… [[Govornica naknadno uključena.]] zastupnici. Danas predstavljamo Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača i željela bih vas nadam se ukratko upoznati sa osnovnim izmjenama koje ovim putem predlažemo. Ali dopustite mi da uvodno kažem kako je zaštita potrošača uistinu jedna od osnovnih stečevina našeg demokratskog društva kao i dijalog kojeg imamo i kojeg treba svaki dan unapređivati sa predstavnicima nevladinih udruga, udruga za zaštitu potrošača. Jer, ovo je jedan od onih zakona kada apsolutno svi koji u bilo kojem trenutku, bilo kojem danu odlazimo u trgovine, odlazimo podizati kredite, kupovati automobile ili nešto slično. Ovo je jedan od onih zakona kada se svatko od nas apsolutno u njemu prepoznaje kao potrošač i ovo je zakon koji nas štiti i upućuje nas u naša prava kao i obveze kao potrošača, dakle svih nas koji se u bilo kojem trenutku tako ponašamo u našem svakodnevnom životu. U tom segmentu zaštita potrošača je zaista prepoznata kao jedno od prioritetnih područja koje je potrebno sustavno razvijati što se događa intenzivno od 2003. godine. I zaista sustav zaštite potrošača znatno je evoluirao u proteklom razdoblju od 6 godina. Da je tome tako i u našim intenzivnim pregovorima sa Europskom unijom i njezinim državama članicama pozitivno smo ocijenjeni, odnosno predanost koju pokazujemo u stalnom unapređivanju sustava zaštite potrošača je pozitivno ocijenjeno. To je jedno od poglavlja koje je među prvima otvoreno, koje je naravno i pred zatvaranjem. A često u Europskoj uniji pogotovo u okvirima foruma gdje se sastajemo sa ostalim institucijama nadležnima za zaštitu potrošača kao i na razini nevladinih udruga Hrvatska je često isticana kao zaista motor ne samo regije već i kao, već sada punopravna članica Europske unije u segmentu sustava zaštite potrošača. I drago mi je što mogu reći da u ovom segmentu djelujemo kao da smo već i u Europskoj uniji. Ono što bih također željela reći, a nastavno na dijalog kojeg imamo i sa nevladinim udrugama i sa savjetovalištima za zaštitu potrošača, jest da je danas potrošač ne samo statistika, da danas potrošač nije samo brojka, već je potrošač regulator razvoja gospodarstva, utječe izravno na poslovnu politiku gospodarstvenika, stvarna poticajno okruženje na tržištu, kritičan je prema onome što se javlja kao ponuda na tržištu i na neki način potrošač, a to smo svi mi djeluje kao korektiv tržišta. S obzirom da od 2003. godine ovaj zakon je na snazi i ovaj zakon predstavlja našu stvarnost dopustite mi da ukratko predočim izmjene koje ovim Konačnim prijedlogom zakona predlažemo. Prvo je svakako aktivacija kolektivne zaštite potrošača i to kao učinkovitog mehanizma zaštite kolektivnih interesa potrošača u postupku pred Trgovačkim sudom. Kolektivna zaštita potrošača može se opisati kao domino efekt. Naime, jednom tužbom koju ostvaruje jedna oštećena strana, odnosno jedan potrošač koji u svojoj kupovini vidi, odnosno primijeti nepoštenu poslovnu praksu aktivira kolektivnu tužbu, aktivira jednu tužbu koja ima kolektivni erga omnes učinak. Dakle, sutra ili dan nakon pravomoćne presude Trgovačkog suda svi koji će doći u identičnu situaciju i biti potencijalno obuhvaćeni takvom nepoštenom poslovnom praksom zapravo ju neće osjetiti. Jedan potrošač svojom jednom tužbom izazvat će kolektivni učinak da se takva nepoštena poslovna praksa više ne primjenjuje. Dat ću jedan konkretan primjer. Na primjer, ako banke u svojim ugovorima o potrošačkom kreditu imaju odredbu koja se jednom samo potrošaču učini nepoštenom i preko regulatora koji je nadležan za banke pokrene kolektivnu tužbu i uspije u svom tužbenom zahtjevu, nakon pravomoćnosti te presude sve banke, bez obzira što je tužena samo jedna, sve banke će morati iz sličnih potrošačkih ugovora, odnosno ugovora o potrošačkom kreditu ukloniti takvu odredbu za koju je sud pravomoćno utvrdio da predstavlja nepoštenu poslovnu praksu. Isto tako, nastojali smo pobliže definirati i temeljem širokog zahtjeva naših potrošača isticanje maloprodajne cijene kao i cijene za jedinicu mjere proizvoda, odnosno usluga koja se pruža na način da ta maloprodajna cijena bude istaknuta i na polici i na proizvodu ukoliko je to moguće. Naravno, imamo niz proizvoda koji su presitni da bi se na njima isticala maloprodajna cijena, kao što imamo i niz proizvoda koji zbog svojeg čuvanja tehnički ne mogu izdržati naljepnicu na kojoj je cijena jer se primjerice radi o hlađenim proizvodima koji se u rashladnim vitrinama, odnosno u ledenicama odljepljuju usred načina na koji se te stvari čuvaju. U dogovoru sa Gospodarskom komorom, sa Obrtničkom komorom kao i sa nevladinim udrugama napraviti ćemo pravilnik gdje ćemo vrlo jasno precizirati koji su to proizvodi, koja je to paleta proizvoda, asortiman na koje ćemo isticati maloprodajne cijene. Uvijek pojedinačno, a na kojima će cijena biti istaknuta na drugi način isključivo zbog načina na koji se ti proizvodi čuvaju, odnosno zbog njegove veličine. Isto tako, napravili smo i jedno sadržajno usklađivanje odredbi članka 5. vezana za materijalne nedostatke na proizvodu kao i jamstvo za ispravnost prodane stvari. Proveli smo usklađivanje u tom segmentu sa direktivom Europske unije i napravili jasniju poveznicu sa Zakonom o obveznim odnosima vezano uz pitanje jamstva. Međutim, tu se otvara jedno pitanje, a to je rok unutar kojeg se mora popraviti, odnosno zamijeniti određeni proizvod, ukoliko potrošač vidi da se radi o kvaru, odnosno da se radi o mani na proizvodu. Dugo smo se mučili tim rokom, ostavili smo razumni rok jer naprosto praksa pokazuje da tehnička zahtjevnost zamjene, odnosno popravka pojedinih proizvoda naprosto ne može biti generički rješiva za apsolutno sve proizvode koje treba u jednom trenutku popravljati u našim domaćinstvima, odnosno na našim parkiralištima ako se radi o automobilima. Isto tako, napravili smo intervencije vezano za obavijest o proizvodu i u tom segmentu i dalje činimo informaciju o proizvodu dostupno našim potrošačima i zadovoljstvo mi je što mogu reći da smo upravo u suradnji sa nevladinim udrugama za zaštitu potrošača izborili prijelazno razdoblje za zadržavanje zemlje podrijetla koja će se i dalje isticati na proizvodima u Republici Hrvatskoj. Odredili smo i kaznu za trgovca koji nema istaknutu obavijest o proizvodu. Ona sada iznosi 100 tisuća kuna. Naime, do sada je bila 200 tisuća kuna, međutim u praksi se pokazalo da je ona teško naplativa, pogotovo u postojećim uvjetima otežanih poslovanja trgovca u uvjetima današnje okolnosti gospodarske krize. Isto tako, utvrđujemo dalje i način rada savjetovališta za zaštitu potrošača. U sva četiri osnovana savjetovališta, danas je trenutno na poslovima informiranja javnosti i pružanja pomoći potrošačima zaposleno ukupno 9 suradnika. Sredstva za rad savjetovališta su osigurana iz našeg proračuna i dalje predviđamo mogućnost sufinanciranja rada savjetovališta, ali isto tako tražimo i od lokalne zajednice da sudjeluje u sufinanciranju rada savjetovališta. Bilo je dosta izmjena, neke su nomotehničke, neke su uistinu suštinske naravi. Vrši se daljnje usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije. Mislimo da, evo ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o zaštiti potrošača dovodi do jednog koraka više, do jedne stepenice više u standardu zaštite potrošača, neovisno o tome što se radi o Zakonu koji se usklađuje sa pravnom stečevinom Europske unije. Ono što je najbitnije, da naši potrošači i ovim izmjenama i dopunama prepoznaju zaštitu svojih prava, odnosno širinu i načine i moduse zaštite njihovih prava putem sudova, odnosno putem Državnog inspektorata. U tom segmentu, nadajući se da ste imali dovoljno vremena za proučavanje ovog zakona, ja vam se zahvaljujem na pažnji i naravno stojim otvorena za sva vaša pitanja. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovana gospođo državna tajnice sa suradnicama, štovane gospođe i gospodo zastupnici. Nepregledan je niz robe sumnjive kvalitete na policama naših trgovina, od čokolade i deterdženata pa do računala i automobila. Okrutna je činjenica da većina proizvoda uvezena u našu zemlju nije jednake kvalitete kao u zapadnim tržištima. Možda baš ona paradigmatična priča o deterdžentu odlično ilustrira činjenicu kako nam liberalni kapitalizam sa zapada svašta može podvaliti i tako zakomplicirati život, a u nekim slučajevima čak i ugroziti. Evo, čak je i Vlada u ocjeni stanja prilikom donošenja ovog zakona naglasila da svijest trgovaca u državama članicama Europske unije je na višoj razini nego u Republici Hrvatskoj. Pa tako danas u Jutarnjem listu čitamo da se u pojedinim gradovima su se formirale prave gerilske organizacije potrošača koje provjeravaju kvalitetu usluga koje mogu dobiti na tržištu, da li se izdaju računi itd. A ne usuđuju se djelovati javno upravo zbog pritisaka koje mogu doći i do vrlo velikih posljedica. Međutim, čak i hrvatski potrošač ostane u šoku kada shvati da ga se tretira kao manje vrijednog, odnosno kao potrošača drugog reda. Strašno je i što se to odnosi na cijelu državu, pa kada se na zapadu uvriježi da roba koja se izvozi u Hrvatskoj ima etiketu "dobro za Hrvatsku". To za sobom povlači mnoga pitanja zbog kojih su ljudi u prošlosti čak išli i u Domovinski rat i bili spremni ginuti. Da je Ariel deterdžent daleko lošije kvalitete od zapadnjačkog, potvrdili su na posljetku i kemijski stručnjaci, a priznao je i Zagrebački općinski sud. Hvale je vrijedna činjenica da mi imamo dobru infrastrukturu kvalitete i dobro osposobljene laboratorije, ispitne laboratorije, akreditirane laboratorije koje mogu činiti analize po narudžbi proizvođača ili po službenoj dužnosti. To je primjerice Zavod za javno zdravstvo kao i mnogi drugi akreditirani laboratoriji. No međutim, oni nemaju niti obvezu niti dopuštenje javno objavljivati rezultate do kojih su došli. Svjedoci smo svakodnevnih prijevara potrošača koje se odvijaju u našoj najbližoj okolici pa čak i preko javnih medija koji se financiraju od strane poreznih obveznika, primjerice HRT. I javni mediji televizije reklamiraju nadrilječništvo, čudotvorne preparate za mršavljenje, prodaju čudotvorni talisman za sreću, nuđenje kredita i inih financijskih usluga po banderama i tramvajskim stanicama a da se zapravo nismo zapitali što to radi državna vlast i financijska inspekcija jer se olako odriče i dobrog dijela potencijalnog poreza. Nadalje, u uvjetima krize i teškog života kada mnogi očajnici gurnuti do ruba pribjegavaju ne samo alkoholu nego i kocki ne nalazimo kao što je to primjer u razvijenim zemljama zapadne demokracije upozorenja na kockarskim aparatima ili lutrijama koliko su zapravo minimalne i nevjerojatno male mogućnosti ikakvog dobitka. Postupak implementacija odnosno provedbe dijela pravne stečevine Europske unije u području zaštite potrošača u hrvatski pravni sustav preuzimanjem europskih pravila ponašanja svih sudionika na tržištu je uspostava sustava zaštite potrošača započela je donošenjem Zakona o zaštiti potrošača godine 2003. i to je bio temeljni zakon kojim se štite prava potrošača. Tim je zakonom Republika Hrvatska svojim građanima osigurala određenu zaštitu njihovih prava i interesa prilikom kupnje proizvoda i usluga. Međutim, u trenutku donošenja tog zakona direktiva o nepoštenoj poslovnoj praksi je bila potpuno nova i kao takva nije ju bilo moguće ugraditi u zakonodavstva većine država članica Europske unije pa niti u ovaj Zakon o zaštiti potrošača kojeg je donijela koalicijska Račanova Vlada godine 2003. Nije stoga čudno što su identificirani određeni problemi i određena područja u okviru tog važećeg zakona te ga je bilo potrebno dodatno uskladiti a što se posebice odnosi na odredbe zakona koji određuju kolektivnu zaštitu potrošača, nepoštenu poslovnu praksu, prodaju financijskih usluga na daljinu, time shering uopće prodaju na daljinu i još neke druge segmente. Nažalost, u mnogim je segmentima ovaj prijedlog koji je pred nama lošiji za potrošače od dosadašnjeg zakona jer predlagač svjesno primjerice ostavlja mogućnost da maloprodajna cijena ne mora biti napisana na proizvodu ili ambalaži ako je napisana na prodajnom mjestu odnosno polici. To je korak unazad što je vidljivo iz starog zakona članak 8. stavak 8. a svjedoci smo kako to u praksi izgleda, tamo odete u neki diskont, postoje proizvodi na policama, ispod njega ne možeš niti u ludilu pronaći koja se ceduljica odnosi na koji konkretni proizvod. Prvo zato što nije sustavno posloženo, a drugo zato što su i te cijene često mikroskopskim slovima napisane pa onda čovjek mora imati sa sobom dalekozor ili barem povećalo. Uz to rješenje u ovom prijedlogu zakona je i u suprotnosti sa Direktivom 98/6 Europske zajednice iz 1998. godine koji zahtijeva da se cijena nalazi na proizvodu a eventualno jedinična cijena ne mora biti istaknuta ako se radi o nekakvoj rinfuzi itd. Vezano uz izradu zakona u ocjeni se također kaže da institut kolektivne zaštite potrošača će omogućiti pojedinim osobama koje imaju opravdani interes kolektivne zaštite da u svoje ime a u interesu svih potrošača primjerice Udruge za zaštitu potrošača podižu tužbe protiv onih trgovaca ili njihovih utrženja a čije je postupanje u suprotnosti s propisima zaštite potrošača. Čudno je stoga da se ovaj izuzetno važan zakon koji u pojedinim slučajevima može spasiti ljudske živote i sudbine donosi po hitnom postupku uz tek formalno sudjelovanje udruga koje su materijale dobile tek dan prije sastanka sa predstavnicima Vlade a usprkos tome što su po hitnom postupku svom internom razmotrili te materijale i proučile njihovi su prijedlozi mahom odbijeni. Tako primjerice od pedesetak prijedloga Saveza udruga potrošača nije usvojen praktički niti jedan. Zar se baš niti jedan od tih pedesetak prijedloga hrvatske udruge za zaštitu potrošača i Saveza udruga za zaštitu potrošača ne zavrjeđuje da uđe u ovaj zakon. Nažalost, ovaj Zakon o zaštiti potrošača je zakon kojim se više štite trgovci da ne bi imali suvišne troškove i da ne bi slučajno morali zaposliti pokojeg novog djelatnika i nezaposlenog građanina. Tako trgovci neće trebati stavljati cijene na prehrambene proizvode, deklaracije će i dalje biti nečitke i pisane malim slovima koja mogu pročitati samo državni inspektori a i oni vjerojatno uz pomoć povećala. Trgovac ne mora davati zateznu kamatu na akontaciju potrošača već se radi o kamati koju daje banka na oročenu štednju od tri mjeseca čime u biti trgovac efektivno ostvaruje dobit od 10%. Trgovcu se dopušta da u primjerenom roku popravi proizvod a nigdje u propisima nije naveden taj primjereni rok. To može biti i godinu dana ako trgovac tako uspije dokazati. Trgovac nije obvezan imati knjigu žalbe koja bi bila dokaz da je potrošač uputio žalbu a ne da se potrošač mora preporučenim pismom uz cijenu od 15-tak kuna žaliti da ga je primjerice blagajnik oštetio za 10 kuna. Na deklaraciji ili opisu proizvoda veličina slova istina bog ne smiju biti manja od 3 milimetra ali i 3 milimetra, to je prilično isto mikroskopski. Da bi se trebao također ovaj prijedlog zakona ne omogućava proširenje javnih usluga barem uslugama kao što su javna parkirališta, upravitelji zgrade, davatelji usluga kao što su banke itd. Ovaj zakon nije omogućio da se potrošačima naplaćuju usluge koje nisu izvršene nego se potrošaču, niti da se potrošaču ne može obustaviti javna usluga bez pravomoćne sudske presude. Tako potrošači kupuju neke usluge, primjer su prepaid kartice za mobitele koje imaju ograničeni rok trajanja. Ili ZET-ova karta za tramvaj ukoliko ju ne iskoristi do narednog poskupljenja ona više nije pravovaljana. Zakonodavac nije smogao snage poslušati udruge i primjerice zabraniti slanje oglasnih i promidžbenih poruka putem telefona, SMS-a, interneta i drugim sredstvima komunikacije ako to primitelj nije izričito odobrio kod organizacije koja mu se reklamira. I sad smo svjedoci da nas netko zove telefonom i nudi određene usluge, a da se pitaš pa kako su uopće došli do broja telefona i zašto ti nude ako nisi to se s time složio. Naime, svaki potrošač koji želi da mu se šalju promidžbene poruke to može i zatražiti. Pa tko voli nek' izvoli! Tako će tražiti one poruke koje ga interesiraju, a neće dobivati svakojako smeće i spamove. Ovim zakonom se ne sprječava da trgovac koji pruža unaprijed plaćenu uslugu ne smije ograničiti rok do koje se usluga treba iskoristiti. U smislu ovog zakona javnim uslugama se ne smatraju usluge javne i kabelske televizije, usluge javnih parkirališta i garaža, upravljanje zgradama, usluge koje davaju osiguravajuća društva itd. Ovaj zakon ne štiti potrošače od kvazi aukcijskih prodaja, budući da ne uvjetuje na artiklu isticanje cijene koja je bila prije aukcije i one poslije. Ovaj zakon ne štiti potrošača prilikom ugovaranja kupnje velikih proizvoda kao što su stanovi, automobili, opreme stanova. Jer sudionici kupoprodaje nisu u ravnopravnom položaju. Trgovac je potpuno zaštićen, dok je kupac potpuno nezaštićen. Svjedoci smo slučajeva da su ljudi uplatili stanove, a da stanovi nisu izgrađeni, pa se onda ti sudi godinama itd. itd. Štovane kolegice i kolege zastupnici, ne bismo se smjeli voditi logikom prilikom prihvaćanja ovog zakona “bolje išta nego ništa“ već bi ovaj zakon trebalo donijeti i u trećem čitanju. Trebalo bi ga supstancijalno preraditi, ali ovaj puta uz istinsko sudjelovanje i zaista pravi input od strane udruga za zaštitu potrošača koji su vjerojatno najpozvaniji da nas zaštite od loših roba i usluga na hrvatskom tržištu. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba HDZ-a, gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana gospođo državna tajnice sa suradnicama. Dakle, malo bi trebalo općenito možda porazgovarati o stanju prije i sada. Naime, sjetimo se do prije nekoliko godina ipak su potrošači bili ti koji su bili gotovo nezaštićeni i onda je krenula velika akcija koju normalno je poticala i Europska unija svojim direktivama, čitav niz direktiva koji direktno idu u korist potrošača. I na Ministarstvu gospodarstva stvorila se evo jedna vrlo jaka ekipa koja o tome brine i mislim da se danas potrošači osjećaju znatno zaštićeniji nego prije. Naime, sjetimo se također na sve moguće načine na koje su potrošači bili izigravani, varani. Događa se to i danas. Danas možda pričamo o recesiji, pričamo o stanju u trgovinama, pričamo o opstanku trgovina i mislim da trgovci već uzimaju za izgovor svoje loše stanje, manju prodaju i slično. I sad mi si sad možemo raditi što god hoćemo. Nestale su iz velikih trgovina, nestali su aparati za očitavanje kodova. Sjetimo se tu i tamo kada je koja kuća, nova velika robna kuća napravljena hodali su ljudi, pa tamo gdje nisu bili sigurni da je na polici možda neka kriva cijena, došli su, očitali. Tog više gotovo nema ili uopće nema. Dakle, i tu su malo zakinuti potrošači. Naime, potrošači inače, govorim ovo između, izborno vrijeme, su vjerojatno su sigurno najveća stranka ovdje, svi troše. I činjenica da o tom trebamo svi voditi brigu i normalno potrošače sačuvati. Pritom treba reći da su i brojni istaknuti pojedinci također pomogli osnivanju udruga. Evo, moram ovdje prije svega gospodina Iliju Rkmana spomenuti, gospođu Jadranku Kolarević našu kolegicu i u Povjerenstvu za odlučivanje o sukobu interesa koji su pritiskom evo i na Hrvatsku televiziju uspjeli zajedno sa ministarstvom napraviti to da se počela i jedna vrlo popularna i gledana emisija događati na televiziji. To je potrošački kod. Dakle, ljudi vrlo rado gledaju primjere na koje su ljudi, na koji su potrošači prevareni. Dakle, jedna dobra emisija i mislim da mnogi nakon te emisije su shvatili zapravo da trebaju nešto mijenjati kod načina kupovine. Naime, ovaj prijedlog zakona sigurno stvara u nama ipak osjećaj zadovoljstva jer vidimo da zakon ide u one detalje koji su možda, koji nisu bili definirani. I treba se za početak osvrnuti na uspostavu instituta kolektivne zaštite potrošača. Evo, tom kolektivnom zaštitom detaljnije se definira postupak zaštite kolektivnih interesa potrošača. Naime, ovakav se sustav kojim se štite potrošačka prava koristi i u državama članicama Europske unije. Jer potrebno je naglasiti da je svijest trgovaca u državama članicama Europske unije na takvoj razini da je većina situacija dovoljno da ovlaštene osobe trgovca upozore da se ponaša na nedozvoljen način što rezultira prestankom takvog ponašanja. Normalno je da i mi svi upozoravamo trgovce, da ih pitamo ovako ili onako, a oni odgovaraju pa vidite, pa imate cijene. Točno je što je malo prije kolega rekao da su cijene čitav niz cijena gusto stavljeni jedni pored drugih, gore, dole. Normalno da ima proizvoda koji se mogu obilježiti, koji se ne mogu obilježiti. Naime, sve više smo svjedoci da komadne robe, evo jedna velika kuća u Zagrebu, bar primjećujem jednostavno prodaje sad već na komade. Pa recimo ne znam hajde glavica kupusa komad ovaj, ovo ili ono. Dakle, ne znamo koliko je što teško, koliko je kilogram. Vidimo samo glavicu salate ili nešto slično toliko i toliko, mislim što svakako nije u redu jer ljudi ne mogu na taj način uopće uspoređivati cijene u odnosu na druge prodavače, ne mogu vidjeti kolika je ta cijena. Dakle, ovim kolektivnim interesom, zaštite kolektivnog interesa potrošača nema potrebe za pokretanjem sudskih postupaka, a to u svakom slučaju ide u koristi i trgovcima i potrošačima. Naime, znamo da je sud i tako i tako pretrpan, a dobrom voljom puno tog se može napraviti. Izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača predviđeno je prethodno pisano upozorenje trgovcu uz napomenu ako u određenom roku neprestane s takvim neprimjerenim ponašanjem, da će protiv njega biti pokrenuti postupak za kolektivu zaštitu potrošača. Isto tako, prije pokretanja ovog postupka, trgovcu se pruža i mogućnost mirenja pred centrom za mirenje. Dakle, ako će pojedini trgovci prethodno upozoreni i dalje neprimjereno se ponašati na način da krše potrošačka prava, protiv njih će se pred trgovačkim sudom pokrenuti postupak za kolektivnu zaštitu potrošača. Dakle, opet jasno preferiramo mirenje, preferiramo dobru volju, preferiramo i to da ako kupac kupi proizvod koji u tom trenutku ne odgovara, hajde kutiji, slici, deklaraciji i slično, da ipak trgovci zamjene proizvod, da mu vrate novac i slično, dakle da se ovdje izbjegnu sudski postupci. Iako izmjene i dopune Zakona o zaštiti potrošača propisuju pokretanje ovog postupka, naglasak bi trebao biti stavljen na prevenciju, odnosno trgovci bi trebali biti osvješteniji o potrošačkim pravima i svojim obvezama kao i odgovornosti za djelovanje na tržištu, što u konačnici ide u korist i jednima i drugima. Naime, svrha kolektivne zaštite potrošača je u tome da se presudom protiv određenog trgovca ili skupine trgovaca u korist jednog potrošača od neprimjerenog djelovanja trgovca štite svi potrošači, a svim trgovcima nalaže se zabrana takvog djelovanja prema potrošačima na tržištu. Jasno da ovdje treba naći mehanizam da se ostali trgovci upozore na ovakvu presudu i mislim da će to itekako pomoći kvalitetnijem trgovanju. Dinamičnost ovog područja kao i velika konkurencija na tržištu nažalost dovodi do toga da se pojedini trgovci u želji za što većim profitom ponašaju na nedozvoljeni način, odnosno njihova ponašanja sve više poprimaju obilježje nepoštene poslovne prakse. Ovim izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača takva ponašanja trgovaca jasno će biti definirana kroz odredbe o zavaravajućoj agresivnoj poslovnoj praksi te će biti i odgovarajuće sankcionirana putem inspekcijskog nadzora kao i kroz sudske postupke kolektivne zaštite potrošača na trgovačkom sudu. Osobno vjerujem da u ovoj konkurenciji, u ovoj situaciji u kojoj se trgovine nalaze da će itekako trgovci paziti da ne dođu na loš glas, ali velim, svako upozorenje će itekako dobro doći da eto, prestanu sa inovacijama varanja potrošača. Što se tiče isticanja cijena, ovdje treba posebno pohvaliti donošenje pravilnika kojim će se urediti isticanje maloprodajne cijene i cijene za jedinicu mjere. Naime, još od donošenja prvog Zakona o zaštiti potrošača iz 2003. godine, nastoje se pronaći odgovarajuća rješenja koja bi zadovoljila i potrošače i trgovce. U cilju bolje informiranosti potrošača u odnosu na cijenu proizvoda kojeg kupuje, ne želeći pritome trgovce opteretiti dodatnim troškovima te uvažavajući sve poteškoće koje danas imaju u ovom teškom razdoblju recesije, potrebno je pronaći najoptimalnije rješenje vezano uz obavezu isticanja cijene proizvoda kako za potrošače, tako i za trgovce. Dakle, temelji za donošenje ovog pravilnika u ovom zakonu postoji i držim da je upravo na taj način postignut željeni cilj, a to je optimalno rješenje vezano za isticanje cijena. Naime, znamo svi iz prakse, pored onog što sam rekao da se roba počinje prodavati na komade, da nije moguće staviti cijenu na smrznuti proizvod, zatim na vrlo sitne proizvode. Naime, mi kad govorimo o malo, svi nekako gledamo na velike robne kuće jer tamo najčešće hodamo s kolicima, ali postoji čitav niz malih prodavaonica gdje sitni proizvodi nisu upakirani u veće vrećice s kodovima i tamo se daleko teže snalazimo nego velim u ovim robnim kućama i tu je potrebno stvarno transparentno isticanje cijena. Jer normalno, na smrznutom proizvodu cijena se odlijepi. Posljedica je ta da potrošač ne zna koliko proizvod košta, a slično je i kod pekarskih proizvoda. Često i u pekarnicama vidimo da je jedna cijena dolje, a drugi kruh gore, da piše bijeli kruh, a ne znam, gore je raženi kruh ili nešto slično i onda trgovci moraju objašnjavati, e znate, nismo imali mjesta na ovoj polici pa smo stavili na ovu policu. Dakle, postoji bezbroj načina. Isticanjem cijene za jedinicu mjere, u ovom slučaju je cijena recimo za, evo primjer, ne znam jedan kilogram keksa. Trebalo bi biti svagdje u kilogramima, međutim, mi imamo negdje proizvode koji imaju 25 dekagrama, 37,5 dekagrama, dakle razne proizvode i vi ne možete vidjeti na njima koliko košta kilogram tih proizvoda. Dakle, usporedbom različitih pakiranja to je nemoguće. Ako imate sve češće da se kvalitetniji suhomesnati proizvodi ističu po 10 dekagrama. Dakle, ljudi ne znaju da li je riječ o kilogramu, da li je riječ o 10 dekagrama nečega, dakle i tu bi trebala biti svakako cijena i u kilogramima. To možete vidjeti po onim silnim papirima koje dobivamo svaki dan u kuću. Isto tako, kad se radi o samom provođenju zakona, predlagatelj je izvršio izmjenu članka 147. kojim bi inspektor nakon izvršenog nadzora i utvrđivanja povreda odredaba ovog zakona mogao izdati rješenja i na taj način omogućiti trgovcu da u roku od 8 dana ispravi nedostatak. U dvogodišnjoj primjeni važećeg zakona, uočena je i sve raširenija pojava od strane pojedinih trgovaca, čak i namjernog izigravanja ovakvih zakonskih odredaba i korištenja ove pogodnosti nesankcioniranja, što je u konačnici nepovoljno utjecalo na odgovarajuću zaštitu prava potrošača. Upravo zbog toga predložena je izmjena na način da se trgovca koji posluje u istom prodajnom objektu ili mjestu i to samo ako se radi o prekršajima manjeg gospodarskog značaja, odnosno koji su manje štetni za kršenje potrošačkih prava i kada ih trgovac počini prvi put, ne sankcionira odmah, već mu se pruža prilika da tu nepravilnost potpuni. U tim slučajevima, trgovca bi se prekršajno sankcioniralo u ponovljenim prekršajima. Međutim, ovakva pogodnost trgovcu može biti omogućena samo jednom u roku 12 mjeseci, što znači da ne mogu se svaki čast kršiti prava i reći ja evo nisam znao. Dakle, trgovac može jedanput nešto pokušati ili napraviti da tako kažem iz nehata ali u roku 12 mjeseci to ne smije ponoviti. S obzirom na intenciju da se sukladno europskoj praksi vrlo restriktivno kažnjavaju trgovci koji namjerno krše zakonske obveze polazi se od stajališta pojačane prevencije samo za one trgovce koji zbog svoje needuciranosti krše zakonske odredbe i pruža im se prilika da nedostatak isprave te ih se sankcionira tek u ponovljenim prekršajima. Zaključno, dakle klub će normalno prihvatiti ovaj zakon i mislim da će donošenje ovog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača zaštita potrošača Republike Hrvatske biti na još višoj razini s namjerom da hrvatski potrošači uživaju sva prava kao i potrošači Europske unije. Ovdje još jedanput moram pohvaliti ekipu iz Ministarstva gospodarstva koja je zajedno sa suradnicima iz drugih ministarstava je organizirala 2007. godinu potrošača. Evo, imao sam čast isto biti u tom odboru. Mislim da je puno dobiveno, da je u svim medijima to itekako lijepo prezentirano i da su zapravo i na taj način i naši potrošači mogu reći itekako osviješteni da znadu kome se treba obratiti kada su eventualno zakinuti. Hvala vam.
Hvala. Gospođa Tamara Obradović Mazal državna tajnica. Izvolite.
Hvala lijepa. Vjerujem da ste svi a koliko sam uspjela vidjeti mailing listu svi klubovi u Saboru su dobili identičnu peticiju odnosno prijedlog onih pitanja koje konkretno udruge žele i na ovakav način da nađu svoje mjesto u Zakonu o zaštiti potrošača. Pa evo, koristim prigodu malo razjasniti i neke pojmove a i načine na koje smo pa i ova pitanja uredili zakonom i zašto upravo na taj način. Spomenuli ste maloprodajnu cijenu koja mora biti na svakom proizvodu točka. Dakle, originalni zahtjev Hrvatske udruge za zaštitu potrošača jest da cijena maloprodajna bude na svakom proizvodu točka. Što to znači? Evo primjerice, moram priznati da prirodne znanosti nisu moj background ali mogu zamisliti da jedna ovakva boca da ne reklamiramo nepotrebno koja stoji u rashladnoj vitrini se pretpostavljam vlaži. Maloprodajna cijena koja se lijepi na ovu ambalažu odljepljuje se u roku od nekoliko sekunda, minuta, ja sigurno griješim ali barem što se tiče minutaže, međutim onda se odljepljuje. Staviti maloprodajnu cijenu na svaku pojedinačnu bocu kao i na svako jaje ili ne daj Bože na svaki komad kruha. Ideja da mi netko proda kruh koji na sebi ima nešto nalijepljeno je nešto što ja definitivno preskačem u startu. Što se tiče komadne cijene evo jedan primjer iz života. Pelene dolaze u različitim pakiranjima, različiti proizvođači pa čak i isti proizvođač ima različita pakiranja za pojedine modele pelena. Imate pakiranja 54, 44 i sa 66. I ne možete napraviti realnu usporedbu cijene između tih pakiranja pelena. Zato postoji komadna odnosno jedinična cijena i vi vidite da jedna pelena ustvari košta 2 kune, druga pelena će za taj uzrast djeteta koštati 1,90 i upravo to je regulirano ovim zakonom da čak i kada isti proizvod dođe u različitim pakiranjima, da vi na osnovu jedinice cijene za svaki pojedini proizvod imate tu još dodatnu mogućnost komparirati a ne sami izračunavati cijenu proizvoda. Maloprodajna cijena na svakom proizvodu također znači da svaki proizvod koliko god malen bio, evo ja imam jedan tipično ženski proizvod, to je pinceta. Ona je malena, meni ne uspijeva omotati maloprodajnu cijenu na svaku pincetu jer one dolaze ovako rasute najčešće izvan nekog još dodatnog ambalažnog prostora. Ja ih fizički ne mogu namotati na pincetu. Zato smo pokušali u dogovoru sa svima, i sa nevladinim udrugama, sa Gospodarskom komorom, Obrtničkom komorom dogovoriti se, definirati podzakonskim aktom da je osnovna misao vodilja da svaki proizvod ima maloprodajnu cijenu točka tamo gdje je to naravno nemoguće zbog načina na koji se proizvod drži i čuva, odnosno obzirom na njegovu veličinu da se probamo orijentirati da ta cijena negdje vidljivo bude istaknuta na polici uz pripadajući proizvod. Dakle, namjera je zaista maksimalno dopustiti da potrošač bude informiran o cijeni i o pojedinačnoj odnosno komadnoj cijeni. Što se tiče akcije akcija nije isto što i sniženje i nije istina da kada uđete u dućan koji ima nešto na akciji da vi to ne vidite. Ti proizvodi po sadašnjem zakonu moraju biti posebno izdvojeni, na njima mora biti posebna oznaka koja ukazuje na akciju i u lecima koje vam trgovci daju mora se posebno na tim lecima označiti da se radi o akciji. Dakle, u ovom trenutku je apsolutno nemoguće da uđete u dućan i da proizvodi koji su na akciji nisu jasno istaknuti. To je već sada danas u praksi, a kada je sniženje, akcija nije sniženje, tada na svakom proizvodu imate cijenu koja je bila prije sniženja i cijenu koja je danas na sniženju za onoliko postotaka umanjenja koliko sniženje iznosi a izdvojeni proizvodi na akciji iznad sebe imaju oznaku, imaju cijenu za tu akciju i to je vrlo jasno vidljivo. Inače, gospodin Markovinović se osvrnuo na evoluciju zaštite potrošača što prije nije bilo moguće a što je danas moguće. Prije nije bilo moguće vratiti proizvod koji ste kupili na sniženju ukoliko ste vidjeli da on ima neku manu. Meni i mom suprugu se dogodilo za vikend da smo kupili odijelo, da je to odijelo bilo na sniženju, da je ono imalo oštećenje i mi smo ga mogli vratiti u roku od 15 minuta jer nam je otprilike toliko trebalo da primijetimo da odijelo ima grešku. To niste mogli zamisliti prije nekoliko godina. Takvu situaciju jednostavno niste imali, ljudi su na sniženju znali kupiti proizvod, taj proizvod je znao imati grešku i samo zato što je na sniženju se nije mogao vratiti. Takve danas situacije nemate, evo ja sam to iskusila na vlastitoj koži a zahvaljujući naravno velikim djelom i ovim što radimo. Što se tiče razumnog roka neću se osvrnuti na apsolutno sve, vjerujem da ću još kasnije imati priliku. Ovo što se tiče razumnog roka. Ima stvari koje se daju popraviti u roku od jednog sata, ima stvari koje se daju popraviti u roku od pet dana, međutim ima tehnički zahtjevnih stvari koje se ne mogu popraviti u petnaest dana pogotovo ako cijeli dobavni tok rezervnog dijela mora doći negdje čak i sa drugog kontinenta. Ako stavimo jedinstveni rok za apsolutno sve proizvode imat ćete dvije apsurdne situacije. Prva je da se neće to moći održati uopće zato što će dobavni pravac rezervnog dijela i način njegovog osiguravanja naprosto trajati predugo. S druge strane, imat ćete za jednostavne popravke apsurdnu situaciju gdje nešto što se može ukloniti kao mana proizvoda u roku od pet sati ili jednog dana trgovac će možda čekati do onog apsolutno zadnjeg petnaestog dana da bi to napravio. Niti razumni rok nije rješenje samo po sebi najidealnije. Međutim, imati rješenje gdje za apsolutno tehnički zahtjevne proizvode odrediti rok od 15 dana zapravo je neodrživo. Zapravo u razgovorima sa serviserima, u razgovorima sa ljudima koji svaki dan prolaze tu situaciju neizgledna je situacija da se takvi proizvodi poprave u roku od 15 dana. Dakle, jedan fiksni rok za apsolutno zajednički nazivnik svih proizvoda je gotovo nemoguće utvrditi. Nekoliko stvari koje ste naveli ulazi u dio koji se tiče Zakona o komunalnom gospodarstvu. Isto tako i određivanja tarife temeljem jedinice lokalne samouprave. Ovaj zakon taj dio naprosto ne može riješiti. Međutim, evo u nastavku rasprave ja sam sigurna da će se pružiti mogućnost da odgovorim i na taj dio. Zahvaljujem na pažnji i nadam se da su ove informacije malo pomogle razjasniti određene pojmove. Hvala.
Hvala. Obavještavam klubove da bi glasovanje o prijeđenim točkama dnevnog reda bilo danas u 13,00 sati. A budući da nećemo imati sljedeći tjedan sjednicu, onda molim vas da osiguramo da ipak izglasamo ovaj prijeđeni dio dnevnog reda. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Imamo Zakon o trgovini, a moramo popravljati Zakon o zaštiti potrošača. Kako nas je krenulo, s obzirom da u Hrvatskoj imamo Zakon o privatnim detektivima vjerojatno ćemo ubrzo morati donijeti Zakon o zaštiti od privatnih detektiva naročito onih iz Njemačke. Vjerojatno će Hrvatski helsinški odbor pomno proučiti ovu situaciju, pa predložiti nekakve iskorake u tom smjeru. Ja ću u svojoj raspravi o ovim izmjenama Zakona o zaštiti potrošača ujedno i obrazložiti nekoliko svojih amandmana koje sam podnio. Smatram da su oni izuzetno važni, pa zavisno o očitovanju amandmana ću donijeti odluku da li ću podržati prijedlog zakona ili ne. Prva moja primjedba odnosi se na članak 2. izmjena, odnosno obavezu trgovca da po izboru potrošača proizvod koji ima nedostatke popravi, zamijeni, vrati novac. I slažem se da određivanje roka od x dana 80, 15 i 20 u nekim slučajevima je moguće, u nekima ne. Ali je moguće nešto drugo. Naime, obaveza trgovca da zamijeni neispravni proizvod je uvijek prva obaveza koja bi trebala biti prisutna. U postojećem zakonu to tako i je. Potrošač je mogao odabrati da zatraži od trgovca da zamijene neispravni proizvod. 90% slučajeva trgovci se pozivaju na jamstveni rok i šalju proizvode na popravak. Međutim, ono što u zakonu nema, a što bi bilo izuzetno dobro, a državna tajnica će to sigurno prihvatiti kao dobru poslovnu praksu naročito u članicama Europske unije i to, da je u slučaju kada trgovac proizvod šalje na popravak dužan potrošaču dati zamjenski proizvod. Ako je mobitel neispravan i šalješ ga na popravak daj mi drugi. Ako je auto neispravan šalješ ga na popravak i naručuješ rezervne dijelove, za to vrijeme mi daj zamjenski auto. Upravo ta obaveza trgovca prema potrošaču je utjecala i na promjenu brzine i skrb trgovca o tome da što prije i kvalitetnije popravi neispravan proizvod kojega je podvalio potrošač. Dakle, kad govorimo o rokovima otklanjanja nedostataka onda taj rok ima funkciju u smislu toga da se trgovac obaveže na davanje zamjenskog proizvoda ako je išao na popravak. I to je u Europskoj uniji uobičajeno. Drugo je članak 6. izmjena i dopuna koji se odnosi na cijenu proizvoda. Ja znam da recimo na čavle ne možete staviti etikete s cijenom koliko košta kila ili komad ne samo pincete. Ima dakle niz proizvoda koji se prodaju u rasutom stanju. Nekad smo to u školi zvali proizvodi u rasutom stanju. Ne znam kak' se to sad zove. Ali definicija obaveze stavljanja cijene na proizvod je uvijek izuzimao rasuto stanje ili proizvode koji se prodaju u rasutom stanju, pa to i danas može ostati. Ali interesantno je da čak i Direktiva 98/6 EZ iz '98. to regulira za područje Europske unije. Ali da europski pregovarači kada nove članice ulaze u Europu koje masovno uvoze posebice prehrambene artikle prema tim novim članicama imaju nekakve druge kriterije i mjerila. A ovaj problem isticanja cijena na proizvodu je najaktualniji u prehrambenom dijelu. Tekstil, obuća, tehnička sredstva tu su daleko manji problemi. Dakle, smatram da odredba o isticanju cijene na proizvodu mora biti pravilo uz izuzetak robe koja je u rasutom stanju gdje to naprosto nije moguće napraviti. Treća moja primjedba odnosi se na članak 9. izmjena a koja govori o obavijesti o proizvodu. Ove izmjene predviđaju promjenu članka 17. i brisanje postojećeg članka 18. u zakonu koji je definirao obavijest o proizvodu koji se nalazi na proizvodu ili obavijest o proizvodu koji prati proizvod. To nije jedno te isto. Postoji obavijest koja je odštampana na proizvodu ili obavijest o proizvodu može biti u tiskanom letkiću, papiriću, bilo kako drugačije koje se daje potrošaču kad taj proizvod kupi. Po ovim izmjenama obavijest o proizvodu po meni nije dovoljno dobro definirana i kad bih bio bezobrazan rekao bih da fali još samo jedna odredba, da u zakonu piše da obavijest o proizvodu uvezenih iz Europske unije u Hrvatsku ne smije biti čitljiva, a sačuvaj Bože napisana na hrvatskom jeziku. Zašto? Obavezno pomagalo starijih potrošača od dana stupanja na snagu ovog zakona kad idu u shoping mora biti povećalo, barem povećalo, jer bez povećala nećete moći pročitat sastav, sadržaj niti rok upotrebe, pa ni zemlju porijekla ni jednog proizvoda koji dolazi s područja Europske unije gdje su pravi maheri koji proizvode robu koja nije namijenjena njihovom tržištu, nego posebno proizvode, pakiraju i opremaju proizvode za tržište izvan Europske unije. Ja naprosto ne mogu razumjeti kakav je to zahtjev pregovarača Europske komisije da od Hrvatske traže brisanje odredbe ili takve odredbe koji neće biti obvezatni obavijest o proizvodu ispisati na hrvatskom jeziku, a da se može pročitat. Štite interese svojih proizvođača i trgovaca, da budem odmah jasan. Postoji i odredba u članku 6. izmjena i dopuna da trgovac cijenu mora istaknuti tako da ne oštećuje proizvod i to je dobra odredba jer doista ponekad etiketa i naljepnica može oštetiti proizvod, ali ljubazno bih molio, poslovna praksa naših trgovaca je da naljepnica s cijenom obavezno, naročito na prehrambenim proizvodima ide na onaj dio obavijesti o proizvodu gdje piše rok uporabe do, dvije točke i sad ide naljepnica s cijenom, da ne oštećuje proizvod i obavijest o proizvodu. Moram priznati da sam zaboravio taj amandman napisat, zaboravio sam gospođo državna tajnice. Dobro ste ovaj put prošli, ali ima vremena da ga netko na brzinu napiše. Evo, kolega Dorić možda preuzme. Upravo to da se prikrije do kada vrijedi proizvod je bezobrazna praksa naših trgovaca. Nadalje, predlažem uvođenje sankcije prema trgovcima koji potrošače maltretiraju s adresiranim ili posebice neadresiranim štampanim materijalom koji je zakonom zabranjen, ali nije bio sankcioniran, nadam se da ćete to prihvatiti. I završavam sljedećim, u Hrvatskoj postoje 4, 5 pravobranitelja i petnaestak agencija. Kroz njih štitimo različite kategorije građana ili dijelova društva. U Hrvatskoj ima 4,5 milijuna potrošača, to je najbrojnija skupina zainteresirana za ovo područje i smatram da Hrvatska treba osnovati agenciju za zaštitu potrošača, dati joj isti značaj kao i ostalim agencijama sa barem 4 regionalna ureda jer smo turistička zemlja u kojoj godišnje dolazi 2, 3 milijuna građana i zemalja gdje je sasvim normalno da 24 sata na dan 365 dana u godini potrošač besplatnim telefonskim pozivom dobije savjet, uputu, adresu mogućeg prigovora, pritužbe i način rješavanja eventualnog spora s trgovcem. Drugo, ako ne zbog njih, a onda zbog građana Hrvatske mislim da ova odredba da će udruge za zaštitu potrošača osnivati savjetovališta koja će se financirati iz državnog proračuna nije dobra, neće dati rezultate, isto kao i postojeća savjetovališta su ostala tako anonimna i tajna, da ne vjerujem da je 10 građanina uspjelo do njih doći i bilo kakvu pomoć od njih dobiti. Dakle, uz ovaj propust bitnog amandmana da se cijenom ne smije prikrivati rok upotrebe na deklaraciji o proizvodu, ostale amandmane koje sam dao, a vjerojatno će biti još nekih drugih odlučiti će o mom glasu za ili protiv. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Na redu je za raspravu zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepo poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Zaštita potrošača, taj pojam kod nas je uveden još, odnosno sada već daleke 2003. godine. Međutim kako vrijeme napreduje, zaštita potrošača nije bolja zato što su trgovci sve agresivniji, a država im sve više popušta. Odnosno, ne sankcionira se sve ono što i postojeći zakon je do sada predviđao. Zašto je to tako? Zato što država i kroz ovaj primjer pokazuje da je slaba prema jakima, a jaka prema slabima. Mudra država štiti potrošače jer su potrošači svi i na taj način vrlo jednostavno omogućava prije svega i udrugama koje se bave ovom problematikom da odigraju za nju jako važnu i prevažnu, ja bih rekla najvažniju ulogu, a to je socijalnu ulogu, pogotovo kod siromašnijeg dijela stanovništva koji odvaja počesto veliki dio svog primanja da bi mogao kupiti neki proizvod. I što onda kupi? Kod nas pitanje zaštite potrošača, ja bih rekla da je puno važnije nego i u razvijenim zemljama, pa i u Europskoj uniji gdje je zaštita potrošača itekako razvijena. Zbog čega? Zato što smo mi danas društvo koje gotovo ništa ne proizvodi, nego sve uvozi. A što uvozi? Mi bi u Dalmaciji rekli škovace. I država nas od toga ne štiti. Ona mora biti prva membrana da takvi, to je najbolja zaštita potrošača, da takvo smeće ne ulazi uopće u Hrvatsku, da imam šengensku granicu za te proizvode. Ali kod nas dopiru ti proizvodi koje ne možete niti, i takve kvalitete koje ne možete naći u Europskoj uniji. I zbog čega je to tako? Tobože, neka ima naš narod, naši građani pa neka biraju jeftinije proizvode, skuplje, odnosno roba za svaki džep. Štetni proizvodi, ma kako bili jeftini su preskupi. Nismo toliko bogati da kupujemo takvu zaista bolf robu, takvo doslovno smeće. Tu država ništa ne čini. To su proizvodi koji su štetni i opasni za zdravlje, a posljedice toga ne snosi ni takav trgovac, ni uvoznik, ni proizvođač, nego sve te posljedice kasnije padaju na teret našeg građanina, odnosno i same vlasti koja onda, odnosno i našeg zdravstva koje onda na takav način i osiromašuju naše fondove. Što onda u tom smislu učiniti? Prije svega, država ovdje treba imati velikog saveznika, vlast treba imat velikog saveznika u udrugama potrošača. Međutim, način na koji se donosio ovaj zakon govori i svjedoči da to predlagaču nije baš bilo stalo. Naime, udruge pa čak i oni predstavnici koji su bili sastavni dio odnosno učesnici radne skupine koja je pripremala ovaj zakon ne da nisu bili konzultirani nego sve ono što su rekli a oni najbolje znaju što tišti naše potrošače gotovo ništa nije bilo usvojeno. Čak prvotni prijedlog bila je takva nakana da potrošač nema pravo niti na zamjenu proizvoda, nešto što je kod nas već etablirano kad nismo znali šta je zaštita potrošača ali postojalo je u Zakonu o obveznim odnosima kao norma koja datira gotovo od kad postoje ugovorni odnosi od svojih prapočetaka. Tko to ima takav interes odnosno utjecaj na našeg predlagača tj. Vladu i zbog čega? Naime, od pedesetak prijedloga koje je Savez udruga za zaštitu potrošača Hrvatske samo je taj jedan jedini usvojen. Zar ostalih pedesetak su bili nevažni? Ključne stvari nisu usvojene. A zbog čega? Evo zbog čega. Zato što smo mi odjedanput gotovo preko noći postali društvo u kojem je tržište postalo novo božanstvo a trgovci bogovi. Trgovci samo i vlasnici trgovačkih lanaca gdje uoče u jedinici lokalne samouprave nikne lanac. Po svojem nahođenju ti novi kapitalistički baruni određuju cijenu rada pa onda po tim trgovačkim lancima rade uglavnom žene, to novo roblje 21. stoljeća. Inspektori rada su posve nemoćni da bi to suzbili i prodaju nam robu kakvu god hoće. Eto to su ti uzroci. Udruge se susreću sa velikim problemima kao i oni koji otkrivaju korupciju bilo pojedinci bilo udruge njihov život postaje pakao, ne onih na koje ukazuju nego oni koji su ukazali. Tako je i sa udrugama, kao da su kužni od njih bježe a nesmiljeni pritisak kad ukazuju na probleme se događa. Jedan od primjera koji mi je poznat jeste u zadarskoj udruzi „Potrošač“ gdje je čovjek morao dati i ostavku. Ne daju se nikakva sredstva niti jedinice lokalne samouprave daju adekvatna sredstva bar ne one koje su prepoznale ovu ulogu koja bi bila važna i za jedinice lokalne samouprave i za centralnu vlast. Evo vam primjer. Jedna Njemačka koja zna kako je to najbolje uložen novac jer rasterećuje njezine fondove štiti fiskus. U jednoj njemačkoj pokrajini njihovo savjetovalište za zaštitu potrošača dobiva godišnje 11 milijuna eura i ti su ljudi plaćeni. Kod nas je sve to na volonterskoj osnovi i govorim s kojim problemima se susreću ti ljudi. Oni su krenuli iz početka kada je 2003. godine donesen zakon s puno entuzijazma. Čak u početku se činilo da će te udruge i procvjetati, međutim susreli su se sa moćnicima, s kapitalom a država neće da zaštiti te slabe nego kažem ide in favorem tim koji krše ta prava i po postojećem zakonu i nalaze se uvijek opravdanja. Vidjeli smo sada i opravdanja ovdje da će s bočice skliznuti koji je ovako zorno prikazan, skliznuti će cijena pogotovo ako se bočica ohladi. Vidite, još dok sam bila mala našla sam kod svog nonota i none jednu knjigu, staru knjigu u koju je bila utisnuta cijena 100 dinara ili ne znam što je pisalo na njemu. Tako se i na bočici može otisnuti kao što i vrijeme punjenja tako i cijena ali to iziskuje nova sredstva molim vas za proizvođača ili trgovca a ne želimo ih ometati. Štitimo uvijek unaprijed. Inače, ovdje se obiluje mnogim opravdanjima zbog čega se ne ide u takvu jednu zaštitu. Isto tako i za kruh. Zar ne može biti vrećica papirnata pa na njoj cijena. Može, za sve ima načina samo ako ima volja. Ali prave volje da se zaštiti potrošač nema. Želi se samo figurirati i zaista neke poboljšice su napravljene ali one jednostavno zbog takvog stava neće biti ih moguće ni provesti jer se ne provodi ni ono što je postojeće u zakonu. Tako je udruga „Potrošač“ tražila da na svakoj maloprodajnoj cijeni bude cijena na svakom proizvodu. Tražili su da trgovac u jamstvenom roku popravi proizvod u maksimalnom roku od 15 dana koji potrošač se odluči na popravak. Kažete, dok dođe rezervi dio proći će puno vremena. Pa ako u tom roku ne može popraviti ili doći dio neka dade novi proizvod. Tražimo da se potrošačima javne usluge, to je udruga „Potrošač“ tražila mogu naplatiti samo prema stvarnoj potrošnji da svi troškovi budu iskazani po jedinici proizvoda. To se ne događa, pogotovo davatelji javnih usluga. Obračunavaju koliko god hoće i što god hoće, pa i naša Elektra i ostali. Kad je tko odgovarao za kazneno djelo protupravne naplate? Nikada, eventualno mali obrtnik odgovarao ako je više naplatio. Oni su se zabunili tobože. I gle čuda, uvijek se zabune na štetu potrošača. Prema tome, oni koji daju pogotovo javne usluge u ovom zakonu trebali bi se naći nešto što je postojalo prije puno kada se primjenjivao samo Zakon o obveznim odnosima a to je činjenica da nema prekida isporuka te usluge prije same sudske odluke. Sada se to onemogućava. I čitav niz imam pojedinačnih prigovora. Ovo nije za konačni prijedlog. Predlažemo da ide i ja osobno da ide u treće čitanje. Hvala lijepa.
Imamo jednu repliku i jedan ispravak netočnog navoda. Za repliku se javio kolega Lesar.
Kolegice Ingrid, samo uz malu napomenu drugo čitanje ovog zakona bi trebalo a ne treće jer ovo je hitni postupak ako se ne varam. … [[Upadica se ne čuje.]] Trebalo bi drugo čitanje ovog zakona a ne treće, ovo je hitni postupak. Ovo je prvo i drugo, znači trebalo bi ovo biti prvo pa onda drugo. Ali spomenuli ste udruge odnosno udruge za zaštitu potrošača. Ja moram iskazati svoje javno čuđenje kako nijedna od njih sve ove godine a posebice u trenutku izmjena i dopuna zakona nije reagirala upravo na onaj dio zakona koji je omogućavao maltretiranje potrošača od strane trgovaca sa štampanim materijalima adresiranim ili neadresiranim kad je ta situacija kod potrošača izazivala najveća protivljenja. Dakle, i ono telefonsko pozivanje kad te tri puta za vrijeme ručka dignu i prodaju posteljinu, da sad ne budem bezobrazan do kraja. Ali činjenica da mjesečno barem 20 kg otpada ti dostave pred vrata ili u poštanski sandučić ili na ogradu čak. Jer to je otpad. To je smeće koje mi potrošači moramo zbrinjavati na svoj trošak. Nije bila predviđena sankcija. A što je problem da na tim oglasnim materijalima ne možete naći ni broj telefona, niti drugo sredstvo komunikacije gdje bi protestirali. Pa naprosto nemaš kome poslat opomenu i reći čujte ljudi nemojte me više maltretirati. A s druge strane to je ekološki problem jer građani taj otpadni papir kasnije moraju zbrinuti nekamo s njim. Pa bi možda bilo dobro gospođo državna tajnice da razmislite i o tome da proizvođači adresiranog, odnosno neadresiranog štampanog materijala plaćaju porez na zaštitu okoliša, za zaštitu okoliša ako su već toliko bezobrazni i bahati. Proizvode ogromne količine tog materijala kojeg građani moraju zbrinjavati. Sve u cilju toga da ih destimuliraju da to rade. Hvala.
Odgovor na repliku, kolegica Marinović Antičević.
Kolega evo možda mali ispravak kada se radi o prvom i drugom čitanju, tj. hitni postupak, onda ja predlažem treće čitanje. Ali mi smo se razumjeli. U svakom slučaju ne bi trebalo donijeti ovakav zakon. Potpuno ste u pravu. I ovo je i udruga “Potrošač“ i predlagala. Ali na žalost to nije bilo usvojeno. I šta sada? Što ostaje potrošačima? Oni mogu podnijeti, podići sada po novom čak i kolektivnu tužbu. Ma to su mogli i po postojećem Zakonu o parničnom postupku koji smo mi promijenili 2003. godine. To se moglo učiniti i onda. Međutim, evo vidite što se sada događa po ovom zakonu. Sad će nastati velika zbrka, jer se primjenjuje i Zakon o obveznim odnosima, primjenjuje se i ovaj zakon, pa vidite u ovom slučaju koje su sankcije za nepostupanje po odluci suda. Da će tuženik, tj. taj trgovac biti kažnjen novčanom kaznom. Dakle, potrošač se tuži i što, koji je ishod toga. Da i ako bude kažnjen za nepoštivanje ta sredstva će ići u državni fiskus. Dakle, on se parniči za treći račun. Pa to je zaista previše kada se radi o zaštiti potrošača. On ne dobiva niti tu jednu novčanu satisfakciju za odugovlačenje. Apsolutno neprihvatljivo. Dakle, destimulira se uopće da ide u bilo kakav postupak ako do njega uopće i dođe.
Imamo ispravak netočnog navoda, zastupnik Markovinović.
Hvala gospođo potpredsjednice. Pa evo moram reći da je šteta što se ovako kvalitetan zakon donosi u neko među izborno vrijeme, jer onda je retorika sasvim drugačija. Čitav niz navoda dalo bi se ispraviti. Ja ću na brzinu probati. Recimo država popušta trgovcima velikim. Pa mislim uopće ne popušta velika. Sav ovaj zakon vrijedi i za velike i za male i mislim da dobro štititi kupce. Dalje veli, društvo koje ne proizvodi. Ma nije točno. Odite, pogledajte podjela nagrada, pogledajte malo firme, drvnu industriju koja je kvalitetno živnula stvarno. Pogledajte Končar, ovo, ono. Dakle, ja imam stotine proizvođača kod sebe koji vrlo kvalitetno proizvode. Država ništa ne čini da se uvozi smeće. Ma ne čine ni druge države. Odite van u velike robne kuće. U predvorju ćete naći sve ono što je i kod nas. Prema tome, ah. Cijena proizvoda bi morala biti na bočici. Znači, u cijeloj zemlji trebala bi biti ista cijena kod svih. Ma toga nema nigdje. To možemo raditi u zemljama koje su drugačije organizirane, nekakve vojne diktature i slično tamo jel' gdje će reć svima jednako. Dakle, ima bezbroj stvari koje ne bi trebalo ovdje prikazivati na ovaj način, jer mislim da ovaj zakon za razliku od vas mislim da štiti itekako kupce.
Prije nego što nastavimo sa raspravom obavještavam da je sukladno odredbama Poslovnika u 10,46 isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. A za raspravu je na redu zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege, evo dopustite samo nekoliko rečenica oko ovog zakona, iako ja njega vidim kao poboljšanje u odnosu na onaj prethodni. Činjenica je da je danas u Hrvatskoj situacija što se tiče potrošača nepovoljna, odnosno Hrvatska je još uvijek El Dorado kada treba uzeti pa nekada i nepošteno i nekvalitetnim proizvodom hrvatskim građanima novac iz džepa. Ovaj zakon ima poboljšanje u odnosu na onaj iz 2007. Ali u nekim dijelovima bih ga ja nazvao prije zakonom o zaštiti trgovaca, nego Zakonom o zaštiti potrošača. Neki su prije mene već o tome govorili, da ne spominjem posebno ponovo pravo na reklamaciju. Svi hrvatski građani barem oni koji su bili u prilici kupovati mobilne uređaje i aparate su se našli u situaciji da im jer to dosta brzo ide kako tehnologija napreduje svi smo mi promijenili pet, šest uređaja u životu. I svi smo bili svjedoci situacije kada, na nesreću zbog nekvalitete određenog proizvoda koji je bio dosta povoljan pa smo ga kupili je pokazao neku manu u roku pet, šest, sedam, deset dana. Ali onda smo bili u situaciji da operater koji nam je taj uređaj prodao ga nije htio zamijeniti, nego je to pravilo bilo u roku 3 dana, nego smo ga mogli ostaviti na servisu i onda čekati nekada i mjesecima da nam uređaj poprave. Znači to je situacija koja ne bi trebala biti pravilo i koja bi definitivno destimulirala nekvalitetnu robu koja dolazi danas u ovom segmentu u Hrvatsku. I kada bi se uvelo pravilo u zakonu da 90 dana vrijedi reklamacija, da u roku 3 mjeseca možete, a ne u roku od 3 dana zamijeniti nekvalitetan proizvod u tom slučaju bi vjerojatno roba bila i kvalitetnija, a potrošači samim time zaštićeniji. Ili drugi primjer. Tko se nije našao u situaciji da je kupovao automobil, stan ili bilo šta drugo, pa je morao dati polog jer je to takvo pravilo kod takve kupnje. Znači, kad kupujete automobil neki polog morate ostaviti. I onda najčešće se desi da vam nekad automobil ne bude isporučen u onom roku koji je prodavatelj garantirao, naravno ako nije u salonu, i s tim nikom ništa. Znači, u zakonu se doduše predviđa već i u onom 2007. da imate pravo na kamatu na taj novac. Ali ja iskreno ne znam niti jedan slučaj i smatram da bi to bila obaveza prodavatelja da obračuna odmah prilikom računa tu taj polog i da umanji konačni račun za proizvod. Zbog čega bi se morao kupac dokazivati, tražiti, izračunavati i na kraju krajeva kažem ja ni jedan slučaj još nisam susreo da je netko dobio kamatu na onaj polog koji je stajao tri, četiri, šest, nekada i godinu dana kod prodavatelja. To su stvari koje se čine na oko sitne, ali definitivno nisu sitne jer se tu radi o nekada i tisućama kuna. Ne bih tu spominjao ovo što je kolega Franić u svom uvodnom dijelu spominjao, a to je da će vam najčešće obračunati i da zakon predviđa da se obračuna samo prosječna, znači tromjesečna kamata koja je u banci na štednju, a ne zatezna kamata, kao što ćete vi platiti kada ne platite račun na vrijeme. Vama je kamata 17%, a građanin koji je dao polog iz kojeg se najčešće i financira poslovanje onoga tko je polog primio će dobiti 6, 7%. I kako je tu onda zaštićen potrošač? I zato kažem da bi ja u dijelu ovog zakona rekao da se tu radi o zakonu o zaštiti prodavatelja, odnosno trgovaca. Kažem da neke odredbe zakona su dobre, ali se ne provode. To je klasični hrvatski primjer. Imamo neki zakon, a onda ga ne provodimo u praksi. I nije definitivno zaštita potrošača zaživjela u praksi, to se vidi iz niz primjera. Prvo, informiranost naših građana o tome. Pa pola ovih stvari koje sada mi ovdje pričamo, 99% ljudi uopće ne zna da imaju pravo na njih i zato treba to ponavljati. Imate pravo dobiti kamatu ukoliko ste dali polog nakon što dobijete robu ili uslugu. Imate na to pravo, to svi hrvatski građani trebaju znati. Nema isplata takvog tipa. Neinformiranost građana je velika. Jedno istraživanje od prije otprilike godinu dana govori da 60% građana u Hrvatskoj uopće ne zna da imamo Zakon o zaštiti potrošača, a kamo li što u njemu piše. S druge strane, 60% hrvatskih građana želi naravno da bude detaljno upoznato kako bi se mogli i sami zaštititi. Pa ne očekujemo valjda da će o zaštiti potrošača najviše voditi računa trgovci, kao što je sad netko ovdje spomenuo. Pa neće trgovci, trgovci gledaju kako bi svoju zaštitu potaknuli, odnosno kako bi zaradili što više. Hrvatski građani će najbolje zaštititi sami sebe i zato treba inzistirati na što boljoj edukaciji građana kako bi znali koja su njihova prava. Tome ne govori u prilog da do danas imamo samo 4 savjetodavna centra u Hrvatskoj i tome ne govori u prilog ova anketa o kojoj sam malo prije rekao, 60% hrvatskih građana uopće ne zna da se u Hrvatskoj nalazi na djelu Zakon o zaštiti potrošača. A kad dolazimo do egzekucije, odnosno do one država koja bi trebala štititi potrošače, rezultati su još porazniji. Znači, imamo zakon, imamo inspekciju koja vrši nadzor, a rezultat je kao da nemamo ništa. Ja sam izvadio izvješće Državnog inspektorata za prošlu godinu u kojem se govori da je uz 32 tisuće nadzora koji su primijenjeni po ovom zakonu, vjerojatno kada ide u nadzor onda se obuhvati više zakona, pa je pod to potpalo i ova zaštita potrošača, 1500 je bilo na temelju prijave građana, ali od svega toga, znači utvrđeno je 6695 prekršaja od kojih 4873 prekršaja se odnosilo na ovu odredbu što smo malo prije spominjali oko cijene, deklaracije itd. Znači, postoji kršenje zakona. Ali, u svezi s time, podnijete su samo 874 ta optužna prijedloga. Znači, od 6695, 874 optužna prijedloga, 766 kazni je naplaćeno na mjestu počinjenja u iznosu, pazite sad ovaj iznos, 388 tisuća 700 kuna. U prosjeku, oko 500 kuna po prekršaju. Ja sam čitao zakon i za ovu, za kršenje ove odredbe je kazna od 10 tisuća do 100 tisuća kuna. A mi smo naplatili, odnosno inspektorat je naplatio 766 kazni i sve skupa 400 tisuća kuna od svih. Znači 500 kuna u prosjeku. Pa to je poruka trgovcima, kršite i dalje, boli vas briga. Netko tko ustanovi prvo od ovih 7 tisuća samo će ih 10% uopće doživjeti da plati kaznu, a i od ovih 10% će platiti simboličnu kaznu koja im se isplati da krše. Mogu raditi što god žele. I na kraju, htio bih reći da malo radimo na zaštiti potrošača, pogotovo bi rekao u dijelu koji je vezan za financijske usluge. Amerika sada trenutno ima u postupku zakon koji će zaštititi korisnike kreditnih kartica na način da im se obračunavaju, sad neću navesti, ima 5, 6 stvari koje su oni primijenili, ali su uočili da ljudi u ovoj recesijskoj godini teško žive i da će kreditne kartice biti sve više i više u opticaju. Zaštititi će da se plaćaju što manje kamate na usluge, da se produže rokovi plaćanja. Kod nas imamo nerijetko slučaj da dobijete račun za kreditnu karticu i onda ga morate platiti u roku 5, 10 dana, a najčešće vam je to vezano uz 5. u mjesecu, a znamo svi u Hrvatskoj kako će ove godine biti isplaćivane plaće i da ljudi neće imati novaca. Znači, razmišlja se i u tom segmentu u svijetu kako zaštiti svoje sugrađane, a da ne govorim o jednoj situaciji koja je mene frapirala. Jedna usluga dizanja gotovine na karticu se naplaćuje otprilike 6%. Jednomjesečna kamata je 6%. Ja mogu shvatiti da netko naplaćuje na kreditnu karticu naknadu koja je trošak usluge, 30 kuna, 40, 50 kuna jer ima nekih troškova i bankomata i banke i transakcijskih informacija, ali da plaćate 5% u jednom mjesecu ako dignete na bankomatu 2, 3 tisuće kuna, pa to je nevjerojatno. Ja uopće ne znam da li bi možda tu trebao i HNB reagirati. To je kamata koja je, ne znam uopće kako bi je nazvao. Znači, zaključno, zakon je napravio neke pomake. Ja bih isto predložio da ide u novo čitanje, inače ću biti suzdržan prilikom glasanja. A ono što bih posebno, protiv čega sam da se makne, naplaćivanje kazni od inspektorata. Inspektorat da dobro radi svoj posao, naplatio bi više kazni, ukoliko ne bi naplatio kaznu, mogao bi, neka se zatvori trgovina ako ne plati kaznu neko vrijeme, ali 7 tisuća, samo 10% da su uopće napravili prekršajnih kazni je ispod ikakve logike. I danas prebaciti to na sudstvo.
Kolega, vrijeme.
Evo, samo još jednu rečenicu, i danas prebaciti to na sudstvo kada znamo u kakvoj smo situaciji što se sudstva tiče, nema apsolutno nikakvog smisla. Treba uvesti reda, zakon imamo i treba samo pokazati volju. Hvala lijepo.
Imamo dvije replike. Prva replika, kolega Dragutin Lesar.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Maras, dvije teme, dvije stvari iz zakona ste našli koje su izuzetno važne, a to je da postojeća 4 savjetovališta koja su u Hrvatskoj bila osnovana, nadam se sva 4, nisu ispunila svoju funkciju i svrhu i ostala su anonimna. Oni su bili čak anonimniji od ove Agencije za sprječavanje pranja novca. I to je prava šteta da tu tri godine koje su iza nas ili dvije i pol njihovog funkcioniranja nismo stekli određeno iskustvo ili barem ja za njih ne znam koja bi nam bila osnov za temelje procjene da li ovo rješenje da savjetovališta u buduće osnivaju udruge a ne država. Drugi problem na koji ste s pravom ukazali to su premali broj i preblage sankcije koje su do sad bile izricane po postojećem zakonu i to je stara rak rana naših propisa odnosno djelovanja nadležnih inspektorata za sankcioniranje. I treće, iznijeli ste primjer naplate podizanja gotovine na kreditne kartice 6%. Ne znam da li gospođa državna tajnica zna, ja ću iznijeti jedan drugi primjer kako se zakida potrošače i građane. Radnici koji trebaju u firmu donijeti potvrdu o cijeni autobusne karte, dakle koliko košta autobusna karta autobusni prijevoznici ne naplaćuju u fiksnom iznosu 10, 20, 50, 100 kuna nego 5% od cijene karte. Dakle, izdaje potvrdu radniku koji mora kod poslodavca opravdati trošak prijevoza i naplaćuje trošak izdavanja potvrde zavisno od iznosa te karte za koju on traži potvrdu. Naprosto nevjerojatno. I to možete provjeriti možda čak i kod svojih službenika ako je netko od njih bio u situaciji da donese tu potvrdu da su naplatili ne fiksni iznos nego postotak od vrijednosti karte za čiju je potvrdu tražio. Hvala.
Odgovor na repliku zastupnik Maras.
Hvala lijepa. Evo, samo da vas oko ovih savjetodavnih centara. Znači, njih je četiri i sada u zakonu ja sam vidio izmjenu koja ide. Kolegica Ingrid Antičević je rekla da se vrlo loše financijski pomaže i sa lokalne razine i sa državne razine rad tih savjetodavnih centara. Ali vidio sam u zakonu da je predviđeno da se sufinancira rad tih savjetodavnih centara ali me zbunjuje zašto onda u prijedlogu zakona piše da nisu potrebna dodatna sredstva. Znači, ako imamo tu izmjenu gdje se ide u sufinanciranje savjetodavnih centara a nisu predviđena sredstva proračunom odnosno zakon kaže da nisu potrebna dodatna sredstva poruka je zbunjujuća odnosno može se pretpostaviti da će ta potvrda biti simbolična ili je možda ove godine uopće neće biti. Ključna stvar je informacija građana i kažem najbolje će zaštititi građani potrošači sami sebe, nikakvi trgovci. Nažalost država bi mogla i više ali vidjeli smo iz ovog primjera naplate kazni ne radi nikako.
Druga replika zastupnica Antičević Marinović.
Ovo što je kolega rekao takav je slučaj sa davateljima ovih financijskih usluga. Udruga „Potrošač“ također je tražila da se u smislu ovog zakona javnim uslugama smatraju upravo i usluge banaka i osiguravajućih društava da bi se onemogućilo sve ovo što rade i banke i osiguravajuća društva i drugi centri financijskih moći, ali naravno iz poznatih razloga zaštite banaka i kapitala to Vlada nije prihvatila, nego s druge strane upućuju e besramne laži kad mi želimo upravo zaštititi građane, zaštititi štediše od neopravdanog porasta kamata da se takvi oporezuju, a onda da bi se oni zaštitili besramno se okreću teze i besramno se laže. To je nedopustivo. A zašto se laže i besramno laže? Upravo da bi se prikrila ta Vladina zaštita tih centara financijske moći.
Odgovor na repliku zastupnik Maras.
Hvala lijepo. Ovo nisam stigao u raspravi reći, ali posebno se tiče kamata na kredite hrvatskih građana što je možda top tema zadnjih godinu dana u Hrvatskoj i svima odnosno većini onih koji su podigli kredite rate rastu. I do sada smo u zakonu imali jednu odredbu pod poglavljem koje se kaže pojedine ugovorne odredbe koje se mogu smatrati nepoštenima. I onda u članku 97. govori odredba kojom se trgovcu, ok u ovom slučaju može biti i banka, dopušta jer trguje tom uslugom, dopušta da jednostrano mijenja ugovorne odredbe bez valjanog ugovorom predviđenog razloga. Znači, imali smo jednu takvu odredbu u zakonu. A šta je valjanim odnosno ugovorom, činjenica je ovdje je ugovorom određeno da je kamata promjenjiva odlukom najčešće banke. I znači, banka određuje u ovom slučaju šta je valjani razlog a šta nije valjani razlog i zašto neke banke mijenjaju kamatne stope a neke ne mijenjaju, da li ove imaju valjani razlog a ove druge ga ne koriste. Da li bi netko radio bilo koja banka na svoju štetu? Ne mislim, tu je isključivo pitanje profita i pitanje onoga da određene banke žele zaraditi ekstra profit, i o tome se radi tu. Znači, mi smo već imali mogućnosti kroz postojeći zakon zaštititi hrvatske potrošače zbog toga što se ugovorne odredbe kada su vezane uz neke stvari ne bi trebale olako mijenjati. A s obzirom da je u Zakonu o zaštiti potrošača Hrvatski sabor na prvome mjestu kao institucija koja bi se trebala brinuti o zaštiti potrošača i Klub zastupnika SDP-a je uputio jedan takav zakon na ovu sjednicu i ja se nadam da ćemo ga svi podržati zbog toga što se ovdje ide na zaštitu hrvatskih građana i destimulaciju hrvatskih banaka da dižu kamatne stope. Da razjasnimo ono što je već svima jasno i po ovom zakonu, odnosno barem meni je jasno da se ne bi trebali mijenjati ali ako nije jasno da ga razjasnimo do kraja donošenjem tog zakona gdje bi se destimuliralo hrvatske banke da dižu kamatne stope.
Riječ je zatražila i dobiva ju državna tajnica Tamara Obradović Mazal.
Hvala lijepa. Gospođo potpredsjednice. Svjesna da sam ograničena minutažom evo pokušat ću s obzirom da ima još prijavljenih i obzirom da će se vjerojatno ponoviti neki osvrti ja bih evo iskoristila ponovno priliku razjasniti neke pojmove od početka krećući. Bilo je rečeno da udruge za zaštitu potrošača nisu bile konzultirane. To je pomalo teška tvrdnja jer u prilogu peticije koju smo svi dobili odnosno traženja Hrvatske udruge za zaštitu potrošača vama saborskim zastupnicima koja je poslana e-mailom dan je jedan tabelarni prikaz zapravo koji rezultira sve naše rasprave odnosno koji pokazuje do kuda su nas naše zajedničke rasprave, naš zajednički rad na ovom zakonu i dijalog koji smo i imamo sa udrugama doveli. Dakle, da nisu udruge bile konzultirane onda bi vjerojatno taj tabelarni prikaz i sve ono što je usvojeno, sve ono gdje smo se našli na pola puta i gdje smo uvažili jedni drugima argumente onda toga ne bi bilo. Jer, ako rasprave i konzultacija nije bilo onda zapravo je taj e-mail i ta peticija san. On se zapravo nije niti dogodio. Međutim, ono što pohvaljujem sa strane udruge je naravno i upornost, upornost u ostvarivanju svojih argumenata koje smatraju da su opravdani i to je sve u prilog informiranosti zaštite potrošača, informiranosti naših građana. Mi trebamo jake i nevladine udruge koje će primarno imati funkciju i zadatak boriti se za njihova prava i kroz edukaciju i kroz podizanje razine svijesti. Međutim, ta peticija i obrazloženja koja su išla u njezinoj pratnji nije smjela biti jedina priprema za ovu saborsku raspravu ovog zakona. Jer pojedine pravne odredbe, odnosno pojedini elementi, instituti koji se tamo spominju s dužnim poštovanjem gledajući ih barem sa pravne strane trebala su biti dodatno, ona je možda trebala služiti kao podloga ali ne biti jedina priprema u ovoj saborskoj raspravi. Jer možda bi ova rasprava išla u jednom drugom smjeru. Ona je svakako vrijedan dokument, ali nije smjela biti jedina rasprava. Nota bene, zadnji put kada smo sjedili u našem uredu sa Udrugom za zaštitu potrošača i sa Savezom za zaštitu potrošača i sa Gospodarskom komorom. To je bilo 13. svibnja uz naravno intenzivne sastanke i intenzivno e-mailiranje i telefoniranje. Udruge su bile konzultirane. Nema win win situacija. To su rijetke situacije u životu. Uvijek će netko u nekim pregovorima ostati prikraćen za neki svoj zahtjev. Prema tome, činjenica da neke stvari, njih sedam konkretno nisu uvažene ne znači, ne znači da je kompletan zakon zato pada u vodu, da je to loše i da su naši potrošači ostavljeni na pustopoljini nereguliranih stvari. Što se tiče savjetovališta koja mi financiramo i ne samo savjetovališta, nego i doniramo sredstva udrugama. Konkretno za ovu godinu 3 milijuna 875 tisuća. To su ne mali novci. Uspjeli smo se izboriti ovu godinu za sredstva za zaštitu potrošača da nam se minimalno u uvjetima opće štednje režu jer smo svjesni koliko njima treba novaca da rade na daljnjoj informiranosti i edukaciji. 18000 riješenih predmeta su 4 savjetovališta riješila samo prošle godine. 18000 puta su znači oni našim potrošačima bili na dispoziciji u ostvarivanju njihovih upita i prava. Slažem se da treba raditi više na edukaciji i informiranosti i zato i naša sredstva, ali i sredstva jedinica lokalne samouprave moraju biti tu da im u tome pomogne i da nama na kraju krajeva isto tako pomognu rasteretiti naša sredstva koja sada, za sada jedino mi ekskluzivno doniramo udrugama odnosno savjetovalištima za zaštitu potrošača. Što se tiče cijene napomenula sam da ćemo taj dio rješavati pravilnikom, da je osnovna premisa i zajednički nazivnik da je cijena istaknuta na svakom proizvodu, a da ćemo podzakonskim aktom uvažavati tzv. rasuti teret i uvažavati one okolnosti na proizvodu koji ne podržava lijepljenje cijene na samu ambalažu. Što se tiče poreza na oglašivački materijal, nadam se da ministar Šuker prati raspravu. Ja zaista ne mogu ulaziti u nadležnost Ministarstva financija i određivati novi porez. Državni inspektorat. Ove godine 500 proizvoda povućeno sa tržišta, opasnih proizvoda, proizvode koje smo okarakterizirali u raspravi kao bofl robu. Prošle godine 60 dječjih krevetića, 5000 božićnih lanaca, 50000 produžnih kabela, 5000 žarulja i 500 punjača samo temeljem podzakonskog akta o električnoj opremi, odnosno elektromagnetskoj kompatibilnosti gdje su ostali proizvodi naravno uključivo i igračke koje je Državni inspektorat povukao sa tržišta. Nadam se da ću još tijekom rasprave dobiti dodatne podatke. Kamata, zatezna kamata na polog. Rekli ste i sami postoji kao institut i kao mogućnost od 2007. godine. Postoji. Dakle, ono što očekujemo i od udruga, jednako ovako i agilno i aktivno da informiraju naše potrošače i da se bore za njihovu informiranost o njihovim pravima. Dakle, uz nas ta riječ i ta informacija mora i kroz njih postati dostupna našim građanima. Dakle, da instrument koji postoji se može iskoristiti. Nota bene kada smo kod kamata. Mi ne možemo ovim zakonom utjecati da li će ta kamata biti 6, 9 ili 3%. Međutim, ako ste pratili slučaj na Potrošačkom kodu koji kao emisija postoji za daljnje informiranje potrošača bio je slučaj sa jednom bankom koja je informatičkom greškom naplaćivala ljudima nepostojeću uslugu od 20 kn i tako svaki mjesec. Prema tome, ono što je poanta Zakona o zaštiti potrošača ako mogu dovršiti, ono što je poanta Zakona o zaštiti potrošača ne da utječe na visinu kamate, to se uređuje drugim propisima, nego da utječe na mogućnost da ako ste zakinuti u poslovanju sa bankom, da imate mogućnost i to je ono što ovaj zakon daje, da odete u banku i ostvarite kao potrošač svoje pravo. Ne možemo utjecati kroz ovaj zakon na visinu kamata na povlačenje gotovine sa automata. Ali možemo ako nam je bankomat pojeo karticu, ako nam nije isplatio novce i ako smo greškom ili iz ovih ili onih razloga koji će se utvrditi ili se trebaju ili su utvrđeni dobili, platiti nešto što nismo dužni platiti. Što se tiče još kredita i poslovanja banaka na klupe ćete dobiti Zakon o potrošačkom kreditiranju koje će Vlada uputiti u proceduru koje će još više pojasniti odnose između, dakle banke i potrošača u njihovom ugovornom odnosu o traženju izdavanja kredita. Što se tiče zamjene proizvoda. Molim vas pogledajte još jedanput članak 2. Dakle, temeljem Zakona o obveznim odnosima itd. trgovac je dužan prema izboru, dakle ja mogu i imam izbor, da mi se ukloni nedostatak, da mi se da zamjenski proizvod. Zašto govorimo o tome da nema mogućnosti ostvariti zamjenski proizvod? Dakle, tražimo da trgovac ako ja to želim meni da drugi proizvod bez nedostatka, da mi snizi cijenu, da mi vrati plaćeni iznos za proizvod. U raspravi čujemo da nema mogućnosti zamjenskog proizvoda. On postoji u članku 2. isto kao što postoji nastavak izvršenja usluge ukoliko se žalimo na jedan račun. To ne znači da će nam se obustaviti usluga i to ne znači da ako osporavamo jedan račun i dalje koristimo uslugu da nećemo sada platiti sljedećih 6 računa koji su neosporni. Prema tome, taj zahtjev moram priznati da mi nije jasan jer postoji, dakle i u izmjenama i dopunama kao realna mogućnost. Ako osporavate jedan račun i sporite se oko jednog računa i dalje kupujete struju, odnosno trošite vodu, plin i ostalo to ne znači da sve ostale račune nećete plaćati zbog tog jednog. A što se tiče cijene karte, odnosno cijene informacije zapravo o cijeni karte. Ona je za najšire područje Grada Zagreba 12,00 kn. Hvala lijepa.
Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prva je na redu zastupnica Antičević Marinović.
Jednostavno nije točno što je gospođa državna tajnica ustvrdila da je Vladi stalo i da daje sredstva i da su tek neznatno snižena kako za koju udrugu. Za udrugu i to Savez udruga za zaštitu potrošača Hrvatske ne daju se gotovo nikakva sredstva, vrlo minorna, jedva opstaju. A zašto? Jer se ta udruga nije poklonila pred trgovcima, to je broj jedan. A drugo, vrlo cinično zvuči vaša riječ ovdje kada ustvrđujete da je informatičkom greškom došlo do veće naplate. Nema takve informatičke greške. Koja informatička greška još koja je manje naplatila? Takve nema. Dakle, to je zaista jedna cinična, netočna, umjesto da se ponijela kaznena prijava za te koji kradu naše građanine, vi ih opravdavate da se radi o informatičkoj grešci. Pa to je nedopustivo.
Drugi ispravak, zastupnik Gordan Maras.
Htio bih samo ispraviti kada govorimo o kamatama, odnosno o na predujam, pa je državna tajnica rekla da već postoje zatezne kamate. Ne, kamata na predujam kojeg građani imaju pravo ostvariti su prosječne tromjesečne kamate koje ima trgovac u svojoj poslovnoj banci. Znači, mi smo govorili tu o nesrazmjeru. Zbog čega u zakonu ne stavite da je trgovac dužan platiti visinu zatezne kamate za predujam pa destimulirati na taj način da se traži za određene proizvode i usluge predujmovi. I tu bi onda govorili o zaštiti potrošača. A da ne možemo reagirati na ovaj način što ste isto rekli kod kartičara da uzimaju mjesečnu kamatu od 6%? Ja mislim da možemo. Možda imaju i neke druge institucije koje bi trebale reagirati na tu cijenu, ali definitivno ne vidim opravdanim da netko naplaćuje težak život hrvatskih građana koji sada u neprilici se snalaze na sve moguće načine sa 6% mjesečnom kamatom. Mislim da je to nedopustivo.
Nastavljamo sa raspravom. Na redu je zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovana gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovana predstavnice Vlade, kolegice i kolege. Evo, vezano uz Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača željela bih se uključiti u ovu raspravu. Ne samo kao saborska zastupnica, već kao jedan od 4 milijuna potrošača u Republici Hrvatskoj. Sigurno je da je vrijeme u kojem su potrošači smatrani zasebnom malom interesnom skupinom nepovratno prošlo. Moramo priznati da smo danas svi svjesni činjenice koliko su poboljšana naša prava kao potrošača. U proteklih 6 godina od kada je donesen prvi Zakon o zaštiti potrošača kojim su postavljeni temelji politike zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj, sustav zaštite potrošača neprekidno se razvijao. Ovim prijedlogom zakona o kojem danas raspravljamo, hrvatsko zakonodavstvo na ovom području dodatno se usklađuje sa zakonodavstvima Europske unije, a time želimo dostići jednaku razinu zaštite naših prava koja uživaju i svi europski potrošači. Želim ovdje naglasiti kako je dobro uređeno gospodarstvo jedne države bazirano na konkurentnosti poduzetnika, ali u velikoj mjeri ovisi upravo i o ovom visokom stupnju povjerenja i zadovoljstva potrošača. Činjenica je da tržište u današnjem globalnom okviru ne može dobro funkcionirati ako se potrošači ne osjećaju sigurni pri kupnji roba i usluga. Uspostavljanjem ovakvog pravnog i institucionalnog okvira na području zaštite potrošača, stvaraju se uvjeti za daljnju nadogradnju sustava u kojem je edukacija i informiranje potrošača o njihovim pravima od najvećeg značaja. Sjetimo se, uvaženi kolege i kolegice, da je upravo Hrvatski sabor proglasio 2007. godinu godinom edukacije potrošača u Republici Hrvatskoj. Važno je također istaknuti da obrazovanje potrošača ne utječe samo na potrošača kao pojedinca, nego je ono prvenstveno usmjereno na razvoj ljudskih prava, etičkih vrijednosti i socijalne i gospodarske pravde u svakoj pojedinoj zemlji. Prateći razvoj politike zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj, zadovoljstvo mi je da mogu istaknuti kako Vlada Republike Hrvatske kontinuirano surađuje s civilnim društvom te financijski potpomaže brojne udruge za zaštitu potrošača kako bi one mogle obavljati svoju osnovnu djelatnost, a to je savjetovanje, edukacija potrošača o njihovim pravima. Temeljem Zakona o zaštiti potrošača danas na tržištu Republike Hrvatske kao što smo čuli djeluju 4 savjetovališta za zaštitu potrošača i to u Zagrebu, Splitu, Osijeku i Puli koja se financiraju iz državnog proračuna. Državna tajnica je rekla da su se javili, ustvari da ima 18 tisuća predmeta i mislim da sigurno ova savjetovališta imaju svoju ulogu i značaj. Nadalje, u proteklom je razdoblju osmišljen čitav niz projekata putem kojih se educiraju potrošači, a koji se provode u suradnji s udrugama za zaštitu potrošača, razvoju i unapređenju politike zaštite potrošača u veliko doprinosi i Nacionalno vijeće za zaštitu potrošača koje je temeljem Zakona o zaštiti potrošača osnovano kao savjetodavno tijelo Vlade Republike Hrvatske. Zakonom se stvara pravni okvir sustava zaštite potrošača, dok se nacionalnim programom detaljno razrađuju aktivnosti svih čimbenika zaštite potrošača u Republici Hrvatskoj. Ono čime sam posebno zadovoljna je da danas u vrijeme korištenja svih prednosti modernih tehnologija, komuniciranja puten blogova, web stranica, elektronske pošte, novih medija, potrošač ima mogućnost elektronskim putem zatražiti savjet, tumačenje zakona ili poduzimanje mjera nadležnih tijela za nadzor na tržište. Ovaj sustav svi mi potrošači možemo učiti, dakle putem web stranice koje je Ministarstvo gospodarstva, rada i poduzetništva, Državnog inspektorata i savjetovališta za zaštitu potrošača. Na kraju, evo želim naglasiti da ćemo mi potrošači donošenjem ovih izmjena i dopuna Zakona o zaštiti potrošača sigurno dostići višu razinu zaštite potrošača, potrošačkih prava koje uživaju svi građani na području Europske unije. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Na redu je zastupnik Zdenko Franić.
Štovana gospođo potpredsjednice, štovana gospođo državna tajnice sa suradnicama, štovane kolegice i kolege zastupnici. Do sada je u raspravama nekoliko puta upotrijebljena sintagma da ovaj zakon predstavlja dodatno usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije i da predstavlja dodatnu zaštitu potrošača, što je nesumnjivo činjenica, to jest korak naprijed i to treba pozdraviti, ali postavlja se jedno pitanje. Zašto se to nije sasvim uskladilo? Zašto uvijek mi nešto dodatno usklađujemo, radimo korak naprijed? Zašto jednom ne učinimo nešto do kraja da zaista zaštitimo potrošače od bezobzirnog divljanja tajkuna i tržišta. Javna je tajna da su se mnogi tajkuni u Republici Hrvatskoj okoristili prodajom stvari, robe koja na zapadnim tržištima ne bi imala prođu. Koristili su onaj limbo best before ili najbolje upotrijebiti do. Dakle, ta roba bi u zemljama razvijene zapadne demokracije naprosto bila povučena sa tržišta dok je kod nas itekako imala svoju prođu ali po znatno većim cijenama. I sva sreća da se donio Zakon o zaštiti potrošača 2003. koji je to počeo onemogućavati. Međutim, dosjetili su se trgovci jadu pa kao što je i rekao kolega Lesar se obično cijene lijepe na datum proizvodnje ili onaj rok uporabe ili taj datum naprosto ne možete niti pronaći jer ga ili nema ili je sitnim slovima negdje skriven. Vezano uz financijske usluge je zaista pohvalno da će Vlada uputiti u saborsku proceduru Zakon o potrošačkim kreditima jer zaista situacija kakva vlada na tržištu je izuzetno neprimjerena, pa štoviše se i državni proračun oštećuje. Evo, samo neki od papirića kojima su oblijepljene tramvajske stanice, bandere. Evo, možete dobiti gotovinu diskretno, realizacija isti dan a krediti se vraćaju putem banke. Dobijete 5 tisuća kuna, za svega 220 kuna mjesečno, 10 kuna za 440 kuna itd. Jedino ne precizira koji je to broj mjeseci kojim trebaš vraćati ove kredite. Kada nazoveš ove mobitele javi se neki Pero ili neka gospođa Ana ili Vesna tako da je sve to diskrecija zajamčena. Postavlja se pitanje što rade u biti policija, državni organi. To stvarno nije pitanje Ministarstva gospodarstva ali da se to uredi državni proračun bi itekako mogao dobiti dodatna sredstva jer bi se ovo putem banaka zaista provodilo a ne putem nekakvih lihvara pa onda diskrecija je zajamčena ali ti je zajamčeno da će ti polomiti koju nogu ili ruku ukoliko ne bude vratio tih 220 kuna do 5. u mjesecu ili što ja znam. Vezano uz malo veće transakcije kao što je kupovina stanova ili možda automobila često trgovci odnosno u pravilu trgovci od potrošača zahtijevaju ili izričito uvjetuju kupnju proizvoda ili usluga sa djelomičnim ili ukupnim jednokratnim ili obročnim predujmom veće vrijednosti. Međutim, postavlja se pitanje zašto država ne odigra jaku kartu herc asa i kaže u redu ali onda neka trgovac izda bankovno jamstvo potrošaču na ukupan predujam za slučaj da se proizvod koji je predmet ugovora ne može isporučiti što je često primjer da se recimo stanovi ne izgrade, firma propadne itd., onda se ti sudi godinama, godinama pa ovaj dokazuje nešto itd. I uglavnom, tko nastrada? Nastrada u pravilu kupac. Proizvođači softvera pak često svoje softvere testiraju na način da svojim kupcima namjerno smanjuju usluge kako bi istražili kako će ti kupci reagirati pa onda mu uvjetuju mic po mic da se doplaćuje za punu funkcionalnost softvera. Zašto Ministarstvo gospodarstva ne više i Vlada Republike Hrvatske, Ured za E Hrvatsku više ne propagira slobodni softver da se izbjegnu ovakve stvari i monopoli softverskih divova da ih ne navodim jer čak niti sa saborskim imunitetom se ne spominje takva imena uzalud. Ali očito je da na ovom segmentu vlada ona latinska uzrečica „quod licet jovi, non licet bovi“. Mi smo još uvijek nažalost stoka sitnog zuba pa nam trgovci i prodavači mogu još uvijek podvaljivati svašta. Primjerice, trgovci tako bankarskih usluga uvjetuju usluge davanjem JMBG-a od strane potrošača, klijenata njihovih. Pa primjerice, ne možete čak u određenim bankama provesti niti tako benigne transakcije kao što je recimo slanje tisuću kuna izvan Republike Hrvatske, a on kaže je mi za tu transakciju trebamo vaš JMBG, imate li slučajno neki dokument na kome on piše. Pa za miloga Boga pa već su osobne karte odavno bez JMBG-a, ne pada mi na pamet sa sobom nositi poništenu osobnu kartu ili ono staro izdanje domovnice. A on kaže da, mi onda ne možemo tu transakciju provesti. Postavljam pitanje kako to da je država povjerila bankama usluge javnoga prometa a da te iste banke onda teroriziraju građane sa nekakvim informacijama, davanjem informacija koje ne spadaju u tu razinu usluge. Naplaćuju se obračun čak i isporuka usluge jer banke naplaćuju dostavu onih svojih izvješća. Sad istina sa uvođenjem Internet bankarstva možeš se opredijeliti da to čitaš putem e-maila ali su zato ukinuli onu najnižu razinu usluge pa ti uvjetuju i veću pretplatu itd. I da zaključim, ovaj zakon ovdje jest napredak u zaštiti potrošača ali nikako nije onaj presudan iskorak da se hrvatski građani i potrošači i svi mi osjećamo jednako zaštićeni kao u zemljama zapadne demokracije gdje ovakve situacije su naprosto nezamislive. Smatram da bi zakon trebao polako i staloženo otići u treće čitanje i da se još neka rješenja dorade ali bez strasti i bez suvišnih uzbuđenja ovaj puta uz puno sudjelovanje udruga za zaštitu potrošača. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku. Zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovana gospođo potpredsjednice. Pa ja bih se sad samo osvrnula na ono što je govorio gospodin Franić vezano uz bankarsko poslovanje i traženja jedinstvenog matičnog broja. S obzirom, činjenica je da je taj jedinstveni matični broj ukinut i to na žalost s obzirom da se kompletna bankarska dokumentacija vezana uz taj jedinstveni matični broj. I osobno smatram da je to bila pogreška, jer na nešto se morate vezati. I to baš u interesu zaštite potrošača. A zašto? Ako mi napišemo Goran Marić recimo, i tražite njegove obaveze po kreditima ili nešto drugo vi ćete dobiti možda desetak Gorana Marića. Čak može biti i iz istog mjesta. Vi jednostavno ne znate na koga ide uplata. Prema tome, jedinstveni matični broj je točno govorio, dakle kad vi uplatite po tom jedinstvenom matičnom broju točno se zna na koga ide i ta uplata i uplata i zaduženje. I to je jako bitno. I zbog toga vam u bankarstvu još uvijek traže taj jedinstveni matični broj. Prema tome, tko god ga je ukinuo mislim da u tom trenutku nije dugoročno razmišljao da je nama i zdravstvo i bankarstvo sve bilo vezano uz jedinstveni matični broj. Ali evo, sad ćemo imati prilike, dakle u bankarstvu će koristiti osobni identifikacijski broj i koji će na kraju to, te probleme riješiti. Dakle, uskladiti sa nekakvim zakonom. I dakle smatram, kod svih donošenja zakona bitno je baš u cilju zaštite potrošača voditi računa i o posljedicama ukidanja, pa evo ovaj puta osobnog, jedinstvenog matičnog broja.
Odgovor na repliku, zastupnik Franić.
Pa ja se apsolutno slažem s time, ali kad je već situacija takva, pa zar banke nisu mogle uvesti ili neki svoj interni identifikacijski broj ili bilo što. Jer sad je prošlo već od 2003. godine, pa 6 godina od kad je JMBG ukinut, a ovi još uvijek za transakcije uplate traže JMBG. Dakle, ako ja pristajem i na rizik da uplatim svoj novac nekome, pa stavim svoje ime i prezime pa što to banku briga je li ja želim ili ne želim, imam ili nemam. Glavno je da ona moj novac pošalje tamo negdje gdje ga ja hoću poslati. Ali slažem se da sa OIB-om će valjda to jednom isto prestati. Ja se zapravo i čudim da u bankama ne traže OIB nego još uvijek JMBG. Jer na koncu konca i OIB smo uveli prije nekoliko mjeseci, a inercija tog bankarskog tržišta je takva da svoje softvere nisu uspjeli prilagoditi. Pa neka izvole platiti hrvatske softverske inženjere. Rado će im oni to vjerojatno unaprijediti sustave. Hvala.
Hvala lijepo. Na redu je za raspravu zastupnik Goran Marić, jedan jedinstveni od onih tko zna koliko.
Malo ih je! Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, cijenjeni predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Mnogi ekonomisti kažu da zaposlenicima u gospodarstvu, u ustanovama, poslovnim organizacijama, institucijama ne daju plaće poslodavci, nego da plaće isplaćuju kupci, potrošači. Mnogi su napisali knjige sa naslovom “Moć kupca, Moć potrošaća, Ulaga kupca, Uloga potrošača“. Na ekonomskim fakultetima postoje kolegiji koji se zovu “Ponašanje potrošača“ i koji proučavaju kako okružje, sustav i vrijednosti, spoznaje, kongitivni procesi utječu na ponašanje potrošača. A zašto to mnogi proučavaju? Pa zato što znaju kolika je važnost i uloga potrošača, odnosno kupca u ukupnoj gospodarskoj aktivnosti. Da je on, taj kupac jedan od najvažnijih čimbenika gospodarske aktivnosti i gospodarskog rasta. I pokazalo je vrijeme, evo ovih dvadesetak godina Hrvatske države da je upravo taj kupac koji je najvažniji čimbenik bio jedan od najnezaštićenijih u gospodarstvu. Onaj koji plati, kupi i plati robu bio je u najnezavidnijoj poziciji, u nezavidnom položaju. Međutim, sustavno se ipak evo godinama i svi se tu suglasili poboljšava ta pozicija potrošača. I ovaj Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačima je doista jedan dio te evolucije zaštite potrošača i još jedan iskorak u tom procesu zaštite potrošača. I tu nije samo doprinos zakonskog okvira. Tu su veliki doprinos dali i mnoge udruge za zaštitu potrošača koje svojim stalnim i kontinuiranim djelovanjem, stručnim djelovanjem pomažu u zaštiti potrošača. Isto tako tu su i pisani mediji koji sve više posvećuju pozornosti pojedinim slučajevima kad je potrošač zakinut, pa i kako je kolega Markovinović kazao emisija na HTV-u “Potrošački kod“ koji je u mnogo čemu pridonijela također zaštiti potrošača. Ali evo kad smo o HTV-u svi smo mi potrošači HTV-a jer plaćamo pretplatu pa kako sam zadovoljan emisijom “Potrošački kod“ tako nisam zadovoljan sa rezultatima poslovanja HTV-a, a i trebalo bi razmisliti kako zaštititi naše potrošače od stalnog gostovanja tridesetak uobičajenih i privilegiranih gostiju na stalnim, svakodnevnim emisijama na Hrvatskoj televiziji. Mnoge ovdje su i opaske iznijete, pa jedna bila od kolege Lesara da se na uputama piše doista sitnim slovima da se ništa ne vidi pročitati. Slažem se s njim, jer doista neprimjereno na što treba skrenuti pozornost. Istina je da je i meni malo s godina vid oslabio, ali uspoređujući upute prije desetak, petnaest godina i današnje, sve su više i više sitnim slovima napisane. Ima to svoju poruku zašto to se tako čini. To je slično kao ona reklama jednog mobilnog operatera koji kaže besplatno telefoniranje unutar mreže, a onda dolje u kutu sitnim slovima da ne možete pročitati pod lupom, ali svaka uspostava poziva 0,60 ili jedna kuna ili tako slično. Dakle, nije besplatno telefoniranje. Ovdje je bilo govora i o radu Državnog inspektorata. Doista, na Državnom inspektoratu je velika odgovornost. Ima primjera i pozitivnih i negativnih. Ja razumijem i poziciju trgovca i poziciju potrošača i kupca. Međutim, ima slučajeva čak i osobno znam, da su inspektori Državnog inspektorata najureni iz određenih organizacija. A isto tako znam da je trgovac kažnjen prekršajno zato što je od dvadesetak butelja vina na 19 bila cijena istaknuta, a na jednoj je slučajno otpala pa je platio prekršaj i kaznu. To je doista nedopustivo da zbog takvih propusta sitnih budu i kažnjavani. Isto tako, evo nedavno sam osobno vidio i rješenje suca za prekršaje zbog toga što je jedan trgovac izdao blijed račun. Vidljiv, ali nije baš u potpunosti bio ispisan kako je on mislio punom crnom bojom. I platio je trgovac kaznu. Na takvim stvarima doista ne treba se na trgovcima pokazivati provođenje zakona, nego tako gdje ga sustavno, namjerno krše, a ima takvih slučajeva. Ima cijelih centara gdje se zna da se roba prodaje koja je unaprijed tehnički neispravna. Kako se osjeća kupac kad kupi robu, nije ni donio doma, već je pokazala nedostatke, a platio ju je uredno. A Državni inspektorat nikada tamo nije stupio nogom u te veletrgovine. Nadam se da će ova izmjena i dopuna Zakona o zaštiti potrošača pridonijeti da se nikada više neke stvari ne ponove koje su se događale u Hrvatskoj, a to su čak i smrtonosni slučajevi kad su se kupovali filteri za dijalizu. Isto tako, gdje su se mogle dogoditi ogromne posljedice kad se prodavala stara govedina po 10 godina i dalje ti koji su to radili prošli su nekažnjeno. Ja vjerujem da će ovaj zakon pridonijeti, da će se zaštititi potrošači u onoj svojoj najosnovnijoj životnoj funkciji jer ima proizvoda koji i ugrožavaju život, koji su opasni po zdravlje i vjerujem da će ovaj zakon pridonijeti da se takvi proizvodi uklone sa hrvatskog tržišta i da se ne prodaju našim ljudima. Ali isto tako razumijem trgovce kada evo, sezona sniženja, rasprodaja zimske robe. Ima jedan problem koji je i zakonski … [[Govornik se ne razumije.]] Trgovci ne smiju prodati robu niže od nabavne cijene. To je doista problem i molio bih da u Ministarstvu gospodarstva razmisle o tom problemu. Jednim drugim zakonom je onemogućeno da se sniženjem robe u akcijskom procesu ne smije ispod nabavne cijene. A što će trgovci onda od te robe ako je ne mogu prodati i ne smiju spustiti cijene? A dobrobit i za potrošača i za kupca i za trgovca. Tu robu moraju onda kasnije baciti samo zato što nisu je smjeli prodati, a sezona njihove uporabe ističe ili model nije više takav u upotrebi i slično. Tako da bi dobro bilo razmisliti o tome da ih ne ograničava zakon u tom pogledu. Za cijelo gospodarstvo važno je odnos i za organizaciju, instituciju ili ustanovu odnos prema kupcu u tijeku kupnje. Međutim, jednako je važno taj odnos i nakon procesa kupnje. Mnogi su veletrgovci izgubili posao zbog takvog odnosa. Primjerice zbog servisne službe jer su mislili kad prodaju automobil da ne trebaju brinuti više o tim kupcima. Mislili su kad prodaju hladnjak da ne moraju brinuti kako otkloniti kvar jer potrošač kad kupuje, onda ne zna ni koji servis nazvati jer ne piše koji je ovlašteni servise. Ima na etiketama izostanak servisera. U uputama nema koji servis pozvati. I mnogi će morati brinuti o tome da brinu i nakon kupnje proizvoda o kupcima jer prava uspješnost svake organizacije, a time i uspješnost zaposlenika ovisi najviše o tomu hoće li mu se kupac ponovo vratiti i ako mu se vrati, ali bez reklamacije na proizvodu, onda je to uspjeh svake organizacije. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku, zastupnik Rajko Ostojić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Svidjelo mi se izlaganja kolege Marića koji je osobito početni dio i on to vrlo znanstveno obrazložio uz naravno cijeli niz praktičnih problema. Vi ste rekli da je kupac najvažniji čimbenik, najvažniji čimbenik je naravno građanin. Građanin koji može i ne mora biti kupac, ne biti potrošač. Slično kao i kod nas u zdravstvenom sustavu. Građanin, osiguranik, pacijent, bolesnik. Dakle, građanin je bit. Ali nije manje važna uloga države koju sad predstavlja državna tajnica. Dakle, nevjerojatno je što smo mi ubiti napravili sa našim podacima i kako se država ovih 20 godina odnosila prema nama građanima. Jedno vrijeme je taj JMBG bio tajna. Ja znam kad sam '91. bio u ratu, niste smjeli govoriti JMBG koji je, tko je odazvao, tko nije, tko je branitelj, tko nije, tko je u kakvoj vojsci itd. Ali ja nemam kod sebe svoju američku osobnu kartu, samo dva podatka morate dati. Točno ime, srednje ime i prezime i drugo je, gospođo državna tajnice, SSN social security number koji može biti a, permanent, stalan, b temporer, privremen. Ništa drugo. Ostale podatke, mjesto grda, any town, any city. Dakle, to su podaci koje država u ovom slučaju Amerika štiti građane. Znači ne morate reći gdje živite, u kojoj ulici, u kojoj aveniji, u kojem gradu. I treći podatak koji je fakultativan je zdravstveni. Dakle, neke države već, ne države Amerike traže podatak da li ste davatelj organa ili niste, yes ili no. Znači, samo dva podatka. Ime i prezime, SSN i treći je privremeni da li ste davatelj organa ili ne. Zato je na tom tragu dobro da smo napokon dobili OIB ali je katastrofa da aktualni ministar gospodarstva i sadašnji potpredsjednik Vlade ili bivši, ne znam ni ja, dakle koliko vremena je trebalo da se taj OIB etablira, ustvari još se nije ni etablirao, etablira, provede i napokon zaštitimo mi, država zaštitimo građane. Kako ste vi rekli kupac je najvažniji čimbenik. Ne, građanin je najvažniji čimbenik. Hvala lijepa gospodine Marić.
Odgovor na repliku zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Ostojiću, u stručnoj ekonomskoj literaturi kad se govori o kupcu onda se govori o građaninu jer se podrazumijeva ne samo onaj kupac koji je kupio nego svaki potencijalni kupac, tako da se podrazumijeva kad se govori o kupcu da se misli na svakog građanina na određenom teritoriju koji je potencijalni kupac. Kad se govori o jedinstvenom matičnom broju doista je mi moramo biti toga svjesni nastale ogromne poteškoće zbog ukidanja i zabrane uporabe jedinstvenog matičnog broja građanina jer nije nađena u vrijeme ukidanja 2002. odgovarajuća zamjena kako će se to provoditi u praksi. A zna se da se na desetke, dvadesetak mjesta mora koristiti. I danas nije samo problem kao što je kolega Franić kazao kad se plaća kod banaka da možete dati jedinstveni matični broj, morate ga dati još na puno mjesta kad dođete. Međutim, isto tako se događalo i u gospodarstvu. Zamislite da pravne osobe imaju i statistički broj pri statističkom zavodu, imaju matični broj, imaju broj MBS tzv. kod registra Trgovačkog suda, i imaju porezni broj umjesto da ima jedan jedinstveni broj. Ali zato moraju uvijek biti pretpostavke i ja se nadam da je OIB ta pretpostavka da će to biti taj broj. Kao što je jedinstveni matični broj građanina kad je ukinut moralo je bit već tada pronađeno rješenje koji je to broj koji će se na svakom mjestu koristiti kad je u pitanju fizička osoba. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Idemo dalje sa raspravom. Na redu je zastupnik Davor Bernardić.
Hvala lijepa. Potpredsjednice Sabora, uvažene kolegice i kolege. Pa evo, ja sam čuo i kroz rasprave iz raznih klubova se pronijelo da bi trgovci trebali biti osvješteniji, da bi trebalo nešto napraviti da ih se osvijesti. Pa nema boljeg načina od osvještavanja i da nešto napravite da donesete zakon i da ga provodite. Ja mislim da smo zato i svi mi ovdje i da zato postoje parlamentarni sustavi i da zato postoje zakoni i državno ustrojstvo. A trgovci koji će biti više osviješteni da štite građane pogotovo u ovim vremenima ne možemo to očekivati kao posebnu realnost jer prvenstveno trgovci štite sebe, a pogotovo se štite danas kad to pokazuju i svi podaci, svi relevantni makroekonomski podaci. Prihod od PDV-a je pao ili će pasti blizu 10%, znači manja je potrošnja. Trgovina na malo je pala 17%, znači manja je potrošnja. Građani su zaduženi odnosno prezaduženi za potrošnju. Ja ću vam samo reći jedan podatak. Od svih kredita koje su konzumirali hrvatski građani 55% tih kredita su potrošački krediti. Taj prosjek u zemljama Europske unije je između 15 i 20%, kod nas tri puta veći, 55% svih kredita su potrošački krediti i to su krediti zbog potrošnje. To su krediti sa najvećom kamatnom stopom. To su krediti u kojima se građani zadužuju osim malog postotka da bi kupili osobni automobil, većinom da bi financirali svoje dnevne potrebe. Nažalost, to je u Hrvatskoj nešto što se događa. I sad s jedne strane imate dvije mogućnosti ukoliko želite potrošnju ostaviti na toj razini na kojoj je bila sad. Jedna je da rastu dohoci a dohoci u ovoj godini i u slijedećoj godini sigurno neće rasti zato jer je realni dohodak, osobni dohodak svakog građanina u prošloj godini pao prvi put nakon sedam, osam godina. Znači, i drugi je način ako već ne rastu dohoci da se dalje zadužuje. Ali gdje ćete više zaduženja od 55% udjela potrošačkih kredita u svim zaduženjima. To znači da bi onda naši građani i kompletan sektor zaduživanja trebao stremiti nekim puno nerazvijenijim zemljama. I kao što je rekao i kolega Marić da plaće isplaćuju kupci. Plaće u gospodarstvu, u trgovinama isplaćuju kupci. To znači ako nema rasta dohotka a nema ga, ako nema novih zaduživanja jer je zaduženost stanovništva već na ovom primjeru vrlo jasno pokazana to znači da možemo očekivati i novo otpuštanje odnosno nove otkaze. I to je ono što je realnost. I zato država ne samo da treba štititi potrošače, država treba štititi i trgovce. No međutim, država treba štititi potrošače i na tragu ovoga što je govorio kolega Maras vidjelo se o kakvom je eksperimentu bilo riječi. Znači, uz sva bitna i dobra poboljšanja koja je ovaj zakon predvidio i koja donosi mi smo isto tako svjesni prebacivanja loptice u jednom dijelu odgovornosti. Kad kažem prebacivanja loptice prvenstveno mislim na poslove Državnog inspektorata. 2007. kad je zakon donesen prilagođen je i donesen je tako što i stoji u samom objašnjenju na temelju nekakvih ponajboljih praksi pogotovo u skandinavskim zemljama u kojima se arbitrarna odluka prepušta Državnom inspektoratu. I sada se ta priča seli na Trgovački sud i to je ono u čemu je ključni problem. 6 tisuća 695 prekršaja 776 kazni naplaćenih u ukupnom iznosu od 388 tisuća kuna po podacima od Državnog inspektorata za kazne po zaštiti potrošača. Kolega Maras je to malo uprosječio, rekao je 400 kuna po kazni. No, ako je 10 tisuća kuna najmanja kazna ispada po ovoj računici da 95% trgovaca nije platilo tu kaznu. Po toj računici ako je 10 tisuća kuna najmanja kazna onda 95% trgovaca nije platilo tu kaznu. Kada se spominje da se te stvari rješavaju na trgovačkim sudovima po Europi onda se mora uzeti u obzir da Njemački ima posebni radni činovnički sud u kojem se radni sporovi rješavaju za sedam dana. Kod nas radni sporovi čekaju na rješavanje po par godina. Kod nas sve čeka na rješavanje po par godina. Dok se riješe sporovi ljudi umiru. I to je ono zbog čega je ovo klasično u ovom dijelu prebacivanje loptice sa Državnog inspektorata na naše brzo i efikasno pravosuđe. Jer zamislite vi, zamislite potrošača koji pet godina čeka da dobije spor zbog brijaćeg aparata. Pa to je strašno! Pet godina da dobije spor zbog brijaćeg aparata. I to je zapravo nešto gdje vidimo nedostatak, jer ne možemo se uspoređivati sa zemljama koje imaju posebne radne sudove za određene sporove u kojima se sporovi rješavaju u roku tjedan ili dva dana. Kod nas sporovi jako dugo traju i zbog toga nije dobro da se to prebacuje na Trgovačke sudove. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jednu repliku. Zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Gospodin Bernardić je kazao da je pao prihod od PDV-a 10% i da to pokazuje na pad gospodarske aktivnosti. I to je točno. Ali valjalo bi naglasiti zašto je došlo do pada gospodarske aktivnosti. Ponajprije što je došlo u ovoj godini i potkraj prošle godine do naglog divljanja tzv. pasivnih kamata. Došlo je do neprimjerene ekonomske pojave, jednog ekonomskog defekta da su kamate na depozite porasle čak do 6, 7, 8, pa i 10%. Iz takvog temelja ne može se kreditirati gospodarstvo ispod 13, 14%. I uz takve uvjete nije nitko, onemogućuje se, obeshrabruje se onaj koji se želi baviti poduzetničkom aktivnošću. Jer je paradoks da je isplativije držati depozite i nju imati profit od šest, sedam posto nego se baviti gospodarskom aktivnosti i ostvariti profit od 2% ili možda i gubitak. I što se onda događa? Da oni koji imaju, a očito da neka trgovačka poduzeća imaju depozite oročavaju i zarađuju više nego oni koji novac trebaju i ne mogu ga dobiti po visokoj cijeni. A što se tiče kolega Bernardić dobro ste kazali da ovaj zakon treba štititi i trgovca. Slažem se i trgovca i potrošača. Pa on štiti, pa evo kolega Maras je kazao, čak toliko ga štiti da se ovaj zakon treba zvati zakon o zaštiti trgovca tako da ga dovoljno štiti i trgovca i potrošača. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo zadnjeg prijavljenog za pojedinačnu raspravu. Ispričavam se. Odgovor na repliku.
Dobro. Hvala vam na ovoj intervenciji. Što se tiče pasivnih kamata. Dakle, samo su dva razloga moguća zašto su pasivne kamate bile tolike visoke. Prvi je zato jer su banke morale skupljati depozite jer im je presušilo jeftino zaduživanje vani. To je jedna stvar. A druga je zbog pojačane gospodarske aktivnosti. A pojačana gospodarska aktivnost je bila generirana povećanom državnom potrošnjom pogotovo i u predizborno vrijeme. Ekspanzivna fiskalna politika je u kratkom roku dovela do prividne ekspanzije gospodarstva koja se ne može dugoročno održati. To je razlika kratkoročnog i dugoročnog pristupa i to je ono čijim se posljedicama danas nosimo. Upravo zbog tog, te državne potrošnje, zbog zaduživanja države da bi se potrošilo, da bi se potakla gospodarska aktivnost pogotovo u dijelu javnih radova došlo je do pojačane gospodarske aktivnosti, došlo je do povećane potražnje za novcima, rasle su pasivne kamate. Banke su morale skupljati više depozita da bi mogle investirati i de facto se dogodilo to da je nakon toga, nakon kratkog vala što bi se reklo krauding out efekta privatnih investicija, znači od same države došlo do povratka na normalno stanje. A često je povratak na normalno stanje i povratak ispod one razine i to je ono što nam se na žalost sad događa u državi, da ćemo se možda vratiti sa dohotkom na manji stupanj nego di smo bili. Evo.
Uz još jednu ispriku zastupniku Bernardiću. Sad je na redu zadnji prijavljeni za pojedinačnu raspravu, zastupnik Miljenko Dorić.
Hvala vam gospođo potpredsjednice, gospođo državna tajnice sa suradnicama, kolegice i kolege. Obzirom da sam posljednji u raspravi uzet ću si za pravo da pokušam sažeti ovu raspravu koja traje cijelo jutro. Najprije konstatacija. Zakon o zaštiti potrošača veliki je iskorak u zaštiti potrošača, ali pod uvjetom da potrošači znaju za taj zakon, pod uvjetom da se taj zakon implementira i pod uvjetom da temeljem tog zakona sankcioniramo, mijenjamo, unapređujemo sadašnje stanje. Dakle, kolegice i kolege, slušao sam vas pažljivo. Zaključio sam iz vaših rasprava da imamo 4 faze – zakon, građani, implementacija, promjene. Mi danas mijenjamo zakon. Dakle, pri kraju smo prve faze u ovom procesu. Malo smo načeli drugu fazu, kolega Maras je o tome govorio. Mali posto građana uopće znaju da postoji zakon. Da li zakon u cijelosti možemo implementirati ako oni koji trebaju ga koristiti ne znaju za njega. Apsolutno treća faza je tek načeta, a četvrta da i ne govorim o njoj. Prema tome, pokušajmo tako razmišljati. Nemojmo uvijek se stranački bojati. Pokušajmo vidjeti što vi u Vladi i mi u Parlamentu možemo učiniti da drugu, treću i četvrtu fazu što prije i što bolje odradimo. To je moj prijedlog. Ono što sam dužan, jer sam ovdje zastupnik reći, prenijeti razmišljanje građana koje ovdje zastupam, a oni me dnevno na ulici love i izvukao sam ono što se tiče ovoga zakona. Nedavno mi je došao čovjek dok sam čekao u redu da platim jedan račun i molio me je da mu pokušam pomoći vezano uz jedno osiguravajuće društvo koje mu ne dozvoli da osiguranje za jedno vozilo prenese na drugo vozilo. Ne zna za zakon, ne zna kome se obratiti, ne zna kako početi svoju pravnu bitku. Kad sam to isto jednoj gospođi par dana ranije ispričao vezano uz njen predmet, onda je ona meni sugerirala pa recite ljudima da obvežu trgovce i poduzeća koji nam daju usluge razne, da negdje na vidnom mjestu stoji nekakva obavijest da potrošač ima pravo, mogućnost temeljem zakona obratiti se tome, tome i tome, na taj telefon, na taj e-mail. Dajte nam neke upute. Nemojte da ovako jadno loveći zastupnike po ulici tražimo pomoć, a već smo davno mogli biti u nekoj uznapredjeloj fazi zaštite svojih potrošačkih prava. Slažem se sa kolegom Markovinovićem. Spomenuo je jednu odličnu emisiju na televiziji. Slažem se s njim, ali ta je emisija kap u moru. Ona može samo odabrati određene primjere što jako dobro čine, upozoriti potrošače na svoja prava i mislim da je to jedan veliki, veliki napredak i zahvaljujem se onima koji su krenuli u tu emisiju i na taj način pomažu da ovaj posao odradimo kako treba. No, slažem se i sa kolegicom Antičević. Udruge, nekada im više odmažemo nego pomažemo. Oni su i vaš i naš partner. Ja se nadam da se slažete sa mnom državna tajnice. Oni su naš partner. Ne samo kod donošenja zakona da ih moramo konzultirati, nego u cijelom razdoblju, uvijek, svakog dana. Oni će nam dolaziti sa idejama, prijedlozima, oni će prenositi na nas ono što nije dobro na terenu. Prema tome, gledajmo na njih kao partnere. Meni jako smeta da i gradovi i općine ne surađuju više sa udrugama građana koje štite potrošače. I oni ih trebaju na drugačiji način tretirati. Zamoljen sam od jedne gospođe da vas pitam, obzirom da je u Europskoj uniji dozvoljena uporaba proizvoda koji se baziraju na GMO podrijetlu hrane. Kakva je situacija u Hrvatskoj pita gospođa? Da li ima poteškoća u prodaju takvih proizvoda? Da li su oni označeni? Da li ih ima na našem tržištu? Slažem se sa kolegom Lesarom i često mi puta građani dolaze zbog bezobzirnog trpanja reklamnog materijala u poštanske sandučiće kojim se uništava pošta, pisma naša, računi. Jednostavno trpaju agresivno jasno te materijale. Što možemo napraviti, pitaju građani? Kolega Marić, završiti ću sa vašom primjedbom. Meso 10 godina staro završilo na tržištu. Kolega Mariću, ne moramo daleko otići. U našoj menzi ovdje u Saboru … [[Govornik se ne razumije.]] svojstva nekih mesa kojeg mi jedemo apsolutno ne zadovoljavaju. Znate? Od nas krenimo ovdje. Ako ste iskreni, to ćete potvrditi i mirisom i okusom. Prema tome, kolegice i kolege, imamo svi skupa jako puno posla, nemojmo se stranački prepucavati, krenimo raditi.
Hvala lijepo. Došli smo do kraja pojedinačne rasprave. Imamo jednu prijavu za zaključnu riječ u ime kluba. Ispred HDZ-a, pravo na 5 minuta ima kolega zastupnik Krunoslav Markovinović.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa evo, samo sam htio nekoliko stvari reći. Naime, ja sam osobno, evo oduševljen ovom raspravom. Mislim da je stvarno obuhvatila puno stvari i jasno je da ove izmjene zakona neće biti posljednje. Naime, znamo dobro da trgovci će doći na puno dobrih ideja. Svaka čast našim inovatorima koji kupe zlatne medalje po cijelom svijetu, ali mislim da bi trgovce trebalo uvrstiti u kategoriju i oni bi bili ovdje značajni. Moram reći da zašto tolike udruge u razvijenom svijetu? Zašto postoje? Pa normalno, i njihovi trgovci rade kao i naši, prodati proizvod pod svaku cijenu, pa mislim da smo naše trgovce previše ocrnili, a da zapravo se ponašaju isto kao i njihove kolege stvarno u svijetu. Točno je da je pala potrošnja, ali malo se informirajte u bankama. Ja sam to, evo u nekoliko banaka probao, izuzetno je povećana štednja. Dakle, i količina novca na karticama koje imaju. Moram reći da je ova kriza i recesija, kako god kombiniramo dobro došla mnogima jer su počeli razmišljati o onom što kupuju. Kupovalo se, znamo i punila su se kolica na sve moguće načine. Sad je dobro da razmišljaju i da kupe ono što im je neophodno. S druge strane, jasno tu stradava proračun, ali žrtava uvijek ima. Dalje, bilo je evo puno prijedloga, dobrih prijedloga, kvalitetnih prijedloga. Evo, dobro je da ima i amandmana. Vjerujem da ono što se može primijeniti, što je dobro u tom svemu da će biti po običaju i prihvaćeno. Još sam htio reći da zapravo zašto ima toliko kredita? Čuli smo, potrošačkih kredita. Naime, dođite sad sve češće pred bilo koju blagajnu. Prvo će vas pitati želite li beskamatni kredit na 3, 6 mjeseci. Dakle, mnogi uzimaju. Zašto bi platili sad kad mogu na nekakve rate uzeti i zbog toga, to je jedan od razloga zbog čega se broj kredita povećava. Vjerojatno ima i onih koji drugačije ne mogu, to ne sumnjam. Ono što nije lijepo u svemu tome čuti je da kod ovog zakona, evo jedan dio oporbenih vijećnika ne spominje kao krivce niti ovu, ja tvrdim odličnu ekipu koja te zakone prilagođava, mijenja, cijelo vrijeme brine, pomaže, ni Vladu, nego jednostavno govorimo cijelo vrijeme država ovo, država ono. Država ne valja. Ja samo mogu komentirati, teško je živjeti u državi koju ne volite.
Hvala lijepo. Završno izlaganje zatražila je i državna tajnica Tamara Obradović Mazal.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici, obećajem zadnji put, barem po pitanju ovog zakona. Prije svega, apsolutno zahvala svima jer naša rasprava i pojedinačna rasprava, sve ono što smo rekli mislim da samo ohrabruje ljude koji nas prate putem televizije koliko nam je bitno da se borimo za njihova prava. Ne možemo predvidjeti apsolutno svaku životnu situaciju u kojoj ćemo se naći jer kao što je gospodin Markovinović rekao, svi smo pomalo inventivni, a da ćemo se po pitanju ovog zakona ponovno vidjeti, relativno uskoro, barem sljedeće godine jest činjenica jer nam dolazi novi paket pravne stečevine koju ćemo morati preuzimati u naše hrvatsko zakonodavstvo. Posebno hvala na zadnje dvije pojedinačne rasprave, gospodinu Bernardiću i gospodinu Doriću vama jer čula sam da ima i nekih pozitivnih stvari u zakonu, dakle prepoznaje se neki iskorak, prepoznaje se ipak neka pozitiva i napredak. Nije sve dakle onoliko crno koliko smo to imali prilike slušati početkom jutra, a da je iskorak i da je napredak i da je taj napredak ostvaren, ponavljam još jedanput. U trajnom kontinuiranom svakodnevnom dijalogu sa udrugama, ako 7 stvari nije ostvareno jer konkretno zahtjevi pod brojem 3, 5, 6, 7 su zahtjevi koji idu u smjeru derogiranja Zakona o obveznim odnosima koji te stvari reguliraju, a što se tiče javne usluge, pravno i nomotehnički treba intervenirati u sve zakone i tarife na centralnoj i na lokalnoj razini kako bi se postiglo konkretno ostvarenje zahtjeva pod brojem, recimo 6. Dakle, ovaj zakon ne može biti magična formula jednostrana magična formula rješenja onih problema s kojima se naši potrošači suočavaju na centralnoj lokalnoj razini, ako paralelno moramo intervenirati još u niz zakona. Ako se tako dogovorimo, to možemo napraviti, to je apsolutno najmanji problem. Moramo biti onda pripravni na paket od barem dvadesetak zakona odjednom na dnevnom redu, simultano ih raspraviti i usvojiti. Za potrebe ovog zakona ono što smo pokušali objasniti i naći neki srednji put jest da ne možemo staviti van snage sve odredbe posebnih zakona i sve tarife na razini jedinica lokalne samouprave kako bismo postigli efekt koji udruge u ovom trenutku traže pod tim rednim brojem. Ovim putem još jedanput zahvaljujem udrugama, našim nevladinim udrugama i savezima za zaštitu potrošača na potpori i pomoći u bitnim stvarima koje smo uspjeli izboriti za sebe, za Hrvatsku, za hrvatske potrošače barem do ulaska u Europsku uniju. To smo napravili zajednički, to smo napravili svakodnevnim, svakosatnim konzultacijama proteklih tri mjeseca i na tome im velika hvala, da ne mislite da možda zasjenjeni ovom raspravom ne mislite da među nama dijaloga i komunikacije nema. Dapače, i ona je kao zajednički instrument borbe uspjela ostvariti nešto što smo htjeli uspjeti, nešto u čemu smo uspjeli. Što se tiče financijskih potpora, pa evo mislim prema zadnjim nekim podacima koje imam za Hrvatsku udrugu za zaštitu potrošača koju ste spomenuli a koja je između ostalog u savjetovalištu, dio i savjetovališta Split ukupno se govori o nekih skoro 700 tisuća kuna koje smo dodijelili što savjetovalištu što udruzi za potrebe projekta. Kako se one financiraju jer čula sam da jako slabo dajemo novce za funkcioniranje rada udruga. Funkcioniramo na temelju natječaja odnosno temeljem projekta. Ako je projekt dobar, ako će on imati višestruke efekte, ako će on dati rezultate, ako će veliki dio naših potrošača njime biti obuhvaćen dat ćemo novac za ostvarenje takvog projekta. Mogu spomenuti jedan zadnji koji se vodio a to je informiranje širokog kruga potrošača o nadolazećem zakonu o potrošačkim kreditima, dakle daleko unaprijed, još zakon niti nije došao na vaše klupe financirali smo široko informiranje o potrošačkim kreditima i što to znači. Isto tako, u segmentu zaštite djece potrošača kada se kupuju njihovi proizvodi. Prema tome, onoliko koliko je pojedini projekt dobar i koliko će rezultirati lecima ili nekim centralnim sustavom koji će pružati podatke potrošačima toliko ćemo naravno svesrdnije i financirati takve projekte. Trgovački sud kolega Bernardić je rekao da Trgovački sud preuzima kompletno rješavanje. Ne, Trgovački sud je instanca koja je stvarno nadležna samo za pitanje rješavanje po kolektivnoj tužbi nakon čije pravomoćnosti ona djeluje ergaomnes prema svim potrošačima koji ne moraju niti znati da se ta tužba uopće događala na Trgovačkom sudu i poput domino efekta imat će utjecaja na sve pro futuro slučajeve nakon pravomoćnosti te odluke. Dalje imamo Državni inspektorat i dalje imamo alternativno rješavanje spora putem suda časti i centara za mirenje. Mislim da je došlo možda do malo krive interpretacije članka 132.c. Što se tiče cijene ispod nabavne cijene to je regulirano Zakonom o trgovini tako da ukoliko ćemo doći do nekih izmjena vezano za Zakon o trgovini nastojat ćemo obuhvatiti i prijedlog uvaženog saborskog zastupnika Marića. Još jedanput zahvaljujući apsolutno svima i naravno najavljujući i prihvaćanje nekih od amandmana koje smo dobili zaključno daljnje informiranje apsolutno. Taj teret nije samo naš, taj teret mora podijeliti i Hrvatska radio-televizija kao javna ustanova, treba naći svoj interes u povećanju broja emisija koje će biti maksimalno dostupne potrošačima kroz okrugle stolove i koje organizira Ministarstvo gospodarstva sa udrugama kroz možda i vaše okrugle stolove. Ovo je tema koja je vrlo osjetljiva za sve nas, svi smo mi potrošači, ima nas 4,5 milijuna kroz možda i vaše kampanje o osviještenosti potrošača ali i trgovaca i kroz naravno intenzivniji i jači, sustavniji rad i nevladinih udruga, saveza i savjetovališta kroz čije ruke kao što sam rekla je prošlo barem 18 tisuća pojedinačnih apela da im se pomogne. Prema tome, njihov rad jest primijećen ali nikada ne možemo dovoljno biti zadovoljni sa plafonom kojeg smo dosegnuli. Eto, u tom segmentu ja još jedanput zahvaljujem na provedenoj raspravi.
Hvala državnoj tajnici. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
I sada dame i gospodo zastupnici, molim kvorum da vidim možemo li glasovati o nekim od prijeđenih točaka dnevnog reda. Molim, uključimo se. 82, ustvari je 92. Imamo kvorum i možemo početi sa glasovanjem. Prvo, Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača, hitni postupak, P.Z.E. br. 336, predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Najprije ćemo glasovati o prijedlogu zaključka Kluba zastupnika SDP-a koji glasi: "O Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača provest će se treće čitanje." Želi li se predstavnik predlagatelja izjasniti o ovom prijedlogu SDP-a? Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče. Vlada ne prihvaća zaključak koji se predlaže. Podnesen je određeni broj amandmana o kojima ćemo se očitovati i također i određeni broj izmjena je predložen i putem nadležnih odbora a i sama Vlada podnijela je određeni broj amandmana kojima se znatno utječe na Konačni prijedlog ovoga zakona. Stoga ne možemo prihvatiti prijedlog da se provede i treće čitanje.
Hvala. Dajem na glasovanje prijedlog zastupnika SDP-a. Molim, uključimo se i glasujmo o prijedlogu kluba zastupnika SDP-a kojeg Vlada ne prihvaća. Uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog nije prihvaćen jer je za njega glasovalo 30, 1 suzdržan i 68 protiv,. Nakon što je rasprava zaključena Vlada je podnijela amandmane. Sukladno članku 166. Poslovnika o ovako podnesenim amandmanima mora se složiti većina nazočnih zastupnika. Tko je suglasan da provedemo raspravu o amandmanima Vlade? Molim dizanjem ruku tko je suglasan da provedemo ovu raspravu? Hvala. Protiv? Nema. Suzdržan? Ovaj prijedlog je prihvaćen sa većinom glasova, 98 za i 1 suzdržan. Molim predstavnika predlagatelja da dodatno obrazloži amandmane Vlade. Prvi je amandman na članak 9.
Hvala gospodine predsjedniče. Evo u zaista intenzivnim razgovorima i pregovorima sa Europskom komisijom gdje je polazišna točka Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i članak 28. Ugovora o Europskoj zajednici u kontekstu pregovora za slobodu kretanja roba. Osnova i polazišni stav Europske komisije da već u ovom trenutku godinama prije članstva u Europskoj uniji Hrvatska treba prihvatiti pravnu stečevinu u dijelu koji se odnosi na najmanje 3 presude Europskog suda pravde koja govori o uporabi nacionalnog jezika koja se na deklaracijama, na obavijesti o proizvodu u ovom trenutku nalazi ne samo u svim državama članicama nego bi se slijedom prihvaćanja te pravne stečevine u dijelu koji se odnosi na nacionalni jezik trebalo prihvatiti i u Hrvatskoj prije ulaska u Europsku uniju. Polazeći od značaja hrvatskog jezika za građane Republike Hrvatske, polazeći i od vrlo recentne povijesti i borbe za hrvatski jezik i obilježavajući naravno hrvatski jezik, polazeći od naše tradicije, navike naših potrošača, prihvaćanje sudske prakse u dijelu koji bi već danas prije ulaska u Europsku uniju postao standardom za naše hrvatske građane a to je da se na deklaracijama za proizvode ne može koristiti hrvatski jezik, odnosno hrvatski jezik bi bio samo jedna od alternativa, samo jedna o opcija ocijenili smo neprihvatljivim. Ušli smo u dosta intenzivne pregovore sa Europskom komisijom i referirali se na niz dosadašnjih propisa, propisa koje smo do sada imali na snazi, u kontekstu daljnjeg usklađivanja zakonodavstva naglašavajući važnost, prepoznatljivost hrvatskog jezika našim hrvatskim potrošačima. Isto tako upućujući i na praksu proizvođača, na praksu onih koji stavljaju proizvode na tržište, gdje današnjom praksom i uvjetima gospodarske situacije u kojoj živimo i radimo kada je promjena deklaracije na proizvodima i dodatni trošak za trgovce. U našim intenzivnim pregovorima postigli smo dogovor da postojeći režim, dakle, obvezno isticanje obavijesti o proizvodu, deklaracija na proizvodima, za hrvatsko tržište i dalje bude hrvatski jezik i latinično pismo. Ovim prijedlogom kakvog smo ga formulirali prvim amandmanom na članak 9, hrvatski jezik i latinično pismo ostaje obveza, obveza koja se može sankcionirati. Ona ostaje na snazi do ulaska u Europsku uniju i uz obvezno označavanje proizvoda na hrvatskom jeziku, mi sa znakovima, piktogramima ne isključujemo istodobnu mogućnost uporabe i nekih drugih jezika koji su lako razumljivi potrošaču. Dakle, premisa i polazišna osnova ovoga članka 9. i amandmana kojeg podnosimo a sa vrlo netom i recentno završenim pregovorima sa Europskom komisijom ovo je rezultat, ishod naših pregovora a to je zadržavanje hrvatskog jezika do ulaska u Europsku uniju. Stoga Vlada podnosi amandman na članak 9. koji sumira naše pregovore sa Europskom komisijom.
Hvala. Otvaram raspravu. Zaključujem raspravu. Dajem ovaj amandman na glasovanje. Dizanjem ruku tko je za amandman Vlade broj 1.? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Ovaj amandman prihvaćen je jednoglasno sa 105 glasova. Idemo na amandman 2. na članak 66. Vlade.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, obzirom da smo isti prijedlog norme sumirali u svom prvom amandmanu na članak 9. posljedično nomotehnički na isti način moramo promijeniti i tekst u članku 66 izmijenjenog podstavka 4. članka 143. dakle, radi se o nomotehničkoj potrebi usklađivanja izričaja i u ovom članku.
Hvala. Otvaram raspravu o ovom amandmanu. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog Vladina amandmana broj 2., tko je za? Hvala. Protiv? Suzdržan? Hvala. Amandman je prihvaćen jednoglasno sa 105. glasova. Prelazimo na amandman 3. Vlade na članak 68. koji … [[Govornik se ne razumije.]] članak 145.
Iz istih razloga kako bismo sankcionirali ne isticanje obavijesti o proizvodu na hrvatskom jeziku, piktogramima, simbolima i onome što slijedi iz prvoga amandmana morali smo nomotehnički promijeniti izričaj i članka 145. A kako smo dodali dva podstavka zahvat je bio nomotehnički dosta zahtjevan stoga smo u jednom pročišćenom obliku predložili 3. amandman na članak 68.
Hvala. Otvaram raspravu o amandmanu 3. Vlade. Zaključujem raspravu. Dajem ovaj prijedlog amandmana na glasovanje tko je za molim da digne ruku? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. Ovaj amandman prihvaćen je jednoglasno sa 104 glasa za. Prelazimo na amandman 4. na članak 74.
Hvala gospodine predsjedniče. Danom ulaska u Europsku uniju aktivirati će se članak 74., Republika Hrvatska postati će dijelom unutarnjeg tržišta Europske unije. Na Republiku Hrvatsku će se u ovom slučaju danom ulaska u Uniju primjenjivati i sudska praksa Europskog suda pravde, konkretno tri presude koje se odnose na obvezno isticanje nacionalnog jezika. Ovaj amandman na čanak 74. omogućuje nam aktivaciju one norme koja je usklađena sa tri presude Europskog suda pravde a po kojem uz hrvatski jezik deklaracija na proizvodu može biti napisana i nekim drugim jezikom koji je lako razumljiv potrošaču. U tom slučaju danom ulaska u Europsku uniju hrvatski jezik postaje opcija, prestaje biti obveza i na taj način preuzimamo i postajemo dio pravne prakse Europskog suda pravde.
Hvala. Otvaram raspravu 4. o amandmanu Vlade. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje prijedlog ovog 4. amandmana Vlade tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Hvala. 4. amandman Vlade je prihvaćen jednoglasno sa 104 glasa. Molim gospođu Tamaru Obradović-Mazal da se očituje i o ostalim amandmanima. Prvo je amandman zastupnika Dragutina Lesara na članak 2.
Vlada ne prihvaća navedeni amandman, obzirom da navedenim člankom upućujemo na Zakon o obveznim odnosima. Ne govori se o sužavanju prava potrošača u odnosu na reklamacije. Ne možemo to tako tumačiti. Mi smo ovim prijedlogom članka izvršili sadržajno usklađivanje s odredbama Zakona o obveznim odnosima koji kroz 30 članaka, točnije od 400. do 429. detaljno uređuje prava potrošača koja su vezana za materijalne nedostatke na proizvodu i jamstvo za ispravnost prodane stvari. Stoga, dvostruko normiranje u pogledu jamstva koje je već uređeno Zakonom o obveznim odnosima naravno da bi kršilo u tom dijelu i pravnu sigurnost, stoga ne možemo prihvatiti ovaj amandman.
Hvala. Gospodin Dragutin Lesar.
Prihvaćam obrazloženje koje je dato, jer doista našao sam u Zakonu o obveznim odnosima jednu takvu odredbu. Zbog toga povlačim amandman, ali ću do kraja biti zadovoljan kada donesemo zakon i osnujemo Agenciju za zaštitu potrošača.
Hvala. Ovaj je amandman povučen. 2, zastupnika također gospodina Dragutina Lesara na članak 6.
Vlada ne prihvaća iz razloga što je člankom 111. stavkom 2. sankcionirano upravo zavaravajuće propuštanje trgovca ako trgovca, pa i na ovaj način, skriva važne obavijesti o proizvodu koje su sadržane na obavijesti o proizvodu. Dakle, ono što uvaženi zastupnik predlaže kroz članak 6. uređeno je kroz članak 111. i podvrgnuto je sankcioniranju.
Hvala. Gospodin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Doista i u članku 111. stavak 2. postoji zabrana prikrivanja obavijesti o proizvodu i roku upotrebe, ali još uvijek nisam našao u člancima 143. do 145. sankcije za kršenje članka 111. pa provjerite to. Hvala. Povlačim amandman.
Ovaj amandman je povučen. 3. amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 9.
Obzirom na podnesene Vladine amandmane, držimo da amandman Odbora za zakonodavstvo na način kako je uređen amandmanom Vlade konzumira ovaj amandman.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo.
Povlačimo.
Ovaj amandman je povučen. 4. amandman zastupnika Dragutina Lesara na članak 9.
Vlada ne prihvaća. Vezano za obavijest o proizvodu, izmijenjene su odredbe članka 17. i kroz amandman Vlade koji se odnosio na isticanje svih bitnih informacija o samom proizvodu i to na način da obavijest o proizvodu mora sadržavati podatke uređene i posebnim propisima za određene vrste proizvoda kao što su hrana ili lijekovi, a usklađeni su i pravilima Europske zajednice. I ponovno upućujem i na članak 111. zakona koji je podvrgnut sankcioniranju, a ovisno o kontekstu i okolnostima slučaja.
Gospodin Dragutin Lesar.
Evo kod ovog amandmana ostajem i tražim glasanje. Glasanje tražim.
Hvala. Tko je za ovaj amandman na članak 9. gospodina Dragutina Lesara kojeg Vlada ne prihvaća? Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 5. amandman istog zastupnika na članak 10.
Vlada ne prihvaća iz istih obrazloženja kao i na prethodni prijedlog.
Gospodin Lesar, izvolite.
S istim obrazloženjem tražim glasanje kao i prije.
Stavljam ovaj 5. amandman na članak 10. zastupnika Dragutina Lesara na glasanje. Inače ga Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 6. amandman zastupnika Zdenka Franića na članak 24.
Vlada ne prihvaća iz razloga što je obavljanje i definiranje dodanih djelatnosti, kao što su usluge osiguravajućih društava ili banaka, već detaljno regulirane posebnih propisima. Stoga predlagatelj tj. Vlada Republike Hrvatske ne smatra da ih je potrebno dodatno odnosno posebno sumirati u javne usluge u smislu Zakona o zaštiti potrošača. U smislu Zakona o zaštiti potrošača javnim uslugama smatramo sve one usluge koje na tržištu predstavljaju monopol i slijedom toga potrebno je kod korištenja istih štiti potrošačka prava. Ovo bi zahtijevalo nomotehničku intervenciju u sve propise, uključujući i podzakonske akte kojima se posebne usluge reguliraju. Stoga Vlada ne prihvaća ovaj amandman.
Hvala. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Štovana gospođo državna tajnice, i do sada je sukladno zakonskim rješenjima bilo teško ostvariti prava potrošača, a posebice u domeni usluga koje zakonodavac nije nabrojio. To su, uz ove što ste vi spomenuli, i telekomunikacijske usluge, javne poštanske usluge, usluge prijevoza putnika u javnom gradskom prometu, održavanje čistoće i isporuka prirodnog plina itd. Pa barem da ste koju od tih usluga prihvatili. Osim toga, i država je delegirala usluge plaćanja javnog prometa putem banaka, a to zapravo Zakonom o zaštiti potrošača nažalost nije regulirano. Tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman broj 6? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Ostali amandmani broj 7, 8, 9, 10, 11 i 12 su zastupnika Zdenka Franića pa molim da ne ponavljam to puno puta. Evo 7. amandman na članak 24.
Vlada ne prihvaća. Naime, ono što se predlaže jest da se Zakonom o potrošačima vrši način i obračun prema stvarnoj potrošnji, a podsjećam da primjerice u komunalnim djelatnostima, u komunalnim uslugama ako ćemo biti konkretni, komunalna usluga od vožnje komunalnog otpada imaju svoju tarifu, ona ovisi i o načinu na koji regulira ne samo Zakon o komunalnom gospodarstvu već i svaka pojedina lokalna samouprava zbog svojih specifičnosti. Dakle, na ovaj način ulazimo i u nadležnost ne samo u normu koja je nadležna za svaki pojedini tarifni sustav koji se javlja, već i u nadležnost određivanja tarife jedinica lokalne samouprave. Primjerice, podsjećam na pilot projekt bar kodiranja kanti za smeće prilikom koje se zapravo stvarno plaća cijena, ovisno o tome što se i u količinski toj kanti nalazi. Dakle, ovaj prijedlog zapravo bi bio zlatni rez kojim bismo ušli ne samo u niz propisima i u niz tarifa već i u nadležnost jedinica lokalne samouprave da određuju i reguliraju posebno svoje tarife. Također Vlada ne prihvaća 8. amandman zastupnika Zdenka Franića… a pardon.
Izjasnit ćemo se za 7. amandman. Gospodin zastupnik Zdenko Franić. Izvolite.
Nažalost, vaše obrazloženje ne stoji u potpunosti jer neke jedinice lokalne samouprave stvarno naplaćuju primjerice otpad prema stvarnoj količini proizvedenog otpada. Ovakvim zakonskim rješenjem potrošači i dalje će plaćati određene usluge koje nisu zapravo koristili. Dakle, potrošaču se ne smiju, ne bi se smjele naplatiti usluge koje nisu obavljene. Svakako i ne bi se smjelo to dopustiti, Hrvatski sabor je nadležan jedinicama lokalne samouprave, prema tome, što ima veze ukoliko bi prihvaćanje ovog amandmana zahtijevalo ispravke i određenih provedbenih propisa. Tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman broj 7? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Prelazimo na amandman 8 istog zastupnika na članak 24. stavak 7.?
Vlada ne prihvaća obzirom da je problematika povjerenstva kako se predlaže uređena člankom 24. stavkom 7. važećeg zakona.
Hvala. Gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Povjerenstvo treba biti u sjedištu davatelja usluga. Npr. HEP ima u svakoj županiji distribucijsko područje te ima 21 povjerenstvo, a odluke mogu biti različite za iste slučajeve. Kada bi bilo jedno povjerenstvo, odluke bi bile jedinstvene za iste slučajeve, a u rad povjerenstva bi se moglo uključiti i pravnici davatelja usluga kao stručne osobe, kao bez prava glasa kako bi pazile na zakonitost. Evo, tražim i glasovanje o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman na članak 24. stavak 7.? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 9. amandman istog zastupnika na članak 26. stavak 1.?
Vlada ne prihvaća. Naime, prema važećem zakonu ako trgovac uvjetuje kupnju proizvoda i obično se radi o proizvodima visoke vrijednosti, odnosno robe visoke vrijednosti kao što su stanovi, namještaj ili automobil, uvjetuje kupnju proizvoda, odnosno isporuku proizvoda ako se izvrši nakon 30 dana, dogovorenih 30 dana, dužan je potrošaču obračunati i isplatiti kamatu po kamatnoj stopi poslovne banke trgovca za oročene štedne uloge na 3 mjeseca za cijelo razdoblje. Za potrošača to znači da će za novac kojim nije mogao raspolagati zbog uvjeta kupnje pojedinog proizvoda, a za kojeg trgovac kasni sa isporukom dobiti kamatu kao da je oročio taj iznos u banci na 3 mjeseca.
Hvala. Gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Jest, ali je velika disproporcija u kamatama. Potrošač se primjerice može zadužiti kod banke da bi nešto platio, banka mu uzme 15% kamata, a trgovac mu daje kasnije 3 ili 5% kamata koliko je kamata za oročenu štednju. Tako neisporučivanjem usluge trgovac svjesno zadržava novac potrošača kod sebe i zarađuje 10-ak posto na tome što nije uzeo kredit od banke, već je uzeo akontaciju od potrošača. Prema tome, ovakvo zakonsko rješenje ustvari potiče trgovce da i dalje unaprijed traže novac za usluge koje nisu isporučene. To je posebice važno kod kupnje većih nekretnina, stanova itd. i kao što sam rekao iz ovog kratkog primjera, potrošač može biti i za 10-ak posto oštećen. Tražim glasovanje o ovom amandmanu.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. Prelazimo na 10. amandman istog zastupnika na članak 26.?
Vlada ne prihvaća. Naime, već sadašnje odredbe Zakona o zaštiti potrošača omogućavaju potrošaču da ukoliko spori sa trgovcem jedan dio računa, odnosno jedan račun za ukupan iznos, ukupnu paletu usluga koju mu trgovac daje da između potrošača i trgovaca nastaje spor po pitanju samo jednog računa po kojem potrošač može pokrenuti spor koristeći institute izvansudskog rješavanja sporova koji se financiraju iz državnog proračuna. Trgovac potrošaču, i to je poanta zaštite potrošača u ovom članku, trgovac potrošaču ne smije dok traje spor oko jednog računa za isporučenu uslugu koja se spori, ne smije obustaviti pružanje usluge do okončanja sudskog, odnosno izvansudskog postupka za osporeni račun. Stoga Vlada ne prihvaća ovaj amandman.
Hvala. Gospodin Zdenko Franić.
Dakle, potrošač ne bi smio biti taj koji treba pokretati sudski postupak. To mora biti trgovac jer on mora dokazivati da je potrošač u krivu. A ovakvo zakonsko rješenje automatski podrazumijeva da je trgovac u pravu. Ovim amandmanom bi se onemogućilo davateljima usluga da radi neplaćanja računa koje potrošači osporavaju često smo svjedoci i situacije prvo plati pa se žali na enormne račune, primjerice fiksne ili mobilne telefonije, a do kraja pravorijeka potrošač ostane zakinut za uslugu. Tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 11. amandman na članak 29. istog zastupnika?
Vlada ne prihvaća. Naime, trgovac svoje prodajne uvjete mora jasno istaknuti u svom prodajnom prostoru. On svoje opće uvjete poslovanja koji moraju biti usklađeni sa Zakonom o zaštiti potrošača također ističe na prodajnim mjestima za proizvode ili usluge koje plasira. Potrošač u tom slučaju kada kupuje ovakvu uslugu koja može biti vremenski limitirana, izrijekom mora biti upoznat sa svim pravima i obvezama prilikom kupnje takve usluge i na taj način svjesno ili ulazi ili ne ulazi u kupoprodajni odnos sa trgovcem. Još jednom napominjem, svi prodajni uvjeti trgovca moraju biti istaknuti na prodajnim mjestima vidljivo, potrošač mora biti s njima izrijekom upoznat prije ulaska u kupoprodajni odnos, a trgovac svoje prodajne uvjete još dodatno može urediti i svojim općim uvjetima poslovanja u skladu sa zakonom.
Hvala. Gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
U praksi se dešava da se kupi recimo karta za javni prijevoz koja nakon poskupljenja prestaje važiti ili bon za mobilnu telefoniju koji nakon 3 mjeseca prestane važiti ukoliko ga nisi iskoristio, a to jest možda zaista i spomenuto u nekim općim uvjetima, ali ti opći uvjeti su elaborati koji su pisani mikroskopskim slovima, tako da to u praksi zaista se teško može i netko snaći u tome. Rješenjem ovakvog prihvaćanjem ovog amandmana potrošač bi imao pravo na povrat sredstava ili dijela sredstava na onaj dio usluge koji nije iskoristio. Tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 12. amandman istoga zastupnika na članak 46.
Vlada ne prihvaća. Naime, člankom 46. važećeg zakona uređuje se rok za raskid ugovora. Ponovno pozivam na Zakon o obveznim odnosima. Ako nije dostavljena potvrda prethodne obavijesti a radi se o ugovoru sklopljenom na daljinu. Također podsjećam na članak 43. kojim je detaljno uređeno o čemu prije sklapanja ugovora na daljinu trgovac mora obavijestiti potrošača što kao dio informacije uključuje i rok isporuke proizvoda, odnosno pružanja usluge. Ukoliko postupi suprotno ovim odredbama zapriječena je novčana kazna trgovcu koji potrošaču ne pruži sve potrebne obavijesti za sklapanje ovog ugovora.
Gospodin Zdenko Franić. Izvolite. ... [[Upadica se ne razumije.]] Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. 13. amandman Odbora za gospodarstvo na članak 54.
Prihvaća se amandman 13. na članak 54. uključivo i dodatke novih stavaka 5. i 6. na način da stavak 4. glasi "troškovi postupka pred Sudom časti Hrvatske gospodarske komore i Sudom časti Hrvatske obrtničke komore iz stavka 1. ovog članka sufinanciraju se iz državnog proračuna Republike Hrvatske". Na taj način obzirom da se putem javnog natječaja odabiru centri za mirenje s jedne strane koji će biti najosposobljeniji za rješavanje potrošačkih sporova i koji će na taj način steći uvjete za dobivanje financijske potpore iz državnog proračuna Republike Hrvatske. S druge strane omogućujemo postojećim sudovima časti koji su već nadležni za mirenje ispred Gospodarske komore i Obrtničke komore na neki način paralelno djelovanje i omogućavanje centrima za mirenje da putem javnog natječaja ostvare sredstva iz državnog proračuna.
Odbor za gospodarstvo. Gospodin Kovačević, izmijenjeni amandman prihvaćen. Prihvaća se u ovakvom izmijenjenom obliku kako je državna tajnica citirala. Hvala. Prelazimo na 14. amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 66.
Što se tiče amandmana na članak 66. prihvaća se amandman na članak 66. stavak 2. podstavka 3. ali uz napomenu da se povlači ostatak predloženog amandmana.
Hvala. U ime Odbora za zakonodavstvo.
Povlačim o ovom dijelu koji je obuhvaćen amandmanom Vlade.
Znači taj dio koji je obuhvaćen amandmanom Vlade vi povlačite. Hvala. 15. amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 67.
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 16. Odbora za zakonodavstvo na članak 68.
Konzumirano amandmanom Vlade.
Riješeno, znači povlačite.
Konzumiran je.
Konzumirana je u Vladinu amandmanu.
Povlačim.
Povlačite. Hvala. 17. amandman zastupnika Dragutina Lesara na članak 68.
Vlada prihvaća na način da se briše zarez i dodaje sljedeći tekst. Ili ako uporabi adresirani ili neadresirani tiskani materijal s članka 37. stavak 2. unatoč izričitom protivljenju potrošača.
Gospodin Lesar je ovo. ... [[Upadica se ne razumije.]]
Evo ja imam i pomoćnika u Saboru.
Na članak 68. je riječ.
Ja sam jako zadovoljan što ste prihvatili ovaj amandmana.
Prihvaća. U ovom obliku. Hvala. Amandman je prihvaćen u obliku kako je državna tajnica objasnila. 18. amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 74.
Konzumiran amandmanom Vlade.
Konzumiran amandmanom Vlade i povlačite.
Povlačim.
Povlači se ovaj amandman broj 18. 19. zastupnika Zdenka Franića na članak 77.
Vlada ne prihvaća područje potrošačkih kredita. Bit će uređeno posebnim propisom Zakonom o potrošačkim kreditima čije donošenje jest u tijeku koliko imam informacije.
Hvala. Gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Štovana gospođo državna tajnice uz dužno štovanje i anticipirajući Zakon o kreditima ipak ne bi bilo zgorega da i ovdje stavimo ovakvo zakonsko rješenje, jer zajmodavci sada u posljednje vrijeme mijenjaju kamatne stope koje možda potrošači nisu možda u stanju platiti. I potrošač bi trebao u tom slučaju imati mogućnost povrata zajma jednokratno, primjerice bez posljedice po njega što do sada nije slučaj. Nego mora u slučaju prijevremenog raskidanja zajma plaćati različite penale, a zajam je uzeo pod jednim uvjetima, a u hodu mu zajmodavac te uvjete mijenja. Tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebitu većinu. I 20. amandman istog zastupnika na članak 124.
Vlada ne prihvaća. Podsjetila bih na kodeks pozitivne prakse standarda i mjerila za ostvarivanje financijske potpore programima i projektima udruga koji je usvojen od Hrvatskog sabora u veljači 2007. godine, a kojim se propisuje postupak i načela odobravanja financijske i druge potpore civilnom društvu. Također temeljem članka 124. ovoga zakona propisano je da se tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave dužna sustavno promicati zaštitu potrošača na svom području i podupirati djelovanje udruga za zaštitu potrošača. Način na koji će jedinica lokalne samouprave promicati zaštitu potrošača na svom području ne može biti predmetom ovog zakona, već predmetom i proračuna i naravno odlukom samog tijela jedinica lokalne samouprave. Da li će to biti odbitak najma, odbitak režijskih troškova ili besplatno korištenje nekog prostora. Naravno mi na to ne možemo utjecati na takvu poslovnu odluku jedinica lokalne samouprave. Kada smo već kod ovog amandmana pozdravljam barem tri grada na čijem području djeluju savjetovališta za zaštitu potrošača koja savjetovalištima itekako osiguravaju potporu u obliku i najma i odbitka režijskih troškova. Voljela bih da to bude i slučaj i sa Gradom Zagrebom koji kao jedinica lokalne samouprave također moram biti dodatno stimulirana za promicanje sustava zaštite potrošača. Vlada ne prihvaća amandman.
Gospodin Zdenko Franić. Izvolite.
Štovana gospođo državna tajnice, drago mi je da ste prepoznali dobru intenciju u ovom amandmanu. I činjenica jeste da su neke lokalne samouprave već prepoznale važnost djelovanja Udruga za zaštitu potrošača. Intencija ovog amandman je naprosto bila da se stimulira da tijela lokalne i područne samouprave osiguravaju prostor za djelovanje i rad udruga za zaštitu potrošača u skladu sa svojim mogućnostima, a po ugledu na ove jedinice koje ste upravo spomenuli. Mislim da bi jedno sustavnije rješenje pokazalo dobru volju i važnost djelovanja udruga za zaštitu potrošača na sveukupnu dobrobit nas svih građana Republike Hrvatske. Tražim glasovanje.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Hvala državnoj tajnici. Dajem sada na glasovanje Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti potrošača. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona prihvaćen je većinom glasova sa 75 glasova za, 2 suzdržana i 21 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Sad idemo na slijedeću točku dnevnog reda. - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Hrvatske i Europske unije o sudjelovanju Republike Hrvatske u Misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu, EULEX Kosovo, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 319 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. Sukladno poslovniku hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Ivica Buconjić ispred predlagatelja Vlade Republike Hrvatske.
Hvala lijepa. Gospođo predsjedavajuća. Samo kratko obrazloženje ne toliko ovog zakona o potvrđivanju sporazuma nego kompletnih aktivnosti koje MUP obavlja na području međunarodnih odnosa i mirovnih misija. Naime, Glavno tajništvo Europske unije je dana 18. veljače 2008. godine uputilo poziv Republici Hrvatskoj da se o statusu tzv. treće zemlje uključi u provedbu nove misije vođene od strane Europske unije s mandatom da se osigura podrška kosovskim vlastima u njihovim naporima za uspostavu održivog i funkcionalnog sustava vladavine prava. Ovo je važno istaći da je Hrvatska kao treća zemlja nečlanica Europske unije dobila poziv za uključivanje misije EULEX-a na Kosovu a sve je to rezultat dosadašnjih izvrsnih rezultata koje je Ministarstvo unutarnjih poslova postiglo u mirovnim misijama širom svijeta. Trenutno Republika Hrvatska sudjeluje u pet mirovnih misija širom svijeta sa 14 policijskih službenika. Najviše ih je u Istočnom Timoru šest, u Cipru četiri, u Afganistanu dva i na Haitiju jedan. A na Kosovo u sastavu Misije EULEX će se poslati jedan djelatnika još tri se pripremaju. Ovo je sve dokaz da je Republika Hrvatska odnosno policija Ministarstvo unutarnjih poslova u nekoliko godina prošlo zaista jedan veliki put i da su policijski službenici Ministarstva unutarnjih poslova svuda gdje su bili u sastavu mirovnih misija diljem svijeta pokazali izrazito visoki stupanj profesionalnosti, stručnosti i odgovornosti i u svim ovim misijama zauzimaju uglavnom rukovodna mjesta upravo zbog te svoje profesionalnosti, stručnosti i odgovornosti. I hrvatska policija je od predmeta opservacije, od objekta postala aktivni sudionik uspostave mira i pravde diljem svijeta. I zbog toga predlažemo da se donese ovaj zakon o potvrđivanju sporazuma, da se donese u žurnom postupku kako bi hrvatski policijski službenici mogli krenuti u tu misiju uspostave prava i formiranja policijskih snaga što je moguće prije. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Vidim da ih nema. To znači da ne žele. Otvaram raspravu. Imamo dvije prijave ispred dva kluba. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, zastupnik Berislav Rončević.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege zastupnici. Predloženim se zakonom potvrđuje sporazum između Republike Hrvatske i Europske unije o sudjelovanju Republike Hrvatske u misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu EULEX Kosovo, kako bi njegove odredbe u smislu odredbi Ustava Republike Hrvatske postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Odmah uvodno ističem da će klub Hrvatske demokratske zajednice poduprijeti donošenje ovog zakona. Republika Hrvatska je i prije uspostave misije Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu bila uključena u procese uspostave i razvoja profesionalne i neovisne kosovske nacionalne policije kroz misiju Ujedinjenih naroda na Kosovu. A naša Vlada je u lipnju 2008. donijela odluku o davanju suglasnosti za uključivanje policijskih službenika Ministarstva unutarnjih poslova u misiju Europske unije za uspostavu vladavine prava na području Kosova. Radi uspostave okvira kojim se detaljnije uređuje pravni položaj, te prava i obveze vezano uz to sudjelovanje u studenom 2008. godine u Bruxellesu je sklopljen sporazum između Republike Hrvatske i Europske unije o našem sudjelovanju u ovoj misiji. Sporazum je rezultat zajedničke želje za uspostavljanjem, promicanjem i produbljivanjem međusobne suradnje u području sudjelovanja Republike Hrvatske u mirovnim misijama vođenu od strane Europske unije s konačnim ciljem uključivanja Republike Hrvatske u provedbu nove mirovne misije vođene od strane Europske unije. U odnosima Republike Hrvatske i Europske unije ovaj sporazum predstavlja dodatni element unapređenja i produbljivanja međusobne suradnje. Samim sporazumom se uređuje okvir sudjelovanja u misiji, pravni položaj osoblja, postupanje glede klasificiranih podataka, lanac zapovijedanja i odgovornosti, financijski aspekti, pitanje sklapanja provedbenih dogovora, te mehanizam u slučaju neispunjavanja obveze iz sporazuma kao i mehanizam za rješavanje možebitnih sporova. Važno je istaći da je Vijeće Europske unije usvojilo zajedničku akciju u veljači 2008. godine o misiji Europske unije. Upućen je poziv Republici Hrvatskoj za sudjelovanje u misiji. Donesena je odluka političko-sigurnosnog odbora u veljači 2008. godine kojom se potvrđuje poziv upućen Republici Hrvatskoj za našim sudjelovanjem. Uspješno je okončan i postupak formiranja snaga, te dana preporuka zapovjedniku za civilne operacije Europske unije i odbora za civilne aspekte upravljanja krizama o sudjelovanju Republike Hrvatske u ovoj misiji. Donesena je odluka o Republici Hrvatskoj u srpnju 2008. godine o sudjelovanju naših policijskih službenika u ovoj misiji. Republika Hrvatska će pravodobno izvijestiti zapovjednika za civilne operacije Europske unije i voditelja EULEX-a Kosovo o svim promjenama u svezi našeg doprinosa u ovoj misiji, pravni položaj osoblja koja Republika Hrvatska dodjeljuje u ovoj misiji uređen je odredbama o pravnom položaju misije i Republika Hrvatska ima nadležnost sa svojim … [[Govornik se ne razumije.]] koje sudjeluje u misiji. Republika Hrvatska je odgovorna za davanje odgovora na sve zahtjeve koje njezino osoblje postavlja ili koji se odnose na njezino osoblje u vezi sudjelovanja u misiji. Republika Hrvatska odgovorna je i za pokretanje svakog postupka, sudskog ili stegovnog protiv bilo kojeg člana njezinog osoblja u skladu sa vlastitim propisima. Sporazumom se Republika Hrvatska obvezuje dati izjavu u vezi s odricanjem od zahtjeva prema bilo kojoj državi koja sudjeluje u EULEX Kosovu u trenutku potpisivanja sporazuma. Izjava je dodatak sporazuma. Države članice Europske unije obvezuju se dati izjavu u vezi s odricanjem od zahtjeva zbog sudjelovanja Republike Hrvatske u EULEX Kosovu u trenutku potpisivanja sporazuma. Sve osoblje koje sudjeluje u ovoj misiji ostaje pod punim zapovjedništvom svojih nacionalnih tijela. Nacionalna tijela prenose operativni nadzor na zapovjednika za civilne operacije koji provodi zapovijedanje i nadzor na strateškoj razini. Voditelj misije preuzima odgovornost i provodi zapovijedanje i nadzor na EULEX Kosovo na operativnoj razini. Voditelj misije provodi zapovijedanje i nadzor nad osobljem, timovima i jedinicama iz država davateljica pomoći. Sukladno uputi dobivenoj od zapovjednika za civilne operacije, te ima administrativnu i logističku odgovornost nad imovinom, sredstvima i informacijama koje su stavljene na raspolaganje misiji. Republika Hrvatska ima ista prava i obveze u smislu svakodnevnog upravljanja operacijom kao i države članice Europske unije koje sudjeluju u operaciji. Voditelj misije je odgovoran za stegovni nadzor nad osobljem. U slučaju potrebe stegovnu mjeru poduzima nadležno nacionalno tijelo. Republika Hrvatska imenuje vođu nacionalnog kontingenta koji predstavlja naš nacionalni kontingent. Odluku o završetku operacije donosi Europska unija nakon konzultacija sa Republikom Hrvatskom, pod uvjetom da Republika Hrvatska još sudjeluje u ovoj misiji u trenutku završetka operacije. Republika Hrvatska snosi sve troškove u svom sudjelovanju u operaciji osim troškove koji podliježu zajedničkom financiranju kako je utvrđeno u operativnom proračunu operacija. U slučaju smrti, ozljede, gubitka ili štete nanesene lokalnom stanovništvu ili pravnim osobama iz države iz koje se provodi operacija Republika Hrvatska po utvrđivanju svoje obaveze plaća naknadu u skladu sa uvjetima predviđenim odredbama o pravnom položaju misije. Dogovori za provedbu sporazuma i sve potrebne tehničke i administrativne odgovore vezane uz provedbu sporazuma sklapaju odgovarajuća tijela Republike Hrvatske i glavni tajnik Vijeća Europske unije ili predstavnik za zajedničku vanjsku sigurnosnu politiku. U slučaju da jedna od stranaka ne ispunjava svoje obveze utvrđene sporazumom druga stranka ima pravo okončati ovaj sporazum pisanom obaviješću, diplomatskim putem mjesec dana unaprijed. Sporovi u vezi s tumačenjem ili primjenom ovog sporazuma rješavaju se diplomatskim sredstvima između stranaka. Kako sam već rekao sporazum sadrži dodatak izjave. Republika Hrvatska će kao sudionica misije Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu nastojati u mjeri u kojoj to dopušta njezin pravni poredak odreći se u najvećoj mogućoj mjeri zahtjeva prema bilo kojoj drugoj državi koja sudjeluje u ovoj misiji za ozljedu, smrt svojeg osoblja ili štetu na gubitak ili bilo koje imovine u njezinom vlasništvu, a koju koristi EULEX Kosovo ako je takvu ozljedu, smrt, štetu ili gubitak izazvalo osoblje u obavljanju njihovih dužnosti u svezi sa EULEX Kosovo. Osim u slučaju krajnje nepažnje ili namjere ili su nastupili uslijed korištenja bilo koje imovine u vlasništvu država koje sudjeluju u EULEX Kosovu ako se takva imovina koristila u vezi sa operacijom. I osim u slučajevima krajnje nepažnje ili namjere osoblja, EULEX Kosova koju je koristilo tu imovinu. Da ne bi bilo zabune takvu izjavu daju i sve druge države članice Europske unije koji sudjeluju u ovoj misiji. Kako je sudjelovanje pripadnika i Hrvatskih oružanih snaga, u ovom slučaju Hrvatske policije, hrvatskih policijskih službenika, daljnja prilika u jačanju ugleda Republike Hrvatske u svijetu jer Hrvatska se opredijelila da će davati svoj doprinos uspostavi mira, pravnog poretka u Europi i svijetu, smatramo da je ovo još jedan doprinos, snažna afirmacija Hrvatske u međunarodnoj zajednici i zbog toga će klub Hrvatske demokratske zajednice poduprijeti donošenje ovog zakona.
Hvala lijepo. I imamo u ime Kluba zastupnika HNS-a, zastupnik Miljenko Dorić.
Gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Kolega Rončević je odradio tehničko-operativni dio pa ja se neću u to više miješati da skratimo maksimalno, ja ću se zadržati onda na onom političkom. Možda samo dvije pojedinosti. Najprije vezano uz ovaj uvodni dio, gospodine državni tajniče, doduše on je okupiran sa mobitelom. Pročitati ću vam kolegice i kolege iz glave 2. na dnu stranice zadnju rečenicu. U odnosima Republike Hrvatske i Europske unije, ovaj sporazum predstavlja element daljnjeg unapređenja i produbljivanja međusobne suradnje. Cijeli je tekst pisan u tom kontekstu. Da li mi se priključujemo ovoj inicijativi da bi se prikazali u Europskoj uniji kao dobar partner ili želimo primarno pomoći novoj državi Kosovo? O tome gotovo da nema spomena. To nije dobro. To je pogrešno, jako pogrešno. Od dana priznanja neovisnosti Kosova od strane Republike Hrvatske, mi nemamo potrebu isključivo kroz ovakve UN ili EU misije se pojavljivati na Kosovu. Mi možemo i neposredno tamo pomagati, raditi, dapače ja osobno smatram i Zagreb bi trebao puno bolje poznavati prilike i neprilike na Kosovu, nego li Bruxelles. I da smo mogli odavno, i to bih volio čuti da li smo i koliko bilateralnih sporazuma potpisali sa Kosovom vezano uz suradnju na sveučilištu, uspostava pravne države, obrazovanje njihovih pravnika, njihovih policajaca, njihovih službenika. Molim. Da li smo to učinili? Da li smo im pomogli glede pravne legislative, zakona u području, ne znam, borbe protiv korupcije, kriminala, poreske politike, carinske politike, javne nabave itd., itd., itd. To je sve područje koje možemo neovisno o Europskoj uniji, neposredno sa Kosovom sklapati takve sporazume, pomagati i jasno da to ima i svoju gospodarsku dimenziju i sve ostalo. Nažalost, velim, toga u uvodnom dijelu nema, nigdje ničeg u tom smislu ne nalazimo. Nadalje, zakon ide po hitnom postupku, kolegice i kolege. Prije godinu dana je Vlada se suglasila da idemo u pravcu, pred godinu dana, pred 6 mjeseci je potpisan sporazum i tek sada dolazi na naše klupe i odjednom je hitno. To je nelogično. Uvijek nam se to isto ponavlja. Nelogično. Financijski aspekti. Piše u uvodnom dijelu da Republika Hrvatska nema, ne mogu sada naći, ali vidjeli ste, je li tako, nikakvih posebnih, evo, povodom ovog zakona ne nastaju posebne financijske obveze za koje bi trebalo osigurati dodatna sredstva. Članak 5. sporazuma, Republika Hrvatska snosi sve troškove u vezi sa svojim sudjelovanjem u operaciji, osim troškova itd. Dakle, nije nam jasno zašto i kako se ti dijelovi teksta bitno razilaze? Konačno, nešto što ja osobno želim ovdje reći, ovo nije stav moga kluba da se ne javljam dva puta. Kada treba Republici Hrvatskoj pomoći, vidimo da Europska unija je u nemogućnosti u ovom trenutku poduzeti bilo što. Ne možemo nastaviti sa pregovorima, ne možemo nastaviti sa pridruživanjem, ne možemo postati punopravni član, ne možemo koristiti prednosti zajedničkog tržišta, ne možemo koristiti strukturne fondove. Svaki pojedinac, svaka obitelj, svaka tvrtka u Hrvatskoj trpi štetu. No, kada treba pomoći misiji vojnoj, misiji policijskoj, misiji bilo kojoj Europske unije, mi odmah smo spremni. Kolegice i kolege, mislim da smo možda trebali danas poslati i neke druge signale. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Više nema prijavljenih za raspravu. Predstavnik predlagatelja ne želi više uzimati riječ. Ja zaključujem raspravu i glasovati ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Europske unije o sudjelovanju Republike Hrvatske u Misiji Europske unije za uspostavu vladavine prava na Kosovu, EULEX KOSOVO, hitni postupak, P.Z. br. 319 je bio. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje ovaj konačni prijedlog zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen jednoglasno sa 87 glasova za. Hvala.
Idemo na sljedeću točku, 3. točku dnevnog reda - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Slovačke Republike o predaju i prihvatu osoba kojih je boravak nezakonit, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 320 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Ovaj će se zakonski prijedlog raspraviti u hitnom postupku. Hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Još jedanput, Ivica Buconjić, državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova.
Hvala lijepa. Isto kratko jedno obrazloženje budući smatram potrebnim istaknuti da Ministarstvo unutarnjih poslova, samim time i Republika Hrvatska postiže i na području nezakonitih migracija dobre rezultate. Naime, ovim zakonom se potvrđuje Sporazum između Slovačke Republike i Republike Hrvatske, odnosno vlada. Ovo je potvrđivanje ugovora o readmisiji osoba čijih je boravak nezakonit bilo na području Republike Hrvatske ili Slovačke. Ja ću samo reći da Republika Hrvatska, odnosno Ministarstvo unutarnjih poslova iz godine u godinu postiže sve bolje rezultate u kontroli nezakonitih migracija i u borbi protiv nezakonitih migracija. 2000. godine je bilo u Republici Hrvatskoj nađeno, zatečeno 24 180 stranih državljana u nezakonitom boravku u Republici Hrvatskoj. Nakon toga, svake godine je taj broj sve manji i manji, da bi prošle godine u Hrvatskoj bilo zatečeno 2013 stranaca u nezakonitom boravku u Republici Hrvatskoj, a ove godine u prvih 4 mjeseca u odnosu na 4 mjeseca prošle godine, taj broj je još manji. Sve to dokazuje da Republika Hrvatska odnosno nadležno Ministarstvo unutarnjih poslova pogotovo Uprava granične policije postiže sve više standarde i da smo već vrlo blizu i uspostavi i poštivanju šengenskih europskih kriterija što se tiče kontrole i nadziranja granice budući da će vanjska granica Republike Hrvatske vrlo brzo postati i vanjska granica Europske unije. Naravno, sve to je bilo moguće zbog toga što je zadnjih nekoliko godina, četiri, pet godina puno opreme nužne za uspješno nadziranje granice nabavljeno za potrebe Uprave granične policije pa je tako nabavljeno nekoliko desetina vrsta termovizijskih uređaja svih vrsta od stacionarnih preko mobilnih. Opremili smo i tri granična međunarodna prijelaza sa potrebnom opremom radi uvezivanja u informacijski sustav Europske unije a u tijeku je isto tako i nabava još puno potrebnih tehničkih sredstava i opreme kako bi hrvatska granična policija mogla kod ulaska u Europsku uniju jamčiti da će hrvatska granica kao vanjska granica Europske unije biti zaista na najbolji način nadzirana, kontrolirana i štićena. Zbog toga predlažemo i donošenje ovoga zakona i potvrđivanje sporazuma o readmisiji osoba koje su u nezakonitom boravku između Republike Hrvatske i Slovačke. Hrvatska ima 24 sporazuma o readmisiji sa 26 država, ovo će biti 25. sporazum i smatramo da će donošenje ovoga zakona o potvrđivanju sporazuma odnosno sam sporazum još više pridonijeti da se i ovaj sve manji broj stranih državljana koji se zateknu u nezakonitom boravku u Republici Hrvatskoj vrate u zemlje porijekla brzo bez nepotrebnog gubljenja vremena i stvaranja dodatnih troškova. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a zastupnica Marija Pejčinović-Burić.
Hvala lijepa. Gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Pa evo, kao što smo čuli iz izlaganja državnog tajnika vrlo je jasna intencija i čemu služi potvrđivanje ovog sporazuma, dakle prije svega povećanju prostora sigurnosti građana koje spada u Republici Hrvatskoj kao i u ostalim demokratski uređenim zemljama u vrlo visoko rangirane prioritete. Upravo je to osnaženo činjenicom da je Republika Hrvatska kandidat za članstvo u Europskoj uniji te da područje migracija spada u jedno od onih pitanja kojima se promovira tzv. pojačanja suradnja među državama članicama kao i između država članica i budućih članica bilo razlogom da se išlo u potpisivanje Sporazuma o predaji i prihvatu osoba kojih je boravak nezakonit između Republike Hrvatske i Slovačke Republike. Europska unija suočena s činjenicom drastičnog porasta ilegalnog useljavanja u zadnjih je desetak godina počela razvijati neka zajednička načela ali i direktive koje se odnose na ovo područje. Tako je prije godinu dana Europski parlament potvrdio tzv. Direktivu o povratu kojom se u zemljama šengenskog prostora daje okvir kako postupati pri povratu ilegalnih useljenika koji dolaze iz trećih zemalja. Temeljna načela kojima se Europska unija vodila pri izradi ove direktive je dobiti ujednačen standard koji u isto vrijeme i mislim da je to iznimno važno jamči sigurnost vlastitih građana odnosno prostor sigurnosti u unutarnjim granicama ali isto tako jamči poštivanje ljudskih prava osoba za koje se traži povrat s druge strane. Upravo je u tom duhu i s tom namjerom rađen i ovaj sporazum. U ovom trenutku Hrvatska i Slovačka su se sporazumjele da bilateralnim međudržavnim ugovorom reguliraju ovu materiju a kada i Hrvatska postane članicom Europske unije i članicom šengenskog prostora za ova će pitanja vrijediti ono nacionalno i europsko zakonodavstvo koje će tada biti primjereno. Ovdje u prvom redu mislim na mogućnost daljnje izmjene i dopune pravne stečevine Europske unije a sukladno tome i usklađivanja nacionalnog zakonodavstva s istim. Do tada predmetni će sporazum koji će zamijeniti onaj koji smo imali potpisan iz 94. godine a koji se odnosio samo na građane Republike Hrvatske i Slovačke Republike omogućiti proširenje nadležnosti i na državljane trećih zemalja te učinkovitiju provedbu potrebnih mjera glede prihvata i predaje osoba kojih je boravak nezakonit. I na kraju, kada su u pitanju odnosi između Republike Hrvatske i Slovačke Republike ovaj će sporazum pridonijeti daljnjem unapređenju i produbljivanju odnosa između naših dviju zemalja. Zbog svega navedenog klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će navedeni sporazum. Hvala lijepo.
Hvala kolegici Mariji. U ime Kluba zastupnika HNS-a zastupnik Miljenko Dorić.
Uvažena gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke podržat će ovaj Prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Hrvatske i Vlade Slovačke Republike o predaji i prihvatu osoba kojih je boravak nezakonit, s konačnim prijedlogom zakona. Kolegica Burić Pejčinović objasnila je dopunski ovo što je ovdje relativno šturo nama dato u uvodnom obrazloženju, razloge zbog čega treba prihvatiti ovaj sporazum, primarno zbog ujednačavanja standarda na području migracijske politike i mi smo apsolutno za to. Međutim, molili bi državnog tajnika da nam objasni tri rečenice koje nismo u cijelosti mogli razumjeti bar ne u kontekstu prethodnog teksta i onog koji slijedi, pa dajte nam malo pomognite. Ja ću vam pročitati te tri rečenice. Na stranici 5. članak 3. točka a.: „posjeduje važeću vizu koja nije tranzitna viza a koju je izdala ugovorna stranka od koje se zahtijeva prihvat“. Naime, ne znamo kako bi Hrvatska izdala vizu za ulazak u Slovačku jednom građaninu Armenije, ili pak ako se radi o osobama bez državljanstva ili izbjeglicama. Dajte nam samo recite na što se to odnosi. Dalje, članak 8. stavak c.: „Ugovorna stranka od koje se zahtijeva tranzit može odbiti tranzit na temelju zdravlja građana, nacionalne sigurnosti, javnog reda i drugih nacionalnih interesa države ugovorne stranke od koje se zahtijeva tranzit“. I treće i posljednje, članak 14. stavak 4.: „Odredbe ovog sporazuma se ne primjenjuju u slučaju pravne pomoći kod izručenja i prijevoza osuđenika između država ugovornih stranaka“. Zadnje samo još jedno opažanje, ne morate komentirati nam to. Dobili smo prilog preslike teksta sporazuma u izvorniku na hrvatskom jeziku. Da li je to greška? Taj tekst je identičan ovom tekstu ovdje. Identičan je. Ako ste nam mislili pomoći eventualno pro futuro onda stoji u članku 16. u slučaju razlika u tumačenju mjerodavan je tekst na engleskom jeziku, pa ste nam barem dati tekst na engleskom jeziku da ga imamo u arhivi itd. Ali dva puta ponavljati isti tekst, mislim da je to bespredmetno. Hvala lijepo.
Više nemamo prijavljenih. Ali predstavnik predlagatelja, državni tajnik Ivica Buconjić želi uzeti riječ.
Dakle, evo samo kratko. Tri pitanja je bilo teško pratiti. Ovdje je jasno da se radi o sporazumu. Obje sporazumne stranke, odnosno ugovorne stranke i Ministarstvo unutarnjih poslova, odnosno Vlada Republike Hrvatske i Slovačke su naravno morale ovaj sporazum usklađivati sa svojim unutarnjim pravnim poretkom, tako da je ovaj sporazum rezultat i plod upravo usklađivanja pravnih poredaka i instituta koji reguliraju ova pitanja i što se tiče … /Govornik se ne razumij./… misije državljana trećih država koje imaju vizu. To je iz članka 5. stavak 1. podstavak B. To se isto odnosi i na vaše pitanje iz članka 8. stavak prvi podstavak C. I ovaj članak 14. stavak 4. Dakle, moralo se voditi računa i ovaj sporazum je plod pregovora i usuglašavanja sa pravnim porecima Republike Hrvatske i Republike Slovačke. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Pošto više nema, aha. Imamo ispravak netočnog navoda, zastupnik Miljenko Dorić.
Gospođo potpredsjednice, želim ispraviti netočan navod. Naime, radi se kod članka 3a. o osobama koje imaju vizu, nego je ključno to da im je vizu izdala ugovorna stranka. Radi se o trećim državama, o građanima trećih država. Kako je moguće da Hrvatska izda građaninu treće države vizu za ulazak u Slovačku. Pa to izdaju valjda diplomatska predstavništva Slovačke, a ne Hrvatske. Nikako mi nije jasno. Odnosno nisam mogao sebi protumačiti što znači ta rečenica. Ali velim, shvaćam nije sad moguće ni vama ući u detalje i ne inzistiram. Ali je nelogično i nismo mogli dokučiti o čemu se radi. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Nema više prijavljenih. Zaključujem raspravu, a glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
12., Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Slovačke Republike o predaji i prihvatu osoba kojih je boravak nezakonit. Bio je hitni postupak, P.Z. br. 320. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog ovoga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 87 glasova za.
Sada smo došli i do četvrte točke dnevnog reda koja po svom sadržaju, odnosno području kojeg uređuje je potpuno identična sa točkom pet dnevnog reda. Radi se o potvrđivanju ugovora sa dvije različite zemlje. Zbog toga su i dva prijedloga zakona. Ja predlažem da objedinimo raspravu o ove dvije točke. Ima li tko nešto protiv? Nema. Hvala vam lijepo. Idemo onda odraditi i te zakone. - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Makedonije o razmjeni i uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 317 - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vijeća ministara Republike Albanije o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 318 Akte ste primili poštom. Prilikom utvrđivanja dnevnog reda usuglasili smo se o hitnom postupku. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, te Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi svakako. Državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa, gospodin Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Poštovane zastupnice i zastupnici. Doista vrlo kratko, jer već jedan smo ovakav zakon o potvrđivanju istog ovakvog ugovora prije nekoliko mjeseci u ovom Saboru i donijeli, a to je bio Zakon o potvrđivanju ovakvog ugovora sa Republikom Bugarskom. Danas smo ovdje pred vama sa Prijedlogom zakona o potvrđivanju ugovora o razmjeni i uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka. Takav ugovor je sklopila ili predstavnici Vlade Republike Hrvatske sklopili su 14. studenog 2008. godine sa predstavnicima Vlade Republike Makedonije, a 19. prosinca sa predstavnicima Republike Albanije. Dakle, sa predstavnicima Vijeća ministara Republike Albanije. Ovim ugovorima regulira se razmjena i uzajamna zaštita klasificiranih podataka. Koji su to podaci? To su oni podaci kojima je potreban određeni stupanj zaštite i određeni stupanj zaštite od neovlaštenog pristupa tim podacima. Ovim ugovorom detaljno se regulira način kako se ta zaštita ostvaruje, način kako se ti podaci koji nastaju u komunikaciji država, koji zapravo se i razmjenjuju a već su nastali, kako se ti podaci štite, koji je stupanj zaštite, koji je stupanj povjerljivosti tih podataka. Ovim ugovorom također definiraju se koja su tijela iz dviju država koje surađuju, načini suradnje stručnjaka. Dakle, određuje se jedan pravni okvir kako bi se ovaj ugovor proveo. Mi smo evo kažem prije nekoliko mjeseci u ovom Saboru regulirali to pitanje vezano sa Republikom Bugarskom. Danas to predlažemo za Albaniju i Republiku Makedoniju. A u pripremi je zapravo cijeli jedan set i serija sa drugim državama. Hvala lijepo.
Hvala lijepa državnom tajniku. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici, gospodo državni tajnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će prijedlog ova dva zakona, Zakona o potvrđivanju ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Makedonije, te Vlade Republike Hrvatske i Vijeća ministara Republike Albanije o uzajamnoj zaštiti i razmjeni klasificiranih podataka s Konačnim prijedlogom zakona kao logičan slijed cjelovitog uređenja područja informacijske sigurnosti. Republika Hrvatska je već tijekom 2007., 2008. godine donijela niz zakonskih i podzakonskih akata kojima uređuje područje informacijske sigurnosti, kao što su Zakon o tajnosti podataka, Zakon o informacijskoj sigurnosti, Zakon o sigurnosnim provjerama, Uredbu o mjerama informacijske sigurnosti kao i niz pravilnika. Zakonom o informacijskoj sigurnosti utvrđene su mjere i standardi informacijske sigurnosti u okviru kojih je predviđeno i ustrojavanje posebnih fondova za klasificirane podatke koje Republici Hrvatskoj preda druga država, odnosno međunarodna organizacija ili institucija s kojom Republika Hrvatska surađuje. Republika Hrvatska potpisnica je i članica niza konvencija i međunarodnih ugovora kojima se regulira suradnja država u cilju razmjene podataka i informacija, poglavito u suradnji u borbi protiv korupcije i organiziranog kriminala, sprječavanju pranja novca i financiranju terorizma, procesuiranju ratnih zločina, ali i u nizu civilno-pravnih odnosa pa evo, i sada u svjetlu novog Prijedloga zakona o policijskim ovlastima i poslovima koji također sadrži regulativu razmjene policijskih klasificiranih i osobnih podataka, biti će i zanimljivi svi takvi bilateralni međunarodni dogovori. Stoga je neminovna daljnja potreba da država kroz bilateralne ugovore dogovara specifične odnose i pravila uzajamne zaštite klasificiranih podataka koji nastaju zajednički ili se razmjenjuju među strankama. Kao što je državni tajnik već rekao, ovim ugovorom utvrđuju se istoznačni stupnjevi tajnosti, obveze u pogledu nacionalnih mjera za zaštitu klasificiranih podataka, određuju se nadležna centralna tijela u državama za provedbu ovoga ugovora i mehanizmi prijenosa klasificiranih podataka i način postupanja s njima. Kao što sam rekla kada smo pred nekoliko mjeseci raspravljali o potvrđivanju Zakona o ugovoru sa Bugarskom Republikom da će ona biti smjernica za daljnje bilateralne ugovore, evo, sada se to i dogodilo. Mi danas prihvaćamo ugovor, potvrđujemo Ugovor sa Makedonijom i Albanijom, a u pripremi su daljnji pregovori sa drugim europskim državama. I zaključno, u cilju efikasne međunarodne suradnje u razmjeni i zaštiti podataka, klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje ovih zakona kako bi odredbe ugovora postale dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu za pojedinačnu raspravu, zastupnik Ivo Grbić.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Temeljem Nacionalnog plana za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji za 2008. godinu, 2007. i 2008. godine donijet je niz zakonskih i podzakonskih propisa kojima se na jedinstven i cjelovit način uređuje područje informacijske sigurnosti čime je stvorena osnova za uspostavljanje strukovnih standarda za adekvatno uređenje zaštite klasificiranih podataka i na unutarnjem i na međunarodnom planu. Ova potreba za međunarodnu razmjenu podataka koji su prema nacionalnom zakonodavstvu klasificirani ili označeni jednim od zakonom utvrđenih stupnjeva tajnosti proizlazi iz bliskih vanjsko-političkih odnosa između država i povećane potrebe za uzajamnim i usklađenim djelovanjem na rješavanju suvremenih poglavito rekao bih sigurnosnih problema koji često svojom složenošću i sveobuhvatnošću nadilaze nacionalne okvire. Ugovor između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Makedonije o razmjeni i uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka, potpisani 14. studenoga 2008. godine u Zagrebu, kao također i ugovorom između Vlade Republike Hrvatske vijeće ministara Republike Albanije, uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka potpisanih dana 19. prosinca … [[Govornik se ne razumije.]] uspostavljen je pravni temelj za osiguranje zaštite klasificiranih podataka koji zajednički nastaju ili se razmjenjuju između ugovornih stranaka bilo da se to radi o utvrđivanju stupnjeva tajnosti, obveza u pogledu nacionalnih mjera za zaštitu klasificiranih podataka ili o određivanju nadležnih tijela za provedbu ugovora, mehanizama prijenosa i postupanja s klasificiranim podacima, uređenja načina posjeta i sastanaka stručnjaka te postupanja u slučaju povreda sigurnosti, kao i pitanja troškova nastalih u provedbi ugovora. Obzirom da su nakon potpisivanja ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Makedonije u tekstu izvornika na hrvatskom jeziku uočene određene tehničke pogreške u odnosu na tekstove izvornika na makedonskom i engleskom jeziku, razmjenom nota veleposlanstava, a sukladno članku 79. Bečke konvencije o pravu međunarodnih ugovora, diplomatskim putem postignut je dogovor o ispravci pogrešaka u tekstu ugovora koji se objavljuje u konačnom prijedlogu zakona. Radi navedenog, a obzirom da Hrvatski sabor potvrđuje ugovore čine se iskazuje formalni pristanak Republike Hrvatske da bude vezana ovim ugovorom, podržavam donošenje Zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Makedonije o razmjeni i uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka kao i donošenje Zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vijeća ministara Republike Albanije o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka. Hvala.
Hvala lijepo. Nemamo više prijavljenih za ovu točku. Predstavnik Vlade ne želi uzimati riječ. Ja zaključujem raspravu, a glasovati ćemo nadam se uskoro kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Makedonije o razmjeni i uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka, bio je hitini postupak, P.Z. br. 317. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje dakle konačni prijedlog ovog zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen većinom glasova, 90 glasova za, 1 suzdržan, ništa protiv.
Po planu idemo i na sljedeću točku dnevnog reda, 6. - Konačni prijedlog zakona o stavljanju izvan snage Zakona o preuzimanju Zakona o rješavanju sukoba zakona i sukoba nadležnosti u izvršavanju kaznenih sankcija, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.br. 324 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Zakonski prijedlog raspravit ćemo u hitnom postupku koji objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Rasprava je provedena u Odboru za zakonodavstvo i u Odboru za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa, gospodin Zoran Pičuljan.
Hvala vam lijepa. Gospođo potpredsjednice, uvažene dame i gospodo zastupnici. Evo uistinu vrlo kratko. Radi se o jednom zakonu dugačkog naziva koji već duže iznimno dugo vremena nije u primjeni. Metodom i mehanizmom HITROREZ-a i njegova je nepotrebnost uočena iz razloga što je ova materija uređena hrvatskim zakonodavstvom, bilateralnim ugovorima i konvencijskim pravom. Zbog toga i ovaj zakon treba staviti van snage. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. Imamo samo dvije prijave. Jedna je u ime Kluba zastupnika SDP-a zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa. Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Nema nikakve dvojbe da klub SDP-a podržava donošenje ovog prijedloga zakona, on je tehničke naravi. Doduše nema nikakve veze sa HITROREZ-om jer HITROREZ je ustanovljen da reže nepotrebne opstrukcije u administraciji i u bilo kojem zakonu a ovaj zakon je umro samim time što je donesen Zakon o izvršavanju kazne zatvora. Međutim, kad smo već kod toga mi moramo napomenuti i ovom prigodom da ne trebaju nama pa niti od strane Vlade i predstavnika Vlade pa od ministra predstave za pojedine konkretne slučajeve i podgrijavanje ljudima nadu da će se dogoditi nešto što se neće dogoditi. Naime, po postojećem zakonodavstvu Hrvatske čak i ustavnom rješenju ali i susjednih zemalja o neizručivanju osoba koje su osuđene po postojećem zakonu čak ni kod promjene zakona to se neće dogoditi za one slučajeve unatrag. Međutim, ovom prigodom se postavlja pitanje što Hrvatska čini s onim ljudima koje su poslali u utočište a koje su osuđene a nalaze se u Republici Hrvatskoj i slobodne su kao ptice. Ako ih nije moguće izručiti postavlja se pitanje zašto se ne primjenjuje Zakon o kaznenom postupku i osnovno načelo ubikviteta po kojem je i naša zemlja dužna i može pokrenuti postupke i za osobe bez obzira na državljanstvo a pogotovo kada su i hrvatski državljani djelo su učinili u drugoj zemlji i na štetu druge zemlje ali po tom načelu može im se suditi. Ali očito nema političke volje za to. Za 84 osobe koje imaju hrvatsko državljanstvo, koje su dobile pod tko zna kakvim uvjetima devedesetih godina i našle utočište u Republici Hrvatskoj.
Kolegice, samo malo. Ja vas molim minimum.
Pa se postavlja pitanje zašto nema političke volje da se riješe ti slučajevi, da se te osobe ukoliko se trenutno ne mogu izručiti da im se sudi jer je to moguće po postojećim zakonima. S druge strane, manifestira se politička volja da bi se umirila javnost, da bi se tobože učinilo to, da će Hrvatska učiniti sve da se neki pojedinci izruče iz susjedne republike, konkretno evo primjerice iz Bosne i Hrvatske kada se zna da se to ne može učiniti. Takve predstave Republici Hrvatskoj odnosno Vladi ne trebaju ali nam treba u svakom slučaju promijeniti zakonodavstvo pa i Ustav da bi se ove stvari rješavale. Da Hrvatska ne bi bila utočište samo za one koji su dobili državljanstvo pa čak počesto i lažno prebivalište da bi mogli glasovati, da bi mogli dobiti različite poticaje a i ono što je najgore da bi mogli naći utočište od kaznenog progona ili od izvršenja kazne zatvora. Hvala.
Gospodin Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, poštovani kolegice i kolege zastupnici. Zakon o rješavanju sukoba zakona i sukoba nadležnosti u izvršenju kaznenih sankcija koji je u Republici Hrvatskoj preuzet Zakonom o preuzimanju Zakona o rješavanju sukoba zakona i sukoba nadležnosti u izvršenju kaznenih sankcija rješavao je sukobe nadležnosti između bivših republika tadašnje države. Obzirom da je za izvršavanje kazne zatvora uređeno jedinstveno za cijelo područje Republike Hrvatske a da se odnosi sa ostalim državama temelje na primjeni međunarodnih akata odnosno Konvencije o transferu osuđenih osoba i protokola uz konvenciju Zakona o međunarodnoj i pravnoj pomoći u kaznenim stvarima te bilateralnim ugovorima nema potrebe primjene Zakona o preuzimanju Zakona o rješavanju sukoba zakona i sukoba nadležnosti u izvršenju kaznenih sankcija i više što je u provedenom postupku ispitivanja od strane HITROREZ-a stavljeno na popis propisa koji su nepotrebni i koje treba staviti izvan snage. Radi navedenog podržavam donošenje Zakona o stavljanju izvan snage Zakona o preuzimanju Zakona o rješavanju sukoba zakona i sukoba nadležnosti u izvršenju kaznenih sankcija. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Konačni prijedlog zakona o stavljanju izvan snage Zakona o preuzimanju Zakona o rješavanju sukoba zakona i sukoba nadležnosti u izvršavanju kaznenih sankcija, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 324. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje prijedlog ovog zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj zakon je prihvaćen jednoglasno sa 90 glasova za. Dame i gospodo zastupnici, mi smo izglasali sve ove prijedloge koje smo imali u dnevnom redu, osim dva zakona koji nema uvjeta za glasovanje. Dakle, kao što smo najavili, sljedeći tjedan neće biti zasjedanja Sabora. Započinjemo 3. lipnja u 9,30 sati, dakle srijeda 3. lipnja. Nastavljamo ovu sjednicu i prva točka dnevnog reda je Prijedlog zakona o probaciji koji je europski zakon, P.Z.E. br. 332 i onda ćemo dalje vidjeti kako će ići. Ja vam želim ugodan vikend i želim vam uspjeh u vašim narednim aktivnostima.