Poštovane zastupnice i zastupnici. Hrvatski sabor je u prosincu protekle godine donio Odluku o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u Operaciji „Atalanta“ u skladu s kojom se u 2010. godini upućuje do pet pripadnika naših Oružanih snaga uz mogućnost rotacije. Sudjelovanje u Vojnoj operaciji Europske unije „Atalanta“ Republika Hrvatska potvrđuje svoj strateški cilj, a to je članstvo Europskoj uniji i time daje doprinos sposobnostima Europske unije za upravljanje krizama. Isto tako angažmanom u Operaciji „Atalanta“ Republika Hrvatska dokazuje svoju spremnost aktivno doprinositi jednom od dugoročnih ciljeva Europske zajedničke vanjske sigurnosne politike, a to je potpora miru i sigurnosti u području Afrike. Uzimajući u obzir vrstu i opseg sudjelovanja Oružanih snaga Republike Hrvatske u operaciji „Atalanta“ postojala je potreba daljnjeg detaljnog uređenja pravnog položaja, te prava i obveza naših Oružanih snaga, sklapanjem dvostranog međunarodnog ugovora između Republike Hrvatske i Europske unije. Sporazumom se predviđa odnosno uređuju se pitanja vezana za sudjelovanje Hrvatske u Operaciji „Atalanta“ te nesmetano obavljanje zadaća naših pripadnika naših Oružanih snaga u sastavu ove Operacije, kao što su primjerice pravni položaj snaga, uvjeti transfera uhićenih i pritvorenih osoba u cilju njihovog kaznenog progona, zaštita klasificiranih podataka, zapovijedanje te financijski aspekti sudjelovanja. Sudjelovanje u međunarodnim mirovnih operacijama u skladu se sa strateškim opredjeljenjem Republike Hrvatske, i time se naša država svrstava u odgovorne članice međunarodne zajednice koji su spremni preuzeti svoj dio opće sigurnosti. S obzirom na prirodu postupka potvrđivanja međunarodnih ugovora u kojima država i formalno izražava spremnost da bude vezana već potpisanim međunarodnim ugovorom, kao i na činjenicu da se u ovoj fazi postupka u pravilu ne mogu unositi izmjene ili dopune u tekst međunarodnog ugovora, predlaže se ovaj prijedlog zakona raspraviti pred ovim domom i prihvatiti ga po hitnom postupku objedinjavajući prvo i drugo čitanje. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Ante KOtromanović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, gospodine tajniče, kolege iz Ministarstva obrane, kolege zastupnici. Svega nekoliko riječi o ovom Prijedlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Hrvatske i Europske unije u sudjelovanju naših snaga u sada već poznatoj Operaciji „Atalanta“. Mi smo već prije raspravljali ovdje i dali smo suglasnost, suglasnost da nekolicina naših časnika može sudjelovati u ovoj operaciji koja je važna, čuli smo od tajnika Ministarstva obrane, a čuli smo i prije razlozi koji su nas motivirali da donesemo odluku da uključimo naše časnike, prvenstveno mornaričke časnike u operaciju „Atalanta“ uz obale, odnosno mora Somalije. Da bi uspješna bila vojna operacija prije svega je potrebno dati jedan precizan politički okvir, mi ga imamo, mi smo čuli da taj okvir imamo, Međunarodna zajednica, prvenstveno Europska unija je sa snagama NATO-a također su donijeli političku odluku i okvir da se spriječi pljačke, uz obale Somalije, otmica brodova, otmica ljudi i sve ono što ide uz takve aktivnosti. Politički okvir smo dobili, vojska da bi imala jasan cilj ona mora imati znači taj politički okvir, oni su napravili svoje vojne ciljeve i imaju svoje jasne zadaće, i sa te strane u ovom samom Sporazumu je to jasno i korektno napravljeno i tu ćemo to sve skupa kažem samo podržati. Da bi sama operacija bila uspješna potrebno je napraviti nekoliko stvari, prvo tu je zakonski okvir za djelovanje koji smo dobili, imamo ga ovdje, mislim da u tom kontekstu ne trebamo ništa posebno, imamo na Hrvatskom i Engleskom jeziku, to je špranca mi možemo sada diskutirati posebno o 7. članku da li je to baš najpogodnije za naše snage za Republiku Hrvatsku ali ja mislim da je okvir solidan i da tu nemamo što posebno nadodavati. Druga stvar, to je vrlo bitno, to je priprema i edukacija časnika. Priprema se radi bez obzira da li ide pojedinac ili veća skupina ljudi, ona se mora napraviti na samom terenu, napravi se u matičnoj zemlji u bazi, to su nekolicina časnika, iskusni časnici koji su to već apsolvirali i oni su spremni i oni mogu napraviti jako puno, u promociji Hrvatske vojske, Republike Hrvatske na ovim zadaćama koje su dobili. Također treba napraviti edukaciju samih časnika, pripremiti zemlju u koju idu…, u koju idu, ja mislim da je to već uhodana špranca Ministarstva obrane i glavnog stožera i da tu ti ljudi, s ove pozicije, pogotovo što ovo nije u tom smislu opasna, teška zadaća kao angažman naših snaga u Afganistanu, da ćemo biti na kraju jako zadovoljni sa rezultatima dobivenim dole, a biti će to bitno i za nas i za časnike koji su dole da steknu iskustvo u radu, na primjer na jednom ratnom brodu koji je možda potpuno drugačiji od naših brodova, u samom zapovjedništvu koji idu, vidjet će način planiranja, način djelovanja i način života i rada u takvim sredinama. Treća i možda najbitnija stvar to je logistička potpora, kaže, kako se radi o nekolicini časnika, mislim da će to biti puno lakše održavati, puno lakše smo se i pripremili za samu zadaću. I npr. za razliku od Afganistana gdje smo imali gore problema određenih. Vidjeli smo zadnji puta gore upravo sa logističkom potporom i da je ona naravno jako bitna i važna i u ovom kontekstu također je izvodiva i ostvariva i tu ne trebamo očekivati određene probleme u samoj realizaciji zadaće. Neću kažem puno trošiti riječi. Klub SDP-a će poduprijeti angažman naših časnika u sudjelovanju u ovoj operaciji. I ono što želim reći na kraju, da tim ljudima želim uspjeh, sreću i naravno dolje dobro more i sretan povratak kući u Hrvatsku nakon završetka zadaće. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, dame i gospodo. Evo dozvolite nekoliko riječi o prijedlogu ovog zakona kojim Hrvatski sabor treba potvrditi sporazum koji je potpisan između Republike Hrvatske i Europske unije o sudjelovanju Republike Hrvatske u vojnoj operaciji Europske unije koja ima za cilj odvraćanje, prevencija i sprečavanje djela piratstva i oružane pljačke uz obalu Somalije. Svakako klub HDZ-a će poduprijeti prijedlog zakona. Ali mislim isto tako da je možda potrebno nešto više reći kada naši ljudi odlaze u ovakve mirovne operacije, bez obzira da li se radi o operacijama UNa-a, Europske unije ili NATO-a. Potpora hrvatske javnosti tim odlukama Hrvatskog sabora zaista će ovisiti u kojoj mjeri hrvatska javnost potpuno razumije probleme s kojima se međunarodna zajednica susreće i zbog čega čitava međunarodna zajednica sudjeluje u ovakvim mirovnim operacijama. I zbog toga bih možda rekao nekoliko riječi o tom širem kontekstu čak i u ovom konkretnom slučaju. Mislili smo da su razbojstva, pljačke, prepadi na moru dio naše prošlosti. No, međutim to više nije istina. To je dio naše stvarnosti, možda brutalna, svirepa, brutalnija nego što je to nekada bilo. Moderna oprema, moderni materijali, tehnologije oružane, bande, teroristi, zaista kroz te operacije ugrožavaju interese međunarodne zajednice u širem kontekstu. Nije to samo sigurnosno pitanje, ja bih rekao možda je to najmanje sigurnosno pitanje, to je i političko pitanje, ali svakako ono što nije istaknuto to je i gospodarsko pitanje. To je i ekonomsko pitanje i ekonomski problem. Mi smo svjesni da 20 tisuća plovila velikih brodova koji prolaze kroz Adenski zaljev, svim onim teretom naftom, plinom itd. su dio međunarodne svjetske trgovine. Takve oružane pljačke definitivno ugrožavaju svjetsko ekonomski poredak. Reći ću samo nekoliko brojeva. Osiguranje tankera koji prolaze kroz ovo područje nakon učestalih prepada su drastično porasla i iznose više od 500 tisuća dolara po jednom brodu. Sve to svakako ima ne mali utjecaj na cijenu nafte, na sigurnost i indirektno sve to ima utjecaja i na globalnu svjetsku ekonomiju, na stanje na burzama. Pa prema tome, moramo biti svjesni da ti poremećaji koji se dešavaju tamo negdje daleko uz obale Somalije na neki način utječu i na našu gospodarsku sigurnost. I zbog toga je itekako važno znati i razumjeti taj širi kontekst kada Hrvatski sabor donosi odluke, a hrvatska javnost sve to promatra i pita se koji je naš interes. Postoji itekako veliki i značajni interes, jer globalna ekonomija često govorimo kriza u Hrvatskoj je dio i refleksija onoga što se dešava u svijetu. I ovom slučaju o tome treba voditi računa. I zbog toga su Ujedinjeni narodi i Vijeće sigurnosti nizom rezolucija, Rezolucijom 18/14, 18/16 itd. poduprijelo aktivnosti i UN-a i NATO-a i drugih međunarodnih organizacija kako bi se uspostavila sigurnost koja je potrebna kako bi normalni svjetski, gospodarski sustav mogao funkcionirati. To je u ovom konkretnom slučaju dio i europske sigurnosne i obrambene politike čiji će dio vrlo skoro postati i Republika Hrvatska. I u tom smislu isto tako treba gledati na ove odluke koje donosimo u Hrvatskom saboru. U objašnjenju dan je jedan opći kontekst i mislim da ga je potrebno isto tako naglasiti. Sudjelovanjem u ovakvim mirovnim operacijama koje su u skladu sa strateškim opredjeljenjem Republike Hrvatske, naša država tj. Republika Hrvatska svrstava se među odgovorne članice međunarodne zajednice koje su spremne preuzeti svoj dio tereta opće sigurnosti. U ovakvim raspravama u Hrvatskom saboru te je činjenice potrebno istaknuti. Zašto? Potpora hrvatske javnosti ne može biti automatizam. Trebamo slati vojnike u Afganistan. Zašto? Isto tako postoji širi kontekst i indirektno interes Republike Hrvatske da i to radim, neću sada govoriti o proliferaciji droga i o nekim drugim efektima. Republika Hrvatska svim onim što čini u svojoj vanjskoj politici profilira se kao poudan partner međunarodnoj zajednici. Ona na taj način ojačava svoj politički i vojni kredibilitet, kao ne samo država članica NATO-a, nego vrlo skoro i Europske unije. Sve to pridonosi stjecanju iskustava, posebno kao što je prije rečeno itekako su ta iskustva važna u području planiranja, implementiranja, zajedničkih operacija multinacionalnih snaga. To se ne može naučiti u Republici Hrvatskoj, to se može jedino naučiti sudjelovanjem u takvim međunarodnim operacijama. I one su iz tog aspekta važne, jer naši časnici i naši vojnici, dočasnici koji sudjeluju u takvim mirovnim operacijama jačaju taj svoj međunarodni profil, lakše komuniciraju, stvaraju prijateljstva. I ta povezanost Republike Hrvatske sa širom međunarodnom zajednicom itekako jača i kroz taj oblik međunarodnih operacija, vojnih u kojem ovaj čas sudjeluje preko 400 naših pripadnika. Hrvatski sabor kao što ovdje piše donio je 3. travnja 2009. godine odluku o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u skladu s kojom se Operacija Atalanta u 2009. upućuje do 5 pripadnike Oružanih snaga Republike Hrvatske uz mogućnost rotacije. Sporazum između Republike Hrvatske i Europske unije o sudjelovanju Republike Hrvatske u vojnoj operaciji Europske unije potpisan je 27. srpnja prošle godine u Bruxellesu i potpisao ga je izvanredni opunomoćeni veleposlanik Republike Hrvatske gospodin Baričević u statusu šefa misije Republike Hrvatske pri Europskoj zajednici. To su važne činjenice koje treba istaknuti prije samog glasanja. Ovaj časa se naša tri časnika nalaze u tom prostoru. Jedan pripadnik Oružanih snaga Republike Hrvatske nalazi se na ratnom brodu francuskom, jedan se nalazi na ratnom brodu belgijskom a treći se nalazi u zapovjedništvu tj. u operativnom središtu zapovjedništva operacije u Velikoj Britaniji. Kao što je i ovdje rečeno ovim sporazumom regulirana su vrlo pragmatična pitanja koja se odnose na način sudjelovanja u operaciji, definira se pravni položaj snaga odnosno naših časnika, definiraju se procedure koje se odnose na raspolaganje klasificiranih podataka, sustav zapovijedanja kao i financijske aspekte. Iz svega toga klub HDZ-a dat će potporu potvrđivanju ovog sporazuma između Republike Hrvatske i Europske unije glede sudjelovanja naših časnika u ovoj važnoj operaciji koja predstavlja dio europske obrambene i sigurnosne politike. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici. ... [[Upadica se ne čuje.]] Nema ga. Naš. Na strani 1. se kaže da je sudjelovanje u međunarodnim mirovnim operacijama u skladu sa strateškim opredjeljenjima Republike Hrvatske čime se naša država svrstava među odgovorne članice međunarodne zajednice koje su spremne preuzeti svoj dio tereta opće sigurnosti. Kaže se da Republika Hrvatska trenutno u mirovnim misijama ima angažirano ukupno 424 pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske a broj se kreće u granicama utvrđenim dugoročnim planom razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske od 2006. do 2015. Ja mislim da za nikoga od nas ovdje u ovome domu recimo to ne može biti sporno, ne može biti sporno niti naše sudjelovanje u mirovnim misijama. Bilo bi sporno presijecati neke koridore, ali pustimo sad to neću s time polemizirati. Znači, ne može biti sporno. Zašto? Zato jer Hrvatska je svojedobno primala vojnu pomoć i ja mislim da je isto tako obvezna uzvratiti vojnom pomoći drugim državama. Po nekim laičkim izračunima ovih 424 vojnika izvan Republike Hrvatske Hrvatsku na godišnjoj razini ili državni proračun svejedno, poreske obveznike košta oko 400 milijuna kuna. To je gotovo gospodo 1/10 vojnog proračuna. Tih 400 milijuna kuna možemo eto izraziti u ekvivalentu 55 milijuna eura ili 80 milijuna USA dolara. Znači, u ovom trenutku kada je riječ o sudjelovanju u ovakvim misijama Hrvatska apsolutno daje svoj maksimum. I u ovu vojnu misiju znači ATALANTA Hrvatska ili u njoj je prisutna danas sa svoja tri vojnika ili sa tri građanina ili tri časnika. Ono što mene brine to je naš angažman u Afganistanu. Da se mene pita svih tih 300 vojnika trenutno bi išlo kućama jer moje je mišljenje da je misija u Afganistanu izgubljena misija, da ćemo tamo proći kao Rusi po intervenciji kad je to bilo 78., ne mi nego NATO. Međutim, da se vratim sada na ovu Somaliju. Na strani 6. ovoga ugovora ili bolje rečeno sporazuma između Republike Hrvatske i Europske unije kaže se, citiram da je Vijeće Europske unije usvojilo zajedničku akciju o vojnoj operaciji Europske unije radi pridonošenja, odvraćanja, prevencije i sprječavanja dijela piratstva i oružanih pljački uz obalu Somalije nazvana je operacija ATALANTA. Na strani 7. se kaže, citiram da Republika Hrvatska pridružuje se zajedničkoj akciji u vojnoj operaciji Europske unije radi pridonošenja odvraćanja, prevencije sprječavanja dijela piratstva i oružane pljačke uz obalu Somalije i bilo kojoj zajedničkoj akciji ili odluci koju Vijeće Europske unije odlučuje o proširenju vojne operacije EU upravljanja krizom u skladu sa odredbama ovog sporazuma i bilo kojim potrebnim provedbenim dogovorima. A na strani 9. kada govorimo o zapovijedanju članak 5. onda se navodi recimo da sve snage, osoblje koje sudjeluju u vojnoj operaciji Europske unije upravljanja krizom ostaju pod punim zapovjedništvom svojih nacionalnih tijela što je apsolutno dobro. Znači, sve te odredbe da ih sada ne prepričavam ili ne citiram ne mogu za nikoga biti upitne. Međutim, ono što ja osobno ne mogu nikako razumjeti kako je moguće da svijet, da Sjedinjene Američke Države, da Europska unija, NATO, Francuska, ne znam tko sve ne ne mogu kontrolirati prilike u tom dijelu svijeta i to ne na kopnu, to bi čak i razumio nego na moru. Ja jednostavno ne mogu shvatiti da uz prisutnost svih tih velikih svjetskih flota pa tamo je američka flota vis a vis Iraka, Irana, Afganistana, engleska flota, francuska flota. Znači da uz sve te moguće salite, ratne brodove, avijaciju koju svijet tamo ima koncentriranu, uz sve te američke baze u Kuvajtu, Saudijskoj Arabiji itd. znači kako je moguće da nije moguće kontrolirati ne znam prolaz brodova uz taj afrički rog koji dalje idu prema Suezu, prema Europi i tome slično. Ja to jednostavno ne razumijem i onda nam se dogodi recimo otmica broda od nekih 300 metara normalno natovarenih naftom. Malo prije je moj prethodnik ispred kluba HDZ-a rekao da u tom dijelu mora godišnje prođe oko 20 tisuća raznih brodova. Ako to podijelimo sa 365 znači negdje oko 54 broda dnevno. Nemoguće je da se to na neki način ne može kontrolirati, to nije logično. Brodovi svi plove određenim striktno zadanim rutama, sve se to najavljuje, plovi u određeno vrijeme. Svaki prolaz rekoh se najavljuje, mi želimo pokoriti jedan Afganistan a ne možemo 2010. stati na kraj gusarima uz Somaliju koji, zamislite, u nekim uvalama znaju držati usidreno po 15, 20, 30 brodova kao da su ono veliko, Samsung ili Hyundai brodogradilište u Južnoj Koreji. Znači, kako da se to jednostavno ne može vidjeti iz zraka preko satelita, googlea ili ne znam koga? Ili se netko svjesno želi igrati sa cijenom nafte ili se igra sa dizanjem cijena osiguravajućim, tih naknada za osiguravajuća društva puštajući pirate da čine to što čine. Međutim, nema veze, o tome neka se neka druga tijela time bave. Mi ćemo isto tako, kao i moji prethodnici, u klubu IDS-a glasati za tu misiju, ali doista trebalo bi nam možda i objasniti kako je moguće da u nekoj uvali stoji parkirano ili usidreno, svejedno, 20, 30 brodova i da se ništa ne dešava. Kako je moguće oteti brod u prisustvu tolike koncentracije vojske, paza i tome slično. No, bilo kako bilo rekoh i klub IDS-a apsolutno podržat će ovaj sporazum između Republike Hrvatske i Europske unije o sudjelovanju naših vojnika ili časnika, svejedno, u toj misiji Atalanta koja se vodi uz tu obalu Somalije.
Hvala. Na redu je klub HSS-a, gospodin Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi predstavnici Ministarstva obrane, kolegice i kolege zastupnici. Na početku naše rasprave želimo reći da klub Hrvatske seljačke stranke podržava predmetni tekst zakona, odnosno ovog sporazuma jer je Republika Hrvatska svoju vanjsku i sigurnosnu politiku, uključujući vojnu operaciju uz obalu Somaliju, pod nazivom Atalanta usklađuje sa stajalištima i djelovanjem Europske unije. Također, sudjelovanje u navedenoj vojnoj operaciji od proljeća ove godine nedvojbeno je potvrda zrelosti kako države koja ih šalje, tako i razvijenosti i sposobnosti Oružanih snaga Republike Hrvatske koje u njima sudjeluju. Ujedno, potvrđivanjem ovog sporazuma, a time i novih zadaća bitno se osnažuje politički i vojni kredibilitet Republike Hrvatske u međunarodnom okružju. Na taj način Oružane snage Republike Hrvatske stječu nova važna iskustva iz područja provedbe zajedničkih ciljeva u operacijama multinacionalnih snaga. Nadamo se da će Vlada sa svojim tijelima pravovremeno izvršiti sve potrebne aktivnosti i zadaće iz sporazuma s međunarodnim partnerima u cilju učinkovite provedbe obaveza koje se očekuju od Republike Hrvatske. Također, još jednom pozdravljamo nastojanje Vlade iznijeta od strane predstavnika Ministarstva obrane koji na temelju dosad naučenih lekcija žele učiniti zaokret u pogledu smanjenja broja mirovnih operacija u smislu okrupnjavanja snaga s ciljem olakšavanja opsluživanja odnosno servisiranja te povećanja sigurnosti naših pripadnika koji sudjeluju u niz drugih operacija. Ovim sudjelovanjem profiliramo se kao pouzdan partner koji zna odgovoriti različitim izazovima, a ovim radnjama ojačavamo vojni kredibilitet Republike Hrvatske i kod zemalja članica Europske unije. Oružane snage Republike Hrvatske ovim sudjelovanjem testiraju svoju sposobnost za vođenje udaljenih logističkih i zahtjevnih operacija. Sudjelovanjem u operaciji Atalanta još jednom dokazujemo svoju spremnost i aktivno doprinosimo dugoročnim ciljevima zajedničke vanjske i sigurnosne politike Europske unije. Na kraju naše rasprave još samo želimo pohvaliti i pozdraviti sve pripadnike Oružanih snaga Republike Hrvatske, policije te civilno osoblje koje sudjeluje u mirovnim operacijama širom svijeta na aktivnostima kojima se postiže očuvanje mira i pruža druga humanitarna pomoć. Klub Hrvatske seljačke stranke dati će potporu ovom prijedlogu zakona. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite, gospodine zastupniče. Možete i sjediti da bi vam malo bilo lakše zbog vaše…
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče, na vašoj uviđavnosti, ali nije mi problem stajati tako da ću, već sam zahvalan na tome što ste mi dopustili da odavde s mjesta govorim, a ne za govornicom. Već smo prošle godine imali raspravu u svezi operacije Atalanta, a ne Atlanta kako mnogi govore, a radi se dakle o misiji Europske unije kojom se prema ovom narečenom tekstu radi o pridonošenju odvraćanja, prevenciji i sprečavanju dijela, samo dijela piratstva i oružane pljačke uz obalu Somalije. Dakle operacija Atalanta, dakle uz onaj afrički rog na istočnoj obali kontinenta, crnog kontinenta Afrika. I tada u raspravi, dakle u prošloj godini kao i sada, klub HDSSB-a je bio nesuzdržan nego jasno protiv sudjelovanja hrvatskih vojnika u toj operaciji. Razlozi zbog kojih je to bilo, ja ću ih ponoviti i danas, je taj što je to misija Europske unije. Mi smo evo u, da kažem, pretpristupnim pregovorima sa Europskom unijom. Brodovi koji plove, kako je rekao kolega Kajin, uz istočnu obalu Afrike nisu kutije šibica, brodovi kojih ima oko 50 dnevno, a onda kada pomnožimo sa 365 dana je to vrlo impozantna brojka. Mi se sjećamo konvoja na Atlantiku u vrijeme 2. svjetskog rata kada su bili brodovi zaštićeni trgovački sa vojnom komponentom i uredno su prevozili i prenosili materijal iz slobodnih Sjedinjenih Američkih Država, ratom nezahvaćenih, u Europu. Zato je zaista danas pomalo čudnovato da evo i od naše da kažem zemlje, naše države, Republike Hrvatske se u neku ruku očekuje također jedna vojna pripomoć u ljudstvu za ovakve velesile vojne kojima je sasvim sigurno stalo do prijevoza i dakle goriva i svih ostalih materijala sa istoka prema Sueskom kanalu i Mediteranu pa nadalje prema zapadnoj i sjevernoj Europi. S obzirom da sa Europskom unijom i pokazujemo stalno dobru volju i dobre namjere i dobru vjeru o prijamu Hrvatske u Europsku uniju stalno i zadnjih, posljednjih ovih dana imamo problematiku koja se stalno veže uz određena poglavlja i Hrvatska nije članica Europske unije, a evo ja neću reći da se mora sa rogatim bosti. Ali evo, Hrvatska je kako vidim iz većine ovih rasprava po klubovima pristaje uredno da pošalje svoje vojnike u jednu misiju koja je u najmanju ruku rekao bih čudnih namjera. To je samo zapravo prevencija, odvraćanje kako piše u tekstu ovoga prijedloga zakona. Dakle, odvraćanje od piratstva i oružane pljačke. Danas u vrijeme sofistificirane tehnologije, u vrijeme dakle satelitske ere itd. ne može se sakriti, 5, 10, 15 brodova kao da su to kažem kutije šibica pa ih se ne vidim. I zaista nije jasno kako uopće je moguće odvesti 300 km nekakav brod iz Indijskog oceana u nekakvu skrovitu uvalu, lučicu ili luku i da bi se onda ucjenjivalo vlasnike ili pak države čiji su, gdje su brodovi registrirani. Radi li se tu zapravo i o određenoj sprezi, radi li se tu o igrama u svezi cijena nafte na svjetskom tržištu ili nešto drugo. Radi se i o tome da mi nismo članica Europske unije i ne znamo kada ćemo biti da se ne zavaravamo ovdje, znamo da smo imali obećanja razno raznih. 2010., 2011., 2012., 2013. itd. a evo mi nekako snishodljivo i uredno izvršavamo šta god se od nas zatraži pa evo šaljemo i vojnike u jednu neizvjesnu misiju u Indijski ocean, časnike naše. Ja znam da je naša vojska spremna, znam da naša vojska ima iskustva, znam da je cijenjena u svim svjetskim vojnim, kod svjetskih vojnih analitičara, znam da je dakle ona potpuno spremna. Ali s obzirom na ove činjenice koje sam iznio i s obzirom da smo stalno tu negdje blizu Europske unije, a nikako u nju i pitanje čekaju li se i ostale zemlje tzv. Zapadnog Balkana, a vidimo da se štošta događa u europskoj i svjetskoj politici. Klub HDSSB-a neće podržati ovaj prijedlog sporazuma Hrvatske ili ... [[Govornik se ne razumije.]] sporazuma Hrvatske i Europske unije o slanju Hrvatskih vojnika u misiju "Atalanta" u blizini somalske obale ili afričkog roga kako god to hoćete. Hvala vam lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prije toga ispravak gospodin Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Ma samo bih ispravio kolegu Grubišića. On je rekao citiram da je to misija čudnih namjera. Nije to misija čudnih namjera. To je jedan dosta veliki problem. Prošle godine na zasjedanju parlamentarne Skupštine NATO-a ta piraterija je bila jedna od glavnih tema. Ne radi se o ovim kalkulacijama koje se ovdje spominju. Zaista to nije jednostavno riješiti, nije to tako jednostavno. Radi se o malim brzim brodovima, radi se o nesređenoj situaciji u Somaliji u tim zemljama i tu je problem. Inače se radi o tim piratima koji su živa sirotinja koje ponekad čak bolje da ih uhvatite, bolje žive onda nego dok su u tim brodovima. Ali ukoliko budemo mi kao Parlament stavljali u sumnju, dakle da se radi o čudnoj namjeri mislim da bi mogli doći do krivih zaključaka, a i neki drugi bi mogli doći do krivih zaključaka.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Tonino Picula. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodo iz Ministarstva obrane, kolegice i kolege. Upravo o ovome što je sada navijestio zastupnik Jurjević mislim da bi trebalo pokloniti dodatnu pozornost kako bi se bolje razumjeli i motivi i sadržaji ove mirovne operacije o kojoj raspravljamo u Hrvatskom saboru. Međutim, ja bih podsjetio da smo jučer imali raspravu o dva zakona koja smo dakle raspravljali, a tiču se suradnje sa našim neposrednim susjedom Srbijom na poboljšanju sigurnosnih prilika. Mislim da treba podržati i ovaj prijedlog zakona koji će osigurati hrvatski doprinos u uspostavi reda u jednom samo prividno udaljenom dijelu svijeta. Prije godinu dana Europska unija pokrenula je antipiratsku misiju "Atalanta" ispred obala Somalije. Ta mirovna operacija obuhvaća zaštitu brodova u sklopu svjetskog programa za hranu, zaštitu trgovačkih brodova koji plove u tom području uključujući i nadzor obalnog područja Somalije, te poduzimanje nužnih koraka kao što je upotreba sile. Iako je problem piratstva trajao duže vremena u rujnu 2008. godine somalijski gusari su prvi put ispalili projektile na francuski tunolovac koji je plovio na velikoj udaljenosti od 420 nautičkih milja od obale. Brod je uspio pobjeći, ali cjelokupna europska flota tunolovaca koja djeluje u zapadnom dijelu Indijskog oceana morala se povući prema Sejšelima. Vjerojatno da pojasnimo motive dakle ove akcije. Riječ je o 55 francuskih i španjolskih brodova, 2000 zaposlenih ribara i 200000 tona ulovljene ribe. Područje gusarenja, Adenski zaljev, strateški prolaz između Indijskog oceana i Crvenog mora tada je kvalificirana kao najopasnija zona na svijetu. Moramo znati da polovica nafte i plina prolazi tim pomorskim putem između Somalije i Jemena, a svake godine tu količinu nafte prevozi 16000 brodova, odnosno 40 brodova na dan. Prema podacima međunarodnog pomorskog ureda somalijski su gusari od siječnja do listopada 2008. godine uspješno izveli 60 napada i naplatili više od 18 milijuna eura, a prema Ekoteriji internationale nevladinoj organizaciji za okoliš koja nadgleda ilegalne pomorske aktivnosti u regiji somalski gusari su izveli 126 napada već do sredine prošle godine od čega 44 uspješne otmice brodova. Vojnici iz zemalja Europske unije nemaju isključivo zadatak zastrašivanje pirata. Oni napadače smiju i uhititi, te zaplijeniti njihove brodove i opremu. Ne smiju ih proganjati na kopnu već isključivo na moru. Međutim, kao što je rečeno ali nedovoljno jasno gusarstvo je samo dio problema, vrh ledenog brijega, jer duboki uzroci gusarstva nalaze se u političkoj, ekonomskoj i socijalnoj krizi na tom području, a ne na moru. Drugim riječima problemi sa somalijskim piratstvom nalaze se na kopnu. Somaliju koju nazivaju zemljom bez države i nakon gotovo 20 godina nema stabilnu vladu, u zemlji razrušenoj u građanskom ratu oko 4 milijuna ljudi neposredno ovisi o međunarodnoj humanitarnoj pomoći, dakle kao jedno cjelokupno stanovništvo Republike Hrvatske. To gusarstvo je početkom 2000-ih obuhvaća svega nekoliko 10-aka ribara ili bivših obalnih čuvara koji su djelovali ovisno o prilikama, ali u međuvremenu se razvilo i razgranalo. Tko se bavi gusarstvom? To su ponajprije mladi ljudi koji su gladni i ne boje se smrti. To pridonosi preživljavanju tisuće obitelji u zemlji bez ekonomije i administracije. Uzimanje talaca tamo je postalo gotovo pa industrija, s naručiteljima, financijskim mrežama, ekipama za otmice, s brodovima s kojih se puštaju čamci koje radari ne mogu otkriti, katkad evo i na nekoliko stotina milja od obale. Broj piratskih napada raste, a novcem od otkupnina kriminalci su modernizirali svoju opremu. Kupili su veće brodove kojim mogu presretati plijen i na otvorenom moru. Područje koje kontrolira misija Atalanta je veliko čak 5 milijuna kilometara kvadratnih, a to je otprilike površina Europske unije. Prema raspoloživim podacima oblasti iz koje se pokreću gusarske aktivnosti dobiva postotak od svake otkupnine. Novac što je interesantno odlazi i u javnu potrošnju tog područja, uključujući u bolnički i školski sustav. Te su otkupnine u posljednje vrijeme narasle sa 2, 3 milijuna na 4 milijuna dolara mjesečno. Zahvaljujući uspostavi svojevrsne gusarske burze i povećanom broju ulagača u gusarstvu, takvu agilnost ulagača i izvođača najbolje opisuje stav jednog od organizatora te gusarske burze koji kaže neka nas koalicija koja nas progoni samo radi svoj posao, mi nemamo briga jer naš moto je u poslu otmi ili umri. Podsjećam, kolegice i kolege, uz obalu Somaliju godišnje se preveze oko 12% globalnog morskog tereta. Rezolucija 18/16 Vijeća sigurnosti iz lipnja 2008. bio je prvi znak međunarodne mobilizacije protiv gusarstva. Tom rezolucijom se dokida konvencija UN-a o pravu mora usvojena 1982. godine u Montegu Bayu na koji se mi vrlo često pozivamo u Hrvatskom saboru kad dokazujemo naše pravo na more u Piranskom zaljevu. Tim je sporazumom bio priznat suverenitet obalne države nad njezinim teritorijalnim vodama kao u ekonomskom pojasu od 200 milja. Represalija protiv gusarskih djela bila je dopuštena samo na otvorenom moru, a sada je ulazak ratnih brodova dopušten u teritorijalne vode Somalije. Europska unija je početkom prosinca prošle godine produžila misiju Atalanta za još godinu dana, a proširene su i ovlasti misije. Sada je mandat proširen i na prostor ilegalnog ribarenja. Bilo bi dobro kada bi Europljani mogli dobiti pomoć i od Afrikanaca u ovoj misiji, Europska unija namjerava obučiti oko 3 tisuće somalskih vojnika iz zemalja afričke unije za borbu protiv pirata. Također i na kopnu. Konačna odluka o tome još nije donesena. Kolegice i kolege, dobro se prisjetiti da je pred 10-ak godina u rujnu 1999. Hrvatska po prvi put poslala u mirovnu misiju UN … [[Govornik se ne razumije.]] u Sierra Leone 10-ak svojih časnika u svojstvu … [[Govornik se ne razumije.]] vojnih promatrača UN-a. Danas od ukupno 18 mirovnih misija UN-a Republika Hrvatska sudjeluje u njih 15 i ima angažiranih 424 pripadnika oružanih snaga. Mislim da bi Hrvatska sudjelovanjem u operaciji Atalanta doprinijela internacionalizaciji uspostave mira, umjesto internacionalizaciji širenja rata, a što je zakonita posljedica intervencija pojedinačnih protagonista. Hvala lijepa.
Hvala. I gospodin zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsjedniče, gospodo predstavnici Ministarstva obrane. Naime, nakon hladnog rata smanjen je broj pomorskih patrola što je omogućilo organiziranost piratstva, a poglavito na uskim tjesnacima kao što su Malijski zaljev i Adenski zaljev. Piratstvo u Somaliji čini 30% svjetskog piratstva, što je 2006. godine zabilježeno 239 piratskih napada, 2007. godine 263, znači povećao se. Rezolucijom Vijeća sigurnosti iz 2008. godine, a i odlukom Europske unije kako bi se zaštitili trgovački brodovi koji prevoze hranu za Somaliju, angažirane su europske snage u sastavu 14 brodova, 3 zrakoplova iz sastava oružanih snaga Velike Britanije, Francuske, Grčke, Španjolske, Njemačke i Švedske, pod zapovijedanjem kontraadmirala Petera Hudsona iz britanske kraljevske mornarice. Hrvatski sabor 3. travnja 2009. godine donio je odluku o sudjelovanju pripadnika oružanih snaga u operaciji Atalanta. U operaciju Atalanta upućuje se do 5 pripadnika uz mogućnost rotacije, sa zadaćom odvraćanja i prevencija i sprečavanja dijela piratstva i oružane pljačke uz obalu Somaliju. U operaciju Atalanta upućuju se pripadnici hrvatske ratne mornarice, znači časnici ili dočasnici. Danas smo čuli dosta i sličnih, a i različitih mišljenja oko te operacije. Naime, po svemu onome što sam uspio pročitati u ovih 2 mjeseca koliko smo imali na raspolaganju za pripremu za ovaj dio, ti gusari su najsiromašniji sloj somalijskog naroda, ali zasigurno da taj siromašni narod ne može imati tako brze pokretne brodove i glisere i tako dobro naoružani, što upućuje na to da je to ipak na kopnu organizirano sa od strane, organizirano od strane određene mafije, odnosno određenih poslova koji su taj dio posla uključili tu jadnu sirotinju koja treba zaraditi za kruh, a da bi ovi na ovim burzama o kojima se danas govorilo, odnosno krajnja korist najviše bi dopalo kriminalcima i mafijašima. Mislim da je upućivanje naših 5 dočasnika, odnosno časnika u tu operaciju jedno novo iskustvo za naše pripadnike Hrvatske ratne mornarice, koji su se uključili i poslije Domovinskog rata u Hrvatsku ratnu mornaricu i nisu imali tih ratnih iskustava kao što su i ljudi koji su otišli, koji su mladi završili, ljudi koji su završili škole tek 2000. i 2002., 2003., 2004. i 2005. godine da im je to veliko iskustvo u tome dijelu i da je čast RH da sa svojim dijelom sudjeluje među skoro 2000 pripadnika koji tu operaciju tamo brane, europskih pripadnika oružanih snaga i mislim da uz što im treba poželiti sreću i uspjeh da treba svakako podržati ovu odluku jer ona je na dobrobit cijelog svijeta. Hvala.
Hvala. Imamo jednu repliku. Gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Gospodine predsjedniče pa evo možda bih htjela samo kratko iskoristiti ovu repliku za naravno podržati ovaj sporazum, ali i spomenuti da je velika umješnost hrvatskih pomoraca i pomorskih kapetana. Pa imate primjer od prošle godine jednog dubrovačkog kapetana koji je s putničkim brodom baš na obalama Somalije pritekao u pomoć jednom trgovačkom brodu i spasio taj brod i na kraju je nagrađen "Plavom vrpcom" Vjesnika pa i o tom možda aspektu bi trebalo voditi računa. Naravno podržavam ovaj sporazum, ali evo imam jedno osobno iskustvo sa drugih obala ne Somalije, ali to je bilo '80-ih godina na obali Indonezije, na prolazu između Indonezije i Singapura kad sam se slučajno našla na jednom brodu trgovačkom kojem su prijetili gusari i upozorenje od gusara. Tada nije bilo nikakve obrane, nikakvog oružja nikakvi nije bio uspostavljen sustav i pomorci na brodu su se poslužili vodenim topovima i bodljikavom žicom kojom su se pokušali spasiti od tih gusara koji bi trebali preko krme doći na brod. Zato mislim da treba i o tom aspektu i o svim svjetskim pomorcima voditi računa i stoga koristim prigodu podržati ovaj sporazum putem ove replike.
Hvala. I zaključno državni tajnik Mato Raboteg, izvolite.
Prije svega zahvaljujem svim zastupnicama i zastupnicima koji su podržali ovaj prijedlog Zakona o potvrđivanju sporazuma, ali isto tako imam potrebu osvrnuti se na komentar zastupnika HDSSB-a koji je komentar bio u smislu da je ovaj prijedlog zakona ustvari još jedno snishodljivo prihvaćanje diktata ili pritisak od strane EU. Ja mogu reći da je i procjena Vlade Republike Hrvatske, a također očito iz priloženih diskusija i većine zastupnika hrvatskog Sabora da je sudjelovanje RH u ovoj vojnoj operaciji u političkom interesu vojne operacije EU u političkom interesu RH, ali isto tako i u interesu Oružanih snaga RH jer to znači ustvari razvijanje novih vojnih sposobnosti. To znači ustvari sticanje dodatnih iskustava u planiranju i primjeni zajedničkih operacija u multinacionalnom okružju. To znači također razvijanje interoperabilnih procedura. To znači također sticanje iskustava u potpori udaljenih i logistički zahtjevnih operacija. I na kraju moram reći da ni hrvatska Vlada ni ovaj Sabor nije donio odluku o sudjelovanju Oružanih snaga RH u nijednoj operaciji, a da prethodno Ministarstvo obrane nije dalo kvalificiranu i stručnu procjenu o sposobnostima naših oružanih snaga da uspješno izvrše one zadaće koje bi se tražile od sudjelovanja RH u nekoj međunarodnoj mirovnoj operaciji. Prema tome još jednom hvala onima koji razumiju o čemu se radi i hvala na potpori za podršku za prijedlog ovoga zakona.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Naime, ovdje je rečeno da sam ja govorio o pritisku EU na Hrvatsku. Niti jednom riječju nisam govorio o pritisku EU na Hrvatsku u svezi slanja naših vojnika, naše mornarice, pripadnika naše mornarice u Somaliju. Mislim da RH, kažem više ovako ima svoje prijedloge i ocjene kojim pristaje bez ikakvih nekakvih posebnih pregovora, nekakvih posebnih u svezi odlaska naših vojnika na ovakva udaljena područja. O tome i o namjeni ove "Operacije Atalanta", kao i o ciljevima gusarstva, malo je spomenuo vrlo stidljivo i gospodin Bilonjić u svojoj raspravi tako da mislim da pitanje Somalije se treba riješiti i to siromaštvo i sve ostalo tamo gdje je ono i nastalo. Dakle, gospodarskom, političkom i svakom drugom i ekonomskom pomoći državi koja se zove Somalija, a ne na ovaj način. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kada se steknu uvjeti. Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Hrvatske i Europske unije o sudjelovanju Republike Hrvatske u vojnoj operaciji Europske unije radi pridonošenja, odvraćanja, prevenciji i sprečavanju djela piratstva i oružane pljačke uz obalu Somalije, operacija Atalanta. Hitni je postupak bio, P.Z. broj 479. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje ovaj konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog, konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 107 glasova za i jedan protiv, ništa suzdržanih.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Uvažene dame i gospodo saborski zastupnici, evo u drugom čitanju raspravljamo zakon, odnosno prijedlog Zakona o državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave. Zakon koji uređuje i djelokrug, ali i način imenovanja članova državne komisije kao i djelatnika stručnih službi same državne komisije. Državna komisija, imat ćete uskoro prigodu razmatrati i izvješće o njihovom radu. Komisija je i tijelo je koje je u postupcima javne nabave, a temeljem i Zakona o javnoj nabavi i temeljem ovog zakona kojeg ćemo tek usvojiti će svoju nadležnost proširiti i na koncesije i modele javnog privatnog partnerstva. Tijelo koje u svakom postupku i u svakoj fazi žalbe i u svakoj fazi postupka javne nabave podložno ocjenjivanju na temelju podnesenog prijedloga, žalbi zainteresiranih osoba. U tom segmentu, ali polazeći i od nekih životnih primjera koje smo imali prilike vidjeti i koji su bili prikazani u, dakle na temelju rada i iskustva rada u državnoj komisiji do sada, na temelju naravno i usklađivanja sa pravnom stečevinom, ali i na temelju životnih iskustava i primjera iz prakse da zakon ne može regulirati čovjekovu savjest pa čak ni čovjekovu savjest onoga zaposlenog u državnoj komisiji vidjeli smo da život na neki način u ovom slučaju piše Zakon, i u tom smislu ovaj Prijedlog zakona pogotovo što se tiče uvjeta za članove Komisije, način na koji se oni imenuju a mijenjamo to na način da prolaze javni natječaj i pogotovo onoga što se događa nakon što izađu iz Državne komisije sadržano je u ovom Prijedlogu zakona. Državna komisija u postupcima u kojima se odlučuje u višemilijunskim iznosima mora biti sastavljena od ljudi neupitnog integriteta i naravno onog što smo imali prilike svjedočiti u medijima, što još uvijek traje kao otvoreni postupak i bilo bi ga vrlo nezahvalno što komentirati što uopće stavljati u ovu perspektivu ipak nas je na neki način doveo do toga da je život jednim dijelom napisao i ovaj prijedlog zakona. Željela bih zahvaliti na raspravi koja se vodila u prvom čitanju, ona je direktno rezultirala poboljšanim tekstom Zakona, zahvaljujem i na raspravama koje su bile vođene na odborima, kao i na amandmanima, radimo i u ovom trenutku na prijedlogu Odbora za zakonodavstvo da na neki način možda malo jasnije, preciznije uredimo uvjete za članove Komisije. Bitno je naglasiti da ne dopuštamo pritisak na članove Komisije, bitno je naglasiti da njihove odluke koje su već sada na Internetu i u očevidniku koje su pratile i slijedile da pojačano imamo transparentnost i uvid u njihov rad, dnevno kroz web stranicu, kroz njihova izvješća i da nad njihovim radom i da nad radom te vrijedne institucije koja već godinama ima samo pozitivne reakcije iz Bruxellesa u cjelokupnom sustavu da zadržimo upravo tu razinu koju u ovom trenutku imamo. Evo, vrlo kratko, zahvaljujem se na pažnji naravno stojimo na raspolaganju za konkretna pitanja ako će ih biti. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? DA. Predsjednik Odbora za zakonodavstvo, uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvažena državna tajnice, kolegice i kolege. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskoga sabora je na 81. sjednici održanoj 2. prosinca 2009. godine raspravljao o Konačnom prijedlogu zakona o državnoj Komisiji za kontrolu postupaka javne nabave. Odbor za zakonodavstvo podupire donošenje ovog Zakona, a na konačni prijedlog podnosi sljedeće amandmane. Prvo na članak 21. dakle u članku 21. stavak 2. ispred riječi „samo“ dodaju se riječi „u roku od 6 mjeseci od dana isplate“, uz obrazloženje da je primjereno utvrditi rok u kojem će se povrat isplaćene naknade može zatražiti. Drugi, na članak 25. dakle članak 25. predlaže se amandmanom brisati, uz obrazloženje dakle imajući u vidu da će slijedom odredbe članka 26. sve odredbe ovog Zakona istodobno stupiti na snagu i istodobno se primjenjivati odredba dakle članka 25. je u tom smislu suvišne. I treće, pored utvrđenih amandmana Odbor predlaže da predlagatelj preispita rješenje iz članka 10. te svojim amandmanom otkloni manjkavost. Naime, predlaže se preispitivati određenje prema kojemu se za člana državne komisije kandidat mora imati najmanje 5 godina radnog iskustva na poslovima javne nabave, što znatno suzuje krug osoba koje bi tu dužnost mogle obavljati, primjerice dugogodišnji sudac sa zavidnom, pravnom i sudačkom reputacijom. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li ostali Odbori uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prelazimo na raspravu po klubovima. Prvo je u ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavnici Vlade, poštovani kolegice i kolege zastupnici. Odmah da se očitujem u ime Kluba, Klub SDP-a podržat će ovaj Zakon, dakle glasovat će za njegovo donošenje. Međutim, važeći Zakon o državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave i Zakon o javnoj nabavi niti su razlog niti su uzrok stanja u javnoj nabavi u Republici Hrvatskoj. Naime, važnije su društvene i političke okolnosti za poštenu javnu nabavu od neke norme u Zakonu, da je to tako pokazuje upravo sadašnje stanje sa postupcima u javnoj nabavi ili postupcima izvan javne nabave, represiji, zbog zloupotreba u javnoj nabavi na istoj pravnoj podlozi. Na žalost nije se moglo u Hrvatskoj očekivati uspješnu i zakonitu poštenu javnu nabavu i borbu protiv korupcije u području javne nabave, javno privatnog partnerstva i koncesija u zadnjih 5, 6 godina kada je bilo važnije poznavati nekoga iz Vlade Republike Hrvatske ili općenito nekoga iz vlasti, nego znanje, poštenje i poduzetnička sloboda i sposobnost. Znači bila je spojena politika i lobiji, a to se ne razbija golom zakonskom normom. Tu je važnija aktivnost nadležnih tijela posebno inspekcija i državne uprave i to u preventivnom djelovanju kako bismo izbjegli posljedice i za vlast i za građane, više se novac neće moći vratiti. Međutim, u današnjoj kampanji istjerivanja pravde u području javne nabave, posebno korupcije, opasno je po pravdu i za budućnost vlasti i građana Hrvatske tražiti ravnomjernost u političkom ključu. To nije vladavina prava, niti pravne države, već su to potrebe Vlade i vladajućih. MI smo u proteklih nekoliko godina zaista imali vrlo zanimljive poteze kada je riječ o Komisiji za kontrolu postupaka javne nabave, pa smo smijenili predsjednika koji je dobio priznanje od Europskih stručnjaka i Europske komisije. Državna komisija za kontrolu javnih nabavaka jest državno tijelo sui generis koji ex lege odgovara Saboru. Međutim, kakav je odnos Hrvatskog parlamenta ili parlamentarne većine kada je riječ o njegovoj zadaći da nadzire, kontrolira Vladu i Ministarstvo. U zadnjih opet pet, šest godina mogao bih reći da se parlamentarna većina prema kontroli i nadzoru Vlade odnosila malte ne poslušnički ili servilno. Zbog toga i takvog vladanja parlamentarne većine mogli smo očekivati kada nestane takvog ponašanja da će se razviti kampanja u zaštiti te većine. Posljedice nisu samo za vlast nego i za građane Republike Hrvatske. Niti je ovakva kampanja dobra za pravdu, a još manje je to dobro za sigurnost ulaganja i gospodarskih subjekata. Djelovanje državne komisije je post festum, kada je već sve završeno i kada je već sve dogovoreno. Zato i nemamo uspješne ili nemamo uspješnu borbu protiv korupcije u javnoj nabavi putem djelovanja Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Bez angažmana inspekcija, revizije i ministara i njihovog internog nadzora, nećemo moći savladati korupciju kroz javnu nabavu. Da je to tako sve dosadašnje afere skoro otkrili su ili novinari ili sindikati. Dakle nemamo otkrivene afere po državnim tijelima, posebno ne oni koji djeluju preventivno, inspekcija, nadzor revizije, nego post festum kroz djelovanje novinara i sindikata. Takva situacija nije dobra ni za ovaj prijedlog zakona kada se ima u vidu odredbe članka 9. i 13. Dakle, ponavljam ovo je državno tijelo sui generis koji odgovara Hrvatskom saboru nezavisno i od Vlade, a u članku 9. i 13. ovog prijedlog zakona Vlada Republike Hrvatske je jedini predlagatelj sastava i članova državne komisije. K tome je i Vlada jedina ovlaštena predložiti razrješenje tih članova državne komisije, pa ne vidim tu baš neovisnost od Vlade. To je na izvjestan način apsurd u prijedlogu, travestit. U području imenovanja i odgovornosti moralo bi se naći rješenje koje već Sabor ima za nezavisna tijela koja su rješenja data da sada ne nabrajam, da sam Sabor tijelo koje je njemu odgovorno i imenuje i razrješuje na prijedlog svojih radnih tijela, svoje vlastite i autonomne volje bez utjecaja Vlade Republike Hrvatske. Imamo mi takva rješenja za takva tijela, da ih sada ne nabrajam. U radu takvog tijela vrlo je važno da bez vladina upliva ili bez parlamentarne većine i njihovih veza sa Vladom i razloga za poštivanje želja Vlade, može djelovati Sabor ili saborska tijela. Ako se tome doda da i za osiguravanje financijskih sredstava za rad komisije, zapravo Vlada kroz prijedlog proračuna bitno utiče na poziciju Državnu komisiju za kontrolu postupaka javne nabave, onda se još nelogičnijim čini kako to da jedini je ovlašteni predlagatelj imenovanja i razrješenja upravo Vlada Republike Hrvatske. Kada je u pitanju odgovornost za štetu, mislim da bi trebalo barem propisati po kojim pravilima se utvrđuje odgovornost za štetu materijalne ili nematerijalne. Ovdje doduše to nije specificirano, ali kada nije specificirano onda je logično da će nezakonito i nepravilnim radom Državne komisije nanesena šteta gospodarskom subjektu imati i materijalni i nematerijalni oblik. Moralo bi se precizirati po kojim pravilima će se to odvijati. I na kraju, vrlo važno je znati da velika grupa postupaka u predmetima javne nabave, uopće ne dolazi pod kontrolu Komisije za kontrolu postupaka javne nabave, niti je moguće da dođe. Ili zbog samog zakona ili zbog toga što društvene okolnosti ne potiču sudionike natječaja da bi se žalili, jer su takve okolnosti da se ne isplati žaliti, jer je u sljedećem natječaju neće dobiti posao makar bio najbolji. Dakle, vrlo je važno vratiti se na to da se ne očekuje od norme rješavanje problema u javnoj nabavi u Republici Hrvatskoj, nego se očekuje pošten rad tijela koja su zadržana za preventivu, to su vladina tijela, odnosno ministarstva, inspekcije, uredi itd., a za državnu komisiju vrlo je važno je osigurati nezavisnost od Vlade, a ovakav prijedlog to ne čini u potpunosti. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo državne tajnice, uvažena gospodo zastupnici. Ja bih daleko radije govorio o izvješću Komisije za kontrolu javne nabave, nego o ovom po mom sudu nepotrebnom zakonu. Mi imamo zakon, zakon je donesen 2003. godine. Ne vidim što se u tom zakonu mijenja i zašto se uopće on mijenja. Da je riječ o izmjenama, odnosno ovim dopunama, ja ne bih rekao ništa, ne bih rekao ni riječi, ali ovih 26 članaka ovako kako je položeno, mislim da je pa i nepotrebno. No ono što bi bilo možda potrebno kada već usvajamo novi zakon, e to je ono što ovaj zakon ne poznaje, a to je prvo da se definirao rok, točnije da se odredi rok u kome komisija mora postupati, a ne da recimo svojim nečinjenjem ponekad stvara štetu izvođačima i naručiteljima. Posebno je taj rok potreban ili on bi bio bitan u ovo vrijeme kada su gotovo sve investicije u ovoj zemlji stale. A što ima manje investicija ima manje radnih mjesta ali i manje prihoda u državnom proračunu. Ispada kada čita čovjek ovaj zakon da se mi nekako bavimo samo sami sobom. Znam na primjer jedan slučaj gdje je posao okončan. Odgovor je naknadno stigao. I što sad? Ali isto tako znam da žalitelj nije imao najpovoljniju cijenu, i konačno kad ćemo već definirati pa možda i ovakvim jednim zakonom da svi znaju što je to najpovoljnija cijena. Mislim da bi u jednom ovakvom Zakonu o Državnoj komisiji za kontrolu postupka javne nabave trebalo isto tako definirati poziciju žalitelja, onoga koji na primjer prolongira izvođenje radova ako mu žalbu ne prihvati komisija mislim da bi i on sam ukoliko je prouzročio neku štetu a vjerojatno je trebao snositi određenu štetu ili odgovornost jer je doveo do toga na primjer da posao ne bude gotov u roku od 6 ili 12 mjeseci nego 24 ili 28 mjeseci. Članak 11. ove komisije glasi da član državne komisije mora čuvati svoj ugled kao i ugled državne komisije, ne dovoditi u pitanje svoju nepristranost, neovisnost u odlučivanju kao i samostalnost u radu državne komisije, nije sporno. Član državne komisije ne smije obavljati službu ili posao koji bi mogli utjecati na njegovu samostalnost ili nepristranost u obavljanju posla, o tome malo kasnije. Član državne komisije ne smije samostalno obavljati gospodarsku, profesionalnu ili drugu djelatnost, imati u trgovačkom društvu udio u kapitalu ili poslovni udjel, pravo odlučivanja, glasačka prava ili biti član uprave nadzornih odbora i drugih tijela itd. E sad na prvi pogled izgleda da tu nije ništa sporno, međutim zašto se ne bi recimo striktno reguliralo poziciju njegove bliže i daljnje obitelji. Zašto se ovdje ne bi definiralo na neki način poziciju kumova, prijatelja ili nekih sličnih osoba? Dok se to ne ugradi u ovaj članak 11. onda je moguće svašta da se ovdje dešava i takav zakon teško da je prihvatljiv. Još jedanput ću citirati stavak 2. i 3. da član državne komisije ne smije obavljati službu ili posao koji bi mogli utjecati na njegovu samostalnost i nepristranost u obavljanju posla. Ok, ponavljam što je sa članovima njegove bliže, daljnje obitelji. I stavak 3. član državne komisije ne može, pardon ne smije samostalno obavljati gospodarsku, profesionalnu ili drugu djelatnost, imati u trgovačkom društvu udio u kapitalu ili poslovni udjel, pravo odlučivanja, glasačka prava ili biti član uprave nadzornih odbora i drugih tijela. Što je recimo sa njegovim mužem ili ženom, što je sa njegovom djecom, majkom, ocem, kumom ili nešto slično? Jasno je da su na mjesto ne samo predsjednika nego i članova ove Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave uvijek dolazili ljudi bliski vlasti. Vjerojatno će tako biti i danas i vjerojatno je tako i danas. Vjerojatno će tako biti i sutra. U to me nitko neće razuvjeriti da će sutra dan biti drugačije no što je danas. Članak 9. postupak imenovanja trajanja mandata. Ja ću ovdje samo citirate stavke 5. i 7. da Vlada će imenovati povjerenstvo za pripremu i provedbu natječaja za utvrđivanje liste kandidata koji su se prijavili na natječaj i ispunjavaju uvjete za članove državnih komisija propisane ovim zakonom. I stavak 7.: "Vlada Republike Hrvatske će između kandidata za koje je utvrđeno da ispunjavaju uvjete odabrati kandidate koje će predložiti Hrvatskom saboru za predsjednika, zamjenika predsjednika, članove državne komisije.". Jasno je, netko uvijek treba nešto predložiti i uvijek je u tom prijedlogu sadržana i politička odluka. Oni koji dijele lekcije o tobožnjoj neovisnosti nekih pojedinaca, nekih trećih itd. ma mogu to pričati nekome drugome ali ne meni. Pa mi vidimo koliko su ti neki koji su se predstavljali neovisni na primjer bili neovisni upravo na slučaju Podravke čiji su bili na primjer predsjednici nadzornog odbora. Znači, previše sam u politici da ne znam da svatko jasno ima neke sklonosti i da u zadnjih 20 godina vjerojatno će biti slično i u narednih deset ili dvadeset godina. Niti ste mogli biti predsjednik Komisije za kontrolu javne nabave niti član a da niste bili nekome po volji ili da niste bili predmet usaglašavanja pozicije i opozicije u ovome domu kao što niste mogli biti urednikom recimo nekih medija bez nekih političkih bliskosti i sklonosti a niste mogli biti ni direktor nekog državnog poduzeća a da niste na taj način iskazivali svoju ideološku ili ne znam kako ću reći interesnu pripadnost. I tako će biti ubuduće. Članak 19., Državna komisija obvezna je jednom godišnje a najkasnije do 31. ožujka za prethodnu kalendarsku godinu podnijeti Hrvatskom saboru izvješće o svom radu. Na zahtjev Hrvatskoga sabora Državna komisija je obvezna izvješće podnijeti i za razdoblje kraće od godinu dana. Sastavni dio izvješća su podaci, analiza o pravnoj zaštiti u postupcima javne nabave i davanja koncesija i odabira privatnog partnera u projektima javno-privatnog partnerstva. A onda se ovdje navodi u ovom članku 19. što ovo izvješće u stavku 3. točka 1., 2., sve do 7. mora sadržavati. Znači, broj zaprimljenih predmeta, broj riješenih predmeta, odbačene, odbijene osnovne žalbe, broj poništenih postupaka nabave, broj neriješenih predmeta itd. Ono što bih ja na ovom primjeru također želio da se ugradi u zakon pa onda nek već kad ga moramo usvajati ide on u treće čitanje. Tu bi trebalo tražiti da svaki takav predmet se opiše znači na neki pobliži način kao što to čini pučki pravobranitelj. Statistika ovdje u ovome domu nikoga ne bi trebala previše zanimati, nikoga od nas ne bi trebala opterećivati, nikoga od nas ne bi trebalo previše iscrpljivati. Jedino tako bilo bi onda moguće kontrolirati i samu komisiju da zastupnici znaju na koji način se komisija postavlja glede konkretnih prijedloga. Za ovo stanje koje mi danas imamo, recimo u zemlji kada je riječ o toj javnoj nabavi, jasno na prvom mjestu je kriva politika, ali je kriva i komisija pa i državno odvjetništvo također, ali mislim da su ponajviše krivi loši zakoni. Prema tome, ako temeljem jednog takvog zakona jednoj grupi ljudi dajemo izričitu moć, utjecaj na prilike u društvu onda mislim da bi ti zakoni trebali biti dorečeni i da bi svaki postupak ljudi morao biti podložan upravo sudu Hrvatskoga sabora. Npr. ako Hrvatske autoceste trebaju za arheološke radove izdvojiti nekih 500 milijuna kuna ili jesu, pa to jedan apsurdan zakon. Sve prolongiraju ti arheolozi u nedogled, gotovo da reketare javnu upravu, neću reći, ali slušajte jednostavno to se treba što je moguće prije promijeniti da bi eto u ovoj zemlji nešto moglo početi normalno i funkcionirati. Jer vi ne možete nijedan posao de facto napraviti u Puli, Rovinju, Poreču, a da na njemu ne izgubite dvije ili tri godine samo vis a vis tog arheološkog ja ću ga nazvati reketiranja. Međutim, što želim reći? Da apsurdne zakone treba brisati, treba mijenjati. One koji nisu potrebni, a ovo je jedan od onih zakona ne treba u ovakvom obliku usvajati. Ovaj zakon je nedorečen i zato još neko vrijeme možemo raditi po postojećem, a ovoga bi se eto možda i na temelju primjedbi kluba IDS-a moglo popraviti na način da ga se uputi u treće čitanje.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a uvažena zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospođo državna tajnice sa suradnicama, kolegice i kolege. Svrha izmjena i dopuna ovog zakona je da se nadležnost Državne komisije očito proširi na područja koncesije, dakle davanja koncesija i javno-privatnog partnerstva. Inače, koliko vidim se ništa bitno ne mijenja što je loše. Loše je zato što ostaje ista loša odnosno neefikasna organizacija kontrole javne nabave, samo se sada proširuje na koncesije i na javno-privatno partnerstvo, a loše je zato što Komisija za kontrolu javne nabave ili postupaka javne nabave nema mogućnost interveniranja u postupke javne nabave. Dakle, nema za razliku od primjerice pravosudne inspekcije, nema neku vrstu godišnjeg plana, pa da na razini županija toliko puta prekontrolira postupke recimo nekom metodom slučajnog izbora ili nekom metodom unaprijed definiranog plana, kontrolira postupke javne nabave na razini recimo gradova, toliko puta kontrolira postupke javne nabave i na razini općina, naravno i na razini državnih institucija, države i ministarstava nego može intervenirati u postupke javne nabave, odnosno može izvršiti kontrolu postupaka javne nabave, a sada i postupaka dodjeljivanja koncesije i javno-privatnog partnerstva isključivo ako se netko tko je sudjelovao u procesu potuži na regularnost samog procesa. Drugim riječima, ako se nitko ne žali komisija nema pravo intervenirati. Kao što znamo, u mnogo slučajeva radi se o poslovima gdje je grad, općina, država, županija, više-manje jedini ili barem glavni najveći naručilac neke vrste posla. I ogromna je vjerojatnost da će onaj tko se prijavio za taj posao, nudi uslugu, da će morati poslovati sa tom županijom, državom, gradom ili općinom i poslije. I prema tome, pametnije mu se pokrit ušima i ne žalit se čak i kad je učinjen prekršaj, čak i da nije lege artis obavljen postupak javne nabave zato jer će ponovno doći kod istog tog recimo naručitelja usluga ili roba i ako se u prethodnom postupku žalio vjerojatno će mu biti nešto smanjene šanse da dobije posao. Prema tome, postavljajući Komisiju za kontrolu postupaka javne nabave u situaciju u kojoj ona ne smije i ne može intervenirat bez da ju netko pozove, bez da ju neki sudionik u samom postupku ne podnese žalbu, da se ne žali i traži intervenciju komisije smanjuje se efikasnost te komisije. I sada se ista ta neefikasna metoda samo proširuje na dodjelu koncesije i javno-privatnog partnerstva. Smatramo u klubu HNS-a da je to loša praksa, ne loša praksa nego loša regulativa, dakle da je to loš način reguliranja kontrole javne nabave iz koje naravno onda proizlazi i loša praksa. Po uzoru na pravosudnu inspekciju recimo koja ne čeka da se netko prituži nego ima godišnji plan kontrole, godišnji plan inspekcije, Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave bi također morala imati, a pogotovo sad kad se uključi u koncesije i javno-privatno partnerstvo, morala bi imati godišnji plan po kojem bi kontrolirala postupke bez preduvjeta da se netko žali i tuži da mu je učinjena nepravda u samom postupku. Druga primjedba kluba HNS-a. Koliko je nama poznato, a državna tajnica Obradović Mazal će to odlično znati, postoji neko tijelo za upravljanje ili kontrolu javne nabave i unutar Ministarstva gospodarstva. E sad, tko kontrolira što i kakav je odnos između tijela za kontrolu javne nabave u Ministarstvu gospodarstva i Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave? Tko tu od ta dva tijela kontrolira koga? Da li je to dupliranje? Koliko ja znam što se tiče europskih standarda upravo se na tome radilo da se izbaci dupliranje, dakle dvostruka zapovjedna linija ili dvostruka linija kontrole, da se izbaci zato što uvijek kad postoji dvostruka linija kontrole naravno kontrola se smanjuje, odnosno postoji izigravanje jedne na račun druge kao neka logična mogućnost. Dakle, ono što se, što se europskih standarda tiče je sigurno traži, je sigurno izbjegavanje dvostruke linije komande. Dakle, koji je odnos između kontrole javne nabave iz Ministarstva gospodarstva i Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave i što tko radi molimo da nas se ovdje malo detaljnije razloži. I konačno postupak javne nabave i naročito kontrola postupaka javne nabave daje, na što je Klub HNS-a ranije, a i zakonom koji čeka dosta dugo na dnevnom redu i kojeg smo stavili u proceduru upozorio. Postupak kontrole javne nabave omogućava i daje mogućnost da se upotrijebi kao instrument za hvatanje u koštac sa problemom nelikvidnosti. Dakle, država je u mogućnosti da ne plaća svoje račune, da ulazi u nove postupke javne nabave, da dovodi do stečaja ili do uništenja niz tvrtki koje rade za državu, kojima država ne plati i nema nikakvih sankcija. Postoji zakonska odredba da država mora plaćati svoje račune, ali nema nikakvih sankcija. Ako ne plati onda ništa. I javna nabava je upravo područje u kojem se, i zbog toga naravno se stvara taj ogromni problem i lanac nelikvidnosti koji uništava obrtnike, male tvrtke, sad već i srednje tvrtke, a uskoro će i velike. Dakle, mogućnost koja se ostavlja državi da ne plati nikome ništa, a da ide i dalje u javnu nabavu je u velikoj mjeri prouzročila ovo da nitko nikome ništa ne plaća i prouzročila ovu nelikvidnost. U postupak kontrole javne nabave treba uvesti i zakonom regulirati da Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave kad joj se da mogućnost da intervenira naravno samostalno, a ne da čeka da se netko žali, jer na ovaj način zbilja postaje samo ukras, da ima mogućnost stopirati zakonski, ulazak u bilo kakav postupak javne nabave za državu kad nije platila račune. Dakle, kad nije platila one od kojih je već tražila i dobila robu ili usluge i nabavila robu ili usluge. Za to ovaj zakon ne bi bio dostatan. Dakle, zakon koji regulira poslovanje Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave ne bi bio dostatan, ali ga treba kombinirati sa izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, pa onda i Državnoj komisiji dati ovlasti u tom smislu, a u Zakonu o javnoj nabavi uvesti sankcije, odnosno uvesti zabranu mogućnosti javne nabave kad računi nisu plaćeni i na taj način početi razrješavati pitanje nelikvidnosti. Što se tiče državne komisije, u ovom stanju ili u ovoj situaciji u kojoj ona nema mogućnost recimo po nekom, na bilo kojem načinu određenom programu birajući tvrtke po nekim statističkim pravilima metodom slučajnog uzorka ili možda po nekim drugim pokazateljima, ali svakako ne čekajući da se netko žali, gdje ne može intervenirati i ne može intervenirati niti u slučajevima sada po ovom zakonu niti u slučajevima dodjeljivanja koncesija, niti u slučajevima postupaka javno-privatnog partnerstva. Takva komisija zapravo gubi smisao. Prema tome, što se kluba HNS-a tiče, ako ne dobijemo neko zaista razložno obrazloženje ne vidimo kako bi mogli podržati ovaj zakon. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja državna tajnica, uvažena Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Zahvaljujem i zahvaljujem na pitanju. Kao državna tajnica primarno za javnu nabavu vodim i Upravu za sustav javne nabave i kao samo ime što kaže mi smo nadležni za cjelokupni sustav i za sinergiju između koncesija javno-privatnog partnerstva i javne nabave. Naravno, u našoj nadležnosti kao formalnog predlagatelja je i kontrola postupaka. Ali kažem kalo formalnog predlagatelja. Ono što Uprava za sustav javne nabave radi primarno nije nadzor odnosno kontrola na način da postupamo po žalbi, jer se radi o nadležnosti državne komisije. Ono što mi radimo pored strateškog dijela, pored pisanja zakona, provedbenih akata i provedbe evo drugu godinu uspješno za redom ekstenzivne edukacije na svim razinama u Republici Hrvatskoj pridržali smo si pravo i u tom smislu smo ovo ljeto i donijeli novu Uredbu o preventivno-instruktivnoj djelatnosti, gdje moja uprava temeljem ili anonimne prijave ili potpisane prijave, temeljem uvida u elektronički oglasnik javne nabave za vrijeme dok traje rok dostave ponuda i za vrijeme dok traje postupak mi interveniramo na svoju inicijativu nad svim sektorskim i javnim naručiteljima u njihove postupke. Što želimo time postići? Kako sama riječ kaže radimo prevenciju. Dok traje postupak nabave i dok se nepravilnosti koje utvrdimo mogu otkloniti mi ih svojim preventivno-instruktivnim djelatnostima nastojimo otkloniti. To nije nadzor, to nije kontrola u smislu posla kojeg radi državna komisija. To je aktivnost koju mi proizvodimo i radimo na svoju inicijativu i ona može biti generirana na naš, dakle mi možemo biti začetnici te aktivnosti, kontrolirati postupak koji je u tijeku, koji nam je interesantan zbog vrijednosti ili zbog predmeta nabave ili zbog naručitelja ako statistički gledano naručitelj u prethodnoj godini je protiv svojih postupaka javne nabave imao veliki broj izjavljenih žalbi. Dakle, naš cilj je djelovati preventivno. Međutim, ono što smo također napravili prošlo ljeto kroz novu uredbu je da smo omogućili da djelujemo i na zahtjev Državnog odvjetništva, dakle kada Državno odvjetništvo u svojim postupcima traži stručnu analizu, odnosno da provedemo ili ex post ili u realnom vremenu takvu djelatnost, i damo Državnom odvjetništvu stručno mišljenje o tome da li je povrijeđen zakon ili ne, mi to radimo. Mi i državna komisija ne radimo iste dvije aktivnosti, dakle ne preklapamo se. Nadam se da to zadovoljava vaše pitanje.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Goran Marić, u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicima, cijenjene kolegice i kolege. Javna nabava je od iznimne važnosti za gospodarski život svake nacije, pa tako i Republike Hrvatske, a ako je važna za gospodarski život, onda je važna i za cijelo društveno stanje. Važno je iznimno profesionalno, stručno i etično djelovanje Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave, a da bi to bilo vrlo važan je i kvalitetan zakonski okvir. A nakon kvalitetnog zakonskog okvira, još bitniji je odabir onih koji će biti članovi državne komisije, da to bude po najprofesionalnijoj i najstručnijoj kontroli. Prvo čitanje je bilo iznimno dinamično, čak i burno. Rijetko koji prijedlog zakona je toliko imao opaski u prvom čitanju, i iz redova pozicije, i iz opozicije. I za pohvalu je da je to ipak urodilo i plodom, i da su većina, zapravo mislim u postotku 90% opaski iznijetih u prvom čitanju prihvaćene i ugrađene u ovaj konačni prijedlog zakona. Opaske koje su iznijeli i s lijeve i s desne strane, čak i zajedničke opaske. Usvojeno je tako da opaske u vezi statuta, da nije bilo definirano tko predlaže statut, tko ga potvrđuje. Sad se vidi da statut potvrđuje Sabor Republike Hrvatske i to u roku 30 dana, jer nije bio ni definiran rok. I istina je da je prvi prijedlog zakona imao veliki broj nedostataka, ali je sada u velikoj mjeri i izmijenjen. Bilo je spomena u prvom čitanju i velikih kritika na račun službene tajne koja je bila samo navedena, a nije bila normirana. Sada je i normirana. Točno se zna što čini službenu tajnu. Smanjen je rok u kojem se dostavljaju podzakonski akti. Nije bio definiran, a sad je definiran kandidacijski postupak za, u kojem Vlada Republike Hrvatske predlaže imenovanje članova državne komisije. Nije bilo vidljivo, a sad je vidljivo tko imenuje predsjednika, tko zamjenika i tko članove, Vlada Republike Hrvatske u svom prijedlogu već navodi sada Hrvatskom saboru i predsjednika državne komisije, i zamjenika, ali i ostale članove. Bilo je dosta prigovora na način ako se razriješi član komisije da prima naknadu bez obzira što je počinio i kazneno djelo. Evo i to je usvojeno, ispravljeno je, tako da sad je revidirano pravo na naknadu plaće i uređene su uredbe i osnove za razrješenja po kojima predlaže Vlade Republike Hrvatske razrješenje, ali i one uredbe po kojima se ne ostvaruje pravo na naknadu plaće. Usvojena i opaska o djelokrugu rada državne komisije, i on je ukinut. Smanjen je i rok u kojem državna komisija podnosi izvješće o radu Hrvatskom saboru, tako da je sada taj rok do 31. ožujka tekuće godine, za prethodnu godinu. A najveći prijepor je izazvao članak 10. prijedloga Zakona o državnoj komisiji, odnosno o uvjetima za članove državne komisije. Treba ipak kazati da biti član državne komisije i predsjednik i zamjenik državne komisije predstavlja i određenu moć. 40-ak milijardi kuna godišnje, to doista daje društvenu moć, kontrolom nad tim. Ta moć traži i odgovornost. Odgovornost je unutar svake osobe, i ona ovisi o karakteru osobe, ali isto tako ta odgovornost može i treba biti sadržana u uvjetima u zakonskim rješenjima, a posebice u uvjetima propisanima za članove državne komisije. I doista sve važnije stvari i opaske su prihvaćene i ovdje mislim da je mala nespretnost kad je u pitanju članak 10. i da treba još jedanput to preispitati. Naime, propisani uvjeti za predsjednika komisije, za zamjenika doista su decidirano navedeni i uvjetovani čak i Europskom Komisijom, ali ih dovodi u upitnost članak 1. gdje kaže da predsjednik državne komisije bez obzira što je bio državni odvjetnik ili javni bilježnik ili odvjetnik i ima i pravosudni ispit i 10 godina radnog staža nakon položenog pravosudnog ispita ne može biti predsjednik ako nije i 10 godina bio zaposlen na poslovima javne nabave. Sukladno tomu ja sam i osobno podnio jedan amandman koji radi jasnijeg tumačenja i propisanih uvjeta za članove Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave, tako da predlažemo da za predsjednika državne komisije ostanu uvjeti koji jesu propisani, koji jesu i traženi od Europske Komisije, isto tako i za zamjenika predsjednika, ali da se ne traži da oni imaju uvjet 10 godina na poslovima javne nabave. I isto tako u prijedlogu je da mora imati član komisije završen sveučilišni studij ekonomije, prava ili tehničkog usmjerenja, a nikako kao što je do sada bio uključen i slučaj specijalističke diplomski stručni studij. Ja se nadam da će kad se to, ako se prihvati, da će onda konačno ovaj zakon izgledati izvanredno, da će on biti učinkovit i da će se sukladno propisanim uvjetima izabrati oni koji će učinkovito voditi Državnu komisiju za kontrolu postupka javne nabave. Klub HDZ-a podržava i glasovat će za ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I u ime kluba HDSSB-a uvaženi zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora i dopustite s obzirom na svoju zdravstvenu situaciju odavde govorim. Naime, kako je razvidno i iz ovog konačnog prijedloga Zakona o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave, a nakon provedene rasprave prošle godine vidi se da je došlo do poboljšanja i uvrštavanja onih prijedloga koji su izneseni u raspravi u prvom čitanju. Jasno je, kao što su istakli neki govornici ovdje prije mene, da je ova naša Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave, ali sada i koncesija i kontrolu javnog privatnog partnerstva zapravo Državna komisija u svom samom naslovu i u namjeni da radi po žalbenom postupku, zapravo komisija koja radi post festum. Dakle, ne preventivno bez obzira što je ovdje kako je istaknuto netko rekao da ima pravo uvida, ali nema. Vi ste rekli gospođo državna tajnice da u Ministarstvu gospodarstva postoji kontrola javne nabave u kojoj, koja ima ulogu zapravo više nekako savjetodavno u samom postupku javne nabave ili pak izdavanja koncesije ili ostvarivanja javnog privatnog partnerstva. Bilo bi dobro da to što je u postupku, dakle to bi bilo nekako ex tempore, dakle u vremenu događanja natječaja. U vremenu događanja javne nabave, javnog privatnog partnerstva ili izdavanja koncesije. Međutim, ono što u našem društvu i u našoj državi nedostaje to je upravo ta prevencija, ne bih govorio o nekakvom strahu ili nametanju straha u ovakvim postupcima iako smo svjedoci da toga straha dosada nije bilo. Kada svakodnevno smo bombardirani izvješćima, novinskim člancima i saznanjima o kriminalu i korupciji upravo u ovome području. Zapravo javna nabava, javno-privatno partnerstvo, koncesije su upravo izvor kriminala i korupcije koja nas je zasula i koju svakodnevno, iz dana u dan, jedan po jedan se razotkriva, jedna po jedna se objavljuje i zaista je to postao glavni problem naše države. U samom ovom Zakonu o Državnoj komisiji koji zapravo više govori o samoj komisiji i o njenom ustroju, o njenom formiranju itd., a ne vjerujem da će doprinijeti nekakvom poboljšanju u smislu smanjenja korupcije jer radi post festum kako je rekao gospodin Leko. Dakle, on radi po žalbenom postupku ako ga ima, ako ga nema onda nema ni rada ove Državne komisije. Jer u čl. 2. točno piše da se radi, da je to tijelo, komisija nadležna za rješavanje žalbi. A vrlo dobro znamo, ne treba to skrivati, da u postupcima javne nabave, javnog privatnog partnerstva i ostalim ima i dogovora između sudionika u javnoj nabavi. Dakle, govorim o onim privatnim, odnosno fizičkim ili pravnim licima koji se natječu u postupcima javne nabave, a sasvim sigurno znate i vi u Ministarstvu gospodarstva imaju određene dogovore. Jasno da u tom slučaju onda žalba i otpada jer u nekom drugom sljedećem ciklusu javne nabave i javnog privatnog partnerstva onaj drugi koji je ustupio ili dogovorio će profitirati. Kako se dovinuti da ova naša država, da ovo naše društvo, neću reći zbog straha od sankcija, nego kako da uopće postignemo nekakvo moralno dostojanstvo, nekakvu etiku u ovom segmentu kad su ti, da kažem kako neko piše, zelembaći ti, novčanice vrlo primamljive i kad su ljudi slabi na njih. Zaista ovdje trebamo svi skupa razmišljati. Netko je spomenuo da postoje mogućnosti preventive ili prevencije u smislu revizije. Imali smo mi i reviziju o privatizaciji i pretvorbi, nikom ništa jel'. Postoji i pravosudna inspekcija koja bi također mogla u ovome smislu djelovati, u onom smislu o kojem sada govorim. Koja bi trebala djelovati promptnije, rigoroznije i jasno Državno odvjetništvo koje je evo sad tek nešto malo se udubilo i zakopalo u materijale od stupića na "Hrvatskim autocestam" do bojanja tunela i svega ostalog, od nabavke retardanata na "Hrvatskoj željeznici" ili onih automatskih blagajni za izdavanje tiketa ili karata na željezničkim stanicama, na kolodvorima. Tako da zaista kada čovjek sve sagleda jednostavno ne može se othrvati dojmu da gdje god se zagrebe postoji upravo u ovom segmentu javne nabave javno-privatnog partnerstva ili izdavanja koncesija da smo jednostavno, ne mi nego oni koji to provode i rade, jednostavno ogrezli upravo u nekakvim prevarama, u kriminalu i mogućnostima kada se zapravo pljačkaju hrvatski porezni obveznici, a to je zapravo država Hrvatska. Osim što, neću reći da prigovaram nego konstatiram i utvrđujem da je ova komisija koja radi post festum, može se još kada se gledaju članci ovoga zakona donekle prigovoriti i o tome da nju imenuje Sabor RH što bi u prvu ruku i veselilo, ali onda u nekim drugim člancima se govori na prijedlog da se imenuje i razrješuje na prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Mi smo demokracija u kojoj vlada većina pa to znači da će onda donekle i ta deklarirana nepristranost ili neovisnost kako ovdje piše u čl. 11. ipak, iako ja ne želim vjerovati, iako sam u dobroj vjeri da će članovi Državne komisije raditi časno da će raditi stručno, jer tako je propisano i u drugim člancima, u nastavku o tome je govorio gospodin Marić, iz Kluba zastupnika HDZ-a, ali s obzirom na to da je jasno u Saboru izglasava saborska većina, bez obzira kakva ona bila da li lijeva desna, ili nekakav miks mješavina, dakle ipak ovisiti imenovanje, razrješenje, a ne bih htio sumnjati i u rad, o toj saborskoj većini i Vladi koja predlaže iz predloženih, odnosno prijavljenih na natječaj za sastav Državne komisije, dakle Vlada izabire i predlaže Saboru Republike Hrvatske na usvajanje sastav Komisije, predsjednika, potpredsjednika i još tri člana. Prema tome, oni drugi neće ni doći u obzir da o njima raspravljamo ovdje u saborskim klupama. Dakle, ono što sam htio istaknuti, da, iako sam se poveselio kada sam vidio ovaj članak koji je prethodno, da Sabor imenuje tu komisiju, ipak na kraju se vidi iz materijala da je to Vlada Republike Hrvatske, ne izravno, preko Saborske većine. Ali takva je demokracija da većina odlučuje, pa valjda će tako odlučivati. Netko je ovdje raspravljao o članku 11. i zamjerio zbog toga što u tom članku nije rečeno da u stavku 5. da član državne komisije ne smije biti član političke stranke, ne smije obavljati dužnost u tijelima političke stranke niti biti član bilo kojeg oblika interesnog udruživanja koji bi mogli dovesti do sukoba interesa. Pa je prigovoreno da se u nekakvom stavku 6 i to dodatnom uvrsti i rodbina kako reče netko kumovi, itd., bliža i dalja da oni ne mogu biti u postupcima koje razmatra ova komisija. Međutim, mi smo svjedoci i dan danas da je dopušteno da određena odvjetnička društva preuzimaju privremeno upravljanje određenim pravnim subjektima, određenim tvrtkama, firmama i da oni zapravo u ime nekoga upravljaju tim tvrtkama koje se javljaju ili javljaju za postupke javne nabave, javno privatnog partnerstva ili pak izdavanja koncesije. Prema tome, teško je ponekad utvrditi da li ima, kako reče kolega Kajin nekakvih prijatelja, rodbine, kumova u tome i da li su njihovi prsti umiješani u ove postupke. U svakom slučaju Prijedlog ovoga zakona je poboljšanje u odnosu na ono prvo čitanje, i iako kažem se nekako s obzirom da postoji ta Državna komisija, postojala je i ranije radi o nekakvoj vrsti centralizacije ali i podložnosti pravilima demokratskog odlučivanja većine, dakle stranačkim interesima, gdje država je jedinstvena za cijeli teritorij Republike Hrvatske, u neku ruku kažem ipak se radi o centralizaciji kada se odlučuje po žalbi u postupcima javne nabave, javno privatnog partnerstva ili pak izdavanja koncesije. Dobit ćemo amandmane i čut ćemo državnu tajnicu pa ćemo odlučiti kako ćemo kao Klub HDSSB-a glasati o ovome Prijedlogu zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Time smo zaključili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, državna tajnice. Kada sam pročitao Konačni prijedlog zakona u prvi mah želio sam početi svoju raspravu da bih mu trebao dati ocjenu 5+, zbog stvarno rijetkog primjera da iz prvog čitanja je predlagatelj prihvatio toliko dobrih prijedloga i ugradio u drugo čitanje. I doista to zaslužuje pohvalu. Međutim, onda sam napravio pogrešku pa sam još jedanput pročitao Zakon, neću snižavati ocjenu, neću podnositi amandmane iako se radi o drugom čitanju, u konačnom prijedlogu, ali ću obrazložiti upozoriti, gospođu državnu tajnicu na dva problema koja u Zakonu još nisu dobro riješena i neće biti dobar zakon ako ne intervenirati vi ili netko drugi sa svojim amandmanima. Od velikog broja mojih prijedloga jedan koji nije prihvaćen je konceptualne naravi, i žao mi je što ustrajete na Državnoj komisiji kao žalbenom a ne kao kontrolnom tijelu. Ja razumijem, to su dva potpuno različita koncepta i vi ustrajete da je Državna komisija žalbeno tijelo, a ne, zato čak i naziv ne odgovara suštini, jer nije kontrola nego je za žalbu. Međutim, da biste dobili ukupnu sliku u postupke javne nabave, gospođo državna tajnice, doista bi nam bilo korisno, čak i ne mora biti točka dnevnog reda, ali da nam dostavite izvješće Uprave za javnu nabavu u ovom dijelu gdje vi djelujete kao savjetodavno preventivno, ovo što ste maloprije govorili, jer bi iz toga doista mogli vidjeti, jer vi se bavite suštinom, problema, dakle ne statistikom, nego suštinom da u tom pogledu vidimo koji su najčešći problemi u postupcima javnih nabava, gdje najviše ili najčešće morate intervenirati. Tako bi vaše Izvješće bi nam bilo korisno za razumijevanje procedure propisane u ovom zakonu. Znam da to nije obvezatno, znam da nije predviđeno, ali vaša je dobra volja i ministra da takvo jedno izvješće godišnje dođe i pred nas. Dakle, ja još uvijek smatram da bi Komisija trebala imati kontrolnu a ne samo žalbenu funkciju. Sada što se tiče odredaba ponuđenog teksta. Članak 11. članove komisije definira da nisu dužnosnici. OK. Međutim, to znači da se Zakon o sprečavanju sukobe interesa ne odnosi na članove Državne komisije, protuodgovor može odmah biti da je ovim zakonom propisano u detalje što sve ne smije i da se mora čuvati sukoba interesa. Međutim, sankcije za sukob interesa ovdje i u Zakonu o sukobu interesa nisu iste, niti procedura dokazivanja i sankcioniranja. Stojim na stanovištu da bi ova državna komisija zbog značaja trebala biti obuhvaćena i Zakonom o sprečavanju sukoba interesa, jer primjerice ovdje nemate predviđeno zabranu primanja poklona, a u onom zakonu imate, pa ispada da član državne komisije može i dalje primati poklone jer nije dužnosnik. Primjerice samo. Poklon ne mora biti nužno i korupcija, ali i može. Zato smatram da pitanje sukoba interesa i ove komisije mora biti riješen. Nadalje, članak 13. U obrazloženju onog dijela prihvaćenih primjedbi iz prvog čitanja citiran sa stranice 16.: "Predlagatelj je prihvatio i primjedbu zastupnika Dragutina Lesara, Gorana Marina, Josipa Leke, te je preispitao rješenje odredbe članka 14. stavka 2. prijedloga zakona. Iznesene primjedbene su prihvaćene i ugrađene u članak 13. stavak 6. konačnog prijedloga zakona". Plaće, radilo se o plaćama. Ali članak 13. nema stavak 6. konačni prijedlog zakona u članku 13. nema stavak 6. E sada mi nije jasno kako je pitanje plaća riješeno jer u mom primjerku konačnog prijedloga zakona članak 13. dosita nema stavak 6. Nisam čuo, 6 plus 6, izbačeno. ... stavak 6. u članku 13. Dakle, nešto je ostalo neriješeno. I sada pitam po kojim pravilima i aktima se utvrđuju plaće članova i predsjednika komisije. Dakle, koje pravne akcije primjenjuju na njihove plaće. Članak 16. "Pravilnik o unutarnjem redu donosi predsjednik državne komisije". Zašto komisija sama, a ne odnosno tijela komisije, a ne samo predsjednik. Ne razumijem. Mislim da ipak bi taj dio trebalo promijeniti, da Pravilnik o unutarnjem redu donosi državna komisija, a ne predsjednik komisije. Članak 19. izvještaji, izvještaji koji dolaze pred Sabor. Jedna primjedba i jedan prijedlog. Citiram: "Popis naručitelji koji imaju veći broj postupaka" veći broj. To je arbitražna odredba, jer predsjednik komisije može utvrditi da je veći broj 50. ja mogu biti na stanovištu da je veći broj žalbi 5. Mislim da nije dobro u zakonu pisati veći broj ili ćemo propisati postotak ili najmanje toliko, a ne dozvoliti predsjedniku državne komisije da sam odlučuje koga će uvrstiti u izvještaj kojega će dati Hrvatskom saboru, a time i hrvatskoj javnosti. I drugo, osim broja zaprimljenih predmeta, riješenih predmeta, poništenih predmeta, neriješenih predmeta i popis naručitelja, mislim da bi strahovito važno bilo da u tim svim popisima se dodaje i vrijednost. Dakle, ne vrijednosti predmeta javne nabave, jer jedan postupak javne nabave može biti u vrijednosti milijun kuna, pa poništen ili 50 milijuna kuna. A dozvolite da to ipak ima veliku razliku u značaju u samoj težini, tako da osim puke statistike popisa, odnosno brojeva predmeta državna komisija Saboru mora iskazati i vrijednost postupka javne nabave koji se iskazuje u svojem izvještaju. I to kako onih zaprimljenih, kako riješenih, neriješenih, poništenih, pa i u onom popisu naručitelja ne samo puku statistiku koliko postupaka im je poništeno, nego koliko je iznosila i vrijednost poništenih postupaka javne nabave. I završavam sljedeće. I najidealniji zakon kojega ćemo donijeti, neće biti jamstvo apsolutne kontrole u postupku javne nabave, jer i Državna revizija u češljanju svojih klijenata nadzire javnu nabavu, ali post festum, dvije godine iza. Ova komisija je samo žalbeno tijelo, a vaša uprava je savjetodavno preventivno tijelo. Mislim dok god nemamo tijelo nešto poput ajde nazovimo ga kolokvijalno "javno-nabavne policije" koja će po službenoj dužnosti temeljem godišnjeg plana banuti i prekontrolirati postupak javne nabave sa ovlastima zaustavljanja i poništenja već u toku, bojim se da će biti previše izigravanja svega toga i da ćemo svake godine konstatirati da u Hrvatskoj nažalost, još uvijek najmanje 10% iznosa postupaka javne nabave pretvoreno u 10 milijardi kuna, završava u sivoj zoni. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 11.32. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. I na redu je uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, državna tajnice, kolegice i kolege zastupnici. Evo samo nekoliko rečenica da pridonesem raspravi oko prijedloga Zakona o Državnoj komisiji za kontrolu javne nabave. Kada govorimo o ovom zakonu nužno je reći da u Hrvatskoj javna nabava iznosi preko 45 milijardi kuna. Po nekim projekcijama čak 12 milijardi kuna odlazi na korupciju, odnosno curi rekao bih iz državne blagajne. Jednostavnim rječnikom svaka javna nabava u Hrvatskoj prosječno je preplaćena 25%. Znači 25% novca curi kroz proces javne nabave. E sada, imamo kvalitetan Zakon o javnoj nabavi. Ako imamo kvalitetan Zakon o javnoj nabavi, ako imamo kvalitetan Zakon o Državnoj komisiji za kontrolu javne nabave, postavlja se pitanje zbog čega je to tako? Zbog čega 12 milijardi kuna javnog novca svake godine se izgubi u tim postupcima? Ja mislim da možemo imati najsavršenije zakone ali u praksi oni ne moraju zaživjeti. Problem je što se zadnjih nekoliko godina Zakon o javnoj nabavi dosta često koristio da upravo legalizira netransparentne postupke o javnoj nabavi koji su onda najčešće završavali time da su se plaćale robe i usluge puno više nego što je to trebalo. I zato mislim da bi jednu od tih stvari trebali izmijeniti ovim zakonom. Nije problem, Komisija za javnu nabavu je kontrolirala po svojim izvješćima nekih 5, 6, 7 milijardi kuna javne nabave godišnje od ovih 45 ali po meni veći je problem u onim predmetima koji nisu predmet žalbe. Znači, većina netransparentnosti i korupcije se dešava na razini gdje nema žalbi. Zbog čega nema žalbi? Zbog toga što se poslovi dogovaraju između velikih firmi. Svjedoci smo slučajeva koji se dešavaju sada u javnim poduzećima i tu jednostavno ljudi koji nisu ja bih rekao u dogovoru ne mogu ući u priču. I naravno da se nema tko žaliti. Prepuštaju se poslovi. Kada se dobije posao po manjoj cijeni odustaje se od posla i onda se bude podizvođač onome tko je dobio po skupljoj cijeni. Po meni je glavni problem netransparentnost i korupcija u javnoj nabavi u onim velikim poslovima gdje nema žalbi. To javna komisija ne kontrolira. U tom smislu apsolutno podržavam prijedlog i ako nema pismeno već napisan od strane, ne znam koji je to klub govorio, podnijet ću ga sam. Radi se o tome da Državna komisija za javnu nabavu osim žalbi mora imati i svoj program gdje će metodom slučajnog uzorka kontrolirati određene nabave tijekom jedne godine. Šta znači naziv Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave? Ona kontrolira jednostavno samo žalbe. A šta je sa onim predmetima koji su sumnjivi a nisu obuhvaćeni žalbenim postupkom? Ona mora imati na razini uzorka kao što to ima i Državna revizija da zahvaća određene segmente, određena poduzeća i njihove javne nabave od godine do godine kontrolira. U tom slučaju ne bi imali ovoliko problema vezanih uz javnu nabavu u javnim poduzećima. Ne bi bilo HEP-a, ne bi bilo HŽ-a ako bi jednu godinu Državna komisija za javnu nabavu odabrala idemo u kontrolu postupaka u HŽ. Garantiram da bi onda bili i tamo puno odgovornije služe nego što su to danas i ne bi imali ovoliko ja bih rekao netransparentnosti, sumnji, prijava vezanih uz postupke javne nabave. Znači, to je prva i osnovna stvar koju ja mislim da treba u ovaj zakon uvrstiti. Teško me može netko uvjeriti, ja gledam izvještaj Državne komisije iz godine u godinu sve manje žalbi, sve manje predmeta se analizira i njihova vrijednost je manja kada se gleda zbroj. E sada, postoji pitanje. Ili se zbilja digla ta razina, educirani su sudionici postupka itd. i nema potrebe više za određene žalbe ali moj osjećaj je da nije taj slučaj, nego upravo suprotno da ljudi vide da nema smisla da zakon dosta često i onemogućava žalbu, da legalizira stvari koje su netransparentne i naravno da odustaju onda sudionici od žalbi jer vide da jednostavno tu nema neke koristi, nema kruha da se neke stvari isprave. I zbog toga mislim ako mogu malo proširiti svoju raspravu da treba ići u izmjene Zakona o javnoj nabavi. Gledao sam jedan primjer američki gdje je transparentno apsolutno sve. Ti znaš, imaš portal javne nabave, znaš koja je usluga, po kojoj cijeni koliko nabavljena u cijelom sustavu. Treba na toj razini organizirati sustav javne nabave u Hrvatskoj kako bi svatko tko ima internet mogao vrlo jednostavno a ne tražeći po Narodnim novinama, po portalima, po web stranicama javnih poduzeća gledajući onda tamo gdje koliko je tko za šta platio, koju robu i koju uslugu je naručio. Treba biti portal koji bi trebalo organizirati Ministarstvo gospodarstva ili Ured za javnu nabavu središnji koji će sada biti gdje će se moći vidjeti po kojoj cijeni je bilo tko u Hrvatskoj u sustavu nabavio određenu robu, i od koga naravno. I tada bi korupcije bilo puno manje. Do tada mi imamo šumu zakona, šumu propisa, trudimo se. Ne može nitko biti protiv ovakvog zakona. Tko bi u Hrvatskoj dignuo ruku protiv nečega što kontrolira 45 milijardi kuna proračunskog novca? Nitko. Ja to ne mogu napraviti ali ću se potruditi i napisat ću taj amandman. Komisija mora imati program rada i mora kontrolirati periodično javna poduzeća koja su postala očito je sada najveći problem. Pa i ako neka nemaju obavezu, vidjeli smo sada je slučaj FIMI medije, nemaju obavezu naručivati, raditi natječaj itd. Naravno u toj sivoj zoni odlazi jako puno proračunskog novca ne direktno iz proračuna nego zato što recimo HŽ dobiva donaciju iz državnog proračuna 2 milijarde kuna ali ja garantiram da 2 milijarde kuna odlazi netransparentno kroz određene natječaje iz HŽ-a i da ne bi trebali donirati javna poduzeća i takve tvrtke gdje nisu standardni transparentnosti visoko postavljeni. Znači, možda nije direktno proračunski novac ali definitivno oštećuje državu, oštećuje naša poduzeća, oštećuje hrvatske građane. To je prva stvar. Druga stvar koju bi volio i neminovno je da komisija ima u svom sastavu. Tu piše da mora biti najmanje tri pravnika. Normalno, možda čak i svih pet pravnika bi trebalo biti s obzirom da se radi o upravnom postupku, s obzirom da se radi na neki način o jednom konačnom rješenju gdje je teško, imaš pravo, odnosno nemaš više pravo žalbe nego se možeš žaliti jedino Upravnom sudu. Znači, to je dobro. Ali ono što bih htio još istaknuti je to da mora biti specificirano unutra da moraju biti obuhvaćeni unutar stručnih službi sudski vještaci za pojedina područja koji bi mogli relevantno procijeniti koliko je određena usluga, koliko je određena roba ili bilo šta drugo šta je obuhvaćeno postupkom da se može utvrditi realno njezina cijena. Znači, ti ljudi moraju biti educirani za to. Da li ih moramo koristiti kao vanjske ili čak biti u obavezi da netko mora imati tko je zaposlen u komisiji i svjedodžbu da je educiran da bude i sudski vještak, ne znam to treba raspraviti. Ali definitivno, ako smo specificirali pravnike koji moraju znati proceduru moramo specificirati i ljude koji će znati procijeniti i vrijednosti, pa ako je i zakonito možda vratiti postupak na početak jer u mnogim slučajevima imamo u Hrvatskoj situaciju da je sve zakonito a iz aviona je vidljivo da su usluge preplaćene 3% I onda je nemoguće da ovakva komisija vraća te predmete i odbija žalbe, a vidi se da je recimo, ako se postavi neki uvjet da moraš imati x nečega da bi zadovoljio uopće da participiraš unutar natječaja, da se vidi da je netko preplatio uslugu dva tri puta, ali Zakon o javnoj nabavi je to pokrio. U slučaju da komisija utvrdi da su cijene nerealno visoke trebala bi po defaultu poništavati natječaj, bez obzira da li je predmet žalbe to ili nešto drugo. Hvala lijepo
Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Željko Jovanović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolega Maras, inspirirao me ovaj dio vaš kada ste govorili o broju žalbi. Dakle, jasno je iz mog osobnog kontakta sa čitavim nizom sudionika postupaka javne nabave da se ne odlučuju žaliti jer im je naređeno da se ne žale, jer ako se ne žale da će im se omogućiti da kasnije sudjeluju u raspodjeli kolača i to je ključni problem. Problem je da mi u borbi protiv korupcije u javnoj nabavi moramo imati dvije vertikale. Jedna vertikala je vertikala zakonska i uskočka vertikala i ona je postavljena sjajno. Ali druga, moralna vertikala uopće ne funkcionira i tu ste u potpunosti u pravu i nadam se da će vas iz Vlade poslušati, da je potrebno uvesti dodatne kontrolne mehanizme u ovaj zakon kako bi se unaprijed znalo da će određeni postupci javne nabave biti automatski podređeni kontroli i to bi sigurno smanjilo mogućnost korupcije u postupcima javne nabave. I naravno, nadam se da će u Vladi se potruditi da uskoro kompletna javna nabava bude na portalu, ne samo da se zna tko se javio nego da bude i postupak javne dražbe, dakle on-line dražba. To će biti ključni način kako ćemo spriječiti apsolutno mogućnost korupcije, prilagođavanja natječaja i pogodovanja pojedincima koji su krenuli u iskorištavanje mogućnosti da ostvare 10 do 20% svoje osobne koristi iz državnog proračuna.
Hvala. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Jovanović, podaci govore u prilog tome da iz godine u godinu ima sve manje žalbi i manje vrijednosti se analiziraju. U 2005. godini analiziralo se 746 žalbi, u 2006. 696, u 2007. 637, znači svake godine sve manje, a postupaka je sve više. S druge strane, pogledamo li koji su se dijelovi analizirali, vidimo da su radovi u dvije godine bili analizirani sa preko 50%, u 2007. je to palo na 30 i nešto posto. E šta se sada tu desilo, to mene zanima. Da li je zbilja ponestalo volje ljudima da se žale, da li je zbilja educiranost onih koji su nudili bila bolja ili je razlog ovo šta vi govorite, a to je nemoj se žaliti, uključit ćemo te, dobit ćeš dio kolača i bit ćeš zadovoljan, ali nemoj podnositi žalbu, napravit ćemo posao zajedno i bit ćemo svi sretni. Svi će biti sretni osim hrvatskih građana koji to plaćaju, rekao sam, u prosjeku 25% više nego šta bi trebali.
Zahvaljujem. I druga replika, uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Maras, u svom izlaganju ste kazali da imate osjećaj kako je sve manje predmeta u sporu zato što ljudi nemaju povjerenja više i zbog neučinkovitosti rada državne komisije. Činjenice su činjenice, one ne uključuju osobni osjećaj. A činjenica je da je sve manje predmeta, vjerojatno zbog učinkovitosti državne komisije. A što se tiče stanja u HEP-u i HŽ-u kad ste kazali da niti bi bilo HŽ-a niti bi bilo HEP-a da državna komisija djeluje učinkovito, bilo je, bit će ih i ubuduće, a stanje u tim tvrtkama i u svim drugima ne ovisi toliko o radu državne komisije koliko o onima koji upravljaju tim tvrtkama. A kakvo je stanje u Remetincu, ja mislim da će se sve kvalitetnije i kvalitetnije upravljati jer će biti sve manje onih kojima će past na pamet upravljati kao što se upravljalo. I već je napravljen velik iskorak u tome i upravlja se sigurno puno, puno učinkovitije i tek će se to u budućnosti pokazati. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime… a jeste. Onda odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Jedino ako ću ja pustiti državnu tajnicu da prvo ili replika prije. Kolega Marić, nije pitanje moga osjećaja jer osjećaj i stav se gradi na temelju činjenica. Ja govorim o onome šta vidim. Nemoguće je da 2007. u odnosu na 2006. bude duplo manje žalbi vezano uz radove. Tu se nešto desilo. Ja ne znam šta se desilo niti mogu o tome nagađati, ali sam siguran da nije posljedica toga što su ljudi educiraniji više o postupku javne nabave. S druge strane, nisam rekao da komisija ne radi učinkovito nego upravo suprotno, zbog toga što radi učinkovito htio sam da joj se proširi krug djelovanja, da se stavi da mora imati plan za narednu godinu koja će javna poduzeća obraditi i gdje će kontrolirati postupke koji su se desili u prošloj godini. Jer čemu onda naziv Komisija za kontrolu javne nabave? Onda smo mogli reći komisija za rješavanja postupaka žalbi u javnoj nabavi. Ako je pitanje kontrole javne nabave e onda gospodo, ako to treba još sto ljudi uzeti u komisiju neka idu jer sto plaća je sigurno manje nego 13 milijardi kuna godišnje koliko Hrvatska izgubi, njezini građani kroz korupciju i netransparentno ponašanje.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja, državna tajnica, uvažena Tamara Obradović Mazal. Izvolite.
Hvala najljepša. Kako bih skratila onaj dio u završnom dijelu, ja evo uzimam slobodu da pružim dodatna objašnjenja tijekom same rasprave. Direktiva koja je osnova ovom zakonu zove se Remedies direktiva. Remedies, namjerno govorim englesku verziju zato što se radi o pravnom lijeku. Ono što Europska komisija od nas, kao i od svih država članica, traži u Europskoj uniji je da imamo jedno neovisno tijelo gdje remedies, odnosno pravni lijek se izjavljuje nakon završenog odnosno tijekom jednog postupka. Državna komisija, polazeći od Remedies direktive, direktiva koja uređuje postupak pravnog lijeka, dakle žalbenog postupka između javnog i privatnog sektora, upravo radi taj posao. Naš polazni temelj, kao i uvjeti za struku predsjednika i uvjeti za odabir članova državne komisije bazira se na direktivi koja uređuje postupak pravnog lijeka u slučaju postupka javne nabave. To je poanta. Ova državna komisija temeljem izvorišno direktive rješava po pitanju žalbe i ona je sui generis pravosudno tijelo, sui generis tijelo pravosudnog karaktera u Republici Hrvatskoj koje u slučaju sukoba između dvije suprotstavljene strane rješava jedino po pitanju žalbe. Na neki način želimo uštediti vremena za pisanje amandmana. Državna komisija po opisu svoga rada i ciljano na rješavanje žalbi, meni je žao što tih žalbi nema više u postotku, ali doći ćemo do tog broja. Ona u ovom trenutku rješava samo po žalbi između dvije suprotstavljene strane. Druge institucije, pa između ostalog i moja uprava, pa i kroz prevenciju djeluje a priori, ex sante, preventivno. Imamo i Državnu reviziju i nemojmo zaboraviti niti Državno odvjetništvo. Što se brojeva tiče, u međuvremenu čitajući ovu statistiku zadnji broj je 637. Promijenili smo zakon. Mislim da ste ga vi osobno gospodine zastupniče i pohvalili. Doduše, nije se pretjerano čulo, ali sjećam se vašeg pozitivnog osvrta. Temeljem tog zakona u svakoj fazi postupka nabave od dana objave u elektroničkom oglasniku izjavljuje se žalba Državnoj komisiji što se prije radilo samo kada je postupak bio gotov. Statistika, 2008. 1020 izjavljenih žalbi, 2009. 1422 izjavljene žalbe. Upravo temeljem Zakona o javnoj nabavi izglasanog u ovom Saboru povećanje žalbi u odnosu na zadnju brojku koju ste koristili je 65%. Evo na neki način još bih se samo osvrnula na broj koji ste izrekli. Radi se o 12 milijardi kuna iz centralnog proračuna. Da li ste mislili zaista na centralni proračun ili općenito na ukupni broj od 40 milijardi kuna u javnoj nabavi, jer to je naravno vrlo bitno za razlučiti. Jer centralna država čak ne sudjeluje niti u ovoj cifri sa svojom kompletnom javnom nabavom. Zahvaljujem.
Na redu je u pojedinačnoj raspravi uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa. Dakle, korupcija godišnje Hrvatskoj uzme oko 12 i pol milijardu kuna. Većinu toga novca ukrade se upravo kroz postupak javne nabave. Javna nabava je gotovo pa postala sinonim za korupcijsku pljačku. Kako? Pa Vlada se potrudila da osigura sve potrebne instrumente da bi ova operacija mogla uspjeti. Najprije Vlada imenuje uprave trgovačkih društava u vlasništvu države, imenuje i nadzorne odbore, one koji bi te uprave morali kontrolirati. Na primjeru jednog Brodosplita vidjelo se kako nadzorna tijela kontroliraju upravu. Nikako! Kad izbije skandal, kad se otkrije pljačka, onda ministar Vukelić kaže pa ja o tome nemam pojma, ja to nisam mogao pratiti, niti ja to razumijem previše. Ja sam tamo tako imenovan, ne mogu ja za to odgovarati. Vlada nadalje predlaže a parlamentarna većina koju tu Vladu podržava imenuje državnog odvjetnika i imenuje državnog revizora. I sad su postavljene sve ključne pozicije – uprave trgovačkih društava, nadzorni odbori na tim upravama, državni odvjetnik, državni revizor, posao može početi. I taj posao traje koliko traje ova Vlada, traje 6 godina, traje Boga mi dobro, 12 i pol milijardi godišnje. Vidi se to na vrhu sante leda te korupcijske pljačke. Uzmimo bilo koje od tih poduzeća koje se sad vrte po novinama. Uzmimo HAC. Sva ta bojanja tunela, svo to postavljanje bukobrana, svi ti signalni stupići, sva ta arheološka ispitivanja, pa sve je to išlo sustavom javne nabave. I kroz svaki od tih poslova se krao novac. E sad šta će tu promijeniti ovaj prijedlog zakona? Ama baš ništa, ali nećemo se pomaknuti s njim, ali niti za milimetar. Jesmo li mi do sada imali zakon? Jesmo. Jesmo li imali komisiju? Imali smo. Najprije ovaj zakon se pogrešno zove. Kakva kontrola javne nabave? On bi se trebao zvati zakon o žalbenoj komisiji u postupku javne nabave, jer ovaj zakon samo to pitanje rješava. Imamo komisiju koja rješava slučajeve kad se netko žali. Evo, upravo smo malo prije čuli, znači to je tako jedno tijelo pa gotovo sa pravosudnim mandatom, da između dva ponuditelja odlučuje tko je u pravu ako se netko žali. Prvo, tu nikakve kontrole nema kod onih koji se uopće ne žale. Pa kad već donosimo zakon hajmo mu dati pravo ime, što se igramo tu, što nekom mažemo oči, a pogotovo Europskoj uniji na čiji zahtjev ovaj zakon mijenjamo po njezinim direktivama. Kako se otkriva taj korupcijski kriminal? Ili to rade novinari ili to rade sindikati. Tek djelatnošću istraživačkog novinarstva ili sindikalnom djelatnošću javnost saznaje da je netko nekakve bukobrane platio 50 puta više nego što je trebao platiti, da je nekakve stupiće uz cestu platio 174 puta više nego što su oni zapravo koštali, da je neko bojanje tunela dobila i redovito dobija "Sklad gradnja" iako je 17 i pol puta skuplja od najpovoljnijeg ponuditelja. To otkrivaju mediji i sindikati. To ne otkriva ni policija, ni Državno odvjetništvo. A Državno odvjetništvo ne otkriva! A šta će Državno odvjetništvo otkrivati kad se državnog odvjetnika imenuje u Saboru, imenuje ih se voljom parlamentarne većine na prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Kad bi to bilo nekako drugačije izgubili bi jedan kotačić u cijelom ovom širokom poslu uzimanja 12 i pol milijardi kuna. Ovaj zakon je prema tome neka vrsta alibija borbe protiv korupcije. Sad ćemo se hvaliti pred Europskom unijom, evo mi smo borci protiv korupcije, evo donijeli smo zakon. Evo i kroz to mi pokazujemo da zapravo hoćemo se boriti protiv te korupcije. A s ovim zakonom i bez njega sve će biti isto. Ništa se popraviti neće. Evo slušam kolegu Marasa, pa kolegu Jovanovića, imaju odlične prijedloge. Treba zapravo izmijeniti Zakon o javnoj nabavi. Evo kolega Jovanović kaže dok mi ne uvedemo online dražbu neće se ništa napraviti. Ali šta vi kolega Jovanoviću mislite da to Vlada ne zna. A nisu oni baš tako nesposobno, baš tako neinformirani da ne bi znali da će to riješiti pitanje korupcije. Pa zato to i ne predlažu. Pa zato predlažu ovakav zakon. Jer da je njima uistinu stalo da ta korupcija, da ta pljačka kroz javnu nabavu prestane, pa onda bi predložili izmjene onog zakona. Pa predložili bi tu online dražbu. Pa bismo se bar pola toga riješili. Pa to njima ne pada na pamet. Pa to je posve iluzorno očekivati od ove Vlade. Kad bismo slučajno mi predložili takav zakon kolega Jovanoviću, pa potrudimo se, napišimo ga. Ja vam sad kažem kakva će biti njegova sudbina i kakvo će biti mišljenje Vlade o tom zakonu. Odbija se. Ne prihvaća se. Vlada upravo radi na nečemu, pa će u iduće dvije godine do kraja svoga mandata nešto ponuditi Saboru. Prema tome, ovo je tako jedan mali smokvin list, ne može prekriti golotinju pljačke 12 i pol milijardi kuna godišnje kroz javnu nabavu. A sad samo riječ dvije o pojedinačnim odredbama. Evo vidite kako Vlada zapravo umuje. Kaže kod imenovanja članova državne komisije, kaže da se natječaj za imenovanje mora objaviti u "Narodnim novinama", a može se objaviti i u dnevnom tisku. Pa da je Vladi stalo da dobije prave stručnjake, pa onda bi napisala mora se objaviti i u dnevnom tisku da što više kvalitetnih ljudi uopće sazna da se raspisuje natječaj. Ne, oni će taj natječaj sakriti u "Narodne novine", ne daj Bože da bi ga objavili u dnevnom tisku, to su tako napisali da se može a ne mora, a čim se može a ne mora, onda sigurno ni neće. Da bi u ovu komisiju imenovali ljude po svom odabiru, one koji će omogućiti da se 12 i pol milijardi godišnje nastavi slijevati u privatne ili stranački džep. Članak 13., Hrvatski sabor koji postavlja, koji imenuje te članove i predsjednika, veli Hrvatski sabor razrješava dakle i članove državne komisije, a Vlada će istovremeno s podnošenjem prijedloga za razrješenje Hrvatskom saboru objaviti i natječaj za raspisivanje novih. Pa Vlada neće ni čekati da Sabor ove razriješi ili ne razriješi. Vlada ovim jasno pokazuje da ona želi držati sve konce u rukama, da je i Sabor ovdje jedan smokvin list, i da će parlamentarna većina ovdje samo zapravo glumiti parlamentarnu volju, a Vlada će paralelno sa zahtjevom za razrješenje već raspisati natječaj za novog člana. I ovaj zakon i ove odredbe, u ovom zakonu sitne odredbe pokazuju do čega je Vladi stalo. Do toga da se u postupku javne nabave ne promijeni apsolutno ništa i da se 12 i pol milijardi kuna stekne u privatnim džepovima, ili u stranačkom džepu i ove i iduće godine i sve do kraja mandata ove Vlade.
Uvaženi zastupniče, sloboda govora u Saboru mora biti i mora biti zajamčena, ali i odgovornost onoga tko govori da može ovako javno na ovakav način optužiti Vladu da priprema zakon i odluke kojima će godišnje opljačkati 12 i pol milijardi kuna je u najmanju kunu nepristojno i neodgovorno uvaženi zastupniče. Ja bih molio da vodimo o tome računa da ako se netko ne slaže sa nekim dijelom predloženog zakona, da predloži tada izmjene i dopune. Da predloži amandman, a ne da jednostavno optuži Vladu bez ijednog amandmana da pomogne ispraviti taj zakon. Nije odgovorno. Hvala lijepa. Imamo nekoliko ispravaka netočnih navoda. Prvo je uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Staziću, kazali ste da organizirana korupcija godišnje Hrvatskoj uzima 12 i pol milijardi kuna. To nije podatak kao prvo. Ne postoji nigdje službeni statistički podatak o tomu, niti je to moguće utvrditi. Sva društva svijeta, pa tako i u Hrvatskoj ima korupcije, ali tako baratati kao sa statističkim podatkom je doista presmjelo i neozbiljno. A tvrdnja, kako ste kazali da uprave tvrtki, nadzorni odbori tvrtki, državna revizorica i državni odvjetnik čine organiziranu korupciju nije samo konstatacija smjela, to je jedna opasna optužba u koju uključujete i SDP, jer SDP je upravo predložio državnog današnjeg odvjetnika, a upravo je SDP i zadržao državnu revizoricu koja je i danas. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prije nego nastavimo s ispravcima, želim dati jednu obavijest. 25. sjednica Odbora za obrazovanje, znanost i kulturu održat će se 28. siječnja u 13 sati i 30 minuta. Hvala lijepa. E samo nisam rekao gdje. U dvorani "Eugena Kvaternika" 233, na drugom katu. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem. Ispravljam netočan navod gdje je gospodin Stazić rekao da Državno odvjetništvo ne otkriva afere, kriminalne radnje, nego to otkrivaju novinari i sindikati. To nije točno. Upravo Državno odvjetništvo je otkrilo vašeg kolegu zastupnika i gradonačelnika Koprivnice gospodina Mršića u preprodaji "Podravkinog" odmarališta i podnijelo kaznenu prijavu protiv istoga. Da ne spominjem ostale SDP-ove afere koje je tako lijepo jučer pobrojala ovdje predsjednica Vlade. Predsjednica Vlade koja je pobrojala ovdje i što vam nije bilo baš po volji, ali eto to je samo jedan dio u repertoaru SDP-ovih afera i kriminalnih radnji. Zahvaljujem.
Ja bih vas zamolio gospodine zastupniče, pa niste vi sveznajući koji baš može sve ocijeniti. Nemojte to činiti, jer nemate pravo. Ostavite da čovjek radi svoje. Molim vas ostavite to. Imamo dalje ispravak netočnog navoda, to je uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Hvala. Kolega Stazić onaj nadimak novinara vama očito odgovara. Dakle, kolega Stazić izjavljuje, veli da je ovaj zakon "smokvin list" i sl. za Vladu, zaboravljajući pritom kako se zakon zove. To nije zakon ni o USKOK-u ni o Državnom odvjetništvu nego upravo o članovima komisije. Pritom, i točno je da je vaše izlaganje "smokvin list" za sve ono što se počelo događati vama. Kad se događalo nama onda ćemo se rugati. Događa se vama jel'. Zaboravljajući pritom da je recimo farbanje bazena riječkih došlo više valjda od farbanja tunela "SKLAD GRADNJE", da odmaralište u Pirovcu nije trebalo ni prefarbat pa se ovako lijepo isto pokupilo, pobralo u "Podravci" i preprodalo. Dakle, čitav niz stvari. Znamo da je čitav niz dokumentacije iz "HŽ-a" …
Uvaženi zastupniče, netočan navod?
Rekao sam.
Zahvaljujem. I imamo ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Stazić rekli ste ovako: "Ovim zakonom želimo reći EU da se hoćemo boriti protiv korupcije i od toga ništa.", a to nije točno. Mi se zaista borimo, ova Vlada se bori protiv korupcije. Ovo je samo jedan od zakona koji će omogućiti kontrolu upravo toga da ne dođe protiv korupcije. I žao mi je što ste u primjerima koje ste navodili zaboravili riječ problem "3. maja", "Riječke banke", slučaja Sobol pa i najnovijeg slučaja našeg uvaženog kolege Mršića. To ste slučajno zaboravili. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Njega sam zaboravila i ja.
Idemo dalje. Pojedinačna rasprava, bez dobacivanja iz klupa. Sad je dosta bilo dobacivanja. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicama, kolegice i kolege. Prvo ćemo se, htjeli to ili ne, složiti s konstatacijom da građani smatraju da je javna nabava najpogibeljnija za sigurnost upravo i za ugled državnih institucija, da je jednostavno javna nabava leglo, leglo korupcije. Da u vremenima koja su posebno teška i kada je najveći poslodavac i inače i u puno boljim vremenima, kad je najsigurniji poslodavac upravo putem javnih nabava država ili jedinice lokalne samouprave, dakle bilo koji segment i razina javne vlasti da poslovati s tim institucijama znači ravno dobitku na lotu. Samo što je kod dobitka na lotu pitanje sreće, a ovdje se ne radi o tome. Da su naprosto sretnici oni koji mogu poslovati s državom, koji mogu poslovati s jedinicom lokalne samouprave. I svi mi to vidimo, to građani vide. Da su to uglavnom više-manje jedni te isti, pogotovo u jedinicama lokalne samouprave. I da je to jedan od najvećih problema. Građani jednostavno shvaćaju da tu i tako oni to i tumače, da to nije samo račun bez krčmara nego da u biti tu nema ni računa ni krčmara. Što u tom smislu učiniti? Kako poslovanje s državom, kako poslovanje s tijelima javne vlasti učiniti što transparentnijim? Ali da ovo nije samo na razini nekog dojma ili percepcije o tome govore i stručnjaci Ekonomskog instituta u Zagrebu koji su proveli jedno ozbiljno istraživanje i to istraživanje je pokazalo da jednostavno 57, više od 57% ispitanika da je izjavilo, to su bila poduzeća, tvrtke, da su bila izložena ili da su morala pribjeći korupciji radi dobivanja poslova u javnoj nabavi. I zato upravo poduzeća imaju jedan snažan input jedan snažan motiv da budu usko povezana s političkim strukturama na vlasti ili u pojedinim jedinicama lokalne samouprave kako bi podmićivanjem dobili posao. Kako tome stati na kraj? Uzalud nam svi ovi nacionalni programi za borbu protiv korupcije ukoliko se stvari gotovo do boli ne pojednostave i jednostavno u zakonu nacrtaju. Mi zaboravljamo upravo i UN-ovu Konvenciju za borbu protiv korupcije, imala sam stvarno čast u ime Vlade tu konvenciju u Meridi potpisati 09.12.2003. godine čije posebno poglavlje govori o javnim nabavama i upravljanju javnim financijama. Oni upravo govore o ovom problemu. Ja mislim da je Vlada malo pozaboravila na tu UN-ovu konvenciju koji govore o objektivnim mjerilima ne samo kod prethodno utvrđenih uvjeta za sudjelovanje u postupcima javne nabave nego i kod odabira. Pa mi smo imali nedavno u jedinici lokalne samouprave, konkretno u Zadru, jedno trgovačko poduzeće koje točno govori, fiksno koliko profit mora imati određena firma. A to je sve pod, tobože, razradom zakonskog uvjeta iz javne nabave koji govori o financijskoj sposobnosti tog natjecatelja, odnosno općenito bilo kojeg natjecatelja. Pa o čemu mi pričamo? Dakle, takve stvari se događaju i nikome se ništa ne događa. Imamo građansko-pravnu konvenciju koju smo potpisali još 2003. godine Vijeća Europe koja govori o naknadi štete svakog građanina koji je pretrpio, koji je izravno korupcijom pogođen. Govorimo kao u nekakvim nedosanjanim snovima jer mi se ovdje bavimo čime? I to vidite kako Vlada misli i ovdje nam je sada državna tajnica još to pojasnila da ne bude nikakve zabune i to je ono što je pogubno. Da će Državna komisija za vođenje koja se ovdje instalira, posebno se precizira njezina uloga, voditi žalbeni postupak i da je ona u biti sud između 2 stranke. Pa molim vas lijepo!? Pa dvije stranke ne raspolažu ovdje ovlaštenjima svog privatnog interesa, to nisu Janko i Marko pred sudom koji disponiraju svojim tužbenim zahtjevom kako god hoće. U tome i jeste problem, zato i imamo ove probleme. Zato bi Državna komisija za kontrolu javne nabave, upravo tako i jeste naziv, morala kontrolirati javne nabave ex offo i onda kada to ne predlažu pojedini nezadovoljni ako se uopće usude žaliti. Tko je o tome govorio? To su moje kolege prije o tome govorile. Bivši ravnatelj Državne komisije je o tome i govorio. Da ima malo žalbi, da mali broj žalbi ne govori o stvarnom stanju nereda i iznereda u ovom području. Dapače, rekao je da se mnogi ne usude govoriti o tome. Zbog svega ovoga da ne ponavljam. Jer neće dobiti posao i to je nešto čime se, Vlada ne može govoriti da nije upoznata s tim. Da pojedini možda ministri i članovi Vlade o tome ne znaju, ali pojedini o tome govore. Ukoliko se žališ, posao više dobiti nećeš, na kraju krajeva vidimo da je to počesto jedan umreženi sustav natjecatelja po pojedinim granama djelatnosti kada se objavljuju javni natječaji. Da je drugi najpovoljniji, onaj koji počesto izvodi radove, a ne onaj koji je najpovoljniji, kao podizvođač, sa užasno velikom cijenom, nije dobio posao, nije se žalio, ali on izvodi radove. Na kraju krajeva zbog toga se sada vodi istraga, ali to je onda slučaj ad hoc od jednog slučaja do drugog. Da je u takvim nekim postupcima, sada se vodi istraga jer se smatra da je to apsolutno neprihvatljivo, ali to treba u Zakonu i spriječiti da tobože najpovoljniji koji je dobio posao, a drugi su obavili posao, a on je na tom poslu zaradio 2 milijuna. To je nešto što je neprihvatljivo. Zato bi trebalo upravo osposobiti, odnosno dati u nadležnost državnoj komisiji, da po službenoj dužnosti, … jer ta se kontrola ne vodi samo u interesu oštećene neke privatne tvrtke, možda baš i ne mora uvijek tako biti ili nekog pojedinca, nego u javnom interesu. U javnom interesu. Jer postupak javne nabave upravo jeste interes da ti poslovi budu što jeftiniji, da ti poslovi takvi budu. A ne da to ovisi o tome kako su pojedini natjecatelji dogovorili i da onda državna komisija samo u tom slučaju reagira. I to je ozbiljni problem, ukoliko Vlada zaista misli pogotovo u našem današnjem trenutku da mi nemamo problema ovakve naravi, onda bi to moglo tako biti određeno. Ali pošto znamo da je to rak rana, prepustiti to samo nekom žalitelju i njegovoj hrabrosti u ovakvom okruženju to je osuđeno na propast. Dakle, ako Vlada zaista ozbiljno misli se uhvatiti u koštac, onda mora ostaviti mogućnost da Državna komisija po službenoj dužnosti reagira kada ona smatra da je to potrebno, u našoj situaciji u mnogim slučajevima. I još nešto, što nije manje važno. Molim vas, Državna komisija a Zakon pravimo upravo takav, a tko će doći u nju, dakle osim mnogobrojnih uvjeta uvjet je u članku 10. od čega ima najmanje 5 godina na poslovima javne nabave. Dakle, ovaj posao je za one već postojeće. Ja ne kažem da tu nema časnih ljudi koji nisu dobro obavili posao, ali molim vas da je to posao rezerviran upravo za njih, zašto onda izigravao ovdje upravo nešto sasvim drugačije i veliki preokret, postupci javnog oglašavanja, konkurencije, natječaja, čemu to onda, čemu takva predstava, čemu takva parada kada imate odredbu da je taj posao rezerviran samo za one odabranike koji već sada sjede u javnoj nabavi. Molim vas, to je isto bilo kao za državne službenike odnosno čak i za dužnosnike, saborski zastupnik može biti samo onaj koji je bio u jednom ili dva mandata. To je apsurdno. Prema tome, zar je to ozbiljnost onda da ćemo se uhvatiti u koštac sa ovim najvećim problemom. Naime, to je problem jer po podacima iz zemalja Europske unije ti postupci javne nabave konkretno za Hrvatsku iznose 35 milijardi kuna, odnosno 19,5% bruto-društvenog proizvoda godišnje što je najviše u zemljama regije. Upravo količina tih poslova, količina novca da moramo biti ovdje do boli oprezni, ali jednako tako ja sam podnijela amandman na odredbu članka 10. da se ovakva jedna sramotna odredba, zaista, koja je rezervirana za ove koji je to pisao sam za sebe, i ukoliko Vlada zaista misli, očekujem da se ovaj amandman usvoji, ali jednako tako mnogi su rekli da Državna komisija postupa ne samo po žalbi nego i po službenoj dužnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na redu je uvažena zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Evo kratko ću se pridružiti ovoj raspravi Prijedloga zakona o Državnoj komisiji za kontrolu javne nabave. Ovo je zaista Zakon koji je jednim dijelom donio život, a koji je uistinu jedan važan Zakon za cijelu državu, a pogotovo za gospodarstvo. Kada smo krajem prošle godine raspravljali u Saboru o prijedlogu ovog Zakona, donijeli smo i zaključak da su sve primjedbe i prijedlozi koji su proizašle iz rasprave dostave predlagatelju kako bi se mogao pripremiti Konačni prijedlog ovog zakona. Primjedbe na Prijedlog ovog zakona o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave podsjetimo se dostavili su Odbor za zakonodavstvo, Odbor za gospodarstvo, Odbor za Europske integracije i pojedini zastupnici. Ono što je dobro većinu onih primjedbi i prijedloga predlagatelj je ugradio u Konačni tekst ovog Zakona o kojem bi mi trebali donijeti konačan stav. Osobno smatram da je prihvaćanjem korisnih prijedloga učinjen kvalitetan pomak u smislu pravno i nomotehničke dorade i sistematizacije pojedinih odredbi te racionalizacija teksta i izbjegnuto je ponavljanje. To potvrđuje i činjenica da je broj članaka smanjen sa 37 na 26, te da su pojedine odredbe koje su bile nedorečene ili nejasne sada preciznije definirane, čime je izbjegnuto njihovo dvostruko tumačenje. Isto tako smatram da je vrlo dobro obrazloženo zašto se pojedini prijedlozi prihvaćaju a zašto drugi ne, te da nije potrebno ponavljanje obrazloženje i širenje rasprave i usvajanjem ovog Zakona čini se po meni znatan normativan i kvalitetan pomak kao unapređenju postojećeg pravnog sustava te usklađivanje našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom Europske unije. Nadalje, ovim Konačnim prijedlogom zakona definira se Državna komisija sa proširenom nadležnošću za rješavanje po žalbama u područjima koncesija i javno privatnom partnerstva te se jasno naglašavaju određeni elementi neophodni za funkcioniranje tijela kao i za postizanje maksimalne transparentnosti u radu. Nadležnost komisije se proširuje na pokretanje prekršajnih postupaka za prekršaje propisane propisima koji uređuju područje javne nabave. Isto tako sukladno iskustvima iz dosadašnjeg rada uvodi se veća transparentnost u radu institucije u smislu određivanja roka za obveznu objavu odluka koje po žalbama donosi državna komisija. Konkretno uvodi se odredba po kojoj se na internetskim stranicama u vrlo kratkom roku moraju objaviti sve odluke koje Državna komisija donosi rješavajući po žalbama. Pored toga određena je i naknada za vođenje žalbenog postupka u dodjeli koncesija u javno privatnom partnerstvu a koja do sada nije bila određena a koja sada postaje procesna pretpostavka i postaje prihod državnog proračuna. I na kraju temeljem iznijetog smatram da je rasprava o ovom zakonu bila korisna i da je doprinijela kvaliteti Konačnog prijedloga zakona te predlažem da se on i usvoji. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Do sada se govorilo puno toga, ali nitko nije spominjao javno-privatno partnerstvo s čime također ova državna komisija ima veze. Ja želim kazati par riječi o tome, jer smatram da se i tu treba puno toga napraviti. U ovim trenucima dok mi govorimo upravo u Hvaru se dešava jedna tragična situacija sa "Sunčanim Hvarom". Vi znate da još 2005. godine, ustvari to je bilo prvi puta da se uđe u javno-privatno partnerstvo. Taj ugovor traje do 2010. godine, da se i tada nije znalo što je to, ali je država obećavala brda i doline, a danas zaposlenicima Sunčanog Hvara nije bilo nikada gore i njima osobno je zaista teško, a posebno onima koji žive samo od toga. Da ne spominjem školovanje djece i sve drugo. Nedavno je sindikat potpisao ugovor o primanju minimalnih plaća do kraja travnja. Oni su bili na to na određeni način prisiljeni, jer nemaju kud satjerani su uza zid. U ovo doba dakle negdje u siječnju mjesecu prosječno vam je u Hvaru bilo oko tisuću turista. Sada ih gotovo nema. Država pokazuje zanimljivu nezainteresiranost da se uopće time bavi. Pa je tako neki dan bila sjednica gradskog vijeća na kojoj je u ime tvrtke pozvan gospodine Lazukić, a u ime države gospodin Duvnjak koji je na čelu Hrvatskog fonda za privatizaciju. Niti jedan, niti drugi tamo nisu došli. Sjednica je prekinuta i odgođena dok se oni ne pojave. A želim podsjetiti da država još uvijek raspolaže sa 30% Sunčanog Hvara. Ja sam i u Saboru postavljao to pitanje, naišao sam na zid ignoriranja, kao i obično negiranja bilo kakvih problema. Tada je bio gospodin Polančec potpredsjednik Vlade. On je govorio još uvijek o svijetloj budućnosti ove danas tako tamne slike. Samo hipotekarna opterećenja na imovinu poduzeća danas su 80 milijuna kuna. Država je lani dala 15 milijuna kuna. Dakle jednu pozajmicu da bi se mogle isplatiti plaće. Obećavano je 25% onih dionica iz portfelja Hrvatskog fonda za privatizaciju što bi iznosili 7 do 9 milijardi eura. Ali vidite rješenja nema. Hvar je i dalje u jednoj tragičnoj situaciji. A što je isto također zanimljivo, hrvatska javnost pa ni sami ljudi koji su najveće žrtve toga, ali i svi mi u Hrvatskoj jer to je bila neka imovina koje je stvarala ova zajednica nitko nije upoznat još uvijek sa tim ugovorom iz 2005. godine u potpunosti sa ugovorom o javno-privatno partnerstvo. On je i dalje obavijen velom tajne. I kada je dolazila ta Luxenburška "Orco grupa" onda kažem ni onda nitko nije znao o čemu se radi. Znali su valjda ljudi neki u Vladi koji su evo i otišli iz vlade, pa idu negdje, tko zna gdje će ih život odvesti, u kakve prostore. Ali i dalje se ne otkriva a što piše do kraja u tom ugovoru. Sjajna obećanja koja su nuđena, izgubila su svoj sjaj, dakle ostao je samo jedan gorak okus. Ja zbog toga očekujem i da se na ovom planu nešto napravi, da se najveće hotelsko poduzeće, a to je bio upravo "Sunčani Hvar", oporavi. Klada je "Orco grupa" ušla u javno-privatno partnerstvo 2005. godine onda je to poduzeće, ta tvrtka imala 285 tisuća noćenja godišnje. Odmah godinu dana iza toga broj noćenja je pao za 101 tisuću, pa je 2008. godine išlo još doli ili šoto što bi se reklo kod nas u Dalmaciji. Ja sam ovdje pokušao alarmirati makar ovu saborsku javnost, mašući ovdje sa izvješćem FINA-e, dakle državne jedne pouzdane institucije, po kojoj je tada "Sunčani Hvar" svrstan u najniži razred reitinga. Tamo se govorilo da je poslovna suradnja sa "Sunčanim Hvarom" vrlo nesigurna uz veliku mogućnost nastanka zastoja u plaćanju obveza. Nikoga to nije previše uzbudilo u Vladi. A kažem još jedanput ljudi u Hvaru i na Hvaru i u toj firmi postale su najveće žrtve. Ja od vas gospođo državna tajnice očekujem pošto branite ovaj prijedlog, da se neke stvari i ovdje izmjene, da ova državna komisija utječe i na ono što se zbiva na području javno-privatnog partnerstva koje očito ne znam i sam kako bih to nazvao, završilo u jednom ćorsokaku u jednoj slijepoj ulici. Žrtve su tu, oporavak se ne nazire, ali ono što i dalje mene kao saborskog zastupnika i građana Hrvatske i žitelja Dalmacije zaprepaštava to je da tako kažem jedna nezainteresiranost koja je i ovaj put od strane Vlade manifestirana time što gospodin Duvnjak nije došao na sjednicu gradskog vijeća i ti ljudi su sasvim s pravom prekinuli tu sjednicu i čekaju da dođe predstavnik fonda, dakle i onaj koji predstavlja ovu državu koja još uvije drži 30% vlasništva nad "Sunčanim Hvarom". Evo, toliko.
Uvaženi zastupniče, malo pored teme ste se šlajhtali. Ali molim vas, dajte držimo se teme. Ja znam da ima tu puno potrebe da se kaže ali držimo se teme. Nisam vas prekidao, međutim potrebno je teme se držati. Zato imamo dnevni red. Na redu je uvaženi zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnicama, kolegice i kolege zastupnici. Pokušat ću upravo ovo što je potpredsjednik i rekao držati se teme a to je Konačni prijedlog zakona o Državnoj komisiji za kontrolu javne nabave. Podsjetimo, Državna komisija je utemeljena Zakonom o javnoj nabavi iz 2001. godine a osnovana je Zakonom o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave još 2003. godine. Cilj je bio i ostao uspostavljanje transparentnog i kvalitetnog sustava kontrole javne nabave kroz osnivanje državnog tijela koje je smješteno između upravne i sudbene vlasti. Sama komisija nema mogućnosti presuđivati, osuđivati i provoditi nekakve takve postupke. Sukladno strategiji razvoja sustava javne nabave Vlade Republike Hrvatske iz 2008. godine doneseni su Zakon o koncesijama i Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Prema odredbama navedenih zakona nadležnost državne komisije se proširuje i na odlučivanje po žalbama i u tim postupcima te je potrebno jasnije ovim zakonom urediti prava i obveze ove institucije što je i osnovni razlog za donošenje zakona o kojem danas raspravljamo. Ovim konačnim prijedlogom zakona definira se Državna komisija s proširenom nadležnošću za rješavanje po žalbama u područjima koncesija i javno-privatnog partnerstva. Znači, za rješavanje po žalbama isto kao u slučaju javne nabave te se jasno naglašavaju određeni elementi neophodni za funkcioniranje tijela no i za postizanje maksimalne transparentnosti u radu. Nadležnost se proširuje i na pokretanje prekršajnih postupaka što je novo za prekršaje propisane propisima koji uređuju područje javne nabave. Isto tako, nastoji se uvesti veća transparentnost u radu institucije u smislu određivanja roka za obveznu objavu odluka koje po žalbama donosi državna komisija i sve su to pitanja koja se formiraju upravo ovim zakonom bez obzira što rasprava pojedinih kolega ode u potpuno drugom pravcu. Na kraju, uz podršku ovom zakonu nadam se da će državna komisija uspješno odraditi nove poslove koji joj donošenjem ovog zakona postaju sastavni dio djelokruga rada. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Željko Turk. Izvolite.
Hvala. Gospodine presjedavajući. Evo, dozvolite nekoliko riječi sa moje strane o ovoj temi koja je zaista važna i koja je u ovih deset godina od 2001. pa nadalje od kada su učinjeni zaista bitni pomaci bitno utječe i na razvoj gospodarstva i uopće kako na političke, društvene i privredne odnose u Hrvatskoj. Malo sam žalostan da u okviru dosadašnje rasprave veliki dio njih sveo se pogotovo i isključivo na političke poruke često bez argumenata i sa teškim optužbama vezanih na silne milijune ili milijarde štete nanesenih u takvim postupcima a potpuno se ignorira usuđujem se reći zaista vrijedan rad puno ljudi koji su involvirani u taj postupak jer osim samih velikih poduzeća koji su ovdje apostrofirani u najvećem broju slučajeva u sustav javne nabave uključeni je i veliki dio lokalne samouprave, regionalne uprave, općina i gradova. I zaista valja progovoriti onda u kontekstu i ove komisije i u tom smjeru. Sjetit ćemo se mi koji nešto malo bolje znamo o tim javnim nabavama da 2001. imamo Ured za javnu nabavu koji je kroz svoje postupke a onda u konačnici u problemima koji su vezani uz žalbe dolazio do, ta naša komisija usuđujem se reći da je bilo zaista puno nesuglasila i prijepora između Ureda za javnu nabavu pa državne komisije i do nemogućnosti pravodobne informacije. Zaista valja reći i ovdje pohvaliti nadležno ministarstvo za aktivnosti vezano za pripremu i provedbu izobrazbe sudionika u javnoj nabavi što znači da oni danas moraju biti elektronski pismeni i da moraju biti upoznati sa sustavom provođenja javne nabave kao bitni iskorak u odnosu na vrijeme unatrag desetak godina. Što je time dovelo? Dovelo je u tome da je već u samom postupku nabave jednim dobrim djelom dio žalbi i manji upravo zbog toga što su ljudi koji sudjeluju u provođenju javnih nabava dodatno kvalitetno educirani i na taj način izbjegnut je dobar dio žalbe koje su i upravo i državna komisija koja je te žalbe uvažila upravo su bile i iz proceduralne naravi i zbog toga je upravo ta edukacija jedan vrijedan i važan iskorak. Nakon toga možda je bitno reći i to da umjesto Ureda za javnu nabavu danas postoji Uprava za javnu nabavu koja osim ovoga što sam do sada rekao a to je priprema i provedba same izobrazbe sudionika u postupku javne nabave imaju čitav niz zadataka pa u okviru postupaka provedbe javne nabave koji bitno doprinose smanjenju možebitnih žalbi a nakon završenih natječaja. Pa samo da kažem da je to prije svega preventivno i instruktivne djelatnosti u smislu da može zatražiti od naručitelja Uprava za javnu nabavu u svakom momentu dokumentaciju na uvid, dati mišljenje o nepravilnosti u tijeku postupka te u samom tijeku postupka bitno usmjeriti tijek nabave u nekom drugom obliku. Isto tako, pokrenuti postupke pravne zaštite pred državnim komisijom a u cilju zaštite javnog interesa dakle odmah uputiti na ovu državnu komisiju. Nadalje, ona djeluje na samo razvoj sustava javnih nabava ali može podnijeti i postupak i zahtjev za pokretanje prekršajnog postupka već u samom postupku provođenja javne nabave. Dakle, ovih samo nekoliko iznesenih podataka i postupaka bitno doprinose da u tijeku same javne nabave uđemo u jedan tijek koji je bitno drugačiji nego što se i želi prikazati jer ja zaista želim ovdje reći da javna nabava i sustav provođenja u najvećem broju tijela koja provode korektan, pošten i kao takav to želim ovdje naglasiti. Ali u pravilu upravo u tijeku dosadašnje rasprave a konstatiram ja da u svakom žitu ima kukolja. Segment užasno velike cijene. Tko god postaje sustav javne nabave zna da u programu i prije nego što javna nabava ide u postupak postoji plan javne nabave koje su nadležna tijela kako tvrtki tako i lokalne samouprave, gradova i općina prihvatili da u tom planu postoji planska cijena koja je napravljena prema određenim troškovnicima kao takovima. I u postupku javne nabave svaka cijena izlicitirana, koja je veća od te planske cijene automatski znači i poništenje natječaja. Dozvolite mi još dvije, tri rečenice vezano na druge životne probleme koji su vezani uz postupak javne nabave o kojemu nije ništa rečeno. Pa konkretno, što znači kada na postupku javne nabave prođe najniža cijena koja je daleko najniža od ostalih koju kao takvu, a znamo da je upravo cijena najbitniji element kod postupka i donošenja odluka o odabiru, kada tada dolazimo do saznanja da se po tim cijenama gotovo da ne može napraviti, a teško je upravo i povesti postupak i ne izabrati takvog ponuđača, jer u tom slučaju dolazi do automatskog poništenja javne nabave, a da tada ne govorimo o društvenoj šteti koja se kroz proračun u jedinicama lokalne samouprave bitno odugovlače određeni bitni postupci u realizacijama javne nabave. I još nešto, ja koristim jedan termin koji se zove profesionalni žalitelj. Bilo bi interesantno, inzistirat ću na tome da u jednom od analiza Državne komisije u postupku kontrole javne nabave postoje tvrtke i pravni subjekti, ne koji se dogovaraju nego koji imaju toliko istančane profesionalne timove ljudi koji rade u javnim nabavama da su doslovno spremne, sposobne gotovo pa poništiti svaki javni natječaj pa i zbog banalnih tema. Postoje točno određene kategorije zbog čega se javni natječaj poništi, ali ako i dođete u situaciju da nekoliko lakših povreda zbrojite, tada je državnoj komisiji najlakše poništiti natječaj, na taj način sprati sa sebe određenu težinu i potencijalnu ljagu da je nepravilno postupila, a u velikom broju slučajeva dovelo do situacije da kroz takovu javnu nabavu godinama ne možemo napraviti određene zahtjeve odnosno određene poslove koji su i kroz naše proračune i druge akte doneseni. I da konačno završim, vezano nešto i uz samu državnu komisiju, drago mi je, a i ne idem i ne govorim o pojedinačnim aktima i pojedinačnim točkama, da je uveden i instrument javne rasprave na državnoj komisiji u vremenu koje je to bilo unatrag. U pravilu toga nije bilo te osim suhoparnih podataka koje ste mogli kroz žalbu podnijeti nije zapravo bila opće moguća niti institucija sučeljavanja mišljenja i zapravo podastrijevanje određenih, usuđujem se reći dakle i pravnih, ali i ljudskih komponenti koje idu u prilog da možda tu određenu javnu nabavu i određenu odluku nije trebalo donijeti. Dakle, svrha i zaključak ove moje rasprave je da je njezin tijek i postupak od edukacije pa do konačnog donošenja odluke izuzetno složen i da on izuzetno i često nadilazi onu dnevnu političku tezu o korupciji u javnoj nabavi od koje ne bježimo, ali zahtijeva kako pripremnost ljudi koji u tome sudjeluju s jedne strane, ali s druge strane i razumijevanje ljudi koji sjede u tim tijelima i koji trebaju donijeti odluke vezane za poništenje natječaja, jer se u velikom dijelu slučajeva radi i o sredstvima šire društvene zajednice koja na taj način često i bespovratno odlaze u propast. Hvala. I podržavam prijedlog, donošenje ovog zakona.
Zahvaljujem. Sada je na redu uvaženi zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo državna tajnice, uvažene kolegice i kolege. Evo u ovom, nadam se ne više od 5-minutnom izlaganju, ukazujući na značaj ovoga zakona s obzirom na to da se on tiče u svom sadržaju kontrole raspolaganja javnim novcem za koji je ovdje doktor Marić rekao da godišnje iznosi oko 40 milijardi kuna, što mu ja vjerujem i činjenice da dosta novaca curi u toj svoti, ja neću reći koji je to dio, ali isto mogu vjerovati kolegi Jovanoviću da su to velike milijarde kuna jer se on bavi sa, radeći u Antikorupcijskom vijeću kao predsjednik, tim poslom. Ono što mislim reći je da promjena načina upravljanja koja je sada na sceni javnim poduzećima gdje se okreću milijarde i gdje su na sceni kazneni postupci svakako je dobro da se govori i da se radi, što je važnije, i o promjeni načina postupanja u nabavi. Kontrola javne nabave je predmet ovoga zakona, a skroz precizno govoreći radi se o rješavanju žalbi u postupcima javne nabave. Samo ću dva primjera spomenuti što sam se sam susreo u dnevnim tiskovinama pa ću onda preći na stvar, na sam zakon jer sam podnio tri amandmana, a to je da sam u jednim novinama našao i to nedavno u jednoj sredini, u Sjeverozapadnoj Hrvatskoj, nakon dva natječaja koja nisu uspjela, u trećem se kao uvijek stavlja da firma koja se treba baviti gradnjom jednog objekta mora zadovoljavati uvjet da ima 5 milijuna kuna dobiti protekle godine. Jako čudan uvjet. Spominjem ga ovdje upravo radi toga što ovdje sjede predstavnici ministarstva. I vidio sam još jedan natječaj, jako zanimljivo isto, kaže otvaranje … [[Govornik se ne razumije.]] nije javno, a javna je nabava. To nisam razumio, a vjerojatno ili ne znam potpuno o tome ono što trebam znati pa se čudim ili je ovo nedopustivo. Što se tiče samog konkretnog prijedloga zakona, kako sam podnio tri amandmana onda ću o tome i govoriti, jedan amandman se tiče uvjeta koje trebaju imati članovi Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave da bi se uopće mogli natjecati za ovo radno mjesto, jer se kaže da to nije dužnost, onda je radno mjesto, a to je ovih 10 godina radnog iskustva i 5 godina radnog iskustva u okviru djelovanja i postupanja u javnoj nabavi. Ja se slažem sa kolegicom Ingrid Antičević Marinović da je taj uvjet nepotreban, ovaj drugi. Zašto? Zato što se doista, kako se radi zapravo o upravnom postupku koji je vrlo odgovoran doduše, uskraćuje svim onim sposobnim ljudima koji kao pravnici, kao suci, jer ovdje se za predsjednika i zamjenika predsjednika i taj uvjet traži, da imaju pravosudni ispit pa da je sudac najmanje 6 godina ili da je državni ili zamjenik državnog odvjetnika na određenoj razini 6 godina. Naprosto njima se to onemogućava. Ti ljudi, dakle ti suci, ti pravnici vrhunski odlučuju radeći recimo na sudu, odlučuju o sudbinama ljudi, odlučuju o tome da li će evo sad netko ići ili neće ići u zatvor i koliko će mu biti kazna zatvora kada postupi nezakonito u postupku javne nabave. Pa zašto se onda ne bi i ovdje predložilo da taj uvjet izostane, ali da naravno državna komisija koristi usluge eksperata. Isto kao i sud. Kad sudac nešto ne zna ili sudsko vijeće, onda uzima sudskog vještaka specijaliziranog područja, naprosto obavi taj posao do kraja koristeći stručno znanje. Ali kad će bit konkretniji, s obzirom da sam već naučen da kad nešto predložiš što je sasvim racionalno i do kraja argumentirano ne prolazi onda sam ja predložio jedan kompromis, a to je da sa 10 godina radno iskustvo bude osam godina, a sa pet godina da bude tri godine. Svjestan sam toga kompromisa, ali evo nadam se da će i to nešto pomoći. Što se toga tiče i još jedan amandman, a tiče se članka 14. sasvim se jasnije precizira rekao bih njegov sadržaj za razliku od onoga, dakle kako se donose odluke. Dakle, ovdje se kaže donose odluke na sjednici većinom glasova članova državne komisije. Ja sam to sasvim jasno precizirao. Vidjet ćete da nema nikakvih dvojbi ovdje postoje određene dvojbe. To je drugi amandman. I treći amandman ponukan izlaganjem kolege Stazića. Upravo se taj amandman umnožava, on ga nije podnio. Uvažavam prigovor koji je dao potpredsjednik Hrvatskog sabora gospodin Jarnjak jer je rekao sad se nalazimo pred konačnim prijedlogom zakona i trebamo o njemu odlučiti, dajte amandman, nemojte samo kritizirati. Evo ja sam onda podnio amandman na članak 9. da se obavezno uz natječaj koji se treba objaviti u "Narodnim novinama" za izbor članova Državne komisije za kontrolu postupka javne nabave da se obavezno objavi i u trima nacionalnim dnevnicima. Evo, pa ja se nadam da će ovi amandmani biti prihvaćeni. U tom smislu podržavam iskorak koji je napravljen ovim zakonom u odnosu na postojeći. Znam da je mogao biti bolji, ali evo idemo u susret promjenama ovakvim mogućnostima kakve su zadane. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Kada govorite kolega o dobivanju poslova od ponuditelja sa najpovoljnijom cijenom to je upravo i najveći problem koji je izazvao i pozornost svih zemalja Europske unije koje i same žele ovome doskočiti. Jer naime, činjenica je da se kasnije nakon dobivanja posla kao najbolji ponuđač sa najpovoljnijom cijenom, najjefitnijom, najmanjom cijenom kasnije ugovaraju poslovi i nove cijene i to više nitko živ ne kontrolira. Vlada je sada obznanila da upravo u cilju suzbijanja korupcije bit će obaveza svih državnih tvrtki ili onih tvrtki koje su u većinskom vlasništvu države da objavljuju takve natječaje isto tako tko je dobio poslove. Ali trebalo bi učiniti i korak dalje, dakle jer mi smo vidjeli da i onaj koji dobije najpovoljniju ponudu, koji dobije posao sa najpovoljnijom ponudom, odnosno najjeftinijom cijenom da to državu kasnije u konačnici ili jedinicu lokalne samouprave košta gotovo najviše zato što se ugovaraju ti naknadni poslovi i za njih se ništa ne govori o toj cijeni i cijene se ugovaraju bez ikakvog natječaja. Zato bi bilo dobro, odnosno nužno da se prati izvršenje tog ugovora i sve što se radilo u ugovaranju naknadnih nekih poslova koji mogu biti minorni zbog prirode posla, ali ne na ovakav način da oni postaju obveza. Jednako tako željela bih još nešto reći kad ste se već dotakli i ovog pitanja vođenje žalbenog postupka, a nastavno na ono što sam i sama rekla i što vi sada dotičete ne samo što se tiče uvjeta da moraju biti ljudi koji su već radili i imati 5 godina iskustva u javnoj nabavi, nego jednako tako, ali ako žalitelj ne doprinese dokaz da je platio pristojbu da će se postupak obustaviti. Ako država ne smatra da se ovi postupci kontrole javne nabave vode u državnom interesu onda to tako neće postupiti, nego će voditi te postupke ne samo po žalbi nego i ex sofo, a u službenoj dužnosti kasnije u izvršnom postupku naplatiti svoju pristojbu. Tako radi ozbiljna država.
Zahvaljujem. Idemo dalje s pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Davor Bernardić.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, pa evo mislim da je u ovom prijedlogu zakona koji sadrži poboljšanja ključno ono što je iznio u ime kluba Josip Leko kada je pričao o nepristranosti Državne komisije za javnu nabavu čije članove imenuje Vlada na rok od pet godina. Sve stvari u ovoj zemlji su dobre ako ih rade pošteni i odgovorni ljudi i u najboljoj namjeri. No međutim, mogu postati prostor za veliku manipulaciju ukoliko se provode na način da se zakon zaobilazi, odnosno da se pojedine odredbe samog zakona tumače na način koji ne ide u smjeru hrvatskih građana, odnosno ne ide transparentnom trošenju sredstava. Ja ću vas podsjetiti da je 2004. godine obilježena je dolaskom i nove Vlade po dvije ključne stvari. Jedna je raskidanje stand by aranžmana sa MMF-om. No međutim, tu je i prestala obaveza ugovora, odnosno prikazivanja papira samom MMF-u od strane Vlade Republike Hrvatske za sve relevantne procese u ovoj zemlji. A druga je stvar izmjena Zakona o javnoj nabavi koji je tada omogućio i direktnu pogodbu već nakon prvog postupka javne nabave. U određenom dijelu slučajeva to je oslobodilo i olakšalo mogućnost javne nabave, no u drugom velikom dijelu stvorilo je snažan prostor za manipulaciju, odnosno za ja ću reći zaobilaženje zakona i sklapanje direktne pogodbe sa onima čiji su radovi, odnosno vrijednost radova bila daleko skuplja. Stoga i ne čudi podatak da je i prema izvješću Transparency internationala javna nabava u Hrvatskoj skuplja 25%. 25% je velik novac. 12 i pol milijardi kuna sve što su ponovili moji prethodnici koje se na godišnjoj razini mogu puno kvalitetnije utrošiti. 12 i pol milijardi kuna koje se godišnje izgubi na proces javne nabave u svim dijelovima, znači sa svim društvenim inkomima otprilike iznosi na godišnjoj razini 5 Peljeških mostova koji nisu napravljeni, 3 autoceste Zagreb-Sisak koje nisu napravljene, 4 Podravske magistrale koje nisu napravljene, 2 autoceste Ploče-Dubrovnik koje nisu napravljene, 25 godina besplatnih udžbenika bez kojih su učenici ostali i 500 škola i vrtića koje se neće sagraditi. 12 milijardi kuna na godišnjoj razini iznosi te stavke. Ono što još uvijek treba napomenuti kad je javna nabava u pitanju je da se ona i kroz javna poduzeća vješto zaobilazila tako što javna poduzeća, naravno neka, nisu sukladno Zakonu o trgovačkim društvima imala i obvezu sklapanja poslova sukladno Zakonu o javnoj nabavi, nego temeljem Zakona o trgovačkim društvima, što je uvelike povećalo prostor za manipulaciju, iz čega se i danas razvidno vidi izlaze mnoge afere u javnim poduzećima u državnom vlasništvu da ih ne nabrajam HEP, HAC, raznorazne afere koje potresaju svakog dana hrvatsku javnosti i koje su omogućile hrvatskim građanima da imaju manje. I zbog toga je na neki način i nedostatak novaca u državnom proračunu, pa i u javnim poduzećima, gubitak, odnosno slabiji rezultat javnih poduzeća za čak 2 milijarde kuna u odnosu na prošle godine direktno i posljedica ovakvih netransparentnih nabava. 25% skuplje sve plaćaju hrvatski građani. No međutim ima i pozitivnih primjera i to je ono što bi Hrvatska trebala raditi, a slijediti najbolje prakse, jer u razvijenim državama bolji vuku lošije, a ne lošiji bolje, odnosno ne dolazi do uprosićenja, nego do unapređenja, i na taj način je i grad Rijeka, konkretno ovdje to isto moramo spomenuti, prikuplja javne nabave koje su u konačnici ispadaju 30 do 40% jeftinije zato jer se ponudba traje cijeli dan i na nju se javljaju natjecatelji putem javnog natječaja koji cijeli dan mogu mijenjati svoje ponude. U konačnici to ispadne tako da radovi u prosjeku, u odnosu na druge, ispadnu 30% jeftinije. To je jednostavno jedan primjer, svijetli primjer koji bi trebalo slijediti. Ono što još se treba reći u postupku donošenja ovog zakona je ono na koji se način i zakon sam može protumačiti, ukoliko zapne na najvažnijoj instanci, a u ovoj zemlji ta instanca je pravosuđe, objektivno, efikasno, sve ono za čime Hrvatska država vapi, a tiče se par članaka koji obuhvaćaju i npr. prekršajne odredbe, u članku 22. gdje se novčanom kaznom koja se kreće čak u rasponu od 50 tisuća do milijun kuna, će se kazniti za prekršaj pravna osoba ili jedinica lokalne i područne samouprave koja, znači postupa suprotno odredbama članka 4. koji kaže da se na državnu komisiju ne smije utjecati. Također za fizičke osobe predviđena je novčana kazna od 10 tisuća do 100 tisuća kuna. Za veliku vrijednost radova, za nabave koje itekako utječu i na proračun jedinice lokalne samouprave, ali i na proračune ministarstava, odnosno određenih, stavaka u ministarstava vezanih za javnu nabavu, ovi rasponi definitivno nisu nigdje detaljno regulirani i može se dogoditi da se za 50 tisuća kuna, ja samo navodim kako je ovdje ukoliko u to odluči nadležni sud, znači kazni ona pravna osoba, odnosno ona firma koja utječe na posao koji je višemilijunski posao. Znači s 50 tisuća kuna kako predviđa ovaj zakon se može kazniti firma koja utječe na višemilijunski posao, što je definitivno premalo. Naravno sve to ovisi o tome kako se i zakon tumači, odnosno kako ga nadležni sud kad krene proces zatvori slučaj, ali to je definitivno nešto gdje to detaljno nije razrađeno. Znači možda bi trebalo razmisliti o tome da se tu uvede kao stavka i vrijednost radova. To je sad podložno onome što bi trebala ponuditi nekakva poboljšanja. I na kraju ću reći, mislim da je to jako važno, možda čak i najvažnije, pogotovo u jeku velike nelikvidnosti koja muči hrvatsko gospodarstvo, koja se penje za pravne osobe i obrtnike na preko 25 milijardi, 25,7 milijardi zaključno sa prosincem 2009. godine, a tiče se nenaplaćenih potraživanja od firmi i od obrtnika. Opozicijski klubovi su poslali dva prijedloga, a vezan je za javnu nabavu, vezan je za naručivanje. Jedan je prijedlog da se država, javna poduzeća u državnom vlasništvu odmah podmire svoje obaveze koje imaju prema privatnom i realnom sektoru, a drugi je da se ne naručuje dok se ni staro nema sa čime platiti. I od tuda i veliki naglasak na kontrolu same javne nabave, i od tuda veliki naglasak na ovo što se događa vezano sa tom nelikvidnošću. Jer ukoliko će se država ponašati na način jedinica lokalne samouprave, državna poduzeća, da će naručivati bez kontrole i bez plana, kao što su i naručivale do sada, postat ćemo u biti taoci sve ajmo reci ekspanzivnije javne nabave, što je u zadnjih par godina kulminiralo, a to u svakom slučaju ne da nije dobro, nego smo sad vidjeli i svjedoci smo da to postaje snažan uteg oko vrata hrvatskom gospodarstvu zato jer je u tim tvrtkama direktno obuhvaćeno preko 70 tisuća ljudi koji rade, a da ne napominjem da je u prošloj godini pa i dijelom, i to velikim dijelom zbog nelikvidnosti 73 tisuće ljudi ostalo bez posla. Hvala lijepa.
Hvala. Dva ispravka, jedna replika. Prvo gospođa zastupnica Božica Šolić. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Bernardić je rekao u svojoj raspravi i ponovio da u procesu javne nabave, da se gubi s proračuna 12 i pol milijardi. Pa mislim da je to po vašemu i po vašem nahođenju, ali ako je tako točno je to kolega Bernardić da se svakako gubi najviše u tih, u navodnim znakovima 12 i pol milijardi u Gradu Zagrebu, jer Grad Zagreb što se tiče javnih nabava najviše participira u tome. Pa vidite koliko bi se to napravilo dječjih vrtića u Brezovici. Nije ni jedan napravljen. A vi ste 10 godina SDP, vodite Grad Zagreb. Drugo, samo jedan podatak, jedna kap u slapu što se tiče Grada Zagreba, da jedno autobusno stajalište košta 100 tisuća kuna. Kolega Bernardić tri plastike i komad rosvajla. E to su stvari koje vi stalno zaobilazite. Ali ja vas molim, s obzirom da ste i vi jedan od čelnika u Gradu Zagrebu, da biste trebali s tim pozabaviti. Bilo bi nam lakše življenje u Gradu Zagrebu. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Anton Mance.
Gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih netočnost gospodina Bernardića koji je naglasio da grad Rijeka ima ponude niže 30% na javnim natječajima nego što je drugdje. To nije točno. Ja živim u Primorsko-goranskoj županiji. Bio sam gradonačelnik grada Vrbovsko tri mandata. Pratio sam natječaje i znam tko dobiva većinu poslova na prostoru Primorsko-goranske županije i mogu tvrditi suprotno da su ti natječaji i te cijene 30% više od onih. Jer da bi vi mogli tu tezu svoju dokazati, onda morate znati prosječne cijene za istu vrstu posla, od vodovoda, kanalizacija i ostaloga i onda bi to mogli tvrditi da to dokažete brojkama, ovako paušalno iznosite, to nije točno tvrdim, mogu to dokazati i brojkama. Hvala.
Replika, gospodin zastupnik Željko Jovanović.
Hvala. Ja ću replicirat kolegi Bernardiću, ali zapravo nadovezat se na ovo o čemu je ispravio netočan navod kolega iz HDZ-a koji je naravno govorio potpuno krivo, potpuno pogrešno, potpuno paušalno. Ja ga pozivam da zajednički odradimo pressicu gdje ću mu ja dokazati da su u Rijeci uštede u javnoj nabavi ogromne. Rijeka je zaista u Hrvatskoj prva bila koja je krenula sa javnim nabavama putem portala … [[Govorniku isključen mikrofon, ne razumije se.]] i Rijeka je zahvaljujući tome uštedila ogromne novce i pokazala da je korupciju uvijek uz vlast. Ako je vlast poštena, transparenta i odgovorna onda korupcije nema. Zato u Rijeci korupcije nema, zato u Rijeci SDP pobjeđuje … … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] A, vi gasite, vi gasite. Gubite 19 godina, gubit ćete i narednih 100 još. Rijeka će prva u Hrvatskoj biti po uvođenju on-line dražbe što je dokazano u svijetu pojeftinjuje između 17 i 30%. U Rijeci ne zbog korupcije nego zbog toga što se na portalu vidi kako padaju cijene i svatko može spuštati cijenu. Zato je Rijeka najtransparentniji grad i kolega Mance nemojte lagati ovdje u Saboru podacima o kojim vi govorite. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Pa kolega Jovanoviću naravno ja to nisam rekao napamet, ja sam se prije informirao. Mislim da je dobro da se svi prije informiramo tako da sam se prije informirao i čije je ovo izvješće koje govori o 12 i pol milijardi. Izvješće je Transperency Internationala, dakle bolje je da se prije informiramo tako neće biti nesporazuma. Što se tiče onoga što ste rekli i što se tiče transparentnosti definitivno je velika briga i u javnim poduzećima jer možemo mi pričati o komunalnim poduzećima bilo kojeg grada no treba imati na umu da javna poduzeća poput "HAC-a", poput "Hrvatskih šuma", poput "Hrvatskih voda", poput "HEP-a", poput "Hrvatskih cesta" su daleko veća i jača u financijskom smislu od komunalnog poduzeća bilo kojeg grada. Mada je u nekom gradu, kao što je vjerojatno u Rijeci, u Zagrebu, u Koprivnici, u nekakvim gradovima gdje je sistem nabave objedinjen, su troškovi probali biti reducirani trebam napomenuti da je glavni dio kolača od ovih 12 milijardi upravo dolazi iz ovih velikih poduzeća gdje se to na neki način teško može i provjeriti upravo zbog toga što nisu obuhvaćeni ni Zakonom o javnoj nabavi već Zakonom o trgovačkim društvima. To je ono ključno o čemu sam i maloprije govorio.
Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb podsjeća da je organizirao Okrugli stol – promicanje prevencije raka vrata maternice za danas u 13,30 u dvorani Josipa Šokčevića i poziva sve zastupnike i zastupnice da se pridruže radu Okrugloga stola danas u 13,30. Gospodin zastupnik Zdenko Franić, izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo državna tajnice sa suradnicama, a napose štovane kolegice i kolege. Apsolutno podržavam stav koji su u mnogim prethodnim raspravama iznijeli mnoge kolegice i kolege da sustav javne nabave treba biti mnogo, mnogo transparentniji nego što je dosada. I u tom kontekstu evo kolega Maras i njegova ideja o portalu sa javnom nabavom po ugledu na način kako se to radi u SAD-u je izuzetno svijetli primjer pa će onda i Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave imati mnogo manje posla. Nažalost svjedoci smo brojnih situacija kada se postupak nabave osporava zbog žalbe nezadovoljnih dobavljača koji se samo često puta žale samo zato da se žale i da u biti ospore natječaj na formalnoj razini i da već je postala poznata ta kategorija profesionalnih žalitelja. Međutim, želio bih reći nekoliko riječi o problematici koja na najizravniji način povezuje Zakon o javnoj nabavi, zatim rad Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave koji je predmet sadašnje rasprave i Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanju sukladnosti koji je sljedeća točka dnevnog reda današnje saborske sjednice. Naime, akreditirana tijela za ocjenu sukladnosti, čitajmo ispitni i umjerni laboratoriji, u pravilu trebaju zadovoljiti i dokazati sukladnost svog rada i svojih postupaka sustava upravljanja sa nekom od međunarodnih normi. Primjerice normom 17 tisuća 25 za akreditaciju ispitnih laboratorija ili norme 15 tisuća 189 za akreditaciju medicinskih i bio medicinskih laboratorija itd. Sve te norme eksplicitne zahtijevaju da takva akreditirana tijela, …, tijela za ocjenu sukladnosti, ispitni laboratoriji, umjerni laboratoriji, nazovimo to kako hoćemo, moraju imati politike i postupke za vrednovanje dobavljača. To je jedan od izuzetno suptilnih instrumenata koje je Međunarodna zajednica putem Europske kooperacije za akreditaciju tj. EA i … [[Govornik se ne razumije.]] , odnosno Međunarodne kooperacije za akreditaciju razvila kao jedan od važnih alata za veću transparentnost postupaka javne nabave. Naime, u tim normama se zahtijeva da laboratoriji vrednuju dobavljače i u tom vrednovanju su uključeni razni kriteriji od kojih je kriterij kvalitete najvažniji pa prema tome to omogućuje njima da ne nabavljaju nužno najjeftnije proizvode nego najbolje, najkvalitetnije one koje zadovoljavaju određene zahtjeve koje su tim laboratorijima potrebni. Ne znam koliko je komisija upoznata sa eksplicitnim izričajima u ovim međunarodnim normama, ali izrazito pozdravljam članak 12. ovog Zakona koji kaže da je član Državne komisije je dužan se stručno usavršavati. Iako nije sasvim jasno na koji način i kome oni moraju podastrijeti objektivne dokaze da u praksi te članke i zadovoljavaju. Valjda tijela državne uprave ipak nadležna za rad te komisije svako toliko će zahtijevati da im podastru neke dokaze o tom svom usavršavanju i cjeloživotnom obrazovanju. Naravno da se Zakonom ne može propisati niti obrazovne sadržaje ali iskreno se nadam da će ova moja rasprava ponukati članove Komisije da u svome radu veću pažnju obrate na segment tehničkog zakonodavstva i zahtjeve međunarodnih normi. Odboru za obrazovanje Hrvatske kreditacijska agencija će u pakt predložiti da organizira za ocjenitelje Hrvatske akreditacijske agencije i tehničke uprave tijela za ocjenu sukladnosti. Jedan seminar koji će se odnositi na zahtjeve normi, nabava usluga i potrepština i to u smislu ovog tehničkog zakonodavstva i to za sve norme za koje je Hrvatska akreditacijska agencija uspostavila akreditacijske sheme. Štoviše, predložiti ću da se na taj seminar pozovu i predstavnici ove Komisije. Naime, na žalost kao ocjenitelj, tehnički ocjenitelj imao sam često puta vidjeti da se proces javne nabave često mistificira, pa se ide linijom manjeg otpora, nabavljaju se nekvalitetne usluge i potrepštine što je dakle otvorena brana za curenje proračunskog novca. Evo, u nadi da je možda ova moja rasprava koja je jedan izravan način povezala dva možda naizgled nespojiva Zakona, pridonijela tome da u budućnosti budemo učinkovitiji i transparentniji u procesu javne nabave. Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala. Završni osvrt državna tajnica Tamara Obradović-Mazal.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Htjela sam naravno odgovoriti na nekoliko pitanja, međutim, uvaženih zastupnika koji su postavili ta pitanja nema, a vjerujem da će biti prigode a i interesa za ono što su detalji unutar javne nabave. Ono što bih željela i moram reći vratiti se na ono što komisija ne radi, komisija je žalbeno tijelo, ona odlučuje u žalbenom postupku. Nadala sam se da ćemo se kolegica, odnosno uvažena zastupnica Antičević-Marinović kao pravnice barem složiti oko toga što je pravni lijek i kada se izjavljuje pravni lijek, to nam nije pošlo za rukom, stoga ljubazna zamolba da se prenese sljedeći citat „remedis directive“ odnosno direktiva o pravnom lijeku. Potrebno je da države članice osiguraju i imaju na raspolaganju učinkovit i brz pravni lijek protiv odluka, koje donose javni naručitelji ugovorni subjekti o tome i ostavit ću ostatak citata ispušten. Ovo je sukus državna komisija odlučuje u postupku pravne zaštite putem izjavljenog pravnog lijeka. Ali na tragu zaista konstruktivnog prijedloga i naravno činjenica da mora biti jača sinergija između svih institucija koje revidiraju između ostalog i postupke javne nabave, predlažem više svom Ministarstvu nametnuti možda jaču dinamiku odnosno veću koncentraciju na kontrolu postupaka javne nabave u ovom preventivnom dijelu. Rezultat tog preventivnog dijela, ja sam jednom imala prigode prezentirati i na Vijeću kojim predsjeda dr. Jovanović, tamo su zapravo bile prezentirane kompletne aktivnosti sustava javne nabave od strane Vlade, odnosno Ministarstva gospodarstva, nadam se da ću biti ponovno pozvana na Odbor i prezentirati dio koji se odnosi na prevenciju a radi se o 83 slučaja za zadnjih 10 mjeseci ove godine o nekoliko s naše strane podignutih optužnih prijedloga i nepravilnosti koje su dovele do toga da se od određenih postupaka i odustane. Evo, sa strane Vlade, sa strane Ministarstva i mene kao nadležne za sustav javne nabave, ako ću imati priliku ja ću sa zaista velikom voljom doći i prezentirati uistinu velike napore koji se rade da bi se korupciji stalo na kraj. U tom dijelu je i napor Vlade da kroz centraliziranu nabavu doprinese borbi protiv korupcije da uvede još više transparentnosti u postupke javne nabave, na svojoj razini također, a centralizirana nabava kroz novo središnje tijelo sadržavat će i portal sa katalogom. Što se tiče e-nabave, odnosno e-dražbe, e-aukcije, upravo u našem Ministarstvu se i temeljem Zakona o javnoj nabavi kojim se to omogućuje, dakle Zakon o javnoj nabavi već dvije godine omogućuje da naručitelji ali i privatni poduzetnici koji imaju komercijalni interes osnivaju e-portale za dražbu i elektroničku nabavu. Dakle, zapreke nema. Pitanje je da li postoji komercijalni interes i s jedne i druge strane da se rade takvi portali. Mi vodimo dva projekta jedno je elektronička nabava, drugo je elektronička aukcija, oni su prijavljeni Europskoj uniji prošle godine za financiranje iz sredstva IPA od 2010. godine ja se nadam da će nam taj prijedlog projekta i za financiranje tog dijela, od strane Europske unije i proći. Vezano za 12 milijardi uistinu netko je rekao i postavio pitanje samih podataka, međutim, nisam čula odgovor ili nisam razumjela na što se odnosi tih 12 milijardi, s obzirom da ovdje na neki način branim boje centralnog proračuna, prema apsolutno zadnjoj statistici koju imamo u razdoblju 1.1. 2009 i 1. 1. 2010. ukupna vrijednost javne nabave je 39,5 milijardi kuna, od čega na centralni proračuna izlazi 10,15% utrošenih sredstava za javnu nabavu. Molim da se to dobro čuje, centralni proračun sudjeluje u ukupnoj vrijednosti javne nabave od 39,5 milijarde kuna sa 10,15%, nisam vrstan matematičar, ali to je otprilike jedva 4 milijarde kuna. Zahvaljujem na svim primjedbama, na raspravama. Zajednički cilj je imati dobru instituciju koja dobro funkcionira, koja nema milosti prema nikome tko se nalazi pred njom u smislu revidiranja njegovog ili njezinog postupka i to nam mora biti misao vodilja u zajedničkom radu. Ima dobrih amandmana, na jedan članak čak nekoliko njih. Možda su čak i međusobno malo proturječni. Morat ćemo vidjeti koje od dobrih amandmana ćemo prihvatiti. Otvoreni u tom dijelu smo apsolutno za sve što poboljšava ovaj tekst, mislim da smo to kroz zajednički rad na nekoliko zakona i dokazali. Zahvaljujem.
Hvala. Jedan ispravak. Gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Samo radi onda usklađivanja podataka. Podatak koji sam ja dao 45 milijardi stoji na stranicama Ministarstva gospodarstva iz dokumenta koji je potpisao bivši ministar Polančec, pa ako je podatak koji ste vi sada iznijeli točan 39 onda korigirajte dokument koji ste publicirali a u kojem stoji da je 45 milijardi javna nabava u Hrvatskoj.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na glasovanje o prijeđenim zakonima. Prvo, Konačni prijedlog zakona o Državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave, to je drugo čitanje, P.Z.E. broj 429, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Pregled amandman podijeljen vam je na klupe. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima. Gospođa Tajana Kesić Šapić, državna tajnica. Prvo zastupnici Gordan Maras i Davor Bernardić, na članak 2.
Amandman se ne prihvaća uz sljedeće obrazloženje, temeljna nadležnost državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave ne definira se ovim zakonom, već zakonom o javnoj nabavi, koji propisuje da je državna komisija nadležna za rješavanje žalbi u postupcima javne nabave. Navedena nadležnost rješavanja po žalbama temelji se na odredbama relevantne direktive 66. 2007. Europske zajednice, koja zahtjeva da države članice moraju osigurati i imati na raspolaganju brz i učinkovit pravni lijek protiv odluka koje donose naručitelji a s ciljem zaštite ekonomskih i pravnih interesa zainteresiranih gospodarskih subjekata. Njihov interes štiti se isključivo na temelju … žalbi koje gospodarski subjekti mogu podnositi Državnoj komisiji u svim fazama postupka javne nabave kao i nakon njegova završetka. Međutim, osim navedenog kontrola postupaka javne nabave osigurana je i kroz druge mehanizme kao što je nadzor kroz obavljanje preventivno instruktivne djelatnosti nad primjenom Zakona o javnoj nabavi i podzakonskih propisa u području javne nabave koje provodi Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva a u svrhu sprečavanja ili otklanjanja nepravilnosti u postupcima javna nabave. Taj nadzor provodi se za vrijeme trajanja postupka javne nabave i dvije godine nakon njegova završetka, a i nakon tog roka na temelju zahtjeva državnog odvjetništva Republike Hrvatske, i redarstvenih vlasti. Isto tako želim kolegama napomenuti da su ovog ponedjeljka u Bruxellesu provedene i tehničke konzultacije na kojima je raspravljena ova vaša predložena mogućnost, no nadležna opća uprava otklonila je mogućnost da žalbeno tijelo ujedno i samoinicijativno provodi ex ante kontrolu.
Hvala. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Naš amandman je išao za time da Komisija uz ovaj žalbeni dio dobije i kontrolni dio i uvjeren sam da Europa ne bi imala ništa protiv da mi podignemo ljestvicu standarda da je nešto više. Budimo po nečemu i primjer, tako da usprkos ovom odbijanju tražimo glasovanje o ovom amandmanu.
Tko je za ovaj amandman kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala nije dobio potrebnu većinu. Drugi amandman, gospodina zastupnika Borisa Šprema na članak 9.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Treći amandman zastupnika Gorana Marića na članak 10.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 4. amandman zastupnika Borisa Šprema.
Ne prihvaća se, uz obrazloženje da je amandman djelomično obuhvaćen kroz prihvaćeni amandman zastupnika gospodina Gorana Marića na isti članak.
Gospodin zastupnik Boris Šprem.
Hvala lijepa. Najprije se zahvaljujem što ste prihvatili, ne radi mene, nego radi kvalitete posla ovaj amandman prije. Ali ovdje se radi o tome da se želi smanjiti radno iskustvo kao 10 na 8 i ovo drugo da ima radno, uopće jedno iskustvo i radno iskustvo u postupku javne nabave, sa 5 na 3 ali s jednim specifikumom, a to niste prihvatili, što je jako važno da nema čovjek ili žena samo iskustvo, tako kažu da čovjek onda misle, naravno da je žena čovjek. Onda samo čovjek. Dakle, da čovjek, vi predlažete sljedeće, dakle ovako, ovdje piše da kandidat ili kandidatkinja treba imati iskustvo u javnoj nabavi 3 godine, a ja sam predložio ne samo u javnoj nabavi nego u ovim drugim poslovima kao što je koncesija, odabir privatnog partnera u projektima javno privatnog partnerstva, zašto čovjek ne bi imao iskustvu u tom području. Zato se ne slažem sa obrazloženjem. Hvala lijepa.
Glasujemo o dijelu amandmana koji nije prihvaćen. Tko je za taj amandman? Hvala nije dobio potrebnu većinu. 5. amandman zastupnice Ingrid Antičević-Marinović na članak 10.
Ovaj amandman se ne prihvaća iz razloga što je prihvaćen amandman zastupnika gospodina Marića na isti članak kojim je sadržajno obuhvaćen i ovaj amandman.
Gospođa Antičević-Marinović.
Kada predlažemo antikorupcijske zakone ne smijemo lagati, to nema veze, što je predložio kolega Marić u odnosu što predlažem ja. Ja tražim da se suzbija korupcija politička prije svega u zakonima, ovo je eklatantni primjer korupcije i to u Zakonu. Dakle, državna komisija će nadgledati, boriti se protiv korupcije je li sve bilo u redu, a sama sebi želi osigurati kadrovi koji su već u postupcima javne nabave. Dakle, kolega Marić je općenito tražio struku, bili pravnici ili ovi drugi članovi s ekonomijom koji su radili u struci. Ali vi tražite da su ti poslovi odrađeni molim vas gdje u državnoj komisiji, u postupku javne nabave. Pa koji su to ljudi, oni koji već jesu tamo, pa od koga radite budalu. Molim glasovanje.
Neke riječi bi se mogle izbjeći. Mogle bi se izbjeći i molim da izbjegavate svi, da nam bude svima lakše. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala nije dobio potrebnu većinu. 6. amandman zastupnika Borisa Šprema na članak 14.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 7. amandman zastupnika Gordana Marasa i Davora Bernardića na članak 19.
Amandman se ne prihvaća, uz obrazloženje amandman na članak 19. stavak 3. sadržajno je povezan i slijedi iza amandmana koji su zastupnici podnijeli na članak 2. Konačnog prijedloga zakona, s obzirom da predlagatelj ne prihvaća amandman na članak 2. niti ovaj amandman se ne prihvaća.
Gospodin zastupnik. Ovaj amandman je povučen. 8. amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 21.
Prihvaća se.
Prihvaća se. Postaje sastavni dio prijedloga. 9. istog odbora na članak 25.?
Prihvaća se.
Prihvaća se postaje sastavni dio prijedloga. Hvala lijepo. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o državnoj komisiji za kontrolu postupaka javne nabave. Molim uključimo se i glasujmo? Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova 103 glasa za, 4 suzdržana i jedan protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na slijedeću točku. - Konačni prijedlog zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanju sukladnosti, drugo čitanje, P.Z.E. br. 362 Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, europske integracije i gospodarstvo. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državna tajnica u Ministarstvu gospodarstva, rada i poduzetništva Tamara Obradović Mazal će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Pred nama je Konačni prijedlog zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenu sukladnosti. Ovaj zakon proizlazi iz pregovaračkog poglavlja 1 – Sloboda kretanja roba i sa velikim zadovoljstvom i kao pregovarač u tom poglavlju a i pregovarač u poglavlju – Javna nabava mogu izvijestiti da ćemo danas i službeno uputiti naše papire, redovne dokumente za zatvaranje upravo ovog poglavlja – Sloboda kretanja roba. Svi napori koje smo napravili a ovaj zakon je jedan od tih Europska komisija drži da smo ispunili mjerila za zatvaranje i danas je poseban dan što se tiče predstavljanja i ovog zakona. Imali smo ovaj zakon u prvom čitanju. Radi se naravno o dodatnom preuzimanju pravne stečevine. Konzultacije sa Državnim inspektoratom, sa svim nadležnim tijelima, sa resorima ali i sektorima iz kojih proizlazi roba koja se upućuje na tržište, koja mora podlijegati tehničkim zahtjevima, koja prolazi kroz inspekciju Državnog inspektorata odnosno biva upućena na tržište i nalazi se u sinergiji sa potrošačima, sve su to kriteriji koji su bili balansirani i sa njima i sa naravno Europskom komisijom. Čist jedan kratak prikaz sektora o kojima se radi. Ovaj zakon odnosi se na sektore koji pokrivaju proizvode kao što su dizala, strojevi, električni aparati, niskonaponska oprema, aerosolni raspršivači, tekstil obuća, kristalno staklo, zaštitna oprema i slično. Prema tome, bilo je vrlo zahtjevno pod ovaj krovni zakon uvrstiti apsolutno sve sektore ali mislim da smo to za drugo čitanje i uspjeli. Ono što je bitno je da smo razradili obveze samih gospodarskih subjekata, znači proizvođača, uvoznika, distributera ovlaštenog zastupnika, da smo propisali dodatno i razradili obveze koje se tiče tehničke dokumentacije, izjave o sukladnosti, ambalaži, informacija na samom proizvodu ili ambalaži i naravno način na koji će se ta informacija prezentirati. Jasno smo propisali obveze kojima mora podlijegati ovlašteni zastupnik, uvoznik, distributer ali isto tako i postupak identifikacije samog gospodarskog subjekta. Ono što je bitno, što je bitno za slobodu kretanja roba između nas i europskog tržišta i u uvjetima članstva u Europskoj uniji je da ovim zakonom propisujemo uzajamno i valjanost svih isprava o sukladnosti koje su izdate u inozemstvu što će u inozemstvu odnosno u ostalim državama članicama vrijediti i za Republiku Hrvatsku. Ovo je i ovaj zakon je na neki način priprema i za hrvatsku robu koja će jednog dana kad uđemo u Europsku uniju imati CE oznaku, dakle ne C kao što ima sada nego punopravnu europsku oznaku CE. I ono što bih posebno naglasila je jači inspekcijski nadzor Državnog inspektora i troškovi samog inspekcijskog postupka. Evo, obzirom da se radi o drugom čitanju, da smo imali prilike raspraviti ovaj zakon u prvom čitanju dala sam jedan kratak prikaz onih promjena koje smo u međuvremenu napravili. Hvala.
Hvala. Izvjestitelji odbora? Nastavak sjednice je u 15 sati. Prvi je na redu Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Zdenko Franić. Nastavljamo sjednicu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Zdenko Franić, rasprava o prijedlogu konačnom Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvodnju i ocjenjivanje sukladnosti. Izvolite gospodine zastupniče.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovana gospođo … [[Govornik se ne razumije.]] sa suradnicama, štovane kolegice i kolege zastupnici. Evo pred nama je jedan zakon prilično zahtjevnog imena, Zakon o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanju sukladnosti. Vrlo komplicirani naslov, ali zakon koji je Republici Hrvatskoj na putu u Europsku uniju itekako potreban i stvarno je dobro da ga evo Hrvatski sabor donosi, i to ga donosimo zbog usuglašavanja sa najnovijim smjernicama Europske unije. I prvo da kažem da će klub SDP-a podržati ovaj zakon sa zadovoljstvom. Naime države članice Europske unije, ali i države kandidatkinje za Europsku uniju u procesu pridruživanja moraju preuzeti tehničke propise u svoje nacionalno zakonodavstvo, kao i usklađene europske norme, koje valja preuzeti kao nacionalne norme, a na temelju tih propisa i zakona uspostaviti i održavati sustav infrastrukture i kvalitete. To je uostalom uvjetovano i člankom 73. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju kao mehanizmu pristupanja Republike Hrvatske u Europsku uniju, koja explicite kaže da Republika Hrvatska treba promicati uporabu tehničkih propisa zajednice, europskih normi, kao i postupaka ispitivanja i ocjene sukladnosti, te poticati razvoj infrastruktura za kvalitetu, normizaciju, mjeriteljstvo, ovlašćivanje i ocjenu sukladnosti. Ovaj vezano uz tehničke zahtjeve na proizvode koje se stavljaju na hrvatsko tržište, ovaj zakon pred nama propisuje tehničke zahtjeve i propisuje obveze gospodarskih subjekata. Tako da propisuje i obveze proizvođača. Tako da su proizvođači koji stavljaju proizvod na tržište obvezni izraditi tehničku dokumentaciju, sastaviti izjavu o sukladnosti što znači predočiti dokaze, očitovati se da taj proizvod je načinjen u skladu sa smjernicama i zakonskom, legislativom Europske unije. Proizvođač mora i propisati razdoblje u kojoj se ta tehnička dokumentacija mora čuvati, a mora provoditi i ispitivanje uzoraka proizvoda da se vidi da je to zaista onako kako je deklarirano u izjavi o sukladnosti. Voditi i knjigu pritužbi o nesukladnim proizvodima i povlačenju tih proizvoda, ma kakvi oni bili, označivati proizvođača na proizvodu, ambalaži, dokumentu koji taj proizvod prati i provoditi povrat nesukladnih proizvoda s tržišta, tj. osigurati proces povlačenja proizvoda, naravno o svom vlastitom trošku. Dakle to je sve ono što se propagira i od strane udruga za zaštitu potrošača i to je sve ono što mi očekujemo da je normalno, ali na žalost nije toliko normalno. I što je na žalost na dezindustrijalizaciju i posljedično nedovoljno proizvodnju u Republici Hrvatskoj, možda je još važnije da ovaj zakon propisuje i obveze uvoznika koji na tržište Republike Hrvatske stavlja proizvode. Dakle ovim se zakonom propisuje da ti proizvodi moraju biti sukladni, odnosno zahtjevima pravnoj stečevini, i pravnim normama, tehničkim zakonodavstvu Europske unije. Dakle, vrlo se jasno propisuje što uvoznik mora poduzeti u slučaju kada proizvod predstavlja rizik, propisuje obveze od naznačavanja uvoznika, jer do sada smo imali no name proizvode, u nekim slučajevima. Mora uvoznik osiguravati i odgovarajuće uvjete skladištenja, a ne da se neodgovarajućim skladištenjem kvare osnovne karakteristike proizvoda. U svom drugom dijelu zakon propisuje zahtjeve koja moraju zadovoljiti tijela za ocjenu sukladnosti ili tzv. TOS-ovi skraćeno, iza te vrlo čudne sintagme se u biti kriju razni ispitni i umjerni i ostali laboratoriji koji i sami moraju proći proces akreditacije, odnosno dokazati svoju sukladnost određenim međunarodnim normama, kako bi se time potvrdila kompetencija, dakle njihova osposobljenost, znanje i vještine za provođenje određenih ispitnih metodama. A ti zahtjevi su utvrđeni određenim hrvatskim normama, koje su pak preuzete iz europske tehničke legislative. Potvrda o akreditaciji koju izdaje nacionalno akreditacijsko tijelo, odnosno hrvatska akreditacija je ta potvrda o sukladnosti koja je dovoljna da se zadovolje zahtjevi ovog zakona. Naime, već spomenuti tehnički propisi i normi koje smo dužni preuzeti od Europske unije i koje smo već u velikoj mjeri preuzeli ali ne dovoljno jer smo se obvezali da ćemo do kraja pregovora preuzeti barem 85% Europskih normi kako bi ispunili sve zahtjeve za ispunjavanje uvjeta za punopravno članstvo u Europskoj uniji ali i posebne zahtjeve za tijela za ocjenu sukladnosti kako što su tehnička opremljenost, stručnost, neovisnost, povjerljivost, nepristranost i odgovornost osoblja. Na taj način Hrvatska akreditacijska agencija kao nepristrano treće tijelo dokazuje osposobljenost i kompetenciju tijela za ocjenu sukladnosti dakle ispitnih laboratorija, umjetnih laboratorija certifikacijskih organizacija itd., i hrvatsko akreditacijsko tijelo garantira uspostavu povjerenja između proizvođača, nadležnih tijela i potrošača. Valja napomenuti da je Hrvatska akreditacijska agencija ispunila onaj 4. stavak iz sporazuma 73. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju a taj stavak članka 73. propisuje da Republika Hrvatska mora promicati sudjelovanje Hrvatske i njenih institucija u radu specijaliziranih Europskih organizacija kao što je Europski odbor za normizaciju, Europski odbor za elektrotehničku normizaciju, Europski institut za telekomunikacijske norme, Europska suradnja za ovlašćivanje, tj. EA, Europska akreditacija, Europska suradnja u zakonskom mjeriteljstvu, zatim Eurometu, CEN-u, Cenelehu itd. Hrvatska akreditacijska agencija je i sama prošla kroz proces ocjene svog sustava upravljanja, svoje kompetencije, svog rada od strane europske akreditacije i u tijeku je i potpisivanje multilateralnog sporazuma sa europskom akreditacijom a isto tako i potpisivanjem sporazuma sa AILACHOM, odnosno Međunarodnom kooperacijom za akreditaciju, i kada se to provede, to je sada već reda veličine nekoliko mjeseci, nakon vrlo dugotrajnog postupka, u praksi će to značiti da Hrvatske akreditacijske agencije, će vrijediti svuda u Europi, odnosno nakon potpisivanja multilateralnog sporazuma sa međunarodnom kooperacijom za akreditaciju odnosno Ailachom i u svijetu. Dakle, Hrvatska akreditacijska agencija je sa svoje strane ispunila ono što se od nje očekivalo, kao uvjet za pristupanje Republike Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije. Infrastruktura kvalitete koja je stožerno točka Hrvatska akreditacijska agencija radi, kako tako i sada je zapravo situacija takva da u Republici Hrvatskoj imamo oko 170 akreditiranih laboratorija, privatnih i javnih koji dakle djeluju bilo na fakultetima ili nekim institutima, međutim, tu se uspostavlja jedan odnosno pojavljuje se jedan problem koji već polako zvoni na alarm. Jer Hrvatska akreditacijska agencija mora osigurati mjerodavno tržište usluga ispitivanja, umjeravanja, mjerenja, certifikacije i inspekcije na području Republike Hrvatske, mora osigurati priznavanje izvještaja o ispitivanju i certifikata o sukladnosti izdanih u Republici Hrvatskoj i na drugim tržištima. Mora osigurati tehničku potporu Hrvatskom gospodarstvu ostvarivanju konkurentnosti na međunarodnom tržištu. Mora osigurati povjerenje u sigurnost i kvalitetu proizvoda i usluga na Hrvatskom tržištu te mora osigurati svojim djelovanjem sigurnost i zdravlje građana zaštitu okoliša, zaštitu potrošača i drugih javnih interesa. Dakle, to je zacrtano u Zakonu o akreditaciji i Statutu Hrvatske akreditacijske agencije a kako to ona osigurava, osigurava na taj način da kompetentni osposobljeni stručnjaci, eksperti, znanstvenici, su suradnici Hrvatske akreditacijske agencije u procesu ocjenjivanja ovih tijela za ocjenu sukladnosti koji su predmet ovoga Zakona. Dakle, stožerna točka cijelog ovog Zakona jest akreditacija. Na žalost, situacija je takva da Hrvatska akreditacijska agencija ne može osigurati sredstva da se ovi stručnjaci, vanjski suradnici plata jer joj je poslovanje ograničeno zbog naravi djelovanja Hrvatske riznice, i sada imamo paradoksalnu situaciju da zbog opće negativnog stava prema intelektualnim uslugama koje država plaća se eto jedno tijelo koje je potrebno na putu pridruživanja Republike Hrvatske u Europsku uniju, koje je potrebno za osiguravanje barem 10-tak zakona u biti nalazi pred kolapsom, a paradoksalno jest da većinu svojih sredstava ostvaruje ne kroz proračun nego na tržištu i onda taj novac mora u biti vraćati u proračun a ne činiti s njime ono za što je potrebno tj. plaćati eksperte i stručnjake, jer oni moraju biti plaćeni, a paradoksalno je očekivati da se u akreditacijskoj agenciji još dodatno zaposli 500, 600 stručnjaka, to u ostalom nigdje nije slučaj u svijetu. Sve akreditacijske agencije i akreditacijska tijela na svijetu rade poput naše i ja se nadam da će Vlada, Ministarstvo gospodarstva, Ministarstvo financija naći rješenje za ovaj gorući problem kako bi i u ostalom i ovaj zakon za koji se nadam da ćemo ga jednoglasno usvojiti mogao nesmetano funkcionirati. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HDZ-a gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo ravnateljice, ... Ministarstva gospodarstva, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo vidimo u bezbroj emisija da se podosta govori pojednostavljenim jezikom pa do stručnog jezika upravo i o tehničkim zahtjevima, o sukladnosti svatko na svoj način to tumači. Dobro je da se te stvari naprave zakonom. I evo danas je pred nama konačni prijedlog jednog od najvažnijeg zakona u području slobode kretanja robe, kojim se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske zakonodavstvom Europske unije. A to je vidjeli smo konačni prijedlog Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanje sukladnosti. Ovim je zakonom u hrvatsko zakonodavstvo transponirana Uredba 765/2008 Europskog parlamenta i vijeća od 9. srpnja 2008. godine koja se odnosi na određivanje zahtjeva za akreditaciju i nadzor nad tržištem prilikom stavljanja proizvoda na tržište i odluka 768/2008 Europskom parlamenta i vijeća od 9. srpnja 2008. koje se odnose na zajednički okvir za stavljanje proizvoda na tržište u najviše moguće mjere. Donošenjem ovog zakona hrvatsko se tržište ali i gospodarski subjekti koji na njemu sudjeluju od proizvođača, ovlaštenog zastupnika, uvoznika i distributera pripremaju na pravni režim koji od 1. siječnja ove godine vrijedi na tržištu Europske unije kada je i spomenuta uredba postala obvezujuća i direktno primjenjiva u svim zemljama Europske unije. Ovim se zakonom donekle mijenja tradicionalni pristup kontroli proizvoda na tržištu s jedne strane, stavljajući veću odgovornost na gospodarske subjekte koji stavljaju proizvode na tržište, dok se s druge strane uloga države kroz inspekcijska tijela pomiče s faze kontrola proizvoda prije stavljanja na tržište, na strogu kontrolu proizvoda jednom kada su stavljeni na tržište. Država propisuje tehničke zahtjeve koje proizvod zbog sigurnosti korisnika mora ispunjavati prepuštajući gospodarskom subjektu ispunjenje tih zahtjeva, do faze stavljanja proizvoda na tržište. Jednom kada su proizvodi stavljeni na tržište i mogu predstavljati opasnost zbog kršenja propisanih zahtjeva zapriječene su visoke kazne i oštre mjere kao dodatni stimulans savjesnom poslovanju. Mislim da je to jedan od boljih stimulansa. Nadalje, ovim se zakonom osigurava i sljedivosti proizvoda kroz cijeli opskrbni lanac i time pomaže pojednostavljenju i djelotvornosti nadzora. A djelotvoran sustav sljedivosti olakšava tijelima za nadzor nad tržištem, odnosno inspekcijskim tijelima zadaću praćenja gospodarskih subjekata koji su na raspolaganju na tržištu, tržištu stavili nesukladne proizvode. Ovim zakonom stvara se i pretpostavka da proizvodi na koje se primjenjuje sloboda kretanja roba, zadovoljavaju zahtjeve koji osiguravaju visoku razinu zaštite javnih interesa. E sada to je ono bitno, kao što su zaštita zdravlja i sigurnosti općenito, zaštita zdravlja i sigurnosti na radnom mjestu, zatim također podosta pričamo i o tome, zaštita potrošača, pa zaštita prirode i okoliša uz istodobno osiguranje da se sloboda kretanja robe ne ograničuju ni u kojoj mjeri više, nego je to dopušteno usklađenim zakonodavstvom zajednice i do pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji važećim pravnim propisima Republike Hrvatske. Kako je u preambuli Uredbe 765/2008 Europskog parlamenta i vijeća navedeno danas je vrlo teško donijeti propise za svaki proizvod koji postoji ili koji se može razviti pa se kao nužnost javlja potreba za šire utemeljenim pravnim okvirom tzv. horizontalne naravi kojim bi se propisao okvir za regulativu pojedinih proizvoda ali i pokrile eventualne praznine koje bi se mogle javiti razvojem novih proizvoda, posebno sa stajališta zaštite zdravlja i sigurnosti i kao što sam rekao zaštite okoliša i zaštite potrošača. Ovaj zakon primjer je takve horizontalne regulative, dok će se zahtjevi za svaki pojedini proizvod ili grupu proizvoda regulirati kroz podzakonske akte koji su bliži struci i fleksibilniji, te kao takvi podobniji prilagodbi brzom tehnološkom napretku, ali i time promjenama tehničkih proizvoda koji se stavljaju na tržište. Temeljem Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanju sukladnosti predviđeno je donošenje i dva podzakonska akta horizontalne naravi. Jedan pravilnik o oznaci sukladnosti, te pravilnik o prijavljivanju tijela za ocjenjivanje sukladnosti čime će se postići puna usklađenost s novim horizontalnim zakonodavnim okvirom na razini Europske unije. Ovim zakonom stvaraju se danas pretpostavke za prilagodbu kako gospodarskih subjekata u Republici Hrvatskoj, tako i institucija države za primjenu i provedbu pravnog režima, stavljanja proizvoda na otvoreno tržište ne samo Republika Hrvatske danas, nego Europske unije sutra. Dakle bit će puno posla, očito i za od carinarnice preko inspekcija, do agencija i struke. Zakon je dobar i zbog navedenog klub HDZ-a će podržati donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala. Klub HNS-a gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Poštovane predstavnice predlagatelja zakona, kolegice i kolege. Odmah na samom početku ja ću reći da će zastupnice i zastupnici kluba Hrvatske narodne stranke podržati ovaj zakon. Naime, ovaj zakon predstavlja usklađivanje hrvatskog zakonodavstva u najvišem mogućem stupnju sa zakonodavstvom Europske unije. Zašto u najvišem mogućem stupnju? Hrvatska danas još uvijek nije članica Europske unije što nužno donosi i određena ograničenja kao što je vidljivo i u prijelaznim i završnim odredbama ovoga zakona.ž Nadalje, transponiranjem odredbi europskog zakonodavstva unosi se određeni rekla bih pozitivan nemir u dosadašnju dugu zakonodavnu tradiciju. Iako ovaj zakon nije od onih koji izazivaju veliku medijsku pompu klub HNS-a smatra da je to jedan od vrlo bitnih zakona iz više razloga. Ovim zakonom Hrvatska uvodi drugačiju i donekle novu regulaciju tržišta nego što je do sada bilo uobičajeno. Svaki diranje u današnje tržište Republike Hrvatske kao potpuno samostalne zemlje ali i sutra Hrvatske kao dijela širokog europskog tržišta samo po sebi od iznimnog je značenja za gospodarstvo. Tržište je osnov, stup zapadnih ekonomija i odnosom prema tržištu odnosno regulativom tržišta država izražava svoju opću gospodarsku orijentaciju. Ovim zakonom stavlja se odgovornost za proizvode i njihovu kako zakon kaže sukladnost a u osnovi sigurnost u prvom redu na gospodarske subjekte. Kontrola proizvoda ne provodi se prije stavljanja proizvoda na tržište već se ostavlja gospodarskim subjektima da sami u okvirima svoje odgovornosti ispoštuju propisane tehničke zahtjeve za proizvode. Tek kad je proizvod na tržištu država kroz svoja inspekcijska tijela preuzima ulogu zaštitnog mehanizma prema potrošačima odnosno korisnicima. Ovim se zakonom uvodi i novi proeuropski sistem nadzora nad tržištem, inspekcijska tijela prestaju biti dio isključivo represivnog državnog aparata i postaju regulatorna tijela i kao takva u prvom koraku partneri gospodarskim subjektima dok im se tek u slučaju da gospodarski subjekti sami ne poduzmu potrebne radnje daju najšire ovlasti za uklanjanje s tržišta opasnih proizvoda ali i javnog objavljivanja prekršitelja što ponekad predstavlja strogu ili strožu kaznu za proizvođače od bilo koje novčane kazne. Na kraju željela bih istaknuti još nekoliko pozitivnih pomaka koje je klub HNS-a uočio u samoj proceduri donošenja ovog zakona. Ovo je naime jedan od rijetkih zakona kojim se usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom EU-a koji je u ovaj Hrvatski sabor stigao kroz redovnu proceduru, dakle kroz dva čitanja. Time je po našem mišljenju pokazana ozbiljnost u pristupu materiji i otvorenost za komentare i eventualne ispravke i dorade u periodu između dva čitanja što u konačnici rezultira i višim stupnjem usklađenja. Nadalje, klub HNS-a pozdravlja inicijativu što se pristupilo izradi novog integriranog teksta zakona umjesto još jednih izmjena i dopuna zakona što je vrlo često slučaj čime je regulativa učinjena jasnom i čitljivom onima koji bi po njoj trebali postupati čime se doprinosi pravnoj sigurnosti zainteresiranih strana. Nadamo se da će ovakav način postati pravilo u ovom Saboru a ne izuzetak. Zahvaljujem.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovane predstavnice Ministarstva gospodarstva, štovane kolegice i kolege. Iz teksta ovoga zakona je vidljivo da ključnu ulogu u ocjenjivanju sukladnosti ima akreditacija. O tome sam već govorio maločas ali valja napomenuti da proces akreditacije ovih tijela za ocjenu sukladnosti posebice ispitnih i umjernih laboratorija je neprovediv bez da funkcioniraju ostali čimbenici infrastrukture kvalitete, prvenstveno Hrvatski zavod za norme te sustav mjeriteljstva. Naime, mjeriteljstvo je ono koje osigurava sljedivost i to Državni zavod za mjeriteljstvo osigurava sljedivost u zakonskom segmentu a Nacionalni mjeriteljski institut u fundamentalnom mjeriteljstvu. Koliko je mjeriteljstvo važno primjerice govori jedno istraživanje provedeno u Velikoj Britaniji koje kaže da ogroman dio bruto društvenog proizvoda Velike Britanije na ovaj ili onaj način ovisi o mjeriteljstvu. To tako slično istraživanje u Hrvatskoj nažalost nije provedeno, ali mi kao obični građani, potrošači možemo samo vjerovati primjerice da kada natankiramo auto da zaista natankiramo zaista onoliko benzina koliko ona pumpa se odvrti, da potrošimo onoliko plina koliko registrira plinomjer, struje koliko registrira brojilo itd. Međutim, što se tiče fundamentalnog mjeriteljstva situacija je nešto drugačija. Metrologija odnosno mjeriteljstvo se definira kao znanost o mjerenju koja u obzir uzima eksperimentalne i teorijske odrednice mjerne nesigurnosti u bilo kojem području znanosti i tehnologije. I znanstveno i fundamentalno mjeriteljstvo se između ostalog bavi upravo osiguranjem mjerne sljedivosti do korisnika u društvu pa sve do međunarodnih etalona. A za to su dakle nadležni mjerni instituti. Dakle, mjeriteljski instituti osiguravaju da svaki etalon kilograma koji mi u Hrvatskoj upotrebljavamo je zaista kilogram, da su ostale mjerne veličine zaista te veličine. Takav institut se mora u Republici Hrvatskoj uspostaviti također po članku 73. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju kao instrumenta hrvatskog pridruživanja u punopravno članstvo Europske unije. Tu je explicite navedeno da Nacionalni mjeriteljski institut u Republici Hrvatskoj mora biti član EUROMET-a, odnosno Europske udruge mjeriteljskih instituta. Međutim, po našem starom običaju mi u Republici Hrvatskoj, naši pregovarači sve obećavaju, a malo šta ispunjavaju. I činjenica jest da je Nacionalni mjeriteljski institut još 2006. godine bio spomenut u pregovorima Europske komisije koja zahtijeva odvajanje zakonskog i temeljnog mjeriteljstva te uspostavu Hrvatskog mjeriteljskog instituta. Naime, isto tijelo tj. Državni zavod za mjeriteljstvo ne može donositi propise, provoditi propise i nadzirati inspekciju. To je klasični sukob interesa. I činjenica jest da se 2008. godine osnovala ustanova pod nazivom Hrvatski mjeriteljski institut koja obavlja zadatke nacionalnog mjeriteljskog instituta. I onda se još godinu dana ništa nije događalo da bi pred kraj 2009. Vlada Republike Hrvatske imenovala privremenog ravnatelja mjeriteljskog instituta i upravno vijeće, a Državni zavod za mjeriteljstvo određuje i sredstva za financiranje Hrvatskog mjeriteljskog instituta u iznosu 4 milijuna 600 tisuća kuna, što znači da 4 milijuna 600 tisuća kuna trebaju biti dostatni za skrb o svim državnim etalonima koje postoje u Republici Hrvatskoj, kao i da se osigurava sljedivost mjerenja u našoj zemlji, da se osigura i akreditacija ovih desetak akreditiranih mjeriteljskih laboratorija koji osiguravaju mjernu sljedivost do međunarodnih etalona itd. Zavod, državni zavod je zadržao veliki dio etalonske opreme, a prostorije mjeriteljskog instituta se svodi doslovce na jednu, slovima jednu jedinu sobu u Ulici grada Vukovara i par soba na lokaciji Ibrišimovićeva bb, što je višestruko puta manje od potrebnog i od onog kojeg su ti isti laboratoriji koristili za svoj normalni rad dok su bili u sklopu zavoda. Isto tako, predviđenih šest zaposlenika su nedovoljni za rad nacionalnih laboratorija i održavanje međunarodne akreditacije, kao što je to uvjetovano člankom 73. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. 1. siječnja 2010., dakle prije otprilike mjesec dana određeno je za početak rada instituta, međutim institucija ne može započeti s radom iz razloga što nema niti prostor niti opremu niti potreban broj djelatnika. Elaborat o diobi nije napravljen i povjerenstvo imenovano za njegov prijedlog sugerira dogovor na višoj razini, na razini Vlade Republike Hrvatske, a rješavanje problema se prolongira za mjesec dana, tj. za 1. veljače 2010. godine. Evo sad je 28. siječnja, još tri dana do ovog roka, ništa se nije desilo. Štovane predstavnice Ministarstva gospodarstva, ja znam da se obraćam krivoj adresi, ali vi ste tu jedine predstavnice Vlade i postavljam retoričko pitanje. Je li Vlada informirana o tome da se pojedina zatvorena poglavlja u pregovorima sa Europskom unijom, primjerice sloboda kretanja robe, može i ponovo otvoriti ukoliko se ne provedu sve one dogovorene mjere tijekom pregovora sa Europskom komisijom. Bez mjeriteljskog instituta nema akreditacije, bez akreditacije nema niti ovog Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjeni sukladnosti. Bez tih krucijalnih zakona ne može biti učinkovito zatvoreno niti poglavlje o slobodnom kretanju robe. Bez zatvaranja tog poglavlja prolongira se ulazak Republike Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Davor Huška, izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Gospođo ravnateljice sa suradnicama. Kolegice i kolege. Jedan zanimljiv zakon je pred nama i očigledno da će ga podržat najveći broj i klubova i zastupnika nakon provedene rasprave. Evo i moj doprinos raspravi o Konačnom prijedlogu Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanju sukladnosti. Ovim se zakonom uređuje način propisivanja tehničkih zahtjeva za proizvode i postupaka ocjenjivanja sukladnosti s propisanim zahtjevima te donošenje propisa kojim nadležni ministri i ravnatelji državnih uprava na temelju ovog zakona za pojedine proizvode, odnosno skupine proizvoda podrobnije uređuju sljedeće elemente. Tako uređuju tehničke zahtjeve koje moraju zadovoljiti proizvodi koji se stavljaju na tržište, uređuju prava i obveze gospodarskih subjekata koji stavljaju proizvode na tržište, uređuju postupke ocjenjivanja sukladnosti, prava i obveze tijela koja provode postupke ocjenjivanja sukladnosti proizvoda s tehničkim zahtjevima, dokumente o sukladnosti, isprave o sukladnosti, izjavu o sukladnosti, tehničku dokumentaciju potrebnu za dokazivanje sukladnosti proizvoda koji moraju biti dostupni nadležnim tijelima te način označavanja proizvoda. Ovim se zakonom uređuje i nadzor nad tržištem tj. inspekcijski nadzor te valjanost isprava o sukladnosti izdanih u inozemstvu. Proizvod koji se stavlja na tržište na raspolaganju mora biti u skladu s odredbama važećih pravnih propisa koji se odnose na taj proizvod. Gospodarski subjekt koji stavlja proizvod na tržište odgovoran je za sukladnost tih proizvoda u skladu s ovim zakonom. Nadalje, gospodarski subjekti odgovorni su za točnost i cjelovitost podataka o svojim proizvodima, te moraju osigurati da ti podaci budu u skladu sa propisanim zahtjevima za taj proizvod. Ovaj Zakon propisuje i tehničke zahtjeve za proizvode s obzirom na njihovu sigurnost, zaštitu života i zdravlja ljudi, donaciju životinja i biljaka, te zaštitu okoliša i prirode, i drugo što je odlučno za uređivanje područja na koje se propisi odnose. Osobno dosta očekujemo od ovog Zakona od ispunjenja jednog od uvjeta za pristupanje Hrvatske Europskoj uniji, znači donošenje ovog Zakona je preduvjet za zatvaranje poglavlja 1. Sloboda kretanja roba, pa da više reda na tržištu proizvoda Republike Hrvatske i kvalitete i sigurnosti za Hrvatske građane. Uz prihvaćanje ovoga Zakona, nadam se da će ovaj Zakon s vremenom ukloniti različite proizvode sumnjive kvalitete a niskih cijena, koji nelojalno konkuriraju našim gospodarstvenicima počev od dječjih igračaka opasnih po zdravlje djece pa do uvoznih vina i mesa koji se danas pojavljuju na području naše zemlje daleko su ispod kvalitete koji nude domaći proizvođači, konkuriraju jedino cijenom ali nitko za njih ne može garantirati ni sigurnost za korisnike i potrošače, niti zaštitu života zdravlja ljudi koji koriste te proizvode. Zbog svega navedenog dajem podršku donošenju ovog Zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Franjo Lucić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kada govorimo o ovome Zakonu onda svakako obzirom da je dosta toga i rečeno, ovim zakonom se uređuje način propisivanja tehničkih zahtjeva za proizvode i postupaka ocjenjivanja sukladnosti sa propisanim zahtjevima. Naravno, i niz drugih aktivnosti a koji se tiču općih odredbi prije svega na tehničke zahtjeve, na prava i obaveze gospodarskih subjekata, postupke ocjenjivanja sukladnosti prava i obaveze. Naravno ovim se Zakonom uređuje i nadzor nad tržištem inspekcijski nadzor te valjanost isprava o sukladnosti izdanih u inozemstvu. Gospodarski subjekt koji je ovdje najbitniji u svemu ovome, i koji stavlja proizvod na tržište na raspolaganje odgovoran je za sukladnost tih proizvoda. Gospodarski subjekt odgovara za točnost i cjelovitost podataka sa svojim proizvodima te moraju osigurati da ti podaci budu u skladu s propisima, zahtjevima za taj proizvod. Također gospodarski subjekti su proizvođač, ovlašteni zastupnik, uvoznik i distributer. Kada govorimo o propisima tehničkih zahtjeva onda moramo reći da propisima ovoga Zakona propisuju se tehnički zahtjevi za proizvode s obzirom na njihovu sigurnost i kao što je rečeno za zaštitu života, ljudi, domaćih životinja i biljaka, te zaštitu okoliša i prirode i drugo što je odlučno za uređivanje područja na koje se propis odnosi. Čelnici središnjeg tijela, državne, donose državne uprave, donose propise koji prenose usklađenost zakonodavstva zajednice a kojima propisuju postupke ocjenjivanja. Također moramo ovdje reći nekoliko riječ i o obavezama gospodarskih subjekata, kada gospodarski subjekt stavlja svoj proizvod na tržište proizvođač je obavezan osigurati da je njegov proizvod oblikovan i proizveden u skladu sa zahtjevima utvrđenim u propisima koji se donose na taj proizvod. Proizvođač je također obvezan čuvati tehničku dokumentaciju, proizvođač je obvezan osigurati da njegov proizvod nosi broj tip šarže, serije itd. Kada govorimo o ovlaštenim zastupnicima u ovome Zakonu onda svakako moramo reći da proizvođač može na temelju pisanog ovlaštenja, ovlastiti fizičku ili pravnu osobu osnovanu u Republici Hrvatskoj za svog ovlaštenog zastupnika. Također obveze uvoznika su sljedeće. Uvoznik je obavezan na tržište Republike Hrvatske stavljati samo proizvod sukladan sa odredbama propisa koji se primjenjuju na taj proizvod. Uvoznik je također obvezan na proizvodu ili kada to nije moguće na njegovoj ambalaži ili u dokumentu koji prati proizvod navesti svoje ime registrirano trgovačko društvo itd. Imamo također obvezu distributera, koji prije stavljanja proizvoda na raspolaganje na tržištu distributer mora provjeriti da li je proizvod označen propisanom oznakom sukladnosti ili drugim oznakama. Također kod ocjenjivanja sukladnosti proizvođač preuzima odgovornost za sukladnost proizvoda davanjem izjave o sukladnosti. U izjavi o sukladnosti mora se navesti da su ispunjeni tehnički zahtjevi utvrđeni u propisima koji se primjenjuju na određeni proizvod. Također u ovome Zakonu također se dotičemo inspekcijskog nadzora koji obavlja nadzor i koji osigurava da se proizvodi stavljeni na tržište osiguravaju visoku razinu zaštite javnih interesa, kao što su zaštita zdravlja i sigurnosti, zaštita zdravlja i sigurnosti na radnom mjestu, zaštita potrošača itd. Inspekcijski nadzor mora osigurati da se spriječi distribucija ili zabrani ili ograniči dostupnost na tržištu proizvoda a koji su obuhvaćeni važećim propisima. Također ovlasti inspektora daju da pri obavljanju inspekcijskog nadzora inspektori imaju ovlasti zahtijevati od gospodarskih subjekata stavljanje na raspolaganje potrebne dokumentacije i podataka, ulaziti u pogone gospodarskih subjekata itd. I na kraju imamo i troškove koji proizlaze iz inspekcijskog postupka, također troškove inspekcijskog postupka ispitivanja i provjere sukladnosti proizvoda i troškove prijevoza u vezi sa inspekcijskim nadzorom snosi također gospodarstvo ili gospodarski subjekt koji na tržište ili na raspolaganje je stavio proizvod koji nije sukladan sa tehničkim zahtjevima. I na koncu ovdje isto je jako bitno reći za one gospodarske subjekte da u svakom slučaju postoji i kaznena odredba. Ona može biti od 2000 pa sve do jedan milijun kuna. Naravno na sve ove odredbe koje su rečene, a nisu ispoštivane. I u konačnici cilj ovoga zakona i obrazloženja je da primjena novog Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanje sukladnosti će se omogućiti da daljnje jačanje konkurentnosti hrvatskoga gospodarstva i to na način da će na tržište plasirati se proizvodi koji će biti sigurni i koji će ispunjavati kriterije europske normizacije, što će omogućiti bolju zaštitu sigurnosti kao što je već rečeno iz života građana i svi oni koji budu te proizvode koristili. Stoga podržavam donošenje ovoga zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Branko Kutija. Gospodin zastupnik Branko Marić. Goran Marić. Ispričavam se.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, cijenjeni kolegice i kolege. U ekonomiji zadaća svakog gospodarskog subjekta je proizvesti uslugu ili proizvod u što kraćem mogućem vremenu uz što veću kvalitetu sa što većom upotrebnom vrijednošću uz što povoljniju cijenu i uz što manje materijalne troškove i manji napor zaposlenika. Cijena takvog proizvoda treba odgovarati kvaliteti proizvoda i upotrebnoj vrijednosti proizvoda. Kako u praksi to vrlo često nije slučajno ovaj zakon ja vjerujem da će uvelike pridonijeti da se drukčije u budućnosti događa na tržištu bar hrvatskom i zbog usklađenja sa Europske unije, a ne neke pojave koje su do sada bile neprihvatljive za suvremeno tržišno gospodarstvo. Naveo bih samo kako ovaj zakon prvenstveno se donosi i radi ponajprije radi zaštite života, zdravlja ljudi, biljaka, okoliša, ali i radi zaštite potrošača. Naglasio bih nešto što mislim da će ovaj zakon uveliko pridonijeti da se to više ne događa. Primjerice, na hrvatskom tržištu ima mnogo tehničke robe koja ne odgovara standardima. Nitko je ne provjerava i nitko ne odgovara zašto je neispravna. Čak ni u prvoj fazi nije upotrebljiva. Isto tako, ona nije otporna često na habanje, ne samo što tehnički ne funkcionira, nije otporna na upotrebu, na habanje. Primjerice jedan slučaj vrlo često imamo promociju razno raznih paketa, pretplata, a i mobitel besplatno sa takvim paketima. I kad se uspoređuje kvaliteta mobitela koji kupite redovno, pojedinačno i isti takav proizvod pod istim tipom istog proizvođača u paketu znatno neispravniji je onaj i skoro neupotrebljiv onaj koji se kupuje u paketu. Ja vjerujem da će ovo pridonijeti da se takve stvari otklanjaju. Koliko tekstila u Hrvatsku uđe nekvalitetnog pod istom markom, pod istim proizvođačem, a jedno prvo pranje više ne prepoznajete vesticu ili majicu ili košulju. Ovaj zakon će pridonijeti da više tako ne bude. Koliko prehrane, prehrambenih proizvoda uđe na tržište koje ne zadovoljava kvalitetu, koje je čak i štetno za zdravlje, koje sadržava i kancerogene tvari. Ovaj zakon će pridonijeti da tako, da se spriječe takve pojave u buduće. Koliko djeca slatkiša pojedu koja izravno utječu na razvoj, uzrast i zdravlje te djece? Nitko za to ne odgovara. Ovaj zakon, ja vjerujem da će pridonijeti, da će netko i odgovarati, povećati odgovornost tih gospodarskih subjekata, ne samo da reagiraju na takve, nego da im se zabrani takvo distribuiranje takvih proizvoda. Koliko bezalkoholnih pića koja bi trebala biti po prirodi zdrava ima štetnih, a čak ima i onih koji stvaraju ovisnost, dokazanu ovisnost. I dalje se distribuiraju. Koliko je pitke vode prodano, a nije bila pitka. Ovaj zakon u buduće će sprječavati takve pojave. S koliko igračaka su se djeca igrala, a sa njihovim dodirom zatrovala su se, zarazila ili prouzročila nekakvu bolest. Utvrđeno je i nedavno su povućene neke igračke iz Kine koje kancerogene tvari također sadržavaju. Ja vjerujem da će i ovaj zakon pridonijeti da se to bar smanji, a najsretniji bih bio da se uklone takve stvari. Posebna priča je farmaceutsko tržište. Rijetko koga sretnem od uže, šire obitelji tko se bavi farmaceutikom da nije bio na nekakvim seminarima po Tajlandima, Arizoni, Havajima, Sejšelima sve o trošku, financijskom trošku farmaceutskih kompanija i sve u svrhu promocije korisnih proizvoda za zaštitu zdravlja ljudi. A što to upotrebljavamo i koristimo u zaštitu zdravlja? Pa primjerice neki dan kažu lijek protiv pretilosti koji su upotrebljavali želeći smršati prouzročava srčani udar. Ja vjerujem da će ovaj zakon spriječiti da se to više nikad zlo ne događa, ali da će i odgovarati i onaj tko je to dopustio da se distribuira takvo tržište, takav proizvod na tržište. Sjećam se, čini mi se 24 mrtvih sa slučaju dijabetesa kad je Baxterove Pliva upakirala u svoje i distribuirala bolesnim ljudima, a oni platili cijenu svojim životima. Vjerujem da će ovaj zakon spriječiti takve nemile događaje. Čitao sam i sudbinu jadnih djevojaka koje su koristeći kontracepcijska sredstva i pilule "Jasmin" platile isto tako cijenu svojim životom. Isto tako pročitao sam negdje da su i koristeći protiv reume, antireumatske lijekove, mislim da se zove "Vioxx" nisam siguran, također vrlo štetno djelovale na zdravlje čovjeka, a sve pod krinkom ozdravimo što prije. Toliko cjepiva se na farmaceutskom tržištu pojavilo apsolutno neučinkovitima, a neki naprotiv i opasnima po život. Podržavam ovaj prijedlog zakona da se donošenje ovog prijedloga zakona, kako bi se spriječilo ovakve negativne pojave, da što manje bude izleta po Tajlandima, a što više zdravlja u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanju sukladnosti. Drugo je čitanje bilo, P.Z.E. broj 362. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim gospodina Ivana Bubića. Izvolite, izjasnite se o amandmanima na članak 37.
Hvala gospodine predsjedniče. Prihvaća se.
Prihvaća. Hvala. Postaje sastavni dio. Na članak 40.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Na članak 44.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. Na članak 45.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. Na članak 46.
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio prijedloga.
Hvala vama.
Hvala. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanju sukladnosti. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 108 glasova za, jedan suzdržan, ništa protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Idemo na sljedeću točku – - Konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima, drugo čitanje, P.Z.E. br. 378 Predlagatelj je Vlada. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, koju su proveli odbori za zakonodavstvo, europske integracije i pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa Zoran Pičuljan će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite državni tajniče.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Nakon Zakona o općem upravnom postupku koji je u ožujku 2009. godine usvojio i donio ovaj Hrvatski sabor, pred vama je i Konačni prijedlog Zakona o upravnom sporu. Radi se ustvari o materiji koja po konvencijskome pravu, a i po već praksi Ustavnoga suda Republike Hrvatske čini jedinstvenu pravnu cjelinu. Sam zakon ima dvostruku svrhu, prije svega on modernizira upravno-sudski postupak i reorganizira upravno sudovanje, pa mu je stvarni cilj podizanje kvalitete i učinkovitosti sudskih odluka, ali i veća dostupnost sudskih instanci kroz regionalni koncept upravnog sudovanja u prvome stupnju. Temeljna normativna, ustvari stvarna intervencija u području upravnoga sudovanja jest to da upravni spor postaje spor pune jurisdikcije, a ne samo spor o zakonitost pojedinačnoga upravnoga akta, krećemo od klasičnoga poimanja upravnoga spora preko ove modernije, i u europskome upravnome i pravnome prostoru davno prisutne koncepcije. Zašto su ova zakonska rješenja važna? Važna su prije svega što se radi o specifičnom sudskome postupku u kojem je tuženik tijelo državne uprave, ali i svako drugo javno pravno tijelo. Podsjećam na vrlo širok spektar statusnih oblika pravnih osoba sa javnih ovlastima, ali i na djelovanje jedinica lokalne samouprave, sve to i naravno tijela državne uprave i druga državna tijela, sve je to pokriveno sada kroz Zakon o općem upravnom postupku, a onda i Zakon o upravnim sporovima. Pored toga, važno se ogleda i u proširenju predmeta upravnoga spora i na ocjenu zakonitosti postupanja javnog pravnoga tijela. Ponovo otklon, otklon od upravnoga akta prema radnjama i propustima javnopravnih tijela. I konačno proširenje predmeta ustavnosudske zaštite i na materiju upravnih ugovora, jednog novuma u hrvatskome upravnom postupku, hrvatskome upravnome pravu, koji de iure egzistira po prirodi stvari, no za sada on nije egzistirao u općem upravnom postupku i upravnom sporu. Ovim se i zaštita i u tom području osigurava sudska zaštita. Iz svega ovoga vidljivo je vezanost i uvjetovanost, međuustavna uvjetovanost pravnih rješenja upravnoga postupka i upravnoga spora i ponovna ona konstatacija o jedinstvenoj pravnoj, vrijedi konstatacija o jedinstvenoj pravnoj cjelini. Sve je to važno i sa ustavnopravnog značaja, sa ustavnopravnoga motrišta, jer u ovom konceptu sudovanja Visoki upravni sud je samo iznimno žalbeni sud i to kada u prvostupanjskom postupku nije potvrđena odluka javnopravnoga tijela. On predstavlja svojevrsni pravni filtar, ali rezultat takvog njegovog djelovanja i primjene konvencijskoga prava, ali i odluka Ustavnoga suda iz 2007. godine, koja je promijenila svoje pravno shvaćanje jest poštivanje razumnoga roka koje se počinje računati od podnošenja žalbe drugostupanjskom upravnome tijelu, a ne više tužbe Upravnome sudu Republike Hrvatske. Racio ovih rješenja, rješenja ovog zakona jest u određivanju postupovnih pravila specifičnog sudskog postupka koje ima elemente parničnoga, ali i upravnoga postupka, no ipak ima zbog stranaka, zbog, koji se u njemu nalaze, koji u njemu djeluju, ustvari se radi o specifičnim pravilima koja zahtijevaju svoju specifičnu regulaciju. Ono što je isto tako bitno jest da se u moderniziraju rješenja i ubrzava se postupak, kroz raznih male poboljšice, ali značajne poboljšice. Npr. nadležnost suda, utvrđuje se nadležnost suda tužiteljevog prebivališta ili boravišta, rješavanje se prepušta i sucu pojedincu, žalba se na prvostupanjske presude osigurava samo u najsloženijim pravnim stvarima, a uvode se i novi instituti oglednoga prava i nagodbe, ali i rješavanja bez provođenja usmene, odnosno bez usmene rasprave. Značajno proširenje predmeta upravnoga spora jest i ocjena zakonitosti općih akata koji nemaju karakter propisa, ovdje se ne zadire u ingerenciju Ustavnoga suda, već se pokriva utvrđivanje, moguće utvrđivanje nezakonitosti u brojnim općim aktima koji nemaju karakter propisa, ali iz kojih praktički prava pojedinca, čijim nezakonitošću prava pojedinca mogu biti značajno nezaštićena. Ono što valja isto tako dodati da je ovaj zakon stupa na snagu 1. siječnja 2012. godine. Nisam namjerno rekao, tek sa 1. siječnjem 2012. godine, jer je bi to bila olako obećana brzina. Treba preustrojiti sustav upravnoga sudovanja, i niz reorganizacijskih pravnih i vanpravnih aktivnosti poduzeti, i zbog toga je ova, stupanje na snagu u 2012. godini njegova realnost. Čini nam se da je ovim zaokruživanjem upravnog postupka i upravnoga spora i i donošenja novoga Zakona o upravnom sporu ide se u pravcu afirmacije suvremenih standarda sudovanja i primjene načela Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, ali ih tu možemo onako bez uvijanja spomenuti riječ da u tome slučaju mi smo u pravcu modernizacije upravnog sudovanja i upravnog sudskog postupanja. Ali isto tako ne bi valjalo zaboraviti i dosadašnje poslovanje odnosno dosadašnje djelovanje u ovome području zadnjih 40-ak, 50-ak godina i reći da, ali u ovom području imamo i svoju tradiciju i zbog toga je ovaj ZUP i ZUS Zakon o općem upravnom postupku i Zakon o upravnom sporu ustvari jedan spoj hrvatske pravne tradicije i modernizacije što je po mišljenju predlagatelja najbolja garancija njegove provedivosti, učinkovitosti i u konačnici djelovanja u hrvatskom pravnome prostoru. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, europske integracije, Odbor za pravosuđe. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Poštovane zastupnice i zastupnici pred nama je konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima. Ovim zakonskim prijedlogom usklađuje se zakonodavstvo RH sa zakonodavstvom EU. Uz novi Zakon o općem upravnom postupku kao što je gospodin državni tajnik, ovaj konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima čini svojevrsnu upravno-postupovnu i upravno-sudsku cjelinu te predstavlja spoj pravne hrvatske tradicije u upravnome sudovanju, ali i unosi neka moderna, nova zakonodavna rješenja u upravni sudski postupak koji će prije svega približiti RH modernim europskim rješenjima. Iako i dosadašnji zakon koji je bio na snazi ima neke europske standarde zbog pristupanja naše zemlje EU bilo je potrebito uvesti neke nove pravne institute u ovaj konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima. Ono što je važno istaknuti u ovom konačnom prijedlogu Zakona da se pridonošenju novih modernih rješenja osobito obratila pažnja na čl. 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, a prije svega tiče se upravnog spora kao spora pune pravne jurisdikcije dosljedno provođene načela usmene rasprave te lakša dostupnost upravno sudskih instancija. U postupku približavanja i ulaska naše države u EU potrebno je bilo riješiti neke tekuće probleme i poteškoće koje se zateklo pred ovim zakonskim rješenjem. Prije svega neusklađenost dijela postupovnih pravila sa pravnom stečevinom EU. Sadašnje odredbe Zakona o upravnim sporovima nisu ispunjavale sve standarde zajedničkoga europskoga prava prije svega kroz 2 ključna pitanja, a to je pravo suda da u svakom sporu utvrđuje činjenično stanje i pravo suda da radi utvrđivanja činjenica i zaštite prava stranaka provede usmenu raspravu. Novi prijedlog zakona uveo je mogućnost predloženja žalbe u upravnome postupku te i više stupnjevano sudovanje čime će se postići usporednost sa pravnim sustavima država članica EU. Novi prijedlog, konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima skratit će i trajanje upravnih postupaka te će se reducirati svi zaostaci u rješavanju upravnih sporova. Treba ovdje spomenuti i posebno pohvaliti projekt "CARDS" iz 2004. godine nazvan "Podrška učinkovitijem, djelotvornijem i modernijem upravljanju i radu Upravnoga suda RH" u okviru kojeg je izrađen ovaj strateški dokument, a i poslužio je program za izradu ovog konačnog prijedloga Zakona o upravnim sporovima. Kao što sam rekao ovim će se zakonom uvesti dvostupnjevano rješavanje upravnih postupaka. Prije svega da se osigura veća pravna sigurnost i učinkovitost u upravnim sporovima, a da se i strankama kada smatraju da bi bilo potrebito uložiti žalbu samo u iznimnim slučajevima omogući ulaganje žalbe u upravnome sporu. Prije svega kada se radi o bitnim povredama postupka, pogrešno utvrđenog činjeničnog stanja ili pogrešne primjene materijalnoga prava. Pravo na ulaganje žalbe ne odnosi se da će se omogućiti produživanje upravnoga postupka nego upravo suprotno da će se postupak skratiti i da će se velik broj zaostalih upravnih predmeta na temelju ovog konačnog prijedloga zakona riješiti dakle u kraćem roku. Što se tiče upravnih sudova uvode se prvostupanjski sudovi u Zagrebu, Splitu, Rijeci i Osijeku. Ono što posebno valja istaknuti da ova moderna zakonska rješenja neće iziskivati dodatne i velike financijske materijalne troškove. Prije svega jer će se u proračunu za 2010. godinu nisu potrebita sredstva u proračunu za 2011. godinu pozicije Ministarstva pravosuđa treba osigurati oko 8 milijuna i 300 tisuća kuna za potrebe rada sudaca. Što se tiče prostornih potreba koristit će se dosadašnji prostori koje su koristila pravosudna tijela, prije svega jer je u tijeku reforma mreže pravosudnih objekata tako da će se i za ove sudove iskoristiti postojeći objekti. Prema izračunima bit će potrebno negdje oko 70 do 80 sudaca za potrebe upravnih sudova. U 2011. godini biti će potrebito imenovati 22 suca i 14 sudskih savjetnika. Ono što je još potrebno istaknuti kod ovog konačnog prijedloga zakona da se omogućava i ulaganje izvanrednoga pravnoga lijeka što je dosada bilo moguće, u dosadašnjem važećem zakonu kroz preispitivanje pravomoćne presude Upravnoga suda. Ovdje se omogućuje izvanredni pravni lijek da stranka može u roku od 6 mj. uložiti dakle izvanredni pravni lijek za preispitivanje pravomoćne presude prvostupanjskoga ili Visokoga upravnoga suda koji je sličan zahtjevu za zaštitu zakonitosti iz važećega Zakona o upravnim sporovima. Svrha je ovoga izvanrednoga pravnoga lijeka da se osigura mogućnost izvanredne intervencije Vrhovnoga suda RH kao Ustavom RH utvrđenog najvišeg suda u državi radi osiguranja jedinstvene primjene zakona i ravnopravnosti građana. Ono što još na kraju treba reći za konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima, kao što smo uvodno rekli, on je spoj tradicije hrvatskoga upravnoga prava. Potreba modernizacije, potreba olakšavanja i ubrzavanja sudskoga postupka kada su u pitanju upravni sporovi, potreba lakše dostupnosti suda građanima to će se postići uvođenjem prvostupanjskih sudova u 4 najveća hrvatska grada. Predloženi zakon ne iziskuje velika materijalna sredstva, ima puno veći učinak ovi novi instituti koji su uvršteni u predloženi zakon. I klub HDZ-a u Hrvatskom saboru podržava donošenje ovog konačnog prijedloga Zakona o upravnim sporovima jer smatramo da je on od osobite važnosti za pravni sustav RH. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege gospodine državni tajniče. Mogli bismo komotno reći da donošenje ovakvog jednog zakona bitno doprinosi reformi pravosuđa u Republici Hrvatskoj. Dobro je da je Ministarstvo pravosuđa uhvatilo se u koštac s ovim problemom i na neki način pokušava zaokružiti ovu materiju upravnih postupaka, odnosno upravnih sporova na jedan svakako stoji ocjena moderan, efikasan način. Međutim, čini nam se da Ministarstvo pravosuđa nema dovoljan kapacitet to izvesti na način na koji bi samo htjelo. Pa su s tim u vezi skopčane i određene nedoumice, a to je ako kažemo da će zakon stupiti na snagu 1. siječnja 2012. godine. To znači da svjesno donosimo odluku da dvije godine blagodati ovog zakona nećemo moći uživati. S druge strane ako je predlagatelj već sada najavio da u 2010. godini mu ne trebaju sredstva za provođenje ovoga zakona, onda znači da će se pravi poslovi na pripremi njegove provedbe odnosno implementacije i početka rada sudova dogoditi tek 2011. godine. U što ćemo potrošiti 2010. još uvijek nije jasno. A nije dobro da je potrošimo uzalud. Naime, prostor upravnoga sporenja jedan je od najneučinkovitijih, a s druge strane to je nešto u čemu neposredno građani imaju interes, jer se zapravo gotovo uvijek radi o kršenju njihovih prava pred tijelima državne uprave, pred tijelima područne samouprave, pred tijelima lokalne samouprave. A to je naš svakodnevni život. Dakle, svaki odnos građanina sa javnom vlašću jest prostor mogućeg upravnog sporenja. A to je toliko široko, dakle od trenutka kada se čovjek rodi pa kada ima posla sa matični ured, pa do trenutka poznih godina kada mora pred lokalnom ili državnom samoupravom izboriti određeno pravo, on je konstantno u komunikaciji sa tijelima lokalne, područne i državne samouprave koja mu stalno izdaju dokumente, rješenja i slično i on je stalno u poziciji da mora budno paziti da netko nije prekršio njegovo pravo, odnosno uskratio mu njegova prava utvrđena propisima, ali isto tako i općim deklaracijama i svim onim na što mi oslanjamo svoje društvo tvrdeći da je slobodno i demokratsko. Zaostaci u upravnome sporenju, duljina trajanja sporova su u mnogim situacijama krajnje frustrirajući. Godinama se ne može doći do pravorijeka, do presude, do odluke. A za to vrijeme počinjava se šteta, ona nastaje, gomila se, ljudi gube svoja prava i gube uopće povjerenje u pravnu državu, jer s druge strane imaju državu i imaju osjećaj da su apsolutno nemoćni. To je ona karikatura jazavca pred sudom. Govoriti o pravnoj državi, a na ovome području ne dati jasne garancije da će upravni postupci, upravno sporenje biti čvrsti, fer i brzi, da će pravda biti dostižna i da država ima osobitu obvezu požurivati upravo ove postupke i osigurati oni što prije okončaju, baš zato što je ona s druge strane, to je obveza svjesne i osviještene države pred građanima. Mi moramo biti svjesni da građani državu doživljavaju na svakom upravnom tijelu. Mnogo ljudi ne zna razliku između općine, grada, županije, državnoga ureda i ostalih tijela državne uprave. Sve je to za njih država, jer s druge strane netko tko živi od njihova rada, tko je plaćen da im pruži uslugu zakonom propisanu da bi njihov život bio lakši. A u praksi redovito svakoga dana nailaze na one koji kao da su plaćeni da bi njihov život bio što kompliciraniji. I zato svaki kontakt građanina sa javnom službom uzrokuje frustracije i jedan opći negativni stav prema državi. Budemo li mi to pothranjivali i dozvoljavali da to zapravo se samo nastavi, mi dugoročno pilimo granu na kojoj sjedimo. Mi uništavamo povjerenje građana u njihovu državu. Dakle, zadaća je svjesne osviještene, moderne i odgovorne Vlade da ovo područje što prije razriješi, raščisti, da omogući i tehničke i kadrovske i financijske uvjete da se upravno sudovanje požuri, pospješi i u konačnici učini što bliže građanima. Ova poruka da će tek 2012. godine 14 sudaca biti građanima na dispoziciji, od 70 koliko očekujemo da će im stvarno trebati nije dobra poruka. U tome smislu HNS podržava ovaj prijedlog zakona, ocjenjujemo ga dobrim i modernim, ocjenjujemo ga dobrodošlim. Žao nam je što je trebalo 10 mjeseci da prođe između prvog i drugog čitanja, da nije još prije došao, žao nam je što nema sredstava u proračunu već ove godine za njegovu implementaciju, žao nam je što se ne podvostruče kapaciteti priprema u 2011. Mi smo naime vjerovali da je mogu će nakon onog prvog čitanja u ožujku prošle godine da je moguće isposlovati primjenu ovog zakona od 1. 1. 2011., ali eto gubi se vrijeme. Na dušu predlagatelja. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I posljednji prijavljeni klub je klub SDP-a u ime kluba govorit će poštovana zastupnica Ingrid Antićević-Marinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a poduprijet će donošenje ovog Konačnog prijedlog zakona o upravnim sporovima. Prije nego što bilo što kažem o samom sadržaju mislim da je nužno napomenuti nešto općenito o ovom zakonu o nomotehnici, način na koji je napravljen, njegovom pregledu, dijelovima, glavama i pojedinim odredbama. Mislim da je ovo i to treba istaknuti kada je tomu tamo ogledni primjer kako zakoni trebaju izgledati. Šteta to neki i drugi također vrlo važni zakoni za ovu zemlju i naš napredak kao nedavno odnosno jutros raspravljani Zakon o javnoj nabavi odnosno o kontroli javne nabave i državnoj komisiji nije napravljen na takav način. On je pregledan, on je jasan, sadrži temeljna načela kojima se štiti pojedinac i ta načela kasnije se razrađuju u pojedinim odredbama a i jamstvo su kako da čovjek ostvari svoju pravdu koja mu je zakinuta ili uskraćena nezakonitim postupanjem tijela javne ovlasti odnosno javno-pravnim tijelom da budemo u duhu zakona. Ovo je također prigoda kad raspravljamo i o ovakvom Prijedlogu zakona o upravnim sporovima da ipak se prisjetimo ogromnog broja predmeta koji danas leži pred Upravnim sudom jednim, sada ćemo imati ih četiri, i imat ćemo viši upravni sud što je svakako dobro i na tragu upravo prave sudbene vlasti u ovoj vrsti predmeta. Brojnost ovih predmeta ukazuje na veliko kršenje zakona od strane javno-pravnih tijela. To je jedna zabrinjavajuća razina odnosno visina i niska razina zakonitosti u postupanju javno-pravnih tijela. Jedna opća politička klima je da se nezakonitost najblaže tolerira jer se ona ne sankcionira. Koliko puta i nakon godina i godina čekanja kada se poništi takav akt prvostupanjsko tijelo ponovo čeka godinama da bi uopće riješilo a nekada i ne riješi. Vidimo ovaj zadnji zakon, izmjene Zakona o pravima hrvatskih branitelja, dakle umjesto da su dočekali konačno rješenje svog statusa naprasno im se predaju i vraćaju dokumenti zato što krivnjom administracije njihovi predmeti nisu riješeni. I to je nešto što se ... [[Govornica se ne razumije.]] , dakle to bezakonje je država još ozakonila. Toliko o vraćanju i jamstvu gospođe premijerke nekada koja je govorila kako će vratiti dostojanstvo hrvatskim braniteljima a vratila im je papire jer država nije riješila u tom ruku. Ovo samo usput a bezbrojni su takvi primjeri ne samo zakona nego i nepostupanja i nikome se ništa dogodilo nije. Zato je i ovaj prijedlog da se sada koncentriramo, da ne bi sada stvorili kuknjavu o nekakvim stvarima koje su oko ovoga a koje ne doprinose puno samoj stvari, pa ću se ja govoreći u ime kluba SDP-a koncentrirati na sam zakon. Mislim da u ovim temeljnim odredbama koje onda govore što je predmet zakona i što je cilj zakona ali jednako tako konačno vrlo jasno govore što je predmet upravo upravnog spora. To je dobro jer mnogi zakoni koji govore o postupanjima pojedinih tijela to sami nisu definirali pa već u startu nastaju različite nedoumice. Također je dobro što se ovdje uvode i iznimke od vođenja upravnog spora pa se govori upravo o tome da to je nešto što je u teoriji dugo vremena bilo sporno. Dakle, pošto javno-pravna tijela i pošto upravni sudovi će biti nadležni za ocjenu ustavnosti propuštanja javno-pravnog tijela ili pak ocjenu zakonitosti pojedinačne odluke, da dalje ne citiram sve što govori odredba članka 3. ali također govore i o onim slučajevima koji se nazivaju upravni koji nisu upravni akt nego su akti javne vlasti. Dakle, to je potrebno razlikovati u samom postupku kako bi se onda koncentrirala i mogućnost i tako da bi stranka unaprijed znala da li je to akt vladanja ili je upravni akt protiv kojeg ona ima pravo pokrenuti upravni spor odnosno najprije voditi upravni postupak. Načela su dobro pobrojena, međutim čini mi se ipak radi potpune usklađenosti da načelo usmene rasprave trebalo bi doći prije načela izjašnjavanja stranke jer načelo izjašnjavanja stranke pogotovo njezin stavak 2. da se ipak može odlučiti o upravnom sporu i bez davanja stranci mogućnosti da se izjasni i to samo u slučajevima koji su propisani zakonom. Dakle, radi se od odstupanja od načela usmenosti rasprave pa se nama čini ovdje u klubu SDP-a da bi ipak ovaj članak 7. koji je osnovno načelo a ovo drugo je načelo ipak iznimka, od tog načela treba nekako kronološkim redom tako uskladiti. Ovo je jedan od rijetkih zakona, postupovnih zakona koji uvodi staro načelo a mislim da je ono potpuno u skladu sa trenutnom situacijom načelo pomoći neukoj stranci. Ta načela odrekla su se mnoga postupovna zakonodavstva što nije dobro, pa se onda svodi u konačnici pravo da je to i pravda, pravo onoga koji ima sredstava da plati boljeg punomoćnika i da ga na takav način efikasno i stručno zastupa pred institucijama. Ovdje ovo načelo pomoći neukoj stranci stvara obvezu upravo onima koji vode postupak da pomognu svojim savjetom odnosno na adekvatan način neukoj stranci što znači da se ona nije dužna zastupati po punomoćniku. Kod nadležnosti i sastava suda zakon izrijekom govori u kojim se slučajevima to sam već prije nešto napomenula rješavaju, odnosno o kojim tužbama i u kojim stvarima rješavaju sudovi odnosno koja je njihova nadležnost. Isto mislim da je mjesna nadležnost potpuno dobro određena, također i sastav suda. Evo vidimo da ovdje sude isključivo suci profesionalci, nema porotnog sudovanja što znači da ovaj sud nije prisjednički sud koji je sastavljen od profesionalaca i od sudaca porotnika. Također, to su opće odredbe i o izuzeću što nema, gdje mi kao klub nemamo nikakvih primjedbi. Kod poduzimanja radnji u upravnom sporu, odnosno zastupanje tužitelja i zainteresirane osobe skrećemo pozornost na to da nije do kraja razriješeno tko može biti punomoćnik tužitelja. Za tuženika je to jasno, to je upravo ovo tijelo koje je donijelo nezakoniti akt, bar po mišljenju tužitelja. Ali ovdje nije na dobar način, odnosno posve precizan način riješeno tko može biti punomoćnik tužitelja. S obzirom na slične odredbe Zakona o parničnom postupku koji je eksplicitno riješio da to mogu biti odvjetnici, oni koji su upisani u odvjetničku komoru, samo je izuzetak dakle da se vodi taj element socijalne osjetljivosti, da se stranka uvijek može sama zastupati ili da je zastupa najbliži srodnik. Ovdje to nije riješeno pa se postavlja pitanje eventualno i ozakonjenja što sigurno nije bila intencija predlagatelja nadripisarstva pa bi trebalo vidjeti što je to s ovom odredbom, odnosno što je predlagatelj možda točno i mislio, ali do kraja nije i precizirao. Dakle, upozoravamo na odredbu članka 21. Kod pokretanja same tužbe, odnosno postupanja suda o tužbi dobro je da se uvode termini da se radi uvijek o žurnom postupanju, isto tako da se onemogućava svaka zlouporaba i odugovlačenje procesnih sudionika na takav način da je tužitelj dužan navesti u tužbi sve činjenice, a jednako tako odmah već u tužbi iznijeti sve dokaze kojima potkrjepljuje svoje činjenične navode, jednako tako kao što je i tuženo tijelo dužno u svom odgovoru očitovati se o svim činjenicama i jednako tako te svoje tvrdnje potkrijepiti odmah svojim činjenicama i da svako odugovlačenje ili zavlačenje tužbe, odnosno postupka da je onemogućeno upravo postupanjem i ovlastima koje imaju suci, odnosno i predsjednik samog tog vijeća koji će suditi u upravnom sudu. Dobro je isto tako da se pojedinačnom odlukom, dakle kod ocjenjivanja pretpostavki za vođenje upravnog spora, da se pojedinačnom odlukom ne dira u pravo ili pravni interes samog tužitelja i to je riješeno odredbom članka 30. stavkom 2. Čine nam se također efikasne odredbe koje govore o dostavi tužbe, ali jednako tako i o pozivanju stranaka u samom upravnom sporu. Ono što je novina i što treba posebno istaknuti i što posebno pozdravljamo, a to je novi institut koji je reguliran u odredbi članka 48., to je ogledni spor. Mi smo svjedoci da u identičnim situacijama kod istog činjeničnog supstrata, kod predmeta tužbe sa istom pravnom osnovom, pojedina tijela donose različite odluke i ništa više ne ugrožava sustav nego upravo to. Ovdje je obveza upravnih tijela da upravo u istim situacijama i to je dobro riješeno, dakle da se ne može već kod jednog ili dva slučaja stvarati neki ogledni primjer nego ipak treba nekoliko odluka, evo ovdje to predlagač predlaže da to bude deset ili više prvostupanjskih upravnih sporova koji su naravno pravomoćne i riješene, dakle izvršena je provjera od strane višeg upravnog suda, na identičan način riješili takve stvari da ne treba voditi upravni spor nego jednostavno će upravno tijelo upravo na temelju takvih oglednih sporova rješavati na identičan način. To rješava pitanje neizvjesnosti, dakle da stranke unaprijed znaju da su u sličnim ili identičnim situacijama da će upravni sudovi donositi i iste odluke. To je dobro, to otklanja onu proizvoljnost, to na neki način potkrepljuje i ohrabruje ljude da će se u istim situacijama identično i postupati, a toliko nam je toga potrebno u ovoj situaciji. O dostavi sam već rekla, mislim da je ona riješena na dobar način kako stranke ne bi zloupotrebljavale mogućnost dostave i na takav način otezale sa postupkom, a jednako tako hvale vrijedna je odredba članka 59. koja govori o naknadi štete i povredi stvari. Dakle, ne samo upravni sud, viši upravni sud, upravna tijela nego počesto i sudovi nerijetko, kad bi rješavali o glavnoj stvari, nerijetko bi odnosno vrlo rijetko bi rješavali o naknadi štete. Sada je sud obvezan da uz upravni ugovor koji je nezakonito raskinut ili ništetan odluči i o naknadi štete. Time prije svega se stvara jedna koncentracija postupka, stvara se efikasnost i na kraju krajeva štede se sredstva da se pokreće neki drugi postupak, a i stranke su puno zadovoljnije. Kod drugostupanjskog postupka također nema nikakvih posebnih, odnosno nema ničega što bi izazivalo neki prijepor, dapače riješeno je mislim po pravilima struke i postupanja u drugostupanjskim predmetima. Ali ono što je novina i što je svakako za posebno pozdraviti, a to je izvršenje presuda. To je nastavno na ono što sam uvodno rekla, da i sada kada bi upravni sud riješio prvostupanjsko tijelo bi taj predmet stavilo u ladice i nije rješavalo. Zaštita od takvog postupanja da prvostupanjsko tijelo bi se oglušilo o odluku drugostupanjskog tijela riješena je upravo ovdje u izvršenju rješenja, u članku 81. i 82., da stranka takva ima pravo onda kad dobije takvu odluku prvostupanjsko tijelo nije riješilo da pokreće upravo…
Vrijeme je isteklo, poštovana kolegice.
Zbog toga i svega iznijetog, klub SDP-a podupire donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sada prelazimo na pojedinačnu raspravu. Imamo za sada četiri prijavljene pojedinačne rasprave. Idemo redoslijedom prijavljivanja. Najprije poštovani zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Važeći Zakon o upravnim sporovima u osnovnim rješenjima iz daleke 1952. godine preuzet je u hrvatski pravni sustav 1991. godine te neznatno izmijenjen i dopunjen 1992. godine. Imajući u vidu postupak pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji ukazuje se potreba revizije sadašnjeg Zakona o upravnim sporovima budući da on ne udovoljava standardima postavljenim u pravnoj stečevini Europske unije, odnosno potreba izrade novog Zakona o upravnim sporovima u kojim će biti ugrađeni europski standardi funkcioniranja pravne države kao i zaštite prava građana, tj. sudsko preispitivanje upravnih odluka pred neovisnim sudovima a što proizlazi iz članka 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda. Obzirom na tri osnovna pitanja koja se moraju drugačije riješiti, a koja se odnose na neusklađenost dijela postupovnih pravila, nemogućnost ulaganja pravnog lijeka na presude Upravnog suda, predugo trajanje postupaka i velikog broja neriješenih predmeta pokrenut je projekt CARDS 2004. podrška učinkovitijem, djelotvornijem i modernijem upravljanju i radu Upravnog suda Republike Hrvatske, te izrađen strateški dokument za izradu smjernica i nacrta novog Zakona o upravnim sporovima s osnovnim ciljem usklađivanja upravnog sudovanja s pravnom stečevinom Europske unije, a osobit s člankom 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda što će omogućiti veću učinkovitost sudskog postupka koja treba rezultirati skraćivanjem njegova trajanja. Predloženi Zakon o upravnim sporovima sadrži rješenja koja se odnose na reformu procesnog prava i to kroz osiguravanje pravne zaštite od svih upravnih postupanja, a ne samo pojedinačnih odluka, odlučivanje i po sucu pojedincu, pravo suda da samostalno utvrđuje činjenice u sporu, obvezom suda da provede usmenu raspravu u svim slučajevima osim kada je zakonom drugačije propisano. Nadalje, ustrojava se dvostupanjsko upravno sudovanje, te s tim u svezi omogućuje strankama ulaganje žalbe na odluke prvostupanjskih sudova u najsloženijim pravnim stvarima Visokom upravnom sudu u nadležnosti posebno se stavlja i ocjena zakonitosti općih akata jedinica lokalne i područne regionalne samouprave i pravnih osoba koje imaju javne ovlasti a koje nisu u nadležnosti Ustavnog suda Republike Hrvatske. Ostvarivanje procesne mogućnosti suda da sam utvrđuje činjenice i da u pravilu provodi usmenu raspravu ostvarit će se veća pravna sigurnost i bolja zaštita prava stranaka od odluka i postupanja uprave, a sigurno i doprinijeti bržem rješavanju sudskih predmeta. Isto tako, predmet upravnog spora proširuje se sa ocjene zakonitosti pojedinačnih odluka javno pravnih tijela i na ocjenu zakonitosti postupanja javno pravnih tijela kao i na ocjenu zakonitosti sklapanja, raskidanja, te izvršavanja upravnih ugovora. Upravni sudovi imat će punu nadležnost i nad utvrđivanjem činjenica, a ne samo primjeni zakona, već i vođenje obvezne usmene rasprave na prvom stupnju sudovanja uz izuzetke propisane zakonom. Također, upravni sudovi biti će nadležni za područje jedne ili više županija, a ustanovljeni bi bili u Zagrebu, Splitu, Rijeci i Osijeku dok će Visoki upravni sud biti ustanovljen za područje Republike Hrvatske sa sjedištem u Zagrebu. S obzirom na iznijeto, a imajući u vidu značaj i važnost usklađivanja ovog novog zakona u postupku pridruživanja Republike Hrvatske Europskoj uniji kao i činjenicu da on predstavlja nadogradnju u dijelu upravnog sudovanja i zajedno sa Zakonom o upravnom postupku čini jedinstvenu cjelinu podržavam Konačni prijedlog zakona o upravnim sporovima. Hvala.
Hvala vam lijepa gospodine zastupniče. Na redu je poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo, pred nama je Konačni prijedlog zakona o upravnim sporovima. I ja ću uvodno kazati da ovaj zakon apsolutno treba podržati, jer on uistinu predstavlja vrlo važan segment, dakle gotovo ključni dio reforme s jedne strane upravnog prava i upravnog sudovanja u Republici Hrvatskoj. Naime, dakle Zakon o općem upravnom postupku, Zakon o upravnim sporovima, te propisi kojima se utvrđuje teritorijalni ustroj i nadležnost regionalnih upravnih sudova i Visokog upravnog suda Republike Hrvatske ne samo da predstavljaju novine već uistinu reformiraju sustav upravnog prava i jedan su od ključnih sastavnih dijelova projekta Vlade Republike Hrvatske i Ministarstva pravosuđa u procesu cjelokupne reforme pravosudnog sustava. I mislim da upravo ovaj propis kao dobar propis, kao potreban propis trebamo dakle sagledavati u njegovoj ukupnosti rješavanja upravne problematike kao ključni dio, kao jednu kvalitetnu sastavnicu nakon čijeg donošenja, odnosno primjene u upravno-pravnom smislu uistinu i kad sagledamo ove druge propise neće biti ista situacija. I mislim da je potrebno kazati upravo na ovom mjestu kakvu situaciju sada imamo i zbog čega je potrebno i dobro donijeti ovaj propis i u krajnjoj liniji da što prije stupi na snagu da se njegovi instituti počnu primjenjivati. Dakle, ne treba bježati od istine da su upravni sporovi ili upravni postupak koji rezultira upravnim sporovima u prvom redu kod nas imaju, dakle predugo trajanje samog postupka i imamo veliki ili značajni broj neriješenih predmeta. Ovo će postati osnovni alat da se ta dva elementa kao negativna eliminiraju. Dakle, povećanje efikasnosti sudskih postupaka i skraćenje trajanja postupka, te reduciranje, odnosno mogućnost reduciranja zaostataka u rješavanju samih predmeta. Nadalje, kada govorimo o novinama koje se u prvom redu odnose na reformu procesnog upravnog prava njih možemo sistematizirati na najrazličitije načine. Za potrebe ove rasprave ja sam obuhvatio samo po mom mišljenju 4 osnovna ili 4 osnovna elementa ili karakteristike koji upravo u tom pozitivnom smislu karakteriziraju ovaj prijedlog zakona. Dakle, u prvom redu radi se o osiguranju pravne zaštite od svih upravnih postupanja, a ne samo od pojedinačnih odluka. U drugom smislu mogućnost samostalnog utvrđivanja činjenica u sporu, dakle samostalnog utvrđivanja činjenica u sporu, obvezu suda da provede usmenu raspravu u svim slučajevima. Dakle, u pravilu, osim kada je zakonom drukčije propisano i kako se to pravničkim riječima kaže, dakle sporovi pune jurisdikcije, odnosno donošenje primarno reformacijskih odluka, odlučivanje o meritumu stvari, a kasatornih odluka samo u iznimnim slučajevima. Kada to povežemo dakle sa preustrojem samih sudova kao institucija, dobivamo jednu sasvim drugu sliku i u meritornom, dakle suštinskom smislu, ali i u smislu nove organizacije i funkcioniranja upravnih sudova u Republici Hrvatskoj. Nadalje ovim elementima procesno-pravne, dakle upravne prirode treba pridodati to da nadležnost Visokog upravnog suda Republike Hrvatske jest određena tako da u velikoj većini slučajeva on nije drugostupanjski žalbeni sud, već ponajprije sud koji će rješavati samo najsloženije upravne stvari i odlučivati o ocjeni zakonitosti općih akata. Mislim da je ovaj koncept ili ovakav koncept nadležnosti Visokog upravnog suda apsolutno prihvatljiv i da će on kada ta praksa zaživi zapravo kao upravno-pravni institut dati zapravo sve te pozitivne efekte ili rezultate koje od ovakvih zakonskih rješenja i očekujemo. Nadalje, dvostupanjsko upravno sudovanje ustrojava se upravo ovim zakonom te se omogućava strankama ulaganje žalbe na odluke prvostupanjskih sudova, a posebno je naglasiti nadležnost Visokog upravnog suda u smislu ocjene zakonitosti općih akata koji nisu u nadležnosti Ustavnog suda Republike Hrvatske. Imali smo prilike i do sada u raspravama čuti da se ovim zakonom na kvalitetan način definira što to upravni spor je, međutim vrlo je interesantno analizirati one odredbe zakona u odnosu na te odredbe, u odnosu na ono što upravni spor dakle nije, odnosno kada se ne može voditi upravni spor, a on se ne može voditi u stvarima u kojima je osigurana sudska zaštita izvan upravnog spora, kao niti o pravilnosti pojedine odluke donesene primjenom slobodne ocjene javnopravnog tijela. Međutim, može se voditi ako se radi o zakonitosti takve odluke, o granicama ovlasti i svrsi radi koje je ta ovlast dana. Mislim da je to važno napomenuti, upravo kada se sagledavaju ove pozitivne definicije, dakle što to upravni spor je i dobro da je definirano u zakonu i na kvalitetan način je definirano i uvijek promatrati u tom zrcalu, dakle odnosa što to upravni spor nije i što to onda u praksi i na koje situacije u praksi možemo nailaziti. Mislim da je i do sada bilo spomena, odnosno da je komentiran datum stupanja na snagu, dakle evakacija 1. siječanj 2012. godine. To je po mom mišljenju uobičajeno, imamo tu zajednički nazivnik ili zajedničku karakteristiku kod svih velikih projekata, ja bih se usudio kazati projekata, kada se radi o vrlo bitnim reformskim zahvatima, bez obzira u koju oblast prava dakle sagledavamo, jer da bi se omogućila valjana priprema, da bi dakle zakon mogao na pravi način profunkcionirati potrebno je ne samo osigurati potrebna financijska sredstva, nego pripremiti dakle i ljude i institucije kada dakle profunkcionira, kad stupi zakon na snagu da se on u svoj svojoj punini može primjenjivati. Dakle taj rok jest i možemo ga promatrati dakle relativno i dugačak, ali i kratak, kada znamo što se u tom vremenskom periodu, dakle do 1. siječnja 2012. godine mora dogoditi, odnosno što se sve mora pripremiti da bi ovaj zakon ne samo stupio na snagu i bio mrtvo slovo na papiru, nego da bi on zaživio, dakle da bi se instituti samog zakona na pravi način mogli i primjenjivati. Dakle evakacijski rok nam svjedoči o tome da je za pripremu i ovog zakona potrebno osigurati ne samo dodatna financijska sredstva, već i cjelokupni upravni sustav pripremiti za novi dakle način vođenja upravnog postupka, upravnih sporova, a što u konačnici treba rezultirati većom ažurnošću, većom pravnom sigurnošću, smanjenjem neriješenih predmeta, kao i vremena potrebno za odlučivanje u pokrenutim i upravnim postupcima i u upravnim sporovima. I upravo to, i s tim ću zaključiti svoju raspravu o ovom ponovit ću vrlo bitnom zakonu, dakle upravo to predstavlja po mom mišljenju osnovni razlog za donošenje ovog zakona. Ovaj zakon, sa ovim kvalitetnim rješenjima upravo će zaživjeti onako kako mi svi to od njega i očekujemo, ako se poslože ta dva elementa, a to je ažurnost smanjenja broja neriješenih predmeta i veća pravna sigurnost i ja ne sumnjam da će u 2012. godini kada stupi na snagu ovaj zakon, skupa sa već donesenim zakonom i novim ustrojem upravnih sudova na teritoriju Republike Hrvatske to uistinu i biti tako, i u tom smislu ja ovaj zakon apsolutno podupirem. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Nastavljamo pojedinačnu raspravu. I sljedećih 10 minuta pripada poštovanom zastupniku Damiru Sesvečanu. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo dakle pred nama se u drugom čitanju nalazi Konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima, kojim se kako je to definirano u članku 1. uređuje nadležnost, sastav suda i pravila postupka na temelju kojih upravni sudovi odlučuju o zakonitosti odluka i postupanja javnopravnih tijela, te o pravima, obvezama i pravnim interesima fizičkih i pravnih osoba i drugih stranaka. U smislu ovog zakona pod pojmom javnopravna tijela podrazumijevaju se dakle tijela državne uprave, tijela jedinica lokalne i područne samouprave, i pravne osobe koje imaju javne ovlasti ili obavljaju javnu službu i taj se pojam dosljedno koristi sukladno rješenjima novog Zakona o općem upravnom postupku. A upravo je Zakon o općem upravnom postupku, na kojeg se ovaj zakon naslanja, a kojeg je Hrvatski sabor donio u ožujku 2009. godine unio niz novina i novih instituta u upravni postupak i definitivno modernizirao i normativno unaprijedio upravno sudovanje u skladu sa najvišim europskim pravnim standardima. Što se tiče ovog zakona, dakle Zakona o upravnim sporovima, s obzirom da je već puno toga o njemu izrečeno i danas i kroz rasprave tijekom prvog čitanja, ja ću u svojoj raspravi spomenuti tek neke od novih instituta i rješenja važnih za upravnosudski postupak. Prije svega, ovim zakonom će se postići dosljedno vođenje upravnog spora, u skladu sa načelom prava na pravično suđenje i prava na donošenje odluke suda u razumnom roku, kao jednom od ustavnih, ali i temeljnih ljudskih prava. Također se ostvaruju pretpostavke da Upravni sud bude sud pune jurisdikcije, što znači da sud može samostalno izvoditi i ocijeniti dokaze, dakle samostalno preispitati činjenično stanje, a strankama u postupku osigurava se pravo na javnu usmenu i kontradiktornu raspravu pred prvostupanjskim sudovima. Do sada to nije bio slučaj, jer važeći Zakon o upravnim sporovima, odluku o održavanju usmene rasprave prepuštaju je … [[Govornik se ne razumije.]] Upravnog suda, što se u praksi, što je dovodilo zapravo da se usmene rasprave uopće i nisu provodile. Važna novina ovog zakona je da će upravni sudovi biti ovlašteni za donošenje reformacijskih odluka, a kasatornih samo u iznimnim slučajevima. Dakle, za razliku od važećeg zakona suci će imati ovlasti odlučiti o predmetu, naložiti upravnom tijelu donošenje traženog upravnog akta, a ne kao dosada samo poništiti osporeni upravni akt i predmet vratiti upravnom tijelu, dakle što je kasatorna odluka i smatram da će to svakako pozitivno utjecati na brzinu, ali i na kvalitetu postupanja suda. Zakon također predviđa uvođenje dvostupanjskog upravnog sudovanja na način da se uvode regionalni prvostupanjski upravni sudovi i to u Zagrebu, Splitu, Rijeci i Osijeku i Visoki upravni sud RH. Time će upravno sudovanje biti svakako dostupnije građanima i fizički i kvalitativno. Što se tiče Visokog upravnog suda on će rješavati u najsloženijim upravnim stvarima te svojim postupanjem utjecati na ujednačavanje prakse prvostupanjskih sudova. Također u odnosu na prvo čitanje važno je istaknuti da je predlagatelj prihvatio primjedbe iz saborske rasprave da Visoki upravni sud ne može biti nadležan za odlučivanje o ustavnosti već samo o zakonitosti općeg akta. Novina u odnosu na prvo čitanje je također i prihvaćenje i uvođenje instituta zahtjeva za izvanredno preispitivanje zakonitosti pravomoćne presude Upravnog ili Visokog upravnog suda kao izvanrednog pravnog lijeka kojim se osigurava mogućnost izvanredne intervencije Vrhovnog suda RH radi osiguranja jedinstvene primjene zakona i ravnopravnosti građana. Što naravno apsolutno podržavam. Uvjeren sam da će predložena rješenja i instituti ovog zakona doprinijeti većoj efikasnosti upravno sudskog postupka, doprinijeti skraćivanju trajanja sudskih postupaka, ali i što je ne manje važno smanjivanju postojećih zaostataka. Iz tih razloga podržat ću donošenje ovog Zakona o upravnim sporovima. Hvala.
Hvala lijepa. I pojedinačnu raspravu zaključit će poštovani zastupnik Josip Leko, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Najprije ovaj tekst konačnog prijedloga zakona zaslužuje pohvalu u čistoći pravne norme i u izričaju. A kad sam već uzeo riječ htio bih naglasiti nekoliko stvari koje mi zastupnici, ali još više građani i pravne osobe očekuju od tog zakona. Dakle, ovim zakonom popunit će se ogromna pravna rupa u pravnom sustavu RH, a od toga bi trebali imati koristi građani i pravne osobe koje pred upravnim ili javno-pravnim tijelima rješavaju svoja važna pitanja. I sada stiču mogućnost, sa donošenjem ovog zakona, da osiguraju zaštitu i to sudsku zaštitu svojih interesa ukoliko nisu zadovoljni sa rješavanjem javno-pravnih tijela. To je izuzetna novina i to je jedna od poluga koje osigurava službenicima i javno-pravnim tijelima političku neovisniju poziciju u odnosu na dosadašnju. Naime, Hrvatskoj su i iz EU, a i mi smo svakodnevno svjedoci da je državna uprava i javna uprava imala teret političke ovisnosti u RH, nadam se da će ovaj zakon biti jaka poluga da se ta politička ovisnost u upravnom rješavanju i upravnom djelovanju smanji na podnošljivu mjeru. Ovo je zakon, od ovog zakona očekujemo još da smanji mogućnost korupcije u rješavanju u upravnim tijelima u upravnom postupku samim djelovanjem baš samog zakona. Još jedno očekivanje nadam se da će biti ispunjeno. Naime, ako je točna statistika koju ja imam da se sadašnji upravni sporovi vode i po 3 godine to naravno ne daje nikakvu, a rekao bih, nikakav vjetar u leđa ni gospodarstvu ni građanima da dođu u Hrvatsku i rješavaju svoje interese kroz upravu. Nadam se da će to biti smanjeno na barem razumnu mjeru ako ne u okviru zakonskih rokova. Mislim da je to vrlo važno naglasiti, to očekivanje, ali i objaviti građanima da ih očekuje još, da tako kažem, još jedna mogućnost o zaštiti svojih prava i nadam se da će rok koji je postavljen ovdje prvog 2012. biti osigurano. Ništa nije daleko, ako bude dobro pripremljeno. Međutim, htio bih naglasiti po mojem sudu da ima još jedna zamka u ovom zakonu i to po mojem sudu vrlo velika, a to je ocjena zakonitosti općeg akta. Mi ćemo imati sada 2 suda koja će ustvari odlučivati o zakonitosti u Hrvatskoj. To je Ustavni sud i Upravni sud. Ako je načelo da u pravnom sustavu RH svi propisi moraju, ne smiju biti u suprotnosti sa zakonom, a moraju biti u skladu sa Ustavom onda ta zakonska hijerarhija ne može se dijeliti na 2 stupnja. Ona mora biti u skladu od Ustava do najmanjeg propisa. Naravno da i ovako, nadam se prelazno rješenje, treba poduprijeti jer je i to bolje nego bez ikakve ocjene zakonitosti općih akata. Ali o tome treba razmišljati, možda rasteretiti Ustavni sud nekim drugim zadaćama, a dati mu punu jurisdikciju nad zakonitošću i ustavnošću u RH. Pošto su moje kolege zaista pohvalno se izjašnjavali se o samom normama i tekstu zakona ja to neću činiti nego ću samo završiti i da ću sa zadovoljstvom glasovati za donošenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. I sada će završnu riječ u ime predlagatelja imati poštovani državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa, gospodin Zoran Pičuljan. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici uistinu je bilo lijepo, poučno i ja bih rekao sa stručnog aspekta, sa stručnog motrišta meni zanimljivo kao čovjeku koji se upravnim sporom, upravnim postupkom i svim takvim aspektima nezanimljivoga relativnog pravnog područja, bavi cijeli svoj život slušati raspravu koja je pogađala bit stvari. Mi smo i u prvom čitanju prilikom prvog čitanja i tijekom rasprave o prijedlogu zakona pomno osluškivali i bilježili ono što su bili zaključci saborske rasprave ali i ono što su bili zaključci stručne rasprave. I zato vam se i to prenosili, mislim da je to dobro da ovaj Dom to čuje prenosili u postupak izrade zakona. Ovdje je kolegica uvažena zastupnica Ingrid Antičević ustvari ukazala na još jednu zaboravljenu pravnu disciplinu, a to je nomotehnika kao kreiranje, a onda i oblikovanje i nomotehničke izrade propisa. Ovo sve ukazuje da zakone rade ljudi, zakone rade kvalitetni stručnjaci. Ovdje bih pohvalio ono što se malo čini i sa ove saborske govornice i malo se o tome zna. Kolege koje su dale najviši obol da ovaj zakon izgleda ovako malo, obimom mali ali ipak svojim dosezima i ne tako mali u ovome području. Najveći obol da je docent Dario Đeđa predstojnik Katedre upravnoga prava Sveučilišta u Rijeci i pored njega umirovljeni profesor Davor Medvedović Pravnog fakulteta sveučilišta u Zagrebu. Valja im zahvaliti, zahvaljujem i uvijek je zadovoljstvo raditi sa ljudima koji razumiju problematiku i sučeljavaju svoja mišljenja i onda kada se u mnogim stvarima nismo slagali. I zbog toga evo završavam s ovim još jednu me minutu pretrpite, s ovim što je gospodin Leko rekao. Ova ako možda i nismo sasvim pogodili oko ocjene zakonitosti morali smo je unijeti u ovaj zakon da potakne možda neka druga razmišljanja i dijelove vezane uz ingerencije nadležnosti Ustavnoga suda Republike Hrvatske, a vjerujem da će se takve rasprave otvoriti. Ona bojazan koja je iskazao predstavnik kluba Hrvatske narodne stranke koji vrlo kompetentno govorio o ovoj problematici, mislim da ne bi trebala, da je ipak malo pretjerana. Možda je zastupnik Leko indirektno gospodin Tomljanović, Sesvečan i Grbić isto tako to dobro potvrdili. Nije tako daleko 2012. godina. Vjerojatno je ovaj zakon gotovo sigurno Zakon o opće upravnom postupku treba donositi zajedno, ali kada već to nismo učini barem ne moramo olako obećavati brzinu, nego moramo u tom malom kratkom vremenu obaviti niz aktivnosti koja će dovesti do realizacije i do pravnog života ovog normativnog teksta. Tako ćete već ja mislim u mjesecu ožujku imati zakone koje je uvaženi zastupnik Emil Tomljavnović spomenuo, a to je teritorijalni ustroj regionalnih sudova, intervencija u Zakonu o sudovima gdje će se ići propisivanje uvjeta i postupka izbora prvostupanjskih sudova. Ovdje imamo indirektno jedno rješenje, jedan provedbeni plan na koji način riješiti ono što je bitno, a to su zaostaci i ubrzanje postupka pred upravnim sudovima, a to je da se novoimenovani prvostupanjski suci pored njihove edukacije ustvari biti vrlo dragocjeni, da jednu godinu dana pomognu u rješavanju godinu i malo više zaostataka na Upravnom sudu. Kako bi se oživili neki instituti koji ne mogu ... biti u pravnom životu, vjerojatno ćemo napraviti određene intervencije u postojećem Zakonu o upravnim sporovima i na taj način će biti ipak bliže u životu i zakon koji ste danas tako lijepo podržali. Ono što me amandmane koje smo dobili, pročitao sam i oni su uistinu vrlo, vrlo lijepo stipulirani. Mislim da pogađaju bit i Odbor za zakonodavstvo i kolege uvaženog zastupnika Grbića. O njima dozvolite izjašnjavanje sutra, ali oni su nama u najvećoj mjeri gotovo sasvim prihvatljivi. Zahvaljujem na ovome gotovo ja bih rekao konsenzus na raspravi o stručnim pitanjima ali i pitanjima koja nisu od marginalnog značenja, nego su uistinu od značaja za afirmaciju prava hrvatskih građana i hrvatskih poduzetnika. Hvala lijepo.
Zahvaljujem gospodinu državnom tajniku. I zaključujem raspravu o ovom konačnom prijedlogu zakona, a o njemu ćemo glasovati kada se zato steknu uvjeti. Danas nemamo uvjete niti za raspravu o sljedećoj 9. točci dnevnoga reda, pa ćemo je preskočiti dok se ti uvjeti ne steknu.
Konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima. Drugo je pitanje, P.Z.E. broj 378. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio zastupnik Ivo Grbić i Odbor za zakonodavstvo. Molim predstavnika predlagatelja, gospodina Zorana Pičuljana da se očituje o amandmanima. Prvo Odbora za zakonodavstvo na članak 3.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Isti odbor na članak 5.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. I na članak 21. istog odbora.
Isto se prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. I gospodina Ive Grbića na članak 1.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Hvala lijepa. Molim uključimo se. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o upravnim sporovima. Uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 110 glasova za, jedan glas suzdržan, i ništa protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
I idemo na 10. točku dnevnog reda, to je - Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona izvornosti, oznakama zemljopisnoga podrijetla i oznakama tradicionalnoga ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 492 Predlagatelja zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog ovog akta ste primili poštom. A prigodom utvrđivanja dnevnoga reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnome postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Izvješća tih odbora ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ uvodnu? Da. Poštovani državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede, ribarstva i ruralnoga razvitka gospodin Josip Kraljičković. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane saborske zastupnice, poštovani saborski zastupnici. ... Vlada Republike Hrvatske kratko objasniti predloženi Zakon o izmjenama Zakona o oznakama zemljopisnoga podrijetla i oznakama tradicionalnoga ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Zakon o oznakama zemljopisnoga podrijetla i oznakama tradicionalnoga ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda ovaj Sabor donio je 2008. godine. 2009. godine donesen je zakon o izmjenama i dopunama zakona i u provedbi toga zakona uočena je pogreška u odredbi članka 41. stavka 2. I evo navedenu pogrešku smo uočili. Ona je stvarala nejasnoće u provedbi poslova inspekcijskog nadzora i upravo smo tu pogrešku ispravili, odnosno Vlada je uredbom ispravila o izmjeni Zakona o oznakama izvornosti. A ta uredba je na snazi do 31. prosinca 2009. godine. Budući da je ona istekla predlažem upravo da se ovim zakonom o izmjeni zakona ta pogreška otkloni i na taj način otkloni nejasnoća odnosno nemoguća provedba zakona u dijelu obavljanja poslova poljoprivredne inspekcije, inspekcije za kakvoću hrane koji su dani u nadležnost ovim zakonom inspekciji Ministarstva poljoprivrede. Pa predlažem da se ovakav predloženi zakon o izmjenama zakona prihvati po hitnom postupku. Zahvaljujem.
Hvala vam lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ako ne, otvaram raspravu. Krećemo po klubovima. Najprije klub Hrvatske narodne stranke. U ime kluba poštovana zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege. Pred sobom imamo zakon za koji se predlaže donošenje po hitnom postupku a radi se zapravo o donošenju zakona kojim se zamjenjuje uredba o izmjeni rečenog zakona. Naime, navedena Uredba o izmjeni Zakona o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda donesena je početkom rujna 2009., dakle u vrijeme kad ovaj Visoki dom nije zasjedao i vrijedilo je do 31.12.2009. a sukladno Zakonu o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskoga sabora. Samo po sebi donošenje ovoga zakona nije sporno jer je takovih situacija bilo i bit će ih jer svake godine donosimo Zakon o ovlasti Vlade Republike Hrvatske da uredbama uređuje pojedina pitanja iz djelokruga Hrvatskoga sabora koji to omogućava. Ali kad pogledamo sadržaj ovog zakona vidjet ćemo da pokrećemo cijeli taj proces zbog greške i drago mi je da je gospodin državni tajnik ovdje rekao da se radi o grešci koja se potkrala kod izmjena i dopuna zakona o oznakama izvornosti itd., da ne navodim cijeli naziv puno ovog zakona kojeg smo donijeli 19.6.2009. Naime, tim izmjenama i dopunama je promijenjen član 38. ali je predlagatelj zaboravio odgovarajuće promijeniti i stavak 2. članka 41. u kojem je ostalo pozivanje na odredbu točke 6. stavak 2. članka 38. umjesto na točku 8. Sad se to evo u ovom prijedlogu obrazlagalo kao nejasnoćama u provedbi koje imaju inspekcije umjesto da se otvoreno a reklo se ovog časa i otvoreno kaže o čemu se radi jer su se takove stvari događale i događat će se u budućnosti tim više što imamo veliku produkciju zakona obzirom na usklađenje sa zakonodavstvom Europske unije. I na kraju, zastupnice i zastupnici Hrvatske narodne stranke podržat će ovaj prijedlog zakona o izmjeni.
Hvala vam lijepa. Slijedeći je klub HDZ-a. U ime kluba poštovani zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicima. Sve vas pozdravljam. Naime, kolegica iz HNS-a je govorila o ovoj izmjeni zakona odnosno ovoj uredbi, o ovoj grešci koja se potkrala kod zadnje izmjene i dopune zakona. No, s obzirom da smatramo u klubu HDZ-a da je ovo iznimno važno područje, da ga moramo budno pratiti, da ono ima svoju ulogu ne samo u smislu povećanja dohodovnosti ne samo u smislu povećanja konkurentnosti naših poljoprivrednih proizvođača nego da je ono u posebice u ovom predpristupnom razdoblju važno i zbog različitih izuzeća a i zbog očuvanja nacionalnog identiteta. Zato bih kazao nekoliko riječi i o samoj ovoj izmjeni, dakle ovom inspekcijskom nadzoru koji je predviđen ali i o nekim trendovima koji se javljaju i pojavama koje se javljaju a sa kojima bi se trebalo nešto intenzivnije pozabaviti kako bi u dogledno vrijeme imali što više zaštićenih proizvoda. Naime, mi smo Zakonom o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda iz 2008. godine i njegovim izmjenama i dopunama iz 2009. uskladili naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije u području zaštite ovih tradicionalnih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Također kod toga smo se usuglasili da zaštitom i povećanjem proizvodnje tradicionalnih proizvoda, da na određeni način čuvamo i nacionalni identitet jer su ti proizvodi dio i kulture i tradicije nekog kraja, preko njih se može puno naučiti o načinu života, o standardu života, o povijesti određenog prostora Republike Hrvatske. Možemo reći da to su zapravo brendovi koji nisu produkt nekakvih prehrambenih trendova ili nekakvog snažnog marketinga nego da oni jednostavno imaju svoju ulogu kao dio tradicije. Uzmimo samo kada spomenemo kulen pomislimo na Slavoniju, kada spomenemo pršut pomislimo na Dalmaciju i Istru, no to je nešto što funkcionira među hrvatskim građanima, hrvatskim potrošačima pa djelom i zemljama u okružju. No, ono što treba biti naša zadaća je kako da ti sinonimi za određeno područje, ti prehrambeni brendovi, dakle da isto tako budu asocijacija kada ih spomenemo u Njemačkoj, u Francuskoj i da to onda bude prva asocijacija na Hrvatsku ili njezino određeno područje. Dakle, to nam treba omogućiti i ovaj zakon i sustav zaštite kojega propisuje. Važno je da je ta zaštita kompatibilna sa zemljama Europske unije ali također da je i kroz taj sustav zaštite kompatibilan i sustav nadzora zaštićenih proizvoda, dakle posebice u onom dijelu nakon što su ti proizvodi registrirani. Znači da se sustavno prati njihova kvaliteta i tehnologija, znači da se očuva sve ono što je registrirano tijekom te zaštite ili točnije specifikacija toga proizvoda. Zato nam je važna i ova izmjena i dopuna zakona jer se njome uređuje inspekcijski nadzor što smo zadnji puta jednostavno greškom propustili napraviti gdje poljoprivredna inspekcija i inspekcija za kakvoću hrane Ministarstva poljoprivrede preuzimaju inspekcijski nadzor kako je to navedeno u stavku 8. članka 38., dakle kada ovlašteno certifikacijsko tijelo utvrdi značajne nesukladnosti sa specifikacijom. Samo da se podsjetimo, to certifikacijsko tijelo provodi provjeru sukladnosti s proizvođačkom specifikacijom. Dakle, na neki način kontinuirano je ovlašteno od strane Ministarstva poljoprivrede pratiti te proizvode, pratiti očuvanje standarda kvalitete koji su registrirani i isto tako to certifikacijsko tijelo mora biti akreditirani u skladu sa hrvatskim normama. No, sigurno je kada raspravljamo o ovoj izmjeni i dopuni zakona da se dodatno otvara još nekoliko pitanja, a možda i ono glavno pitanje, a to je činjenica da u Republici Hrvatskoj oznakom zaštite, dakle oznakom izvornosti imamo zaštićen samo jedan jedini proizvod i to proizvod koji se, mi bi prehrambeni tehnolozi mogli reći samo uvjetno je hrana, dakle paška sol. Zašto oznaku zaštite do sada nije dobio kulen, drniški pršut, istarski pršut, paški sir, dakle oni proizvodi koji su već imali nacionalnu zaštitu ili npr. zašto nije zaštićen ogulinski kiseli kupus, maslinovo ulje, lički krumpir i drugi proizvodi za koje su, koliko imamo informacije, podneseni zahtjevi. Znači, postavlja se pitanje zašto to ide tako sporo. Možemo reći da su dva ključna razloga. Prvi je problem standardizacije tehnologije proizvodnje, kvalitete proizvoda i povećanje proizvodnih kapaciteta. Ono što možemo u ovom segmentu kazati je da su tu učinjeni značajni iskoraci, da su tu proizvođači dosta intenzivno surađivali i sa znanosti i sa strukom, da je Ministarstvo poljoprivrede kroz različite programe potpora podupiralo tu suradnju i te projekte i isto tako, da se dosta surađivalo i sa inozemnim konzultantima iz zemalja koje u tome imaju puno veća i bolja iskustva. Posebno je bilo važno djelovati na svijest proizvođača da shvate što znači taj sustav zaštite, da je on zapravo preduvjet konkurentnosti na tržištu, veće zarade, većeg dohotka proizvođača itd. Drugi problem na kojem treba sigurno poraditi u budućem razdoblju je problem koji se pokazao upravo u dijelu proizvođača i udruga. Naime, još uvijek nije dovoljno razvijena svijest da bez udruživanja proizvođača tradicionalnih proizvoda da oni nemaju šanse na tržištu, prije svega zbog problema malih količina, dakle nedovoljnih proizvodnih kapaciteta, sezonskih oscilacija u opskrbi tržišta ovim proizvodima, ali onda i neujednačenosti kvalitete i razlika u tehnologiji proizvodnje koje upravo u ovom području vrlo zahtjevni potrošači koji su ih spremni plaćati nešto skuplje, dakle oni to prepoznaju. Treba podsjetiti da sustav zaštite, znači u 99% slučajeva podnositelji zahtjeva su upravo udruge, dakle udruge su temelj. Još uvijek postoji jedan nerealan strah među proizvođačima da im je to udruživanje na neki način potencijalna konkurencija odnosno da nije dobro za njih pa tu čak postoji i određenih ne samo strahova, nego i svjesnih opstrukcija. No ono što je sigurno, tradicionalnih proizvoda, pogotovo ako se uključi tu i izvoz kroz turističku ponudu, u Republici Hrvatskoj naših tradicionalnih proizvoda nedostaje. To je tržište neiskorišteno, dakle postoji itekako prostora za sve proizvođače i njihovo udruživanje apsolutno treba podupirati, treba poticati, treba jačati i ono ne predstavlja nikakvu opasnost za njihov prostor na tržištu i zato tu treba dodatno raditi, ja bih rekao, na svijesti proizvođača kako bi se što više ovih proizvoda zaštitilo. Cilj nam znači treba biti da ti proizvodi postanu sinonim kao što je to šampanjac za Champagnu, iberijski pršut za Andaluziju ili parmezan i parmanski pršut za područje Italije oko grada Parme. U Europskoj uniji zaštićeno je preko 800 proizvoda. Ti su proizvodi prepoznatljivi, nekada i do 100% skuplji od sličnih, ali nezaštićenih proizvoda, imaju svoje atraktivno tržište, posebno među kupcima veće kupovne moći i standarda i isto tako integralni su dio turističke ponude. I zato evo upravo u ovom pretpristupnom razdoblju treba povećati napore kako bi zaštitili što više proizvoda. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava sve napore Ministarstva poljoprivrede, podupire i ovu izmjenu i dopunu iako se radi o korekciji jednog propusta jer je važno znači da se radi i kontinuirani nadzor putem inspekcija, dakle Poljoprivredne inspekcije za kakvoću hrane, posebice onda kada na to upozori certifikacijsko tijelo koje na … [[Govornik se ne razumije.]] način nadgleda da cijeli ovaj sustav zaštite, dakle da postignuti oni standardi, registrirani standardi tih proizvoda da se održe konstantnim. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. I posljednji prijavljeni klub je klub SDP-a. Poštovani zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepa, potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Dozvolite nekoliko napomena vezano za ovu promjenu zakona, odnosno potvrđivanje ove uredbe o kojoj je bilo govora i koja je donesena, čuli smo već, da ne ponavljam, iz kojih razloga, iz razloga što je eto propušteno u tome dijelu zakonodavstva. I moram ipak reći da premda smo u drugoj polovini 2008.godine donijeli ovaj zakon, a u prvoj polovini 2009. donijeli izmjene, to je bio veliki broj izmjena, mislim oko 65% članaka se mijenjalo, normalno izgleda vjerojatno i ovaj propust nastao. Ali vidimo da evo, upravo zbog takvog jednog propusta je i Vlada trebala donijeti ovu uredbu, jer smatram da je ovo jedan značajni segment zakona, upravo ta nadležnost i Poljoprivredne inspekcije i Inspekcije za kakvoću hrane i da bi ona mogla se i odvijati normalno, da i ova promjena se mora unijeti u ovaj zakon. Sprječavanje ovih nejasnoća odnosno omogućavanje provedbe ovog zakona u ovome dijelu obavljanja poslova Poljoprivredne inspekcije i Inspekcije za kakvoću hrane koju daje ovaj zakon, mislim da i u prethodnim raspravama, odnosno kad smo donosili taj zakon pa i u izmjenama, naglašavali smo i u to vrijeme da upravo ovaj segment inspekcije je vrlo značajan. Tada sam i dao jedan amandman koji je odbijen od strane Vlade, a smatrao sam upravo sa onim dijelom da se omogućava s tim amandmanom uvođenje i veterinarske struke u ovaj inspekcijski dio, da se omogućava još bolja kontrola i u odabiru sirovina i u kontroli proizvodnje. Jer smatram da što više i stručnosti i različitosti inspekcijskih kontrola stvara i veće mogućnosti da opravdano možemo koristiti za proizvode upravo ove oznake o kojima govorimo, oznaku izvornosti, oznaku zemljopisnog porijekla, oznaku tradicionalnog ugleda poljoprivrednih prehrambenih proizvoda. Međutim, sa ovakvim inspekcijskim poslovima sprječavat ćemo i da poslovanje subjekata koji posluju sa hranom da ne budu to poslovanje u neuskladu sa ovim zakonom. Isto tako, osigurat ćemo i zaštitu interesa potrošača kada su u pitanju ovi poljoprivredni i prehrambeni proizvodi i koji su registrirani i označeni i zaštićeni ovim navedenim oznakama izvornosti zemljopisnog porijekla i tradicionalnog ugleda. Upravo za taj dio i te inspekcijske službe trebaju biti jedna garancija da te oznake i jesu ono što taj proizvod treba da sadrži. Isto tako, smatram da reputaciju u proizvodnji kvalitetnih prehrambenih proizvoda daje i Europska unija, a isto tako smatram da i mi trebamo postići sa sirovinama koje ćemo stvoriti kod nas, koje će biti uzgojene i koje će biti rezultat jednoga kvalitetnog razvoja poljoprivredne djelatnosti. To svakako znači da ove naše domaće autohtone proizvode moramo proizvoditi od domaće poznate sirovine nastale po svim normama koje zahtijeva suvremena poljoprivreda. Sve se to jedno na drugo navezuje na onaj dio i našega razvoja poljoprivrede. Upravo i kad gledamo ove markice, mislim nisu one slučajno nastale ove tri markice u EU kvaliteti, izvornost, zemljopisno porijeklo, tradicionalni ugled naše proizvodnje, načina proizvodnje jer se svaka markica razlikuje i s obzirom na preciznost karakteristika kojima proizvod mora udovoljavati. Ali i sve tri imaju zajednički cilj promicanje izvornosti i održivosti ovih naših proizvoda. Upravo ovo što je i prof. Kovačević govorio, pitanje ovih brendova koji su kod nas stvoreni oni mogu mnogo toga dokazati i pokazati vezano o našoj proizvodnji. Ali isto tako ako posebno ih izvozimo mogu i mnogo uništiti ako na strano tržište dođe proizvod koji nije urađen po normativima koji se zahtijevaju. Tada je blamaža i gubitak tržišta vrlo prisutna i sigurna i mnogo toga se onda treba napraviti da bi ponovo taj proizvod došao na takovo jedno tržište. Ono što je isto karakteristično da poslije donošenja ovog zakona nemamo još certificirane ove proizvode, odnosno sa ovim oznakama. Mislim da je to potrebno učiniti što prije. Zakonodavstvo po ovome je prvi posao koji smo već učinili, koji evo bez obzira na ove izmjene egzistira, a drugi posao je da moramo ići uz određivanje tih i stvaranje tih naših brendova i kroz to da ih što prije i stavimo na tržište. Pitanje na koji način? Udruživanje sigurno je jedna od oblika. Ove udruge kulenara postojale su i prije ovih zakona itd. Ali mislim ono što je bitnije i puno što je značajnije to je pitanje ekonomske sigurnosti tih proizvođača. Jer mnogi su ulagali svoja sredstva, uzimali kredite, a na kraju su mnogi i propali kao takovi jer sigurnost tržišta nije bila zagarantirana, nisu se stvorili takovi uvjeti i upravo zbog toga mislim da je tržište to koje je najbitnije da bi stvoreni naši brendovi i profunkcionirali. Upravo zato evo na kraju smatram da i ova promjena je značajna za kontrolu i istinitost, deklaraciju tog proizvoda sa kvalitetom koju plaća konzument. Zato promjena vezana za inspekcijske službe garantira da će se ta kvaliteta i ta markica, da će imati tu kvalitetu koja prema deklaraciji treba da ima. Smatram da zato treba i podržati i ovu promjenu i da će glasat klub SDP-a za izmjenu ovog zakona, podržati izmjene ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala gospodine zastupniče. Ovim je završena rasprava po klubovima. Pojedinačnu raspravu počinje poštovana zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, predstavnici ministarstva, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Program Vlade Republike Hrvatske za razdoblje 2008./2011. je u području selo, poljoprivreda i hrana predviđa s obzirom na značaj, strateški značaj prehrambene industrije u Republici Hrvatskoj potrebu daljnjeg jačanja konkurentnosti proizvoda ovog sektora i njegovo povezivanje sa primarnom proizvodnjom poljoprivrednih proizvoda, a u cilju korištenja vlastitih potencijala i osiguranja domaćeg proizvoda, te dugoročnog smanjivanja uvoza i povećanja izvoza na europsko i svjetsko tržište. Između mnogih predviđenih mjera kojima će se to postići su i daljnje usklađivanje hrvatskog zakonodavstva za područje zaštite autohtonih poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda sa zakonodavstvom Europske unije, ali i provedba postupka registracije i oznaka izvornosti, oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka tradicionalnog ugleda poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Upravo Zakon o oznakama izvornosti koje je ovaj Visoki dom donio 2008. godine, izmjene 2009. godine objedinjuje upravo ove dvije mjere iz navedenog programa. A podsjetit ću da je tim zakonom utvrđen, znači i postupak zaštite oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda na nacionalnoj razini, utvrđen je postupak zaštite tradicionalnog ugleda na nacionalnoj razini, postupak podnošenja zahtjeva za registracije oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla na razini Europske unije, postupak donošenja zahtjeva za registraciju tradicionalnog ugleda na razini Europske unije. Ali je utvrđen i način službene kontrole i utvrđivanje usklađenosti sa specifikacijom proizvoda. I na takav način je omogućeno znači usklađivanje sa novim uredbama, dvije su uredbe vijeća i dvije komisije, ali omogućena je i bolja harmonizacija sa relevantnim propisima Europske unije. Omogućeno je također ovim zakonskim prijedlogom proširenje pravnog okvira zaštite i na poljoprivredne proizvode koji nisu namijenjeni ljudskoj prehrani. Ali ja držim da nisu bili samo ovo razlozi za donošenje navedenog zakona i njegovih izmjena. Prave razloge vidim u našim velikim neiskorištenim mogućnosti, upravo na ovom području. Zaštita oznaka izvornosti, oznaka zemljopisnog podrijetla i oznaka tradicionalnog ugleda, kao oblika i prava intelektualnog vlasništva složit ćete se samnom nije dovoljno iskorištena. Posebno nije dovoljno iskorištena mogućnost ugradnje dodatne vrijednosti u proizvode čija je odlika posebna kakvoća. Tijekom provedbe navedenog zakona uočeni su nedostatci, ali i greške kojih jednostavno, koje su uočene, odnosno nejasnoće prilikom inspekcijskog nadzora. I ovaj prijedlog izmjena zakona ima za cilj znači ispraviti grešku, odnosno otkloniti nejasnoće u provedbi zakona u pogledu slučajeva kad poljoprivredna inspekcija i inspekcija za kakvoću hrane obavlja poslove koji su joj u nadležnosti i na taj način spriječiti poslovanje subjekata u poslovanju s hranom, kad nisu u skladu sa odredbama zakona i propisa donesenih temeljem njega, a ujedno osigurati i zaštititi interese potrošača kad su u pitanju poljoprivredni i prehrambeni proizvodi registrirani i zaštićeni oznakom izvornosti, oznakom zemljopisnog podrijetla i oznakom tradicionalnog ugleda. Držim da je to najbolja zaštita i za proizvođače koji će zadržati traženu kvalitetu, prepoznatljivost i osigurati dodanu vrijednost proizvoda i tako povećati izvor prihoda. Poticanjem proizvodnje takvih proizvoda i njihovom promocijom može se značajno pridonijeti razvoju ruralnih gospodarstava na slabije razvijenim područjima, evo konkretno na području Zadarske županije postoji prostor znači za razvoj i na otocima, Ravnim kotarima, Bukovici i Liki, ali i uključivanjem tih istih u turističku i tržišnu ponudu Republike Hrvatske. Pa evo neka i ova moja današnja rasprava bude poticaj da makar dio te baštine izvučemo, registriramo i zaštitimo i ponosno unesemo u baštinu Europske unije. I zaključno evo na primjeru otoka Paga ću pokazati kako od jedne niti konca nastaje vrhunski proizvod paška čipka koja je zaštićena na svjetskoj razini, kako od kapi ovčjeg mlijeka nastaje izuzetan proizvod paški sir, kako od ploda masline nastaju vrhunska ulja, od zrna soli vrhunski proizvodi, a od zrna grožđa vrhunsko vino. Pa neka i to bude put i ostalima, a na nama i ovdje da stvaramo okvir da se tako nešto može i realizirati. I ovaj prijedlog zakona je u skladu s tim, zato ga podržavam. Hvala.
Hvala vam lijepa. Druga i posljednja pojedinačna rasprava je za poštovanog zastupnika Branka Kutiju. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege. Predloženim zakonom omogućuje se proizvođačima u Republici Hrvatskoj ista zaštita za proizvode koje imaju i proizvođači u zemljama Europske unije, kao i njihova prepoznatljivost na tržištu. Time se neizravno ostvaruje jedan od prioritetnih ciljeva hrvatske poljoprivredne politike, a to je podizanje razine konkurentnosti domaće proizvodnje. Zbog klimatskih i zemljopisnih različitosti, te bogate kulture i tradicije postoji velik broj proizvoda koji bi zbog tehnoloških, prehrambenih i … [[Govornik se ne razumije.]] specifičnosti trebalo zaštiti kao autohtone oznakama tradicionalnog izgleda, zemljopisnog podrijetla ili izvornosti. Uz adekvatnu zaštitu i uspostavljanje sustava po uzoru na Europsku uniju ti bi proizvodi trebali postati značajan izvozni brend, posebice kroz turističku ponudu. Budući da zaštita autohtonih prehrambenih proizvoda, u skladu sa europskim pravilima predstavlja vrlo zahtjevan i složen postupak za proizvođače, a resorno ministarstvo treba još jače poticati i pomagati proizvođače i iste educirati. Ako u cijeloj Europskoj uniji imamo zaštićeno oko tisuću proizvoda, onda to jasno mora biti interes naših proizvođača. Poticanje proizvodnje zaštićenih autohtonih proizvoda, kao i njihova promocija mogla bi značajno doprinijeti ruralnom gospodarstvu, posebno u područjima sa manjim mogućnostima ili udaljenijim područjima i to na način da isto ima utjecaj na povećanje prihoda tim gospodarstvima, te zadržavanje ruralnog stanovništva u tim područjima. Paški sir dio je turističke ponude ne samo na otoku Pagu, nego i znatno šire, čini značajan dio gospodarstva na otoku, ali isto tako ovo je primjer kako proizvodnja na obiteljskim gospodarstvima utječe na povećanje prihoda, ali i zadržavanje stanovništva što je vrlo bitno i značajno. Ivan Gligora, vlasnik sirane, sirena, mala sirana iz Kolana proizvodi oko 200 tona sira godišnje, od čega je 50 tona paški sir. Sir iz navedene sirane nosi certifikat izvorno hrvatsko, zaštitu zemljopisnog podrijetla i oznaku hrvatskog otočnog proizvoda. Pored mnogih nagrada koje je dobio do sada, znači ovog ljeta, taj sir okrunjen je zlatnom medaljom instituta za kvalitetu iz Bruxellesa. Zašto ovo sve spominjem vezano za siranu "Mala sirena" iz Kolana? Isti gospodin je sebi dao za pravo da u ovim teškim vremenima ide u investiciju tešku oko 3 milijuna eura, i kaže mala sirana obiteljska tvrtka u kojoj će tradiciju nastaviti sin Šime koji je završio mljekarstvo na Agronomskom fakultetu. On je našao sebe u našem poslu i zapravo je to jedan od razloga što smo ušli u ovu veliku investiciju. Evo to je znači jedan ogledan primjer u Hrvatskoj koji bi trebali i ostali slijediti, stoga ću podržati ovaj zakon. Zahvaljujem.
Hvala vam lijepa. Zaključujem raspravu o ovom konačnom prijedlogu zakona. Glasovat ćemo o njemu kada se za to steknu uvjeti.
Konačni prijedlog Zakona o izmjeni Zakona o oznakama izvornosti, oznakama zemljopisnog podrijetla i oznakama tradicionalnog ugleda poljoprivrednih, prehrambenih proizvoda. Bio je hitni postupak, P.Z. broj 492. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog ovoga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 112 glasova.
Prelazimo na sljedeću točku dnevnoga reda. To je – - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju višegodišnjega Sporazuma o financiranju 2007. – 2010. između Komisije Europskih zajednica u ime Europske zajednice i Vlade Republike Hrvatske, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 493 Predlagatelj ovoga zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili poštom, a prigodom utvrđivanja dnevnoga reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnome postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitan postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmane možete podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj, Odbor za financije i državni proračun i Odbor za europske integracije. Izvješće odbora ste primili na sjednici, a amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja gospodin Josip Kraljičković. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane saborske zastupnice i poštovani saborski zastupnici kratko ću obrazložiti prijedlog Zakona o potvrđivanju višegodišnjeg sporazuma. Ovim zakonom se potvrđuje višegodišnji sporazum o financiranju između komisije europskih zajednica i Vlade Republike Hrvatske koji je potpisan 24. srpnja 2009. godine. Zašto je ovaj zakon vrlo važan za nas, posebice za područje poljoprivrede? Zato što je on osnova za bespovratno korištenje financijskih sredstava koja će se koristiti u sklopu programa "IPA - komponenta 5 ruralni razvoj". Višegodišnji sporazum o financiranju za razdoblje 2007. – 2010. godina određuje uvjete potrebne za isporuku pomoći Europske zajednice, pravila i postupke u vezi s isplatom vezanom uz ovu pomoć kao i uvjete pod kojima će se upravljati tom pomoći. Ukupna vrijednost programa "IPA – komponenta 5 ruralni razvoj" u razdoblju 2007. – 2010. godina iznosi 999 milijuna 369 tisuća kuna. 75% te vrijednosti osigurava EU, a 25% proračun RH. Sredstva su osigurana u našem proračunu od 2009. godine pa do 2013. godine. Što je važno naglasiti? Ako uzmemo u obzir raspoloživa sredstva za ovu godinu za našu poljoprivredu, a to znači sredstava od gotovo milijardu kuna iz državnog proračuna za poljoprivredu u ovoj godini onda možemo reći da su to dosada najveća sredstva raspoloživa za poljoprivredu u hrvatskoj povijesti. Nadamo se da ćemo to zajednički uspješno, ta sredstva iskoristiti. Predlažemo da se ovaj zakon kako je rečeno donese po hitnom postupku. Zahvaljujem.
Hvala vam lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Onda otvaram raspravu. Idemo po klubovima. Klub SDP-a, poštovani zastupnik Danijel Mondekar. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici, poštovani državni tajniče. Ja ću zaista biti 5 minuta kratak, SDP naravno, mjerite 5 minuta. Klub SDP-a podržava donošenje ovog zakona naravno jer svaka kuna, svaki euro koji može doći je dobrodošao Hrvatskoj. U 2010. godini EU će na razini naravno cijele unije financirati tisuće i tisuće projekata sa gotovo 75 milijardi eura kad se naravno gledaju svi fondovi i koja država na kraju krajeva ne bi htjela jedan dio novaca za svoje potrebe projekta dobiti iz znači EU, zajedničkog proračuna. Ovdje zapravo podržavamo prijedlog zakona od kojeg direktnu korist imaju poljoprivredni poduzetnici i nadamo se jedinice lokalne samouprave. Na kraju krajeva iz cijelog programa IPA, upravo 5 komponenta IPARD i 2 komponenta kroz koje idu prekogranična suradnja su one 2 koje omogućavaju da građani ove Republike, naše države na svojoj koži u pozitivnom smislu osjete prednosti EU jer se konkretno projekti sami rade na području recimo općine, gradova gdje žive. Ovdje se ta prednost mjeri kod IPARDA milijarda kuna, ukupno gotovo milijarda kuna. Ja neću previše pričati o mjerama, vi znate da mjere mogu biti u samom stočarstvu, u voćarstvu, u vinogradarstvu, u uljarstvu, od samog uzgoja, skladištenja do mini uljara, mini klaonica itd., da ne govorim previše. Ovdje je također bitna mjera 3 koja će omogućiti jedinicama lokalne samouprave da sufinanciraju izgradnju ako se ne varam kanalizacije, cesta i mini toplana. Dakle, ta mjera je izuzetno bitna za jedinice lokalne samouprave. Dugoročne prednosti kada pričamo o IPARDU općenito, o IPI ima zaista puno. IPA nas uči i priprema naravno za strukturne fondove. Vi kada gledate poljoprivrednu politiku EU shvatit ćete da gotovo pa mislim čak 36% ukupnog proračuna EU na neki način vezano uz poljoprivredu što uz direktno poticanje razvoja poljoprivrede, ali bome i ono što smo već pričali u Saboru i kao socijalni ključ za male poljoprivredne poduzetnike tako i naravno kao što sad vidimo iz ovog primjera i za same jedinice lokalne samouprave. Mi imamo još malo vremena, ali svejedno još uvijek ga imamo da se dokraja pripremimo jer mi moramo stvoriti jake kapacitete agencije za IPARD. Nama moraju ojačati kapaciteti jedinica lokalne samouprave. Neki su sada spremni recimo već za mjeru 3, neki još uvijek nisu spremni za mjeru 3. Ne smije nam se nikako nam se ne smije dogoditi sudbina ako se ne varam unutar SAPARDA isto tako mjera koja je bila vezana za jedinice lokalne samouprave gdje su zapravo upravo gradovi i općine puno izgubili jer neke poslove nismo napravili na vrijeme. Znači to se nama sa IPARDOM naprosto ne smije dogoditi. Znači ojačati kapacitete lokalnih agencija i naravno pružiti svu moguću pomoć poljoprivrednicima i jedinicama lokalne samouprave. Kroz edukacije, ali i kroz financijsku pomoć koja može ići kako bi se što više novaca povuklo, kako bi naši poljoprivrednici profitirali, kako bi jedinica lokalne samouprave profitirala. Dakle, na kraju mi ćemo podržati ovaj zakon i mislim da je 5 min isteklo. Hvala vam puno.
Hvala lijepo, 4,5 minute su prošle. Sada je na redu Klub zastupnika HSS-a. Poštovani zastupnik Zdravko Kelić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Vlada Republike Hrvatske je s Komisijom Europske zajednice sklopila sporazum o pravilima za suradnju u vezi sa financijskom pomoći Europske komisije Republici Hrvatskoj i provedbe pomoći u okviru komponente 5 instrumenta predpristupne pomoći kojom se utvrđuju detaljna pravila za provedbu i upravljanje programom IPARD. Taj je sporazum neophodan preduvjet za pokretanje provedbe mjera i sporazuma instrumenta pomoći standardnog sadržaja na temelju kojeg se mogu realizirati odobrena sredstva te je predviđen za sklapanje sa svim zemljama primateljicama ovoga oblika financijske pomoći. Njime se određuje tehnički, pravni kao i administrativni okvir u kojem će se provoditi mjere financirane u RH iz instrumenta predpristupne pomoći IPA te je uređeno da se financijske obveze koje nastaju za RH podmiruju u skladu sa odredbama propisa o izvršavanju državnih proračuna tijekom godina u kojim će se IPARD provoditi. Program IPARD je predviđen za razdoblje od 2007. do 2013. godine. No u trenutku ulaska u Europsku uniju njegovo korištenje se prekida. Temeljem pravila provođenja na prijedlog Odbora za praćenje programa nakon odobrenja Europske komisije državi korisnici cesta može se odobriti njegovo provođenje po pravila ... plus 3 što znači da se od tekuće godine u periodu od sljedeće 3 godine također mogu koristiti dogovorena sredstva o čemu treba voditi računa pri planiranju sredstava državnog proračuna rezerviranih za provedbu programa. Ukupno je za ruralni razvoj unutar IPARD programa locirano 184, 37 milijuna eura čime će se omogući usklađivanje ne samo poljoprivrednog sektora s pravnom stečevinom Europske unije, već i prilagodba drugih korisnika u ruralnom području Naime, ovim sredstvima omogućit će se unaprjeđenje poljoprivrednih gospodarstva, obrta ili trgovačkih društava ali isto tako i onih kojima poljoprivreda nije primarna djelatnost. Uz to jedan od ciljeva mjera unutar IPAR programa je i zadržavanje mladoga stanovništva u ruralnom području što je važno zbog smanjenja negativnih posljedica depopulacije s kojom se Hrvatska suočava već nekoliko desetljeća. Naime, teško da je moguće mlade ljude zadržati tamo gdje se ne mogu zaposliti i zarađivati za život. A poticanjem gospodarskih aktivnosti u ruralnom području upravo to će se omogućiti. S druge strane razvoj poljoprivredne proizvodnje doprinosi razvoju drugih djelatnosti a posebno je važno podizati kvalitetu proizvoda. Također cilj provođenja IPARD programa je jačanje administrativnih kapaciteta kako bi se usvajanjem dodatnih vještina što bolje koristila sredstva koja će Hrvatskoj biti na raspolaganju ulaskom u Europsku uniju. Važno je istaknuti da će se ovim programom, te uz sredstva predviđena proračunom osigurati do sada najveća raspoloživa sredstva za poljoprivredu što će zasigurno doprinijeti razvoju poljoprivredne proizvodnje koji je u situaciji kada cijena hrane na svjetskom tržištu rastu nesumnjivo potreban. Isto tako pridruživanjem Europskoj uniji našim poljoprivrednicima otvorit će se brojne prilike, te se nadamo da će ovakvu vrstu potpore oni to znati kvalitetno i dobro iskoristiti. Zbog svega ovog navedenog Klub zastupnik Hrvatske seljačke strane će i podržati ovaj prijedlog zakona.
Hvala vam lijepa. I posljednji klub koji se prijavio za ovu raspravu je klub HDZ-a, poštovana zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo pred nama je ovaj prijedlog zakona u svakom slučaju čuli smo već puno o njemu do sada. Znamo da je 25. veljače 2008. godine Komisija europskih zajednica usvojila IPARD program za Hrvatsku, a to je komponenta 5 IPA-e. Svakako je neophodno da Komisija europskih zajednica i Vlada sklope sporazum kako bi se odredili uvjeti potrebni za dodjelu pomoći Europske zajednice i pravila i postupci. Ono što je vrlo važno ovdje naglasiti, a to je da će se dodjela vršiti prema decentraliziranom modelu, što podrazumijeva da nadležne institucije provode program, da postoje upravna tijela provedbene agencije za ovu komponentu. Ono što je važno reći tu je da se radi o gotovo milijardi kuna. Ukupna vrijednost je 999 milijuna 369 tisuća. 75% sredstava za razdoblje od 2007. do 2010. godine iznosi 749 milijuna 527 tisuća, a ostatak od 25% sredstava treba dodijeliti iz proračuna Republike Hrvatske i to po godinama kao što smo već čuli od državnog tajnika. Ono što je važno još reći to je da se ovim jačaju bitno poljoprivredna gospodarstva, da je izravan utjecaj na demografsku sliku hrvatskog sela će se dogoditi putem ovih sredstava. Isto tako jedinice lokalne samouprave, odnosno gradovi, općine i županije će imati direktnu korist od ovih sredstava i posebno čuli smo radi se ovdje o mjeri tri, koja omogućuje gradovima i općinama da se uključe i u infrastrukturne projekte, a i naravno što je najvažnije naglasiti to je korist za male poljoprivredne poduzetnike. Ono što treba i ovdje reći je činjenica da treba jačati kapacitete jedinica lokalne samouprave. Na tome svi radimo, da treba jačati kapacitete lokalnih razvojnih agencija, najveći akcent je na edukaciji kako bi cijela Hrvatska iz ovoga profitirala. Ali ovo je možda prvi puta da će se osjetiti direktna, konkretna pomoć na terenu i da će naši građani posebno poljoprivrednici ovdje i mali poduzetnici shvatiti što to znači direktna korist od sredstava od Europske unije. Naš klub, klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj prijedlog zakona, a posebice iz razloga što je za napomenuti da su ovo u 2010. godini najveća raspoloživa sredstva dodijeljena za poljoprivredu u novije vrijeme, odnosno od kada je Hrvatske države. A zbog čega je važno? Zbog toga što sami znamo da cijena hrane na svjetskom tržištu raste svakog dana, pa je vrlo važno da imamo razvijena domaća poljoprivredna gospodarstva i da proizvodimo hranu na vlastitu tržištu. Još jedanput podržavamo prijedlog ovog zakona.
Hvala vam lijepa. I imamo još jednu pojedinačnu raspravu, riječ ima poštovana zastupnica Nevenka Marinović. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče sa suradnicama, kolegice i kolege. Europska komisija dostavila je nacrt teksta sporazuma kojim bi se omogućilo znači pružanje financijskih sredstava Europske unije u okviru programa IPA komponenta pet ruralni razvoj. Podsjetit ću da je IPA instrument pretpristupne pomoći za razdoblje 2007. do 2013. koji zamjenjuje programe CARDS, PHARE, ISPA i SAPARD a uspostavljen je uredbom Vijeća Europske unije broj 1085/2006 a njegova financijska vrijednost za sedmogodišnje razdoblje i za sve zemlje korisnice iznosi 11,5 milijardi eura. Osnovni ciljevi programa IPA su pomoć državama kandidatkinjama i državama potencijalnim kandidatkinjama u usklađivanju nacionalnog zakonodavstva i provedbi pravne stečevine Europske unije te priprema za korištenje strukturnih i kohezijskog fonda. Podsjetit ću također da je Republika Hrvatska korisnica svih komponenti IPA programa i to od 2007. godine do trenutka stupanja u članstvo Europske unije i zato je osiguran iznos od 589,9 milijuna eura od čega komponenta za ruralni razvoj kao nastavak programa SAPARD čini 18% tog iznosa. Komponenta za ruralni razvoj podupire pripremne aktivnosti za sudjelovanje u zajedničkoj poljoprivrednoj politici te ruralni razvoj. Detaljnija pravila suradnje utvrđena su zakonom o potvrđivanju Sporazuma između Vlada Republike Hrvatske i komisije u okviru komponente 5 IPARD iz 2008. godine. Napravljene su i naknadno odobrene i izmjene i dopune IPARD programa. I sada u cilju provedbe programa potrebno je da Vlada Republike Hrvatske i komisija Europskih zajednica znači sklope sporazum kako bi se odredili uvjeti za dodjelu pomoći, pravila i postupci u vezi s isplatom i što je ne manje važno pod kojim će se uvjetima upravljati tom pomoći. Ukupna vrijednost programa IPA komponente 5 ruralni razvoj u razdoblju 2007.-2010. iznosi nešto manje od milijardu kuna. 75% sredstava odnosno oko 750 milijuna kuna osigurava Europska unija a Republika Hrvatska ostatak od 25%. Upravo osiguranje dostatnih sredstava financiranja uvjet koji moramo ispuniti za povlačenje EU sredstava. Izvršavanje sporazuma zato i zahtijeva dodatna financijska sredstva iz državnog proračuna. Osnovni cilj donošenja ovog zakona je dakle urediti financiranje programa IPARD. Iako je IPARD program predviđen za razdoblje od 2007. do 2013. i on se prekida u trenutku pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji Odbor za praćenje uz suglasnost Europske komisije omogućio je državi korisnici programa mogućnost korištenja prethodno odobrenih sredstava po pravilu N plus 3 što držim da je izuzetno dobro. Držim da je i ovom prilikom dobro istaknuti da je u listopadu 2009. godine Europska unija prihvatila financijski paket za Republiku Hrvatsku u iznosu od 2,2 milijarde eura. To je čak dvadeset puta više nego što Republika Hrvatska prima kroz predpristupni fond IPA u posljednje dvije godine. Da bi uspješno iskoristili ta sredstava potrebno je ozbiljno završiti pripreme koje se u prvom redu odnose na profesionalizaciju i osposobljavanje ljudi koji bi se bavili ugovorima, natječajima, nadzorom nad sredstvima fonda ali moramo ubrzati i pripreme za projekte koji moraju biti spremni do 2012. godine. U ovom trenutku velika je odgovornost dakle upravo na nama da odredimo prioritetna područja i da selektiramo projekte. To je teži dio posla ali se moramo i krajnje je vrijeme da se uhvatimo u koštac i s time. Stoga i ovom prilikom pozivam da što bolje iskoristimo i ostale komponente IPA-e posebno komponente 1 pomoću tranzicije i izgradnje institucija i komponentu 4 razvoj ljudskih potencijala. Evo zaključit ću. Dakle, pred nama je posao, trebamo dobro organizirati državnu upravu. Prostora imamo, vremena još uvijek imamo radi što efikasnijeg korištenja fondova, ali što je još značajnije pripremiti se za novo funkcioniranje jer ulaskom u Europsku uniju Hrvatska će na dnevnoj osnovi sudjelovati u kreiranju zajedničke europske politike i zato moramo biti spremni. Hvala.
Hvala vam lijepa. Sada će predstavnik predlagatelja državni tajnik Josip Kraljičković imati završnu riječ. Izvolite.
Poštovani saborski zastupnici. Zahvaljujem se na vrlo korisnoj i poticajnoj raspravi iz koje se može čitati da dajete punu podršku predloženome zakonu a i aktivnostima koje poduzima Ministarstvo poljoprivrede. Samo bih još ukratko vas upoznao da je raspisan natječaj za prve dvije mjere, mjeru 101 i 103, da je natječaj otvoren do 4. ožujka ove godine. A također o svim informacijama bitnim za provođenje IPARD programa tiskane su brošure, leci, radio, TV spotovi, pa imamo i ovakve zgodne vodiče koji se mogu dobiti na svim mjestima gdje se o poljoprivredi razgovara ili gdje se nalazi naša služba poljoprivredno savjetodavna ili hrvatska poljoprivredna agencija. Također, na našoj web stranici se mogu dobiti detaljne informacije o svim poduzetim aktivnostima i svemu što je važno za provedbu programa. Mi smo ovdje dobili jedan amandman. U ime predlagača prihvaćam amandman Odbora za zakonodavstvo i zahvaljujem svima na raspravi.
Hvala vam lijepa. Čuli smo da predlagatelj prihvaća amandman Odbora za zakonodavstvo čime on postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. I ja ovim zaključujem raspravu, a glasovat ćemo o ovom konačnom prijedlogu kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju višegodišnjeg Sporazuma o financiranju 2007. – 2010. između Komisije Europske zajednice u ime Europske zajednice i Vlade Republike Hrvatske. Hitni je postupak, P.Z. broj 493. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane, te se o njima ne glasuje, jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona, sukladno članku 169. Poslovnika. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju višegodišnjeg Sporazuma o financiranju, itd. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen jednoglasno, sa 110 glasova, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Danas ili večeras ćemo otvoriti još i slijedeću točku dnevnoga reda. - Prijedlog zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 494 Predlagatelj ovoga zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Hitni postupak se primjenjuje u skladu sa člankom 161. Poslovnika. Sukladno Poslovniku hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmane možete podnositi do kraja ove rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije i Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb. Izvješća odbora primili ste na sjednici. Predstavnik predlagatelja državni tajnik u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi Ante Zvonimir Golem ima priliku dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo. U Republici Hrvatskoj područje radiološke zaštite, dakle zaštite od ionizirajućeg zračenja regulirana je Zakonom o zaštiti od ionizirajućeg zračenja u kojem zakonu sukladno i europskim direktivama su jasno propisana pravila od načina uporabe, izvoza, uvoza do načina kontrole tog sustava. Po tom zakonu osnovan je i Državni zavod za zaštitu od zračenja za koji smo danas evo pripremili određeni mali niz statističkih podataka a treba reći sukladno tom zavodu, dakle Državni zavod za zaštitu od zračenja izdavao je do sada rješenja za uvoz radioaktivnih izotopa i ostalih izvoza ionizirajućeg zračenja. A s druge strane Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi Odjel sanitarne inspekcije vršio je nadzor nad izvorima ionizirajućeg zračenja. Različitih rješenja sa područja zaštite od zračenja Državnog zavoda za zaštitu od zračenja izdana je u 2008. godini izdano je oko 3,5 tisuće a rješenja za uvoz radioaktivnih izotopa i ostalih izvora ionizirajućeg zračenja oko 360. Istovremeno Sanitarna inspekcija Ministarstva zdravstva provela je preko 550 inspekcijskih nadzora u kojima su utvrđivana regularnost korištenje uporabe te izdavanje rješenja Državnog zavoda za zaštitu od zračenja. Osim te djelatnosti Državni zavod za zaštitu od zračenja pratio je i dozimetriju te je u ovom trenutku u registru Državnog zavoda za zaštitu od zračenja 5 tisuća 477 osoba koje se prate s obzirom na njihov rad sa izvorima ionizirajućeg zračenja ili ukoliko rade u prostoru u kojem su izloženi ili ukoliko rade u prostoru u kojem su izloženi ionizirajućem zračenju. Sa druge strane, područje nuklearne sigurnosti je područje koje je riješeno Zakonom o nuklearnoj sigurnosti gdje se razlika između zračenja od ionizirajućeg, znači izvora ionizirajućeg zračenja nuklearno zračenje prevodi kao zračenje nastalo u nuklearno gorivom ciklusu te je po zakonu koji se bavi tom problematikom osnovan i Državni zavod za nuklearnu sigurnost, a koji državni zavod je bio nadležan za inspekcijski nadzor nad eventualnom uporabom ili bilo kojim drugim postupkom koji je bio u vezi sa nuklearnim zračenjem. U 2008. godini izdano je oko stotinjak dozvola za robu sa dvojnom namjenom koja potpada pod taj režim te isto tako izvršen je inspekcijski nadzor nad mjestima sa nuklearnim materijalom, u 2008. 24 i 2009. 23. Posebno navodim sve ove podatke jer se tijekom godina uz dobar rad, i ovo su pokazatelji sigurnosti, dovelo do jedne situacije u kojoj se dobar dio nadležnosti između dva zavoda prekrivao. Iz tog razloga danas dajemo prijedlog jedinstvenog Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti u kojoj su uzeti elementi i Zakona o zaštiti od zračenja i Zakona o nuklearnoj sigurnosti, a na temelju kojega osim provedbe svih propisa po jednom i po drugom zakonu, kao što je to bilo i do sada, osniva se jedinstveni Zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost koji će na potpuno identičan način provoditi i dalje nadzor nad svim vrstama zračenja kako je to bilo i do sada i bez obzira na izvor zračenja čime objedinjavamo nadležnost unutar jednog zavoda. Posebno treba naglasiti da nuklearni dio Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost je dio koji osim direktive Europske unije potpada i pod određene direktive Europske agencije za atomsku energiju za razliku od kojeg zaštita od ionizirajućeg zračenja je u direktnoj svezi sa direktivama Europske unije. Ovaj prijedlog zakona usklađen je sa direktivama Europske unije i sa navedenim direktivama Europske agencije za atomsku energiju u onoj mjeri ukoliko je kao zakonski prijedlog i mogao biti jer će potpuno usklađenje nastupiti donošenjem podzakonskih propisa na temelju ovoga zakona. Podzakonski propisi koji su bili donosivani na temelju postojeća dva zakona bila su u tim trenucima u potpunosti usklađena sa direktivom. Posebno još treba napomenuti da dolazi u jednom dijelu samo do manje izmjene, a to je da se Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi, Odjel sanitarne inspekcije koji je i dalje uključen u inspekcijski nadzor nema inspekcijski nadzor nad nuklearnim dijelom jer se prema direktivi iz 2009. godine postupak inspekcijskog nadzora nad nuklearnim dijelom provodi samostalno u okviru Državnog zavoda za nuklearnu sigurnost. Za sva druga pitanja možemo tijekom rasprave dati odgovor. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Evo u ime Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb predsjednik odbora, gospodin Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Štovani predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege. Odbor je raspravio ovaj zakon kao matično radno tijelo i uvodno obrazloženje dao je predstavnik predlagatelja. Kao što je na početku rasprave istaknuto, donošenjem ovog zakona usvajaju se mjerila koja se odnose na jačanje i optimiranje administrativnog kapaciteta iz područja nuklearne sigurnosti i zaštite od ionizirajućeg zračenja. Objedinjavanjem nadležnosti dosadašnjeg Državnog zavoda za nuklearnu sigurnost i Državnog zavoda za zaštitu od zračenja u jedno regulatorno tijelo, dva važna područja zaštite spajaju se u jedno. Izbjegava se i djelomično preklapanje u okviru njihove djelatnosti, a ustanovljuje se vijeće, ne samo za nuklearnu nego i za radiološku sigurnost. Sve ove mjere imaju posebnu važnost ako se ima u vidu da su izvori medicinskih zračenja najveći izvor ionizirajućeg zračenja na stanovništvo, a koji su uz to i u stalnom porastu pa stoga odbor podupire donošenje ovoga zakona. Po mišljenju članova odbora izuzetno je važno propisivanje postupaka u zbrinjavanju radioaktivnog otpada, iskorištenih zatvorenih radioaktivnih izvora, izvora ionizirajućeg zračenja koji se ne namjeravaju dalje koristiti i istrošenog nuklearnog goriva. Uz osnivanje posebne javne službe za zbrinjavanje radioaktivnog otpada i istrošenog nuklearnog goriva postavljene su osnove za sustavnu provedbu, praćenje i reviziju strategije zbrinjavanja radioaktivnog otpada i istrošenog nuklearnog goriva. Tijekom rasprave članovi odbora osvrnuli su se i na odredbe koje utvrđuju izuzeće od zahtjeva za ishođenjem odobrenja, odnosno dozvole za uporabu izvora ionizirajućeg zračenja. Mišljenje je članova odbora da se te iznimke primjenjuju u slučajevima kada ukupna aktivnost ili koncentracija aktivnosti radionukleida uključenih u djelatnost ne prelazi vrijednost utvrđenu pravilnikom koji donosi ravnatelj Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost, uz suglasnost ministra nadležnog za zdravstvo. O obrazovanju, članak 29. propisuje primjereno obrazovanje koje moraju imati izloženi radnici i posebnu stručnu osposobljenost koju moraju imati radnici koji rukuju izvorima ionizirajućeg zračenja. Međutim uočeno je u raspravi, radnici koji su izloženi ionizirajućem zračenju ne moraju imati uz primjereno još i posebno stručno obrazovanje o primjeni mjera zaštite od ionizirajućeg zračenja kao radnici koji rukuju izvorima ionizirajućeg zračenja. Kako je zakonom predviđeno, inspekcijski nadzor podijeljen je između ministarstva nadležnog za zdravstvo i Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost. U raspravi je međutim postavljeno i pitanje potrebe inspekcijskog nadzora nad radom zavoda koji ima vrlo velike ovlasti kako u poslovima zaštite od ionizirajućeg zračenja tako i u donošenju propisa, pravilnika i slično. U članku 81. stavak 2. propisano je da inspektori Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost imenuje ravnatelj zavoda. Međutim, ni u ovom članku kao niti u sljedećim nisu predviđeni uvjeti u smislu stručne osposobljenosti i radnoga staža, odnosno nekih drugih vještina koje inspektori moraju ispunjavati, slično kako je propisano za sanitarne inspektore. Sve predložene mjere sigurnosti i zaštite, radiološke i nuklearne, omogućavaju primjerenu skrb i zaštitu pojedinca, društva i okoliša od štetnih posljedica ionizirajućeg zračenja i sigurno obavljanje djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja, nuklearnih djelatnosti, upravljanja radioaktivnim otpadom i fizičkog osiguranja izvora ionizirajućeg zračenja i nuklearnih objekata. Nakon rasprave članovi odbora su jednoglasno odlučili predložiti Hrvatskom saboru na usvajanje tri amandmana. Prvi, u članku 11. stavak 1. točka 1. iza riječi "sigurnost" dodaju se riječi "uz suglasnost ministra nadležnog za zdravstvo. Radi se dakle o tome da bi se izuzeće od odobrenja za obavljanje djelatnosti uzimao izvor zračenja koji je definiran sa pravilnikom kojeg donosi ravnatelj državnog zavoda uz suglasnost ministra nadležnog za zdravstvo. To je logika i svih ostalih podzakonskih akata u ovome zakonu. Amandman dva se nomotehnički samo usklađuje. U članku 29. stavka 3. riječi "posebno stručno obrazovanje" zamijenjuju se riječima "obrazovanje iz stavka 2. ovog članka". Amandman tri je također sadržajni. U članku 81. stavka 1. briše se točka i dodaju riječi "te koje imaju najmanje tri godine radnog iskustva u struci". S time se određuje da bi inspektor kojeg imenuje ravnatelj Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost uz sve stručne pretpostavke morao imati i najmanje tri godine iskustva u struci. Na taj način odbor podupire ovaj zakon i predlaže njegovo donošenje uz prihvaćanje ova tri amandmana. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. I u ime Odbora za prostorno uređenje i graditeljstvo, predsjednik odbora gospodin Jerko Rošin. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući, kolegice i kolege, gospodo iz ministarstva. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo Hrvatskog sabora raspravio je na 27. sjednici održanoj 27. siječnja 2010. godine Prijedlog zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 17. prosinca 2010. godine uz prijedlog da se sukladno članku 161. Poslovnika Hrvatskog sabora predloženi zakon donese po hitnom postupku. Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo na temelju članka 140. Poslovnika Hrvatskog sabora raspravio je predloženi zakon kao zainteresirano radno tijelo. Uvodno je predstavnik predlagatelja istaknuo da je donošenje ovog zakona mjerilo za zatvaranje pregovaračkog poglavlja 15. – Energetika budući da se njime područje nuklearne sigurnosti i zaštite od ionizirajućeg zračenja usklađuje s pravnom stečevinom Europske unije, odnosno s nekoliko direktiva Vijeća iz tog područja. Sukladno predloženom zakonu osniva se i jedinstveno regulatorno tijelo Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost, te se osigurava njegova neovisnost, administrativna i stručna kapacitiranost. Predloženim zakonom cjelovito se regulira problematika koja je do sada bila uređena Zakonom o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja, "Narodne novine" br. 64/06. i Zakona o nuklearnoj sigurnosti "Narodne novine" br. 173. U raspravi na odboru podržano je donošenje ovoga zakona, te je vezano uz pravilnik kojim se određuju uvjeti za projektiranje, gradnju, uporabu, te uklanjanje građevine u kojima su smješteni izvori ionizirajućeg zračenja ili se obavljaju djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja odbor je jednoglasno predložio amandman. Predloženo je predlagatelju da u cilju jasnoće i nedvojbenosti odredbe razmotri potrebu dorade izričaja u članku 63. Raspravljano je i u opsegu poslova inspekcijskog nadzora povjerenima inspektorima za radiološku i nuklearnu sigurnog Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost, te Sanitarne inspekcije Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, odnosi se na članak 80. stavak 1. i 2. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova pet glasova za, 2 glasa protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru donošenje zakona o radiološkoj, nuklearnoj sigurnosti zajedno sa sljedećim amandmanom. U članku 33. stavku 3. iza riječi "graditeljstvo" dodaju se riječi "i ministra nadležnog za zdravstvo". Obrazloženje. Navedenim amandmanom predlaže se da pravilnik kojim se određuju uvjeti za projektiranje, gradnju, uporabu, te uklanjanje građevina u kojima su smješteni izvori ionizirajućeg zračenja ili se obavljaju djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja donosi ravnatelj Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost uz suglasnost ministra nadležnog za graditeljstvo i ministra nadležnog za zdravstvo, a u dijelu koji se odnosi na fizičku sigurnost i ministra nadležnog za unutarnje poslove. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Otvaram raspravu i to tako što ćemo večeras provesti raspravu po klubovima. Tri su prijavljena kluba a sutra pojedinačnu raspravu, za sada pet prijavljenih pojedinačnih rasprava. Znači idemo po klubovima. Najprije klub SDP-a, poštovani zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovani ravnatelju Državnog zavoda za zaštitu od zračenja, vašeg kolege iz nuklearne sigurnosti nema. Evo, konačno je pred nama jedan zakon za koji sam se i osobno dugo godina zalagao, a to je da se racionalizira djelatnost koja se bavi zaštitom od zračenja i nuklearnom sigurnošću u Republici Hrvatskoj, odnosno da se uspostavi jedinstveno upravno tijelo koje se bavi predmetnom problematikom, a u ovom slučaju to tijelo ima i znatne stručne, usudio bih se reći i znanstvene ingerencije, pa čak i instrumente da provodi određena mjerenja u okolišu ili u nekim institucijama, bolnicama itd. Sa žaljenjem opet moram reći da u procesu donošenja ovog zakona nisu značajnije kontaktirane strukovne udruge što je šteta, jer strukovne udruge su one koje mogu dati jednu dodanu vrijednost određenim zakonima i pravilnicima, okupljaju najškolovanije, najstručnije osobe koje se u ovom slučaju još bave i znanošću, pa bi saslušati njih bilo zapravo glas razuma. Tako na žalost Hrvatsko društvo za zaštitu od zračenja nije konzultirano. Za Hrvatsko nuklearno društvo nemam podataka da li su oni dobili zakon na uvid dostatno rano da mogu određene primjedbe dati. To sam im učinio ja osobno, zakon kao takav kažem može se reći da znatno unapređuje situaciju u Republici Hrvatskoj što se tiče problematike znanosti o zračenju. Vrlo sam zadovoljan i što je odnedavno znanost o zračenju prepoznata kao i zasebno polje vezano uz mogućnost napredovanja u zvanja znanstvenika u institutima i fakultetima, što evo prije koji mjesec izašlo i u "Narodnim novinama", te će omogućiti i određena znanstvena istraživanja vezana multidisciplinarna, nadam se i uz pomoć ovog zavoda u osnivanju. I sve bi bilo dobro kada ne bi bilo određenog ali. Naime člankom 80. stavak 2. inspekcija Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi je predviđena da obavlja inspekcijski nadzor nad provedbom mjera zračenja, zaštita od ionizirajućeg zračenja u vezi sa medicinskim ozračivanjem, zdravstvenim pregledima i ozračenjem izloženih radnika te ozračenjem stanovništva. Dakle, člankom 80. Ministarstvo zdravstva zadržava inspekciju nad radioaktivnim izvorima, koji su i tako u njegovom vlasništvu, što je nedopustiv sukob interesa i u nebrojeno puta sam bio i osobno uključen u određene pregovore sa pregovaračima iz Europe, a isto tako i sa najvišim dužnosnicima Međunarodne agencije za atomsku energiju, dakle EAEA u Beču gdje je baš njegova ekscelencija, generalni, direktor general dakle Mohamed ElBaradei bio nezadovoljan zakonskim rješenjima u Republici Hrvatskoj vezano uz nezavisnost regulatornog tijela koje se bavi zaštitom od zračenja i nuklearnoj sigurnosti. Stav EAEA jest da tijelo neovisno onda ako se financira iz proračuna, te je u mogućnosti osigurati provedbu svojih odluka, a sredstvo provedbe njegovih odluka jest upravo inspekcija tako da ne bude situacija kadija tuži kadija sudi, da ministarstvo samo sebi ima mogućnost, ne kažem da bi se to desilo i da se to desilo, ali sama mogućnost da se to može desiti, da recimo oprosti neke situacije i nesukladnosti vezano sa izvorima zračenja, dakle i provedbom mjera i kontrolom i nadzorom izbora. Stoga bi još trebalo taj članak popraviti, na način da se osigura puna neovisnost ovog tijela u nastajanju i nadam se da će vladajuća većina to pokušati riješiti na zadovoljavajući način i u biti o tom amandmanu će i ovisiti hoće li klub SDP-a podržati ovaj zakon. Još jednom ponavljam da je dosta neprimjereno i šteta da stručnjaci i članovi Hrvatskog društva za zaštitu od zračenja nisu malo pročešljali zakon, jer tu imamo i nekakve situacije kojima predlagači zakona pokušavaju mijenjati i prirodne zakone, kada kažu primjerice da je fisija cijepanje teške atomske jezgre u dvije približno jednake jezgre. E sad ne znam zašto se to mora fiksirati u zakonu, kad to nije nužno, to nije nužno istina. To je istina u većini slučajeva, to je statistička istina, ali nije nužno istina u svim slučajevima. To je čudnije zašto se recimo to uvelo u opće odredbe, u ovaj glosar, kada se fisija ako se pretraži onom search funkcijom po tekstu cijelog zakona u biti nigdje više ne spominje. Dakle evo to je još jedna egzotika naših upravnih organizacija i ministarstva da eto možda da uđemo u Guinessovu knjigu rekorda, ako mi promijenimo u hrvatskom zakonu, Saboru fizikalne zakone da će možda oni i u stvarnosti biti promijenjeni. Dakle ima tu još nekih takvih situacija, ali to ne mijenja meritum zakona i dobru nakanu, ali kažem trebalo bi pojačati ovaj ili poboljšati ovaj članak 80. stavak 2. Ja osobno ću također i dati neki amandman vezano uz situaciju da ministar zdravstva daje mišljenje gotovo na sve, pa bilo bi, odnosno daje suglasnost gotovo na sve aktivnosti ovog zakona. Ipak u nekim situacijama bi bilo primjerenije da daje svoje mišljenje putem svojih stručnih službi. Inače ako daje suglasnost na, suglasnost se spominje gotovo u 15-ak od ukupno 100-tinjak članaka, dakle praktički ograničava rad zavoda i sužuje mu njegovu neovisnost, što je dakle u suprotnosti sa stavom Međunarodne agencije za atomsku energiju, pa bi štoviše moglo dovesti u pitanje i već zatvoreno područje zaštita potrošača i zdravlja, poglavlja 28, a možda i energetiku. Dakle molim gospodina državnog tajnika i gospodina ravnatelja Državnog zavoda za zaštitu od zračenja da razmisle o novom izričaju stavka 2. čl. 80 i ukoliko se sutra to na zadovoljavajući način riješi klub SDP-a će zakon podržati. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. U ime predlagatelja riječ je zatražio državni tajnik Ante Zvonimir Golem, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle, ja bih se osvrnuo na izlaganje i dao možda jedno razjašnjenje jer mislim da je nastupila određena zabuna. Pa ću možda to malo slikovito prikazati. Dozvole za uvoz izvora ionizirajućeg zračenja kao i dozvole za upotrebu izvora ionizirajućeg zračenja, dozvole za prostor u kojem će se izvori ionizirajućeg zračenja koristiti daje Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost. RH nema u svom vlasništvu, bar ne Ministarstvo zdravstva izvore. Izvori su u vlasništvu bolnica koje su vlasnici županije. Izvori su u vlasništvu domova zdravlja koje su vlasnici županije, ali sanitarne inspekcije Ministarstva zdravstva koje kontrolira, kontrolira upravo te izvore i kontrolira upravo izloženost građana. Kada bi se taj dio inspekcije dao upravo kako je tu sad bilo predloženo u državni zavod tada bi došlo do situacije da isti zavod koji izdaje dozvolu za rad kontrolira čime dobivamo praktički situaciju da ono što bi se željelo izbjeći, što smo ovim prijedlogom izbjegli upravo na ovaj način, a to je da isti onaj koji nešto odobrava sam sebe i kontrolira jel to dobro odobrio i da li je to što je on odobrio je izazvalo dakle nekakav neželjeni efekt. Iz tog razloga i dalje ostajemo kod prijedloga da poslove sa izvorima ionizirajućeg zračenja koje obavlja Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost da kontrola tih poslova prema svima ustanovama bez obzira tko im je vlasnik, a ponavljam i državne bolnice koje nazivamo imaju svoje vlasništvo. To su pravni subjekti u RH sa svojom registracijom i kao takvima jedina neovisna kontrola tih izvora je upravo kroz sustav sanitarne inspekcije, a nikako da državni zavod sam to kontrolira. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. I za ispravak netočnog navoda javio se poštovani zastupnik Zdenko Franić, izvolite.
Štovani gospodine državni tajniče ja nisam ni rekao da bi to trebalo biti u državnom zavodu. To može biti u državnom inspektoratu, ali je nedopustivo da Ministarstvo zdravstva kontrolira svoje bolnice i izvore u svom vlasništvu kroz svoju sanitarnu inspekciju koja je dio tog ministarstva. Što se tiče ovog dijela nuklearne sigurnosti to je u skladu koliko god to bilo paradoksalno, ali to je u skladu sa europskim direktivama da taj dio inspektorata bude u državnom zavodu. Ali ovaj dio koji se odnosi na bolnice bilo bi primjerenije riješiti sukladno rješenjima koja su prisutna u Europi kroz nekakve nezavisne inspektorate ili neku … [[Govornik se ne razumije.]] inspekciju ili neki drugi način, a ne da kontrolira to Ministarstvo zdravstva po principu kad ja tužim kad ja sudim. Evo, hvala.
Hvala lijepa. Ovu razliku u mišljenjima oko ovog pitanja bit će lakše sutra u pojedinačnoj riješiti nego kroz ispravke netočnoga navoda. Sada je na redu sljedeći drugi klub, prijavljeni klub HNS-a. Poštovana zastupnica Danica Hursa, izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Na samom početku reći ću da će zastupnice i zastupnici kluba HNS-a podržati prijedlog ovog zakona. U podlozi ovog zakona stoje važeći zakoni o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja iz 2006. i Zakon o nuklearnoj sigurnosti iz 2003. godine. Prijedlog ovog zakona predstavlja usklađivanje domaćeg zakonodavstva s pravnom stečevinom EU i vezano je uz poglavlje 15. Energetika. U području ovoga zakona zadana su mjerila koja trebaju biti ispunjena, a odnose se na: jačanje i optimiziranje administrativnih kapaciteta iz područja nuklearne sigurnosti i zaštite od ionizirajućeg zračenja te na usvajanje nacionalne strategije postupanja sa radioaktivnim otpadom i istrošenim nuklearnim gorivom. Ova su dakle 2 osnovna mjerila sadržana u 6 direktiva koje je potrebno uskladiti s našim zakonodavstvom. Dopustite da ih pobrojim, mislim da je to jako važno. Prvo je direktiva o uspostavljanju zajedničkog okvira za nuklearnu sigurnost nuklearnih instalacija. Druga direktiva je o temeljnim normama sigurnosti za zaštitu zdravlja radnika i pučanstva od opasnosti u vezi s ionizirajućim zračenjem. Treća direktiva je o nadzoru i kontroli pošiljki radioaktivnog otpada i istrošenog nuklearnog goriva. Četvrta je o zdravstvenoj zaštiti od ionizirajućeg zračenja prilikom medicinskog ozračivanja. Peta govori o informiranju javnosti o mjerama zaštite i postupcima koji će biti poduzeti u slučaju izvanrednog događaja. I šesta govori o kontroli visoko aktivnih zatvorenih radioaktivnih izvora i izvora bez posjednika. U predloženom zakonu osniva se jedinstveno regulatorno tijelo. O tome su moji prethodnici puno govorili, ja ću samo reći da se time osigurava njegova neovisnost te administrativna i stručna kapacitiranost sukladno mjerilima iz pregovaračkog spomenutog poglavlja 15. Također se postavljaju osnove za sustavnu provedbu, praćenje i reviziju strategije zbrinjavanja radioaktivnog otpada i istrošenog nuklearnog goriva sukladno mjerilima iz spomenutog pregovaračkog poglavlja 15. Predloženi zakon ne odnosi se na prirodnu razinu ionizirajućeg zračenja podrijetlom iz svemira, zemljine kore ili ljudi ako nije promijenjena ljudskom djelatnošću. Odredbe ovoga zakona koje se odnose na sastav radioaktivnih tvari ne važe za hranu i njihov sastav, čiji sastav određuju posebni propisi. Isto tako odredbe ovoga zakona ne važe za uvoz i izvoz lijekova. I na kraju da ponovimo na što se ovaj zakon odnosi. Ovim zakonskom prijedlogom uređuju se mjere sigurnosti, zaštite od ionizirajućeg zračenja i fizičkog osiguranja pri obavljanju nuklearnih djelatnosti i djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja. Uz primjenu primjerene zaštite pojedinaca društva i okoliša. Također se omogućava sigurno obavljanje djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja nuklearnih djelatnosti upravljanja radioaktivnim otpadom i fizičkog osiguranja izvora ionizirajućeg zračenja i nuklearnih objekata. Zahvaljujem.
Hvala vam lijepa. I raspravu po klubovima završit će klub HDZ. U ime kluba poštovani zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče. Pred nama je novi objedinjeni i prema smjernicama Europske unije prilagođeni zakon koji tretira jedno posebno važno područje, područje zaštite od ionizirajućeg zračenja i nuklearnu sigurnost. Moram reći da Hrvatska ima lijepu tradiciju u ovome. Mi smo prvi zakon donijeli, gdje doktor Kubelka '92. ili treće. Osnovali smo tadašnji hrvatski zavod. Koje smo donijeli? '93. i onda smo osnovali Hrvatski zavod za zaštitu od zračenja, uspostavili komunikaciju sa svim europskim i svjetskim tijelima, ustrojili smo evidenciju izvora zračenja, kontrolu nad izvorima evidencija osoba izloženih zračenjem, dozimetriju, zdravstvene preglede i sve ono što treba doista u onim teškim ratnim godinama, mislim da smo odradili veliki posao. Danas je pred nama ja se nadam posljednje usklađenje. Usklađenje u kojem se dva velika područja objedinjuju, dakle područje za radiološku i nuklearnu sigurnost na način da se osniva jedno centralno državno tijelo. Zakon uz to predviđa i osnivanje vijeća na razini države, to je konzultativno tijelo Hrvatskog sabora. Do sada je postojalo takvo vijeće za nuklearnu sigurnost, a sada eto vijeće za radiološku i nuklearnu sigurnost, dakle za obadva područja i ono ima svoje definirane zadatke, ciljeve i način izbora. I mislim da je to dobar i značajan kvalitetni iskorak. Što se tiče Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost, on će biti sigurno racionalniji od dosadašnja dva zavoda. Međutim, ima čitav niz mogućih primjedbi koje jesu usklađene najvećim dijelom sa europskim propisima, ali su dosta nelogične. Bilo je o tome govora večeras. Dakle, prije svega to je tijelo koje ima ogromne ovlasti, to je tijelo koje piše proizvodi podzakonske akte u ovom zakonu ima ih nekoliko desetaka, to je tijelo koje provodi sve ono što je propisano i to je tijelo koje velikim dijelom vrši i inspekcijski nadzor samo nad sobom u onom nuklearnom dijelu. No, ima još čitav niz stvari o kojima se može raspravljati, ali vremena za to nema jer zakon treba donijeti, tako da bih ja postavio nekoliko dilema, istakao nekoliko problema. Prije svega podzakonske akte u pravilu donosi ravnatelj Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost, a suglasnost daje ministar zadužen za zdravstvo. Ja mislim da je to dobro. Obrazložit ću poslije zašto iako je ovdje bilo suprotnih primjedbi, jer edukacija, zdravstvena edukacija je sve važnija u zaštiti pučanstva od izvora zračenja, od modernih izvora zračenja u svakodnevnoj medicinskoj radiološkoj praksi o čemu će reći nekoliko riječi kasnije. Ono što je dobro to je da za svaki takav izvor treba odobrenje, prije svega odobrenje koje daje državni zavod, da uz to treba i dozvolu za uporabu takvih izvora, a da postoje izuzeća. Dakle, kod izvora niskih vrijednosti ta izuzeća su definirana. Za područje radiološke sigurnosti su ona definirana u samom zakonu, a za područje nuklearne će biti definirana podzakonskim aktom, odnosno pravilnikom za ... radiološke sigurnosti. To su dakle uređaji za koje ne treba odobrenje, koji ne proizvode veću razliku napona od 30 kilovolti, odnosno ne daju nam 0,1 metar udaljenosti više od jednog mikrogreja na sat. Zašto je ovdje definirano u zakonu, a za nuklearnu sigurnost u pravilniku? Zakonodavac vjerojatno ima obrazloženja. Malo zvuči nelogično ali eto može se tolerirati i takva jedna nekonzistentnost. Ono što bi trebalo spomenuti ovdje to je da se ističe zaštita od ionizirajućeg zračenja sa tri karakteristike. To je prije svega opravdanost, što znači da upotreba ionizirajućeg zračenja ili nukleida mora biti opravdana i mora stvoriti veću korist od štete koju izvor može nanijeti, optimizacija, upotreba po principu što niže moguće doze, dakle po principu alara i ograničenje zračenja na način kako je propisano ovim zakonom. Ovdje bih sada rekao zbog čega mislim da bi Ministarstvo zdravstva trebalo ostati i u inspekcijskom nadzoru nad ovim dijelom zašite od ionizirajućeg zračenja u samom državnom zavodu, ali uz sustavu suglasnosti na sve pravilnike. Spomenut ću samo višeslojni CT uređaj koji danas postaje svakodnevnica i nema nijedne bolnice ni najnižeg ranga koji danas može funkcionirati bez njega. Multislice CT je uveden u praksu prije nekoliko godina. Preplavio je svijet zbog svojih ogromnih ionočkih prednosti, ali je to tempirana bomba. Onda je takav izvor ionizirajućeg u ovom slučaj rendgenskog zračenja da on definitivno danas ni kod nas niti u svijetu nije pod potpunom kontrolom. Spomenut ću samo nekoliko podataka. U svijetu se godišnje napravi oko 100 milijuna pregleda sa ovakvim uređajem. U razvijenim zemljama između 20 i 30% stanovnika se svake godine ozrači na takvom uređaju, a doza koja pri tome dobiva se kreće između 25 i 80 milisilverta. Kada bi to sve zbrojili dobili bi svake godine nekoliko lijepih eksplozija atomskih bombi. Dakle, jedan takav pregled odgovara recimo 400 snimki pluća. A za snimku pluća imamo stroge propise kada i kako se pacijent njoj podvrći, a ovo je jedan pregled koji daje dozu od 400 snimki pluća. U roku od nekoliko minuta je ta doza dana. I danas se smatra da Multislice CT daje preko 70% doze, ukupne doze od svih medicinskih izvora zračenja i to sve u zadnjih nekoliko godina. Pa ću reći npr. da su leukemija i karcinomi zbog toga u sljedećih 20 godina sigurno statistički značajno češći u očekivanju. Reći ću da je po izračunu American society radiology odnosno Američkog društva za radiologiju jedna leukemija ili karcinom na svakih 550 Multislajt pregleda kod djece, znači na 550 malih bolesnika jedna leukemija ili karcinom, ja ih godišnje pregledam puno više od toga. I podatak koji je možda najstrašniji, ankete na svjetskoj razini, govorim o svjetskim podacima i naši se poklapaju pokazuju da 90% liječnika koji upućuju na te preglede i 80% liječnika koji ih provode nemaju pojma koju dozu su dali pacijentu pri svakom pregledu. I zato mislim da u budućnosti u zaštiti od ovih oblika zračenja a ona će se eksplozivno širiti medicinska edukacija je zapravo glavna mjera zaštite i zato se slažem da ovo sve bude pod Ministarstvom zdravstva a ne pod Državnim inspektoratom u kojem apsolutno nema stručnjaka koji bi mogli i naslutiti a kamoli znati riješiti ovakav problem. Mislim da su to jaki argumenti za ovakav inspekcijski nadzor u kojem nad zavodom u ovom dijelu ionizirajućeg zračenja inspekcijski nadzor vrši Ministarstvo zdravstva a u nuklearnom dijelu nadzire zavod sam sebe. Naime, ovdje inspektore imenuje ravnatelj zavoda i ti inspektori vrše inspekcijski nadzor nad samim zavodom koji donosi podzakonske akte, koji provodi sve što u njima piše i sam sebe inspekcijski nadzire. Taj dio mislim da nije dobar ali ako je to sukladno a je europskim smjernicama onda moramo uzeti od Europe i ono što mislimo da nije dobro. Isto tako, smatram i to ćemo podnijeti odnosno podnijeli smo kao odbor amandman da bi trebalo precizirati za te inspektore radni staž koji ima prethodno koji bi bio obvezan prethodno, ne samo stručnu spremu njegovu a isto tako smatramo da bi trebalo vidjeti zapravo u kojoj mjeri bi inspekcijski nadzor nad cijelim ovim državnim zavodom trebao biti pod nekim drugim državnim tijelom jer se radi o preozbiljnim pitanjima i preozbiljnoj problematici. Uz ove i još neke primjedbe koje smo istakli u odboru smatramo da ipak ovaj zakon predstavlja značajan iskorak, predstavlja racionalizaciju, predstavlja sukladnost u najvećem dijelu europskih normi a ipak omogućava obavljanje inspekcijskog nadzora na jednoj visokoj stručnoj razini u kojoj se ipak jamči konačna kvaliteta a to je što manje nepoželjnih pojava od izvora ionizirajućeg zračenja. I samo moj osvrt još na prijedlog da se inspekcijski nadzor obavlja u Državnom inspektoratu. Državni inspektorat i ovaj Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost su apsolutno ravnopravni u pravnom statusu i mislim da jedan drugome ne bi mogli biti nadređeni i zato da je rješenje koje je ovdje predloženo možda jedan loši kompromis ali je kompromis. I zaključno u ime kluba, smatramo da bi uz ovih nekoliko amandmana koje smo podnijeli u ime odbora a biti će vjerojatno još nekih koje ćemo ovdje razmotriti u svakom slučaju zakon zaslužuje da ga se prihvati u hitnoj proceduri. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepa. Ovdje se sada zaustavljamo. Sutra u 9 sati i 30 minuta nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Prvi je na redu poštovani zastupnik Stjepan Kundić sutra. Prijave za pojedinačnu raspravu se mogu još podnositi do sutra do 10 sati. Još jedna važna obavijest za sve zastupnice i zastupnike koji su sada u dvorani a i za one koji nisu. Glasovanje o raspravljenim točkama se predviđa sutra u 12 sati, pa molim da budete u što većem broju u dvorani. Hvala vam lijepa.
Dobro jutro dame i gospodo zastupnice i zastupnici! Nastavljamo sa radom i nastavljamo sa raspravom o točki dnevnog reda Konačni prijedlog Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti. Na redu je pojedinačna rasprava. Prvi u raspravi je gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo pred nama je još jedan vrlo važan zakon pod oznakom P.Z. 494 radi usklađivanja sa zakonima Europske unije. U prijedlogu zakona navedeno je 6 direktiva s kojima je potrebno uskladiti domaće zakonodavstvo i to iz područja zaštita od ionizirajućeg zračenja i nuklearne sigurnosti. Naime, o čemu se ovdje radi. Radi se o poglavlju 15. – Energetika za područje nuklearne sigurnosti i zaštite od ionizirajućeg zračenja kroz koje su dana mjerila koja trebaju biti ispunjena od naše strane. Predloženim zakonom područje nuklearne sigurnosti i zaštite od zračenja potpuno se usklađuje s pravnom stečevinom Europske unije. Sukladno tom predloženom zakonu osniva se jedinstveno regulatorno tijelo i osigurava se njegova neovisnost, te administrativna i stručna kapacitiranost sukladno mjerilima iz već spomenutog pregovaračkog poglavlja 15. – Energetika, te se istovremeno postavljaju osnove za sustavnu provedbu, praćenje i reviziju strategije zbrinjavanja radioaktivnog otpada, istrošenog nuklearnog goriva, a sve to skupa sukladno mjerilima iz pregovaračkog poglavlja 15. – Energetika. Važan je tu članak 6. koji govori o tome da se osniva Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost kao tijelo državne uprave nadležno za poslove zaštite od ionizirajućeg zračenja i nuklearnu sigurnost. Treba napomenuti da osnivanje Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost koji preuzima državne službenike, opremu, sredstva za rad, financijska sredstva, te prava i obveze Državnog zavoda za zaštitu od zračenja i Državnog zavoda za nuklearnu sigurnost neće zahtijevati dodatna sredstva iz državnog proračuna. Što u stvari radi Državni zavod za nuklearnu sigurnost? Kao prvo izdaje dozvole za obavljanje nuklearne djelatnosti u vezi s nuklearnim materijalom ili posebnom opremom. Nadalje, provodi nezavisne analize sigurnosti. Zatim izdaje rješenja, odnosno potvrde za smještaj, projektiranje, gradnju, te razgradnju objekta u kojem će se obavljati nuklearna djelatnost. Također provodi obveze koje je Republika Hrvatska preuzela prema međunarodnim konvencijama i bilateralnim sporazumima, a odnose se na nuklearnu sigurnost i primjenu mjera zaštite u svrhu neširenja nuklearnog oružja i obavlja i neke druge poslove vezano uz mjere sigurnosti i zaštitu pri uporabi nuklearnih materijala i posebne opreme, odnosno pri obavljanju nuklearnih djelatnosti. Cilj zakonskog prijedloga je da se uređuju mjere sigurnosti, zaštita od ionizirajućeg zračenja i fizičkog osiguranja pri obavljanju nuklearne djelatnosti i djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja, a to sve skupa opet u cilju omogućavanja primjene zaštite pojedinca, društva i okoliša u ... [[Govornik se ne razumije.]] budućnosti od štetnih posljedica ionizirajućeg zračenja i omogućavanja sigurnog obavljanja djelatnosti s izvorima ionizirajućeg zračenja, nuklearne djelatnosti, upravljanje s radioaktivnim otpadom i fizičkog osiguranja izvora ionizirajućeg zračenja i nuklearnih objekata. Predloženi zakon se ne odnosi na prirodnu razinu ionizirajućeg zračenja podrijetlom iz svemira, zemljine kore ili ljudi ako nije promijenjena ljudskom djelatnošću. Odredbe ovog zakona koje se odnose na sastav radioaktivnih tvari ne važe za hranu i njihov sastav čiji sastav određuju posebni propisi. Isto tako, odredbe ovog zakona ne važe za uvoz i izvoz lijekove. Spomenut ću i članak 4. koji govori o tome da se osniva Vijeće za radiološku i nuklearnu sigurnost kao savjetodavno tijelo Hrvatskog sabora. Što u stvari, koja je zadaća tog vijeća? Prvo daje mišljenje na prijedloge zakona kojima se regulira radiološka i nuklearna sigurnost, prijedloge podzakonskih akata koji se odnose na temelju odredba ovog zakona, te drugih podzakonskih akata potrebnih za njegovu provedbu. Nadalje, daje prijedloge i mišljenja Hrvatskom saboru i to o stanju nuklearne i radiološke sigurnosti u Republici Hrvatskoj, strategiji razvoja nuklearne sigurnosti, organizaciji nuklearne i radiološke sigurnosti u Republici Hrvatskoj, međunarodnoj suradnji na području nuklearne i radiološke sigurnosti, a posebno o pristupanju i provedbi međunarodnih ugovora iz tog područja, te drugim aspektima nuklearne i radiološke sigurnosti u Republici Hrvatskoj. Vijeće ima 7 članova od kojih je jedan predsjednik. Predsjednika i ostale članove vijeća imenuje i razrješuje dužnosti Hrvatski sabor na prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Članovi vijeća biraju se iz redova stručnjaka s područja zaštite od ionizirajućeg zračenja i nuklearne sigurnosti na razdoblje od 4 godine. I na kraju ću reći da smo na našem Odboru za zdravstvo temeljito razradili ovaj zakon i dodatnim amandmanima smo se potrudili poboljšati njegovu zaista efikasnu primjenu. Naravno da ću podržati ovaj zakon.
Hvala. Gospođa Mirela Holy. Izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče. Na samom početku izlaganja o Prijedlogu zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti želim reći da ću biti suzdržana prilikom donošenja ovog zakona, iako ovaj prijedlog zakona donosi nekoliko dobrih rješenja, a tu ću na prvom mjestu spomenuti članak 39. koji zabranjuje namjerno dodavanje radioaktivnih tvari u proizvodnji hrane i hrane za životinje što podrazumijeva pretpostavljam zabranu zračenja hrane za ljude i životinje. Ovaj zakon ipak ne rješava iznimno važna pitanja koja se mogu pokazati od presudnog interesa za Republiku Hrvatsku i u tom se smislu nadam da će se to riješiti, ako ne ovim zakonom, onda nekim drugim dokumentima. Na što točno mislim. Zamislimo da se nalazimo u 2014. godini. Klimatske promjene su eskalirale na znatno dramatičniji način od predviđenih scenarija. Zbog antropogenih intervencija u okoliš i to ne samo kroz enormne emisije stakleničkih plinova već i zbog cijelog niza pokusnih podzemnih nuklearnih eksplozija u cijelom se svijetu svakodnevno događaju enormne eskalacije temperature i atmosferilija, pa tako s jedne strane imamo katastrofalne suše i s druge strane imamo kataklizmičke poplave, potrese, rasjede tla i slično. Hrvatsku taj crni scenarij na žalost nije zaobišao i 2014. godine razoran potres pogodio je širu okolicu Zagreba, odnosno područje Krškog. Na žalost zbog potresa je došlo do havarije nuklearke Krško, do tzv. iznenadnog događaja ili akcidenta i došlo je do curenja radijacije, odnosno nuklearne katastrofe. Ovaj prijedlog zakona u članku 6. koji se odnosi na nadležnosti novog objedinjenog Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost određuje između ostalog da zavod, citiram prati stanje sigurnosti nuklearnih elektrana u regiji i provode procjene opasnosti od mogućih nuklearnih nesreća u njima, a osobito za nuklearku Krško u Sloveniji i nuklearku PAKS u Mađarskoj, te citiram dalje, izdaje upute za provođenje i međunarodnih preporuka i normi u području zaštite od ionizirajućeg zračenja i nuklearne sigurnosti, te oblikuje standarde i metode u praćenju stanja zaštite od ionizirajućeg zračenja, kraj citata. Bojim se da ove odredbe zakona hrvatskim građanima i građankama nakon blago rečeno nespretne reakcije nesnalaženja Državne uprave za zaštitu i spašavanje prilikom nedavnih poplava u Kosinjskoj dolini i dolini Neretve ne može nimalo ulijevati sigurnosti. Iako na žalost na stanje sustava zaštite i spašavanja u Republici Hrvatskoj nije predmet ovog zakona, vjerujem da ćemo se svi složiti da kvalitetna, efikasna i promptna reakcija nadležnih službi i institucija na stvarnu ili potencijalnu nuklearnu opasnost ili havariju jest vitalni interes države. Ono što nam treba je razrađen provedbeni plan ili protokol postupanja u slučaju takvih najcrnjih scenarija, kako bi stradanje ljudi, životinja bilo što manje. S obzirom na to da u prijedlogu zakona nije precizno određeno što to točno zavod treba napraviti, treba li napraviti precizne protokole za takve scenarije ili je zavod samo savjetodavno tijelo Državnoj upravi za zaštitu i spašavanje koja će napraviti te protokole. Imamo puno razloga za brigu, jer vrlo dobro znamo ili barem o tome znamo mi koji smo imali priliku raditi u državnoj upravi koliko je dobra suradnja među državnim institucijama, i koliko je razina interdisciplinarnog pristupa prilikom izrade i provedbe nekih mjera. Drugim riječima, a kako sada stvari stoje, u slučaju da nam se sutra dogodi scenarij kakav sam maloprije opisala, crno bi nam se pisalo, odnosno dogodilo bi se veliko stradanje ljudi i životinja. Reakcija nadležnih službi prilikom nedavnih poplava o tome zorno svjedoče. Sljedeća stvar koja me brine je stavljanje svih jaja u jednu košaru, da se slikovito izrazim. To se odnosi na članak 80. koji u stavku 2. poslove inspekcijskog nadzora nad provedbom mjera zaštite od ionizirajućeg zračenja u svezi s medicinskim … [[Govornica se ne razumije.]] stavlja u nadležnost sanitarne inspekcije, inspekcije koja se nalazi u nadležnosti Ministarstva zdravstva, koja je u određenom dijelu vlasnik medicinskih institucija koje ta ista sanitarna inspekcija nadzire. To otvara veliku potencijalnu opasnost od sukoba interesa. To nije samo ovdje slučaj, već je to slučaj i kod mnogih drugih inspekcija koje djeluju u sklopu različitih ministarstava, i u tom smislu ne bi bilo loše razmotriti razdvajanje svih, odnosno izdvajanje svih inspekcija u izdvojenu instituciju znatno važnije državnog inspektorata nego što je to danas slučaj. Na kraju ću se osvrnuti na članak 39. koji sam pohvalila na samom početku izlaganja jer se njime zabranjuje zračenje hrane za ljude i za životinje. To je odlična odredba, međutim bojim se kakva će biti sudbina te odredbe kada imamo na umu da se ona kosi s pravilima kodeksa alimentariusa, koji je koliko je meni poznato stupio na snagu početkom ove godine. Zašto me brine kodeks alimentarius? Brine me stoga što sam radila u Ministarstvu zaštite okoliša i bila uključena u problematiku regulacije GMO-a i znam kako je Hrvatska od zabrane ispuštanja GMO-a u okoliš od početka desetljeća pod pritiskom svjetske trgovinske organizacije, baš kao i većina europskih zemalja retarirala prema priličnoj velikoj popustljivosti prema GMO-ima. Podsjećam, kodeks alimentarius je industrijska organizacija koja danas, baš kao i VTO, zastupa interese multinacionalnih kompanija. Kodeks alimentarius je osnovan prije 40 godina, od strane Svjetske zdravstvene organizacije, i organizacije za hranu i poljoprivredu, pod pokroviteljstvom UN-a, a s ciljem zaštite potrošača i kontrole sigurnosti hrane. Pod okriljem kodeksa nalazi se više od 20 državnih komisija koje rade na definiranju standarda i smjernica i to na međunarodnom nivou kontrole proizvodnje i sigurnosti hrane. Danas se kodeks alimentarius intenzivno bavi tzv. rješavanjem problema vezanih sa genetski modificiranom hranom i biotehnologijom, odnosno promocijom GMO-a i biotehnologije u proizvodnji hrane, jer je na žalost organizacija tijekom vremena pala pod veliki utjecaj farmaceutskih i poljoprivrednih korporacija i proizvođača genetski modificirane hrane. Umjesto da štiti interese potrošača, danas kodeks alimentarius predstavlja interese ogromnih korporacija poput Mont … [[Govornica se ne razumije.]] Problem s kodeksom alimentariusom je njegova bliska povezanost sa Svjetskom trgovinskom organizacijom, pa danas sve države koje su članice VTO-a, a to je naravno i Hrvatska, moraju prihvatiti kodeks alimentarius ukoliko ne žele otplaćivati enormne cijene kao Europska unija kada nije htjela po kodeksu uvoziti kravlje meso iz Amerike zbog njegove prezasićenosti hormonima rasta koje proizvode spomenute multinacionalke poput Mont … [[Govornica se ne razumije.]] Kodeks alimentarius je skup pravila za regulaciju poljodjelstva i potpunu kontrolu hranu od sjemena do konačnog proizvoda, a njegova primjena između ostalih loših stvari donosi to da će pod alibijem sanitarnih razloga povrće i sjeme biti izloženo zračenju. Trenutačno se to radi samo kod sjemenja i povrća koje mora dugo putovati kako bi ostalo što duže svježe. Pod kodeksom će to tvrdim mnogi zabraniti svjetski stručnjaci i stručnjakinje, biti obavezno za sve, gotovo sve namirnice. Nadam se da članak 39. ovog prijedloga zakona predstavlja stvarno opredjeljenje Vlade Republike Hrvatske da se poput češke Republike usprotivi kodeksu alimentariusu, odnosno zaštiti hrvatsko stanovništvo i životinje od svih po zdravlje štetnih mjera. Nadam se da ćemo u takvom stavu ostati čvrsti i dosljedni.
Hvala. Imamo jednu repliku. Gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Kolegice Holy, u svojoj ste raspravi se dotakli i sigurnosti nuklearnih elektrana, posebno se to odnosi na nuklearnu elektranu Krško i nuklearnu elektranu PAKS koje su u našem bližem okruženju. Transgranična suradnja u slučaju nuklearnih udesa je specificirana međunarodnim konvencijama i protokolima čiji je nositelj Međunarodna agencija za atomsku energiju, a u Hrvatskoj je to u nadležnosti Državnog zavoda za nuklearnu sigurnost, odnosno bit će u nadležnosti ovog zavoda kojeg sada osnivamo, i to je u skladu sa međunarodnim iskustvima i preporukama. Međutim, krucijalna stvar vezano uz sigurnost nuklearne elektrane Krško jest da Republika Hrvatska, s obzirom da je već vlasnica 50% te nuklearne elektrane i zadrži svoj vlasnički udio, jer samo na takav način može izravno utjecati na sigurnosnu politiku nuklearne elektrane Krško, a ne biti izložena kompliciranom sustavu međunarodnih protokola u slučaju bilo kakve izvanredne situacije. Međutim, ovaj Državni zavod za nuklearnu sigurnost kao i Državni zavod za zaštitu od zračenja imaju određene protokole i imaju planove djelovanja u slučaju nuklearnog udesa ili nekog izvanrednog događaja. Ali slažem se s vama da treba znatno pojačati suradnju sa civilnom zaštitom, Ministarstvom unutarnjih poslova pa možda i vojskom.
Hvala. Odgovor gospođa Holy, izvolite.
Poštovani kolega Franić hvala vam puno što ste mi pojasnili ovo. Ja doista nisam bila informirana o ovome što ste maloprije rekli. Međutim, kao što ste i sami spomenuli sve ovakve akcidentne situacije poput katastrofa manjeg ili većeg razmjera koliko je poznato ipak su i u nadležnosti Državnog zavoda, odnosno Agencije ili uprave za zaštitu i spašavanje, a vidjeli smo nedavno kako je dosta bilo nesnalaženja prilikom poplava koje sam spomenula tijekom svoje rasprave pa se nadam da takvo nesnalaženje državnih agencija ne bi bilo i prilikom znači neke veće katastrofe poput katastrofe nuklearne u nuklerki "Krško". Hvala vam lijepa.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Zdenko Franić, izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Evo pred nama je jedan izuzetno važan zadatak koji regulira vrlo, vrlo kompleksnu materiju, zahtjevnu materiju i ustvari radi se o Državnom zavodu koji ima izuzetne odgovornosti kao i ovlasti. To je slično i sa Međunarodnom agencijom za atomsku energiju koja je možda najkompleksnija, čak bi se usudio reći i najmoćnija organizacija Ujedinjenih naroda koja se bavi od neširenja nuklearnog oružja do miroljubive uporabe nuklearne tehnologije u znanosti, privredi i gospodarstvu, a slično je i sa ovim zavodom koji se eto osniva znatnom racionalizacijom u smislu da se postojeća 2 zavoda koja već imaju dugu tradiciju ujedinjuju u jedan zavod. Činjenica jest da RH nema znatnijih nuklearnih tehnologija na svome tlu, ali u blizini imamo NE "Krško", niti 30 km od naše od u biti od Zagreba, dakle, najvećeg populacijskog centra u RH. I mi naprosto moramo imati dobro osmišljeno, organiziran i funkcionalan zavod koji će o tome voditi računa. Također činjenica jest da se najveća ozračivanja ili najveći doprinos kolektivnoj dozi u RH može očekivati od komponente medicinskog ozračivanja i na to nisu imune ni najrazvijenije, tehnološki najnaprednije države na svijetu. I evo svjedoci smo da je jučer u uglednom "The New York Timesu" izašao jedan članak kako je 36 pacijenata koji su liječili rak u jednoj američkoj bolnici bilo ozračeno i to tolikim dozama da im je čak počela otpadati kosa. Dakle, umjesto da su dobili pomoć u biti su još bili ozračeni. Radi se čak o 36 osoba. I sve zbog toga što osoblje nije bilo dovoljno iskusno i educirano. Situacija vezana uz tzv. nuklearno znanje ili održavanje sadašnjih razina nuklearnog znanja kako u svijetu tako i Europi pa posljedično i u Hrvatskoj je prilično alarmantna i sve manje mladih ljudi želi upisati fakultete tehničkih, prirodnih, prirodno-znanstvenih struka, a posebno su nevoljni se posvetiti ovim komponentama koje se odnose na nuklearnost zaštite od zračenja, znanost o zračenju itd. O ozbiljnosti situacije svjedoči i činjenica da je nedavno i Skupština zapadno-europske unije, dakle Međuparlamentarna organizacija koja se bavi europskom sigurnosnom i obrambenom politikom imala točku dnevnog reda vezano uz očuvanje razina nuklearnog znanja u Europi. Dakle, nešto što i Njegova Ekscelencija, generalni direktor Međunarodne agencije za atomsku energiju stalno upozorava. Posljedično ovaj zavod treba nakon formiranja pružiti i osigurati dodatne uvjete da se vrši veća promidžba ove izuzetno važne tematike. Štovani gospodine državni tajniče trebalo bi razmisliti da vaše ministarstvo možda i fizičare, biokemičare, biologe prizna u status zdravstvenih radnika, da im se popravi status u našim bolnicama jer bi na taj način se i povećala razina znanja i vještina u ovoj multidisciplinarnoj situaciji u kojoj danas medicina zapravo jest. Jer upravljanje zdravljem, liječenje danas postaje jedna kompleksna djelatnost bez suradnje mnogih struka koju nije moguće ostvariti. Štoviše moglo bi se razmisliti i o tome da bolnice imaju kao što imaju i glavnu sestru imaju i glavnog fizičara koji bi vodio računa o mjernoj opremi i aparaturi koja se bavi, koja se koristi bilo pri dijagnostici ili liječenju. Stoga sam ja dao jedan amandman da se u ovu u djelatnost zavoda uključi i znanstvena komponenta što je de facto i samo potvrda postojećeg stanja jer u biti ovaj zavod, oba ova zavoda već danas surađuju bilo sa fakultetima, institutima ili međunarodnom agencijom za atomsku energiju, na mnogim znanstvenim projektima. Valja napomenuti također da jedina zamjerka ovom Zakonu, ozbiljna zamjerka se može naći u onom članku 80. stavak 2. vezano uz nadležnost inspekcije jer je u području energetika, ispregovarano drugačije rješenje, ali tada istine radi, se radilo o pregovaranju o statusu Državnog zavoda za nuklearnu sigurnost. Slažem se da se radi o vrlo kompleksnoj problematici i da taj Zavod treba pomoć svih ministarstava, znanstvenih institucija, stručnih institucija ali možda ste malo pretjerali u Zakonu jer gotovo za sve treba mišljenje ministra, ja sam sa ovom search funkcijom pretražio Zakon i u nekih 40-tak od ukupno 100 članaka se traži suglasnost ministra. Pa zar baš niti u određenom broju tih članaka nije bilo moguće da se traži samo mišljenje ministra, ispada da će ministar morati malte ne sjediti u ovom Zavodu kako bi davao mišljenje na akte i ostale upravne papire koje taj Zavod donosi. Dakle, stvarno ste mu ograničili slobodu djelovanja, a u biti očekuje se da na čelu Zavoda bude dovoljno stručna, dovoljno etična osoba koja je u stanju i sama bez toliko upliva Ministarstva predlagati i donositi ove odluke, a vama kao Vladi, odnosno nama kao Saboru uvijek stoji na raspolaganju mjera da ga se smijeni ukoliko ne posluje sa sukladno zakonu i etici struke. Dakle, razmislite da barem koju od ovih suglasnosti bar amandmanom pretvorite u mišljenje jer tolika razina nadzora možda ipak nije potrebna. Dakle, radi se o jednom dobrom Zakonu i ukoliko se nađe jedno bolje rješenje za članak 80. svakako ga treba prihvatiti. Hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Romana Jerković. Izvolite. Gospodin zastupnik Krešimir Čosić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče. Evo dozvolite nekoliko riječi o Prijedlogu zakona o radiološkoj, nuklearnoj sigurnosti. Ono što je iz svih ovih rasprava više nego jasno područje radiološke i nuklearne sigurnosti u Republici Hrvatskoj do sada je bilo regulirano sa dva različita zakona. Zakonom o zaštiti od ionizirajućeg zračenja i Zakonom o sigurnosti izvora ionizirajućeg zračenja, Narodne novine broj 64/2006. godine. Drugi Zakon je bio vezan uz Zakon o nuklearnoj sigurnosti. Znači, dva različita zakona, ono što je još važnije, dva različita zavoda, dvije različite institucije. Državni zavod za zaštitu od zračenja imao je zadaću oblikovati standarde i metode u praćenju stanja zaštite od ionizirajućeg zračenja, odobravati obavljanje djelatnost s izvorima ionizirajućeg zračenja, odobravati uporabu izvora ionizirajućeg zračenja, organizirati i nadzirati a po potrebni provoditi ispitivanja, prisustva, vrste, jakosti ionizirajućeg zračenja, o okolišu, ljudskoj i stočnoj hrani, lijekovima, predmetima itd. Drugi zakon kojim je možda manje pažnje bilo poklonjeno u ovim raspravama vezan je uz nuklearnu sigurnost. I ono što je cilj ovog Prijedloga zakona je kako do sadašnja dva različita zakona, kako dosada dvije različite institucije, dva različita Zavoda integrirati u jedan Zakon, i jedan Zavod. Racionalizacija, optimiranje administrativnih kapaciteta, opredjeljenje je ne samo administracije Europske unije nego i administracije državne u Republici Hrvatskoj jedan je od prioriteta i racionalizacije državne uprave i to uopće nije sporno i to je itekako važno. Ali svako takvo povezivanje, svako takvo integriranje, čitavog niza različitih struka, čitavog niza različitih nadležnosti, odgovornosti izazovna je i teška zadaća i provedba tog zakona neće biti niti malo jednostavna niti laka, i njoj će trebati pokloniti posebnu pažnju. Taj proces integracije ovih institucija nameće se i kroz Poglavlje 15. Energetike kojim se zahtjeva da se područje nuklearne sigurnosti zaštite od ionizirajućeg zračenja racionalizira. Definiran je niz različitih direktiva koje su vezane uz ovo područje kao što je direktiva Vijeća od 2009. godine, a vezana je uz uspostavljanje zajedničkog okvira za nuklearnu sigurnost, nuklearnih instalacija. To je posebno važna odgovornost i zadaća koja zadire u čitavi niz međunarodnih ugovora kojima treba pokloniti posebnu pažnju. Dalje, nadzor i kontrola istrošnog nuklearnog goriva je nešto što sigurno zahtjeva posebnu pažnju i ta problematika definirana isto tako odgovarajućom direktivom Vijeća Europe. Dalje, direktiva o informiranju javnosti i mjerama zaštite postupcima koji će biti poduzeti u slučaju izvanrednih događaja itekako je važna jer ta svjesnost i odgovornost svih institucija civilnog društva ali isto tako i medija kakao bi se ukazalo na potencijalne opasnosti koje se mogu dogoditi u slučaju različitih nuklearnih incidenata. Svakako nažalost, u medicinskoj praksi naši građani su izloženi utjecajima ionizirajućeg zračenja i sve to predstavlja isto tako problem koji je prisutan u svakodnevnom životu. Ono što zaslužuje čini mi se posebnu pažnju, to je pitanje integracije različitih struka pravnika, političara, biologa, liječnika, fizičara, energetičara. Čitav niz različitih struka treba nakon ovog zakona početi funkcionirati u okviru jednog državnog zavoda. Pitanje je organizacijske strukture koja će biti svjesna i koja će moći kvalitetno i efikasno sa punim razumijevanjem razumijevati nadležnosti svih ovih zadaća koje ovo tijelo sa vrlo značajnim ovlastima u budućnosti će morati provoditi. Čitav niz međunarodnih ugovora, brige o nuklearnim materijalima sve to zahtijeva ja bih rekao ne samo ključno kvalitetno vodstvo ove organizacije, nego itekako i dalji nadzor možda i Hrvatskoga sabora ali i ostalih institucija hrvatske Vlade, kako bi Državni zavod za nuklearnu sigurnost i radiološku sigurnost zaista mogao kvalitetno funkcionirati. Ono što nameće rad ove institucije posebno na međunarodnom planu zaslužuje posebnu pažnju. Konvencija o nuklearnoj sigurnosti, sprečavanje proliferacije materijala, ali ne samo materijala. Ono što je isto tako važno znanja i tehnologije predstavljaju dio ugovora međunarodnih obveza koje zahtijevaju kontroliranje rada i institucija i instituta, ali isto tako i kretanja ljudi koji u svojim glavama, svojim znanjima raspolažu onim tehnologijama, onim znanjima koja mogu ugrožavati našu zajedničku sigurnost. Prema tome, zadaća je jasna integracija zakona, integracija državnih zavoda, integracija različitih struka u jedan zajednički zakonski okvir, u jednu instituciju i rad te institucije svakako zahtjeva posebnu pažnju i brigu. Dosadašnje Vijeće za nuklearnu sigurnost Hrvatskom saboru je podnosilo godišnje izvješće. Svakako bilo bi interesantno da ubuduće Hrvatski sabor ima nadzor nad svim tim procesima, posebno integracije ovih državnih zavoda i zbog toga bih možda na kraju predložio da se za godinu dana kvaliteta procesa provedbe ovog zakona i kvaliteta rada integriranog državnog zavoda u obliku odgovarajućeg izvješća podnese Hrvatskom saboru kako bi bili sigurni da smo ostvarili postavljene ciljeve, punu funkcionalnost, punu racionalnost, provedbu svih zadaća, obveza koje slijede iz Direktiva Vijeća Europe sa što je manje moguće ljudskih resursa. Svakako opet naglašavam na kraju, dobar osjećaj za različitost i odgovornost zadaća, izazov je za one koji će voditi novi državni zavod. Različite struke, ponovno ponavljam, pravnici, političari, međunarodni ugovori, energetičari, električari dobro balansiranje i upravljanje jednim državnim zavodom koji itekako ima veliku i značajnu odgovornost, važna je zadaća koja zaslužuje našu kontinuiranu pažnju, brigu, nadzor i odgovornost. Hvala lijepa.
Hvala. Obavještavam da je u 10 sati prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Ujedno prije nego zaključno imamo dvije kratke rasprave u ime klubova, obavještavam da ćemo u 12 sati imati glasovanje, prvo o dopuni dnevnog reda na ovoj sjednici i drugo glasovanje o zaključenim odnosno završenim točkama dnevnog reda. Molim klubove da se organiziraju se kako bi u 12 sati mogli prijeći na glasovanje. Još u ime kluba SDP-a će zaključno gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Dakle, možemo zaključiti da je pred nama izuzetno važan zakon koji regulira vrlo, vrlo kompleksnu problematiku. Nažalost, do ovog zakona dolazi tek danas da ga raspravljamo iako je SDP predlagao ovu racionalizaciju već godinama prije, da se postojeća dva zavoda spoje u jedan radi bolje učinkovitosti i efikasnosti i suradnje i boljeg odgovora na sve izazove koje se nalaze kako pred tim zavodom tako i pred hrvatskim društvom u odnosu na kompleksnu materiju uporabe nuklearne energije u miroljubive svrhe. Ali budimo otvoreni na području suzbijanja nedopuštene trgovine nuklearnim materijalom. Poglavlje energetika, dakle poglavlje 15. je bilo ispregovarano prije nego što je nama došao ovaj zakon u raspravu i dogovorena su određena rješenja sukladna europskoj pravnoj stečevini i europskim smjernicama. A ta rješenja se odnose na inspekciju. Ne kažem da je Europa uvijek u pravu. Možda postoje i bolja rješenja, ali to je tako rješenje vezano uz inspekciju i ovaj nuklearni dio je predviđen u europskim smjernicama. Međutim kako je došlo do spajanja ova dva zavoda, onda je inspekcijski nadzor nad djelom koji se odnosi na zaštitu od zračenja, dakle na onaj dio zavoda koji ulazi u novi Zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost putem naslijeđenog Državnog zavoda za zaštitu od zračenja. Inspekcijski nadzor je predviđen nešto drugačije i nije sukladan već ispregovaranom poglavlju. Stoga nadam se da će državni tajnik i Vlada naći neko kompromisno rješenje kako ne bismo došli u situaciju bilo da nam prigovara Međunarodna agencija za atomsku energiju vezano uz položaj i nezavisnost ovog zavoda a bilo je takvih situacija. Isto tako, ne bi bilo dobro da već zatvoreno poglavlje dovedemo u pitanje i da se ponovo zbog inspekcijskog nadzora ovog budućeg zavoda dovede u pitanje već zatvoreno poglavlje energetika. Dakle, ovisno o rješenju koje će amandmanski predložiti Vlada o položaju inspekcije klub SDP-a će procijeniti hoće li biti za ovaj zakon. Hvala lijepa.
Hvala. I pet minuta zaključno u ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo, pri kraju je rasprava o vrlo ozbiljnom zakonu koji treba prije svega zaštititi ljudsko zdravlje. I zato ću ja još ovdje istaknuti iz svoje jučerašnje rasprave nešto što treba doista dobro upamtiti a to je da je količina zračenja koju stanovništvo prima iz medicinskih izvora zračenja, dijagnostičkih izvora zračenja postala alarmantna u cijelome svijetu pa nažalost i u Hrvatskoj. I zbog toga smo podržali prijedlog da suglasnost na sve pravilnike koje će donositi novi objedinjeni državni zavod daje Ministarstvo zdravstva. Smatramo da u Ministarstvu zdravstva postoje respektabilni stručnjaci i suradnja sa strukom kojim će oni tu izloženost zračenja medicinskim izvorima svesti na najmanju moguću mjeru kako bi ta izloženost dala korist a ne loše rezultate. A koji su loši rezultati izloženosti medicinskom zračenju? Govorim o novom uređaju višeslojnom CT-u prije svega leukemija i karcinom. Dakle, najozbiljnije posljedice koje mogu biti a podaci koji se nađu u svjetskoj statistici a nažalost pokazuju i naša istraživanja su vrlo alarmantni. 70% izvora zračenja dolazi već iz tog uređaja, 100 milijuna pregleda je godišnje. Kod nas negdje oko 15% stanovništva, u nekim zemljama i 20% stanovništva je godišnje izloženo tom uređaju, toj dijagnostičkoj metodi koja daje dozu kao 400 snimki pluća a za snimku pluća dižemo već alarm i oprez zbog izloženosti zračenju. Doze su 25 do 80 ... [[Govornik se ne razumije.]] po metodi. Što to znači za djecu? To znači jedna leukemija na 550 pregledanih malih pacijenata. To je strašno alarmantan podatak, cijeli svijet se s njim suočio, bori se protiv njega mi smo zato u ovaj zakon ugradili i strogi nadzor nad svim pravilnicima na taj način da imaju suglasnost ministra zdravstva. Najstrašniji je podatak taj da 90% liječnika ne zna koju dozu daje prilikom višeslojnog CT pregleda. Prema tome, Ministarstvo zdravstva itekako mora vršiti značajnu ulogu u zaštiti od prekomjernog zračenja i edukacijom kvalificiranog osoblja a znamo da nadzor nad specijalizacijama i u toj grani medicine vrši upravo Ministarstvo zdravstva i zato mislim da je ovo dobro rješenje koliko god izgledalo komplicirano. Druga stvar zašto je potrebna suglasnost na pravilnike od strane Ministarstva zdravstva je ta da ovaj zakon puno važnih odrednica prebacuje iz zakona u pravilnike. U starom zakonu su bile određene granične dopustive doze, maksimalno dopustive doze izloženosti. One su sada prebačene u pravilnik. Dakle, pravilnik određuje vrlo ozbiljnu materiju i zbog toga je dobro da bude uz suglasnost Ministarstva zdravstva. Reći ću samo jedan podatak da je maksimalno dopustiva doza izloženosti sada prebačena u pravilnik a prije je bila u zakonu. I na kraju nešto o inspekcijskom nadzoru jer smo i tu čuli dosta primjedbi pa smo se potrudili i noćas napravili jedan amandman, vjerujem da će biti prihvatljiv i Klubu zastupnika SDP-a. Po tom amandmanu se briše članak 80. stavak 1. i 2., dakle nema inspekcijskog nadzora od strane Ministarstva zdravstva, tu su bile primjedbe nego će inspekcijski nadzor obnašati po tom amandmanu novo državno tijelo, dakle Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost a Ministarstvo zdravstva će biti drugostupanjski organ, drugostupanjsko tijelo za rješavanje žalbi. Mislimo da smo na taj način napravili ustroj koji omogućava dobru kvalitetu nadzora nad zaštitom od zračenja cjelokupnom nad nuklearnom sigurnošću a ujedno da smo poštovali i smjernice Europske unije i taj amandman ćemo podnijeti u zakonskom roku. Hvala lijepa.
Hvala. I zaključno državni tajnik Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi gospodin Ante Zvonimir Golem. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, uvažene dame i gospodo. Na kraju rasprave dozvolite samo nekoliko riječi da se zahvalim na ovoj cijeloj raspravi i još jedanput da ponovim samo nekoliko jasnih stvari. Dakle, Republika Hrvatska je i do sada imala relativno usklađene propise na području radiološke i nuklearne sigurnosti na temelju navedena dva zakona a ovaj zakon rezultat je dakle objedinjavanja jednog i drugog zakona i postavlja takve uvjete da će sigurno novi Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost moći odgovoriti na sve izazove. Ono što bi trebalo reći i možda da ne bi bilo određenih nerazumijevanja sa strane zdravstva je jasno da je tražen nadzor u određenom smjeru upravo o čemu smo čuli u tijeku ove rasprave zbog iznimne uloge zračenja i uređaja sa ionizirajućim zračenjem u zdravstvenom sustavu i na zdravlje odnosno u dijagnostici i u terapiji bolesnika. Ali treba reći da Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost on ima svoju neovisnost. On je osiguran tako propisima da neovisno može u svakom momentu djelovati prema međunarodnim konvencijama i prema međunarodnim direktivama s jedne strane tako da je u njegovoj nadležnosti i svi izvanredne okolnosti i incidenti. I nema bojazni da tu se spominje, ja moram reći to su možda laičke procjene da li je u određenim situacijama Državna uprava za zaštitu i spašavanje postupila onako je trebala, i ona je imala procedure, procedure koje su dovele do određenog postupanja a mislimo da stručna i neovisna analiza jedina može dati bez ikakve politizacije odgovor da li je u sustavu recimo poplava, d ali je ona reagirala onako kako je to bilo moguće. S druge strane, Državni zavod za radiološku i nuklearnu sigurnost donosi plan i program mjera, odnosno predlaže Vladi, ali i sve druge procedure koje su potrebne da imamo onoliku, koliko je god moguća, kvalitetnu zaštitu od bilo kakvog izvanrednog događaja u radiološkom i u nuklearnom dijelu. Mi vjerujmo da će zavod raditi jednako kvalitetno, ako ne i bolje nego što su dosad radila obadva ta zavoda. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo najvjerojatnije danas. Gospođe i gospodo zastupnici, prelazimo na glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda. Prvo, Konačni prijedlog zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti, hitni postupak, P.Z.E. br. 494, predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Nakon što je rasprava zaključena Vlada je podnijela amandmane. Sukladno članku 166. Poslovnika o ovako podnesenim amandmanima mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanima Vlade? Možemo i dizanjem ruku tko je suglasan da se provede rasprava o amandmanima Vlade? Hvala. Protiv? Nema. Suzdržan? Jednoglasno sa 104 glasa. Prihvaćen prijedlog. To se odnosi na amandman 1. Vlade u članku 16. i članku 17. stavka 3. i članku 43. stavka 3., članku 46. stavka 3., članku 72. stavka 5. Molim državnog tajnika gospodina Antu Golema da se izjasni o amandmanima. Izvolite. Prvi amandman Vlade odnosno da ga obrazložite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Nakon dodatnih konzultacija sa Europskom komisijom u vezi usklađivanja ovoga zakona sa direktivama Europske unije predloženim amandmanom Vlade uređuju se dvije stvari. Prvo da u donošenju propisa sa strane Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost, sukladno Direktivi Vijeća 2009. ... [[Govornik se ne razumije.]] ministarstvo nadležno za gospodarstvo nije u mogućnosti davati suglasnost na te propise niti imati utjecaj na te propise. Na taj način se dobiva neovisnost rada Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost u odnosu na državno tijelo iz gospodarstva. Tako da se predloženim amandmanima u cijelom tekstu umjesto briše odredba prema kojoj se za propise suglasnost mora dati sa pozicije ministarstva nadležnog za gospodarstvo. U drugom dijelu je prijedlog da s obzirom na ozbiljnost problematike zbrinjavanja radioaktivnog otpada i istrošenog nuklearnog goriva sukladno europskom zakonodavstvu da se razina odgovornosti podiže za jedan stupanj, dakle sa razine Državnog zavoda za radiološku i nuklearnu sigurnost na razinu Vlade Republike Hrvatske. Te u trećem dijelu ovi amandmani odnose se na donošenje mogućnosti drugostupanjskog donošenja rješenja kada je ministarstvo nadležno za zdravstvo i socijalnu skrb inspektor u prvom stupnju donio određene rješenje, određenu odluku na način da se u drugom stupnju prije pokretanja upravnog spora može o istoj problematici raspraviti. Hvala.
Otvaram raspravu o prvom amandmanu Vlade. Nema interesa. Zaključujem raspravu. Molim uključimo se i glasujmo o prvom amandmanu Vlade. Rezultat? Prvi amandman Vlade prihvaćen je jednoglasno sa 103 glasa. Prelazimo na drugi amandman Vlade. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, drugi amandman je nomotehničko usklađenje u skladu sa prihvaćenim prvim amandmanom.
Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Molim izjasnimo se o ovom drugom koji je zapravo samo tehnički amandman. Rezultat? Ovaj amandman je prihvaćen većinom glasova sa 96 glasova za, 1 suzdržan i ništa protiv. O trećem amandmanu Vlade.
Treći amandman je navedeno podizanje razine odgovornosti sa Državnog zavoda na Vladu Republike Hrvatske.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje. Molim, uključimo se i izjasnimo se o trećem amandmanu Vlade. Rezultat? Ovaj amandman Vlade prihvaćen je jednoglasno sa 99 glasova. Rasprava o četvrtom amandmanu Vlade molim obrazložite.
Četvrti amandman odnosi se također nomotehnički tako da za sve propise suglasnost daje ministarstvo nadležno za zdravstvo a isključuje se nadležnost Ministarstva za gospodarstvo.
Hvala. Otvaram raspravu o četvrtom amandmanu Vlade. Zaključujem raspravu. Stavljam na glasovanje prijedlog četvrtog amandmana Vlade. Molim, uključimo se i glasujmo. Rezultat? Četvrti amandman Vlade prihvaćen je jednoglasno sa 99 glasova. Molim peti amandman Vlade.
I peti amandman je amandman gdje se uspostavlja mogućnost drugostupanjskog rješavanja spora prije pokretanja upravnog postupka.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. … [[Upadica se ne razumije.]] A imate. Gospodin Zdenko Franić u ime kluba… ispričavam se, nisam vidio, nisam gledao u tom pravcu.
Gospodine predsjedniče. Mislim da bi proceduralno trebalo prvo glasovati o amandmanu HDZ-a jer ovaj amandman bez amandmana HDZ-a nema smisla. A inače ako prođemo amandman HDZ-a kojeg SDP podržava, onda bi trebalo glasovati o ovom amandmanu.
… [[Govornik naknadno uključen.]] o ovim predloženim amandmanima, onda ćemo se vratit na 5. amandman Vlade. Prelazimo na izjašnjavanje u pogledu amandmana koji su podneseni ovdje pa ćemo ići po redu. 1, zastupnika gospodina Zdenka Franića na članak 6.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 2, Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 3, zastupnika gospodina Zdenka Franića na članak 26.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 4, zastupnice Romane Jerković.
Amandman se ne prihvaća. Naime, nomotehničkim izričajem u postojećem stavku i prvom i drugom članka 26. dovoljno jasno su navedene odredbe koje se ovim amandmanom htjelo postići.
Gospođa Romana Jerković, izvolite.
Hvala. Gospodine državni tajniče držim da ste napravili veliki propust u članku 26., naime niste zaštitili i trudnice i dojilje od svih vrsta zračenja. Niti trudnica niti dojilja ne smije raditi s otvorenim izvorima zračenja. To niste napisali jasno, niste to napisali nedvosmisleno. Prihvaćam da ste stavak 1. promijenili amandmanom kolege Franića, međutim stavak 2. ostaje nepromijenjen i u tom smislu ide moj amandman i tražim glasovanje. Hvala.
Hvala. Prihvaćen je amandman u pogledu 1. stavka, 2. nije prihvaćen pa se izjašnjavamo o 2. stavka amandmana gospođe Romane Jerković koji Vlada ne prihvaća. Tko je za taj amandman? Molim dizanjem ruku. Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 5. amandman Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Odbora za prostor, uređenje i graditeljstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 7, Kluba zastupnika HDZ-a.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. 8, zastupnika Zdenka Franića na članak 80.
Ne prihvaća se jer je riješeno u prethodno prihvaćenom amandmanu. … [[Upadica se ne razumije.]]
Povlači amandman gospodin Zdenko Franić. 9. amandman Odbora za zdravstvo i socijalnu skrb.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio prijedloga. Sad se vraćamo nakon što smo glasovali o ovim amandmanima, vraćamo se na 5. amandman Vlade. Otvaram raspravu. Bila je otvorena, javio se gospodin Zdenko Franić. Nema više interesa za raspravu. Sada se izjašnjavamo o tom amandmanu. Molim uključimo se i glasujmo o 5. amandmanu Vlade. Rezultat. Ovaj amandman je prihvaćen većinom glasova, 100 glasova za, 1 suzdržan i ništa protiv. Hvala. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o radiološkoj i nuklearnoj sigurnosti. Molim uključimo se i glasujmo o zakonu u cjelini. Rezultat. Zakon je prihvaćen jednoglasno sa 104 glasa, zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Prelazimo na - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Države Izrael o suradnji u borbi protiv kriminala, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 495 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakon raspravi u hitnom postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja? Da. Državni tajnik Ivica Buconjić, dakle državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova. Izvolite.