostane u Hrvatskoj, sve ovo drugo može ići van. E sad nisam o tome mislio govorit ali ste me povukli za jezik. Naime, govorili ste o jednom od sedam smrtnih grijeha, a to je pohlepa, jednom od sedam smrtnih grijeha pa ste se gotovo uvukli u religiju jer ste zapravo sa socijalnom državom citirali južnoameričke biskupe u teoriji oslobođenja. Dakle odoste vi skroz u religijsko područje, a davno su židovi rekli da ono kuna po kuna ili ne znam koja valuta gdje god žive pa se polako to stekne. Polako. Rekao je Vukšić nagli i brzi, dakle nagla i brza zarada, to je ono što u našim bankama kako ste ih vi nazvali monstrumi, ja citiram samo vas, su u ovih 20 godina Hrvatske države radili i Hrvatsku državu uvukli i njihove građane u dužničko ropstvo. I mi to moramo priznati, sad moramo to priznati. E hvala vam lijepo.
Odgovor na repliku, Ingrid Antičević-Marinović.
Valjda kolega to u vašoj stranci mora smisliti svak identično, ali ja sam rekla ako ste malo bolje slušali iako nije nikakav grijeh da mi različito mislimo o mnogim stvarima, da i država i privatnici mogu biti i loši i dobri gospodari, to sam rekla. Dalje, što se tiče pohlepe slažem se s vama i to je pravo čudo, dakle mi kao kršćanska zemlja sa većinskim kršćanskim stanovništvom, o tome se malo tko, dakle već kad su došle posljedice onda neke udruge ali opet fokusirane samo za jedan slučaj, a ne ovo o čemu ste vi govorili. Pa evo sad već kad spominjete taj grijeh smrtni ja vas mogu onda podsjetiti kako je Dante Alighieri takve pohlepnike strpao u četvrti krug, ali da je spoznao razmjer ove pohlepe sigurno bi dospjeli u deveti krug. I još nešto, ja često spominjem latinske biskupe jer su to socijalno najosvješteniji, međutim danas ih zaista nisam spomenula, vi ste se reflektirali kao da sam ih spomenula. Ali već kad ste vi ogovorili na moju repliku da biste imali podlogu na to ja ću vam reći kako je jedan latinsko-američki nadbiskup poznat po tome da sve što je dobio dijelio je sirotinji i oni su rekli pa ovo je svetac, ali i on je sam rekao mene nazivaju svecem kad ja dijelim ali kad se zapitam zašto je taj narod siromašan onda kažu da sam prokleti komunist.
Sad ćemo nastaviti sa pojedinačnom raspravom. Imamo još 8 prijavljenih i još četiri točke dnevnog reda pred nama. Za raspravu se prijavio poštovani kolega Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi zamjeniče ministra. Evo ponavljam, ovo je važan zakon i on je sasvim sigurno korak naprijed i najmanja zaštita hrvatskih građana ili kao što ih mi ovdje zovemo i u zakonu potrošača, a ne poslovnih partnera banaka jer oni jesu u svojstvu potrošača, jer oni jesu druga kategorija građana. Znači takva je zaštita dobro došla i nitko, ja mislim da nitko ne da nema pravo, ima pravo, ja mislim da se nitko neće u Saboru buniti protiv toga da usvojimo zakon koji će pomoći barem malo hrvatskim građanima. Međutim, mogu li hrvatski građani čekati male korake iako su u Planu 21 najavljene brze, efikasne reforme i sve će se riješiti do 6 mjeseci. Sjetite se onog, već ste zaboravili vjerojatno najave ekonomskog oporavka prije 6. mjeseca 2012. godine. To ste već zaboravili. I onda kad napravimo korak naprijed onda nas bacite dva koraka nazad. Podaci govore da imamo 270 tisuća blokiranih računa građana, 570 tisuća pod ovrhama i na putu da ostanu bez imovine, 52% nezaposlenih ako je koji postotak kriv 50 je dovoljno da se može reći, 48, 55, ionako je svejedno, mlađih od 25 godina. 330 tisuća nezaposlenih, svaka peta osoba se ne može prehraniti. Nešto više od milijun i 400 tisuća građana živi u riziku od siromaštva, to su činjenice. I što sad mi dajemo, dajemo nešto na kapaljku i to prihvaćamo i to je dobro prihvatiti. Međutim, ovdje se kaže u Saboru zašto vi to spominjete, što smo mi sve napravili. Poduzete su mjere pa ja sad pitam sve nas kako to da građani ne osjećaju to koje su mjere poduzete. Sve više građana živi sve teže i to je činjenica, to čak mislim da nitko iz vlasti ne osporava, a mi kažemo nemojte o tome, ajmo govoriti o dobrim stvarima. Ja bih htio da su te brojke puno manje, da ne pada ono sve ono što pada a ne smije pasti. Međutim nije se dogodilo ono što je rečeno. Ova rasprava bi mogla imati naslov banke i vlast vole se javno. Gospođa Antičević je prije rekla mi stalno napadamo banke, ja ne shvaćam tu rečenicu i onda ona napadne banke i kaže i HDZ i mi zapravo natječemo se u bankama a banke su sve tustije sve deblje. Koliko milijardi eura su uzele od kada su prodane u Hrvatskoj državi? Zašto ne oporezujemo novčane transakcije? Uvijek se kaže past će bankarski sustav. Sve je palo u Hrvatskoj ali banke ne dirajte. Može 2,5 milijuna ljudi biti u dužničkom ropstvu, šta je 2,5 milijuna ljudi prema bankama. Bankarski sektor se izborio da bude sveta krava, klanjamo se bankama i to je činjenica. Svaki puta kada ministar govori svaki puta govori da trebamo sačuvati ono što je čvrsto. Čvrste su banke sa čvrstim profitima. Profiti lete u nebo, a građanima je sve teže i teže. Postoje zemlje koje su rekle nećemo štititi banke i doživjele bankrot i digle se. Znači mi smo ti, zadnji put mi je gospodin Linić rekao pa budite vi pa vi proglasite bankrot itd. ali može bankrotirati svih 4,5 milijuna stanovnika to nije bitno, glavno da su banke zdrave jel mi smo kao zdravi. Pa ljudi obolijevaju od toga što nemaju što jesti, što se živciraju što im oduzimaju stanove i kažemo nemojte. Oni mogu propadati ali banke ne smiju propadati. Rizik poslovanja, pa država je dopustila da sav rizik bankarskog poslovanja pada na leđa građana. Netko je prije govorio da su građani čudi me mislim da je to Stranka umirovljenika da su građani ti koji su trebali razmišljati o tome kakve kredite uzimaju. Na jednoj strani stručnjaci i država skupa u ljubavi u drugoj strani mali nemoćan čovjek koji traži kao što kaže gospodin Linić, svoj krov nad glavom jer želi imati. Recite mi jednog čovjeka koji ne želi imati. Na prste jedne ruke ih se može nabrojati možda u čitavoj državi koji ne želi imati. To je ljudski imati. I banka je zaštitila sebe ne da je zaštitila 10 puta, 20 puta i tko regulira tu zaštitu? Pa država regulira, država je dopustila da banka napiše da ako padne tečaj ispod pet kuna na tri kune tada će se otplaćivati kredit od pet kuna. Ali kada naraste na 25 po 25 kuna. To se godinama toleriralo. Pa to jest problem švicarca. Međutim iako se stalno upozorava iako i stručnjaci neki upozoravaju isto tako iako postoje zemlje kao što je Mađarska npr. gdje je premijer rekao nećemo dopustiti bankama više da stvaraju ekstra profit na račun mađarskih građana. Jučer mi slušamo ovdje u Hrvatskome saboru kako kaže naš uvaženi premijer, ma koje državne banke, kolegicu čujemo državne banke. Koje državne banke, nema državnih banaka što je laž. Nema suvlasništva, ima država koje odlično posluju. Zato se i forsiraju ideološke teme da mi raspravljamo o lex Perkoviću o ćirilici o gay brakovima itd. za to vrijeme kada se osvijestimo vidjet ćemo nemamo više ništa, sve smo rasprodali. Neke zemlje koje su to rasprodale natrag otkupljuju od vodovoda na dalje od svega onoga što mi kažemo, kaže naš jedan ministar sve ćemo prodati osim vode, ne znam ali valjda ćemo i vodu prodati kada nam dođe do grla, onda ćemo reći previše nam je vode pa ćemo je prodavati. Rizik poslovanja je pao na teret građana na njihova leđa a da ih država nije zaštitila. Nije rekla podijelimo taj rizik i na banku. Najlakše je poslovati u Hrvatskoj kada su banke zaštićene ko lički medvjed. Zar je to napad na banke kada se kaže podijelimo rizik? Ajmo razgovarati o deviznoj klauzuli. Sasvim sigurno da mi nismo pusti otok nasred velikog oceana, da nemamo doticaj sa stvarnošću sa svim ostalim državama, da nismo dio globalnoga sela i da je vrlo teško se iskobeljati iz te situacije u kojoj jesmo jer zapravo bankarski lobij mi smo samo jedan kap u moru. Sve ono što se danas radi upravo što su neke kolege prije govorili jedino ovaj sustav ima smisla jedino ovo se može. Pazite, zamislite da čovjeku kažete da imate samo tu opciju i nijednu drugu. Pa od pojave Friedmana do danas se sustavno pere mozak, jedino to što sada imate to vam je jedino, da mi živimo 1% fantastično, a 99% ljudi da živi od naših mrvica i onda kažemo to je jedno ostalo je utopija. Probudit će se oni. Uostalom postoji ona čuvena tanka knjižica "Probudite se". Probudit će se ljudi gdje neće više dopuštati taj način, gdje će reći i prestanite nam vi u Hrvatskome saboru prati mozak s jedne strane reći nema drugoga, a s druge strane se pravite da ste socijalna država. Drago mi je to reći jer se usudim to reći da, učinit ću ono malu kapljicu da se protivim tome za što se ovdje mnogi zalažu a to je da nema drugoga, ima samo ovo da 2,5 milijuna ljudi u Hrvatskoj žive u ropstvu da sve više ljudi kopa po kantama za smeće i to je situacija. Dići ću ruku za ovaj zakon jer je on bolji od noga što imamo sada i to uopće nije sporno. I nitko ne govori da ovaj zakon nije loš, međutim po mnogim aspektima o kojima smo danas i govorili o tome trebamo početi raspravljati u Hrvatskome saboru i trebamo vidjeti na koji način smanjiti sve ove katastrofalne brojke. Nikad više nije profita bilo kao u vrijeme krize i u Hrvatskoj i globalno. Hvala lijepa.
Sada ćemo prvo čuti replike. Prvi se javio Boro Grubišić. Izvolite.
Kolega Vukšić, dobro ste spomenuli mađarskog premijera Orbana koji zapravo bilo bi dobro da i ova naša vlast ima što on ima, a zapravo nema pa da udari visoki porez na dobit bankama i porez na kamatu. Banke su mu zaprijetile da će otići iz Mađarske i da neće imati tko više davati kredite građanima, poduzećima, rekao idite iz Mađarske. Nije nitko otišao, vrlo ih je malo otišlo ili vrlo rijetko. Druga stvar, točno je da gledajući i slušajući ovo što je naknadno rečeno, a to je ovaj najam stanova a izlazeći u susret bankama dakle od strane države, zapravo moram posumnjati, koliko god se gospodin ministar danas na rođendan ljutio, da postoji deal, sporazum između banaka i središnje države kako to riješiti i da će ovih 350 milijuna koje evo ovim mrvicama će biti otuđeno od banaka, a biti raspoređeno, distribuirano dužnicima i potrošačima banaka, tako piše potrošački krediti, zapravo biti nadoknađeno na drugom mjestu bankama, a to je upravo o onome što je gospodin Linić najavio da će Hrvatska država davati u najam stanove u ime banaka. Zbog čega banke ne ponude svoje stanove na slobodnom tržištu ako su postale vlasnici, bilo ovrhom, bilo čime. Zašto, pa ovo je liberalno-kapitalistički sustav na kojem je tržište potpuno slobodno i tržište nekretnina je slobodno, nego će država davati u najam stanove. Dakle postavljam i sumnju u taj deal između države i banaka.
Na repliku odgovara Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Grubišić, jednom prilikom je gospodin Todorić kada su ga napadali rekao bijesno otići ću, rasprodat ću sve pa da vidim kako će se onda živjeti i koliko će ljudi ostati bez posla. Pazite onda nitko neće jesti kruh, nitko neće ići u dućane, samo čekaju svi da Todorić nešto proizvede. To je ono što nas plaši jer ako se uruši taj sustav onda će propasti država što je laž. Neće iz Mađarske otići strane banke, ostale su sve jer normalno one žive od građana, samo što će dobiti malo manje. Ako imamo vlast koja će se boriti za svoje građane onda će napraviti takve zakone da i banke zarade, da ne posluju s gubicima i da građani nisu opljačkani, da građani ne gube krov nad glavom, ne treći stan, ne četvrti stan nego onaj jedini koji imaju i da ne idu u podstanarstvo i da nisu u takvom ropstvu da ako prodaju taj stan, odnosno daju banci a 10 godina su otplaćivali kredit, da još moraju 50 tisuća eura naći negdje jer im je toliko narastao kredit i to, ponavljam, mi smatramo tek statističkim podatkom. Pa da, pa šta su si uzimali kredite, tko im je kriv, šta nisu izračunavali. Pa ova vlast je obećavala da će riješiti probleme. Nitko ne kaže da u tako kratkom vremenu se može toliko problema riješiti, ali mi tonemo. Netko je prije rekao da ćemo potonuti na dno more, možda ćemo za 300 godina biti arheološko nalazište pa ćemo biti vrijedni.
Druga replika, poštovani Srđan Gjurković.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ma kolega ja vas u vašem ekspozeu i napadu na banke i suradnju banke i Vlade želim samo podsjetit, ja sam u raspravi iznio da građani Republike Hrvatske imaju nekih 160 milijardi štednje u bankama i uloga osnovna banaka je u svijetu i u nas u modernim demokratskim tržišnim ne neoliberalnim nego reguliranim tržištima da pomognu i financiraju, pokreću što gospodarstvo što i osobnu potrošnju, ali naravno u smislu razvoja, a ne u smislu one potrošnje u kojoj mi kažemo da se onda stvara mrtvi kapital ili bar u Hrvatskoj da se ne ulaže u uvoz nego u pripremu izvoza. Dakle stabilnost banaka je po tom pitanju i ključna radi same funkcije banaka i same štednje građana. Prema tome, kad raspravljamo o ovome zakonu onda moramo raspravljati o osnovnim stvarima u kojima ste vi podržali, a to je da je bolji nego što je ono što smo imali, da je to zaštita puno bolja građana i informiranje građana, ali isto tako uloga banaka u svemu tome je iznimno bitna jer građani imaju prinose na svoju štednju, a svi bi mi željeli i to je cilj i ekonomske i monetarne politike da eventualno manja bude kamata na štednju, a da više bude prinosa na ulaganje šta u dionice na tržištu kapitala, što u poduzetništvo, a to je ono što ekonomska politika i želi, ali je to proces. A ono što se tiče banaka, o bankama isto tako treba voditi računa, ne zbog specijalnog odnosa Vlade i banaka nego je uloga i Vlade, ali i HNB-a da čuva tu financijsku industriju i radi štednje građana, ali sutra kvalitetnih plasmana.
Na repliku odgovara kolega Vukšić.
Nitko se ovdje ne zalaže za propast banaka, to nitko nije rekao. Međutim ako je, kao što ste vi sami rekli, a prije je bio jedan podatak 171 milijarda, sad je 160 milijardi štednje i 126 milijardi kredita su te banke dale s ovim našim novcem koji štedimo, oni koji štede, koji imaju što štediti i na tome su banke zarađivale. Sasvim sigurno da treba poznavati funkciju banaka, treba znat što je u funkciji banaka, ali i država treba reći koji je cilj države u posredovanju između banaka i građana. Što će ona napraviti? Gospodin Orban je bio vrlo jasan i dao je vrlo jasne upute. Gospodin Orban nije rekao ja ću sad upropastiti sve banke koje djeluju u Mađarskoj. Naš premijer je rekao koje banke, šta banke, sasvim nerazumljivo, ja ga nisam razumio ni jučer na aktualnom satu, a nisam imao pravo mu postaviti pitanje da kažem ne razumijem vas o čemu vi govorite. Međutim, … [[Govornik se ne razumije.]] razumio i sva nastajanja koja radi Mađarska nekad su mi prihvatljiva, nekad nisu ali se vidi da brinu o građanima Republike Hrvatske što ne znači da ni jedan, Mađarske pardon. A možda bi bilo dobro da je Hrvatska primi što ne znači da ne postoji želja, intencija hrvatske Vlade da čini to. Međutim, upravo rezultati koje sam pročitao govore da se nije postigao cilj. Gospodin Linić vrlo često znaju govoriti što mislim nije komplimentiranje ne zbog rođendana. Ja njega svaki puta kad govori razumijem što govori. Ne slažem se s njime ali razumijem i mislim da kad radi da je kompetentna i stručna osoba. Mi se ne slažemo u tome na način koji, ciljevima se slažemo i mislim da on želi dobro i vjerujem da vjeruje da ja želim dobro. Međutim, ostatak Vlade onaj koji treba osigurati investicije … [[Govornik se ne razumije.]] napravljen.
Zahvaljujem. Treća replika i Draženko Pandek.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Evo kolega htio bih se osvrnuti na u biti dio vašeg izlaganja kad govorite o toj problematici državnih banaka i tako. Čini mi se da u našem društvu uistinu, a čini mi se moj je dojam kod vas postoji neko osnovno nerazumijevanje kako stvari stoje. Neke osnovne postavke sustava u kojem živimo su iste i u Švedskoj, Danskoj, Norveškoj a i u Velikoj Britaniji, Americi pa tako i kod nas. Ne možemo izmijeniti da živimo u kapitalističkom sustavu. Možemo dakle se boriti da taj bude malo manji, malo ljudskiji odnosno da prevagne na neku drugu stranu. Međutim, kad govorimo o državnim bankama i o državnim poduzećima onda govorimo samo u tom smislu da je većinski imatelj dionica ili poslovnih udjela država. Dakle, pravno u biti kad govorimo pravno, budući da sam pravnik, potpuno je pogrešno govoriti u prvom redu o vlasništvu nad bankama. Ako sam ja imatelj 100% dionica neke banke to ne znači da sam vlasnik banke u pravnom smislu. Jer ako sam vlasnik banke to bi značilo da sam vlasnik i svega toga što banka ima, pa bih tako mogao recimo ušetati u banku jednostavno iz trezora uzeti novac koji je njeno vlasništvo ili koristiti njeno vozilo ili ući u stan koji je njeno vlasništvo i tamo se naseliti. To ne mogu, to je bančino, to nije moje bez obzira što sam ja stopostotni vlasnik. Mislim da je u tome temeljno nerazumijevanje. Kad govorimo o bankama mnogi smatraju da ako si vlasnik banke možeš to koristiti na taj način. Međutim ako je recimo država imatelj većinskog udjela u banci ona nikako ne smije koristiti banku, tako je postavljen sustav gdje ona ima neki vladajući položaj za svoje potrebe ako se to protivi u biti najboljoj poslovnoj logici banke. Dakle, uprava banke koju bira Nadzorni odbor ne smije slušati naređenja iz skupštine društva ukoliko to šteti banci bez obzira što to možda je korisno za državu ili je to korisno za građane države. Oni se [[Upadica Stazić: Hvala lijepa.]] ukoliko bi tako postupali oni bi se izlagali, odgovarali za štetu pa i kaznene odgovornosti. U tom smislu dakle nebitno tko ima neke [[Upadica Stazić: Kolega Pandek vrijeme.]] Zahvaljujem.
Na repliku odgovara kolega Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Pandek, bez ikakvih ironija ja vam se zahvaljujem na ovom pojašnjenju zbog građanstva da pojasnite. Međutim, molim vas da na sat kad budete pojašnjavali svom premijeru pa i ministrima govorite o razlici, kad govorimo kolokvijalno privatne i državne banke. I u jednom i drugom slažem se s vama, ali bit je, sad hajmo govoriti o biti, ne podučavati jedan drugoga tko čuva i na koji način čuva taj novac koji nije, znači ni državni, a ni onog privatnog vlasnika, odnosno imatelja dionica. Kako posluje? To je ono prije kad sam govorio, kad je gospodin Čačić rekao da je važno čija je INA. Ko' da je važno čiji je auto, pa nek' mi da taj jedan auto. Mislim da analiziramo nekakve stvari. To je čista borba za neoliberalni kapitalizam. Vi ste rekli jednu stvar ne možemo izmijeniti ne znam da li ću vas točno citirati da živimo u ovom kapitalizmu. Možda u ovom ne, u takvom kapitalizmu zašto ne bi mijenjali. Vi mislite da je ovo što smo došli da je to vrh i da se toga trebamo držati i nikad neće biti nikakvih mijena. Vi nit ne pomišljate na promjenu divljeg kapitalizma? Pa u kojem smo mi kapitalizmu? Jesmo mi uređena kapitalistička zemlja? Nismo uređena kapitalistička zemlja i bojite se, strah, Marks je bio često izvrnut ruglu onih ljudi koji ga nikad nisu pročitali, nisu znali tumačiti. Nije ga primijenila niti jedna socijalistička zemlja. Tamo su imali strahovladu, imali su diktaturu, a nikad nisu primjenjivali marksizam. Pa prema tome, čitati malo ono što se odbacilo a da se nije pročitalo, pa riječ revolucija sigurno će se nakostriješiti vi i mnogi drugi. Probudit će se ljudi!
Posljednja replika i poštovani zastupnik Krešimir Bubalo. Hvala lijepo.
Naime, kolega Vukšić je u svom izlaganju bio kontradiktoran. Prvo kaže da rizik poslovanja banaka pada na državu, onda ste kasnije rekli da rizik poslovanja pada na građane. Rekli ste jedno i drugo. Naime, rizik poslovanja banaka je prije svega na bankama. Može se dogodit situacija kao u Centar banki da HNB nije kontrolirao dovoljno povezanost određenih društava sa bankom i vlasničke udjele, pa pada na državu jer će da bi isplatili štedne uloge. Ili kao što su pojedini državni javni sustavi ostali bez pojedinih depozita. No, isto tako kad govorimo o bankama mi nemamo banke. Imamo Croatia banku itd. ali imamo kontrolora koji se zove Hrvatska narodna banka. I onda nam se ne može dogoditi situacija kao u Centar banci da mora država isplatiti osigurane štedne uloge. Vidljivo je i odnos depozita i kreditne mase, pa polako strane banke povlače svoje depozite, a da faktički hrvatski građani kreditiraju upravo ono što banke odlučuju. Jer banke, strane banke kontroliraju naš krvotok. Mi danas govorimo o potrošačima, ali oni plasiraju kredite u određene djelatnosti, a posebno izbjegavaju u zadnje vrijeme poljoprivredu što je nama u Slavoniji i Baranji itekako važno. Ja sam svjestan da banke procjenjuju rizik, rizik poslovanja i na osnovu toga ovisi kamata. Mi ćemo moći donijeti ograničenja s ovim zakonom kako za zateznu kamatu isto tako i za redovno efektivnu kamatu. Ali te mjere su zakasnile. Jer upravo i današnjim danom bankarski sat ide, on ne stoji a maloprije je rekao i ministar da neće biti kredita. Kredita će uvijek biti, a bilo ih je i za vrijeme rata. Samo je pitanje procjene bankarskog rizika tih stranih banaka u RH. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Bubalo to je bio lapsus, ako sam rekao državu ne sjećam se toga. Sasvim sigurno da ne na državu, onda ne bih govorio o podjeli rizika. To što ste rekli da u slučaju kad propada banka onda pada nešto na leđa države, ali ovo su specifični slučajevi. Na način na koji se spašavaju naše banke drugom prilikom i kako su se spašavale, pod koje cijene smo ih sanirali, za koliko smo ih prodali 20 puta manjom cijenom nego što smo uložili novca. Rizik poslovanja svakodnevnog, o tome sam govorio, je na leđima građana. Oni su snosili tečajne razlike, oni su plaćali ekstra profite. Ekstra profit se izvlačio iz džepova građana. Banka je napravila takve ugovore i radi još uvijek takve ugovore s kojima ne može nikako biti oštećena ni pod koju cijenu. Država se trebala umiješati u to, kao što se miješa sada ovim zakonom pa će, zato kažem da taj zakon jest korak naprijed i pomoći građanima da nemaju takve lihvarske ugovore u kojima će se moći oduzimati stanovi pa makar otplatili i dva i pol stana. Ako vi otplaćujete, uzmete jedan stan na kredit i otplatite dva i pol stana tada je sasvim sigurno rizik samo na vašim leđima.
Za riječ se sada javio u ime predlagatelja ministar Slavko Linić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo jednog praktičnog zakona uzeli smo mi veliku teorije. Ali ipak želim nešto izjasniti se oko bankarskog sustava tako da ne bi tu bilo dvojbi. Hrvatski bankarski sustav je stabilan, kapitalno kvalitetan i ako ga usporedimo sa krizom u Europi i enormnim problemima mnogih država koje svoje gubitke u poslovanju, izvinjavam se, koje gubitke u poslovnim bankama pokrivaju iz državnog proračuna pokazuje se da ipak toga nije bilo. Ono što je naš problem je gospodarstvo. Gospodarstvo gdje je privatni kapital zalutao u svojim plasmanima, u svojim gospodarskim aktivnostima, zalutao. I on je u problemima. Bankarski sustav zasad manje. Padaju mu profiti, zašto? Zbog velikih rezervacija jer se krediti teško naplaćuju. Znači, nama bankarski sustav nije problem. Ono što je problem je gospodarski sustav. I zato je Vlada išla još prošlu godinu jednoglasnom podrškom u ovom Saboru u Zakon o financijskom poslovanju i predstečajnim nagodbama. Da proba riješiti privatni kapital koji je zalutao i koji nije dao niti proizvodnju, niti proizvod, niti uslugu i koji nije dao niti radna mjesta. E sad ostaje problem da vi probate procijeniti da se to preko noći može načiniti. A onda vas ja podsjećam suce, koji smatraju da to rješenje koje smo ponudili jer znate upravni postupak i predstečajna nagodba traju 61 dan, sudski postupak u tom dijelu 59. Znači u 120 dana mi pokušavamo riješiti osobu po osobu, tvrtku po tvrtku. Borimo se za svako radno mjesto, 120. Ali poruka suca i nekih sudaca je ne mi hoćemo 15-godišnje stečajeve. Da, to su poruke. Prema tome, dozvolit ćete Vlada je tu vrlo jasna. Pokušavamo riješiti ono što je problem u Hrvatskoj, a problem u Hrvatskoj je gospodarstvo koje nije stvaralo radna mjesta, nije stvaralo proizvodnju, nije stvaralo proizvode nego je išlo u nekretninski biznis. Tamo smo potrošili novce. Prema tome, bankarski sustav je stabilan. I ovaj je siguran. Kao što vidite pratio je privredu, pratio je i građane. Ali rizici su gdje bili? Na građanima i rizici su bili na privatnom sektoru. Građanima pomagat možete nekakvim zaštitama, direktno njima ne možete pomagati. Privredi pokušavamo. I krvave novce odlivamo jer ne naplaćujemo prihode od te privrede, ne naplaćujemo. Zašto? Pokušavamo spašavati radna mjesta, pokušavamo ih vratiti u tijek proizvodnje, pokušavamo stvoriti opet okosnicu da gospodarsko ja bih rekao kretanje bude pozitivno, a ne negativno. Svatko od vas ima pravo da kritizira vlast i reče to se da u jedan dan načiniti. Kao što vidite ide vrlo teško, ide vrlo sporo. Da, tu je i problem, znate u ovom trenutku jedan od problema Vlade je 11 ili 12 trgovačkih društava u vlasništvu Hrvatske države u turizmu. Veliki minusi, problemi plaća, sad završava sezona uopće ne vidimo sudbinu, a osnovno je treba donijeti odluku o privatizaciji. Probati dodat kapital, dignut zvjezdice, otvorit investiciju, otvoriti dizalicu, otvorit novo radno mjesto, veću cijenu tog hotela ili noćenja u tom hotelu. Kako, opet ćete prodajemo srebro, prodajemo zlato, gdje je to u Hrvatskoj uopće da mi pokušamo ozbiljno razgovarati o našim problemima. Što mi to želimo? Poruka iz sindikata Hrvatskih cesta, pa niste ludi iznajmiti ceste, koncesionirati ceste. Pa mi koji smo prekobrojni ćemo ostati bez radnog mjesta. A što je to politika u Hrvatskoj? Pa mi se ni o čemu ne možemo dogovoriti, ali rezultati se traže u 24 sata. Bravo, bravo samo tako nastavimo. Veliki doprinosi u tome da kao društvo pokušavamo ozbiljno govoriti o problemima koji su se nagomilali. Znate ja vam ne volim jako ni ne stignem čitati, ne stignem, ali volim govoriti o praksi i zato sada kada slušam ovakve teoretske rasprave onda se ja pitam a koji je to doprinos, u čemu je taj doprinos. Priča o neoliberalizmu o čemu to, pa ovo društvo se 1990.odlučilo za privatni kapital, ono se odlučilo za tržnu ekonomiju, napustili smo socijalne kategorije, izvinjavam se socijalističke kategorije, napustili smo društveno vlasništvo. Ne mi bi mi državno vlasništvo. Morate mi reći gdje je to državno vlasništvo tako uspješno, gdje? Sada ćemo vidjeti, cijela Europa se bori što sa državnim bankama, što sa bankama u kojima smo jednostavno izgubili enormne novce, tako govore europljani. mi za sada u tim privatnim bankama ipak imamo kvalitetu, stabilnost, sigurnost. Imamo problema kod građana i kod privrede. Da, to pokušavamo staviti u nekakve odnose nekakav red. I mi rado želimo s vama otvoriti rasprave ali ne teoretske, konkretne da vidimo. Zaista nas zanima u kom dijelu osigurati da ipak banke imaju svoj interes. Jel znate ako banke ocijene da kamata od 3% je neprihvatljiva neće biti kredita, pa što god mi mislili, kako god ih mi natjeravali, neće biti jel za 3% očito ne mogu zatvoriti bilance, očito, a imaju odgovornost i moraju paziti na svoje kapitalne vrijednosti. Tako da jednostavno lijepo je ipak ostati u praksi, u prijedlozima koje ćemo sutra moći dorađivati da zaista iz ovih rasprava ocijenimo hoćemo li ići u dodatnu zaštitu, hoćemo. Što želimo u ovoj državi zaista što želimo? Jer ja moram reći neke vaše želje teško mogu razumjeti. Ne, građanin mora imati vlasništvo na stanu, to je poruka, vlasništvo na stanu. To što ne može platiti rate to je problem države. Pa ne može biti problem države. To je problem banke. Nije ni problem banke. A to su rasprave koje pokazujete i koje govorite. On mora biti vlasnik. A ne može biti vlasnik, ne može biti ako nema prihode, ako nema jednostavno sigurnost otplate kredita i ne može biti vlasnik i te želje se ne mogu udovoljavati i niti je to socijalna kategorija koje će morati rješavati. Mi govorimo o tome da želimo voditi brigu o najmu stana jel sami velite privatni vlasnik ne želi dva člana obitelji, ne želi, ne želi djecu u svom, a država to mora brinuti, znači želi o tome brinuti. Odmah sumnje odmah mi pomažemo bankarski sektor. Ne obrnuto želimo staviti u funkciju po jeftinim najamnima. Pa malo prošli dva, tri mjeseca smo uspjeli uz jeftine najamnine u tren oka naći zainteresirane građane sa nikakvim zlim namjerama, malverzacijama. Ali ne što god se načini mi smo lopovi na strani krupnog kapitala, neoliberalisti nisu to rasprave koje doprinose rješavanju stanja u RH. prema tome pokušajmo malo drugačije razmišljati, pokušajmo sugerirati rješenja. Rasprava je u prvom čitanju da vidimo što to sugerirati u kom smjeru da idemo dalje. Nakon ovih nekih sada rasprava ja moram reći da ne znam da li ići više u daljnju zaštitu jer tvrdim neće biti kredita, tvrdim, neće biti. Ako je cijena kapitala u bankama iznad 3% za 3% neće biti kredita, pa 2 i 2 su 4, a želimo imati stabilni bankarski sustav. I zapamtite još nešto Hrvatska ima svoju banku, a ta banka se zove Hrvatska razvojna banka i ona služi i za kredite u privredi i za kredite prema lokalnim jedinicama, itekako država kroz nju može voditi politiku i utjecati s tom politikom na komercijalne banke.
Ne redu su replike. Prvo poštovani zastupnik Krešimir Bubalo. Izvolite.
Hvala lijepo. Uvaženi ministre, stanje u gospodarstvu će se sigurno reflektirati na banke u idućem vremenu. Prema tome, često spominjete stečajne suce i trajanje stečajeva po petnaestak godina, no stečaj koji se može vrlo brzo okončati je a koji traje 14 godina je stečaj gradske banke. A pošto je država tu najveći vjerovnik, a o tome smo razgovarali u nekoliko navrata smatra da se taj stečajni postupak treba okončati nakon 14 godina. Prema tome nisu stečajni suci uvijek krivi za dužinu nekog trajanja stečajnog postupka, no isto tako želim reći da vlasništvo nad Croatia bankom ili Poštanskom bankom je nedovoljno za potrebe na tržištu posebno naših izvoznika ali posebna niša koja je nedovoljno zastupljena u kreditnim aranžmanima banaka su poljoprivrednici. Ja sam svjestan da banke kontroliraju naš sustav i da procjenjuju da nakon ovog smanjivanja poticaja da je rizik poslovanja naših poljoprivrednika doista velik jel svjesni smo situacije na selu. Prema tome ta situacija se upravo mora mijenjati kada su u pitanju i poticaji ali kada je u pitanju i dužina stečajnog postupka kao što je primjer gradske banke. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, ministar Slavko Linić.
Baš ste me dotaknuli gdje boli. Bio sam potpredsjednik Vlade u koalicijskoj Vladi 2000.-2003. Pet zahtjeva stečajnom sucu za promjenom stečajnog upravitelja u gradskoj banci. Završio sam mandat 2003., sad je 2013., još traje postupak. Od prvog dana kad sam ovdje tražio, došao, tražim da se završi stečaj, da se makne stečajni sudac. U tom stečaju negdje masa je povučenih novaca oko 700 milijuna kuna. Znate koliko košta stečaj? 330 milijuna kuna. 330 milijuna kuna. Samo DAB potražuje 900 milijuna, a on je jedini vjerovnik koji slijedi, niti 50% svog potraživanja neće naplatiti, ali se stečaj ne ispušta. Zašto, trebate pitat stečajnog upravitelja. Sve naše zahtjeve, sve naše prijave, sve naše, znate to je problem. O toj pravednosti sudaca vidite taj sudac u Osijeku je odbio dat dvije godine kao vjerovnik, dvije godine ga je odbijao. I da dalje nabrajam nema potrebe, a moglo se preko noći završiti stečaj i predati cijelu masu DAB-u jer se znalo da jedino on ima potraživanja koja mogu biti djelomično naplaćena. A četvrti i peti isplatni red ništa, ništa. Da li znate kolika je naplata po stečajima okončanim u 2012. godini? Da li znate? 2,5%. Po otvorenim i završenim stečajima u 2012. godini svi vjerovnici će naplatiti 2,5%. Odlična zaštita vjerovnika, sudska zaštita vjerovnika. Mi predstečajne kad najviše otpisujemo ipak imamo šansu za naplatit …. Da, to je povijest banke.
Hvala. Branko Vukšić, replika.
Uvaženi ministre Liniću, spomenuli ste 15-godišnje stečajne procese. Evo opet rekli ste gospodinu Bubalu da vas je taknuo u ranu koja boli. Ta rana koju ste vi spomenuli boli sve građane Republike Hrvatske, a to je neprovođenje, zapravo pravosudni sustav ne radi. To se s vama može složiti. Zamislite kad se toliko sudski procesi vode s poduzećima koji su moćnici kad vode toliko, a kako je sa građanima Republike Hrvatske. Ali postoje u Hrvatskoj svete krave i postoje građani drugoga reda. Rekli ste da smo zatrli proizvodnju pa evo sad pitanje i pitali ste što mi želimo. Želimo proizvodnju dići na noge. Rekli ste dajte rješenja, oprostite vi biste na pet minuta zamijenili uloge. Vlada daje rješenja i provodi rješenja i vi jeste zato tu, a mi smo da, zato je tu opozicija da propitujemo ta vaša rješenja. Mi ćemo dati rješenja kad budemo u prilici za ta rješenja, provodimo u djelo. Prema tome, mi očekujemo od vas jer vi ste na programu imali da ćete ozdraviti hrvatsko gospodarstvo i da će hrvatski građani živjeti bolje. To je ukratko onaj Plan 21. I program Vlade koju je dao premijer kad je polagao zakletvu i današnje stanje, to vam je nebo i zemlja i to sami znadete da je tako. Prema tome mi tražimo rješenja, evo mi pitamo vas do kada će građani Republike Hrvatske trebati čekati jer pazite, mi već čekamo 23 godine. Prije '90.-te su rekli sad ćemo srušit ovaj sistem, čekajte. Ja sam čovjek koji ima 50 i nešto godina, koji živim u čekanju, a proći će život i svi građani ostali u Republici Hrvatskoj. Građanima je dosta čekanja, depresija vlada u Hrvatskoj upravo zbog toga što se ne nazire ono svjetlo na kraju tunela. Nitko ovdje ne optužuje.
Hvala. Odgovor na repliku, ministar Slavko Linić.
Čujte ja sam jedan od onih koji sam rekao da dobar dio problema u 8 godina ne vjerujem da ćemo riješiti. Čak sam govorio do 10 godina. Vi znate ako je netko stvorio milijun 300 tisuća umirovljenika i dopeljao do toga da nemamo niti milijun i 400 tisuća zaposlenih to riješit u idućih 10 godina nećemo. Prema tome, svi oni koji obećavaju nešto drugo i očekuju nešto drugo su za mene neozbiljni ljudi koji očito u praksi malo rade. Prema tome, ja sam isto dio te koalicije, programa 21. Ja sam bio vrlo jasan oduvijek, ne znam u brojkama lagati, ne znam. A znate, kad govorimo o tome da li želimo mijenjat onda vas ja pitam … je tvrtka sa 1500 zaposlenih, Dalekovod je tvrtka sa oko 3 milijarde obaveza, enormne obveze. I zamislite u kratkom postupku od 60 dana 91% vjerovnika se dogovori da spasimo Dalekovod, maknemo staru vlasničku strukturu, dolazi novi, HBOR daje jamstva za rad u Iraku, Norveškoj, Švedskoj, ne znam gdje, a mi nismo završili posao. Mi nismo završili posao. Koliko je tu kriva Vlada? Dapače, sad imamo odluku suca Dalekovod u stečaju, 1500 ljudi na ulicu i rasprodaja nekretnine. To je odluka suca. Da li je Vlada zakon pripremila, da li smo ovdje u Saboru model dogovorili, da li smo ga proveli. Jesmo. Di je efikasnost? Jednostavno šesti natječaj Dalekovoda izgubljen iz razloga što još uvijek je u predstečajnoj nagodbi. Pred nama su nova dva posla, u Albaniji i pred nama su poslovi koje treba dobiti čini mi se u Ukrajini. Što da odgovorim, pa ne znam vjerojatno će ljudi na biro za zaposlene. Koliko je Vlada kriva, odgovori.
Hvala. Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Gospodine ministre, pa evo malo ste me ponukali da razmišljam o dužini stečajnog postupka. Ja znam da se pravosuđe ne može ograničiti, ali nekakav razumni rok za stečajni postupak bi se mogao propisati ili predvidjeti ili da razgovaramo i o tome. Ali ono što sam zapravo u prvi mah dignuo tablicu za repliku je ono što ste rekli. Počelo se o državnoj imovini, kapitalizmu, socijalizmu itd. pa ste rekli da su turistički objekti sa poteškoćama u poslovanju i da država ih se želi riješiti kako bi oni u privatnim rukama se možda razvijali dalje, vidjeli bismo dizalice itd. nad njima. No, što je sa onim objektima, firmama koje su zlatne koke u ovoj državi a to je oni koji pozitivno i to dobro pozitivno posluju kao što je Croatia osiguranje, kao što je Hrvatska poštanska banka. Zar moramo i njih prodati zbog dospjelih i žurno ažuriranja obveza prema, zbog kredita koji su nam odnosno kamata na kredite koje je podigao netko, neću govoriti tko da ne vrijeđam ni jedne ni druge ni na jednoj strani. I drugo, legitimno je pravo da svaki čovjek kad ste već govorili o stanovima ili kućama, da legitimno pravo je svakoga čovjeka da teži imati svoj kutak, svoj dom, kao što ga imate i vi. Ja vjerujem u to, niste podstanar, niste u najmu. Imam i ja na kraju krajeva da ne bih samo vas spomenuo tu. Prema tome, na kako i na koji način doći do njega to je zaista pravo svakog čovjeka da razmišlja o tome. Pa i ptica ima gnijezdo, svoje gnijezdo osim kukavice. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
Hajmo probat onda vrlo jednostavno odgovoriti. Za vas Croatia osiguranje je dovoljno da bude mala tvrtka osiguranja za hrvatsko tržište. Vi ste zadovoljni s time. Pa ja nemam ništa protiv, neka bude. A mi smo postali dio Europe. Je, ako ćemo govoriti o tome da netko dobije 10 milijuna eura da bi INA-u uništio onda to mene ne pitajte, pitajte onoga tko je to učinio. Prema tome, Croatia osiguranje ili će prerasti u osiguranje koje će biti najjače osiguranje u regiji i probat ćemo naći takvog vlasnika. Za to treba kapital i osnovno je bez kapitala ne može to postojati. Ako uzima kredite ne može to postojati, jer krediti koštaju i tada postaju robovi banke. Znači treba kapital. Svaku kunu kapitala dobro znate dobro znate u proračunu gdje ulažemo – u HBOR. Tamo želimo riješiti problem poljoprivrede i problem turizma i još neke probleme pogotovo izvozu. U godinu dana znate što najviše radim otpisujem kredite u HBOR-u dane turističkim, izvinjavam se, dane poljoprivrednim proizvođačima, dane pojedincima, otpisujemo, otpisujemo. Zato imamo sve manje i manje novaca za novo financiranje. I zato trebamo sve više i više kapitala upravo gurati u tu razvojnu banku, tamo odlučujemo. Tamo Vlada sjedi. Tamo sjedimo 7 nas u nadzornom odboru i nosimo teret gdje odlučujemo da se daje novac. To je ono što probajte shvatiti. Ulagat u Croatiu nećemo.
Hvala. Ante Kulušić, replika.
Gospodine ministre, kazali ste jednu rečenicu, neću govorit o bankama jer u svojoj raspravi ste se dotakli nekih drugih stvari pa ste kazali da volite govoriti o praksi da bi hotele treba dignut zvjezdice da bi se mogli prodati, ali sad ću ja govorit o Croatia-i jer Croatia osiguranje je poduzeće tvrtka koja ima 100 milijuna bruto dobiti godišnje. U Croatia osiguranju se 12 malih filijala odnosno 400 milijuna kuna premije pripojilo srednjim filijalama stavljano je na tržište 400 milijuna premije ja vam garantiram da će ove godine Croatia na tim filijalama izgubiti bar 100 milijuna kuna premije, a idemo prodati Croatia osiguranje da bi oslabili. Sad mi to baš nije jasno kako. Croatia osiguranje ne treba dizati kredite jer ima 100 milijuna bruto dobiti i ima Croatia osiguranje preko 30% polica na nivou hrvatskog osiguravateljnog tržišta. I onda vi kažete da mi tu sad svašta govorimo, a nećemo da sugeriramo kako dalje. Šta vrijedi kad sugeriramo kako dalje kad mi hrvatskom narodu nećemo kazat istinu. Hrvatskom narodu treba kazat istinu o svakom zakonu i o ovom zakonu i o Croatia osiguranju i o HPB-u i svemu i o lex Perkoviću i svi mi koji radimo ljudski je da griješimo. Tako i premijer hrvatske Vlade bez obzira što po kuloarima, po vani na terasi i vaši kolege zastupnici iz SDP-a kažu da je premijer prenaglio, da je pogriješio ali neće da prizna grešku svoju. Svi mi smo ljudi od krvi i mesa koji radimo i griješimo. Samo veliki mogu priznati pogrešku i onda će bit bolje svima i nama i Hrvatskom narodu. Hvala lipa.
Odgovor na repliku, ministar Slavko Linić.
… [[Govornik se ne razumije.]] nama lijepog li optimizma samo nemojmo griješiti, priznajmo greške, bit će nam bolje. Neće, neće. Jednostavno neće, znate. Hranili smo poljoprivredu, obrađujemo premalo zemlje, potpuno smo nekonkurentni. Poklanjali smo novce za socijalne probleme na selu i to uporno radili od 1990. i za vrijeme mandata bivše koalicijske Vlade i sve do 2012. godine i potrošili novce. Neću zbrajati. Tu su ti deficiti. Hoćemo li govoriti o željeznici, nemamo pruge, lokomotive stare 60 godina, vagoni u raspadu nisu više za uopće prometovanje. Da, hoćemo govoriti o lukama, neracionalno uloženim, u izgrađenim, izgubljenim prometima? Hoćemo govoriti o avionima koji su kupljeni, porezni obveznici su ih platili. Da, to je tržišna ekonomija. Hoćemo o svemu tome govoriti? O Hrvatskim šumama koje moraju imati parafiskalne namete da bi ih zatvorili na pozitivnu nulu? To smo sve stvarali 23 godine. 23 godine smo jednostavno stvarali socijalističku ekonomiju koja je živjela na poreznim prihodima. To ste gospodo valjda svi svjedoci. Mislite da se to preko noći može promijeniti? E, ne može. Prema tome, manje politiziranja a više realnosti. I to treba reći građanima to treba promijeniti. To su reforme koje odbijamo promijeniti, znate odbijamo. Vi ćete biti protiv privatizacije teretnog prometa koji uopće nije u funkciji, koji nema tereta, koji jednostavno nema niti lokomotiva, niti vagona za prijevoz. Vi ćete mi govoriti o Croatia osiguranju? Triglav je 4 puta veći od nas, ajd uzimam od 2000. Croatia je izgubila jedno tržište, drugo tržište, treće dolazi izvana. Jel' to sutrašnjica Croatie? Moguće, ali ne za ovu Vladu.
Branko Bačić, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre prije nego što vam repliciram kada govorite o svim problemima Hrvatske države ja bih vas želio podsjetiti da u tih 23 godine Hrvatske države 8 godina je praktično Hrvatska bila u ratu ili do mirne reintegracije hrvatskog Podunavlja a u preostalih 15 godina 9 godina je HDZ bio na vlasti, a 6 godina ste vi bili jedna od najvažnijih osoba u hrvatskim vladama pa kada na taj način nastupate i o tome malo treba voditi računa. A htio sam vam replicirati u dijelu koji se odnosi na najam koji danas više puta spominjete. Ja prilično pratim to što radi Ministarstvo graditeljstva i ministrica u već nekoliko navrata govori o tome da će se predstaviti hrvatskoj javnosti model najma stanova kao kompenzacija stajanju kupoprodaje stanova u RH i da će to biti rješenje za neprodane stanove. Ja taj model nisam vidio jer još nije izgrađen pa ga ne mogu ni komentirati, ali mogu komentirati činjenicu što ste vi maloprije rekli da imam određena iskustva jer da smo neke stanovi dali u najam. Da, dali smo u najam stanove koji su u vlasništvu države na prostoru Sopnice Jelkovac i to negdje oko 78 ili 79 stanova što je priča sama za sebe i tu nema neke velike mogućnosti, nekih specifičnih rješenja nego jednostavno država je kao vlasnik dala u najam. Ma drugo je pitanje kada vi govorite o 40 tisuća neprodanih stanova kojih nema toliko budite sigurni, kad govorite o tuđim stanovima koje bi država trebala putem APN-a uzeti na korištenje i onda dati u zakup i u najam zainteresiranim najmoprimcima. Kad taj model bude sačinjen, kad na pozicijama Ministarstva graditeljstva, odnosno Agencije za promet nekretninama vidimo koliko će novaca biti uprihođeno i na strani prihoda i koliko će biti raspoređeno na strani rashoda onda ćemo moći govoriti nešto kvalitetnije o tom modelu najma. Jer znate što? Vi i ja nismo nikad bili najmoprimci [[Upadica Zgrebec: Hvala.]] Samo završit ću gospođo potpredsjednice, kad se ulazi u prazan stan najmoprimac ima ogromne troškove opreme stana pogotovo kada ulaže u tuđu imovinu. I o tome treba voditi računa.
Hvala. I odgovor na repliku, ministar Slavko Linić.
Mi velimo ide novi model i ići će. Dio bankara je i protiv. Njihovo pravo, to su njihovi stanovi. Ali na naše zadovoljstvo ozbiljni bankari su za i otvoreno će ići u suradnju sa Hrvatskom državom. Ono što mi moramo bankama nadoknaditi je cijena kapitala tih stanova. Cijena kapitala kamata. Ne pitaju vrijednost, ne traže vrijednost. Koštat državu neće iz jednostavnog razloga jer to prenosimo na one koji se zovu stanoprimci. I oni će plaćati najam. Naš cilj je da to bude prihvatljiva najamnina i da ne ucjenjujemo hoće li biti unutra djeca ili ne. A što se tiče ulaganja u stan, u namještaj pa to je nešto što je opet pozitivno kad govorimo o ukupnoj potražnji i potrošnji. Kad govorimo o potrebi da dio stanova koji su završeni 80, 90% treba završiti pa to je posao vlasnika, da li banke ili građevinske tvrtke. Prema tome, od strane države ni kunu u takve modele jer mi samo nudimo da budemo onaj tko će stajati između banke i građanina najmoprimca. I tu su vam svi odgovori. Modele koje ćemo ponuditi jer smatramo da je to daleko primjerenije današnjem prihodu građanina, današnjem standardu građanina. I tu ćemo u biti dati svoje napore, imamo ljude, imamo kapacitete i možemo rizike pokrivati prema bankama. Ako netko na vrijeme ne plati ili ako ima problem sa plaćanjem najma.
Nastavljamo s raspravom. Kolega Dražen Đurović, izvolite.
E, hvala gospođo potpredsjednice Sabora, gospodine ministre, zamjeniče i zastupnice i zastupnici. Pa evo dobro je izdržat ovako dugo i onda čovjek svašta čuje zanimljivoga sazna da postoje bankarski monstrumi, čuje da je rat u Hrvatskoj trajao 8 godina, to se produžuje kako godine polako teku, uglavnom puno zanimljivih stvari se može saznati i još neke nove elemente o neoliberalnom kapitalizmu o kojima se dosad nije čulo. Ja nisam pristalica banaka no smatram da banke niti su uzrok gospodarske krize i recesije niti su banke ključ i odgovor na recesiju u kojoj se RH već peti kvartal nalazi, odnosno ukupno na neuspjeh hrvatskog gospodarstva i onom vremenu prije recesije. Mislim da je ipak temeljno pitanje koje mi stalno gubimo iz fokusa kad se vraćamo na gospodarstvo i vežemo ga za banke to je činjenice da onaj supstrat koji se stvara u Hrvatskoj zapravo nedovoljan u odnosu na ono što mi želimo od tog supstrata utrošiti. I da taj ukupni neki proizvodni supstrat ove države koji je jedinica jedan, a mi u godini potrošimo dva ili tri i onih ostalih jedan ili dva zadužujemo se svi u cijelom lancu od države preko jedinica lokalne samouprave do građana pa i do naše djece. Ako hoćete svi se mi u onim viškovima standarda kojeg želimo doseći i na koji smo navikli jednostavno taj novac i ta sredstva i te životne potrebe zadovoljavam jednostavno kroz zaduživanje u svim mogućim oblicima. Tu stvarno jesam na tragu onoga što ministar Linić postavlja kao tezu, međutim to nije teza Vlade, to jednostavno nije politika Vlade. Meni je žao što nije ali nije. To je ipak u dobroj mjeri vaš individualni stav i to su postavke životne ili možda promišljanje ali koje jednostavno nije politika Vlade odnosno nije prepoznato kroz politiku Vlade i rad svih ministarstava jel vi možete provesti financijsku disciplinu kakvu god želite i financijska disciplina je dobra ali ona nije odgovor, nije. I vi sada ako krenete u bilo koji drugi resor u bilo koji drugi segment ovog potrošnje ako hoćete i državne potrošnje i potrošnje na nižim razinama onda to nije onaj gospodarski smjer koji će nas dovesti do one točke u kojoj ćemo mi konačno se naći u situaciji da eventualno od onog što stvorimo jedinice jedan potrošimo 50% godišnje više. Pa da potrošim jedan i pol, a ne dva ili tri i pol i da onda stalno multipliciramo zaduživanje na svim tim razinama. E sada kada je riječ o bankama i bankarskom sektoru dakle ove izmjene mi smo kao klub, gospodin Grubišić je govorio poduprli jer dobro je da u nekim aspektima dakle kamata, rokova, tekućih računa dakle ove izmjene koje se donose o.k. zaista mislim da nemamo nikakvih posebnih primjedbi na ove izmjene. Također vi ste imali u jednoj fazi ideju kako ćete pogurati građane da smanje minuse na tekućim računima u jednoj makro računici, to bi značilo smanjivanje zaduženosti za dosta milijardi kuna, međutim objektivno je pitanje imaju li građani tih nekoliko milijardi kuna da ih još dodano izdvoje, a vjerojatno nemaju jer bi ih vrlo teško mogli naći u ovom trenutku, trenutku recesije. No pozvao bih vas također da ne zaboravite to što ste htjeli i ako se dogodi eventualno vrijeme vašeg mandata da Hrvatska krene iz recesije dakle da konačno krenemo prema plusu da se onda još dodatno i aktivira to ograničavanje zaduženja recimo po tekućim računima eventualno na visinu jedne plaće. Ali ja mislim da je to bila o.k. ideja, međutim u ovom trenutku kada smo svi dosežemo dno i građani dosežu dno jednostavno mislim da većina građana nema više prostora da se još dodatno zaduži nekim kredite visine tisuću, dvije mjesečno na razdoblje od godinu dana, jednostavno većina građana će to teško podnijeti ili neće moći podnijeti. Kada je riječ o prosječnoj kamatnoj stopi koja se ovdje navodi koju će HNB minimalno jedanput godišnje iznositi, dakle mi u godišnjem izvješću u radu HNB-a oni iznose podatke o prosječnoj godišnjoj stopi za stambene kredite, ona se kretala negdje oko 5,5% otprilike čini mi se malo više nego što ovdje piše 5,37% prema podacima Eurostata, mislim da je HNB nešto nižu stopu u godišnjem izvješću iznosio koje donosi Hrvatskom saboru. Krešo je spomenuo da hrvatski poljoprivrednici i programi u hrvatskoj poljoprivredi vrlo teško nalaze kredite. vi ste rekli da HBOR otpisuje svakodnevno cijeli niz neuspjelih kredita za poljoprivredu, pitanje je kako su davani? Tko je odgovoran za to kako su davani? Koje su bile opet te kolaterale koje spominjem i koje … u davanju takvih kredita? Ja sam prije neki dan razgovarao sa jednim poljoprivrednim proizvođačem koji ima planiranu investiciju 6 milijuna kuna i ne može doći do sredstava HBOR-a i u IPARD-u dakle IPARD je za 2,5 milijuna kuna dakle bilo bi vraćeno od te investicije u stočnu farmu u 150 junica, muzne krave i sl. međutim on ne može naći među velikim bankama nikoga tko bi ga pratio i u Croatia banci nalazi jedinog koji će ga s nekih oko 8,5, 9% kreditirati i on je spreman to izdržati kroz par godina računa da će otplatiti tu investiciju. Dakle što je Krešo rekao HBOR ima samo određene programe ali naši poljoprivredni proizvođači i u onim programima gdje se vraćaju sredstva preko IPARD-a ima ih dosta ne mogu naći nijednu poslovnu banku da ih kreditira. Ipak da bi im bila odobrena sredstva uz IPARD oni su imali neki poslovni plan i nekakvu zatvorenu osmišljenu poslovnu investiciju. A jednostavno kada dođete u ove velike banke tipa PBZ, ZABA njih ne zanima jednostavno program poljoprivrede, a HBOR je njima jako daleko i prilično nedostupan. Također spomenuo sam pa ću ja iskoristiti priliku za mrvicu duže vremena još jedanput pitanje jamaca. Ne mislim da se to pitanje treba sada riješiti ni da je to središnje pitanje problema bankarskog sektora ali jest jedan od problema gdje su se građani kao našli u vrlo nepovoljnom položaju. Možete ako budete zainteresirani potražiti i kontaktirati sa HNB-om ili zatražiti neka izvješća o tome kakve su pozicije kolaterala u recimo u inozemstvu dakle u zapadnoj Europi u različitim državama i vidjet ćete da u pravilu ti jamci nisu sredstvo instrument osiguranja i nisu u onakvoj poziciji kolaterale kako je to kod nas riješeno, a kako smo mi manje-više preuzeli iz Jugoslavije samo smo prenijeli dalje u ovaj postojeći sustav. Dakle dužnik kad ne plaća svoj kredit on je tu, njegovi prihodi su tu, predmet samog kredita je tu, njegova imovina je tu i ništa od toga zapravo naravno ne zanima banku već ona poseže za nekim, primjerice ako sam ja dužan vi meni potpisali za jamca za auto i odjedanput je ta osoba i njeni prihodi su prvi na udaru banke. Posve nelogično. Dakle banka je sebi zauzela jednu toliku komotnu i toliku komfornu poziciju, a posebno je puno takvih slučajeva bilo kad je riječ o kreditima za aute gdje je masa ljudi otplaćivala nekome drugome njihov kredit za auto, a ovaj prvi je i dalje vozio taj auto, a za time zapravo nije bilo potrebe. Dakle i u ovom trenutku i to također vrijedi, dakle bilo tko od nas u pravilu ne može doći do jednog stambenog kredita i ako je zaposlen u punom radnom vremenu i ima ugovor za trajno ne može dobit i osigurat hipoteku u omjeru 1:1,2 ili 1,3 ili 1,4, ne može doći do stambenog kredita ako tu uz sve instrumente osiguranja još i nema jednog jamca. I mislim da je to nepravedno i da bi se taj instrument osiguranja zapravo mogao staviti pod kontrolu i znatno ograničit. Evo i na kraju dakle same banke kako bilo mi njih možemo i trebamo zapravo više staviti pod nadzor, a tu je posebno uloga HNB-a od kritične važnosti i oni su tu bili posve zakazali u prošlosti. Inače što se tiče dakle ovih iz Zakona o potrošačkom kreditiranju, ove izmjene su u redu. Hvala.
Replika, Boro Grubišić.
Hvala. Kolega Đurović, neću kako smo iz iste stranke, ali ne bih htio da ispadne da ova replika bude nekakva stranačka replika. U jednom trenutku rekli ste da je HBOR našim poljoprivrednicima daleko iako je ministar rekao da svakodnevno otpisuje dugove i dubioze koji su vezani uz naše poljoprivrednike. Nadalje, ministar je rekao da je država hranila poljoprivrednike, tako mi se čini da je u tom smislu rekao što nije baš, ne bih se baš složio u potpunosti s time, ali vama replika dakle. U našem programu smo vrlo često i ovdje smo u Saboru isticali pa pošto već postoji jedna državna banka, to je Hrvatska poštanska banka, da se osnuje i Agrobanka Republike Hrvatske koja bi bila puno bliže i bila bi specijalizirana za kreditiranje poljoprivrednika. Međutim, nikada nikome ovdje u našem Saboru, ni ona Vlada 2003.-2011., ma nije im palo ni na pamet takva stvar, a možda bi bilo dobro da postoji jer postoje agrobanke i u Francuskoj i u drugim državama zapadne Europe. To sam vidio natpise na bankama, na zgradama banaka upravo prolazeći u Strassbourgu, u Bruxellesu, baš piše agrobanka. Dakle postoji ustanova, bankarska ustanova specijalizirana upravo za kreditiranje poljoprivrede i burza poljoprivrednih roba što ne postoji u Hrvatskoj nažalost.
Odgovor na repliku, Dražen Đurović.
Da, slažem se s vama. Imali smo mi i Županjsku banku koja je legla u nekoj fazi u prilično nerazjašnjenim okolnostima, koja je u priličnoj mjeri kreditirala poljoprivredu. Dijelom je to radila i Glumina banka, dijelom je radila i Požeška banka dok nije prodana Podravskoj banci i te su banke zapravo u priličnoj mjeri djelovale na području Slavonije i bile su usmjerene prema kreditiranju, ali nažalost nisu radile. Recimo šteta evo da ste bili u prilici pa da ste recimo 50-tak milijuna kuna bi vi vjerojatno prije u nekakvu Agrobanku nego u Centar banku plasirali ali šta ćete, to je pitanje u kakvoj se poziciji čovjek nađe u nekom trenutku pa onda i donosi određene političke odluke. Najvažnije je da te političke odluke nisu motivirane onim modelima tipa 10 milijuna kuna već da su zaista jednostavno političke odluke koje se donesu pa ispadnu pogrešne i Bože moj, život ide dalje.
Branko Bačić, rasprava.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospodine ministre sa suradnicima. Pa evo tijekom dana već sam nekoliko replika pokušao reći ono što ću sada na određeni način sublimirati u svom izlaganju, a to je da razumijem vašu želju, pa rekao bih i potrebu da se sa ovim zakonom dodatno zaštite hrvatski potrošački od njihovih vjerovnika u ugovorno-pravnom odnosu u … sa bankama, ali i sa drugim vjerovnicima i da mi je ta vaša namjera prihvatljiva, dobrodošla je i ja je u tom smislu i podržavam. No ono o čemu cijelo jutro na određeni način problematiziram to je vaše nastojanje da se potrošači, odnosno korisnici stambenih kredita i na ovaj način dodatno zaštite od podizanja kamatne stope od strane banaka. U ime kluba je gospođa Dalić govorila i problematizirala ovakvo rješenje pa ja o tome sada ne bih dodatno ništa drugo dodao osim što se slažem sa njenim problematiziranjem jer mislim da je taj ključ uspostave prosječne stope potpuno u rukama banaka i da tu puno Vlada i vi kao ministar nećete moći držati pod kontrolom ako banke polako i stalno, permanentno budu u okvirima koje ćete vi propisati, polako podizali kamatne stope pa će se onda podizati i prosječna kamatna stopa u Hrvatskoj. Ono što sam ja htio reći, što ja mislim da Vlada loše radi i što cijelo jutro kažem o tome govorim, dakle slažem se sa ovim prijedlogom u dijelu da se nastoji ograničiti i dodatno zaštititi potrošače, ali ja mislim da Vlada ne radi ono što mora u smislu proaktivnih nastojanja da se riješi problem pa i tog broja neprodanih stanova. Vi kažete 40 tisuća, ja kažem da ih je nešto manje, ali dakle da se riješi taj problem neprodanih stanova koji opterećuje i banke i investitore na određeni način mrtvi kapital i ničime ne doprinosi gospodarskom razvoju Hrvatske, a s druge strane jasno onda niti proračun od toga nema koristi jer ti stanovi nisu u prodaji i država pri tome ne naplaćuje porez na dodanu vrijednost. Ja sam rekao da je Vlada trebala uz ovo što sada radi nastaviti sa nekim od modela ili potaknuti one modele koji bi pomogli prodaji tog velikog neprodanog stambenog fonda u Republici Hrvatskoj. I rekao sam i ponovit ću da je do sada najbolji model koji je u svega nekoliko tjedana polučio izniman uspjeh jer je kroz nekoliko tjedana prodano preko 2250 stanova bio model s kojim je Vlada sa manjim novcima mogla prodati puno više stanova. Da je taj model opravdan govori i činjenica da je prema tom modelu, rekao sam u kratkom vremenu prodano 2500 stanova čija je prosječna cijena ne ona gospodine ministre o kojoj vi cijelo jutro govorite oko 2000 ili 2500 eura po metru četvornom nego 1384 eura je prosječna cijena metra četvornog u tom modelu s jedne strane. S druge strane korisnik tog stambenog kredita je u prosjeku su hrvatski građani stari 31 godinu i veličina tog stana je oko 62 četvorna metra. Dakle, iz svega se iščita da nije tako visoka cijena koja su građani koristili u ovom modelu, da su je kupovale u pravilu mlade osobe koje su na ovaj način rješavali stambeno pitanje, da se tu radi u pravilu o dvosobnim ili trosobnim stanovima. I mislim da smo taj model nastavili da bi bili danas kud i kamo, da bi mi govorili o kud i kamo manjem broju neprodanih stanova u Republici Hrvatskoj. U isto vrijeme umjesto da s time nastavi Vlada na prijedlog HNS-a jer je to HNS-ov model još bio i u vrijeme vaše prve koalicijske Vlade radi jedan modificirani model POS plus koji je kao što sam rekao doživio još gori debakl od osnovnog POS-a je prodano kažem svega 5 stanova u proteklih 4 ili 5 mjeseci. I još dodatno ono s čime se ne slažem i što sam jutros elaborirao u isto vrijeme umjesto da Vlada nastavi sa poticanjem stambene štednje, jer ja mislim da je upravo u ovim vremenima kada su visoke kamatne stope na stambene kredite da je stambena štednja i mogućnost plasiranja kredita kroz stambene štedionice dobro rješenje vi ste s vašim prijedlogom zakona smanjili državni poticaj na stambenu štednju čime ste praktično obeshrabrili građane da štede i da na taj način rješavaju stambeno pitanje i kupuju stanove. Točno je da je bio zastoj, postojao zastoj u plasiranju stambenih kredita kroz stambene štedionice ali to se događalo u svim državama svijeta a posebno u državama srednje Europe uvijek onda kada su jeftini krediti koje daju komercijalne banke. Kad god komercijalne banke daju jeftine kredite kao što je to bio slučaj 2007. godine, 2008., pa i devete dok su bili jeftini krediti za prodaju stanova tada je i u Hrvatskoj, a i u cijeloj srednjoj Europi padao broj prodanih stanova putem stambenih štedionica jer banke konkuriraju pa često puta i stambenim štedionicama koje su u njihovom vlasništvu. Sada kada rastu kamate na stambenu štednju bile pravo vrijeme da Vlada napravi obrnuti korak a to je da poveća subvenciju za stambenu štednju kako bi omogućila građanima da kupuju stanove kroz stambenu štednju gdje se postiže kamata negdje oko 3,90% i to mi se čini da je itekako povoljnije u odnosu na ono što danas mi ovdje govorimo, a to je da je prosječna kamatna stopa na stambene kredite u Republici Hrvatskoj oko 5,37%. Dakle, ta dva modela koji su bili iznimno uspješni, koji su omogućavali vrlo nisku kamatu u odnosu na prosječnu kamatu u Republici Hrvatskoj ova je Vlada jednoga ukinula, drugome je smanjila subvencije, destimulirala građane da dalje štede u stambenim štedionicama i onda je jasno prisiljena ovakvim mjerama kojima se ograničavaju banke, ja se slažem s vama u utvrđivanju kamatne stope jasno da je onda Vlada na ovakve korake prisiljena. Zato držim da je bilo kud i kamo bolje da ste, a to sam prilikom usvajanja državnog proračuna i predložio, bilo bi daleko bolje da ste umjesto 238 milijuna kuna koja ste osigurali, a to nije mali novac, to je vrlo veliki novac osigurali na poziciji poticane stanogradnje, a koji je kao što sam rekao doživio potpuni debakl da ste krenuli u one modele koji bi doista mogli potaknuti građane da krenu u projekt kupnje stana. Slažem se s vama da je situacija u Hrvatskoj vrlo teška, da su cijene stanova još uvijek s obzirom na većinu plaće skupe, da je skup metar četvornog stana u Republici Hrvatskoj, slažem se i s time da jedna rata iznosi negdje oko 80 do 90% prosječne plaće u Republici Hrvatskoj. Ali iz iskustva koje imamo na pravom modelu vidimo da još uvijek postoje želje i mogućnosti građana Republike Hrvatske da kupi, da riješi stambeno pitanje kupnjom stana, a ne najmom. To govorim i iz vlastitog iskustva jer znam da smo 2010. godine predlagali isti model kojega je predložila ova Vlada i da je taj model apsolutno nije bio pogođen, u vrijeme kada je kupovna moć građana Republike Hrvatske bila svakako bolja nego što je to danas nakon pet ili šest godina krize u Republici Hrvatskoj. Dakle, ovaj zakon na određeni način je palijativno rješenje koje, na koje Vlada na određeni način i primorana u zaštiti potrošača vlastite države, ali mi se čini da je zakazala u toj proaktivnoj politici u kojoj je trebala omogućiti onakve modele koji bi doista u prvom redu mladim hrvatskim obiteljima i građanima omogućio da kroz povoljne stambene kredite koji na određeni način i vlastitim jamstvom Republike Hrvatske jamči Vlada i stoji uz njih da bi se oni između najma kojega vi zagovarate i kupnje vlastite nekretnine, kupnje vlastitog stana ipak odlučili za ovaj model jer koliko god bio taj najam nizak on još uvijek mora biti tržišno opravdan, a mislim da će tada između te visine najma stana i rate koja bi bila po jednom od ovih modela koje sam maloprije spomenuo da bi se ipak uz dodatni napor oni krenuli u kupnju stana i na taj način ona ulaganja koja mora u taj stan uložiti kada stan uzmu u najam kada ulažu u tuđu nekretninu ipak bi im to bio razlog da kupe stan ako im je taj model povoljan kao što su bili modeli koje je ova Vlada na određeni način ukinula ili ih je demotivirala da po njemu rješavaju svoje stambeno pitanje. Hvala.
Hvala. Srđan Gjurković, replika.
Hvala potpredsjednice Hrvatskog sabora. Kolega Bačiću vi kontinuirano spominjete i govorite kako je ova Vlada ukinula model koji ste vi kao ministar uveli. Jasno je da u dvije godine nekih 2000 stanova je koristilo odnosno kupaca stanova koristilo sredstva koja su se osigurala u proračunu. Međutim, vi ste isto tako na određeni način kad govorimo o potrošačima, kreditiranju i zaštiti potrošača dali građanima mogućnost da 4 godine država subvencionira, a nakon toga oni su opet na tržištu i upitno je na koji način i kako će njihova kamatna stopa rasti i biti u tom trenutku. Prema tome, sva ova rješenja što ova Vlada daje sa POS-om plus, sa najmom su u biti rješenja i sa POS-om naravno su rješenja koja u kontinuitetu jasno građaninu koji uzima stambeni kredit definira koliki će mu biti budući trošak. A s druge strane ni kroz POS, POS+ vi iz proračuna realno ne trebate subvencionirati i davati čime osiguravate da ta sredstva idu u drugom smjeru.
Odgovor na repliku, Branko Bačić.
Kolega Gjurković sve što ste vi to meni rekli to su znali i korisnici stambenih kredita kad su se u taj projekt upustili. Da su se oni plašili ili da im se činilo da taj projekt nije dobar, da ih čeka nešto što oni nisu na početku znali ne bi se u taj projekt bili upustili. Prema tome, da je taj projekt bio dobar, da im je bio motivirajući najbolje govori činjenica da ne u dvije godine nego u svega nekoliko tjedana koliko je u te dvije godine trajao taj model je on polučio takav uspjeh. Ne zagovaram ja taj model zato što smo ga mi predložili nego što ja mislim da je on dovoljno poticajan da omogući onim mladim hrvatskim obiteljima koje to mogu da po najjeftinijem modelu kupe stan. I mislim da je taj model u prve 4 godine kad se stan oprema, kad je najskuplje praktično doći do stana država im daje snažan poticaj da s time nastave. I ja onda jasno nakon 4 godine da će ostati na tržištu, ali onda Bože moj evo ovaj zakon može u tom smislu pomoći. Ali ja govorim da ih potaknemo da oni krenu u kupnju stana ovo im ograničenje jako malo znači.
Nastavljamo raspravu. Kolega Draženko Pandek.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani ministre sa suradnicom, uvažene kolegice i kolege. Evo moram u prvom redu pohvaliti dakle intenciju predlagača da u ovom području uvede dodatnu regulaciju koja je nužna. Veliki broj građana je došao u situaciju dakle da su im rate kredita značajno narasle i da im vraćanje kredita značajno ugrožava egzistenciju. Dakle, kad govorimo o ovoj tematici valja je naravno razmotriti iz dva kuta, kuta vjerovnika najčešće banaka i kuta potrošača najčešće građana. Društvena uloga banaka je naravno vrlo značajna, no one uživaju isto tako značajnu zaštitu. Ta zaštita i ne mora biti uvijek propisana zakonom, ali je rekao bih gotovo samorazumljiva. Hrvatska država je već i spašavala bankarski sustav novcima poreznih obveza i da se dogodi opet određena katastrofalna situacija u kojoj bi prijetio kolaps tog sustava sigurno je da bi država mogla i morala bi dakle ući u spašavanje. Možda se bankari neće složiti sa mnom, ali takav relativno ugodan položaj je ipak bolji recimo od drugih poslovnih subjekata, npr. nekog proizvođač sokova, prati i činjenica da banke su dosada ostvarivale u Hrvatskoj izdašne profite i to relativno veće nego u matičnim zemljama banaka koje imaju tvrtke kćeri u Hrvatskoj. Vlada, naravno s druge strane kad gledamo to iz kuta građana potrošača, ima odgovornost osigurati da bankarski sustav funkcionira i ima odgovornost osigurati također i da građani ne dođu u situaciju da im bude ugrožena ta osnovna egzistencija. To se međutim vidimo događa uslijed toga dakle što su se ostvarili rizici koji se tiču vezano uz kredite uz valutnu klauzulu ili pak uslijed dizanja kamatnih stopa. Stoga je dakle ovaj zakon nužnost kao i uvođenje retroaktivnosti u pojedinim odredbama. Na ovom području, slažemo se, postoji osjetljiv problem nastao u prethodnim godinama i jasno da djelovanje zakona mora biti usmjereno na uzroke koji su u prošlosti. Evo premda podržavam ovaj zakon i većinu rješenja iz zakona istaknuo bih evo i neke svoje dodatne prijedloge. Osobno bih u ovoj problematici pokušao još i više zaštititi slabije ugovorne strane naravno ukoliko je to realno moguće. U današnje vrijeme nekakve opće nesigurnosti većini građana ne pada dakle na pamet uzimati kredit radi bilo potrošnje, bilo eventualno ulaženja u nekakve poduzetničke aktivnosti. Ipak, mnogi će uzimati kredite, dakle bez obzira na one uvjete pisane sitnim tekstom i bez obzira na ugovorenu kamatnu stopu, zbog jednostavno stanja nužde. Ti su značajno slabija strana i dužnost je države smatram da ih zaštiti. Na koji način? To je u biti možda i najteže pitanje. Na primjer, kod ugovora o građenju cijena radova se može povećati samo dakle ako dođe do povećanja cijene elemenata na temelju kojih je dakle ta cijena radova formirana. To se može samo ukoliko bi dakle cijena trebala se povećati za više od 2%. Dakle, vrlo restriktivno. Dodatno izvođač može zahtijevati dakle samo razliku u cijeni koja prelazi 2% Evo po meni društveni interes koji postoji u normiranju ugovora o građenju gdje se štiti naručitelj, potrošač mislim da postoji kod ugovora o kreditu pogotovo ako se odnosi na ugovor o stambenom kreditiranju. Stoga smatram da bi bilo opravdano uvesti sličnu odredbu i ovdje da se kamatna stopa može povećati samo ako dolazi do promjene vrijednosti novca, dakle da se promjena veže isključivo uz stopu inflacije. Kod stambenih kredita čak bi razmišljalo da se dopusti povećanje kamatne stope samo ukoliko stopa inflacije prijeđe određeni postotak, a ne ranije. Nadalje, evo pozdravljam i ograničavanje efektivne kamatne stope. No evo moje mišljenje je da najveći iznos te stope koji sada izračunom prema prijedlogu iz zakona iznosi 11%, dakle ta stopa sada iznosi 11% mislim da je i ta visina jednostavno prevelika. Ja stvarno ne znam tko bi ako nije baš u stanju teške nužde ili ako baš nije neuračunljiv uzimao kredit po cijeni od 11%. Što se mene tiče proglasio bih čak i tako visoku kamatnu stopu kada govorimo o ugovornim odnosima zelenaškom i nedopuštenom, ne govorim naravno o zateznim kamatama koje imaju određenu penalnu ulogu. Takva kamatna stopa je po meni deranje kože onima koji su u krajnjoj nuždi upravo besramno iskorištavanje njihove teške situacije ili pak iskorištavanje situacije onih koji nisu u stanju razumjeti što znači uzimanje kredita po takvoj cijeni jer su jednostavno nerazumni. Stoga bih ja razmislio o dodatnom smanjenju efektivne kamatne stope, naravno istina je da se u pokušajima regulacije bi morao postojati sinergijsko djelovanje izvršne i monetarne vlasti kako bi se cijena novca koja je uvjet bilo kakvog smanjenje cijene … u gospodarstvu kako bi se ona smanjila i neka rješenja koja bi se unijela u ovaj zakon dakle o tome ovise ali to prelazi u okvire ovog zakona. Što se pak tiče zaštite potrošača od rizika valutne klauzule tu se postavlja i važno pitanje kada govorimo o kreditima koji su dani uz deviznu klauzulu izraženu u švicarskim francima. To je pitanje da li pasiva banaka također u švicarskim francima, ako nije dakle ukoliko banke svoja kunska sredstva koja su uzela recimo od građana i koja su vezana uz euro pasiraju uz deviznu klauzulu u nekoj drugoj valuti i onda to rezultira stjecanjem imovinske koristi koja je u očitom nesrazmjeru s onim iznosom novca što su one dale smatram da takvu imovinsku korist treba ograničiti. Npr. da prinos po određenom kreditu ne smije prijeći npr. 20% u godišnjem periodu. Naravno valja vrijediti isti princip u drugom smjeru. Da bi možda to plastičnije pojasnio što se meni čini o čemu se ovdje radi da npr. ja mogu biti kreditor i ako pozajmim kune koje imam nekome drugome, a da nisam ugovorio valutnu klauzulu i da mi on mora vratiti po ugovoru dan novac od 20 do 30% prinosa na godišnjoj razini počinio bih kazneno djelo iz članka 233. Kaznenog zakona, a ugovor bi bio ništetan. Međutim ako ugovori valutnu klauzulu nikome ništa. Dakle ugovorima s valutnom klauzulom ukoliko dođe do značajnih valutnih skokova kao što je bio slučaj sa švicarcima, a ja sam dao sredstva koja nisu vezana uz švicarce nego recimo uz eure valutna klauzula postaje svojevrsna … dozvola za ubijanje, čarobni štapić kojem nešto što bi inače bilo kazneno djelo postaje savršeno dozvoljeno. Mislim osobno da takva situacija nije dobra i mislim da svako treba nastojati pronaći određena rješenja. Evo nadam se da će se moje primjedbe razmotriti i dodatno bih istaknuo da i ovako predloženi zakonski tekst predstavlja veliku promjenu nikako ne samo kozmetičku. I ovako predloženi zakon da se usvoji u ovom obliku značajno će poboljšati položaj građana, ostaviti će više novca u njihovim džepovima odnosno smanjiti njihovo zaduženje. To je stvarna realna promjena i ovaj zakon u svakom slučaju treba podržati. Hvala.
Hvala. Kolega Peđa Grbin. Izvolite.
Zahvaljujem uvažena gospođo potpredsjednice. Pa i ja ću se pridružiti kolegi Pandeku i već na početku naglasiti da je ovaj zakon veliki iskorak u pravcu zaštite građana i pogotovo njihovih financijskih interesa. Ono što je činjenica je da država ne može intervenirati u pojedinačne ugovore, država ne može ući u svaki pojedinačni ugovor i zaštititi u njemu često nepovoljnu poziciju naših građana koji su uzeli kredite zato što im je on trebao ili zato što su htjeli na neki način poboljšati svoj status. Međutim ono što država može ono što država mora učiniti je pogotovo ako želi biti doista socijalna i doista socijaldemokratska urediti stanja na tržištu. Urediti stanje na tržištu na taj način da strogo regulira pod kojim uvjetima kreditori mogu davati svoje kredite, da postavi jasna pravila koja će itekako zaštititi onu stranu koja je u takvim ugovorima slabija, a svima je nama jasno da je u takvim ugovorima banka ta koja je jaka strana jer ona ima novac, a građanin kojem taj novac treba da je slaba strana. Upravo u tome vidim ne samo pravo nego i obvezu države da ugovori maksimalnu kamatnu stopu za određene kredite. u tome ne vidim ništa loše, u tome ne vidim ulaženje u slobodu ugovaranja, dapače, u tome vidim zaštitu slabije strane u ugovoru, a to je strana koja se mora štititi. Nadalje, ono što posebno pozdravljam, a to je ograničenje promjenjivih kamatnih stopa, uvođenje jasnih pravila koje će biti poznate već u trenutku ugovaranja, a ne da imamo situaciju kao što je do sada da onaj tko je dao kredit tijekom trajanja tog kredita bez razloga, bez povoda zato što to želi, može promijeniti kamatu u pravilu na više. Nije mi poznato da je banka baš previše često kod tih kredita sa promjenjivom kamatnom stopom pa i kada se tečaj popravljao na njihovu korist išlo u smjeru smanjivanja kamatne stope, dapače iako je poznato da su referentne kamatne stope padale one promjenjive za naše građane su rasle. Ministar je ovdje postavio nekoliko pitanja, na jedno sam izrazio svoj stav a to je pitanje da li država može uređivati ovakve odnose, što mislim da može. Drugo pitanje koje se postavlja je pitanje retroaktivnosti. Pitanje da li ovim Zakonom država smije uči u zaključane ugovore o kreditu i da li država smije regulirati one odnose u koje su građani ušli, odnosno i banke. Ja mislim da i tu država mora intervenirati. Ovo što smo govorili ovakvo reguliranje promjenjive kamatne stope nažalost djeluje smo profuturo. Da je ono postojalo 2006, 2007., 2008. godine veliki dio problema koje naši građani danas imaju pogotovo sa kreditima u švicarskim francima ne bi postojalo. Ne bi bili otklonjeni svi problemi ali veliki dio bi bio otklonjen. I upravo zato što je država 2006., 2007., 2008. pa i 2009. Propustila reagirati, mi imamo puno pravo odrediti retroaktivnu primjenu određenih odredbi ovoga Zakona na način da ona obuhvati one ugovore gdje je tečaj valute kada je bila ugovorena valutna klauzula toliko narastao da je prešao 20%. Iako bih ja molio uvaženog gospodina ministra kao predstavnika predlagatelja da razmotri da li se taj postotak može i još malo smanjiti da on dođe na recimo 15% i 15% je lijepa zarada za banke ovih 20% je velik iskorak za naše građane koji su ušli u te kredite i onako kao što su kolege iz opozicije govorili, često ne znajući sve parametre koji su postojali u tom trenutku. Zbog toga je naše ne samo pravo nego i obveza prema našim građanima odrediti da se pojedine odredbe ovoga zakona primjenjuju i retroaktivno na način da se kamatna stopa u tim kreditima gdje je vrijednost tečaja porasla vrati na onu koja je bila u trenutku ugovaranja. A svi ćemo se sjetiti da su tada banke imale ogromne plakate, ogromne reklame u novinama gdje su nudili kamate koje su često bile niže od 4% na kredite, danas takvih kamata na kredite više nema. I za kraj, ovo je itekako bitan zakon, jedan od bitnijih koje smo u ovom mandatu predložili a siguran sam i donijet ćemo. On uređuje stanje na tržištu, štiti slabiju stranu, štiti građane. Ja se nadam da ćemo imati prilike i kroz neke druge zakone, primjerice kroz Ovršni zakon dodatno poboljšati situaciju onih naših građana koji su zbog prezaduženosti došli u situaciju da gube nekretnine u kojima žive. Ali na stranu to, ovo je veliki iskorak koji treba podržati i siguran sam da će barem malo poboljšati situaciju naših građana. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Kolege Damira Kajina nema, pa gubi pravo rasprave po ovoj točci. I kolega Zdravko Ronko, izvolite.
Hvala lijepo. Nema više ni kolege Đurovića koji je rekao da je puno toga naučio iza ovih 8 sati. Hvala Bogu puno smo toga čuli. Osobno više ne znam ni šta bih dodao posebnog, pa ću nastojati biti kratak. Dakle slušajući evo ovih gotovo evo 8 sati koliko je rasprave po ovoj točci na ovu temu, nekako sa sjetom se sjećam nekih prohujalih vremena kada ste napravili kuću ili kupili stan na kredit i onda ga za par kutija cigareta isplatili. E to je sjeta. Ali ima i gorčina kada se sjetite kako smo banke sanirali novcem poreznih obveznika a onda ih prodali bud zašto i prodali bud kako. I onda smo se poslije čudili šta se to zbilo jer eto oni nitko ih nije nigdje ni ograničavao ni pokušavao ograničiti. I mi smo dobili, imali smo na tlu Hrvatske jedan eldorado i naravno da su i ti stranci i te banke grabili kako su stigli, koliko su stigli i koliko su mogli. I dakako evo i ovog trenutka je negdje oko 3 stotine tisuća Hrvata da tako kažem zavijeno u crno a kolikima se još crno piše, to ćemo tek, to ćemo tek imati prilike vidjeti. I dakako građani, netko ih je i optuživao da nisu mislili svojom glavom, da su potpisali šta su, šta im je podmetnuto itd., itd.. Ali činjenica da su oni u svojoj muci, u tom zlu u kojem su se našli, u krizi, u strahu, strepnji kako god hoćete, u tjeskobi ušli u to dužničko ropstvo. I dakako da nisu imali ni izbora. Ja ne bih ovog trenutka rekao hajdemo tražiti krivce jer od toga puno sreće nema. Samo bih rekao da ne ponavljam se šta su prethodnici sve rekli, pa onda meni nije ostalo prostora, rekao bih samo, nećemo tražiti krivca, idemo, ovdje smo zato da nađemo ili bolje rečeno da podržimo rješenje koje nam je ovdje ponuđeno. I zato bih i na neki način i apelirao, jer to su sada uvidjele i banke pa su zato i pristale na pregovore iako je Ministarstvo financija uložilo puno truda, evo i 6 mjeseci, dakle i puno vremena je uložilo da bi se na neki način njih slomilo jer ipak oni se pokušavaju oduprijeti koliko god je to moguće. Evo na neki način i apeliram i pozivam da ova nastojanja, da podržimo ova nastojanja Ministarstva financija i naše Vlade da se banke svedu u te realne, realne okvire. Da se građani zaštite od rasta i kamata i od nameta onih ostalih i marži i naknada i od tečaja, da se limitira i visina kamata, a i ono što je bilo riječi o prekoračenju minusa. I dakako neću duljiti, samo bih još rekao i da bi trebalo ovu, kako se oni vole nazivati bankarska industrija, da bi i tu bankarsku industriju poput duhanske industrije trebali čvrsto obvezat da na svom proizvodu poput duhanske industrije, ajde karikiram star, napiše, da napiše pušenje ubija, pušenje šteti i vašem čedu i njegovoj budućnosti. Pa eto parafraza jedna na tu temu. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Završna riječ ministra Slavka Linića. Izvolite ministre.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospođe i gospodo zastupnici, zaista hvala lijepo na raspravi, ja bih rekao i značajnoj potpori izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkim kreditima i vjerujemo da ćemo u vrlo kratkom roku doći sa konačnim tekstom zakona jer vidimo da većih dilema oko odredbi ovog zakona i nema. Ono što mogu temeljem ove rasprave i preuzet kao obvezu, da zaista pratimo da li da u naknadnim izmjenama još više pooštrimo odnos u dijelu zaštite potrošača vezano za ugovore sa bankama, a pogotovo u onom dijelu koji se odnosi i na dodatna osiguranja jer jednostavno prevelika osiguranja radi rizika banaka očito jesu teret za mnoge građane. Shvatite da osnovni problem je uvijek koliko ćemo tada ograničiti plasmane banaka i kredite banaka. Opet ocjenjujemo da svakomu trebamo omogućiti stjecanje imovine i kreditima ako je to moguće. Ono što želim ipak dodati na kraju svih ovih rasprava, to je da pokušam vrlo jasno reći da Vlada Republike Hrvatske posebno inzistira na disciplini plaćanja poreza, redovitosti plaćanja poreza, konkurentnosti lojalnoj i u biti otklanjanje svih nelojalnih pojava u prometu roba i usluga. Pa prema tome, kad govorimo i o kreditima možemo reći da je to da li neka vrst robe i da nelojalne utakmice nažalost postoje jer svako ograničenje, svaki problem odluke banke da nekom ne odobri kredit je razlog da se mnogi pojavljuju sa nedobronamjernim ponudama i pokušavaju djelovati i na tržištu Hrvatske i van Hrvatske. Ono što je, dodatno smo pojačali i pravilnicima i pojedinim vladinim uredbama nadzor tzv. stambenih štedionica upravo da onemogućimo pojedince koji se pojavljuju kroz te vidove financiranje građana, a u biti onda i lihvarske kamate, a da ne govorimo da mnogi od njih imaju i namjeru nezakonitog stjecanja njihove imovine. Sve ono što nije u skladu sa postojećim zakonom, postojećim pravilnicima svakodnevno nastojimo zaustaviti i spriječiti u djelovanju na hrvatskom tlu. Ovdje često spominjemo porezna uprava, nezakoniti promet roba i usluga zahvaljujući ovom Saboru koji je prihvatio da višak zaposlenih s obzirom na ukidanje carinskih prijelaza prema zapadu Europe mi smo pretvorili u posebne ekipe za borbu, za naplatu i trošarina i za sprečavanje zloupotreba u nezakonitom poslovanju i prometu. Prema tome odgovor je vrlo jasan, imamo kompletno osposobljene ljude, dapače radimo na njihovom dodatnom osposobljavanju. Sve su to ljudi koji su do jučer itekako znali braniti naše granice od nezakonitog prometa i ulaska ili izlaska roba i usluga. Ono što je veća vrijednost, da ti ljudi imaju i uniformu za razliku od porezne uprave koja ipak nije uniformirana. Prema tome sa upravo tim dobro obučenim ljudima, odgovornim ljudima, sve će veća disciplina biti u zaštiti lojalnih utakmica i ja bih rekao zaštiti naših građana od nezakonitih pojava. Rezultati su u vrlo kratkom roku evidentni. Ono što moram također napomenut i zahvalit, to je Ministarstvo unutarnjih poslova koje daje punu potporu u toj bitci za zaustavljanje nezakonitih i nelegalnih transakcija. To je prije svega u dijelu zaštite i zdravlja naših ljudi, u zaštiti i našeg državnog proračuna, to je i u zaštiti građana od ovakvih nelegalnih institucija. Prema tome, u godinu dana efekti će biti vrlo značajni jer nakon njihovog rada kreće porezna uprava, porezna uprava koja će tada utvrđivati pokradeni proračun, neplaćeni PDV, provod članka 63. i tu su onda vrlo jasne poruke. Jednom nađeni u nezakonitim transakcijama više neće biti ostavljeni na miru i svi će biti pod debelim, debelim nadzorom. Uvjeren sam da ovakvim postupanjem polako ćemo doći do toga da smanjimo i sivu ekonomiju, ali i sve one koji imaju namjeru varati građane. Ono što mi zaključujemo i gdje nas je strah to je da sada naši građani mogu ići i van granica Republike Hrvatske. U tom dijelu pokušajte shvatiti uprava više nije nadležna. Prema tome, svi naši organi gonjenja nisu u stanju kontrolirati što se događa van naših granica. Moram reći da i Europska komisija čini sve da zajedničkim mjerama zaustavimo neplaćanje poreza, izbjegavanje poreza ili porezne prijevare i da ćemo itekako kao ministri zemalja Europske zajednice probati tu naći zajednička mjerila. Ali još uvijek je ta opasnost prisutna da nezakonite štedionice, nelegalno poslovanje tada ugrožava imovinu naših građana i da mnogi pokušavaju staviti šapu na tu imovinu. Tada to nije naša nadležnost, pokušajte shvatiti. To je nadležnost sudova, a sudovi opet imaju neku drukčiju logiku nego Vlada koja velim u toj bitci jednostavno neće biti zaustavljena nikakvim modelima. Prema tome, to je i poruka da želimo jasno reći građanima da ćemo ih nastojati štititi, da je svaka prijava itekako važna, da svaki novinski oglas, svaki listić ispod automobila je predmet kontrole hrvatske carine koja tada priprema akcije i pokušava zajedno sa policijom spriječiti nezakonite radnje. Ono što je tog trenutka mi nastojimo plijeniti, imovina onih koji se bave nezakonitih poslovima zaštiti građana i vratit mu sve ono što mu je oduzeto ali samo ukoliko se to događa nezakonitim poslovanjima na području Republike Hrvatske. Kao što vidite jednostavno nije to samo prijedlog zakona gdje nastojimo regulirati pojedine odnose nego po vrlo jasnim politikama, vrlo jasnim programima Vlade Republike Hrvatske borimo se protiv sive ekonomije i borimo se u zaštiti legalne utakmice ali i u zaštiti naših građana. I vjerujemo da ćemo o tim rezultatima moći i nadalje razgovarati i raspravljati u ovome Domu. Hvala vam lijepo.
Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo naknadno.
Prelazimo na glasovanje o odrađenim temama odnosno prijedlozima u Hrvatskom saboru. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju, prvo čitanje, P.Z. br. 450. Rasprava o prijedlogu je završena. U skladu sa prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju, Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona". Molim da se izjasnimo tko je za predloženi zaključak? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 90 glasova za, 24 glada protiv i 2 glasa suzdržana donesen predloženi zaključak.
A sada ćemo prijeći na 3. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 451. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za financije i državni proračun, Odbor za rad i mirovinski sustav i socijalno partnerstvo. Izvješće ste primili na sjednici. Uvodno će prijedlog zakona obrazložiti ministar financija Slavko Linić. Izvolite ministre.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, nećete mi zamjeriti ako budem kratak ali ću ipak bitne karakteristike ovog zakona pokušati obrazložiti. Tri su razloga bili da pokušamo na neki način doraditi postojeći Zakon o porezu na dohodak. Prvo je usklađenje sa europskim zakonodavstvom. Je li i u tom dijelu smo se trebali uskladiti, a to je onda proces pojednostavljenja, ispunjenja poreskih obveza u Republici Hrvatskoj tako da u tom dijelu što mijenjamo izjednačujemo prava na odbitak hrvatskih rezidenata ali i europskih rezidenata ako svoje dohotke ostvaruju u Hrvatskoj, znači imaju ista prava što do sada nisu imali. Isto tako kad govorimo o poreskim obvezama znate da smo uveli porez na mirovinu u inozemstvu. Upravo rasprava u Visokom domu je gospodin Hrelja sugerirao da Porezna uprava radi obračun poreza a ne da umirovljenici obilaze, pokušavaju izraditi te obrasce. Sada to unosimo u ovaj zakon i olakšavamo svim onim umirovljenicima koji imaju više poreze, izvinjavam se više mirovine iz inozemstva da im Porezna uprava ima obvezu osigurati i obračune i plaćanja predujmova tokom godine. Osim toga, znamo da u Hrvatskoj djeluju mnoga diplomatska, konzularna predstavništva, predstavništva pojedinih trgovačkih društava i ono što dajemo mogućnost to je da upravo te organizacije za zaposlene u Hrvatskoj izračunavaju obvezu obustave i plaćanja predujmova poreza na dohodak za sve svoje zaposlene tako da smo im i taj dio dali. A isto tako s obzirom na ugovore o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja utvrđujemo tko je obveznik plaćanja predujmova ako ostvaruje dohodak i u Hrvatskoj i izvan Hrvatske i u biti omogućavamo da ako je netko uplatio predujam izvan Hrvatske da tada nije dužan uplatiti u Republici Hrvatskoj. Znači to je taj dio koji govori o pojednostavljenju i izjednačavanju europskim građanima sa hrvatskim kad govorimo o poreznim obvezama. Ono što je novina to je javna objava. Ocjenjujemo da moramo jačati financijsku disciplinu, da samo nadzor provedbe Zakona o financijskom poslovanju neće biti dovoljan i to je onda razlog da smo ocijenili da si damo pravo kroz ovaj zakon objaviti listu poslodavaca koji ne isplaćuju plaće svojim zaposlenicima. I utvrđujemo koje sve podatke želimo navesti i koje ćemo podatke jednostavno dati da na neki način potaknemo sve one koji su odgovorni kao poslodavci ili kao vlasnici da redovito isplaćuju plaće, ako ne naći će se na toj listi. Znači, dali smo sebi zakonsko pravo da objavljujemo njihova imena. I sada dolazimo na one najvažnije promjene, koje promjene i nadalje pokazuju da Vlada Republike Hrvatske ne želi promijeniti svoj stav vezano za oporezivanje dividendi i udjela u dobiti. Vi znate da smo mi ocijenili da u RH je krizno vrijeme, ocijenili smo da želimo da u tom kriznom vremenu svi trebaju zajednički nositi teret krize. I upravo razlika te socijalne politike koalicijske Vlade se može vidjeti upravo po tome da je naš cilj kako tako pomoći skromno najsiromašnijim slojevima, a u isto vrijeme one koji imaju više opteretiti novim porezima. To je bio razlog da znate da smo 1.03.2013. povećali neoporezivi dio na plaćama, a sve iz razloga da veći neoporezivi dio omogućuje kako tako najsiromašnijim slojevima veći iznos prihoda po osnovu plaća i po osnovi mirovina. U isto vrijeme nije bilo moguće više, ocjenjujemo da sa većim PDV-om značajno je i opterećenje tih građana uslijedilo. Ali u isto vrijeme i ocijenili smo da oni koji isplaćuju dividende, koji su dotada bili neoporezivi mi trebamo oporezivati. Ocjenjujemo da je dividenda ništa drugo nego dohodak, dohodak koji je bio neoporezivi. Kao što vidite ulaganja su bila smanjena tokom krize u RH. Prema tome, svaki poticaj da eto u Hrvatskoj ulaganja nisu oporezivana po osnovama dividende i nisu bila neka pozornica za veća ulaganja. S druge strane vidjeli smo da i rezultati poslovanja i mnogih promašaja u tom privatnom sektoru su nagomilali enormne gubitke pa na neki način i nismo imali efekata od tih ja bih rekao isplata dobiti dividendi udjela u dobiti. To je sve bilo polako vrlo jasna politika Vlade i ocjenjujemo da onaj tko si može isplatiti dividendu ili dobit ipak predstavlja sloj građana sa većim prihodima i ocijenili smo da ih treba porezno obuhvatiti. Dosta dugo smo razmišljali da li oporezivati i prihode od kamata ali eto ocijenili smo da je '12. i '13. godina gdje treba uskladiti mnoge cijene. To znači rast cijena, inflacija pa budimo iskreni novac u vrijeme inflacije gubi svoju vrijednost i oporezivanje poreza na kamate je upitno da li treba ili ne. I to je razlog da smo u to vrijeme odustali. Rasprave koje smo i danas čuli je ili čak aktualni sat, postavljeno je pitanje da imamo manji broj građana sa velikim depozitima da li bi to trebalo oporezivati tako da budimo iskreni kriza nije riješena, trajat će još dugo i pitanje o porezu na kamati je nešto što itekako ćemo kod proračuna otvarati, ali zasada koalicijska Vlada nema u programu pa ni u smjernicama za iduću 2014. godinu. Ali smo ocijenili da dividendu bi trebalo oporezivati. U isto vrijeme koalicijska Vlada je donijela i prijedlog da porez na dobit ukoliko se reinvestira nije potrebno platiti. I to je razlog da u ovoj godini imamo prihode negdje 1,4 milijarde manje iz razloga što su dobit tvrtke zadržale i odlučile reinvestirati. Prema tome, jasna poruka svim onima koji imaju kapital u tvrtkama dioničarskim ili d.o.o.-ima ako kapital ulažete ne morate platiti porez, ako ga izvlačite potrebno je platiti 12%-ni porez na taj vaš dohodak. Istina, išli smo na to i da 12 tisuća kuna dividende ili učešća u dobiti ne bi trebalo biti oporezivano iz razloga što smatramo da je to prihod koji ipak može poslužiti građanima kao nekakav minimum koji ne bi trebao biti porezno opterećen. I naravno nezadovoljni poslodavci podnijeli su ustavnu tužbu, u kojoj ustavnoj tužbi pokušavaju objasniti da dobit iz ranijih godina, ostvarene znači '02., '03., '04., '09., '10. ne bi trebale biti predmet tog oporezivanja. I ocjenjujemo da u svom zahtjevu za ocjenom na Ustavnom sudu da su to jednostavno dobiti ostvarene ranije i da kao takve nije moguće oporezivati jer je to retroaktivnost, a retroaktivnost je uvijek sa ustavnog stanovišta upitna. Ustavni sud je zaustavio primjenu ove odredbe, nije donio još rješito u tom dijelu i to je bio razlog sa smo dugo i u Vladi i u ministarstvu analizirali što je sporno oko tog dijela. Mi smo sada pokušali zakon pojasniti u kom dijelu smo ga nastojali pojasniti i pokušali ga usporediti sa praksom u Hrvatskoj i Vlada i Ustavnog suda do danas. I vraćamo se na to da ja isplata dividendi je po principu blagajne, a to znači to postaje vaš dohodak onog trenutka kada ga isplaćujete. Znači dividenda nije ostvarena kada ste vi ostvarili dobit u svom trgovačkom društvu nego je dividenda onog trenutka kada ste se odlučili da tu dobit pretvorite u svoje pravo na povlačenje svog prihoda i svog dohotka. Prema tome isplata dividende ili udjela u dobiti je po blagajničkom principu onda kada to sebi isplaćuje. Prema tome mi govorimo da je kriza 2012., 2013. i da će biti nadalje i da tražimo da u tome sudjeluju ravnopravno i ljudi sa nešto većim primanjima pa i bogati pa i oni koji eto jesu na običnoj radničkoj plaći već daju veliki doprinos. I zato je Vladi RH nemoguće prihvatiti tumačenje poslodavaca koji se bore i pokušavaju reći da su oni bili štedljivi, da nisu izvlačili dobit iz svojih tvrtki što je sve činjenica, mi to ne osporavamo, ali njihova dobit koja je ostala i pomogla tvrtkama je možda generirala novu dobit, možda je umanjila gubitke sve je to istina, ali kada oni to pretvaraju u svoj osoban dohodak to je datum isplate. I zato smo mi vrlo jasno rekli po blagajničkom principu datum isplate znači stvaranje dohotka, a svi oni koji ostvaruju dohodak moraju platiti porez koji vrijedi na taj dan. I tu se razlikujemo u tumačenjima između poslodavaca, između vlasnika ne želeći uopće umanjiti njihov doprinos što su dobit državi u tvrtkama, ali isto tako smatramo s obzirom na krizu da trebaju pomoći u rješavanju te krize i da su oni sebi svoj dohodak isplatili nakon donošenja ovog zakona. Sama rasprava o tom zakonu trajala je negdje skoro dva mjeseca, to su bile one rasprave što ćemo sve promijeniti u poreznom sustavu. I budimo iskreni u tom periodu je uslijedilo niz, niz isplata dobiti jel su bili svjesni da će vlada Zorana Milanovića predložiti 12%-tni porez na dividende i dobiti. To je nešto što je svako imao pravo, nije bilo propisa, njihova volja to je njihova dobit, mnogi su održali i skupštine pa budimo iskreni jedna od često spominjanih tvrtka kao što je telekomunikacijska tvrtka THT ili HT je također isplatila skoro milijardu kuna dobiti samo da izbjegne plaćanje poreza. Znači to je svatko mogao učiniti. I na neki način po tom principu mi ocjenjujemo da nismo u suprotnosti sa ustavnim načelima, da u Ustavu jasno piše da Vlada može ocijeniti kada su krizni trenuci i kada se može dodatnim porezima i ovakvim odlukama utjecati na preraspodjelu između građana koji ostvaruju svoj dohodak i potreba za državni proračun. Čak smo išli kontrolirati, uspoređivati što se u Hrvatskoj događalo u ranijim periodima pa smo jednu sličnu problematiku imali kod uvođenja kriznog poreza. Zašto? Pa mnogi nisu isplatili neka svoja primanja od ranijih perioda, zahvatio ih je Zakon o kriznom porezu i platili su po novim odredbama o kriznom porezu, a ne po onim odredbama koje su vrijedili kada su eventualno neke isplate mogli isplatiti. Čak je i tada Ustavni sud jer je to bio predmet osporavanja odluke Vlade o kriznom porezu donio svoju rješidbu i utvrdio da to nije ustavno sporno iz jednostavnog razloga što isplate plaća, isplate pojedinih primitaka, isplate dohodaka se trebaju računati po blagajničkom principu. A to znači kada se isplati. I to je razlog da mi svoje bitne odluke u samom zakonu o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak nismo promijenili. Ostajemo kod njih, smatramo da je uredu porezno sa 12% poreza na dividendu opteretiti sve one koji nisu isplatili svoju dobit prije donošenja ovog zakona. i ostajemo na tome. Mijenjali smo pojedine odredbe u kojima vrlo jasno naznačujemo što je to dohodak, po kojem se principu dohodak isplaćuje, što je to taj blagajnički princip i isto tako dajemo jasna pojašnjenja što se događalo u ranijim periodima kod sličnih situacija. Mi smatramo da nije ustavno upitno ovakvo donošenje zakona niti ovakva odredba. Pa je to razlog da eto predlažemo sa, sada pojašnjenjima da ostanemo na istim polaznim pozicijama kada smo i donosili ovaj Zakon a na vama je da probate ocijeniti koliko smo ovaj puta bili jasniji i precizniji u postavljanju ovih članaka zakona. Hvala lijepa.
Hvala ministre. Kolegica Tireli replika.
Ministre evo zahvaljujem na ovom objašnjenju vezano za ove izmjene Zakona o porezu na dohodak. Ali ono što me ponukalo da se javim na repliku jeste sljedeće. Vi ste, vezano za javnu objavu, i napisali ste ovdje u predgovoru da je svrha te javne objave odnosno da idete u te izmjene zato što ste motivirani legitimnim ciljevima u osiguranju porezne discipline, poticanju poreznim obveznicima da ažurno podmiruju svoje obveze, postizanju veće učinkovitosti kao i pružanju uvida javnosti u mjeri u kojoj je to neophodno radi funkcioniranja pravnog poretka Republike Hrvatske. I zato evo radimo te objave, da ne kažem stupove srama, ne znam, da li to spada u ovaj Zakon o porezu na dohodak ili spada u Opći porezni Zakon. Ali ono što bih voljela da vidimo u tim objavama jesu i oni poslovni subjekti zbog ovog sve navedenog i zbog pravne sigurnosti i zbog porezne discipline koji su ušli u reprogram svoga duga pa da tamo piše da i jesu u reprogramu ali da građani znaju za koji iznos su ti pravni subjekti u reprogramu. Da na taj stup, odnosno u toj javnoj objavi zbog pravne sigurnosti budu i svi oni djelatnici, odnosno službenici porezne uprave koji zaborave naplatiti ili puste da u zastaru ide 200 ili više milijuna kuna. I mislim kada bismo takve objave radili da bi onda mogli reći evo slažemo se sa ovim, imati ćemo pravnu sigurno, imati ćemo transparentnost ali ćemo u svakom trenutku znati koja kuna nije plaćana, koji pravni subjekt je nije naplatio ili koji službenik je nije uspio naplatiti ili pustio da ode u zastaru. I mislim da onda to bila ona prava transparentnost.
Hvala. Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
Zahvaljujem na vašoj inicijativi ali zašto u zakon unosimo objave? Iz razloga što su to pravne osobe ili fizičke osobe koje imaju pravo na određenu zaštitu. Ali kada govorimo o državnim službenicima ili službenicima porezne ili carinske uprave oni nemaju pravo na zaštitu. Prema tome kada god želite dobiti ćete sve podatke. Prema tome, vi znate da smo u Ministarstvu financija izmijenili 9 prvih ljudi upravo za ovakve propuste. Nećemo govoriti da je po 500 dana tvrtka u blokadi da porezna uprava nije poslala svoj zahtjev za blokadu po osnovi neplaćenih poreza. Da je po 2, 3 godine bilo bez donošenja rješenja o porezu na promet nekretnina. Da su neke nekretnine prodane, ušle u zastaru, nije … [[Govornik se ne razumije.]] Sve su to nezakonitosti utvrđene o radu čelnika pojedinih uprava koje eto smo sankcionirali hitnom smjenom, promjenom i sada se eto mijenjaju. Ali nije samo sam vrh porezne uprave odgovoran za 50 milijardi nenaplaćenih kuna, 50 milijardi. Evidentno je da je to bilo i puno političkog utjecaja i svega. Ali ono što želim reći ukoliko zaista želite podatke o imenima i prezimena ljudi koji su odgovorni za ovo to vam možemo dostaviti oni nemaju nikakvu zaštitu. A s obzirom da na pravne osobe iz ovog drugog dijela uživaju zaštitu zato mijenjamo zakon. I ubuduće mi vam možemo zaista dati sve programe što je dano u dijelu i reprograma i predstečajnih nagodbi. I ljudi koji su radili na tome.
Hvala. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Hvala. Otvaram raspravu. Prvi u ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Dražen Đurović.
Gospođo potpredsjednice Sabora, gospodine ministre i zamjeniče, zastupnice i zastupnici, nastojati ću biti kratak i sažet s obzirom na podmaklo vrijeme. Dakle ima tu nekoliko elemenata u ovom Zakonu. Kada je riječ o usklađivanju oko dvostrukog oporezovanja i usklađivanja sa europskim zakonodavstvom u prvim člancima izmjena nemamo zapravo nikakvih ni primjedbi ni prijedloga. Kada je riječ o ovom dijelu koji se tiče javne objave dostavili smo amandman koji se odnosi na to da se dakle dostave, da se javno objavljuju podaci o onim poreznim obveznicima, ne samo onima koji tri mjeseca uzastopce ne isplate plaću već i onima koji u razdoblju od 6 mjeseci neka tri mjeseca nisu isplatili plaću. Dakle da ne ispadne da netko isplati plaću dva mjeseca, pa onda jedan mjesec ne isplati i onda to nisu tri mjeseca uzastopno. Dakle, to je samo, dakle samo jedan kratak dodatak ovome kako bi se spriječilo neke poslodavce, neke naravno one rijetke koji su skloni zlouporabama da se ne izmigolje iz, u okviru ove odredbe te da se nađu na tom popisu iako naravno niti jedan popis neće promijeniti ukoliko netko zaista netko nema novaca za isplatu plaća no tu postoje druge zakonske sankcije. Evo pa onda je dakle taj amandman u ime kluba zastupnika sam predao. Također ne znam zašto je u izvornom ovom tekstu piše da porezna uprava može, dakle nije ili mora ili će, nego može objaviti taj popis. Stoji riječ može, dakle ne znam da li se htjelo ostavit prostora da se ne objavi ili ne mora objaviti ili je to eto tako. No ukoliko postoji namjera da se taj popis objavljuje, u redu. Kažem, ni taj popis kao ni svi oni drugi popisi koji se javno objavljuju to je dobro za transparentnost, dobro je za podizanje jednostavno razine informiranosti i javnosti i zaposlenika i svih onih koji se žele o tome informirati, iako objektivno nijedan popis, vidjeli smo iz raznih popisa koji su objavljivani, nije bitno promijenio činjenično stanje, bez obzira bio to popis branitelja, bio to popis poreznih dužnika ili bio to popis ovdje poreznih obveznika koji ne isplaćuju plaću. No kažem, uz ovaj amandman kojim predlažemo zapravo još dodatno sužavanje mogućeg prostora za manipulaciju suglasni smo i s time. Treća stvar koju ove izmjene zakona donose to je ovo o čemu ste vi na kraju svog izlaganja govorili, a to je zapravo ponovo ovaj prijedlog o tome da se retrogradno oporezuje dobit od dividendi i od udjela u dobiti. To retrogradno eto od 31. prosinca 2000., puno je verbalne akrobautike u ovim obrazloženjima na nekoliko strana, puno je pokušaja da se to verbalno zapravo nekako presloži i po nekakvom modelu progura. Gledano sa neke moralne točke, nekih društvenih vrijednosti ili onoga što bi mi htjeli u ovom društvu, vjerojatno bi mogli reći da bi tako nešto ajde recimo moglo biti društveno, pravedno, korisno ili da bismo mogli zagrabiti u jedan rezervoar onih koji su izvukli milijarde kuna zapravo kroz ovo u proteklih 13 godina, no mislim da ovoliko retrogradno zać' bez obzira kažem na ovu akrobautiku sa tim načelom blagajne, da to zapravo ipak neće proći. Evo ja nisam pravnik, ima pravnika i tako će ponovo ići ustavna tužba ako se ovo izglasuje pa će se vidjet kakva će biti sudbina toga, ali mislim da ovakav pogled unatrag na neki prihod u razdoblju od 13 godina jednostavno neće moći proći. Ovo me podsjetilo, asociralo na neki način kada smo '90. kad je bio rat i kad nam je trebalo novaca za oružje, osvrnuli se unatrag i rekli ajde vi koji ste živjeli u nacionaliziranim stanovima platite stanarinu otkad je to nacionalizirano, otkad ste ušli u te stanove pa do ovog trenutka. Živjeli ste u tuđim stanovima 30, 40 godina, koristili ste to, a država je u ratu pa dajte toj državi obola i platite ne znam 100 eura mjesečno za proteklih 30 ili 40 godina. Mislim to je samo moja asocijacija, jednostavno mi se tako nametnulo kao neka slika nekog modela. Tako da što se tiče toga mi ćemo na klubu još o tome razgovarati, ne znamo ni sami ima li zapravo smisla podržat nešto što zaista mislimo da neće proći. Hvala.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Evo kaže kolega da nije baš i siguran, ali da mu je ipak upitna ova retrogradna naplata dividende pa sad ste naveli i ovu svoju asocijaciju. Ja mislim da je ta kategorija naplate poreza na dividendu pitanje samo zdrave pameti, to je posve moralno neutralna kategorija. Molim vas lijepo, da se sutra uvede, a mislim da će biti potrebno uvesti porez na imovinu kad-tad, ja predlažem da to krenemo od onih koji drže zaključane stanove kao banke, a kasnije kad se narod malo i podigne vjerujem da sve ove vjere će prije ili kasnije uroditi plodom pa da onda svak i plaća takav jedan porez sukladno svojim mogućnostima. Ali što sam htjela reći, možete zamislit kad bi tako neka osoba rekla e neću ja porez platiti, moja kuća je nastala prije 10 godina ili prije 20 godina, eto to je takva jedna logika kojom se pokušava dakle onemogućiti i osujetiti ova odredba apeliranjem sada na Ustavni sud. Uopće nije bitno kad je nešto nastalo, to je jedna stvar. Druga stvar, meni je drago kolega da ipak ovaj zakon podržavate, vidjeli smo iz onog prethodnog zakona, vidjeli smo ovdje dakle ovaj stup srama za koji mnogi kažu da neće polučiti rezultate. Hoće, polučit će, ali kao pomoćna mjera. Nije to samo apeliranje i stavljanje na stup srama, ona je u čitavom sustavu i u kontekstu promjena društvenih koje su se stubokom promijenile, vjerovali ili ne, u zadnje dvije godine jer ranije dugovati je bilo pitanje uspješnosti, oni su se hvalili da ne plaćaju. Danas već više nije tako, a zato moramo reći da je posve zaslužna Vlada i posve drugačiji smjer vraćanja jednog … građanskog i jednog poslovnog, jednog građanskog morala. To znači da je pred Ministarstvom i ovo što se događalo, što nisu poreznici naplaćivali, a to je bilo pod dirigiranjem politike, da ministru Liniću slijedi čišćenje tih audijevih štala iako izvana su svi u mramoru i u staklu.
Hvala lijepa. Hvala. Odgovor na repliku, Dražen Đurović. Molim vas ima još dosta za raspravu i vodite računa o vremenu.
Da, da, kratko. Kad je riječ o toj paraleli sa porezom na nekretnine za koji se ja zaista duboko nadam da nikada neće biti uveden ili da barem u godinama koje dolaze neće biti uveden. To bi otprilike bilo kao da kad se ako se uvede jedanput porez na nekretnine da ga se uvede od trenutka otkad čovjek nekretninu posjeduje ili otkad je nekretnina izgrađena. Mislim i ako se ikada uvede taj porez bit će valjda i počet će se primjenjivat od onda kad stupi na snagu njegova primjena, neće se moći unatrag primijenit otkad postoji nekretnina ili otkad je naše vlasništvo. Dakle upravo je to paralela koja je na tragu onoga što sam govorio. Hvala.
U ime Kluba zastupnika HDZ-a kolegica Martina Dalić.
Hvala lijepo. Poštovane kolegice i kolege, gospodine ministre. Kao što ste i vi u svom obrazloženju naglasili ovaj zakon u stvari bavi se u najvećoj mjeri posljedicama izmjena Zakona o porezu na dohodak iz 2012. godine a te izmjene znači odnosile su se na jednim dijelom na mirovine osoba koje su te mirovine zaradile u inozemstvu i drugi segment tih izmjena jest pitanje oporezivanja dividende, načina i trenutka isplate što je onda Ustavni sud obustavio svojom privremenom mjerom. I u suštini ono što se u ovome prijedlogu zakona predlaže na određeni način se žele sanirati posljedice tih dviju izmjena pa se dodatno pokušavaju pojasniti problemi i nedoumice i razriješiti problemi i nedoumice koje su nastale zbog oporezivanja mirovina zarađenih u inozemstvu. I u drugom dijelu, dakle opet ponovo dodatno nastojite pojasniti svoj stav vezano uz oporezivanje dividendi. Dakle, mi danas u stvari raspravljamo o nečemu što smo raspravljali pred više od godinu dana i nečemu što je i tada ukazivano da neće biti dobro i da neće dati dobre rezultate. Ja ću stoga u svojoj raspravi usmjeriti se upravo na ova dva pitanja, na pitanje oporezivanja mirovina zarađenih u inozemstvu i pitanja oporezivanja dividendi. Što se tiče mirovina zarađenih u inozemstvu zakonom od 2012. one su po prvi puta predviđene i zakonom propisano da se porez na dohodak na te mirovine ima plaćati u Hrvatskoj. Činilo se je tada i pokušavalo se tada objasniti kao da je sve ove godine postojao u stvari jedan propust i postojala jedna nevoljkost da se te mirovine ne oporezuju. Međutim, danas i vi sami vidite da to i nije tako nego da se javljaju brojni problemi. Ovim izmjenama u suštini te probleme ne rješavate i ne rješavate bitan problem koji je nastupio sa oporezivanjem mirovina zarađenih u inozemstvu. Naime, o čemu se radi. Radi se o tome da Hrvatska kao što se i navodi u obrazloženju ima sklopljenih 55 ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja sa mnogobrojnim europskim zemlja sa Čileom i sa nekim drugim vaneuropskim zemljama. I slijedom tih ugovora onda oporezuju se i mirovine koje su zarađene u tim zemljama. Najveći broj tih ugovora popisuje i predviđa da će se u suštini Republika Hrvatska priznati i prihvatiti poreze plaćene u zemlji izvora kao što i sami navodite što znači da za najveći broj tih mirovina efektivnog prihoda za državni proračun nije ni bilo, jer nakon što smo propisali da ih se oporezuje u Hrvatskoj morali smo pogledati u ugovore o dvostrukom oporezivanju koji su iznad domaćih zakona i morali smo ustanoviti što u tim ugovorima piše. A kao što i sami navodite u tim ugovorima piše da porez koji se plaća u inozemstvu na te mirovine se tim osobama priznaje kao plaćeni porez. Sa druge strane međutim postoje i države u kojima postoji značajan broj osoba hrvatskoga porijekla popularno korišten izraz hrvatske dijaspore sa kojima Hrvatska nema sklopljene ugovore o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. To su Sjedinjene Američke Države, to je Australija i to su sve države u južnoj Americi osim Čilea. Osobe koje eventualno su se vratile u Hrvatsku iz tih država ili osobe koje bi se željele vratiti ovdje su suočene sa diskriminatornim položajem i diskriminatornim odredbama Zakona o porezu na dohodak jer njihova mirovina ovdje se shvaća kao dohodak, kao bruto dohodak i nemaju niti načina niti ikakve stvarne mogućnosti da im se eventualno porez koji su platili u zemljama u kojima su mirovinu stekli ovdje i prizna kao plaćeni porez. Držimo stoga da se ovakvim zakonskim određenjem krše u suštini bitna ustavna načela, a ta su opisana u članku 10. koji kaže da svi državljani Republike Hrvatske koji žive ili borave u inozemstvu imaju jednakost i pravednost u poreznom sustavu kao i državljani koji žive u Republici Hrvatskoj. U članku 5. Ustava stoji da zakoni u Republici Hrvatskoj moraju biti suglasni s Ustavom, a ostali propisi i sa Ustavom i sa zakonom. Stoga članak 10. eksplicitno kaže da je zadaća Republike Hrvatske da promiče veze svojih građana koji žive u inozemstvu sa domovinom i stoji načelna obveza države i zakonodavca da poduzima sve one mjere koji će potaknuti daljnje povezivanje hrvatskih državljana s domovinom. Prema tome, isto tako članak 7. Zakona o odnosima Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan, koji žive izvan Republike Hrvatske stoji obveza Republike da poduzima mjere kojima će se poticati povratak hrvatskih iseljenika i useljavanje njihovih potomaka u Republiku Hrvatsku. Jednako tako u tom se zakonu Republika obvezuje na olakšavanje povratka umirovljenika i drugih osoba sklapanjem međudržavnih ugovora sa zemljama koje su ovdje navedene. Njih 55 takvi su uvjeti i stvoreni za one koji su svoje mirovine zaradili u tih 55 država. Međutim za države s kojima Hrvatska nema sklopljene ugovore o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. Te su osobe suočene sa svim ovim preprekama koje su protivne temeljnim ustavnim načelima i porezni sustav je za njih stoga diskriminatoran. Upravo iz ovih razloga prije 2012. godine nije postojala obveza oporezivanja inozemnih mirovina. Mi stoga kao klub HDZ-a koristimo ovu priliku izmjena i dopuna ovoga zakona i predložit ćemo amandman da se u ovaj zakon uvede novi članak 3. iza članka 2. kojim će se jednostavno utvrditi da se mirovine rezidenata ostvarene u inozemstvu ne oporezuju. Držimo da je to opravdano zato jer neće imati nikakve učinke na prihode državnog proračuna s obzirom da od mirovina koje su ostvarene u državama s kojima imamo ugovore o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja prihoda nema ili su minimalni, a postići ćemo učinke stvaranja poticajnog okruženja i jačanja poticajnog okruženja za druge državljane RH koji žive u zemljama s kojima nemamo sklopljene ove ugovore da se mogu vratiti u RH, odnosno da stvaramo uvjete koji će ih potaknuti da se vrate u svoju Domovinu. Držimo da je to u interesu RH, držimo da je to u interesu rješavanja i na određeni način motiviranja hrvatske dijaspore da pomogne u hrvatskom oporavku. Druga točka o kojoj sam rekla koja je sporna i o kojoj se bavi ovaj zakon, a bavile su se izmjene 2012. godine, je pitanje oporezivanja dividende. Stoga se ovdje na stranicama od 2. do 16., dakle na 14 stranica se ustvari obrazlaže o čemu se u zakonu koji je napisan na dvije stranice radi. Očigledno radi se o teškom problemu i kao što je rekao kolega Đurović pokušavaju se tu stvari složiti i presložiti. Vidjet ćemo ministre kako će ova odredba koju sada predlažete biti ocijenjena u odnosu na odluke Ustavnoga suda. Međutim, ono što ovdje želim ponoviti, želim ponoviti ponovno i svima još jednom objasniti da se u pitanjima oporezivanja dividende radi ustvari o dubokoj diskriminaciji poduzetnika u RH. Zato jer kakve god odredbe o oporezivanju dividende bile one se odnose samo na poduzetnike koji su hrvatski rezidenti. Dok nismo postali članica EU strani rezidenti koji imaju tvrtke u RH dividende su se oporezivale temeljem ovih spomenutih ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. Danas kada smo članica EU nema oporezivanja dividendi među kompanijama koje su u odnosu majke-kćeri, a posluju na teritoriju EU. To znači da smo danas cijeli dan raspravljali o bankama, ali to znači da nema oporezivanja dividende koju Raiffeisen Zagreb isplaćuje Raiffeisenu u Beču. Isto vrijedi za Hypo, a sada su naravno, a imali smo ugovor o dvostrukom izbjegavanju dvostrukog oporezivanja na primjer s Italijom gdje je bila propisana stopa od 15% na dividende. E sada ni toga nema. Dakle, jedini koji moraju platiti taj porez na dividendu koji ste uveli jesu hrvatski poduzetnici i hrvatski rezidenti. I držim, i ponovno ponavljamo ono što smo govorili i 2012. godine odredbe o oporezivanju dividendi jesu duboko diskriminatorne i diskriminiraju hrvatske poduzetnike u odnosu na strance, na strane poduzetnike koji posluju u RH. A svi se zalažemo za jednake uvjete poslovanja bez obzira na porijeklo. Obično države nastoje osigurati neke povoljnije uvjete za vlastite bilo državljane, rezidente kako god hoćete. Mi smo ovdje stvorili jednu pravnu situaciju u kojoj smo stvorili povoljnije uvjete niže i u suštini niži porezni teret za strane poduzetnike nego za domaće. Zalažemo se samo za ujednačavanje te nepravde. Jer to je na kraju konca i bio razlog zbog čega je HDZ-ova Vlada 2004. ukinula porez na dividendu koji je kao što je ovdje lijepo objašnjeno, cijeli historijat toga poreza je ovdje objašnjen, koji je svojevremeno uvela Vlada premijera Račana jer su prihodi od toga tada takvoga poreza bili cijelih 256 milijuna kuna. I platili su ih i tada hrvatski poduzetnici i oni sa kojima nismo imali sklopljene ugovore, odnosno oni s kojima smo imali sklopljene ugovore po nižim stopama. Pa je i cijeli problem o kojem mi ustvari danas raspravljamo i zbog kojeg i postoji ovo ustavno pitanje o ustavnosti proizašao iz tretmana dividende koju je želio isplatiti Hrvatski telekom, a koji je rezident njemački s kojim tada nismo imali ugovor. Prema tome, kakvo god načelo uveli, bilo ono načelo blagajne, bilo ono načelo dakle trenutka kad je stvorena dobit ili … [[Govornica se ne razumije.]] načelo rezultat jest isti. A taj je da se ovaj porez mahom i u potpunosti predstavlja teret na domaće poduzetnike. Vi ste ovdje koristili mnogobrojne socijalne argumente da je potrebno naravno porezni teret rasporediti na članove društva jednako temeljem načela pravednosti, da oni koji imaju više trebaju platiti više. Očigledno poduzetnici su ti koji imaju više, međutim isto tako i nebrojeno puta ste sami ponavljali, a i u prethodnoj raspravi kazali da razvijamo tržišnu ekonomiju i da je sa socijalizmom završeno. Pa upravo argument koji sada u ovoj raspravi koristite zašto imamo porez na dividendu i zbog čega se on primjenjuje na način na koji se primjenjuje je oprostite jedan socijalistički argument. Jer poduzetnici su ti koji stvaraju novu vrijednost, koji stvaraju radna mjesta i od kojih očekujemo i koji su jedini koji realno mogu kreirati bolje ekonomsko stanje, a zadaća je države da im za to stvori pogodnije uvjete. Klub HDZ-a će stoga podnijeti amandman vezan uz oporezivanje mirovina zarađenih u inozemstvu, a uvjereni smo da ćete i sami vrlo brzo zaključiti i doći do zaključka da oporezivanje dividendi, prihodi koje ćete od toga eventualno ostvariti nemaju nikakav financijski učinak na proračun, a stvaraju veliku ekonomsku štetu. Hvala vam lijepo.
Hvala. Domagoj Milošević replika.
Hvala vam gospođo potpredsjednice. Pa samo dvije rečenice na ovo što je kolegica Dalić rekla. Prvo trebamo biti svjesni da od 1.srpnja hrvatski poduzetnici također mogu poslovati u drugim zemljama EU i o tome ja osobno govorim u mnogo navrata više zadnjih godina, a to je da treba biti oprezan jer znam pouzdano, konkretno, javno sam govorio o nekim mojim prijateljima koji su se odselili iz Hrvatske i dalje su poduzetnici, nalažost u Hrvatskoj ne rade biznis koji bi trebali i ne otvaraju radna mjesta ovdje. Postoje sektori koji će sada kada smo punopravna članica EU se jednostavno iseljavati negdje drugdje, zapravo plaćati poreze ali će uredno obavljati svoje poslovanje u Hrvatskoj nakon 1.7. prijevoznici su recimo jedan od tih sektora. Dakle kada govorimo o porezima to je zaista ozbiljna tema. Prije nekoliko mjeseci bi bila ovdje opet rasprava jer mi neprekidno zapravo sada govorim vrlo općenito, stalno smo u izmjenama poreznih zakona i neprekidno se mijenjaju porezi. Dakle strani ulagači jednu stvar godinu dana sam neprekidno s njima razgovarao, jedna od vrlo bitnih pretpostavki za odlučiti se konačno investirati u jednu zemlju, a ti ljudi i ti ozbiljni investitori gledaju ne kartu Europe, kartu svijeta, razmišljaju upravo o tome koliko je negdje stabilna i između ostalog i porezna politika i koliko se često mijenja. O retroaktivnosti neću niti govoriti. A kada smo već kod na pitanju na neki način porezne konkurentnosti, pa mislim ne znam da li vi ili vaša djeca odete na Amazon pa malo pogledajte cijene, cijene koje danas koje bez ikakvog problema se mogu klikom tri klika gumba na kompjuteru možete naručivati robu sa područja EU, dobit ćete doma tu robu i nemate potrebe više kupovati u hrvatskim dućanima. To jest ozbiljan problem, dakle to nije šala. Mi smo malo tržište gdje su inače cijene relativno visoke za pojedine proizvode, domaće, strane uvoze sada ne ulazimo u strukturu toga. dakle porezna konkurentnost i kada se uspoređujemo s drugim država je užasno bitno, a mi imamo osjećaj se neprekidno ponašamo kao da smo na 30 tisuća eura po glavi stanovnika. Ne, tek moramo doći do 30 eura. Hvala.
Hvala lijepa. Franjo Lucić replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa upravo na izlaganje kolegice Dalić, a i danas slušajući ministra u jednoj rečenici je rekao ako budemo to proveli morat ćemo ponovno uvesti dodatni porez na građane. Mislim da smo već puno puta ovdje razgovarali i da bi doista trebali razmišljati kako i na koji način smanjiti tu presiju oporezivanja. Svaki zakon ili svake izmjene i dopune govore o dodatnoj represiji poreznoj ili dodatnom porezu. Pa isto tako kada govorimo o dividendi, isto tako kada govorimo o mirovinama koje su zarađene u inozemstvu. Kada govorimo o deficitu o kojem je danas također bilo riječi u nekoliko navrata ja smatram poštovani ministre da bi upravo trebali tražiti sredstva da bi riješili pitanje deficita, da bi riješili pitanje dodatnog oporezivanja a pogotovo građana u javnim poduzećima. Svima je jasno da su javna poduzeća unutar vlasništva RH poduzeća koja troše enormna sredstva, sredstva koja cure na sve strane i upravo gdje nemamo kontrole. Prije svega mislim na HŽ, Hrvatske autoceste i sve ono što je u državnom vlasništvu. Svjedoci smo da je 250 tvrtku koje su u državnom vlasništvu poslovale sve sa gubitkom, pa postavljam pitanje tko je za to odgovoran? Tu su sredstva koja treba tražiti i za deficit i za dodatno oporezivanje, a evo to je moja sugestija, to ne mora biti točno s vaše strane ali tu su ogromne razlike. U HŽ-u vam curi na sve moguće strane da ne govorim o ulaznim cijenama, da ne govorim o svemu drugom ali tu su rezerve i tim sredstvima iz javnih poduzeća sutra ćete riješiti deficit.
Hvala lijepa ali ovo nije bila replika kolegici Dalić. Niste se javili za odgovor. Igor Rađenović replika.
Baš sam se iznenadio da je u HŽ počelo curiti na sve strane, ni ovih 10 godina. Ali dobro. Gospođo Dalić često ova teme dividend da ili ne ali često zaboravite reći i uvijek govorimo kako je to teret za poduzetnike itd. Nije to teret na poduzetnike, to je teret na dohodak od kapitala. Budući da vi dobro znate i svi sa ove strane naše sabornice znamo da ukoliko, a to je ova Vlada također napravila na investiranu dobit nema naplate. Prema tome ukoliko se nova ulaže u poslovanje onda to pomaže gospodarstvu i to je cilj ove Vlade. Jasno je da smo i da sada ne ponavljam priču oko rasterećenja gospodarstva 5 milijardi kuna od doprinosa na zdravstveno, od rasterećenja turističke privrede, ugostiteljske privrede pa vidjeli smo što i kako ti gospodarstvenici govore. Znači radi se ono što je rekla moja kolegica nedavno, radi se naprosto o zdravom razumu. Ukoliko ti i takvi poduzetnici imaju opterećenje na plaće radnika prosječno 32, 33% dakle na njihov dohodak onda je logično da im dohodak od kapitala dođe mu otprilike do te iste cifre. I tu govorim o pravednosti i između vlasnika kapitala i onih koji za njih zajedno rade. Mislim da je to na taj način zato i bio cilj i ta brojka je došla do toga da se upravo na taj način izvaže. Dakle dividenda, porez na dividendu ne mora biti teret na poduzetnike ukoliko poduzetnici zaista nastave i ulažu u proizvodnju, dajte da to već jednom utvrdimo u ovoj sabornici. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Martina Dalić.
Ja se slažem sa vama kolega Rađenović na ovoj zadnjoj rečenici da bi morali već jednom utvrditi što znači biti poduzetnik. Iz vaše rasprave ja zaključujem da vi smatrate da svaki puta kada neka fizička osoba isplati dividendu da isplaćuje sa razloga potrošnje. Uvjeravam vas da to nije tako. Poduzetnik prvo ima pravo isplatiti prinos na uloženi kapital a drugo nigdje nije utvrđeno da tako isplaćena zarada, isplaćeni prinos neće biti ponovo uložen u poslovanje. Jer na način na koji trenutno je uređen naš sustav mi silimo poduzetnika da ostanu zarobljeni u okviru poslovnih aktivnosti koje obavljaju. Ili da u nove poslovne aktivnosti ulaze kroz postojeće tvrtke. To predstavlja ograničenje na poduzetničku aktivnost, htjeli vi to priznati ili ne. A inače, znate problem je u tome što se poduzetnici uvijek snađu. I ja sam uvjerena da su i do ministra došle informacije kako se isplaćuju dividende bez poreza i bez poreza na dobit i bez poreza na dividendu. Zato postoji pravno, utemeljen zakonit način. I to se radi. Samo što smo mi uveli zakonska ograničenja kojima sami sebi objašnjavamo da činimo neke socijalno pravedne stvari. Ne, samo otežavamo uvjete poslovanja i kompliciramo život onima u koje se stalno zaklinjemo da su važni, bitni i neizostavan sastojak našeg oporavka. A oporavka nažalost nema.
Hvala. Par riječi je tražio ministar Slavko Linić.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa ne vidim potrebu da jedan drugog uvjeravam, u tome je bitna razlika u platformi i politikama. HDZ želi dati novac bogatim ljudima. Poduzetnici ako isplaćuju dividende su bogati ljudi koji plaćaju manje poreza u Republici Hrvatskoj nego li radnici. To je vaša politika. I imate pravo na tu politiku. Vi ste zaštitnici bogatih ljudi i smatrate da to treba tako biti. Zamislite, moja kolegica veli to je socijalizam. A da li shvaćate što je problem, Njemačka je socijalizam jer ona ima taj porez, nema potrebe da nabrajam da 80% zemalja Europske unije ima taj porez. Nisam znao da su socijalističke zemlje, zaista nisam. Jer to je pitanje politike koliko koga opteretiti. Zahvaljujući HDZ-u koji je ukinuo taj porez nama su ljudi koji su živjeli od učešća od dobiti, pa je to i bio razlog da mnogi sebi nisu plaću isplaćivali, ne, nisu htjeli biti radnici. Oni su radili u toj tvrtci ali su sebi isplaćivali dobit jer su davali manje i za zdravstvo i za obrazovanje i za školovanje. Da, to je razlika, po tome se bitno razlikujemo. I dozvolite, niti vas želi ubjeđivati da promijenite tu ideju ali budimo iskreni, pitanje dividende je pitanje da li smo za to da nosimo zajednički javne potrebe Hrvatske ili socijalne programe socijalne. Vi smatrate da više treba platiti radnik koji ima prosječnu plaću 5 tisuća ali oni koji dobivaju dividende trebaju platiti manje. I još optužujete da je to socijalizam a zamislite 80% zemalja Europe ima taj … [[Govornik se ne razumije.]] Ali ostaje pitanje tko je zaključivao ugovore o izbjegavanju dvostrukog opterećenja kada govorimo o tim ajde rezidentima, ne rezidentima, tko ih zaključiva. Pa mi smo bili loši pregovarači. Ljudi moji, ovdje ostvari se, ovdje zaradi ali plaća negdje drugdje. To smo mi tako zaključivali, mi smo takve poreze dali, nismo se borili zato da … [[Govornik se ne razumije.]] Ono što ja mogu dodati, sve malverzacije koje poduzetnici rade da pobjegnu iz pojedine zemlje polako je došlo i do pameti Europskoj komisiji. Osnovni posao naš je da sada ne omogućimo porezne obveze izbjegavanje plaćanja poreznih obveza. Automatski razmjena podataka, gdje sjediš, gdje živiš, kako živiš, sto zarađuješ i kome što plaćaš. Nije lako znate Švicarci se žestoko opiru da daju podatke, žestoke, jer svi su otišli tamo, ali Njemci i Austrijanci i Francuzi odlaze tamo, ne plaćaju ništa, a zarađuju u drugim zemljama. E sada to više ni Europi ne paše. Ni Europi. Da, da, žestoka bitka između Irske koja isto pogoduje mnogima da ne plaćaju poreze. Znate došlo je to do pameti i Europi. Mi želimo da se plati porez i želimo biti kao i ostali u Europi. Po tome se razlikujemo. Ova koalicijska Vlada smatra svi moramo podjednako davati za potrebe obrazovanja, školstva. I dajte jednom da shvatite poticanje poduzetnika nikada nisam shvatio poticanje njegovog privatnog novca. Poticanje poduzetnika je njegova aktivnost. Reći ne trebate platiti 20% poreza na dobit ako ju zadržite a to možete uložiti u 10 drugih firmi, to možete uloži van granica Hrvatske ili u postojeću firmu. To je poticanje poduzetnika da ga zainteresiramo da novac uloži u radno mjesto, u radno mjesto, u očuvanje proizvodnje, u investicije. Da to je ova Vlada koalicijska jasno poručila. Mi potičemo poduzetnike, ali uzimanje novaca u privatni džep, mora, ima pravo i ne osporavamo, ali kao i ostalom dijelu Europe daj budi izjednačen s radnikom. To su različite političke opcije, to su različiti načini oporezivanja. Tu pokušajte shvatiti, ne trebamo se ubjeđivati, ovo je naš dio. Što je osnovni problem zbog čega 14 stranica pojašnjavam, pa zato što vidite ogromni otpor poduzetnika koji žele novac uzeti, ne ostaviti za bitku za radno mjesto, za poboljšanje, ne, pa nek se Vlada gomba sa predstečajnim nagodbama. Ne, mi želimo uzet novce ranije zarađene koje smo ostavili pa sad želimo iščupat jer nek se eto poreski obveznici bave s njihovim problemima u tvrtkama. Da, to je ono što mi ne želimo. Ali isto tako sad ja vas pitam, dohodak, da li je plaća dohodak, je. Ako godinu dana poduzetnik ne isplati plaću, godinu dana radniku ne isplati plaću, izvinite koji će se doprinosi primjenjivat kad se plaća isplati, oni od pred godinu dana ili oni koji su danas na snazi? Da li mi to … odgovorit, da, primijenit će se oni koji su danas na snazi, to je radnička plaća, to je njegov dohodak. Znači neće mu se isplatit po onim propisima od pred godinu dana jer je dohodak i plaća kao dio tog dohotka blagajničko načelo. Sada isplaćuješ, izvoli sada platit. Pa isto ste to učinili kao HDZ, uveli ste krizni porez i jasno ste definirali na što ide. Mnogi su imali novce neisplaćene od ranije. Koji ste princip primijenili, bez kriznog poreza ili sa kriznim porezom? Sa kriznim porezom. Tko je donio čak i ustavnu presudu da se ide po načelu blagajne, Ustavni sud, točno vam citiramo i rješenje Ustavnog suda. Znači mi se iscrpimo ovdje da velimo da radnička plaća koja se smatra dio dohotka mora biti po načelu blagajne i da je po načelu, a zbog čega? Dividenda nije, koja je inače isto dohodak, nije po načelu blagajne. Tu ne možemo naći razumijevanja i ne želimo naći. Znači prijeporno nije da li dividenda ili ne, to su političke različite opcije. Vi ih nemojte i kad dođete na vlast i dobijete povjerenje štitite bogate ljude, štitite poduzetnike da izvlače novce i da ne brine o radnim mjestima. To imate pravo. A mi smatramo, mi ćemo ga poticat da ostavi novce, ali da plati dividendu ako želi uzet. Zašto, da izjednačimo teret javnih potreba, a javne potrebe su od kulture, obrazovanja, zdravstva, znanosti, socijalne politike. I tu se razlikujemo i nećemo u tom dijelu se nadmudrivat. Da, imate pravo na takva mišljenja, mi imamo drukčije. I sad zamislite isto, mirovine. Da li se mirovine oporezuju u svijetu, oporezuju. Da li smo bili dobri pregovarači da njemački umirovljenik koji ne živi u Njemačkoj, živi ovdje, koristi zdravstvene potrebe, koristi i infrastrukturu, sve koristi, da li on plaća poreze ovdje, ne. Mi smo ispregovarali da Njemačka ima pravo zato što mu isplaćuje, neovisno gdje on živi i koristi usluge recimo zdravstva, mora platit Njemačkoj. To smo bili loši pregovarači. I sad vi velite zato što smo tamo loše pregovarali mi ne bi smjeli nikome tko je izvana došao. Amerikanac … ovdje, on mora dobiti zdravstveno i ovo i ono i simo i hitnu pomoć, ali neće plaćat poreze. Radnik neka plaća onaj tko dolazi izvana. Ne, mi velimo ne, nama predstoji težak ja bih rekao pregovor sa Amerikom kad budemo razgovarali o sporazumu o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja, težak. Ali mi sad samo velimo da li vi shvaćate što je osnova, mi pokušavamo kao Vlada jasno reći da sve ono što nije bilo korektno na neki način probamo izjednačit. Nikoga ustavno ne derogiramo niti ga stavljamo u nepovoljniji položaj. To što smo mi ugovorili nešto pa je netko obvezan negdje drugdje platit porez on isto plati porez, samo zato što smo bili loši pregovarači negdje drugdje i tu su sve razlike. Prema tome, kod mirovinskog sustava nije ništa problem, mi mijenjamo odredbe, zašto, da umirovljenik ne trči i ne prijavljuje, to će radit Porezna uprava. To smo promijenili. A ovdje zaista 14 stranica pokušavamo objasnit da je iza nas radnik sa svojom plaćom i poduzetnik sa dividendom dohodak i da vrijedi načelo blagajne.
Hvala lijepa. Domagoj Milošević, replika.
… [[Govornik naknadno uključen.]] poštovani ministre zaista razlikujemo, a to je razlikujemo se u pogledu na to kako ćemo doći do tih 30 tisuća eura po glavi stanovnika ili 40 ili 50. Na ovaj način, a to se vidi proteklih godinu i pol dana, nećemo. To je isto tako jasno. Niti se vama proračun puni bolje niti je rezultat ekonomske politike u ovih godinu i pol dana, malo duže, donio rezultat kojem ste se vi nadali, a i mi ovdje. Jučer je rečeno na aktualcu, a to nitko ovih godinu i pol dana s ove strane sabornice ni u jednom trenutku nije likovao. I nakon 5 godina krize nitko normalan tko se bavi politikom ne može likovat nad teškom situacijom koja je nažalost sve teža i teža. I kad završi turistička sezona nažalost ponovno će se povećat broj nezaposlenih, a to nije posljedica bogatih poduzetnika. Nažalost u Hrvatskoj ako usporedite se sa društvom u koje smo upravo ušli 1.7., nema mnogo bogatih poduzetnika. Ima onih koji uglavnom imaju vrlo velike dugove sa vrlo visokim kamatama koje jedva otplaćuju, od najvećih, neću nikog imenovat, do najmanjih. Ali mi kad govorimo ovdje u Saboru govorimo prije svega o srednjim i malim poduzetnicima i obrtnicima. Oni su ti koji zaista mogu donijet novi val zapošljavanja. Ja ne vidim kako ćemo doći i neki u vašoj Vladi govore o milijun i pol, 2 milijuna zaposlenih, tko će ih zaposliti? Država neće. Dakle, isključivo poduzetnici, a to je jedna dosta čudna sorta ljudi, dosta čudna sorta posebno u našoj državi s obzirom na sve što se dešavalo zadnjih desetaka godina da ne kažem od koje godine pa na ovamo. Dakle, dosta je izdržljiva. Dakle, evidentno zaista se razlikujemo u tome kako do9ći do tih 30, 40000 eura po glavi stanovnika. Danas vam je rođendan i ja vam čestitam i ja vam želim dug život da doživite i vi i ja da dođemo do tih 40000 eura po glavi stanovnika jer ovaj put kojim idemo bojim se da nećemo doći tamo.
Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
Ipak smo oba dva ekonomski obrazovani pa bi se trebali razumjeti. Za prošlu godinu Vlada koalicijska je omogućila poduzetnicima ako ulažu dobit da ne moraju platiti porez, milijardu 400 milijuna kuna u ovogodišnjem proračunu je manje. To nije poticaj. Milijardu i 400 kuna manje poreza plaćeno jer smo im omogućili da dobit zadrže, da zadrže dobit, da ju reinvestira. I što nam je bitno? Ma upravo to radno mjesto. Pa čak nije ni bitno dal' će novo, da ne otpusti radnike. Ostavili smo poduzetnike. Ali što vi predlažete? Vi predlažete da poduzetnik uzme u džep, ode van, kupi jahtu. Vi to želite? Sve u redu, u tome se razlikujemo. Ja nemam ništa protiv, ova Vlada nema ništa protiv. To je njegov novac, ima pravo. Samo će prije toga platiti 12% poreza na isplaćenu dividendu jer on tu dividendu koristi za osobne potrebe. Jer ako želi uložiti ne mora izvlačiti, a to što vi sada pokušavate jasno neprekidno spominjati da osobne isplate i osobne potrošnje su naša budućnost onda ja velim ne, vi radite razliku. Radnik neka plati sve, umirovljenik neka plati sve, a mi bogati imamo pravo uzeti i živjeti kako hoćemo. Ova Vlada veli ne može! Ova Vlada veli ako se boriš za tog radnika, ako mu daš radno mjesto ne moraš platit porez. Ali ako uzmeš u džep trebaš platiti 12% i najveća je tragedija to što ozbiljna Europa ima te poreze. Vi ste bili protiv toga. Zašto? Želite puniti džepove bogatih ljudi. Pa nema problema, imate pravo, ali kad budete na vlasti.
Branko Vukšić, replika.
Uvaženi ministre Liniću, evo sad zborite kao socijaldemokrat i naravno da vas podržavam i u potpunosti se slažem. Država se ne smije ona koja želi biti socijalna ponašati poput Superhika uzimati siromašnima i dati bogatima za što se gospodin Milošević izgleda zalaže. Da, dividendu treba oporezivati. Ovo jest ono što ste pričali, nekoliko saborskih zastupnika ideološko pitanje, da. To je pitanje ova Vlada oporezuje bogate, druga Vlada će oporezivati siromašne, omogućavati bogatima da se još više bogate. Ovo što ste govorili o mjerama koje je ova Vlada omogućila gospodarstvu a to je onaj tko ulaže dobit ne treba plaćati porez. Međutim, mnogi bi poduzetnici željeli i da ne ulažu i da uzimaju bez poreza. I sasvim sigurno da ćete u takvim potezima i mjerama imati podršku Hrvatskih laburista.
Hvala. Kolegica Martina Dalić, replika.
Hvala lijepo. Pa imate pravo ministre, pa ne bi bilo ni dobro da se oko svega slažemo i ovo je sigurno jedna bitna u stvari razlika između pogleda ovih dviju stranaka i ja u stvari mislim i potrebna. Mi na sasvim drugačiji način vidimo motiv sa kojim se poduzetnici upuštaju u tu toliko spominjanu poslovnu aktivnost. Vi to vidite da ga treba na neki način ono prisiliti da otvori ta radna mjesta, mi to vidimo na drugi način. I u stvari to je jedna i dobra razlika samo skrećem pozornost na aktualnu ekonomsku situaciju. Međutim, rekli ste vi štite bogate jer kažete i iznijeli ste u stvari argumente da bi rad bio oporezovan više od kapitala. E da bismo mi u stvari u ovoj našoj raspravi došli do odgovora na pitanje što je više oporezivano rad ili kapital pa onda bi se vjerojatno morali obratiti na efektivno plaćene porezne stope i onda i vi znate i ja znam koliko je efektivna stopa poreza na dohodak i da ta efektivna porezna stopa poreza na dohodak je u stvari pitanje da li prelazi u dvoznamenkasto područje, više se i ne sjećam toga ali vi ćete, ali mislim da se tu kreće oko nekih 11, 12%. Dakle, kada se uzme ukupan porez plaćen na neku plaću stavljen u odnos na ono što čini dohodak. Kolika je efektivna porezna stopa na taj famozni kapital sigurno je da biste vi tu mogli dati informaciju i da bi se onda tu zbrojili i porezi na dohodak i dividende i neporezni nameti i onakve stvari. O tome se u suštini u ovoj našoj raspravi radi i mislim stoga da nije u stvari korektno ili da je predimenzionirana vaša teza jer vi štite bogate, a mi štitimo siromašne. Mislim da se to o tome ovdje uopće ne radi, jer smo svi mi u ovoj zemlji zajedno siromašni.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
Prije svega jedna ispravka, nije to stvar SDP-a, ovo je prijedlog koalicije. Prema tome, ima više stranaka koji podržavaju ovakvu filozofiju da ne bi pripisali to samo SDP-u, u tom dijelu ispravka. S druge strane zaista ja bih rekao retorički rečeno vi štitite bogataše je nešto što i nije točno iz razloga što je manji dio onih bogatih koji si isplaćuje velike dividende. Većinom su to skromni obrtnici, skromni poduzetnici koji si na taj način osiguravaju svoje godišnje prihode. Tako da govoriti o bogatima, više bih ja rekao je to bilo retorički jer vi pokušavate reći da mi sa ovim prijedlogom oporezivanja dividende smo protiv poduzetničke aktivnosti i protiv radnih mjesta. Znači budimo iskreni, ako ekonomski govorimo onda znamo i moramo znati ovo je oporezivanje vlastitih prihoda. I većina hrvatskih poduzetnika nisu bogataši, manjina je. Prema tome, slažem se s vama nije to politika vaša zaštite bogatih ali je zaštite manjih davanja za javne potrebe onih koji se bave od poduzetništva, od ulaganja kapitala nego što je to kad govorimo obveza koju plaćaju radnici. I u tome se samo razlikujemo. Prema tome, to i nije predmet ovog zakona jer tu smo definirali da je to politika koalicije. U ovom prijedlogu što mi pojašnjavamo? Da li plaću koju dobijete godinu dana naknadno oporezujete po načelu blagajne, a da poduzetnik i radnik imaju dohodak samo što on ima dividendu i ide po načelu blagajne kad je isplata. I to je ja bih rekao bit svih ovih obrazloženja i tumačenja u prijedlogu izmjena zakona. Hvala.
Hvala. U ime Kluba zastupnika nezavisne zastupnice Jadranke Kosor i Hrvatske građanske stranke kolegica Nevenka Bečić.
Hvala lijepa. Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani gospodine ministre, zamjeniče ministra, poštovane kolege i kolegice evo kao što vidite ispred nas je prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak koji je Vlada uputila nama na raspravu i usvajanje. Zakon o porezu na dohodak je na snazi od 1. siječnja 2005. godine i on je jasno definirao tko su porezni obveznici, koji su izvori oporezivog dohotka, način na koji se oporezivanje vrši, poreznu osnovicu, poreznu stopu, porezna oslobađanja, poticaje i način na koji se dohodak utvrđuje i način na koji se porez plaća. Od dana stupanja temeljnog zakona na snagu do danas, ako izuzmemo ovaj prijedlog izmjena i dopuna, dosada ih je bilo 5. I u tijeku tih 5 izmjena i dopuna Zakona o porezu na dohodak uvijek je predlagatelj sagledavao ekonomsko-gospodarsku situaciju i okruženje koje je trenutno vladalo u ovoj državi. A moram istaknuti da se posebno vodilo računa o socijalnom aspektu i pristupalo se socijalno osjetljivo prema onoj kategoriji stanovništva koja je imala najniža primanja. Pa je tako u više navrata povećavan osobni odbitak, a isto tako nije na odmet ne spomenuti da je i najniža stopa oporezive kamate koja je nekad bila 4% spuštena čini mi se u 2011. godini na 3% i na taj način se također onima koji su morali i bili prisiljeni koristiti kredite od poslodavca izišlo ususret jer je takva kamata bila neoporeziva. Kroz te izmjene i dopune temeljnog zakona između ostalog u 2012. godini, konkretno čini mi se 11. mjesec 2012. godine, izmijenjen je i način utvrđivanja dohotka od primitika koji su nastali iz prodaje 3 ili više vrsta iste vrste nekretnina ili tri ili više vrsta imovinskih prava iste vrste u roku od 5 godina. Sve te izmjene i dopune bile su potrebne jer su, ponovit ću, sagledavali ekonomsko-financijsku situaciju u datom momentu. Ono što sam ostavila za zadnje i što želim sad, na što se želim osvrnuti i u biti zbog čega sam se i javila za ovu raspravu je oporezivanje dividendi i udjela u dobiti s osnova udjela u kapitalu, a koje je izmjenom i dopunom Zakona o porezu na dohodak u primjeni od ožujka 2012. godine. Koliko se sjećam već tada krajem veljače prošle godine na Odboru za financije skrenula sam pažnju na neke elemente koji se odnose na retroaktivno oporezivanje takve vrste primitaka. I upozorila sam, iznijela sam svoje mišljenje koje ću sad ponoviti jer onda u Saboru nisam govorila vezano za oporezivanje te vrste primitaka. Ja bih rekla sljedeće: od 2001. godine, dakle 1.01.2001. godine do 31.12.2004. godine na snazi je bio Zakon o porezu na dohodak koji je propisivao da je primitak od dividendi i udjela u kapitalu s osnova udjela u kapitalu, dakle dobiti nakon oporezivanja, oporezivi dohodak. I to je tim zakonom bilo definirano kao dohodak od kapitala, što znači da je bio oporeziv, a tada je na snazi bila stopa 15% Isto tako u tom razdoblju dobit nakon oporezivanja ukoliko je ostajala u tvrtki i ukoliko je korištena za reinvestiranje ili za povećanje temeljnog kapitala nije bila oporeziva. No međutim, 1.1.2005.godine na snagu stupa novi Zakon o porezu na dohodak koji te odredbe ukida i primitak od dividendi i udjela u dobiti s osnova udjela u kapitalu ne smatra oporezivim dohotkom. I to je ono u svemu ovomu što je sporno jer ako mi danas pristupamo izmjeni i dopuni Zakona o porezu na dohodak i retroaktivno uvodimo oporezivanje nečega što je ostvareno i što je nastalo temeljem poslovnih događaja i temeljem utvrđenog dohotka dobiti u firmama koje su platile porez na dobit i dobit nakon oporezivanja su mogle isplatiti udjeličarima ili dioničarima, a tada je to zakonom bilo neoporezivo iako je postojalo u mnogim situacijama odluka skupštine da se dobit nakon oporezivanja isplati udjeličarima dakle vlasnicima društava sa ograničenom odgovornošću ili dioničarima dakle imateljima dionica u dioničkim društvima mnogi nisu pristupili zahtjevu za isplatom. Zašto? Pa zbog toga što je to bio period i vrijeme i 2005., 2006., 2007.kada su mnogi ulazili u investicijske projekte, išli su u rizik, investirali su, širili su svoju registriranu djelatnost, obavljali u širem obimu, zapošljavali nove radnike sve u dobroj vjeri. Nitko od takvih poduzetnika nije pretpostavljao da će nastupiti vrijeme krize, vrijeme recesije kada će mnogi sve ono što su uložili i izgubiti. No međutim, taj zakon je bio takav dakle od 2005.do 2011., 2012.kao što sam malo prije rekla ovdje su usvojene izmjene i dopune Zakona o porezu na dohodak kojima se i takva dobit koja je zadržana u društvima oporezuje i dividenda i dobit nakon oporezivanja koja je ostala u firmama kao zadržana dobit. E sada što se tu dešava? Štete koje mogu nastati iz primjene i usvajanja ovakvog zakona su sljedeće, samo oporezivanje nečega što je nastalo prije 7 godina navodi nas na postojanje odnosno investitore potencijalne će navesti na postojanje pravne nesigurnosti u RH, što znači da će sa jako velikom dozom opreza pristupiti investicijskim ulaganjima i dobro će promisliti da li će svoj kapital investirati i uložiti i pokrenuti neke projekte na području RH ili možda u nekoj drugoj članici EU jer prije nego se upuste u bilo koje ulaganje napravit će studiju isplativosti svog ulaganja jer nitko ne započinje poduzetničku djelatnost a da već unaprijed ne kalkulira sa ostvarenim profitom. Dakle prije nego što se upusti napravit će studiju koliko će on iz pojedine investicije zaraditi, a u izradi takve studije najprije će proučiti zakonske propise, a ponaosob porezne propise. I kada čita Zakon o porezu na dohodak pa vidi da je u 2013.izmjenom i dopunom Zakona o porezu na dohodak uvedeno da se oporezuje dobit nakon oporezivanja koja je ostala u firmama, a koja je zarađena u 2005., 2006., 2007.itd. onda će duboko razmisliti kolika je pravna nesigurnost u ovoj državi i da li uopće ulagati tu ili ne. To je jedan aspekt problema uvođenja retroaktivnog oporezivanja dividendi i udjela u dobiti s osnova udjela u kapitalu. Drugi aspekt je nepostojanje jednakosti ni pravednosti. Zašto? Pa ako je neki poduzetnik ili dioničar dobit koja je ostvarena u 2005.godini na koju je društvo trgovačko platilo porez na dobit koji je tada iznosio 20% digao tu dobit nakon oporezivanja npr. u 2006.godini on nije platio nikakav porez, a oni koji to nije tada predvidio pa kaže da će predvidjeti nakon stupanja ovog zakona na snagu on će platiti 12% poreza na dohodak uvećano za pripadajući prirez propisan od strane lokalne samouprave onog grada u kojem je registrirana njegova tvrtka gdje ima sjedište. I to je ono što primjena ovakvog zakona kao negativno donosi sa sobom. Nadalje, ja bih se osvrnula na ono što je poštovani gospodin ministar rekao, a to je da je dividenda odnosno dobit na koji imaju pravo i udjeličari i dioničari dohodak. Ka se isto slažem, to jest dohodak, ali po zakonu iz 2005.zakonodavac ga nije tretirao oporezivim dohotkom i tu je problem. Nadalje, slažem se sa gospodinom ministrom kada je rekao da se dobit treba isplaćivati po načelu blagajne, slažem se i slažem se isto tako da ako firma danas plati porez na dobit 20%, da je to malo, da treba i onaj tko dobiva tu dobit, isplaćuje, dakle vlasnik mora platiti ovih 12% jer to nije puno. Kada se to zbroji to je 32 odnosno kada se doda prirez 33% davanja. A kada se vratimo unatrag. Od 1997. Do 2000. plaćala je svaka pravna osoba na ostvarenu dobit porez na dobit 35%. Dakle ovo je još uvijek manje nego onda. A onda nismo bili ni u krizi niti u recesiji. Dakle, ovo je opravdano što je u zakonu, prijedlogu zakona navedeno da se oporezuje i dividenda i udjeli u dobiti proizišli od udjela u kapitalu. Ali to treba biti primjenjivo na dobit ostvarenu u 2012., '13. i dalje. Dakle, od dana kada je zakon stupio na snagu. Ne retroaktivno. Nadalje, ministar je napomenuo da je HT isplatio dobit kada je saznao da će stupiti Zakon na snagu, dakle prije 1. ožujka 2012. godine. Ali nije samo to HT napravio, to su napravili mnogi. I zato se bojim da će ovo polučiti više štete nego koristi jer priliv iz ovog poreza na dohodak koji će se sliti u proračun Republike Hrvatske će biti minoran i zanemariv u odnosu na možebitne štete koje će nastati jer će zakočiti potencijalne investitore da ulažu u naše gospodarstvo, odnosno da investiraju na području Republike Hrvatske. Ja bih se još dotakla i ovog kriznog poreza kojeg je ministar spomenuo. Istina je, krizni porez je obračunavan i plaćan i na dobit i na zadržanu dobit koja je isplaćivanja a odnosila se na prethodne periode, znači 2005., '06. itd. To je bio novo uvedeni porez koji nije do tada u poreznom sustavu Republike Hrvatske egzistirao. Međutim, porez na dohodak je porez, porezna kategorija koja je prepoznatljiva koja je u primjeni od samostalnosti Republike Hrvatske pa i prije toga. I tu je nekakva razlika. Nadalje, ono što je bitno a što treba skrenuti pažnju. Dobit dividende i dobit iz udjela koja je nastala poslovnim događajima od 2001. Do 2004. godine ukoliko je isplaćivana 2005., '06., '07. itd., uvijek je bila oporeziva i to po poreznoj stopi koja je trenutno bila u primjeni pa je to bilo nekad 15% pa je od 2010. godine ta stopa pala na 12% uvećano naravno za prirez. Dakle to je uvijek bilo oporezivo, nikada niti u jednom poreznom periodu nakon što je nastupila 2005. nikada se nije mogla isplatiti dobit zarađena u 2001., '02., '03. I '04. a da nije na nju plaćen porez i pripadajući prirez. I tu je razlika. Znači ovdje imamo sporan samo period od 2005. do 2011. I tu bi trebalo razmisliti da li da ide ovako, odnosno moje mišljenje, ponovo ću reći da dividendu i dobit treba oporezovati, svakako ih treba oporezovati [[Upadica: Hvala, zaključite.]] jer to i jest dohodak i to i jest načelo blagajne ali u zakonu koji je još na snazi iz 2005. to nije bilo okarakterizirano niti kao dohodak niti načelo blagajne. Hvala lijepa. … [[Govornik se ne razumije.]]
Kolegica Nadica Jelaš, replika.
Pa htjela sam zapravo samo vrlo kratko replicirati kolegici Bečić. Naime ona se u svojoj raspravi suprotstavila tom retroaktivnom oporezivanju dividende ostvarene raniji godina. Primjerice govorili ste u razdoblju od 2000. Do 2004. dakle ono što je suština načela blagajne, oporezuje se dividenda u trenutku kada se isplaćuje, ne u trenutku kada je ona nastala, dakle ne u godinama kada je nastala nego u trenutku kada se isplaćuje. Evo to je suština onoga što sam htjela reći.
Odgovor na repliku kolegica Nevenka Bečić.
Hvala lijepa. Ovako, ja bih htjela skrenuti pažnju na načelo blagajne. Dakle, načelo blagajne je načelo koje se uvijek primjenjivalo i primjenjuje se kod obrtnika i kod fizičkih osoba koje su, koje obavljaju samostalnu djelatnost pa su temeljem članka 18. do 21. Zakon o porezu na dohodak izjednačeni sa obrtnicima. Kod njih se prihod i rashod utvrđuje datumom kada su naplatili svoju tražbinu odnosno kada su podmirili svoju obvezu. Ali, ali načelo blagajne nije 2005. u zakonu navedeno niti je u tom zakonu ta dobit definirana kao dohodak, tu je problem. Inače načelo blagajne da, oporezivanje da i ja sam za to. Ali tu treba razmisliti kako premostiti taj period jer bojim se da će biti više štete nego koristi iz toga.
Hvala. Riječ je zatražio ministar Slavko Linić.
Gospođo potpredsjednice. Vrlo kratko, zahvaljujem na raspravi gospođi Bečić i što možemo reći? Vidimo da, još jedno razmišljanje da je dividentno potrebno također oporezivati u onom dijelu poreza na dohodak. I tu nema spora. Ostaje pitanje da li je prihvatljivo ili nije prihvatljivo oporezivanje dividendi iz ranijeg vremena. Gdje okosnicu ovog prijedloga kojeg poboljšavamo vidimo? Opet vraćamo se na istu stvar. A to su dividende ostvarene po dobiti u ranijim periodima koje su isplaćivanje za vrijeme kriznog poreza i tada je Ustavni sud presudio da se primjenjuje načelo blagajne. Prema tome, Ustavni sud također na dividende ostvarene po ranijim dobitima ako su isplaćivane za vrijeme kriznog poreza utvrđuje načelo blagajne. Ne utvrđuje to ni porezna, ne utvrđuje to ni Vlada Republike Hrvatske. To je Ustavni sud definirao. Budimo iskreni dobit je ostvarena, dioničari nisu povukli dividende i upali su u krizni porez i platili su ga. Platili su ga, iako prije toga nije bio i oni koji su isplatili dividende prije toga nisu platili krizni porez i Ustavni sud presuđuje da treba primjenjivati načelo blagajne. Prema tome, ocjenjujemo da Ustavni sud je tumač ustavnih prava i zaštite na jednakost i sigurnost. Mi sada velimo a koja je to razlika ako mi sada utvrđujemo da su dobit utvrdili u ranijim periodima, da dioničari nisu povukli dobit, nisu povukli pa oni koji su povukli evo čak i prije ovog samog donošenja zakona nisu platili porez na dividendu i mi sad velimo isplaćena dividenda znači dohodak ostvaren u 2012., 2013. i po načelu blagajne kako je Ustavni sud utvrdio mi smatramo treba biti oporeziva. Da nemamo upravo ovakvih praksi ne bi ni vjerojatno razmišljali da li da idemo ili ne idemo u prošlost, ali kad jasno pokušavamo utvrditi da dividenda je u biti dividenda i dio dohotka danom isplate, a ne danom ostvarivanja dobiti. Znači samo se tu razlikujemo. Prema tome zašto sada 14 stranica, zašto toliko truda da pokušamo reći da ne vidimo nikakvih razlika između kriznog poreza jer i on se odnosio na isplaćene udjele i dobiti. I on kao novi porez i ovo je sad novi porez, neovisno što je on postojao nekad ali mi smo uveli novi porez, porez na dividendu i … se plaća. Prema tome, ako je načelo blagajne onda nije retroaktivnost. Da se on plaća na dobit onda bi bio retroaktivnost za dobit, načelo blagajne ne vrijedi nego godina kad je ostvaren. I samo tu pokušavamo pojasnit svoje stavove, tu je razlog zašto nakon zaustavljanja ovih članaka od strane Ustavnog suda smo debelo razmišljali, evo potrošili smo i nekoliko dugih mjeseci, ali smatramo da ne griješimo u ničemu jer se povodimo ranijim odlukama Ustavnog suda. Na nama je da vam to obrazložimo, da vi ocijenite što ćete, a Ustavni sud će opet presuditi. Ali smo tu htjeli izbjeći svaku mogućnost nesporazuma. Mi obrazlažemo gdje nalazimo svoju osnovu, svoju osnovu nalazimo u kriznom porezu, na isplaćenim dividendama i po odlukama Ustavnog suda da se primjenjuje na isplatu dividende kao dio dohotka načelo blagajne. I pokušajte shvatit, ne želimo nikome uzimati ne ustavno nešto što nije, ali ipak imamo ljude koji znaju čitat propise, znaju pratiti što se događalo u prošlosti i znaju ranije odluke Ustavnog suda. Na nama je da tako ocijenimo, Ustavni sud će reći konačnu odluku i nakon toga ćemo vidjeti što će biti. Velikih šteta neće biti, neće. Vrlo je mali iznos neisplaćenih dividendi iz ranijih perioda. Dobar dio njih je isplatio još tokom godina kad su ostvarili dobit, jedan dio prije donošenja ovog zakona i vrlo je mali broj onih koji jednostavno jesu isplatili. Ja bih rekao nakon donošenja zakona skoro da nitko nije uplatio, kad govorimo o dividendama prije 2012. godine. A oni koji još uvijek imaju dio dobiti koji nisu si isplatili, isplatit će ovisno o presudi Ustavnog suda, ali ostaje pitanje te nekakve ravnopravnosti. Smatram da ako ne bi načelo blagajne primijenili tada smo nekorektni prema svima oni koji su po odluci Ustavnog suda platili krizni porez na isplaćene dividende. U isto vrijeme pokušavamo reći ako je radniku plaća, a poduzetniku dividenda i da se to smatra dohotkom, zašto radnik kad dobije sa godinu dana zakašnjenja plaća doprinose po novom sustavu kad mu se isplati, ali poduzetnik ne po novom sustavu. Prema tome, načelo ravnopravnosti pokušavamo braniti sa svim tim argumentima. Drago nam je da se manje-više izuzev kluba HDZ-a ne razlikujemo u tome da treba oporezivat dividende, a sporno ustavno načelo je li ili nije retroaktivnost ostavimo Ustavnom sudu. Mi samo pokušavamo reći kao koalicijska Vlada ne smatramo da smo zahvatili retroaktivno zbog principa i načela blagajne pa ostavimo njima da odluče ukoliko smatraju da naša rješenja nisu ispravna.
Replika, Domagoj Milošević.
Hvala gospođo potpredsjednice. Pa pokušat ću biti kratak. Poštovani gospodine ministre, dakle koja je zapravo pouka kad govorimo o toj retroaktivnosti ili poruka. Poruka je ako ste dobri i pokušavate planirat unaprijed dugoročno nešto radit, razvijat, bit ćete kažnjeni. Jel tako? Dakle da li je to na neki način pouka ili poruka, ja pretpostavljam da to nije bila vaša nakana ali na to se svelo. Dakle poruka u ozbiljnoj državi koja želi doći do tih 30 tisuća eura po glavi stanovnika ne može biti uzmi novac i bježi danas jer tko zna šta će bit sutra i tko zna šta će se desit i nemoj slučajno čekat godinu dana. To ne smije biti poruka, tu ćete se složit. Imam još samo jednu rečenicu iz naše prethodne rasprave, dakle nitko u ovoj dvorani siguran sam ne dvoji oko toga da treba platit porez, naplatit porez i da se ne smije izbjeći plaćanje poreza. Međutim kad ste govorili o naporima Europske komisije onda ste govorili o tome, a to je o borbi protiv pranja novca i izbjegavanja plaćanja poreza, ali Europska komisija i da hoće ne može zaustavit da najbolji ili oni najuspješniji iz Pariza nakon što Holland uvede porez od 75% ne odu u London i da tamo ostvaruju svoje prihode, tamo plaćaju naravno manje poreze nego u Parizu. Osobno poznam dvojicu takvih gospode poduzetnika iz Pariza. Dakle, to sigurno nije put kojim mi trebamo ići. Dakle, mi ne želimo izvozit te koji trebaju u Hrvatskoj ostvarivat i dohodak i plaćat porez a ne da negdje drugdje rade. Danas hvala Bogu postoji i cijeli niz sektora za koji zaista ne morate čak niti živjeti i boraviti tamo, a da ostvarujete svoj biznis ili svoj dohodak tamo gdje ne živite.
Odgovor na repliku ministar Slavko Linić.
A čujte, ako velite kad ostvarite dobit ne morate platiti porez ako ga zadržite za borbu za svoje gospodarstvo i svoj novac. Nije poruka bježite iz Hrvatske, nego dođite i ozbiljno ulažite. To su vrlo jasne poruke. Ja polazim da danas dobar i ozbiljan poduzetnik uvijek želi širiti, ulagati, a ne skupljati u svoj džep. Prema tome, to je jedna poruka. A druga pokušavamo reći dobro ste došli, ali morate imati iste uvjete kao i onaj radnik koji radi u svojoj tvrtci. To su dvije poruke koje jasno želimo poslati i nikakvu drugu poruku. Isto tako, pošaljemo poruku ako već plaćate porez na dividende u svojim zemljama zašto ga ne biste plaćali u Hrvatskoj. Nije među najvišima. Prema tome, s niz pozitivnih poruka koje smo nastojali poslati. A sad budimo iskreni mnogi naši nogometaši rado se prijavljuju u Monte Carlo. A koliko će to trajati vidjet ćemo. Ja vam tvrdim bitka u Europi nije samo protiv poreznih prijevara, nego i izbjegavanja plaćanja poreza. Europska zajednica će se itekako boriti protiv zemalja koje pogoduju da se plaća manje poreze a negdje drugdje ostvaruju zaradu. To je politika Europske komisije, o tome se ozbiljno razgovara. Bit će ogromnih suprotstavljanja, ogromnih. Zašto? Pa neke zemlje uživaju u tome da povuču ljude, da povuču građane i da uzimaju novce koji nisu kod njih ostvareni. Članice su Europske zajednice. Morat će pobjeći u Afriku. Sve u redu. Ali osnovno je moramo biti jednaki kao radnici i kao poduzetnici, poslati poruku.
U ime Kluba zastupnika HSU-a Silvano Hrelja. Kolega izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine ministre. Uz čestitke za sretan rođendan želim reći i sljedeće da će klub Hrvatske stranke umirovljenika glasati za, poduprijeti i prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak s konačnim prijedlogom zakona. Ja bih se malo osvrnuo na neke dileme koje su istaknute ovdje u ovoj raspravi, pa bih samo malo povukao paralelu sa jednom našom situacijom i možda jednom talijanskom situacijom. Recimo mi smo do '97. mogli plaćati, 1997. mogli plaćati životnu, policu životnog osiguranja mogli su nam plaćati firme i to se nije računalo kao dohodak. Od '97. to se počelo računati kao dohodak. Mi smo uredno koji su to napravili, koji su to imali kao i ja vinkulirali tu policu na svoje ime i dalje smo plaćali iz svoje neto plaće. Isteklo je vrijeme od 15 godina i mi smo dali zahtjev ili novo osiguranje, ali po tom ugovoru je isteklo i mi smo mogli podignuti novac. Dakle, doživjeli smo to osiguranje. Naravno na tih 7 godina ili 5 godina koliko je bilo, koliko su bili na teret firme plaćen je porez. Na ono što smo platili sami nije plaćena ni kuna. Dakle, ne vidim šta mi novo sad predlažemo, a da već nije bilo u praksi. Imamo slučaj 4 trgovačke mreže u Italiji koja je nastala na njihovom Zakonu o zadrugarstvu. Dakle, oni su udjelničare ili soči ih oni zovu članovi kop konsumatori. I oni su imali takav zakon kao neprofitna organizacija, kao zadruga mogu stvarat dobit ali je moraju investirati. I oni su razvili cijelu mrežu u cijeloj Italiji, imali su i u Hrvatskoj, bio je Ipercop ovdje na Lučkom, išli su oni i izvan Italiji. Razvili su cijelu mrežu i postali su četvrta ili peta financijska sila u cijeloj Italiji. Šta se sad događa? Oni su osuđeni na rast i razvoj. Oni jesu razvili i Ipercop i Supercop poslije toga, jer u trenutku kad bi oni htjeli sve to prodati i podijeliti svojim članovima oni prvo moraju namiriti porez državi. I ja ne vidim ničeg spornog u tome. To su neki normalni procesi. Mislim to se može paralela vući sa pitanjem dobiti. Ako je investiran oslobođen sam. Dok god imam rast i razvoj tko je rekao da moram zaposliti sto ljudi. Ne, mogu kupit najmodernije tehnologije i postaviti najbolju produktivnost. Dakle, ničim me nitko nije vezao. Prema tome, meni su ovo normalne okolnosti, normalni zahtjevi i nešto što je već viđeno i ovdje na ovom teritoriju, odnosno u našoj zemlji i na teritoriju Hrvatske. U drugom dijelu ja bih htio malo polemizirati sa mojom dragom kolegicom bivšom ministricom gospođom Dalić. Htio bih samo reći jedno, da Zakon o porezu na dohodak do zadnjih izmjena nije spominjao porez na inozemne mirovine. Dakle, izrijekom je u zakonu stajalo da mirovinski primici iz inozemstva ne smatraju se dohotkom. Od 2005. godine kad smo isplatili prvi put božićnicu umirovljenicima po načelu manja mirovina veća božićnica ratujem sa svim ministrima i kažem da je to duboko nepravedno. Zašto? Pa zato što su oni koji su imali 500 kuna hrvatske mirovine i 1000 maraka tada ili 1000 eura iz Njemačke dobili najveću božićnicu. Dakle, napravili smo u dobroj namjeri potpuno suprotan efekt. Zašto? Zato što nismo imali evidencije, nikakve evidencije i nikakve obaveze da se evidentira mirovina iz inozemstva kao dohodak. Ona jeste dohodak. Tada nije uopće bilo govora o porezu, a moglo se i tada govoriti o porezu jer je bilo bolje vrijeme nego 2012. kad je uveden porez na mirovine iz inozemstva. Znate, Njemačka je uvela mirovine i počela naplaćivati mirovine za građane Hrvatske koji su radili u Njemačkoj 2009. i to retroaktivno 3 godine. Mi smo to mogli imati, ako ništa drugo u visini njihovih neoporezivih, iznad njihovih neoporezivih iznosa da smo to htjeli pregovarati, ali nismo. Sad se radi o naknadnoj pameti i sad se vidi, sad je sve izašlo na vidjelo, sve naše propuštene šanse. Nismo to napravili. Znate, 2005. je Republika Slovenija počela oporezivati mirovine građana Hrvatske koje se isplaćuju iz Slovenije. Svi u Saboru smo stali u obranu naših građana da ne plaćaju Sloveniji porez i uspjeli u pregovoru Vlade. Kako je to išlo? Ne znam. Uspjeli smo i građani Hrvatske koji primaju mirovinu iz Slovenije do 2012. nisu plaćali porez na mirovinu ni u Sloveniji ni u Hrvatskoj. Danas, ja se susrećem s njima i oni bacaju drvlje i kamenje da je ovo takva i takva država da ne govorim te atribute itd. I danas bi bili sretni da im Slovenija oporezuje mirovinu jer ona ima veće neoporezive iznose. Ali nije, činjenica da Slovenija nije napravila, napravila je sada Hrvatska. Ja ne govorim o potpunoj pravičnosti poreza na mirovine iz jednog razloga. Zato što je istina negdje u sredini jer je naš neoporezivi iznos mirovina u odnosu na zemlje Europe dosta nizak, ali je u odnosu na zemlje u okruženju BiH, Makedoniju, Crnu Goru, Srbiju visok. Dakle, mi smo tu negdje u sredini i ne postoji univerzalno pravilo koje bi sve to zadovoljilo. Ali ću se zadovoljiti u ovom trenutku da se borimo za pravičnost isplate tih mirovina i drago mi je da je ministarstvo uvažilo ono što sam govorio na svom zastupničkom pitanju i promjenom Pravilnika u svibnju ove godine, promijenili su način obračuna poreza na mirovine na način da ne moraju umirovljenici svaki mjesec prijavljivati visinu svoje mirovine itd. brdo dokumenata nego im Porezna uprava daje rješenje kao što i daje rješenje onima koji kumulativno imaju mirovinu ispod 3400 kuna da ne moraju plaćati nikakav porez. Ali ostao nam je još jedan problem o kojem ja želim dobro i ovo kod kumulativne isplate mirovina da se postavi ovako kako je predloženo jer imamo invalidne mirovinske sustave u našem susjedstvu koji često kasne sa mirovinama pa u nekom mjesecu dođu dvije ili tri mirovine. Zato je ovo dobro. Dakle, ono što je još ostalo kao problem je plaćanje predujma na mirovine koje kumulativno iznose više od 3400 kuna, više od neoporezivog iznosa. Dakle primjer, umirovljenik koji prima dvije mirovine koje iznose ukupno 3500 kuna, jedna iznosi 1200 kuna, a druga 2300 kuna ako izaberemo onu manju od 1200 za plaćanje poreza što iznosi mjesečno 12% i prirez na porez ovisno o mjestu prebivališta konkretno to za Pulu iznosi 1200 kuna puta 12% je jednako 144 kune plus porez i prirez 7,5% iznosi još 10,08 kuna, sveukupno 154,08 kuna puta 12 mjeseci to je 1848 kuna godišnje. Takvo se rješenje izdaje i tako se plaća predujam poreza. Međutim, stvarna razlika, kumulativna između našeg neoporezivog iznosa 3400 i onoga što umirovljenik kumulativno prima je jedva 100 kuna. I pravično bi bilo da on plaća porez na 100 kuna jer bi tada on ukupno platio po istoj matematici 154 kune godišnje. U ovom trenutku on mora plaćati veći porez, mora na kraju godine podnijeti prijavu poreza, odnosno dati zahtjev za povrat više uplaćenih poreza i to će mu biti vraćeno. Ali mislim da nije u redu da ljudi sa ovako niskim primanjima jedini kreditiraju državu i da bi trebalo isto načelo koje imamo za radnike koji rade kod dva poslodavca, dakle primaju plaću u dva dijela, da bi to isto načelo trebalo primijeniti i kod umirovljenika koji primaju mirovinu iz dva izvora. Ja lijepo molim da ako ne ide drukčije, ako možete to napraviti amandmanom, možete to napraviti izmjenom Pravilnika, ili ako bude neka druga promjena u toku godinu ovog zakona još ako se nešto dogodi da to ugradite u zakon. Ja vam ostavljam na volju, ali meni je drago da se razumije ono što želim reći. I tako nema velike koristi jer je kraj godine, ali kažem bila bi mi želja da sa 1. siječnja sljedeće godine počinje primjena ovog kriterija da se gleda mirovina kumulativno, a ne da se plaća paušal na jedan od dva moguća iznosa. Želio bih još dodatno jedan detalj reći jer sam imao raznih intervencija, raznih razgovora sa ljudima koji primaju konkretno mirovinu iz Slovenije. Vi morate znati da je sve to skupa mogli bi reći nekako nepravično jer znate što se događa? Osoba dobiva uz mirovinu još i socijalnu pomoć iz Slovenije jer po njihovim kriterijima je ta mirovina puno manja nego što je njihova mirovina. Hvala Bogu nitko ne plaća i ne naplaćuje porez na socijalne pomoći jer svi dodaci na mirovine i sve ostalo po našim zakonima isto je tako oslobođeno plaćanja poreza. Ali mislim da je vrijeme da razmišljamo o reviziji socijalnih sporazuma jer mislim da su duboko neparavični i upravu je ministar financija da je ovi o kojima je prije rečeno doći će iz Amerike nisu plaćali ni kunu, imat će zdravstveno osiguranje kao i ovi iz Njemačke, imaju zdravstveno osiguranje i sve troškove liječenja imaju ovdje u Hrvatskoj, a mi nemamo pravo fakturirati njihovom zavodu te troškove, a kažem nepokriveni su u potpunosti. Znate, naši koji primaju mirovinu iz Njemačke oni plaćaju porez prema zadnjem mjestu prebivališta dakle to ide u korist mjesta u kojem više oni 15 godina ne stanuju. Prema tome vrijedi razmisliti o reviziji gotovo svih socijalnih sporazuma i povezati te dvije činjenice zdravstveno i mirovinsko osiguranje jer znate nije uredu da neko ne dobije ni na mostu ni na ćupriji, a netko dobiva i na mostu i na ćupriji. Dakle jednu novu pravičnost u tim odnosima sada kada smo članovi EU bi trebali uvesti. Evo još jednom da ponovim mi ćemo ove izmjene i dopune Zakona podržati sa ovom molbom koju sam objasnio. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a kolega Igor Rađenović. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa evo u ovaj kasni sat puno smo toga rekli i probati ću maksimalno skratiti svoju raspravu da ne bi nekom drugom počeli čestiti rođendan. Ne znam kome je sutra rođendan. Izmjene i dopune poreza na dohodak nalazi se otprilike jednom godišnje na temi ovoga Sabora. Radi se o vrlo važnom prihodu, vrlo važnom izvoru financiranja ali čisto sve nas podsjetim da se radi ima tu gradonačelnika, načelnika, da se radi o vrlo važnom, najznačajnijem izvoru financiranja jedinica lokalne samouprave. Naime, člankom 45. Zakona o financiranju jedinica lokalne samouprave ovaj porez određuje se zajedničkim porezom i zadnjim izmjenama smo ga mi praktički pretvorili u potpunosti u porez koji završava u lokalnoj samoupravi, u državi praktički ne završava ništa tj. završava 15,5% ovoga fonda izravnanja kojega onda opet država distribuira dalje prema jedinicama lokalne samouprave. Znači radi se važnom pitanju kada govorimo sa prihodne strane kolikoga se prikuplja za funkcioniranje svih jedinica lokalne samouprave od županije do najmanje općine. I kada kažemo da je to opterećenje veliko ili nije pitanje onda koliko su nam racionalne jedinice lokalne samouprave i ako bi rasteretili porez na dohodak pitanje onda kako te jedinice lokalne samouprave financiramo. Evo ja sam ovdje izvukao podatak za 4 najveća grada pa tako primjerice u strukturi prihoda grada Zagreba ovaj prihod iznosi čak gotovo 70%, 69,23%, a druga sljedeća grada od Rijeke do Splita i Osijeka oko 50-ak% od 48 do 53 i ta razlika je signifikantna i pokazuje određenu privilegiranu poziciju grada Zagreba. 4,5 milijarde proračuna grada Zagreba dolazi od poreza i prireza na dohodak, 200 do 300 milijuna u ova ostala tri grada. Ali ono što je meni posebno interesantno i što često govorim gradonačelnici u tim gradovima dakle govorim o ova tri velika grada nakon Zagreba po glavi stanovnika per capita dakle na osnovi ove osnove poreza prikupljaju od 3,857 u Osijeku do 5,400 u Rijeci dok je primjerice u Zagrebu to 8,200. Zašto ovo sve govorim? Danas sutra vjerojatno slijedi reforma lokalne samouprave i financiranja pa onda i poreza na nekretnine koje dakako podržavam ministra u sada njegovoj dugogodišnjoj borbi da taj porez uvedemo. Mislim da za same jedinice lokalne samouprave bi bilo daleko bolje da svojim radom, radom svojih uprava, radom svojih gradonačelnika pokušaju prikupiti poreze i na taj način iz rasporediti prema građanima, a ne da se ovako oko države da čekamo iz države i da se to uvijek aproksimativno odijeli i onda često to nije pravedno. Pitanje je za rješenje dohotka i dobiti, sjećamo se da se nekad dijelio prihod dohotka i dobiti na jedinice lokalne samouprave. danas se isključivo dobit državna a dohodak jedinice lokalne samouprave i pitanje koliko onda takmičenje dvije susjedne općine se trude privući neko gospodarstvo ili ne privući ili ostaju samo pri tome da privuku stanare u svoje općine i sa te strane pojačaju prihode. No dobro, ostavimo to sa strane, vratimo se zakonu. Imamo nekoliko pomaka u odnosu na usklađenje. Rečeno je uvodno od izjednačavanje hrvatskih rezidenata i rezidenata EU, imamo nekoliko pomaka u smislu deadministracije pojednostavljenja sustava od ovih mirovina iz inozemstva, predujma poreza govorio je ministar i moj prethodnih gospodin Hrelja koliko to olakšava i rad samim zapravo život samim umirovljenicima koji ne moraju ispunjavati te predujmove ali na neki način rasterećuje rad same Porezne uprave. Diplomatsko-konzularna predstavništva također to mogu odraditi u ime i za račun njihovih stanovnika, a govorili smo i o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. Sve su to mjere koje popravljaju ovaj zakon, nisu presudne, nisu značajne pa na njih više trošio vremena. Ono što pomalo otežava, ovo više u svoje osobno ime, probao sam malo i sa ravnateljicom Porezne uprave razgovarati, obvezno podnošenje godišnje porezne prijave za ljude koji ostvaruju dohodak od nesamostalnog rada kod dva ili više poslodavca unutar jednog mjeseca. Razumijem intenciju ovih izmjena zakona da se praktički kod onih koji nisu stalno zaposlenih, kod … i tako ali da li bi možda trebalo razmisliti ne znam ni ja kojim rješenjem kod onih koji su stalno zaposleni pa primjerice promjene poslodavca unutar ne znam 13. 8. prestanite raditi kod jednog poslodavca pređete kod drugoga sa 14. 8. Unutar samih ministarstava, unutar državne uprave, po ovom prijedlogu bi dakle sve, sve obveznike, sve te pojedince, zakon predlaže da moraju podnijeti kaznenu prijavu da li bi ovim kumulativnim načinom dakle obračuna poreznih obveznika, zapravo unutar same porezne uprave se to moglo spriječiti kroz neki pravilnik, ne znam ako je to tehnički moguće O.K, ako nije ništa strašno ali velim vjerojatno nekoliko desetaka poreznih prijava građana koji ne bi morali predavati porezne prijave a time i spriječiti rad porezne uprave bi bio odobren. Iako to rješenje ćemo kroz uvođenje JOPPD koji ako se ne varam predviđen 2015., praktički to sve izbjeći neće više biti poreznih prijava. Ali kažem, ako do tada možemo izbjeći to je dobro. Dvije najznačajnije promjene. Rečeno je puno i prije mene, dakle, to je oporezivanje primjena načela blagajne kod oporezivanja dividendi i udjeli u dobiti, rečeno je puno argumenata zašto i kako. Dividenda praktički predstavlja dohodak za onoga koji je vlasnik toga poduzeća. Mi držimo da je to daleko bolje rješenje. I praktički da izađemo iz ove pat pozicije i ja sam se iznenadio prvo zašto tako dugačko obrazloženje uz sam zakon, moram priznati da nikada nisam vidio tako dugo. Ali drago mi je da su se ljudi iz Ministarstva financija to potrudili i zapravo da imaju ključni argument a to je rješenje Ustavnoga suda, naravno da na kraj pameti mi nije da ni na koji način utječem na odluke naših ustavnih sudaca. Ali nije zgorega reći da, iako mi nemamo ni pravno dakle presedan na način na koji što to ima anglosaksonsko pravo ali nije zgorega i nije loš argumenat da je dakle na osnovu onoga kriznoga poreza Ustavni sud presudio da je dakle načelo blagajne ono načele koje je ključno kod isplate dividendi. Najbolji primjer, kažem ako smo se već složili a ako se ne varam gospođa Bečić i gospođa Dalić su se praktički i složili da to na neki način i jest vrsta dohotka onda je najbolje usporediti dakle primanje radnika kojem eventualno plaća kasni jedan, dva mjeseca, pa eventualno nekom promjenom zakona se ove stope promjene, isplaćujete i plaćate po tom načelu nema nikakvog razloga i načelo pravednosti se upotpunosti ponaša ukoliko tako bude dakle i na prihod od dividende. Ne znam da li je kasni sat ili neki drugi razlog. Ja sam očekivao nešto više rasprave oko ove objave liste poslodavaca, dakle koji ne isplaćuju plaću svojim radnicima, nešto više od diskusije. Čini mi se ovako na prvu da prijedlog Kluba HDSSB-a to još dodatno svojim amandmanom pojačava. Ne znam, neka Vlada razmisli mi se unutar kluba nismo mogli naći prije pa da izrečem stav Kluba. Meni osobno se čini da još dalje pojašnjava tu situaciju i mislim da bi, velim u osobno ime mogu i prihvatiti. Iako je zapravo ključna intencija da se ta lista objavi. Objava poreznih rješenja pomogla je u jednoj općoj transparentnosti, otvorenosti koju pruža ova Vlada. I mislim da je pomogla oko jednog iskaza društvene pravde. Da li je pomogla i financijski, to je praktički vrlo teško izmjeriti ali vjerujem da je poruka jasna stigla oko toga i da to možemo vidjeti. Ono što je novo rješenje što je svim promaklo je mogućnost unutar dakle tog svog transparentnosti i objavljivanja, omogućuje se dakle da porezna uprava objavi i imena onih poreznih obveznika koje su, kojima su dakle prema članku 63. Zakona utvrdio dohodak kao razlika vrijednosti imovine i dokaza nevisine sredstava za njezino … [[Govornik se ne razumije.]] kada postanu izvršne dakle u toj godini se moguće objaviti i ta imena. Tu neće biti nekoga financijskog efekta, ne znam hoće li biti efekta u smislu obraza tih ljudi koji dakle nisu prijavljivali porez, vidjeli smo dakle uz fiskalnu blagajnu je puno toga išlo. Ali je to u svakom slučaju na tragu one pa možda je preteška riječ duhovne obnove, ali u svakom slučaju izgradnja nove poslovne građanske klime, građanskog morala i promjene koje … [[Govornik se ne razumije.]] ovoj državi da se dakle porez, svaki porez mora plaćati pa onda i porez na dohodak i da je to preduvjet conditio sine qua non svega da kada svi počnemo plaćati sve poreze i to bude pravedno da onda možemo razmišljati i o sniženju dakako tih poreza. Pokazala je praksa evo i ovih ljetnih mjeseci da oko fiskalne blagajne i poreza na dodanu vrijednost se pokazalo da su mnogi lovili u mutnom pa ja se nadam da i ove objave oko dakle, iako a postoje i ovi ljudi koji su pokušali prevariti ovu državu a oko toga ipak dobili i kaznu pa da se njihovo ime ipak nađe na stupu srama da će također pomoći. Hvala vam još jednom. I dakako Klub zastupnika SDP-a podržati će ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala u ime Kluba zastupnika hrvatski laburista-stranke rada, kolega Zlatko Tušak.
Hvala lijepo potpredsjednice Hrvatskog sabora, uvaženi ministre sa zamjenom i suradnicima i ujedno i moje čestitke povodom rođendana, kolegice i kolege zastupnici, evo pošto sam zadnji po ovoj točci ja ću nastojati biti vrlo kratak. Ono kada je u pitanju Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak sa Konačnim prijedlogom zakona Hrvatski laburisti-stranka rada podržavaju Zakon i imaju neke manje primjedbe o kojima ću reći u svome govoru. A ovaj dio dileme uopće nemamo kada je pitanje oporezivanja dividende jer smatramo da dividendu treba oporezivati. Imamo određenu dilemu a to je pitanje retroaktivnog primjenjivanja zakona. Jer svaka primjena retroaktivnog zakona ono stvara određenu pravnu nesigurnost i stvara jednu određenu dilemu. I mislim da trebamo u zakonskim rješenjima težiti tome da ne donosimo zakone koji će se primjenjivati retroaktivno jer to i je bit sigurnosti u pravnu državu. Kada je u pitanju isplata inozenmnih mirovina jasno da one samo olakšavaju pitanje umirovljenicima na način da ne moraju svaki mjesec dolaziti i vezano za uplatu poreza. U tom dijelu jasno da ništa se bitno ne mijenja u samom zakonu, osim što se njima olakšava i jasno da je to za Hrvatske laburiste-Stranku rada isto prihvatljivo rješenje. Dio u zakonu u kojem se govori i dio ponuđenih boljih rješenja koji su vezano za one radnike koji rade kod dva poslodavca, mislim da u tom dijelu bi trebalo i nadalje malo gledati jer neovisno o tome što oni moraju godišnju prijavu poreza prijaviti jer obračun poreza je kod dva poslodavca i on je različit … i na kraju godišnjeg prihoda onda se može točno izračunati ovaj porez. Ali mislim da danas temeljem OIB-a, temeljem svih podataka Porezna uprava ima sve podatke i da te radnike pošto je fleksibilizacija radne snage i mi ćemo imati takvog rada sve više, na neki način te ljude treba olakšati, da li da im Porezna uprava nakon godinu dana izda rješenje što im je konačni obračun poreza, a ne da oni sami moraju ispunjavati formulare i nositi u Poreznu upravu i na taj način su stavljeni u nepovoljniji položaj od ostalih radnika. To je na neki način moje razmišljanje da je u eri tehnologije, napretka moramo i tom dijelu težiti da olakšamo ljudima život. Ono na šta ću se posebno osvrnuti, a to je pitanje objave liste i mislim da je to na neki način dobro rješenje i Hrvatski laburisti jesu za objavu svih onih poslodavaca koji ne isplaćuju plaće radnicima. Po ovim nekim podacima da negdje oko 14 tisuća tvrtki ima kojima se ne isplaćuje plaće redovito, a negdje oko 2000 tvrtki je koje ne isplaćuju od 6 mjeseci do preko godinu dana i mislimo da sa ovim dijelom kao što je i propisano u zakonu na neki način će se stvoriti jedan određeni dio efekata da poslodavci zbog izbjegavanja da će biti objavljeni na toj listi, će i podmirivati svoje obaveze prema radnicima. Ona dilema koja je prisutna, a to je pitanje i u samom Zakonu o radu, jel obaveza poslodavca koja je propisana zakonom ga samo obvezuje da mora isplatiti minimalnu plaću. Što ako poslodavac isplati minimalnu plaću i na minimalnu plaću plati poreze, ne punu plaću. Jasno sa tog dijela će biti i država oštećena sa tim dijelom, neće platiti ni svoje poreze i doprinose i prireze u ukupnom iznosu, a radnici su ti onda koji moraju samo sa svojim tužbama i sudskim putem ostvarivati tu razliku između njihove stvarne plaće i ove minimalne plaće. Pa unutar toga i mislim da i taj dio treba vidjeti kroz određena zakonska rješenja ako u tom dijelu i poslodavac ne krši određena prava i ne isplaćuje u onu ukupnu plaću koju pripada radnicima. Jasno da teško je radnicima kada tri mjeseca ne primaju plaću, njima puno neće značiti objava njihovog poslodavca koji im nije isplatio plaću u rješavanju njihovih životnih problema. Zato ću pokušati reći jedan primjer kada je u pitanju neisplate plaća i težina i apel radnika koji jesu uputili jedno pismo i prema meni i svim institucijama, na neki način osjećaju se prevaren. A dužan sam u tom dijelu reći je se radi o tome da radnici Česme iz Bjelovara nisu četiri mjeseca primili plaću, da kao tvrtka kćer koja je bila iznajmljena tvrtki Spačve iz Vinkovaca i nad kojom je proveden predstečajni postupak i dogovoreno je, na neki način radnici su izigrani, četiri mjeseca nemaju plaću, nalaze se u vrlo teško situaciji, da im je bilo obećavano da će se sporazumom riješiti u predstečajnoj nagodbi obaveza isplate njihovih plaća i rada jer se radi o tvrtci majci nad kojom je proveden stečajni postupak. Na kraju se saznalo da će ipak ta tvrtka kćer završiti u stečaju, a ni Ministarstvo poljoprivrede ni Hrvatske šume koje su preuzele dio te imovine gdje su oni radili nisu na neki način preuzeli obavezu i ne suosjećaju se sa tim radnicima što mislim da nije dobro. Kad govorim o pojedinim Ministarstvima onda taj dio odnosa prema radnicima nije dobar, a govorimo da trebamo čuvati svako radno mjesto, da trebamo o svakom radniku voditi brigu, a ovo posebno kad govorimo i o isplati plaća za svakog tog radnika i poreze i doprinose koji se moraju isplaćivati. To je evo htio sam pokazati samo taj jedan dio lošeg primjera gdje i pojedina ministarstva izbjegavaju na neki način, ja vjerujem da će se izaći u susret tim radnicima jer koliko sam dobio informaciju nad tom tvrtkom koja nema kapitala ili je ona radila malte ne u iznajmljenom prostoru, radnici će dobiti svoju minimalnu plaću iz Fonda za potraživanje radnika, ali ako već nisu do sada, 4 mjeseca su bez plaće, da i u tom dijelu apeliram ako do toga dođe da se za njih isplati što je moguće prije plaća, a na kraju krajeva opet će to doći na teret države, a na neki način moglo se riješiti pitanje da oni nastave raditi i da rade jer jasno da ni Hrvatskim šumama ni Ministarstvu poljoprivrede u kojem je nadležnosti, ne znači imovina ništa sama jer postali su vlasnik te imovine. Na toj imovini treba netko raditi i stvarati dohode, plaćati ove poreze. Evo to na kraju sam htio reći kao jedan apel i jedan loš primjer nerješavanja ovog pitanja i vođenja brige o radnicima. Hvala.
Hvala. Završno u ime predlagatelja, ministar Slavko Linić.
Evo na kraju ove rasprave zahvaljujem svima koji su učestvovali u raspravi i s obzirom da smo dobili nekoliko amandmana mogu reći da neke od njih ćemo i prihvatiti, ali to je prijedlog koji ide prema Vladi tako da nakon sjednice Vlade ćemo u tom dijelu, barem ovo što se tiče razmišljanja oko umirovljenika, što se tiče oko objave liste i amandmana koje smo dobili. Tako da vjerujem da ćemo naći rješenja i postići dosta zadovoljavajuću suglasnost na ovom prijedlogu o kojem smo upravo završili raspravu. Par riječi oko neisplata plaća, pogotovo u pitanju radnika Česme. Moram reći da u predstečajnoj nagodbi koja je vođena, pogotovo od strane Ministarstva financija sasvim drukčija rješenja i sporazumi su potpisani. Još uvijek to trebamo vidjeti da li će završiti na sudu jer radnici nisu trebali ostati ni bez plaća, ni bez radnog mjesta. Takva rješenja u predstečajnoj nisu postignuta, tako da u Ministarstvu financija preispitujemo što se sve dogodilo i kako ćemo naći izlaz iz ove situacije. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo naknadno.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZ br. 451. Rasprava o tekstu zakona je završena. Vlada Republike Hrvatske dostavila je poslije roka utvrđenog poslovnikom Hrvatskog Sabora amandmane. U skladu sa člankom 199. Poslovnika dajem na glasovanje prijedlog da raspravljamo i odlučujemo o amandmanima Vlade Republike Hrvatske. Molim da se odluči, tko je za to? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Utvrđujem da smo većinom glasova, 111 glasova za i 4 glasa protiv, odlučili da raspravljamo i odlučujemo o amandmanu Vlade Republike Hrvatske. Molim predstavnika predlagateljice da obrazloži amandman broj 1.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice i kolege. U prošli četvrtak završena je rasprava o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak. U toj raspravi Vlada je ostala na vrlo jasnom stavu da smatramo da se porez na dividendu treba plaćati po načelu blagajne i to znači u onom trenutku kad se isplaćuje i to je bilo prijeporna točka s obzirom na zahtjev za ocjenu ustavnosti takvog stava Vlade. U petak je Ustavni sud donio presudu ne prihvaćajući stav Vlade o načelu blagajne, iako napominjem da je već jednom Ustavni sud 2009. svojom rješidbom jasno utvrdio da ako je nešto dohodak oporezuje se po načelu blagajne pa je krizni porez koji je uveden, kao što smo mi uveli i porez na dividendu, po načelu blagajne oporezivan neovisno kad je ostvaren. S obzirom na takvu odluku Ustavnog suda od petka Vlada predlaže amandmane s kojim zakon usklađuje sa presudom Ustavnog suda pa su amandmani 1 u članku 6. riječi iza dobiti ostvarene nakon 31. prosinca 2000. brišu se, po odluci Ustavnog suda i amandman 2…
Oprostite ministre, idemo amandman po amandman.
Hvala.
Otvaram raspravu o amandmanu broj 1 Vlade Republike Hrvatske. Izvolite, poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine ministre, kolegice i kolege. Klub HDZ-a je prilikom donošenja ovog zakona upozoravao na njegovu protuustavnost. Druga stvar, jedna totalno kriva procjena u donošenju poreznih zakona je nažalost Hrvatsku dovela danas u ovakvu poziciju kakvu jesmo i dovela nas je u poziciju da su smjernice Vlade ovakve kakve jesu. Dakle zanemari činjenicu da porez na dividendu u principu će zbog potpisanih međunarodnih ugovora o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja u principu plaćat jedino hrvatski poduzetnici, zanemari činjenicu da većina hrvatskih poduzetnika koji su se itekako brinuli za očuvanje radnih mjesta i očuvanje proizvodnje, u proteklim godinama nije isplaćivala dividendu nego je ta sredstva ostavljala kao vlastita sredstva, obrtna sredstva u tvrtki. Što im se dogodilo? Dakle oni koji su se gospodarski ponašali su kažnjeni jer oni da su mislili nešto loše napraviti, da su mislili tu dividendu doslovno hapit iz firme oni bi to napravili prije 4, 5 ili 6 godina kad su to mogli napraviti. Ne, oni to nisu napravili nego su dobit ostavili u poduzećima i sa tom dobiti radili iz jednostavnog razloga došli su do jeftinih obrtnih sredstava. Dakle nisu željeli prevarit državu, nisu izvukli tu dobit i onda se bavili posuđivanjem državi i na to naplaćivali kamatu i praktički smanjivali su i osnovicu poreza na dobit jer redovna kamatna stopa je trošak poslovanja i na takav način umanjujete osnovicu poreza na dobit, nego su pošteno u dobroj vjeri ostavili tu dobit u svojim poduzećima, koristili je kao obrtna sredstva i sad što im se događa, oni su kažnjeni zbog toga. I to je ono što nije dobro u ovom zakonu. I nemojmo se zanositi oko toga da oni koji imaju najveću dobit u Hrvatskoj a to su prije svega bankarske i nebankarske financijske institucije i neke druge kompanije. Hrvatska ima potpisan ugovor o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i tim zakonom je regulirano kakav će oni porez platiti na tu dividendu. Druga stvar, da li je Hrvatskoj interes privući investitore? Ja mislim da je. Netko tko želi doći investirati u Hrvatsku doći će investirati iz razloga što smatra da tu može ostvarit neko novo tržište, iz razloga što smatra da je to nova članica EU politička stabilna i prije svega da joj se nudi pravna sigurnost. Ovo je drugi puta da jedna te ista politička opcija retroaktivno naplaćuje porez. I dva puta se dogodilo da je presuda Ustavnog suda suprotna onome kako je bilo razmišljanje. Prvo je pojam zaštitne kamate koji je po meni bio najpravedniji, najpravičniji način priznavanja ulaganja poduzetnika u nova radna mjesta i nove strojeve. Na žalost iz političkih razloga ne radeći konkretnu ocjenu i procjenu netko je samo doslovno potezom pera izbrisao taj zakon i Hrvatska dan danas ima sudske sporove koje je izgubila gdje mora platiti ljudima silne, zapravo tvrtkama silne kamate na ime toga i nama se sad događa ovo što se događa i gledajte kolegice i kolege ja iskreno govoreći dugo sam u ovom Saboru i kao zastupnik i godinama kao ministar. Ne pamti se da je i jedna odredba koja je da tako kažem teška rečenicu i pol imala obrazloženje na skoro 10 stranica. Obrazloženje nečega što je neobranjivo, što nije dobro i ja shvaćam da možemo imati različita mišljenja i promišljanja, ne moramo se zbog toga niti ljutiti jedni na druge niti ništa. Ali gledajte, ovo je potvrda nečega što je pogrešno. Ovo je potvrda i kad pogledate izvješće o izvršenju državnog proračuna nije porez na dobit, prihod od poreza na dobit smanjen samo zbog toga što su poduzetnici reinvestirali nego na žalost što kad im pogledate bilancu onda ćete vidjeti što je. Druga stvar što se dogodilo. U onom trenutku kad je ovaj zakon najavljen, u onom trenutku kad je rečeno da će se ovo dogoditi pogledajte koliko tvrtki je dizalo kredite, zaduživalo se uz kamatnu stopu 8, 9, 10% ovisno kako je tko mogao dobiti da bi isplatili dividendu i onda na kraju opet praktički posuđivala u vlastitom poduzeću da bi mogli funkcionirati. To je činjenica i to je istina i možemo mi žmiriti koliko god hoćemo. Hrvatska od poreza na dividendu se fiskalno pomoći neće. Hrvatski proračun od toga se pomoći neće, ali bi bilo daleko jasnije kad bi poslali jasnu poruku da nas zanimaju investitori koji će doći u Hrvatsku, donesti novu tehnologiju, koji će doći u Hrvatsku otvoriti nova radna mjesta, koji će naprosto hrvatskoj Vladi i hrvatskim građanima pomoći da iziđemo iz ralja recesije nego da razmišljamo o tome kako ćemo opaliti milijun, dva ili tri poreza na dividendu. Neka netko što se mene osobno tiče odnese i pet, deset milijardi poreza ali neka u Hrvatskoj otvori 20, 30000 radnih mjesta i mislim da ćemo bit svi zadovoljniji i to treba biti načelo politike. Dakle, ovdje je očigledno, svjetonazorsko sasvim drugačije razmišljanje u poslovnom svijetu između HDZ-a i lijeve koalicije. Dakle, mi smo protiv toga da oni koji otvaraju radna mjesta, koji stvaraju nove vrijednosti, koji jedini mogu dovesti do gospodarskog oporavka Republike Hrvatske da se proglašavaju neprijateljima i onima koji hoće nešto Hrvatskoj ukrasti i odnest novce. Ponavljam vam kolegice i kolege najveći dobitaši u ovoj državi su bankarske i nebankarske financijske institucije, tele kompanije. Oni su najveći dobitaši. Hrvatska sa njihovim matičnim zemljama ima potpisan ugovor o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i oni neće platiti ovaj porez koji je propisan ovim zakonom nego će platiti porez temeljem toga, a ovaj porez će platiti nekoliko Hrvata koji još uvijek imaju tvrtke koje posluju sa dobiti, imaju određenu inventivnost da u ovim teškim vremenima funkcioniraju i zato smo protiv ovog vladinog amandmana i kao što smo bili i protiv prijedloga zakona. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Ima li drugih klubova? Nema. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje predloženi amandman Vlade Republike Hrvatske. Molim da se izjasnimo tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala lijepa. Ima li suzdržanih? Molim rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova 83 glasa za, 27 glasova protiv i 3 suzdržana glasa prihvaćen amandman broj 1. Vlade Republike Hrvatske i postao sastavni dio Konačnog prijedloga zakona. Amandman broj dva poštovani ministre Slavko Linić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, amandman na članak 8. koji glas: "Iznimno od članka 6. ovog zakona i članka 51. stavka 4. Zakona o porezu na dohodak a objavljen u Narodnim novinama broj 177. iz 2004., 73 iz 2008., 80. iz 2010., 114 iz 2011., 22. iz 2012., 144. iz 2012. Ako je odluka o isplati dividende i udjela u dobiti na temelju udjela u kapitalu donesena sukladno posebnim propisima prije stupanja na snagu ovog zakona, a isti nisu isplaćeni do dana stupanja na snagu ovog zakona pri isplati te dividende i udjela u dobiti primjenjivat će se propisi koji su bili na snazi na dan kada je ta odluka donesena što isplatitelj dokazuje vjerodostojnim ispravama." Formulacija prepisana iz Odluke Ustavnog suda i usklađeno sa Ustavnim sudom, a sada vrlo jasno obrazloženje. Dva su razloga zašto smatramo da u Hrvatskoj treba plaćati porez na dividendu. Državni proračun znači koliko je participacija kojih grupa poreznih obveznika u socijalnim rješavanjima socijalnih davanja RH i davanjima za obrazovanje, znanost i za razvoj Hrvatske. Da, tu se bitno razlikujemo. Lijeva koalicija ili koalicija na vlasti smatra da porezno zajednički treba opteretiti ravnopravno, a to su ustavna načela
Poštovani ministre, vrijeme je nažalost kratko za obrazloženje.
Hvala.
Otvaram raspravu. Tko se javlja? Ponovno poštovani zastupnik Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege kao što sam rekao tu je različito razmišljanje i promišljanje. Ministar ima svoje, mi imamo svoje i mi smo ga jasno iznijeli kao što je on iznio svoje što je njegovo pravo. Iako tvrdimo da je to tako. Međutim, u ovom drugom amandmanu ja bih želio nešto reći. Da li se to slučajno potkralo Vladi i Ministarstvu financija ili je to namjerno napravljeno? Gledajte, ovdje govorimo o dobiti, o dividendi, ono što je bjelodano, ono što se vidi na svim portalima jer praktički sve bilance se objavljuju. Međutim, imate jednu drugu mogućnost kako vlasnik tvrtke i dioničari mogu doći do kapitala, a to je donesu odluku na skupštini da smanje temeljni kapital. Tko to oporezuje gospodine ministre? Po meni je odluka skupštine o smanjenju temeljnog kapitala antipoduzetnička i potez protiv države, potez protiv zaposlenih. Jer ako netko u gospodarskoj situaciji kao što je ovakva teška u Hrvatskoj donosi odluku o smanjenju kapitala poduzeća taj nema poštene namjere. Onaj tko će isplatiti dividendu, platiti na nju 20% poreza na dobit taj ne radi ništa nepošteno, taj radi sukladno zakonu. Međutim, vrlo je interesantno da se s ovom problematikom nitko nije pozabavio. Da o ovoj problematici nitko nije progovorio, a budite sigurni da ima takvih stvari gdje se smanjuje temeljni kapital poduzeća bez ikakvih razloga i to u nekakvim djelatnostima koje možda u ovom trenutku u Hrvatskoj jedino bilježe pozitivne rezultate. A vi ste upravo, i to me ponukalo da raspravim u ime kluba, upravo spomenuli taj temeljni kapital poduzeća u svom obrazloženju. Dakle, očekivao sam od Vlade da ako se zalaže da treba sve oporezivati da onda spriječi i ovu jednu stvar koja za mene u ovim teškim trenucima je, ja ne vidim razloga zašto bi neka tvrtka bez opravdanih razloga smanjivala svoj temeljni kapital. Tim više gospodine ministre, kolegice i kolege kad bi pogledali sad sudski registar i kad bi vidjeli imovinu koju tvrtke imaju prijavljene u sudskom registru onda bi vidjeli da ta imovina je daleko, daleko ispod njene realne vrijednosti. Isto kao što su neki možda nekretnine nešto u vremenima kad je bilo zlatno doba vrijednosti nekretnina i povijesno doba niskih kamatnih stopa možda prenapuhali svoje bilance. Ali daleko je više tvrtki koje u ovom trenutku imaju daleko manju vrijednost temeljnog kapitala nego što jesu i ono što većina hrvatskih tvrtki nema, a to je tzv. good will ili dobar ugled ako pogledate međunarodne računovodstvene standarde onda ćete vidjeti da je to druga ili treća kategorija po kojoj se procjenjuje vrijednost jedne firme. I gledajte kolegice i kolege ako netko donese odluku da smanji temeljni kapital tvrtke 10, 50, 100 milijuna kuna on te novce može uzeti ovisno kakva je struktura vlasništva i pogledajte sve porezne zakone u RH i vidjet ćete da ni po jednom poreznom zakonu to nije oporezivo. Pogledajte Narodne novine, pogledajte rješenja visokih trgovačkih sudova pa ćete vidjeti da su to neke tvrtke radile ove godine. Hvala lijepo i zato smo i protiv ovog amandmana Vlade, a ovaj amandman Vlade je u totalnoj suprotnosti s onim što je gospodin ministar rekao. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba SDP-a poštovani zastupnik Igor Rađenović.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo neočekivano budući da i naš Poslovnik nažalost ministru financija nije dozvolio da detaljnije ovo objasni pa dozvolite samo rečenicu dvije o ovome prijedlogu. Imali smo spora i gospodin Šuker je možda svjesno, možda nesvjesno rekao da se zapravo radi o svjetonazorskom pitanju oko toga da li porez na dividendu da ili ne. I oko toga se razlikujemo da nastavim tamo gdje je ministar financija stao. Da, oko toga se razlikujemo. Dakle, u situaciji kad ova Vlada čini sve, ali baš sve, da pomogne gospodarstvu, da pomogne oporavku gospodarstva jer smo svi zaključili da je to jedini put izlaska iz krize i nastoji što je moguće više rasteretiti priču, a sa druge strane opteretiti građane porez na dohodak sa načelom pravde je ključan porez koji oko toga moramo vidjeti. To i takvo gospodarstvo mi kroz porez na dohodak radnike dakle u radno intenzivnim djelatnostima u svim djelatnostima opterećujemo sa porezom na dohodak od 15%. Da vas ne podsjećam da je ova Vlada dakako spustila ove najniže porezne stope pa su najniže plaće od početka prošle godine nešto više nego što su to bile prije, a one više su narasle. Ali dakle opterećuje se stopama od 15 do 40%. Prosječna stopa oporezivosti dohotka svih nas koji smo zaposleni i u javnom i u privatnom sektoru je 32, 33% ako uračunate. I to je opterećenje za poslodavce, 32 do 33% u prosjeku kažem opterećenje plaća koje zaposleni ne vidi ali poslodavci itekako vide i to im značajno utječe na njihove kalkulacije. Dividenda, porez na dividendu poznaju skoro sve zemlje Europe, poznaju najkonkurentnije zemlje Europe i one gdje štite radnika itd. Znači, kroz porez na dobit 20% i kroz dividendu ne slučajno 12%, znači blizu te 32, 33% mi zapravo činimo pravedno opterećenje i činimo pravedan odnos između radnika i nositelja kapitala. Dakle, pravedan doprinos proračunu. Pitanje je da li je pravedno uopće da onaj nazovimo ga siromašniji plaća jednako kao i onaj bogatiji jer porez na dividendu nije ništa drugo nego porez na dohodak od kapitala vlasnika poduzeća. Prema tome, opterećenje u tom pogledu ostaje isto i ukoliko definiramo, a složit ćete se ja sam u to i u raspravi na samoj točci rekao. Porez na dividendu nije ništa drugo nego dohodak vlasnika od kapitala, a taj dohodak je na jednakoj razini kao što ga opterećuje i porez na dohodak svih njegovih zaposlenika i ne razlikuje se da ne obrazlažem sada dalje, ne razlikuje se od zemalja Europe. Najkonkurentnije zemlje EU i Europe i inače u svijetu imaju taj dohodak i imaju ga neke i na višoj razini od nas. Prema tome, radi se da o civilizacijskom sukobu gdje smo mi na strani slabijeg u ovom pogledu što nimalo ne narušava tržišnu utakmicu jer ponavljam takav porez postoji zemljama Europe, zemljama kojima težimo. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sljedeći je klub Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministri sa suradnicima, zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Odmah na početku Hrvatski laburisti podržavaju oporezivanje dividende sasvim sigurno i za to se zalažemo čitavo vrijeme jer treba ravnomjerno teret krize raspodijeliti na sve subjekte u društvu. Pa ja bih samo podsjetio da će plaćati i dividendu, rečeno je sada malo prije gospodin Šuker je rekao da uglavnom banke nisu u tom paketu nisu telekomunikacijske kompanije ali recimo jest Tvornica duhana Rovinj, s njima nemamo taj sporazum potpisan jer su slučajno u Rovinju. Prema tome, oporezuje se dohodak vlasnika kapitala kao što je rečeno i mi jesmo za to. Međutim kada se govori da je porez na dividendu svjetonazorsko pitanje u potpunosti se slažemo s tim, međutim onda trebao bih podsjetiti na inicijativu tisuću puta izrečenu sa ove govornice i u ovom Saboru Hrvatskih laburista, oporezujte i novčane transakcije, ravnomjerno rasteretite ili prebacite na leđa onih najbogatijih, ima mjesta, ima prostora za još pravednije za to da se čim manje tereta stavi na leđa građana, a može se prebaciti jedan dio tereta na leđa onih najbogatijih. Upozoravali smo upravo da je loš način upravljanja hrvatske Vlade i loše zakonodavstvo krivo to što su najveći teret krize ponijeli na svojim leđima oni građani koji su imali kredite u bankama u Hrvatskoj ne hrvatskim bankama, nego bankama u Hrvatskoj koji su imali kredite sa deviznim klauzulama, jedini rizik su plaćali oni. Nisu u tom riziku sudjelovale banke. I to je fantastično poslovanje kada poslujete bez ikakvoga rizika. Prema tome, Vlada bi trebala imati i to na umu kada govori o svjetonazorskom pitanju i kada govori o tome da treba ravnomjerno opteretiti građane i sve subjekte u društvu. I prije je kolega rekao da Vlada čini sve što zna. Ja se u potpunosti slažem. Obzirom na situaciju u hrvatskom društvu, obzirom na situaciju u ekonomiju na razmjere krize očito da Vlada ne znam mnogo, a to je na veliku žalost hrvatskih građana.
Hvala lijepa. Repliku imamo na izlaganje kluba. Izvolite poštovani zastupniče Igor Rađenović.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa reče gospodin Vukšić zadnju rečenicu, zato sam se javio na repliku u zadnji čas. Vlada čini sve što zna i kaže Vlada ne zna puno. Ne, Vlada zna jako puno i zato čini ove poteze koje čini i zato je da se vratim na temu i oslobodila porezna na dohodak na investiranu dobit, znači to je ono što nisam uspio ni reći u ovoj svojoj raspravi. To je ključ svega i to je bitno i zbog naše javnosti koja vjerujem da ovo gleda, a znaju to i kolege sa one strane ali nekad svjetonazorski to stoji drugačije. Dakle porez na investiranu dobit zahvaljujući ovoj Vladi koja zna se ne oporezuje sve ono što se vraća u proizvodnju što pomaže daljnjoj i budućoj proizvodnji, što vraća gospodarstvo se ne oporezuje odlukama ove Vlade, Vlade Zorana Milanovića kao predsjednika, ministra financija Slavka Linića koja jako dobro zna što radi. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Pa mislim da nisam demantiran, ja sam rekao da situacija u ovoj državi dokazuje koliko Vlada zna. Druga stvar je, sve više je intervencije Ustavnoga suda znači da Vlada griješi i normalno da mora priznati odluke Ustavnoga suda, pa neće ići protiv Ustavnog suda. Prema tome, da ne govorim o Europskoj komisiji, da ne govorim o svemu što se događa. Vlada itekako ne zna.
Hvala lijepa. Ima li još prijavljenih? Nema. Zaključujem raspravu o amandmanu broj 2 Vlade RH. Dajem na glasovanje na izjašnjavanje amandman broj 2 Vlade RH. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 85 glasova za, 22 glasa protiv i 4 suzdržana glasa prihvaćen amandman broj 2 Vlade RH i postao sastavnim dijelom konačnog prijedloga zakona. Poštovani ministre financija imamo amandman Kluba zastupnika HDSSB-a.
Vlada prihvaća amandman Kluba zastupnika HDSSB-a.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Imamo i amandman Kluba zastupnika HDZ-a poštovani ministre financija.
Vlada ne prihvaća amandman Kluba zastupnika HDZ-a i to i to iz razloga što pitanje oporezivanja mirovina iz inozemstva riješeno je samim zakonom donesenom 1. ožujka 2012. godine kao jedno obrazloženje. A drugo jer je i protivno Poslovniku sabora, amandman je van predloženih rješenja u zadnjim izmjenama i dopunama pa se nije mogao ni podnijeti.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja Kluba zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Da je amandman izvan poslovničkih uvjeta onda ga predsjednik Sabora i stručne službe Sabora ne bi uvrstile nego bi ga odbacile. Tek toliko po Poslovniku rada Hrvatskoga sabora. Dakle, intencija ovog amandmana je bila da se ispravi jedna povijesna nepravda. Prije svega radi se o umirovljenicima, Hrvatima koji su zbog političkih razloga 50.-tih i 60.-tih godina otišli u prekomorske zemlje. A da je to tako pogledajte malo popis stanovništva '51., '61. i '71. i onda ćete vidjeti kako na tradicionalnim dijelovima Hrvatske i tada Bosne i Hercegovine gdje je bilo većinsko hrvatsko stanovništvo sa tom političkom emigracijom su ljudi bili doslovno prisiljeni otići se promijenila nacionalna struktura. Dakle, ti ljudi pod kraj svog života i na kraju svog radnog vijeka, neki od njih i sa popriličnom imovinom koju su zaradili svojim poštenim radom vani, žele se vratiti u Hrvatsku. Međutim, jedan od velikih problema, jedna velika razlika između visine njihovih mirovina i mirovina koje su u Hrvatskoj. Druga stvar, kolegice i kolege podsjetio bih vas zašto je različit neoporeziv dio mirovina u Hrvatskoj od neoporezivog dijela plaća. S time da kada je donesen Zakon o porezu na dohodak tada je taj odnos bio 1:4 i da se držimo danas toga odnosa onda bi neoporeziva plaća bila praktički mirovina bila negdje oko 9600 kuna. Neoporeziv dio mirovine u trenutku porezne reforme u Hrvatskoj 93. godine bio je iz razloga ovakav što su se nekada u bivšoj Jugoslaviji obračunavale bruto plaće i na doprinos za mirovine se uplaćivao porez na dohodak i zbog toga je takav odnos. I da se išlo takvom logikom, riješili problem jednog dijela umirovljenika u Republici Hrvatskoj, s druge strane riješili bi problem, najveći dio problema i umirovljenika koji dolaze iz prekomorskih zemalja. Zašto ponavljam prekomorskih zemalja? Zato što jedan dio mirovina koje dolaze iz zapadne Europe isto riješen Zakonom o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja. Ali i ova izmjena Zakona jasno ukazuje, samo jednu rečenicu molim vas gospodine predsjedniče [[Upadica: Završite.]] Oko nejasnosti zakona jer u trenutku podnošenja godišnjih poreznih prijava vjerujte da na desetine tisuća hrvatskih umirovljenika koji su došli kući iz zapadne Europe nisu znali da trebaju podnijeti ili ne trebaju podnijeti poreznu prijavu. Molim gospodine predsjedniče da glasujemo o ovom amandmanu.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnimo o amandmanu Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim da dizanjem ruke se odluči tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova 91 glas za, 18 glasova protiv i 2 suzdržana glasa, donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o porezu na dohodak u tekstu kako ga je predložila Vlada zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Sada ćemo objediniti sljedeće dvije točke. 4. Prijedlog zakona o provedbi Uredbe Europske unije o europskim fondovima poduzetničkog kapitala, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 448. 5. Prijedlog zakona o provedbi Uredbe Europske unije o Europskim fondovima socijalnog poduzetništva, s Konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 449. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akata primili ste poštom. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za financije i državni proračun, Odbor za regionalni razvoj i fondove EU i Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo, a izvješća ste primili na sjednici. U ime predlagatelja ministar financija. A ne, zamjenik ministra gospodin Boris Lalovac.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici. Zahvaljujem što ste objedinili ove dvije uredbe koje su donesene u travnju mjesecu 2013. godine u Europskom vijeću. O čemu se radi. Znači dosta izgleda tehnički zakon, znači dvije uredbe, 10 članaka koje definiraju područje nadzora poslovanja fondovske industrije. Uglavnom se radi o fondovima poduzetničkog kapitala i fondovima socijalnog poduzetništva. Glavni inicijator ovog dijela je bilo da se zakonom utvrdi nadležno tijelo za nadzor nad provedbom uredbe. To je HANFA, te da se uređuju odgovarajuće prekršajne odredbe i mjere koje je nadležno tijelo ovlašteno poduzimati u slučaju postojanja protivno uredbi. HANFA je također zadužena za koordinaciju i izvještavanje Europskoj komisiji, Europsko nadzorno tijelo za vrijednosne papire i tržište kapitala i suradnju sa nadzornim tijelima drugih država članica, te izdavanje odobrenja za osnivanje i rad europskih fondova poduzetničkog kapitala i fondova socijalnog poduzetništva. Što se pak tiče samih uredbi cilj Uredbe o fondovima poduzetničkog kapitala je poticanje rasta malih i srednjih poduzeća, poboljšanja njihovog pristupnog financiranja posebice u početnim fazama njihovog razvoja. Dok je cilj Uredbe o fondovima socijalnog poduzetništva i financiranje projekata sa ostvarivanjem socijalnih ciljeva. Da bi mogli nositi oznaku fondovi socijalnog poduzetništva najmanje 70% njihovog ulaganja mora biti povezano sa ispunjavanjem socijalnih ciljeva primjerice uvećavanje zaposlenosti i pozitivnog utjecaja na tržište rada, doprinos socijalnoj inkluziji, zaštiti određenih grupa, ostvarivanju boljih radnih uvjeta, jednakom tretmanu, prilikama i nediskriminaciji, javnom zdravlju, sigurnosti i edukaciji. Uredbom se uređuju jedinstveni uvjeti i zahtjevi za menadžere ovakvih fondova, organizaciju i transparentnost rada menadžera, a svaki fond mora se dokazati da je visoki udio investicije utrošen upravo za podupiranje malih i srednjih poduzeća po osnovici novo ostvarenih, odnosno da je visoki udio investicija utrošen u projekte sa ostvarivanjem socijalnih ciljeva. Europski fondovi poduzetničkog kapitala i socijalnog poduzetništva podvrste su alternativnog investicijskog fonda. Osniva ga i njime upravlja Društvo za upravljanje alternativnim investicijskim fondovima u skladu sa odredbama Zakona o alternativnim investicijskim fondovima. Kao što znate mi smo nedavno donijeli Zakon o alternativnim investicijskim fondovima i ovo su dva fonda koja se zapravo, spadaju pod tu vrstu alternativnih investicijskih fondova. Ono što bi volio ukazati da sam ovaj proces predstečajnih nagodbi kada se zapravo probaju konsolidirati firme ne znače puno ukoliko ne možemo doći do novoga kapitala koji će zapravo tim firmama koje su se restrukturirale dale novi kapital za investicije i za razvoj. Ono što je ovdje bitno reći vidjeli ste da u Republici Hrvatskoj postoje jedni oblici ovakve fondovske industrije. To su fondovi za gospodarsku suradnju kojima je Vlada Republike Hrvatske u proračunu za 2013. godinu povećala udio za financiranje takve fondovske industrije. Mi smo razgovarali sa međunarodnim financijskim institucijama i rekli smo da je nama zapravo veliki problem kada riješimo predstečajnu nagodbu da fali tog dodatnog kapitala za investicije. Mi smo u razgovoru i sa Svjetskom bankom i kada smo bili zapravo i u Washingtonu i sa Europskom bankom za restrukturiranje EBRD-om, znači tražili od njih da nam pomognu u ovom dijelu fondovske industrije, u equity fondovima da zapravo organiziramo equity fond gdje će zapravo stati na tu i država dati poticaj putem HBOR-a gdje smo sada i raspravljamo sa Svjetskom bankom gdje je vrlo blizu realizacije jedan veći iznos gdje bi HBOR bio nositelj zajedno sa poslovnim bankama jednog takvog equitya koji bi dao poticaj za mala i srednja poduzeća a i za ova također ova poduzeća koja su završili restrukturiranje. O problemu kapitala u malim i srednjim poduzećima razgovara se i na području Europske komisije gdje se također otvara izvori iz EU fondova jer upravo je tako i na prijedlog njemačkog ministra financija gdje smo rekli da treba se osmisliti na koji način potaknuti malo i srednje poduzetništvo, da dođe do kapitala i zapravo za njihov razvoj. Tako da se nadamo da će i kroz europske investicijske fondove EIB kao također vrlo značajnu banku u kojoj se zapravo HBOR i zadužuje, sa HBOR-ovim sredstvima zapravo i da ćemo naći i sljedeće godine snage i mogućnosti da osiguramo za fondovsku industriju i u proračunu da potičemo zajedno gdje država mora dati poticaj za ovaj dio fondovske industrije. Pa tako i u tome pogledu nadamo se da će vrlo brzo izaći nekakav equity fond, ne samo FGS-ovi ali tu tražimo i podršku banaka jer to je upravljanje fondovskom industrijom treba biti menadžerski posao koji će zapravo, a država će zapravo jedan dio rizika snositi u takvoj fondovskoj industriji. Evo, još jednom zahvaljujem na objedinjavanju ove dvije uredbe koje su mislim komplementarne. Hvala.
Hvala lijepa. Žele li predstavnici odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Lidija Bagarić. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem se gospođo potpredsjednice. Evo bit ću maksimalno kratka s obzirom na vrijeme. Dakle, radi se o prijedlozima zakona koji omogućavaju provedbu dvije Uredbe – 345. i 346./2013. Europskog parlamenta i Vijeća a tiču se već spomenuta dva fonda, Europske fondove poduzetničkog kapitala i Europske fondove socijalnog poduzetništva. Znači, radi se o usklađivanju zakonodavstva RH sa zakonodavstvom EU iz područja politike i unutarnjeg djelovanja Unije, odnosi se na slobodno kretanje osoba, usluga i kapitala. Ovi europski fondovi kao što je već spomenuo zamjenik ministra znači potiču gospodarski rast, doprinose otvaranju radnih mjesta i mobilizaciji kapitala, povećavaju ulaganje u istraživanje i razvoj te potiču poduzetništvo, a sve u skladu sa Strategijom Europa 2020. Provođenjem ovih dvaju uredbi osiguravaju se jedinstvena pravila i uvjeti za uporabu oznake određenog fonda što podrazumijeva sastav imovine i alate koji se pritom mogu koristiti. Ovakav jedinstveni okvir ojačat će povjerenje ulagača, spriječit će utaju poreza i ostale moguće manipulacije te jamči transparentnost u pogledu investicijske politike i ciljeva razvoja. Zakon kao što je navedeno propisuje da je nadležno tijelo HANFA, propisuje se sad da ne nabrajam pojedinačno nadležnosti. Također se propisuju prekršajne odredbe koje podrazumijevaju novčane kazne od 200 do 500 tisuća kuna za društvo koje upravlja alternativnim investicijskim fondom i od 50 do 100 tisuća kuna za odgovornu osobu. O ovim prijedlozima zakona provedena je javna rasprava koja je trajala od 18. lipnja do 2. srpnja ove godine i obzirom da je RH dužna omogućiti izravnu primjenu odredbi kako bi uskladila svoje zakonodavstvo sa europskim klub SDP-a podržat će predložene zakone. Hvala vam.
Hvala lijepa. A u ime Kluba zastupnika HDZ-a kolega Domagoj Milošević. Izvolite.
Dobro večer, hvala gospođo potpredsjednice, poštovani zamjeniče ministra. Bez obzira što je sad već evo prošlo pola devet neke stvari ipak je nužno i potrebno reći. Dakle, prije svega ova dva zakona, radi se stvarno o tehničkim stvarima i detaljima i mislim da tu nema se što puno raspravljati. I same uredbe koje govore o europskim fondovima poduzetničkog kapitala i fondovima socijalnog poduzetništva mislim da su hvalevrijedne i u tom smislu će i klub HDZ-a podržati donošenje ova dva prijedloga zakona. Međutim, kao što rekoh bez obzira što je pola devet nekoliko minuta ću ja uzeti vremena pa ću morati konstatirati nekoliko sljedećih stvari. Prvo, pomalo je nakon jučerašnje rasprave i aktualca kojim je dominirala rasprava o lex Perković i o sukobu s Europskom komisijom apsurdno zapravo razgovarati o tome što bismo mi sve mogli polučiti iz našeg punopravnog članstva u EU. Dakle, mislim da će se svatko razuman složiti umjesto da se aktualna Vlada, odnosno njezin premijer zapravo prije svega jer čini se da ni sama Vlada čak ni članovi iste stranke nisu u suglasju s premijerom na jedan bezobrazan i bahat način sukobljava s Europskom komisijom i najvećim i najvažnijim hrvatskim trgovinskim partnerom Njemačkom i jednom od rijetkih i velikih ekonomija koja još uvijek vuče cijelu EU naprijed, umjesto da to činimo mislim da bi bilo puno mudrije ove mjesece koji su pred nama, a i ove iza nas koristiti na dobrobit hrvatskog gospodarstva pa tako recimo upravo u ovakvim stvarima o kojima govore ova dva prijedloga zakona. Raspravljati u Bruxellesu i sa mnogim državama članicama i na neki način zaista pokušati oživjeti hrvatsko gospodarstvo. Nažalost, ministar Linić je otišao, nije mu za zamjeriti s obzirom da je vjerojatno otišao negdje slaviti, ali ja ću bez obzira što on ovdje nije iskoristiti ovu priliku pa ću reći nekoliko rečenica. Prije svega o tome što danas muči hrvatsko poduzetništvo. Dakle, zamjenik ministra je dobro rekao, a to je da ovakvi fondovi bi zapravo trebali pokušati sačuvati radna mjesta i tvrtke, posebne one proizvodne nakon 5 godina krize. Nažalost moram konstatirati, dakle HDZ-ova Vlada je kreator ideje o fondovima gospodarske suradnje, međutim treba konstatirati činjenicu da se proteklih godinu i pol dana ti fondovi gospodarske suradnje zapravo ne koriste na ispravan način ili se gotovo ne koriste. Dakle, prije svega namjena zbog koje su osnovani a to je da se novi kapital ulaže u proizvodna poduzeća, u očuvanje gospodarske aktivnosti i radnih mjesta pokazatelja nema uglavnom zapravo pokazatelji govore da se investiraju krivo. Najzadnji primjer je primjer Centar banke. Dakle, ne samo što je država participirala u tom spašavanju nego na kraju je taj novac bačen. Umjesto toga sigurno je bilo pametnije te novce iskoristiti upravo u Dalekovodu o kojem se u zadnje vrijeme toliko govori. Dakle, Dalekovod je hrvatska i to proizvodna kompanija koja je jedna od ne mnogih koja ima izvoz na tržišta pa je vjerojatno trebala država iskoristiti taj novac da se podupre Dalekovod i ne samo Dalekovod ima tu i drugih tvrtki, tu je i Dioki, i Gredelj i govorio sam i moji kolege u klubu puno puta do sada. I još nešto, dakle prije svega ono što treba konstatirati nakon pet godina krize što hrvatsko poduzetništvo najviše muči, a nažalost aktualna Vlada ne poduzima ništa da se to promijeni, dapače, reći ću na što mislim kada kažem dapače. Dakle prvo što muči hrvatsko poduzetništvo posebno sada kada smo u EU i u jednoj još ozbiljnijoj tržišnoj utakmici, a to je visoka kamata. Visoka kamata da ne ponavljam ono što je kolegica Dalić već danas govorila i objašnjavala, a to je visoke kamate prije svega ovise o državi. Put kojim vodi aktualna Vlada ekonomsku politiku koja je hrvatski kreditni rejting dovela na razinu smeća sigurno neće smanjiti kamate. Kamate su naime još više. Istovremeno dok najveći hrvatski poduzetnici plaćaju najveći u smislu u prihoda i broja zaposlenih 7, 8 neki i preko 9% kamata konkurencija u EU plaća 2 do 3% kamatu. Mislim da nitko čak i vama koji eventualno niste ni na koji način vezani uz ekonomiju i gospodarstvo, poduzetništvo ne treba objašnjavati što znači razlika u kamati od 5,6 i više posto. Pristup tržištu, dakle evidentno je da nakon pet godina krize da naše hrvatsko malo tržište ne jamči rast i razvoj posebno proizvodnih djelatnosti i u tom smislu više nas je govorili o tome što bi aktualna Vlada trebala učiniti od reforme javne administracije, u ovom trenutku prije svega govorim o gospodarskoj diplomaciji. Nažalost, projekt koji je započet 2010.godine, a to je gospodarska diplomacija u nekoliko veleposlanstava već 2013.valjda zato što je došlo do smjene vlasti pa je morao biti prekinut. Pa su i ti ljudi koji su tek počeli raditi u okviru svoga mandata tada dogovorenog bili maknuti. Odlična poruka za one koji žele zaista doprinijeti razvoju gospodarske diplomacije. Mislim da ćemo se složiti da s obzirom na trošak posebno hrvatskih poslanstava danas u EU mislim da prije svega ta veleposlanstva trebaju biti gospodarske ispostave ne samo kako bi privukle strani kapital nego kako bi otvorila ta tržišta hrvatskim poduzetnicima. Da li se na tome nešto radi? Navodno se radi ali rezultata još uvijek nekog značajnog nema, dapače izvoz u proteklih 6 mjeseci pada čak i u odnosu na prošlu godinu. I sada bih ja mogao još mnogo toga nabrajati, a nije to zapravo niti tema ova dva prijedloga zakona, međutim osjetio sam potrebu spomenuti ono što na neki način jest povezano s ovim, dakle pozivam Vladu da razgovara sa FGS-ovima, da se iskoristi potencijal koji oni imaju ali prije svega u očuvanju radnih mjesta i u proizvodnim djelatnostima, ne nužno samo proizvodnim ali općenito u podršci gospodarstvu i poduzetništvu. I s druge strane ne znam doduše kako ćete to učiniti s obzirom na negativne izglede hrvatskog kreditnog rejtinga da se potrudite puno više da se smanje kamate hrvatskom gospodarstvu i građanima i poduzetnicima. Hvala.
Hvala lijepa. Replika Hrvoje Nekić.
Potpredsjednice Sabora, zamjeniče ministra. Uvaženi kolega Milošević zaista moram reagirati na ovu vašu izjavu o kreditnom rejtingu i razini smeća da je to posljedica rada ove Vlade. Kreditni rejting na razinu smeća je posljedica rada prijašnje vlade i one od prije dakle u posljednjih 8 godina, a ova Vlada radi zaista sve da se kreditni rejting digne i da dođe na razinu koja će kamatu omogućiti da kamata bude onakva gdje će kapital biti kvalitetno iskorišten omogućen našim poduzetnicima da imaju jeftini kapital i da nastave u tom smjeru. Hvala.
Odgovor na repliku Domagoj Milošević.
Ja vas uvaženi kolega ovdje pred svima zovem na kavu da vi to meni točno objasnite koje to statističke brojke upravo potvrđuju to što ste rekli. Dakle, 2011.imate dva kvartala gospodarski rast od onda naime od kada ste preuzeli vlast 7 kvartala imate negativni. Ova Vlada je planirala tu je zamjenik ministra financija plan za 2012.je bio gospodarski rast 1,8%. Koliko je ostvareno? Minus 2. To je isto posljedica bivših vlada. Upozoravali smo u proteklih godinu i pol dana, sve kolege moje s ove strane da ne činite masu stvari koje ste odlučili učiniti, posljedica toga, ne kriva je, nitko to više ne prihvaća, dajte više, mislim da je smiješno uopće raspravljati o tome da vi nakon dvije godine mandata govorite o sebi kako o novoj Vladi i o tome da je ona bivša Vlada kriva. Pa to ne impresionira zaista više nikoga, a najmanje kreditne agencije koje razumiju da i drugu godinu ćete umjesto prvo planiranih 1,8 gospodarskog rasta, pa sada 0,7 na kraju nažalost ostvariti ponovno minus. A kada niste u stanju prognozirati vlastiti gospodarski rast i promašite po 3, 4% onda teško da će vam bilo koja kreditna rejting agencija na svijetu vjerovati. Ali ja vas i dalje sutra pozivam na kavu da mi to točno objasnite i nadam se da ste ikad imali priliku razgovarati sa kreditnim agencijama i sa njihovim ocjenama pa ćete mi to sigurno moći objasniti. Hvala.
U ime Kluba zastupnika HSU-a Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani zamjeniče ministra sa suradnicom, kolegice i kolege. Prvo moram reći kolegi Miloševiću da ne pola mandata cijeli mandat je bivša vlada kriva. Pa da ali cijeli mandat će prošla vlada biti kriva, tu nema dileme. Od krivice ne možete pobjeći, ne. Zašto bi bilo čudno da samo pola mandata odnosno ne da je prošlo pola mandata uvijek je bivša vlada kriva. To će se protezati cijeli mandat tu nema dileme. Naći ćemo mi sve. Htio bih raspravljati da ne izađem izvan teme o točkama dnevnog reda i objedinjenoj raspravi. Naime, ovo su tehnički zakoni koji ne donose ništa posebno novo u područje alternativnih fondova jer je HANFA i do sada bila nadležna za alternativne fondove. Međutim, ova dva zakona obvezuju našu regulatornu agenciju da daje izvješća europskim fondovima po svim eventualnim budućim projektima koji se budu realizirali u našoj zemlji. Ja ne mogu skriti zadovoljstvo da će se i ozakonjenje ovih uredbi HANFA početi baviti i nečim što nije do sada bio njezin posao nego će morati razumjeti socijalnu sliku i socijalno poduzetništvo i puno toga što je što do sada HANFA nije htjela čuti. I nadam se da će sa puno više opreza HANFA pristupiti ovoj materiji nego što je to radila u prošlosti jer ne bih volio da se ponovi da nam u ovom periodu HANFA izgubi 5, 6, 7 sudskih sporova kao što je bilo u prethodnom periodu. Dakle, mislim da će i ljude koji bi trebali odgovorno raditi posao u regulatornoj agenciji ovakve nove obaveze prisiliti na jedan drugi pristup radu. I ja ću biti puno zadovoljniji nakon što budu imali i ovakve obaveze. Jer svijet nije samo investicijski fondovi, samo dobit, samo kretanje na tržištu kapitala, svijet su i oni koji rade za puno manje novaca, oni koji rade u samozapošljavanju i oni koji se bave nečim gdje nije dominantan profit i visoka zarada. Evo toliko uz podršku oba dva zakona, Hrvatska stranka umirovljenika će podržati prilikom glasanja. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Ali prije nego što kolegi Domagoju Miloševiću dam riječ, uzeti ću si slobodu da kažem, često je nama i Račanova Vlada kriva i Matešina itd. izvolite kolega Milošević.
Pa biti ću vrlo kratak. Nije kolega Hrelja razumio, ja sam želio zapravo reći da se nadam da je dvije godine mandata ove Vlade dovoljno, … [[Upadica se ne čuje.]] ne, nego da, nema potrebe za četiri godine ovakvih rezultata i ovakve Vlade. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Zaključujem raspravu. O prijedlozima oba zakona glasati ćemo sutra.
Konačni prijedlog Zakona o provedbi Uredbe EU o europskim fondovima, poduzetničkog kapitala, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 448. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo tko je za? Hvala. Tko je protiv? Ima li netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno, sa 117 glasova, donesen Zakon o provedbi Uredbe Europske unije o europskim fondovima poduzetničkog kapitala, u tekstu kako ga je predložila predlagateljica.
I sada ćemo još raspraviti: 6. Prijedlog Zakona o leasingu, prvo čitanje, P.Z. br. 459; Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovoga Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje Zakona. Raspravu je proveo Odbor za financije i državni proračun. Izvješće ste primili na sjednici. Uvodno će prijedlog obrazložiti zamjenik ministra financija Boris Lalovac. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici. Uvodno Zakon o leasingu bi se osvrnuo o situaciji na leasing tržištu trenutno u Republici Hrvatskoj. Znači leasing društva su otpočetka krize značajno smanjila svoju poslovnu aktivnost. Ukupna imovina svih leasing društava 2009. godine iznosila je 33,6 milijardi kuna da bi krajem 2012. godine ona iznosila 20,9 milijardi kuna. Znači značajno smanjenje imovine. Trenutno u Republici Hrvatskoj posluju 24 leasing društva koji u svom portfelju upravljaju sa oko 115 tisuća aktivnih ugovora o leasingu ukupne vrijednosti 15,4 milijarde kuna. Snažan utjecaj financijske krize na poslovanje leasing društava u Republici Hrvatskoj vidi se u također u značajnom broju pada novosklopljenih ugovora o leasingu, njihova godišnja vrijednost 2009. godine iznosila je 8,2 milijarde kuna, 2012. 4,8 milijardi kuna, u prvom polugodištu 2013. 2,5 milijardi kuna. Kada vidite da se leasing društva uglavnom su financirala kada gledate njihov portfelj vozila plovila, nekretninski biznis i kada vidite da su to kapitalne investicije, kapitalna ulaganja onda je zapravo i razumljivo da se utjecajem krize da se zapravo i poslovna društva su zapravo promijenila svoju strategiju ulaganja i uglavnom su se usmjeravanje za održavanje likvidnosti i odgađala su svoju potrošnju u nabavku vozila. Svakako u nabavku plovila i u nabavku nekretnina putem leasinga, njihov kratki vijek otplate koji je 3 godine do 5 godina utjecao da se značajno smanjila aktiva sa 33 milijarde na 20 milijardi kuna a novih nabavki vozila i nekretnina i plovila teško će se još u ovom jednom periodu i očekivati. Tako da svakako će taj trend poslovanja leasing društava nažalost, nažalost teći još jedno vrijeme sa negativnim stopama. Da se vidite kako je 2008., 2007. kada je zapravo taj bum leasinga bio dosta značajan i kao jedna najznačajnija ne bankovna, financijska institucija bila u odnosu na druge ne bankovne institucije reći ću vam podatak da je 2009. godine po veličini aktive leasing društva su bila odmah iznad banaka. Znači imali su 33,6 milijardi kuna. Kada vidite da su onda mirovinski fondovi bili drugi sa 30,6, osiguravajuća kuća sa 27,9, investicijski fondovi 14,1 milijardu. Znači u ne bankovnom se, znači promijenila se struktura krize, utjecala je najsnažnije na leasing, koja je onda imala udio 32% nebankovnog sektora. Danas vam je to da vam leasing društva imaju 20,9%, mirovinski fondovi imaju imovinu od 56 milijardi kuna, osiguranje od 34,5 milijarde kuna, investicijski fondovi 17 milijardi. Znači leasing društva su sa udjela u nebankovnom dijelu sa 32 pala na 16% a razlog smo rekli, budući da su oni investirali u kapitalne projekte i dolaskom krize i ti kapitalni projekti su zapravo nije ih bilo više. Novim Zakonom o leasingu donosi se zbog daljnjeg usklađivanja poslovanja leasing društava u novim uvjetima članstva Republike Hrvatske u Europskoj uniji te zbog unapređenja postojećih rješenja. Također zbog otvaranja granica pristupanja Europskoj uniji izjednačavaju se pravila poslovanja za leasing društva registrirana u Republici Hrvatskoj i društva registrirana u drugim državama članicama koje potencijalno mogu poslovati na teritoriju Republike Hrvatske, neposredno ili putem podružnice te i domaća i strana društva mogu ishodovati odobrenje za rad od strane HANFA-e i poštivati odredbe ovoga zakona. Nadalje, nametnuti su dodatni zahtjevi leasing društvima u pogledu uspostave sustava upravljanja rizicima znači … znači u zakon da oni moraju imati Strategiju upravljanja rizicima, politike i mjere za upravljanje rizicima, uspostave interne revizije i internih kontrola, znači u tom dijelu ih se izjednačava vrlo slično sa bankama, ali je naglasak u krizama je način kako se upravlja rizicima. Znači to se samo pojačalo da se zapravo jer u prošlom zakonu je bilo malo odredbi o načinu upravljanja rizicima. Kako su došle nove okolnosti također predlažemo da se zapravo strategija upravljanja rizicima definira. Pored toga dodatno su razrađene odredbe zakona u nadzoru nad leasing društvima koje vrši HANFA na način da su ujednačena sa nadzornim pravilima za druge subjekte financijskog tržišta gdje je HANFA zapravo i kod drugih subjekata, osiguravajućih i mirovinskih fondova postavila nova pravila tako da i ovdje se usklađuju i sa leasing društvima. Tako da se nadzor sada dijeli na neposredni i posredni što do sada nije bio slučaj. Mjere koje HANFA može izreći se šire i obuhvaćaju, znači od izdavanja preporuka i opomena upravi leasing društva do oduzimanja odobrenja. Znači sada je puno, znači imate nekoliko koraka kada se upozorava određeno leasing društvo da ispravi određene nepravilnosti, da mu se ne pišu odmah rješenja i kazne, znači da prvo ide preporuke pa idu opomene, znači ide jedan slijed koji je zapravo i trebao biti od strane regulatora nad tim društvima. Ono što je bitno, da za leasing društvo je važno da je ovim zakonom proširen predmet njihovog poslovanja, tako da se omogući davanje u najam i zakup objekata vraćenih iz leasing posla što do sada nije bilo moguće. Ukoliko su se neka plovila ili vozila vratila u leasing oni nisu mogli dati taj dio u zakup ili najam zato što je onda zakonom izričito bilo napisano da se ne može davati zajam, a znamo zbog čega je zapravo ta odredba bila i donesena. Sad na ovakav način im se zapravo olakšava da te povrate koje oni imaju da ih vrlo brzo mogu dati u zajam te im se omogućava financiranje ne samo postojećih, već i budućih objekata leasing. Znači proširuje se mogućnost projektnog financiranja, znači daje im se šira jedna mogućnost da leasing društva znači mogu pronaći svoj dio na tržištu budući da se sužava dio financiranja vozila, financiranja plovila itd., da mogu krenuti u nekakve projekte gdje bi zapravo oni mogli naći interesa i kod financiranja određenih projekata, infrastrukturnih u prvom pogledu. Također se omogućuje da dobavljači leasinga budu i fizičke osobe što je do sada bilo zapriječeno postojećim Zakonom o leasingu. Znači olakšava se određeni dio poslovanja što su društva smatrala da im otežava, pogotovo u ovako teškoj situaciji kada im je pala značajno aktiva sa 33 na 20 milijardi. Ovo su samo jedne ajmo reći male promjene da bi im se omogućilo da im olakša to određeno poslovanje da ne nastavi se tako taj trend toga daljnjeg pada. Evo zahvaljujem na uvodnom dijelu.
Hvala lijepa. Đurđica Sumrak, replika.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice. Pa uvaženi gospodine Lalovac, evo ja ću vas obzirom da pada kiša, nema sad novinara jako puno, mislim da nema nikoga, pitati ono što će vas u stvarnosti sutra pitat 100%, a i zanima dosta ljude da li ovaj zakon o leasingu će pomoći Vladi u nabavi njezinih ovih 271 autek kaj su danas odlučili na Vladi, jel taj zakon bude pomogao leasingu ili leasing pomaže zakonu. Pa evo ja vas to sad pitam zato što će vas sutra 100% pitat pa danas meni odgovorite, a sutra se već možete pripremit za novinare jer ti autići su stvarno zanimljivi i baš se poklopilo danas i ovo i leasing auta i ovaj sad zakon. Hoćete to nekom pomoć biti ili kaj?
Odgovor na repliku, Boris Lalovac.
Zahvaljujem na upitu. Evo to je koincidencija da se danas potrefilo da je zapravo Vlada odlučila zapravo izračunava trošak korištenja, odnosno obnove pojedinih vozila koji znate kada isteknu nakon '98., 2000.godina, znači vozila koja su stara 10 i više godina da trošite više na njihovo održavanje nego što plaćate najam vozila. Znači radi se o operativnom leasingu, ne radi se o kupovini vozila, znači ne radi se o financijskom leasingu gdje Vlada onda kupuje ta vozila i onda ih ona mora održavati itd., nego se radi o najmu isto kao što radite bilo koji nekakav najam, znači da ta vozila vraćate dobavljačima, zapravo zanavljate i trošak. U konačnici uvijek treba gledati trošak da li više plaćate održavanje nečega ili trošak, a nažalost vozila koja su danas nabavljena uglavnom su nabavljena za Ministarstvo unutarnjih poslova, znači radi se o gospodarskim vozilima i Ministarstvo pravosuđa znači radi se o gospodarskim vozilima koji pomažu u obavljanju dužnosti i MUP-a za obavljanje svojih djelatnosti i Ministarstva pravosuđa. Znači ne radi se o luksuznim vozilima za osobne potrebe.
Martina Dalić, replika.
Kolega Lalovac, ja ustvari imam jedno pitanje. govorili ste o proširenju i otvaranju novih poslovnih mogućnosti za leasing društva. Znači ovim se zakonom ukida ograničenje koje ih je sprečavalo da daju kredite. Jesam li to dobro? Ne, nisam. … [[Upadica se ne razumije.]] Aha ok, znači… … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, hvala.
Sad smo riješili i odgovor na repliku pa pitam izvjestitelja želi li podnijeti izvješće odbora? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Nadica Jelaš.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče ministra sa kolegicom, poštovane kolegice i kolege. Evo moram se čuditi ovako slabom interesu za ovako interesantnu temu kao što je leasing. Dakle, leasing kao oblik financiranja subjekata u nabavi kapitalne opreme, vozila i nekretnina u modernom poslovnom svijetu prisutan je više od 40 godina, a u Hrvatskoj se pojavljuje tek u drugoj polovici devedesetih s tim da je od 2001. bilježio vrlo snažan i dinamičan rast tako da financiranje leasingom postaje najvažnija alternativa bankarskom kreditiranju. A onda je potkraj 2006. donesen Zakon o leasingu kojim se po prvi puta u Hrvatskoj cjelovito uređuje djelatnost leasinga. Do tada naime ovo područje nije bilo regulirano posebnim zakonom. Leasing društva ali i porezni stručnjaci upozoravali su da je usvojeni Zakon o leasingu prerestriktivan i da ograničava njihov razvoj. Samo donošenje zakona utjecalo je na drastično smanjenje društava za leasing u Hrvatskoj obzirom da je zakonom propisano da se leasingom mogu baviti samo ona društva koja imaju HANFA-ino odobrenje za obavljanje poslova leasinga. Indikativno je da je neposredno prije donošenja Zakona o leasingu 2006. u Hrvatskoj bilo registrirano čak 66 leasing društava da bi se samo mjesec dana nakon njegovog donošenja njihov broj smanjio na 58, a do konca 2007. dakle godinu dana funkcioniranja zakona taj je broj smanjen na samo njih 26. Ovoga trenutka, dakle u Hrvatskoj posluje 25 leasing društava. Imovina tih društava vrijedna je preko 22 milijarde kuna, a u prošloj 2012. godini leasing društva ostvarila su dobit nakon oporezivanja u iznosu od 143 milijuna kuna što je vrlo pristojan rezultat. Od donošenja prvog Zakona o leasingu kao što sam rekla 2006. godine dogodilo se niz promjena zbog kojih je potrebno bilo nadograditi zakonodavni okvir tržišta leasinga. Svakako najvažnija promjena koja se dogodila i koja je na neki način neposredan povod donošenja ovog novog zakona je ulazak Republike Hrvatske u EU. Novi zakon omogućiti će da leasing društva registrirana u drugim članicama EU posluju i u Hrvatskoj bilo neposredno, bilo preko svojih podružnica, a naravno uz uvjet da dobiju suglasnost HANFA-e i licencu za rad. Isto tako i Hrvatska leasing društva moći će kročiti na tržište drugih članica Unije i poslovati pod jednakim uvjetima kao i domicilna društva. Drugi razlog donošenja zakona temelji se na uvažavanju činjenice da je dugotrajna recesija u Hrvatskoj financijski iscrpila gospodarstvo, ali i istopila značajan dio zarade banaka. Dakle, kao što reče kolega Vukšić banke nisu sve tustije, nego su sve manje tuste, ali su još uvijek tuste. Naime u prvih šest mjeseci ove godine u usporedbi sa istim razdobljem prethodne godine dobit banaka smanjena je 40%. Rizici bankarskog sektora konstantno se povećavaju. Trenutačno banke ne mogu djelomično ili u potpunosti naplatiti 10% kredita plasiranih građanima, a još daleko rizičnije im je financiranje gospodarstva. Nenaplativo je gotovo 27% plasmana, odnosno nominalno to je negdje oko 30-tak milijardi kuna. S 15% loših kredita hrvatske su banke statistički u sličnoj situaciji kao što su i banke u susjednim zemljama. Dakle, u Srbiji imamo 18,6% nenaplativih kredita, u Mađarskoj 15,8%, u Sloveniji 15,2%, u Bosni i Hercegovini 13,5%. Međutim, sreća je da eto za razliku od tih banaka u susjednim zemljama naš bankarski sustav je izvrsno kapitalizira pa se i naravno lakše nosi onda sa ovakvim problemima bar za sada. Pitanje je naravno do kada će to tako biti moguće. U svakom slučaju ocjena i procjena je Vlade da će se upravo zbog tih rizika dostupnost bankarskih kredita gospodarstvu smanjivati, pa je u takvom kontekstu naravno onda racionalno jačati druge financijske instrumente poput leasinga i osigurati barem djelomičnu kompenzaciju nedostajućeg kapitala. A po imovini kao što sam rekla kojom leasing društva raspolažu, te po rezultatima koje ostvaruju dakle nedvojbeno ta društva, ta leasing industrija ima potencijala. Osim toga leasing ima neke prednosti pred bankarskim kreditima, pa dozvolite eto da ih u ovoj situaciji istaknemo. Dakle, u djelatnosti leasinga nema tzv. sistemskog rizika. Ne postoji potreba zaštite disperziranog privatnog kapitala kao što je to slučaj recimo kod društava osiguranja ili pak u bankama koje prikupljaju depozite i rade velikim dijelom i s tuđim novcem. Dakle, sa štednjom građana. Nadalje, kod operativnog leasinga koji zapravo ima sva obilježja klasičnog najma predmet leasinga se za vrijeme trajanja leasinga vodi u bilanci davatelja leasinga što korisniku leasinga osigurava bolju likvidnost. Osobito je atraktivan leasing nekretnina jer objedinjuje prednosti vlasništva ali i najma. Dakle, pravni vlasnik predmeta leasinga je davatelj leasinga dok se korisnik leasinga koristi objektom koji je predmet leasinga. Mjesečna rata leasinga u pravilu je niža u usporedbi s ratom bankovnog kredita jer se rata leasinga prilagođava prihodima koji se ostvaruju iz korištenja predmeta leasinga. Dakle, glavna intencija ovog zakonskog prijedloga je ojačati leasing industriju i staviti njezine potencijale u funkciju gospodarskog razvoja, ali istovremeno dodatno pojačanim nadzorom ovog sustava od strane HANFA-e koja eto nadzire i taj nebankarski sustav onemogućiti bilo kakve udare na hrvatski financijski sustav. Jačanje djelatnosti leasinga namjerava se ostvariti sa nekoliko novina koje će leasing društva zasigurno pozdraviti. Prva novina je proširenje predmeta poslovanja leasing društava na način da im se omogućava ponovno davanje u najam i zakup objekata vraćenih iz leasing posla što je malo čas zamjenik ministra objašnjavao što do sad nije bilo moguće. Tipičan primjer takve situacije je na primjer prijevremeni prestanak leasing ugovora zbog nemogućnosti primatelja leasinga da do kraja otplati objekt leasinga. Druga novina ili druga pogodnost koju donosi prijedlog zakona je omogućavanje leasing društvima da financiraju i buduće objekte, dakle ne samo postojeće kako to propisuje sada važeći zakon. To znači da leasing društva mogu financirati i nekretnine u izgradnji. Jedna od ključnih novina ovog zakona je davanje mogućnosti da se poslovima leasinga bave i fizičke osobe što dosada nije bio slučaj. Dakle, dosada su se leasingom mogla baviti isključivo trgovačka društva. Naličje ovakvog proširenja djelatnosti u sektoru leasinga biti će povećanje rizika u poslovanju leasing kompanija pa je to bio razlog da se u zakon ugrade dodatni postupci nadzora nad leasing društvima. U tom smislu daju se znatno veće ovlasti HANFA-i s tim da su pravila za nadzor leasing društava koji će obavljati HANFA ujednačeni s pravilima za druge subjekte financijskog tržišta, dakle za mirovinske fondove itd. Nadzor HANFA-e može biti posredan i neposredan, a mjere koje HANFA može izreći utvrđene su u rasponu od izdavanja opomene pa sve do oduzimanja odobrenja za rad. Pred leasing društva postavljaju se i dodatni zahtjevi u pogledu uspostave sustava upravljanja rizicima pa će tako morati imati i strategiju i politiku i mjere za upravljanje rizicima, a morat će uspostaviti i internu reviziju i isto tako i unutarnju kontrolu. Zakon također detaljnije uređuje Registar objekata leasinga, poslovne knjige i povjerljive podatke. Dakle, zakon predviđa nešto liberalniji pristup povjerljivim podacima pa će konkretno leasing kuće lakše dolaziti do podataka vezanih uz počinjenje primjerice štete na vozilima u saobraćajnim nesrećama i slično. Zaključno, Zakon o leasingu doprinijeti će boljoj reguliranosti i povećanju stabilnosti tog dijela financijskog tržišta i to je zapravo onaj primarni razlog zašto klub SDP-a podržava ovaj zakonski prijedlog. Hvala lijepa.
Hvala. Branko Vukšić, replika.
Uvažena kolegice Jelaš nisam zabrinut za sudbinu banaka. Banke u Hrvatskoj su se toliko ugojile da mogu kao od šale otrpjeti 7 sušnih godina i neće im biti ništa dok je pitanje što će one koji su dužni bankama, a to su hrvatski građani, za 7 godina. Dobro znadete da su banke kupljene za šaku kuna, a da izvlače milijarde. Da Hrvatska država ima profite banaka, da su bile u našem vlasništvu koje su ostvarile od vremena otkada su kupljene tada ne bismo bili dužni niti kune.
Odgovor na repliku, Nadica Jelaš.
Dajmo na kraju današnjeg zaista napornog dana malo optimizma. Ipak, moramo reći da je taj naš bankarski sustav zbog svoje visoke kapitaliziranosti ipak u konačnici doprinio da ove teškoće koje zaista jesu velike prebrodimo ili ćemo biti u situaciji da prebrodimo nešto lakše. Dakle, da nije tako, da nemamo tako snažan bankarski sustav vjerujte bilo bi još puno teže.
Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasat ćemo sutra, a sutra u 9,30 počinjemo sa konačnim prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zadrugarstvu. A u 12,00 sati ćemo glasati o raspravljenim točkama. Želim vam ugodnu večer, doviđenja. SJEDNICA PREKINUTA U 21,12 SATI.
Prijedlog zakona o leasingu, prvo čitanje, PZ br. 459. Rasprava je zaključena. U skladu sa prijedlozima radnih tijela Hrvatskog sabora dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "1. Prihvaća se Prijedlog zakona o leasingu. 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim izjašnjenje. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno, sa 117 glasova, donesen predloženi zaključak.