Dobro jutro poštovane kolegice kolege. Nastavljamo s radom. Raspravit ćemo - Izvješće zastupnice Republike Hrvatske pred Europskim sudom za ljudska prava za 2012.godinu Podnositelj Izvješća je zastupnica RH pred Europskim sudom za ljudska prava. Materijal ste primili. Raspravu su proveli Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagateljica dati dodatno obrazloženje? Ne. Uvodno. Otvaram raspravu. Prijavili su se za klub, uvodno. Izvolite, poštovana Štefica Stažnik zastupnica RH.
Dobar dan! Uvažene gospođo zastupnice i gospodo zastupnici, oprostite na ovoj maloj. Ja sam mislila da trebam dati obrazloženje na odbore a ne predstaviti izvješće. Ja bih danas ukoliko mi dopustite predstavila izvješće za 2012.godinu o radu ureda zastupnika RH pred Europskim sudom. Ovo je naime od prvi puta od osnutka ureda da zastupnik države podnosi izvješća Hrvatskom saboru i mi smatramo da to ukazuje na važnost koju naš hrvatski zakonodavac pridaje tematici zaštite ljudskih prava. Dame i gospodo, Europski sud za ljudska prava je međunarodni sud kojem se mogu obratiti pojedinci ili grupe ukoliko smatraju da su im povrijeđena određena ljudska prava ili temeljne slobodne koje su propisane Europskom konvencijom a te povrede nisu uklonjene od jedne ili od više grana vlasti u samoj državi i to do najviših razina. Zastupnike, generalni opunomoćenik točnije odvjetnik države pred sudom u svim predmetima u kojima pojedince točnije podnositelji zahtjeva kako se formalno zovu podnose zahtjeve sudu. U daljem tekstu ja ću govoriti o tužiteljima i o tužbama zato što smatram da je to prihvatljivije odnosno lakše razumljivo za javnost. Osim poslova zastupanja, zastupnik je i nacionalni koordinator za izvršenje presuda Europskog suda i odluka Europskog suda što znači da se u uredu obavljaju i poslovi koordiniranja izvršenja presuda Europskog suda. Ujedno zastupnik predstavlja mjere koje je država poduzela u izvršenju presuda i odluka pred odborom ministara koji nadzire proces izvršenja presude. U uredu se obavljaju i poslovi stalnog praćenja razvoja pravnih standarda i sudske prakse suda, usklađivanje domaćih zakona s navedenim standardima i prevođenja s engleskog na hrvatski jezik svih presuda i odluka koje sud donosi u Hrvatsku u odnosu na Hrvatsku i objavljivanje tih presuda i odluka na web stranici suda. Također zadnji ali ne i najmanje važan dio posla je upoznavanje domaćih tijela sa konvencijskim pravom. Organizacijski mi smo mali ured, mi smo stručna služba Vlade koja ima tri odijela. 2012.bilo je zaposleno svega 7 djelatnika u uredu, 6 pravnika i 1 administrativni djelatnik od 12 predviđenih sistematizacijom. Ured je smješten na dvije lokacije u dva manja stana, u Dalmatinskoj i u Frankopanskoj u Zagrebu. Tijekom 2012.u uredu je stvoreno ili analizirano preko 3300 različitih akata domaćih tijela, različitih grana vlasti, najveći dio akata koji se analiziraju na dnevnoj bazi su cjelokupni spisi domaćih tijela svih razina najčešće sudova kako bi se utvrdile sve relevantne činjenice za zastupanje države u predmetu pred Europskim sudom. Drugi dio akata koji ured stvara kao odvjetnik države su očitovanja države u svakom predmetu pred sudom. To su takozvane pravne studije u kojima objašnjavamo kako su hrvatska tijela primijenila konvencijsko pravo u određenom predmetu. Dakle u tim očitovanjima Europskom sudu se u ime države objašnjavaju postupanja i odlučivanja domaćih tijela u svijetlu primjenjivog konvencijskog prava. Ujedno kada govorimo o financijskoj strani s proračuna ureda zastupnika isplaćuju se sve naknade podnositeljima zahtjeva odnosno tužiteljima po presudama Europskog suda za ljudska prava. Ako se osvrnemo na poslove zastupanja možemo reći da je glavna zadaća zastupnika zastupanje sve tri grane vlasti pred Europskim sudom i naravno Ustavni sud RH koji je takozvana četvrta grana koji isto tako je instanca koja u velikom broju predmeta odlučuje o određenoj problematici prije nego što ta problematika dođe pred Europski sud za ljudska prava. Zastupnik je ustvari posrednik između države i suda i tek kad predmet stigne pred Europski sud ured zastupnika stupa u postupak. Do tog časa ured nije niti uključen niti ima bilo kakvih saznanja o tužbama koje se podnose sudu. Kad tužba radi navodnih povreda konvencije dođe pred Europski sud, ured zastupnika je pozvan odgovoriti na navode tužitelja i sva komunikacija između zastupnika i suda odvija se na engleskom jeziku, jednom od služenih jezika suda. Postupak je nadalje takav da predmet dolazi u Strasbourg tek kad su dakle sva nadležna hrvatska tijela razmatrala problematiku koja se onda nalazi pred Europskim sudom i o njoj su već odlučivala. Treba naglasiti da Europski sud ispituje predmete dakle tek nakon što su tužitelji iscrpili sva pravna sredstva u Hrvatskoj. To u načelu znači da su iscrpili sve mogućnosti sudske zaštite u Hrvatskoj. ukoliko osoba dakle smatra da su mu i dalje nakon posljednje odluke ili odluka u Hrvatskoj, povrijeđena određena ljudska prava ili slobode onda se obraća Europskom sudu. Sud provodi kontradiktorni postupak koji završava bilo odlukom o nedopuštenosti predmeta bilo presudom. Postoji mogućnost sklapanja nagodbe, tzv. prijateljskog rješenja, spora između tužitelja i države. U svakom predmetu protiv države poslovi zastupanja obuhvaćaju traženje očitovanja od domaćih tijela koja su bila uključena u problematiku koja se sada nalazi pred sudom. Stoga ured u velikoj mjeri ovisi o suradnji i očitovanjima tijela koja su sudjelovala u postupcima u Hrvatskoj ili su bila na bilo koji način uključena u problematiku koja se sada nalazi pred Europskim sudom. Ured na temelju informacija i spisa dobivenih od domaćih tijela priprema pravne studije, odgovore na tužbe i sve podneske tijekom trajanja postupka pred sudom te zastupa državu na usmenim ročištima suda koja nisu česta, ona se odvijaju samo u najtežim predmetima. Suradnja domaćih tijela s uredom neophodna je stoga u pripremi predmeta, zastupanju i treba je i dalje razvijati. Ured tijekom postupka također obavještava sud o domaćem zakonodavstvu i njegovom tumačenju kroz sudsku praksu najviših hrvatskih sudova, poglavito Vrhovnog suda i Ustavnog suda RH. Stoga je međusobno usklađena praksa naših sudova i harmonizacija sa sudskom praksom Europskog suda od posebnog značaja za uspjeh postupka pred sudom. Poznavanje sudske prakse Europskog suda pa kod strane hrvatskih tijela posebice najviših sudova, glavni je uvjet za smanjenje hrvatskih predmeta pred Europskim sudom za ljudska prava. U 2012. godini broj predmeta protiv Hrvatske pred sudom je naglo porastao i to za 45% u odnosu na 2011. godinu. Upravo prije nekoliko dana primili smo podatke za 2013. godinu, dakle u odnosu na 2012. godinu bilježimo novo povećanje od 78%, a među njima najveći broj najtežih predmeta koji su porasli za 49%, no o tome ćemo vas obavijestiti tijekom idućih mjeseci u idućem izvješću. Dakle, s brojem predmeta već u 2012., naglo je rasla i složenost poslova što je uzrokovalo dodatno opterećenje ureda, ali isto tako i Europskog suda. Stoga se može reći da nije samo Europski sud žrtva svog uspjeha jer bilježi stalni porast predmeta, već je to na neki način i ured koji je zbog takve situacije sve više opterećen. Izrazita potkapacitiranost došla je do potpunog izražaja zbog također višegodišnje zabrane zapošljavanja u državnoj službi, te se taj nedostatak koji ima … na kvalitetu obrane države nije mogao otkloniti. Sagledavajući strukturu predmeta pred Europskim sudom vidljivo je da se najveći broj predmeta odnosio na zastupanje države u postupcima koji su se odnosili na razne aspekte prava na pošteno suđenje, posebice u kaznenoj sferi, na povrede prava na život zbog neučinkovitih istraga kaznenih djela, povrede prava na mirno uživanje vlasništva gdje se ističu najkompleksniji predmeti kao što su predmet Zagrebačke banke, predmet Ališić koji se tiče stare devizne neprenesene štednje štediša u Ljubljanskoj banci. Odluke suda u 2012. godini u odnosu na RH u broju su bile, dakle 60 odluka sve zajedno. Od toga je sud u 23 predmeta donio presude, u čak 5 presuda utvrdio je da hrvatska tijela nisu tužiteljima povrijedila njihova konvencijska prava, dok je u 15 predmeta sud odlučio da podnesene tužbe nisu dopuštene sukladno konvenciji. Sud je također donio 20 odluka o prijateljskom rješenju spora i 7 odluka o brisanju predmeta s liste predmeta suda. Ujedno sud je hrvatskoj komunicirao i 3 privremene mjere, međutim nakon … očitovanja ureda niti jedna privremena nije izrečena Hrvatskoj. Moram reći da nakon skoro 17 godina od kada smo stranka pred Europskim sudom još nije ni jednom Europski sud izrekao privremenu mjeru RH iako smo imali više puta komuniciranu privremenu mjeru. Presude koje je sud donio 2012. godine odnosile su se u najvećem broju na upravo spomenutu problematiku. Uz to dio presuda odnosio se i na povredu prava na osobnu slobodu i sigurnost, članak 5. Konvencije i to većinom u pritvorskim predmetima zbog prekomjerne duljine pritvora, nedostatnih razloga za pritvor te načina odlučivanja o produljenju pritvora. Na taj način ja bih zaokružila dio rada ureda koji se tiče poslova zastupanja. Drugi dio kolokvijalno nazvan "Poslovi izvršenja", a to su ustvari poslovi koordiniranja izvršenja presuda i odluka Europskog suda, to su poslovi, dakle koji se odnose na direktno izvršavanje članka 46. Konvencije, odnosno upravo na to da država treba izvršiti svaku presudu Europskog suda za ljudska prava jer je to obveza koja proizlazi direktno iz konvencije. Drugim riječima kada to prevedemo na svakodnevni jezik, nakon što presuda Europskog suda postane konačna, a to je 3 mjeseca od kada je sud donese, započinje proces izvršenja. U njemu glavu ulogu imaju hrvatska nadležna tijela i Odbor ministara vijeća Europe koji kontinuirano nadgleda izvršenje svake presude suda. Dok je zastupnik posrednik u toj komunikaciji, točnije ured je koordinator i predstavljač mjera Odboru ministara. Tek kada se Odbor ministara uvjeri da je država poduzela sve potrebne mjere za izvršenje pojedine presude ili grupe presuda kojima je identificiran isti problem, onda donosi rezoluciju kojom zatvara postupak izvršenja. Ovisno dakle o prirodi povrede koju je sud utvrdio u određenom predmetu, nadležna tijela trebaju poduzeti mjere kako bi povrede uklonila prema osobi koja je dobila spor. Međutim, ukoliko je problem u presudi identificiran kao problem sistemske naravi, država treba poduzeti mjere da se i on sistemski riješi. Najčešće se povrede utvrđene presudama rješavaju promjenom propisa te izmjenom sudske i upravne prakse ili prakse postupanja drugih tijela. Dužnost je ureda odnosno zastupnika da upoznamo naša tijela sa nalazima o presudama suda, da koordiniramo proces izvršenja. Mi ne možemo izvršiti presudu. To mogu jedino ona tijela koja u okviru svojih nadležnosti mogu predlagati propise, donositi propise ili mogu mijenjati načine svog postupanja. U 2012. postalo je konačno 10 presuda suda. Hrvatska je na kraju godine imala u procesu izvršenja 122 presude i odluke suda. Tijekom te godine zatvorili smo izvršenje 19 presuda Europskog suda što znači drugim riječima, dakle da je donesena završna rezolucija u tim predmetima. I u segmentu koordiniranja izvršenja, dakle došlo je do povećanja poslova Ureda i to zbog promjene, odnosno primjene novih pravila Odbora ministara koja su zahtijevala proaktivniju ulogu države u izvršenju presuda. Zbog novih presuda koje je trebalo izvršiti, te zbog činjenice da je uredu bilo dozvoljeno zapošljavanje prvog djelatnika za poslove izvršenja tek krajem 2011. godine. Dakle, mi smo 2012. konačno imali prvu osobu u uredu koja je mogla raditi te poslove 8 sati dnevno. Godinu je obilježio i porast tzv. starih predmeta izvršenja. To su one presude koje su postale konačne prije 2007. godine, a nismo ih još uspjeli izvršili. One nisu izvršene prije svega zbog kompleksnosti same materije utvrđene presudom, jer izvršenje zahtijeva poduzimanje opsežnih mjera na više raznih područja ili veća izdvajanja iz državnog proračuna. Gledajući samo strukturu utvrđenih presuda, povreda u presudama vidi se širenje na nova područja kršenja ljudskih prava. Sve manje povreda odnosi se na individualne greške u postupanju, a sve veći broj ukazuje na sustavnu neprimjenu Konvencije. Zato i stari predmeti i dalje jesu u izvršenju, jer onaj problem za koji se čini da smo riješili se pojavljuje u novim predmetima pred Europskim sudom. Radi poticanja komunikacije koja je nužna i dogovora svih grana vlasti u izvršenju presuda uredbom je, Uredbom o uredu je uspostavljen Savjet za izvršenje presuda Europskog suda. Međuinstitucionalno tijelo u kojem se nalaze predstavnici izvršne i sudbene vlasti, predstavnici DORH-a i Ustavnog suda. Sastav Savjeta omogućuje brzu komunikaciju između predstavnika raznih tijela vlasti i njihov izravni dogovor o načinu izvršenja presuda, te bi tako trebao pridonijeti bržem izvršenju starih i složenih presuda. Prvi rezultati rada Savjeta vidljivi su u 2013. godini. Treći i ne najmanje važan dio poslova Ureda je u stvari širenje znanja o konvencijskom pravu i rad na usklađivanju domaćih zakona sa konvencijskim pravom. Taj dio posla ušao je u Uredbu koja je donesena u Uredu 2012. godine. Taj dio djelatnosti Ureda usmjeren je upravo na širenje znanja o konvencijskim standardima i praksi Suda za ljudska prava. Dakle, širenje znanja o Konvenciji koja je integralni dio hrvatskog pravnog poretka i po pravnoj snazi je iznad hrvatskih zakona, a ispod Ustava. U tu svrhu 2012. godine imali smo, moram reći u tom kratkom postojanju u 2012. godini imali smo svega jednog djelatnika koji je radio na tim poslovima i to u vrlo kratkom razdoblju 2012. godine. Dakle, taj dio poslova iako je dan u nadležnost Ureda nije bio popraćen i kadrom koji bi to mogao raditi. Unatoč tome 2012. godine uspostavili smo web stranicu Ureda na kojoj se nalazi tražilica svih postojećih presuda i odluka Suda u odnosu na Hrvatsku i to sve one prevedene na hrvatski jezik kako bi bile lako razumljive i svima dostupne, kako stručnoj javnosti, našim sucima, našim državnim odvjetnicima, odvjetnicima, a isto tako i širokoj javnosti, a sve u svrhu kako bi se konvencijsko pravo što više primjenjivalo u Hrvatskoj. Ured je također u tom razdoblju preveo i dio najvažnijih presuda protiv drugih država, ostvario je suradnju sa tajništvom Europskog suda kako bi ti prijevodi presuda bili dostupni na hrvatskom jeziku na osnovnom elektronskom pretraživaču prakse Europskog suda, dakle samom pretraživaču Europskog suda. Sve naprijed navedeno učinjeno je unatoč, dakle činjenici da na tim poslovima najveći dio godine nije bio nitko zaposlen. Ja bih sada zaključila ukoliko mi dozvolite svoje obrazlaganje, time da je, ja mislim evidentan zaključak da broj predmeta protiv Hrvatske pred Europskim sudom stalno raste, da raste posljedično i opseg i složenost poslova Ureda i smatramo da je nužno omogućiti razvoj Ureda kako kadrovski, prostorno i tehnički kako bi mogli na najbolji mogući način obavljati poslove koji su nam dani u nadležnost. Radi daljeg razvoja suradnje Ureda i svih tijela koje zastupamo pred sudom, te s kojima koordiniramo procese izvršenja presude i odluka suda primijetili smo da bi ona bila puno učinkovitija kad bi bila regulirana zakonom. Posebice se to odnosi na suradnju sa tijelima izvan izvršne vlasti, jer mi smo dio kao Ured izvršne vlasti. Međutim, mi nemamo stvarnog utjecaja na naravno tijela drugih grana vlasti. Naime, uredbom se ne mogu niti propisivati obveze prema drugim tijelima vlasti izvan izvršne vlasti. Dok je za kvalitetno zastupanje države i izvršenje presuda upravo nužna učinkovita suradnja sa svim tijelima vlasti. Ujedno zakonom se može urediti i objavljivanje najvažnijih presuda u Narodnim novinama što je Hrvatska jedna od rijetkih država koja ne radi upravo radi toga što to mora biti uređeno zakonski. Treće, ali ne i manje važno smatramo da bolja kadrovska ekipiranost, te odgovarajući organizacijsko-tehnički uvjeti bi omogućili Uredu da jača aktivnosti na bržem upoznavanju hrvatskog pravnog sustava s konvencijskim pravom. Tako bi Ured mogao znanjem i iskustvom koje o konvencijskom pravu nedvojbeno ima jer s njime isključivo radi mogao upoznavati i druga tijela i tako posredno utjecati na smanjenje tužbi protiv države pred sudom. Uvažene gospođe zastupnice i gospodo zastupnici ja vam zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvi se za Klub zavisnih zastupnika javio Damir Kajin, nema ga. Njegov klub gubi pravo na raspravu o ovoj točki dnevnog reda. U ime Kluba SDP-a govorit će poštovani Josip Kregar.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Ponovit ću nešto već rečeno a to je da je ovo prvi puta da se pred Saborom raspravlja izvješće ove istina nešto ove institucije koja se osamostalila i dobila na važnosti. Zbog toga će se i u raspravi čini mi se primijetiti da je ovo jedna od onih stvari od kojih nikad nije dovoljno razjašnjenja i objašnjena šta su zadaci i koje su nadležnosti ovog tijela. Prije svega tu treba upozoriti na to da ovo nije nezavisno tijelo koje se bavi zaštitom ljudskih prava. Ovdje se ne radi o jednom dodatnom pučkom pravobranitelju ili pravobraniteljica i slično, ovdje se radi o jednom uredu koji zastupa interese RH koji je samostalan ali priključen Vladi RH. Utoliko je značaj ovog izvješća veći jer Vlada izvješćem potvrđuje ne samo da Sabor ima pravo nego ima i obaveze raspravljati o takvim izvješćima, brinuti o radu takvih ureda ali još važnije brinuti o stanju ljudskih prava u RH. Jer ovo izvješće ukazuje vrlo precizno na stanje ljudskih prava kako ne nalazimo u nekim drugim izvješćima. Prije svega zastupnica je istaknula objašnjavajući uz to i organizaciju zadaće ureda da je najznačajnija karakteristika opća karakteristika djelovanja ureda, veliki broj, veliki porast broja predmeta s kojima se ured nosi, bavi. Pojas broja predmeta pogledajte tablicu, odnosno grafikon na stranici 33 ima eksponencijalni izgled. Dakle, porast osobito u posljednjih dvije godine je 40 a čuli smo sada i 70% u odnosu na prethodno razdoblje. Ako uzmemo i neke bazične godine 2010.kada je broj tih predmeta bio nešto manji onda ćemo vidjeti da se radi o nečemu što se neda više i što se ne smije više reagirati. Porast broja predmeta međutim nije izrast rada ili djelovanja Vlade ili ovog ureda. Ono je rezultat objektivnih stvarnih okolnosti ovoga društva. Hrvatska nije društvo u kojem vlada poštenje, u kojem vlada doživljaj ili dojam, vjera u nepristrano i sposobno profesionalno sudstvo. Zbog toga opterećenje broja predmeta na sudu u Strasbourgu rezultat je refleksije takve stvarnosti. Tu treba dodati i visoki stupanj neznanja. Zabrinjavajuće je pročitati u medijima ili vidjeti, čuti o tome da se svatko tko osjeća se zakinut nepravdom osjeća i pozvanim da digne tužbu pred tim sudom. To nažalost nije tako, to nije sud, jedan dodatni sud, jedna sudska instanca u odnosu na sudove RH. To je poseban sud, poseban i po tome što su njegove odluke donekle i ograničenje suvereniteta država istina ne zamjenjuju odluke država ili sudova, država ali svakako nameću obavezu primjene poštivanja njihove prakse. Jedna stvar koja pri tome upravo bode u oči je činjenica da nije dovoljno u ovih 17 godina istaknuta, da nije dovoljno učinjeno da se to promijeni i da neznanje ljudi u tom pogledu stvara visoka očekivanja i od suda i od ureda za zastupanje pred sudom a sud zbog toga se i nalazi u poziciji da ne može odgovoriti tim očekivanjima. Ako pogledamo isto rad suda, primijetit ćemo da sud pokušava sada sve, da spriječi pravu poplavu, pravu plimu predmeta koji dolaze osobito iz novih demokracija. To je sud koji je zatrpan zapravo svim onim problemima pravne naravi koje održavaju nestabilnost zemalja koje tek se bore sa razvojem i utvrđenje vladavine prava. Ono na što drugo želim ukazati je činjenica da takav jedan trend predstavlja i sasvim objektivno materijalno mjerljiv rezultat poteškoću koju ima RH. Ne radi se samo o 325 tisuća 950 eura koje Hrvatska isplaćuje kao naknadu štete nego se radi o tome da uz to treba vezati sav onaj dosta komplicirani mehanizam i skup mehanizam izvršenja takvih presuda. U velikom broju slučajeva to daleko premašuje ove iznose, ne radi se o naknadi štete nego se radi o tome da RH propustila svojim građanima osigurati, zajamčiti ljudska prava i da se to onda osjeti kao neki izdatak koji nije bio potreban. Ja ću istaknuti još samo nekoliko činjenica. Prije svega ovakvo jedno izvješće bilo bi potrebno zaokružiti, standardizirati i to se radi. Mi smo 13.10.imali raspravu na Odboru za pravosuđe koje je obilovala sasvim konkretnim primjedbama ili prijedlozima u tom smjeru. Zbog toga čini mi se da je zadatak Sabora uz osobitu pažnju posvetiti tome što se zahtjeva, zakonodavno smo tijelo, u promjenama zakonskih rješenja koja su osporena pred Sudom za ljudska prava. Ne radi se samo o tome da ćemo na taj način smanjiti štete dobiti presude, nego ćemo na taj način povećati pravnu sigurnost i zaštitu ljudskih prava u RH. Drugo, povremeno kod čitanja pa i kod izlaganja stjecao se dojam da se stvara i izvjesna situacija u kojoj se vrlo malo može učiniti zbog nedostatka novca, nedostatka personala ljudi koji bi kvalitetno i adekvatno mogli raditi taj posao. Međutim već je i sada napravljeno ponešto da se poveća broj ljudi i da se osiguraju bolji uvjeti. Ono što nam međutim treba je i veća mobilizacija samog ureda, osobito na onim stvarima koje nisu rutinske naravi, koje nisu izvještavanje suda, koje nisu dostavljene pismena, nego se radi o tome da je zadatak ovog suda posvetiti veću pozornost činjenici da ljudi ne razumiju, pa čak ni profesionalci pravni ne razumiju o čemu se u ovim postupcima radi. Zbog toga nadam se past će broj onih odvjetnika koji svoje stranke upućuju na to da će se žaliti do kraja do suda u Strasbourgu iako za to nema nikakvog pravog razloga niti osnove. Treća stvar je svojevrsna doista pohvala svim onim institucijama i tijelima koje su se brinule o izvršenju presuda suda u Strasbouru. Radi se o tome da smo se mi našli suočeni sa nekim dosta važnim i značajnim i recimo ozbiljnim presudama, … doveli su do doista brzih i važnih promjena u našem zakonodavstvu adekvatnog reagiranja određenih ministarstava i nadam se da će se takva praksa razumijevanja potrebe primjene prakse Suda za ljudska prava nastaviti. Ono što posebno želim istaknuti je činjenica da se upravo sprema i donošenje odluke koja u velikoj mjeri će biti pozdravljena od građana i RH, a radi se o sporu protiv Ljubljanske banke koji je sada u apelacionom postupku i koji po svemu sudeći će završiti kao što je i završio i u prethodnoj odluci u korist štediša Ljubljanske banke, što je veliko opterećenje za slovensku državu, ali veliko olakšanje za štediše kojima je nepravedno zakinuto njihovo pravo. Dozvolite na kraju da kažem da ovo izvješće treba podržati, rad ureda pomoći i uputiti ga na bolju suradnju osobito sa drugim tijelima Vlade, ministarstvima i na činjenicu da u Saboru mogu uvijek računati sa razumijevanjem. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba Jadranke Kosor i HGS-a govorit će poštovana zastupnica Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo Stažnik sa suradnicama. Evo i ovo je primjer kako ovako teške poslove uglavnom rade žene, mala digresija na početku. Srdačno vas pozdravljam kolegice i kolege. Dakle, mi danas, govorit ću o ovom izvješću, govorimo i raspravljamo temeljno o ljudskim pravima, o Europskoj konvenciji o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, dakako i o pravima manjina. Nikad o tome dosta, nikad previše i među ostalim porast predmeta o kojima je govorila gospođa Stažnik maloprije, dakle 40, pa ako sam dobro razumjela 78% u 2013., znači 78% 2013. pokazuje trend, vjerojatno je i to posljedica i činjenica da smo postali članica EU pa onda građani imaju i više informacija i neku vrstu i većega povjerenja, ali pokazuje i kad pogledate predmete o kojima se govori u izvješću, tu se zapravo govori i o usponima i padovima mnogih hrvatskih institucija, ali i određenim apsurdima. Slažem se sa prethodnikom, sa uvaženim kolegom Kregarom koji je rekao na kraju da trebamo ne samo poduprijeti izvješće nego trebamo učiniti sve da se pojača kapacitet rada ureda jer izvješće vrlo zorno govori o tome da katkada čini se i u nemogućim uvjetima je ured obavljao velik i težak posao. Dakako čuli smo od gospođe zastupnice, odnosno predstavnice ureda da je tome pridonijela i činjenica da smo 2009. donijeli odluku o zabrani dodatnoga zapošljavanja u državnoj upravi koja je na snazi do sada, ali mislim da bi i Sabor mogao nekim svojim zaključkom i nekom svojom odlukom nakon ove rasprave poduprijeti nastojanja da se jedan broj stručnjaka dodatno zaposli jer će očito posla biti iznimno puno. Dakle ako pogledamo samo ove predmete iz prošle godine i vjerojatno iz ove i sljedeće, onda će kapacitet ureda kakav imamo danas biti nedovoljan. Međutim ono na što želim ukazati među ostalim jest da svi elementi Konvencije o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, dakle na temelju kojih se hrvatski građani obraćaju Europskom sudu za ljudska prava su temelji Hrvatskog Ustava. Dakle najveće vrednote Hrvatskog Ustava i to pokazuje da svi oni koji su u određenim postupcima, različitim postupcima morali dosljedno poštivati Ustav RH i naravno zakone koji iz njega proističu nisu to činili. Tu mislim i na Zakon o suzbijanju diskriminacije među ostalim. Ovo što je osobito zanimljivo u ovom izvješću vezano i za još uvijek neriješene probleme koje imamo vezano za Ljubljansku banku jest i dio izvješća koji govori o tome da je sud donio prvu presudu u vezi problema nepovrata star devizne štednje i da je sud utvrdio da je Republika Slovenija povrijedila pravo na mirno uživanje vlasništva i to je nešto što će sasvim sigurno imati posljedice i u budućnosti. Pogledajmo koje su odnosno što govore presude u kojima su utvrđene povrede ljudskih prava od strane tijela Republike Hrvatske. To su svakako neučinkovite istrage. Ovdje se navode i predmeti vezani za pacijente, za silovanja. Dakle, kako je moguće da se provede neučinkovita istraga u Republici Hrvatskoj vezana primjerice za tako teško i užasno djelo kao što je silovanje. Zatim pošteno suđenje, znači pet presuda je sud donio u kojima je utvrdio da je podnositeljima povrijeđeno pravo na pošteno suđenje, pravo na dom, uvjeti boravka u zatvoru. To je nešto čime se vjerojatno i svi vi kolegice i kolege suočavate u redovitom radu, pa vam vjerojatno stižu i pisma iz zatvorskoga sustava gdje se ponešto na to upozorava. Dakle, ljudi koji su osuđeni i koji služe kaznu za kaznena djela. Duljina postupaka. Duljina postupaka isto tako je jedan od važnih razloga zbog kojih građani Republike Hrvatske se okreću prema Strasbourgu. Meni je neobično zanimljiv primjer koji je ovdje u Izvješću naveden. Dakle, dugotrajno suđenje u brakorazvodnoj parnici zbog kojem je podnositelju zahtjeva ugroženo i pravo na brak. Kako? Dakle, brakorazvodna parnica traje sedam godina, u međuvremenu je ta osoba imala namjeru stupiti u drugi brak ali to dakako nije uspjela. Dakle, to je nešto ovako na razini gotovo bih rekla i bizarnosti ali i svakako upozorava na praksu i na ono čime se svakodnevno susrećemo. Navode se i Odluke o nedopuštenosti zahtjeva. To je nešto što bi zapravo trebalo biti edukativno. Prepoznati su uzroci povrede Konvencije i ovdje jako dobro je, jedan dio, jedan segment ovoga Izvješća koji kaže: "Izbor mjera izvršenja svake presude u pravilu je na državi." Državna tijela dužna su na temelju zaključaka Europskog suda prepoznati uzroke povreda Konvencije, te identificirati i provesti mjere koje su prikladne za njihovo uklanjanje. Pitanje svima nama identificiramo li mi te uzroke i donosimo li odluke o pravim mjerama. To bi trebao biti rezultat Izvješća, naše rasprave i naših odluka u Hrvatskome saboru. I ponovit ću nešto što sam govorila vezano za nekoliko izvješća koje su određene institucije podnosile Hrvatskome saboru. To bi trebali biti putokazi nama kad donosimo zakone kako zakone, što u zakone ugrađivati, što izbjegavati i kako zakone mijenjati. Ali to nije uvijek naravno praksa. Dobro je da se navodi da Ured nije tijelo nadležno za izvršenje zbog toga što postoje čini mi se katkada različita stajališta o tome. Ali svakako još jednom treba učiniti sve da se kapacitet Ureda pojača i poveća. Ovdje se osobito govori o suđenjima u razumnom roku. Dakle, u tijeku je izvršenje više grupa presuda koje se odnose na pravo na suđenje u razumnom roku i učinkovito pravno sredstvo s tim u vezi, te na loše uvjete u hrvatskim kaznionicama, odnosno u zatvorima. Govori se o 46 hrvatskih predmeta u postupku izvršenja koji su označeni vodećim predmetima. Opet suđenje u razumnom roku, neučinkovitost istrage, spomenuta presuda o zatvorskim uvjetima, povreda pravila non bis in idem itd. itd. Osobito evo diskriminacija romskih učenika u osnovnoškolskom obrazovanju već svima poznat predmet Oršus i drugi. Taj dio i taj segment smo trebali raspravljati i kad smo raspravljali o nekim drugim izvješćima. I taj dio i taj aspekt i te podatke smo trebali uklopiti i neka druga izvješća. Naravno da nije zanemariv iznos od više od 325000 eura koje je Ured isplatio u ovom izvještajnom razdoblju. Ti iznosi će rasti prema svemu sudeći, jer u Izvješću se konstatira budući da se recentne presude Europskog suda protiv Republike Hrvatske sve više odnose na najteža djela kršenja ljudskih prava na koja domaći sustav u cjelini nije odgovorio porast prosječnog iznosa naknade je zbog toga logično porastao. Pitanje svima nama zašto domaći sustav nije u cjelini adekvatno odgovorio. To je pitanje svih pitanja. Dakako vjerojatno svatko zna od nas zna za poneki primjer naših sugrađana koji su se obratili ili se obraćaju Europskom sudu za ljudska prava. Ja ću evo spomenuti jedan. To je primjer slučaja gospodina Krunoslava Olujića koji je obnašao niz istaknutih najviših, najvažnijih dužnosti u Republici Hrvatskoj kojem su teško kršena baš ta ljudska prava, koji je u svojoj Domovini doživio zapravo i šutnju i ogluhu i okretanje glavom. Obratio se Europskom sudu za ljudska prava i nakon 10, 12 godina dobio zadovoljštinu ali u međuvremenu je izgubio vrijeme, najbolje godine, dio ugleda jer je neminovno da se u takvim procesima gubi i to i zadovoljština pred Europskim sudom za ljudska prava zapravo je bio samo dokaz da je bio u pravu. Ali njegova ljudska prava su trajno oštećena i zapravo trajno ugrožena. Prema tome, to su primjeri koje iz stvarnoga života o kojima bismo trebali i više razmišljati i više govoriti, javno govoriti kako se takvi procesi često puta vrlo, vrlo opasni za demokraciju i za ljudska prava ne bi ponavljali. Dakle, kako je moguće da domaća pravosudna tijela ne prepoznaju kršenje ljudskih prava koji su ponavljam i vraćam se na početak temelji i najviše vrednote hrvatskoga Ustava i o tome da smo svi pred zakonom jednaki i o tome da je zabranjen svaki oblik diskriminacije. Dakako da podržavamo ovo izvješće koje uz sve ostalo vrlo, vrlo koncentrirano upozorilo na neke probleme koji su ne samo problemi pravosudnoga sustava nego su prije svega problemi hrvatskoga društva u cjelini gdje bi se trebali svakako i više poštovani i više uvažavati ali u konačnici na kraju u početku držati slova Ustava i hrvatskih zakona.
Zahvaljujem. Na ovo izlaganje imamo repliku poštovane Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Kolegice s pravom se pitate kako je to moguće da naši sudovi često ne prepoznaju ljudska prava. Mi znamo evo što je rekla predstavnica gospođa Stažnik, dakle taj sud, Europski sud za ljudska prava bavi se onim povredama koje izvrše sve tri grane vlasti kod nas i izvršna i zakonodavna i sudbena i po prirodi stvari očito je da sudbena i kad joj je to i posao kad najviše se time bavi i najviše radi. Naravno da to i nas ne obvezuje donijeti čitav niz Zakona vidjet ćemo tamo kod izvršenja gdje mnoge nama nedostaju pogotovo oni koji se tiču postupanja sudbene vlasti. Međutim, to nas ovdje još jednom ohrabruje da s pravom kritiziramo i dozvoljavamo biti kritizirani ali jednako tako kritiziramo i druge grane vlasti u načelu u nekonkretnim stvarima ono što je nama dozvoljeno jer na kraju krajeva sve to plaća takve pogreške plaća izvršna vlast odnosno u konačnici sami građani koji nisu zaštićeni i još to moraju platiti. Jedino ovdje također bih htjela samo kratko replicirati, kažete da se smo se bavili, da se sud bavio i povredom načela non bis in idem. Ne, upravo suprotno i Europski sud nam govori upravo to da Hrvatska nema izuzetak od načela non bis in idem. To je onaj poznati slučaj Marguš protiv Hrvatske gdje se upravo govori da će Hrvatska morati to relativizirati na adekvatan način omogućiti da i takve osobe, radi se, ovdje se bilo govorilo o ratnom zločinu. Dakle, pa onaj famozni OP, Zakon o oprostu i tako. tako da ćemo mi kao zakonodavci imati također još dosta posla kako se ovakve stvari ne bi događale kako bi tih predmeta bilo što manje pred Europskim sudom.
Na repliku odgovara poštovana Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Pa dakako postoji i to je isto tako ustavna odredba i ustavna vrednota o trodiobi vlasti gdje su sva tri stupa neovisna potpuno, neovisna. Međutim ni jedan stup vlasti nije neovisan o hrvatskim interesima a hrvatski interes je pravna država. Prema tome dakako iz svakoga stupa vlasti se može javno i glasno govoriti ako se radi o povredi upravo toga, pravne države što znači provedba dosljednog zakona i onoga što u zakonima piše. To je hrvatski interes i to povezuje i mora povezivati sva tri stupnja vlasti. A što se tiče pravila non bis in idem, mislimo isto. Možda nisam, možda nisam previše elaborirala ali sam zapravo spomenula u tom kontekstu nabrajajući određene grupe predmeta i određene grupe odluka Europskoga suda.
U ime Kluba HDZ-a govorit će poštovani Davorin Mlakar. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo zastupnice sa suradnicama, kolegice i kolege. Već su prethodnici govorili o tome da je ovo po prvi puta pred parlamentom izvješće o radu ureda zastupnice RH pred Europskim sudom za ljudska prava i vjerujem da dijelimo zadovoljstvo da možemo o toj temi razgovarati na plenarnoj sjednici, da možemo se očitovati o izvješću i navodima koje ono sadrži, da se upoznamo s radom jedne značajne institucije koja rekao bih i nakon više godina postojanja još uvijek traži svoje najbolje pozicije ili najbolje mjesto u našem sustavu. Naime, primijetili ste siguran sam da je ured mijenjao svoj status svojedobno radeći unutar Ministarstva pravosuđa a kasnije izdvojen u možda ne najsretniji naziv ali stručne službe Vlade RH. Međutim, to ta pozicija ureda mislim da je značajna za njihov rad pa bih i počeo naše očitovanje na ovo izvješće s onim što mislimo da je izuzetno važno i što sve pretpostavljam pokazalo zbog čega se i našlo u ovom izvješću o mogućnostima rada ureda zastupnice, citirat ću sa stranice 10 rekao bih zaključak: "Za kvalitetniju suradnju ureda i državnih tijela iz drugih grana vlasti potrebno je da poslovi zastupanja budu uređeni propisom na razini zakona a ne uredbom kako je to sada uređeno, budući da se uredbom ne mogu propisivati obveze prema drugim tijelima izvan kruga izvršne vlasti." Kada pročitate izvješće, kada vidite strukturu predmeta koji se nalaze pred uredom i kada vidite opseg, obim poslova kojima se ured bavi, onda je svima jasno da ured mora dobiti nadležnosti i prema ostalim, rekao bih tijelima izvan samog kruga izvršne vlasti da bi mogao adekvatno, što je vrlo bitno u njihovom postupku, na vrijeme i argumentirano odgovoriti na sve ono što se kao posao nalazi pred uredom. Zbog toga bih evo apelirao i sa naše strane da umjesto da status ureda uređujemo uredbama Vlade, da se priredi propis, zakon koji bi odredio način rada, strukturu pa ona i financiranje ureda za zastupanje RH pred Europskim sudom. To se može naravno, kolega Kregar je govorio o, rekao bih tako, usporedbama sa Pučkim pravobraniteljem, mislim da se ovdje može nametati isto tako i usporedba sa Državnim odvjetništvom, dakle to je nesumnjivo služba koja šiti interese RH, zastupa ju pred Europskim institucijama i treba dobiti adekvatnu poziciju u našem sustavu. Tome treba pridodati i činjenicu da je u 2012. godini kako u izvješću lijepo piše, kadrovska struktura ureda počivala na 7 djelatnika od kojih su 6 pravnici ili pravnici, uglavnom i jedna administrativna tajnica. Kada vidite količinu posla, osobito, rekao bih složenost materije kojom se ured bavi i činjenicu da je za tih 7 djelatnika proračunom bilo predviđeno 3 milijuna i 700 tisuća kuna, od kojih je 66% ured utrošio na isplate naknada dosuđenih u postupcima pred Europskim sudom, jasno je da ovaj ured niti kadrovski niti financijski ne može odgovoriti sve zahtjevnijim poslovima koji se pred njim nalaze. Naime on mora zastupati interese RH, kako je na više mjesta naznačeno, ne samo u pitanjima gdje se da tako kažem na određena prava ogriješila izvršna vlast nego se tiče i postupaka sudbene vlasti, tiče se postupaka dijelova Izvršne vlasti kao što je recimo policija pa onda posebno postupaka koje vode sve razine Državnih odvjetništava do konačno i postupaka pred tijelima lokalna samouprave koji će pretpostavljam s obzirom i na otvaranje mogućnosti svim građanima biti u znatnom porastu u odnosu na ono što se do sada pred uredom našlo. Zbog svega toga mislimo da je kadrovska nepopunjenost ureda jedan od razloga o kojima trebamo ozbiljno razmišljati i problema koji se može relativno brzo i relativno jednostavno riješiti jer bez obzira na probleme proračuna, nekoliko ljudi prema sistematizaciji, čini mi se 12 koliko ste imali, ne može biti opterećenje proračunu da bi to bio argument i razlog da se ovaj ured kadrovski ne ekipira s onim minimumom ljudi koji mogu odgovoriti na ove složene zadaće. Zbog svega toga držimo da možemo predložiti i u ovom svom istupu o ovom izvješću da predložimo Vladi da se priredi Zakon o uredu koji zastupa RH pred Europskim sudom za ljudska prava, ali i bez obzira na donošenje tog propisa da se dodatno osnaži potrebnim brojem ljudi da bi mogao odgovoriti na sve zahtjeve koji se pred njega postavljaju. Rekao je i kolega Kregar da smo vidjeli da eksponencijalno raste broj predmeta, možemo vjerovati da će to biti nažalost sve više, ne čak samo zbog postupanja državnih tijela, ne samo zbog postupanja jedinica lokane samouprave nego vjerojatno i zbog svijesti ljudi da postoji jedan poseban oblik zaštite njihovih prava kojim se na neki način kroz vrijeme pokazuje kao mogućnost da dođu do zadovoljštine za ono što misle da im je povrijeđeno postupanjem bilo kojeg od nacionalnih tijela. U prilog tema govori i jedan, rekao bih zabrinjavajući podatak, a to je činjenica o strukturi novih predmeta koji se nalaze pred ovim uredom, a kaže se za razliku od dosadašnjih godina u kojima je postupno rastao broj zahtjeva protiv države, a udio najkompleksnijih i teških povreda u zahtjevima činio manji dio ukupnog broja zahtjeva, u 2012. godini po prvi puta se dogodio preokret. Većina novih predmeta odnosila se upravo na te povrede ljudskih prava i temeljnih sloboda i zbog toga, a i zbog činjenice, pogotovo zbog uspjeha u sporovima za zaštitu ljudskih prava, vjerujemo da će sve veći i veći broj predmeta upravo dolaziti iz tog područja, da će to postati na neki način prepreka adekvatnog rješavanja ukoliko ured neće imati potreban broj ljudi da bi mogli odgovoriti na te zahtjeve, a vidjeli ste strukturu, čini mi se preko 3 tisuće predmeta na taj broj ljudi, dakle za 6 ljudi koji rade poslove u uredu. Mislimo da je neophodno, rekao bih odmah sugerirati da se ured ekipira potrebnim brojem ljudi da bi uopće mogao dalje raditi jer će inače postati problem uopće funkcioniranja i često puta zbog slučajeva koji se nalaze pred Europskim sudom, mi ćemo taj isti slučaj ima u uredu koje bi to stanje trebao riješiti. Ono što se čini da je također značajno u prijedlogu koji je dao ured, vjerujemo u odnosu na praksu drugih zemalja EU govori se o financijskoj odgovornosti onih tijela koje uzrokuju povrede konvencije, da se sugerira kada bi se razmišljalo da se i rad ureda i status ureda uredi zakonom, da se odredi i ta obveza financijske odgovornosti tijela koja su počinila prekršaje da onda da tako kažem financijski odgovaraju, a ne da se sve te financije prelijevaju de facto na sredstva državnog proračuna i time neki su o tome govorili, porezni obveznici nekoliko puta snose teret pogrešnih postupaka ili krivih postupaka, a može se dogoditi tijela koja s njima i s proračunom direktno nemaju veze. Zbog svega toga prihvaćamo ovo izvješće u ime kluba HDZ-a mi ćemo prihvatiti izvješće i sugerirati da se neki prijedlozi iz ovog izvješća ako je moguće u nekom zaključku koji bi išao prema Vladi RH sročen u nekoliko teza pretoče u to da tražimo od Vlade RH da se uredi status ureda zakonom, a ne uredbom i da se hitno ured popuni potrebnim brojem kadrova kako bi mogao odgovoriti pitanjima koja se pred njega postavljaju. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. U ime Kluba zastupnika HNS-a Jozo Radoš. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo zastupnice, kolegice i kolege. Evo mogao bi se čovjek upitati da li to pušu vjetrovi konsenzusa hrvatskim političkim prostorom? Da čini mi se da pušu ali čini se da su to ipak samo vjetrovi, da će proći pa da će to biti zapravo pa ćemo se vratiti na staro. Ali svaka naznaka konsenzusa pa i o ovakvom pitanju koje nije pitanje od osobite važnosti je dobrodošla. Dakle uglavnom se slažem sa svim što je ovdje bilo rečeno u pogledu rada ovoga ureda. Ovo je vjerojatno jedno od rijetkih izvješća koje razmatramo u Hrvatskom saboru, a koje počiva na uredbi Vlade, a ne počiva na zakonu. počivanje neke aktivnosti neke institucije na zakonu bi trebalo označiti povećano značenje, povećanu važnost te institucije i tog posla koje institucija obavlja. Ovo je jedna od rijetkih institucija i aktivnosti koje se događaju o kojima se podnosi izvješće Hrvatskom saboru, a da ta institucija odnosno ovaj ured počiva samo na uredbi Vlade, a ne na zakonu. i sasvim je opravdano na početku moram to reći, da i zbog važnosti toga pitanja, a i zbog drugih proceduralnih razloga koji utječu na rad i efikasnost toga ureda i cijeloga posla koji ured obavlja, da se to pitanje regulira zakonom. Dakle ne samo radi simboličke razine nego radi stvarne razine budući da taj ured komunicira sa kompletnim sustavom de facto državne uprave, ima stanovite nadležnosti i bilo bi dobro da se te nadležnosti definiraju pa da se izvršenje poslova na neki način propiše zakonom i bude obvezujuće. Za sada je to kao što se vidi u ovom izvješću često puta neobavezna komunikacija u važnim stvarima. Neobavezna komunikacija u važnim stvarima ne može biti dobra. Stoga se apsolutno slažem i podržavam prijedlog iz izvješća da se pitanje rada ovoga ureda odnos ureda prema ostalim institucijama i tijelima državne uprave i pravosudnim tijelima da se digne na razinu zakona i propiše obavezna komunikacija jer često puta kao što ovdje piše odgovarajuća tijela kojima se ured obraća uopće ne odgovaraju uredu na ono što ured predlaže što apsolutno nije dopušteno. Dakle ne samo da bi ta tijela trebala uredu davati informacije o tome što čine po tom pitanju nego bi na neki način trebala biti obavezna postupati u jednom dijelu prema mišljenjima pa čak i nalozima ovoga ureda što nije slučaj. Dakle ovaj ured odnosno njegov rad, a zapravo Europski sud za ljudska prava su još jedna od prigoda da europska tijela čija je praksa i pa i pravni položaj definiran da preko tih tijela poboljšavamo djelovanje naših tijela, tijela RH. Dakle ovo nije tijelo EU, ovo je tijelo Vijeća Europe dakle na neki način paneuropsko tijelo sa većim brojem zemalja učesnica nego što je EU. Ali budući da ima razvijenu praksu bilo bi dobro očito i dobra načela na kojima počiva njegov rad, bilo bi dobro da sve mogućnosti koje nam se pružaju za poboljšanje našega pravosudnoga i ostalog kompletnog upravnog sustava zemlje da to koristimo i zato je šteta da taj ured nije dobio dovoljno veliku snagu. I ovo što piše u izvješću ureda je gotovo neshvatljivo. Dakle šanse koje taj ured daje RH da poboljša svoj ne samo pravosudni nego i policijski, u jednom dijelu čak i kompletan upravni mehanizam su tako velike da je šteta što zbog manjka pet službenika koji su po ustroju tamo trebali biti, a nisu primljeni u radni odnos nismo tu šansu iskoristili zbog tih pet ljudi. Pretpostavljam da je financijska šteta koju plaćamo zbog toga što taj ured ne može dovoljno dobro raditi svoj posao ili raditi ga bolje jer sigurno veća nego što bi bile plaće tih 5 djelatnika ureda koje treba primiti i apsolutno tu prepreku treba nastojati preskočiti i ne primiti tih 5 nego možda i više djelatnika. U jednom dijelu izvješća ovoga ureda o njegovom radu djeluje gotovo dramatično. Dakle ured koliko sam uspio razumjeti iz izvješća nema prevoditelja, a prevodi i odgovarajućim državnim tijelima dostavlja sve presude koje se tiče Republike Hrvatske bez prevoditelja i to radi jedna jedina osoba koja istovremeno komunicira o nadzoru presuda europskog suda sa raznim tijelima, dajući im naputke kako treba poštivati kodeks konvencijsko pravo tzv., dajući im presude, nadzirući njihov rad i to sve radi jedna jedina osoba u uredu koja radi u tom odjelu za nadzor izvršenja presuda Europskog suda za ljudska prava i to dakle u pojedinim trenucima izgleda dramatično. Apsolutno je nemoguće zamisliti kako ta jedna osoba uopće može raditi taj cijeli posao. Pa se onda ovdje govori kako ima puno prekovremenih sati, pa djelatnici rade u uvjetima kada su zapravo bolesni i trebali bi ići na bolovanje što je onda opet pitanje njihovih ljudskih prava, rade u uvjetima bez godišnjega odmora, dakle nešto što je apsolutno na neki način nerazumno, nerazumljivo i to pitanje bi svakako trebalo riješiti. Kada se govori o stvarnom utjecaju rada Europskog suda za ljudska prava, a posredno ovoga ureda, onda treba napomenuti da taj ured preko niza svojih odnosno taj uopće mehanizam rada Europskog suda za ljudska prava može bitno utjecati na poboljšanje naše pravosudne i upravne prakse u Republici Hrvatskoj. Dakle osim standardnog nadzora koji se provodi na praćenju odluka Europskog suda za ljudska prava, moje ljudsko pravo je ugroženo jer kolege iz HDZ-a kontinuirano razgovaraju dok ja ovdje, čini mi se dosta dobro govorim o dosta dobrim stvarima. Dakle osim standardnog nadzora nad provedbom presuda Europskog suda za ljudska prava postoje i pokušaji da se suštinski dakle promijeni postupanje. Dakle nije samo individualni slučaj neke presude nego postoje presude koje uočavaju sustavne poremećaje sudske i upravne prakse Republike Hrvatske i zato postoji tzv. pojačani nadzor i postoji specijalni pilot presude u kojima se nazire da u nekom segmentu postoje sustavni problemi u funkcioniranju pravosuđa. I ti predmeti pod sustavnim dakle pojačanim nadzorom, uključujući te pilot presude koje naznačuju da bi u nekom problemu zbog toga što se neki problem ponavlja opetovano, trebalo na neki način posvetiti brigu praćenju cijeloga sustava, a ne tog individualnog slučaja u presudi i to je naravno prilika da se poboljša rad naših upravnih i sudskih tijela. Temeljem dakle svega ovoga što sam rekao Klub zastupnika HNS-a će svakako podržati ovo. Svakako je dobar i prijedlog u izvješću da financijsku odgovornost ne snosi ured jer ured čini mi se po onome što on radi nema zapravo nikakve veze sa kaznama koje Republika Hrvatska plaća, a od proračuna toga ureda više od pola i to nije veliki iznos, to je 3 i nešto milijuna kuna, ali pola toga odlazi na plaćanje penale što je zapravo najmanji problem ali te penale se koliko sam razumio plaća iz proračuna ureda, a to zapravo nije logično. Bilo bi logično da penale plaćaju ona tijela državne uprave ili pravosudna tijela Republike Hrvatske koja su zaslužna da je došlo do presuda zbog kojih Republika Hrvatska treba plaćati penale pa bi onda naravno i njihova odgovornost pa i sankcije tih koji vode ta tijela mogle biti na neki način jasnije postavljene što bi prije dovelo do ispravljanja tih grešaka nego ako te penale koje Republika Hrvatska plaća, plaća neka apstraktna institucija koja nije kriva zbog toga što se to dogodilo, a to je dakle Ured za zastupnika Republike Hrvatske pred Europskim sudom za ljudska prava. Dakle i to pitanje bi trebalo regulirati. Stoga dakle pozdravljam ovo opće prihvaćanje ovoga izvješća, opću podršku ovim procesima koji mogu dovesti do poboljšanja hrvatske sudske i upravne prakse i rada njenih tijela i nadam se da će Vlada imati razumijevanja za prijedloge koji su ovdje naznačeni, a to je ponavljam pitanje da se rad ovoga ureda riješi putem zakona, da se reguliraju odnosi ureda sa ostalim tijelima s kojima ured komunicira i da ta komunikacija bude obveznija pa u tom smislu vjerojatno i plodotvornija i naravno da se pitanje ekipiranosti ureda riješi što je moguće prije jer ti minus 5 službenika sigurno daju puno veće gubitke Republici Hrvatskoj nego što je potencijalni dobitak koji bi dobili kada bi taj ured radio na odgovarajući način. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Prelazimo na replike. Boro Grubišić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Radoš, dvaput ste ponovili da financijska šteta, tako ste prvi put nazvali, zbog neekipiranosti, nedovoljne ekipiranosti samoga ureda zastupnika dakle da ta financijska šteta je povećana upravo iz tog razloga. Mislim da nema nekakve izravne korelacije. Ja sam također kao što ste i vi rekli za punu dakle ekipiranost ovoga ureda zastupnika Republike Hrvatske pred Europskim sudom, ali sama šteta i financijski učinci koji ovdje su navedeni na stranici 33. koji su nastali zbog presuda Europskog suda za ljudska prava zapravo i nemaju izravne veze sa brojem zaposlenih u tom uredu. Prije bih rekao da zaposlenici Ureda ulažu ogromne napore, dakle i povećan broj i sati prekovremenih i da kažem kako ste i sami rekli da se daju sve od sebe da bi ispunili te zadaće. Ali sama šteta financijska koju je odredio Sud za ljudska prava ona je da ih ima 100 tamo ona je takva kakva je. Eto to sam htio reći.
Hvala. Odgovor kolega Radoš.
Pa Ured je u svom Izvješću kolega Grubišiću konstatirao da je ispunio većinu svojih zadaća. Ali sudeći prema tendenciji povećanja predmeta, povećanja tužbi, da te tužbe postaju sve kompleksnije, da sve više i više zadiru u sustavna pitanja, a ne u neke pojedinačne slučajeve zacijelo bi veći broj djelatnika Ureda pridonio svakako boljem radu. Dobici koje bi iz toga imala Republika Hrvatska nisu naravno samo financijskih tih 350 000 eura godišnjih kazni koje će se zacijelo povećavati ako je to sustavni poremećaj, a oni se ne mogu tako lagano riješiti nije najveći problem. Najveći je problem što dobre prakse pa i dobre pravne regule koje u sebi sadrži Konvencija odnosno Europski sud za ljudska prava zbog toga što Ured nema dovoljno dobru ekipu i što nije riješena njegova komunikacija sa ostalim tijelima te dobre prakse zapravo nedovoljno brzo i nedovoljno snažno koristimo i primjenjujemo u našem sustavu koji bi zbog toga trebao biti pojačan. Prema tome, najmanje što bi trebali napraviti u ovoj fazi neposredno pred nama je da povećamo broj djelatnika prema tom ustrojbenom broju od 12 njih, a moguće je da bi broj djelatnika toga Ureda možda trebao biti i viši nego što je tih propisanih 12. Dakle, koliko god ljudi dobro rade svoj posao ako je posla previše posao ne može biti učinjen na odgovarajući način. Prema tome, najmanje što bi trebali napraviti je da poštujemo propisani broj djelatnika Ureda i to što je moguće prije.
Hvala.Nadica Jelaš, izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče. Pa kolega Radoš, vi ste u svojoj raspravi rekli upravo na samom početku da je dobrodošla svaka naznaka konsenzusa između parlamentarnih stranaka, pa makar i na pitanjima koja nisu od osobite važnosti kao što je tako smo eto shvatili, možda pogrešno, Izvješće zastupnice Republike Hrvatske pred Europskim sudom za ljudska prava. Dakle, ja baš obratno, baš suprotno mislim da ovo Izvješće jest pitanje od osobite važnosti i što bude veći konsenzus između parlamentarnih stranaka upravo po ovom i ovakvim pitanjima biti će to znak da među nama zastupnicima postoji sve manje prijepora oko ljudskih prava. I zapravo mislim da će to posljedično zbog toga biti onda i manje pogrešnog postupanja od strane državnih institucija, upravo dakako vezano za ljudska prava. Jer upravo je složit ćete se Sabor, zakonodavna vlast i upravo smo mi zastupnici u Saboru ti koji donosimo zakone po kojima postupaju državne institucije i svi zakoni su zapravo u većoj ili manjoj mjeri vezani uz poštivanje i ostvarivanje ljudskih prava.
Odgovor kolega Radoš.
Pa meni kolegice Jelaš ništa ne preostaje nego da vam zahvalim zbog toga što ste otvorili to pitanje. Dakle, ja sam tu napravio grešku koja to nije. Ja sam rekao naravno da to nije pitanje od osobite važnosti misleći na to da postoje zapravo puno krupnija pitanja makar je ovo načelno pitanje, temeljno pitanje odnosa prema pravu. Tako da je teško reći da nešto postoji više od toga. Ali postoje po mom mišljenju ipak politički urgentnija pitanja gdje bi konsenzus na neki način možda bio nužniji nego što je ovdje makar sad ponovo ulazim u opasnost da napravim pogrešku kao što je recimo pitanje odnosa prema Bosni i Hercegovini, pitanje naše regionalne politike, tu bi zapravo odnosa prema regiji. Dakle, to su pitanja od osobitog nacionalnog interesa kao što je recimo pitanje odnosa prema politici pravosuđa generalno govoreći, možda je to veće pitanje od ovoga hajde recimo pojedinačnog pitanja konsenzusa oko Strategije obrazovanja Republike Hrvatske. To su ta recimo najviša pitanja gdje bi konsenzus trebao na neki način doći, ali evo opet što više pričam bojim se da se više zapetljavam. Dakle, ovo je rad jednog pojedinačnog tijela koji pokriva jedan mali dio ali u temelju rada toga tijela su zapravo temeljne vrijednosti, temeljna načela. U tom smislu je to važno, nevažno pitanje. A završit ću s time da sam ipak pogriješio, dakle radi se o vrlo važnom pitanju.
Hvala. Inače dužan sam vam pojašnjenje vezano na vašu digresiju na žamor. Procijenio sam da vaše dugogodišnje iskustvo u Saboru da vas neće omesti u raspravi, pa nisam opomenuo kolege. U ime kluba HDSSB-a, Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođo zastupnice Republike Hrvatske sa suradnicama, lijepo vas je vidjeti po prvi puta i prvo Izvješće za koje moram reći da je da kažem odlično, pregledno i da se iz njega može puno toga i naučiti ali i koje nam govori o stanju sudske i upravne prakse u Republici Hrvatskoj u odnosu na Europski sud za ljudska prava European Court of Human Rights i na to da je ovo Izvješće različito od mnogih izvješća koja se odnose da kažem na europske institucije u kojima se rabi puno, puno engleskog jezika. Ovo je izvješće na hrvatskom jeziku i samo tu i tamo po jedna skraćenica je navedena kao ovaj Europski sud za ljudska prava ECHR-a dakle što je pohvalno i Klub HDSSB-a će vaše izvješće podržati prilikom glasovanja u Hrvatskom saboru. Većina govornika prije mene se fokusirala na broj djelatnika u samom uredu koji je nezadovoljavajući i potpuno je jasno ukoliko imamo na umu porast broja predmeta koji dolaze Europskom sudu za ljudska prava i broj prijava tih predmeta koji je u stalnom porastu pa čak i u enormnom porastu u odnosu na ranije godine. Evo ovdje su statistički podaci dakle gdje se govori da je Europski sud za ljudska prava zaprimio protiv RH u 2012.godini gotovo 2000 predmeta u 2012., 2011.1192 ili skoro 900 manje, godina prije 990 zahtjeva a 2009.755 zahtjeva. Naime moram reći da bez obzira na naš ulazak 1.srpnja 2013.u EU ovaj sud za ljudska prava djeluje i šire i izvan zemalja EU naime mislim da je Gruzija ili Kavkaske zemlje, Ukrajina su također stranice Vijeća Europe pa taj sud je djelovao i ranije i bile su tužbe i pritužbe. Hvala vam lijepo što ste danas došli i ako je iz 2012.prezentirali ovdje jer sam ja svake godine postavljao pitanje ministru pravosuđa ne znam iz bilo koje opcije bio, mislim da je bio gospodin Bošnjaković u bivšoj Vladi, kasnije je došao gospodin Miljenić, koliko je to novaca dakle Hrvatska, kakvi su financijski učinci tih tužbi pred Europskim sudom za ljudska prava, pa su mi onda ministri govorili o tim učincima čime sam osobno bio ne ministrom nego tim financijskim da kažem kaznama koje je Hrvatska platila povodom tužbe a zbog nehata, nerada ili pak sporosti u upravnoj i sudskoj praksi u RH. Evo, za 2012.godinu RH je isplatila pravične naknade kaže kao dio postupka izvršenja, 326 tisuća eura ili oko 2,5 milijuna kuna. U odnosu na 2011.to je povećanje za 70% jer je 2011.isplaćeno 190 tisuća eura dakle oko milijun i pol kuna. Kada pogledamo tu krivulju onda se tih 70% vidi ili u ovoj krivulji ili pak u grafikonu onih stupčića povećanja broja naknada zbog tužbi koje su presuda koje su riješene u Europskom sudu za ljudska prava. Ovdje je istaknut i problem komunikacije putem koje vrši ured putem uredbi Vlade RH prema upravnim i pravosudnim tijelima RH koji su bili u postupku. Taj odnos nije definiran Zakonom. Mi zakonom nije stvar statusa ureda kao ureda, dakle on postoji, treba ga ekipirati to smo se svi složili kako bismo imali dostojnog predstavnika Hrvatske pred Europskim sudom za ljudska prava ali taj odnos releations što bih sad rekao na engleski između ureda i naših domaćih upravnih, pravosudnih pa čak i predstavničkih tijela gdje se neke stvari i problematika pojavljuju i pred predstavničkim tijelima i gradova i općina i županija pa i sa Saborom RH nije definiran zakonski. Dakle, nema nekakvu snagu, snagu zakonsku ali koliko bi mi vrlo skoro dakle evo i predlažem i ministru pravosuđa da te odnose, da se ti odnosi između ureda i upravno pravnih tijela u RH urede zakonski po žurnom postupku i onda bi ured imao dakle još ekipiranosti koja je problematična imao i taj alat u svojim rukama kako bi bio djelotvorniji, učinkovitiji, brži i kako bi obvezao upravna i pravosudna tijela na ono što zapravo ured za zastupnika RH traži kako bi bio brži u reakciji prema zahtjevima Europskog suda za ljudska prava. O naknadama zbog nerazumnog roka ili trajanja suđenja sam već i prije govorio za ovom govornicom. On je čak i predstavljao jedan od glavnih problema u ranijim vremenskim razdobljima 2009., 2010.i gdje su ljudi dakle zbog naveden je slučaj brakorazvodne parnice koja je trajala sedam godina a po nekim pravnim odredbama razvojnost od stola i postelje se u Hrvatskoj definira kao od godinu dana se smatra razvodom braka ali ja ne znam kako je moguće da i to je jedan dobar primjer zaista nerazumnog trajanja suđenja od 7 godina. Što se tiče Ljubljanske banke, možda bi reklo bi se ne samo u ovom Saboru, dobro je da ima televizijski prijenos pa da naši građani čuju da je postignut ili onaj Ališić kako se zove i drugi jel tako sud za ljudska prava svrstava sve te svoje žalbe i i pritužbe da je sud odlučio da Ljubljanska banka bez obzira na ugovore i razgovora Hrvatske sa Slovenijom, bez obzira na raspad bivše Jugoslavije i prava koja povlače i Slovenija i Hrvatska iz tog ugovora da su obične, fizičke osobe, ljudi dobili taj spor pred Europskim sudom za ljudska prava za isplatu potraživanja i uživanja svojih deviznih sredstava u Ljubljanskoj banci. A ovdje i piše koliko točno ima takvih koji bi se mogli svrstati u grupu takvih. Zato kažem da je dobro što imamo ovo izvješće ali i da evo u ovoj raspravi građani čuju o čemu sve Europski sud za ljudska prava raspravlja i što rješava i na koji način rješava. Osim što je ured zastupao RH, a to nitko nije rekao, ured je odgovorio na više od tisuću upita građana koji su potencijalni tužitelji Hrvatske Europskom sudu za ljudska prava. Dakle ako netko telefonira pa pita kako bi ja to mogao tužiti Hrvatsku zbog svojih prava, onda je ured dužan mu ponuditi način i postupak kako da on to ostvari. I to je jedno od djelovanja koje vjerojatno ometa dosta u tim redovnim postupcima, pomalo ometa ured u svom radu. Ali je dobro da ured postoji, dobro je da se ekipira i da ima netko tko će možda odgovarati na ove upite građana o tužbama prema RH a za povredu kako se kaže ljudskih prava i temeljnih sloboda. Upravo se tako i zove Europski sud. Također je u ovom materijalu spomenut i nadzor nad izvršenjem presuda Europskog suda za ljudska prava i govori se o formiranju savjeta tako se zove, koji bi bio sastavljen iz više upravno-pravnih tijela RH koji bi nadziro provođenje presuda, što je dobro i za ta upravnopravna tijela i za te osobe koje sudjeluju u tom savjetu koji nadzire izvršenje presuda za ljudska prava da u neku ruku uči ili učimo o tim presudama koje su postale konačne i da to provodimo i u našoj sudskoj praksi kako bi se smanjio broj tužbi na Europski sud za ljudska prava, a u odnosu na RH gdje je RH tužena strana. Još jedan statistički podatak, naime prema broju stanovnika, a prema broju prijavljenih slučajeva dakle tužbi Europskom sudu, Hrvatska je zauzela 3.neslavno mjesto, 3.u Europi nego samo u EU negoli u svim onim zemljama zajedno o kojima sam govorio. Tu je i BiH i Makedonija i Ukrajina i Gruzija, i Azerbajdžan i Armenija itd. sve te zemlje u Europskom vijeću. Dakle Hrvatska je od svih njih 3.zemlja po broju tužbi u odnosu na relativni broj, ne apsolutni broj tužbi nego relativni broj tužbi je u tome zaista rekao bih kao i u gospodarskom smislu iza Grčke, Španjolske i Portugala odmah je Hrvatska u gospodarskom smislu 3.odozada, tako i u ovome slučaju što mi nije drago. Nije mi to nimalo drago da je zapravo što ukazuje na propuste u upravnim i pravosudnim tijelima RH. Jel da oni dobro rade da oni dobro i brzo rade, dakle da nema toga propusta u brzini suđenja onda bi bilo i tužbi manje. Ali nažalost evo postali smo ne znam hoće li uskoro biti da kažu i šampioni ali ne znam nisam uopće sretan sa tim podatkom, iako za to nije ured kriv negoli netko drugi. Upravo iz tog razloga i treba urediti zakonske ove odnose o kojima sam u početku govorio između upravno pravosudnih i predstavničkih tijela, zakonski urediti odnose sa Uredom zastupnika RH. i to bi i ministru pravosuđa kada se vrši rekonstrukcija pravosuđa i ostalo da se uredi i taj dio jer je ured zapravo u okviru i pod nadležnošću Vlade, a ne Ministarstva pravosuđa, ali mislim da je ministar pravosuđa taj koji bi taj zakon ili te zakone trebao i predložiti. O statističkim podacima koliko je bilo slučajeva navedeni djelatnici bilo ih je 7 u 2012., dakle analizirali su ukupno 3344 akta. Manje je značajno čak koliko su aktova analizirali, ja bih rekao i naveo podatak da je 6 tužbi koje su uložene protiv RH sadržavalo 40 tisuća stranica spisa. Znate li vi koliki je taj štos ili predmet koliko treba izgledati? Od stola do plafona. Ja ne znam točno ali zavisi od debljine papira. Dakle 6 slučajeva su imali 40 tisuća ili 6,5 tisuća po jednom spisu. Sve je to ured morao proučiti, konzultirati sve one koji su bili uključeni u Hrvatskoj i upravna i predstavnička tijela i pravosuđe i sve ostalo, moralo je prijeći, prolistati vrlo pažljivo da kako bi znao zastupati RH pred Europskim sudom za ljudska prava. Zaista je taj posao ogroman. Ali ovih 6 slučajeva, ovdje se navodi i koji su ja neću ovdje imenovati ni javnosti nije toliko značajno, smo imali 40 tisuća stranica. I upravo rad ureda pokazuje probleme u domaćem, kako ovdje i piše, u domaćem pravnom prostoru. Evo izišlo mi je vrijeme, a moglo bi se puno toga još reći o pozitivnom radu ovoga ureda. Kako sam već rekao HDSSB će podržati ovo izvješće. Hvala lijepo.
Hvala. Replika Nadica Jelaš, izvolite.
Zahvaljujem, poštovani potpredsjedniče. Pa kolega Grubišić, jedan dobar dio svoje rasprave vi ste posvetili financijskim posljedicama za hrvatsku državu zbog pogrešnog postupanja državnih institucija vezano za ljudska prava. Dakle ti iznosi će kao što smo čuli od zastupnice biti sve veći, obzirom na dinamičan rast povreda, rekli ste 2012. na 2011. 45%, 2013. na '12. još više, spominjali ste brojku od 70%. Sama činjenica je da će hrvatski građani zbog tog povećanja povreda plaćati sve više za odštetu kao porezni obveznici i to je jedna, zapravo ogromna kontradikcija. Dakle, što je pravda za hrvatske građane nedostupnija, to je skuplja i to je samo po sebi zapravo još jedna nova dodatna nepravda. Dakle, štetu od pogrešnog postupanja od državnih institucija trebalo bi spustiti na same državne institucije, čak štoviše ja bih rekla, trebalo bi je spustiti do razine samih djelatnika u državnim institucijama, odnosno tražiti više odgovornosti od djelatnika u svakodnevnom postupanju.
Hvala. Odgovor, kolega Grubišić.
Kolegice Jelaš, hvala lijepo na nadopuni, zapravo, taj dio nisam ni obradio, isteklo mi je vrijeme. Ali štetu ako spustite na državno tijelo, upravno tijelo, pravosudno tijelo koje je učinilo štetu pa je Hrvatska zbog tužbe Europskom sudu za ljudska prava platila, ona opet ide iz poreza, prireza i ostalog građana RH. Jedino ukoliko se ona individualizira, dakle onaj tko je bio, da ne kažem, glavni štetočina, kada bi on snosio, dakle ili barem djelomično da snosi odgovornost, a u smislu, financijskom smislu, onda bi to možda, možda bi prvi primjer kad bi se tako kaznilo nekog bio dobar primjer i možda bi upravo taj primjer popravio situaciju u cijeloj Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Za riječ se javila zastupnica gospođa Stažnik. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući. Uvaženi zastupnici ja bih samo možda htjela pojasniti 3 stvari. Kada govorimo o predmetu Ališić, odnosno predmetu o staroj, neprenesenoj staroj deviznoj štednji u Ljubljanskoj banci, ovo izvješće za 2012. godinu, dakle Europski sud je u sastavu od 7 sudaca vijeća odlučio u korist Hrvatske i drugih država, odnosno odlučio je da je Republika Slovenija povrijedila prava na mirno uživanje vlasništva i pravo na neučinkovito pravno sredstvo. Međutim, moram naglasiti da je taj predmet u razmatranju pred velikim vijećem Europskog suda, dakle ta presuda nije konačna. Nju sada razmatra 17 sudaca Europskog suda za ljudska prava i mi ćemo vidjeti kako će biti rezultat, konačan rezultat ovog predmeta pred Europskim sudom. No u svakom slučaju to je izuzetno važan predmet jer se on odnosi na 130 tisuća samo hrvatskih štediša, da ne govorimo o bosanskim štedišama Ljubljanske banke. To je što se toga tiče. Nadalje, što se tiče uvaženog kolege Grubišića koji je govorio o tome na koji način ured komunicira sa potencijalnim strankama koje se obraćaju uredu. Ja moram reći, nama se izuzetno puno osoba koje žele tužiti RH pred Europskim sudom obraća. Mi smo zastupnici RH, mi nismo njihovi zastupnici i često se stječe pogrešan dojam i radi toga mi jako puno vremena trošimo na telefonima i odgovarajući na predstavke, da mi nažalost njih ne možemo zastupati pred Europskim sudom, nego ukoliko dođe do spora mi smo nažalost protiv njih, odnosno branimo državna tijela. Međutim, kao ured mi svakom tko nam se obrati dajemo tzv. set informacija na koje ima pravo svaka osoba, konvenciju, upute kako podnijeti zahtjev sudu, ali pravnu pomoć kao ured mi ne možemo davati i ne smijemo davati hrvatskim građanima jer ukoliko dođe do spora, mi smo na suprotnim stranama. I treća stvar, kada govorimo o financijama, htjela bih vam reći, da točno je i djelovanje drugih, sudbene vlasti, izvršne vlasti, zakonodavne vlasti, svi se mi financiramo iz proračuna. Međutim mi kao ured smatramo, a na temelju prakse drugih država da kad bi određeno tijelo koje je sudjelovalo u postupku koji je doveo do kršenja konvencije, to i financijski osjetilo, dakle u okviru svog proračuna da bi na taj način brže razvijali svijest o potrebama promjena postupanja jer ne treba uvijek mijenjati zakone. Naši zakoni u velikom broju nisu protivni konvenciji, nego je problem postupanja naših tijela. Prema tome mi smatramo kada bi se na kraju godine iz proračuna određenog ministarstva, da ne govorimo bilo kojeg, ipak vidjelo da se te godine morao dati određeni iznos i po presudama Europskog suda, onda bi se, mi mislimo da bi se brže razvijala svijest o potrebi pozitivnih promjena. Samo toliko. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku, Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo na pojašnjenju gospođo zastupnice Hrvatske pred sudom za ljudska prava, Europskim sudom. Naime, sada postavljam, nakon ovog što ste rekli u svezi Ališić i drugi, u svezi presude prvostupanjske, dakle Europskom sudu za ljudska prava gdje je Ališić i drugi, gdje su dobili, dakle ostvarili pozitivan ishod svojom tužbom protiv, zapravo Slovenije, doveli ste me u razmišljanje i je li razgovor naše Vlade, ministrice Vanjskih poslova sa Slovenijom u svezi sukcesije i potraživanja …, zapravo dovelo onaj drugostupanjski sud u jednu, da ne kažem, ne zabludu, ali u situaciju gdje se naškodilo ovom procesu koji je krenuo pozitivnim tijekom.
Odgovor, izvolite gospođo zastupnice, samo mikrofon uključite.
Zahvaljujem. Kada govorimo o postupku pred Europskim sudom za ljudska prava, on se odnosi na neprenesenu deviznu štednju. Onaj dio problema sa starom deviznom štednjom koja se odnosi na preneseni dio devizne štednje, to se odvija u okviru razgovora, dogovora, pregovora Ministarstva vanjskih poslova i nadležnih ministarstava, odnosno nadležnih tijela Hrvatske sa nadležnim tijelima Slovenije. Na Europskom sudu za ljudska prava nalazi se onaj dio stare devizne štednje koji je neprenesen i dakle za one građane koji nikada nisu prenijeli iz Ljubljanske banke, a to je bilo moguće na hrvatske banke svoju ušteđevinu u Ljubljanskoj banci. Nadam se da sam bila jasna. Zahvaljujem.
Hvala. Nastavljamo sa raspravom. U ime Kluba zastupnika SDSS-a Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Predstavnici Ureda zastupnika Republike Hrvatske pred Europskim sudom za ljudska prava, kolegice i kolege. Ja ću ime kluba reći naše viđenje ovoga izvještaja. Dakle izvještaj ćemo mi kao klub prihvatiti jer on je sam za sebe urađen korektno. Ured je kao stručna služba Vlade Republike Hrvatske, odnosno kao specijaliziran odvjetnički ured koji zastupa interese Republike Hrvatske u sporovima dakle u sudovanju pred Europskim sudom i nije mogao napraviti drugačiji izvještaj nego što je napravio. Ali iz tog izvještaja mi možemo vrlo dobro izanalizirati određene pojave, odnosno postupanja odnosno nepostupanja najvažnijih tijela našeg sustava, a to je pravosuđe i to je uprava. Dakle možemo izanalizirati institute šutnje i možemo izanalizirati institute postupanja odnosno nepostupanja po određenim pravnim stvarima jer da je došlo do postupanja onda ne bi došlo do sudovanja pred Europskim sudom. Da podsjetim, u hijerarhiji pravnih propisa konvencija je iznad domaćih zakona, a ispod Ustava Republike Hrvatske što bi značilo da u dvojbi primjene konvencije ili domaćeg zakona prednost u svakom slučaju ima konvencija jer je to međunarodni standard. U ovom izvještaju podaci kažu, od 47 država članica Vijeća Europe čiji državljani imaju pravo zatražiti pomoć Europskog suda za ljudska prava u Strassbourgu Hrvatska je 2012. se popela na treće mjesto. Hrvatski građani traže pravdu pred tim sudom češće čak i od državljana Albanije i od državljana Ukrajine, Turske, Rusije, BiH te niza drugih zemalja članica Europske unije koje smatramo demokratski manje konsolidiranim od Republike Hrvatske. Kao što je već rečeno, samo ću podsjetiti, u 2012. Europski sud za ljudska prava uzeo je u razmatranje 65000 zahtjeva za zaštitu ljudskih prava, od čega je 1912, odnosno gotovo 3% od ukupnog broja stiglo iz Republike Hrvatske. Dakle, u 2012. godini je obilježen značajan porast broja predmeta koji su se odnosili na različita područja primjena prava. Ono što je za nas alarmantno, jer se iz analize tako vidi, uočeno je povećanje broja predmeta koji se tiču prava na suđenje u razumnom roku, povreda prava na život, zabrane mučenja, ponižavajućeg i nečovječnog postupanja, povreda prava na mirno uživanje vlasništva. Tužbe se najviše odnose na povredu prava na pošteno suđenje te na predmete vezane za suđenje u razumnom roku. Šta se tu da zaključiti? Dakle prije svega se da zaključiti kolika je efikasnost sudovanja pred domaćim tijelima. Ako imamo institut razumnog roka, on istina nije vremenski definiran, ali ako je razuman rok onda je to nešto što se treba poštivati, nešto što je pravo stranke i nešto na čega se onda stranka poziva ukoliko se taj razumni rok prekorači. Odnosno, postavlja se pitanje zašto smo mi zbog degradiranja toga instituta razumnog roka doveli sebe u situaciju da budemo predmet tužbi pred sudom u Strassbourgu. Posebnu pažnju privukli su predmeti koji se odnose na istrage ratnih zločina protiv civilnog stanovišta, a tiču se neučinkovitih istraga i procesuiranja zločina počinjenih za vrijeme rata. Imamo tu niz primjera. Tako pred Europskim sudom za ljudska prava već je u obradi 21 tužba protiv Hrvatske koju su podnijeli obitelji žrtava stradalih u ratu '90.-tih godina u Hrvatskoj. Od 21 tužbe njih 18 je zbog neistraženih i nekažnjenih slučajeva ubojstava i nestanka građana srpske nacionalnosti te 3 tužbe vezano za stradanje Hrvata. Gotovo polovica tužbi odnosi se, polovica ovih podnesenih tužbi odnosi se na zločin nad Srbima u Sisku početkom '90.-tih. Tužbe su za neučinkovite istrage i sudske postupke, stigle su i za zločine u Kijevu, Osijeku, Vukovaru, Slavonskom Brodu, Vinkovcima te u mjestima Pocrnić, Brloška Dubrava i Topolovica. Dakle, sve obitelji tužile su Republiku Hrvatsku po članku 2. Konvencije o ljudskim pravima koja jamči pravo na život. Dio obitelji tužio je Hrvatsku i zbog kršenja prava na slobodu i sigurnost, to je članak 5; prava na pošteno suđenje članak 6; prava na poštivanje privatnog i obiteljskog života, članak 8. te kršenje prava na djelotvorni pravni lijek to je članak 13. Dio njih se pozvao i na diskriminaciju koja je zabranjena člankom 14. Konvencije. Ovdje imamo jedan primjer. Dakle, Jelica Pajić iz Vukovara, civilna žrtva rata čiji je suprug ubijen u Vukovaru '91. godine tužila je državu zbog neučinkovitih istraga i nekažnjavanja zločina. U ovom predmetu donešena je nagodba. Republika Hrvatska kako bi spriječila da bude proglašena krivom počela je sklapati prijateljske nagodbe sa obiteljima. Time bi država izbjegla presudu, ali ne i novčanu kaznu, odnosno ne i odštetu obiteljima žrtava. U postupcima izvršenja presude iz državnog proračuna republike Hrvatske isplaćeno je do sad 326 hiljada eura što predstavlja povećanje od 70% u odnosu na 2011. godinu. Dakle, možemo zaključiti i možemo postaviti pitanje koliko je financijsko opterećenje države zbog neodgovornosti i nezakonitih postupaka izvršne vlasti, postupaka koji nisu u skladu sa prihvaćenim normama, te nepoštivanje vlastitih zakonskih rokova koje smo normirali domicilnim zakonodavstvom. To je jedno suštinsko pitanje koje trebamo mi sami sebi postaviti. Ovdje ističem i slučaj povratnika Petra Kunića iz Krnjaka u slučaju povrata imovine u predmetima neovlaštenih ulaganja. Tužba za povrat imovine godinama se povlačila po Karlovačkom sudu. Istovremeno je zaštitu tražio i na Europskom sudu za ljudska prava u Strasbourgu koji presuđuje u njegovu korist naloživši da mu se zbog kršenja prava mirnog uživanja vlasništva i prava na suđenje u razumnom roku isplati odšteta od 19 i pol hiljada eura. Međutim, Kuniću i dalje ostaje ovrha na kući od milijun i 300 hiljada kuna koju je koristio drugi čovjek, odnosno koji je koristio po nečijem nalogu. Taj dio nije riješilo domaće pravosuđe ni danas, a ostaje čovjeku ovrha na kući od milijun i 300 hiljada kuna. Ističemo i slučaj Milice Miladinović koja je tužila državu za povrat mirovine i dužine trajanja postupka, te nemogućnost useljenja u vlastitu kuću. Kao i u gornjem slučaju dužna je privremenom korisniku isplatiti 300 hiljada kuna i parnične troškove i čeka rješenje ovog postupka kao podstanar pored svoje vlastite kuće. Dakle, oba slučaja su bili predmet monitoringa za zatvaranje Poglavlja 23. – Pravosuđe i temeljna ljudska prava, a još nisu zatvoreni. Dakle, iz svega ovoga se dade zaključiti i postaviti pitanje sami sebi zašto dovodimo, zašto se dovodimo u situaciju da nam vjerodostojnost i učinkovitost domaćeg upravnog i pravosudnog sustava trebaju korigirati presude međunarodnih sudova. Ne samo da nam trebaju korigirati, nego pritom plaćamo i vrlo visoke odštete za te postupke. Mi ćemo u svakom slučaju prihvatiti ovaj Izvještaj i mislimo da Ured zastupnika Republike Hrvatske radi svoj posao dobro.
Hvala i vama. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana zastupnice Republike Hrvatske pred Europskim sudom za ljudska prava sa svojim suradnicama, kolegice i kolege. Kao što liječnik patolog vidi sve greške svojih kolega ostalih liječnika čini mi se da tako upravo naša zastupnica gospođa Stažnik vidi upravo sve pogreške vlasti i ono što se događalo i ono što se događa i zakonodavne i izvršne i sudbene vlasti. Dakle, svi mi volimo govoriti lijepo o sebi, a kad tako govorimo, govorimo možda zaista onakvi kakvi bismo željeli biti dok s druge strane gospođa Stažnik nas vidi onakvim kakvim doista jesmo. E to je jedno suočavanje sa istinom da tu bude manje nesporazuma u komunikaciji, jer upravo kod izvršenja ovih odluka vidi se koliko je ta komunikacija i koliko je primjena ustavnog načela o diobi vlasti ali i o suradnji tih vlasti neminovna i da se ona mora ispravno shvaćati. Naravno da tu najprije svatko od te tri grane vlasti s obzirom da su njihove odluke predmet pred Europskim sudom za ljudska prava najprije trebamo izvršiti vlastitu dužnost, naše poslanje ono što nam je zadaća s jedne strane kao zakonodavne, izvršne, s druge strane sudbene vlasti i tu paralelno vršiti i međusobnu komunikaciju. Svega toga bi onda bilo manje. Naravno nikad se ne može to svesti na pa čak ja bih rekla ni ispod nekog minimuma zato što tu postoji nekakva različita viđenja određene stvari. Ali svakako ovo Izvješće koje ja pozdravljam i prihvaćam ono upućuje upravo da da je takav način pristupa neminovan i nužan. Što to znači? Prije svega da zakonodavna vlast mora donositi zakone koji su u skladu sa konvencijama. Još vidimo da mnoge nisu niti razrađene. To ćemo vidjeti tamo kod izvršenja sudskih odluka Europskog suda za ljudska prava. Jednom riječju da ne donosimo zakone koji su u interesu naših građana. S druge strane izvršna vlast koja je najčešće i predlagateljica je prva pozvana da takve odluke, odnosno zakone primjenjuje, da se brine da se oni doista primjenjuju i kad ih onda druge vlasti primjenjuju i sami građani. I ono što je također važno i za sudbenu vlast da sudbena vlast bude slobodna da po svojoj savjesti sudi, ali jednako tako to je ne oslobađa zdravog razuma i zakona. Prema tome, odgovornost sve tri grane vlasti, a onda će i ovakvih stvari biti manje. Mnogi kolege su govorili o jednoj boljoj ekipiranosti, pa to i ja pozdravljam i zalažem se za to. Međutim smo vidjeli da mnogobrojne institucije kod koji građani puno očekuju da je trebalo dosta godina gotovo više od desetljeća da bi one saživile. Oni su svake godine na svakoj vlasti dobivali i veća sredstva kako bi izvršili i svoju ustavnu i zakonsku zadaću. Međutim najviše zabrinjavaju oni predmeti koji bi se mogli svrstati u onu grupaciju koje su strukturne naravi. To je ono o čemu su govorili malo prije kolege, posebno spominjući određene predmete, konkretne predmete a ja bi ih ne navodeći kako se oni i nazivaju nego bi ih svrstala odnosno posebno apostrofirala, to su neučinkovite istrage naročito kod ratnih zločina i sigurno je da protek vremena nije saveznik u otkrivanju niti procesuiranju i to je nešto što je veliki problem. Ali jednako tako vidimo i to znam od davnine je tako, dakle oni koji su, koji imaju nešto prakse i domaćim sudovima znaju koliko u biti i liječničke pogreške onda kada su s onu stranu zakona, kada su povreda neću reći namjerno učinjene nego povreda dužne pažnje, prouzročena smrt ili teška povreda u svakom slučaju šteta nanesena pacijentu, da su to također strukturni problemi u Hrvatskoj, ne jednog ili ovog prva. Da su tu istrage aljkave, da je tu evidentno možda i pokrivanje tobože možda nekakvo lažno kolegijalno pokrivanje i prikrivanje i to je nešto što je sada isplivalo. Sve to Hrvatska plaća. Posebno bih napomenula dakle što sam nešto već i u jednoj replici istaknula a o tome ćemo mislim i ja bih molila koliko je moguće ili danas ubuduće naše zastupnice šta je to što se od Hrvatske očekuje u pogledu načela non bis in idem, dakle da li je on više neprikosnoven pogotovo u pogledu ratnih zločina, to je sigurno Hrvatskoj itekako interesantno, aktualno i želi sve tri grane vlasti da budu na vrijeme upoznate. Problem dakle neučinkovitih istraga i kod drugih predmeta se pokazalo. Mislim da ćemo u budućnosti imati manje takvih stvari s obzirom na novopostavljeni institut državnog odvjetnika koji evo već godinama tako radi kao zapovjednik istrage, dakle a istražni sudac samo kao njegov kontrolor. Duljina postupaka i dalje je ostala veliki problem ali nažalost to je i problem samog Europskog suda za ljudska prava. Ono što bih posebno napomenula a to je u predmetu Rujak po prvi put sud kaže da sloboda izražavanja ne sadržava uvrede i klevete na račun drugoga. Mi smo imali kao u pretpristupnom razdoblju, mi smo imali od nekih velikih mudrijaša koji su dolazili pa čak u ime sad se ne mogu sjetiti točno koje institucije, kada smo i radili novi Kazneni zakon kako bi mi dekriminalizirali uvredu i klevetu s obzirom na to razdoblje socijalizma kad nismo imali slobodu riječi. Dakle, da bi išli iz jedne krajnosti u druge. Naravno da smo se tome usprotivili jer čovjek može ostati i bez imovine i bez slobode ali ako bez dostojanstva ne može ostati jer je to osnovni sastojak, osnovni sadržaj ljudske osobnosti i same osobe. Međutim u kapitalističkom načinu razmišljanja i tako svako malo se vide postizanje u ljudsko, prema tom osnovnom dignitetu, prema dostojanstvu ljudske osobe a sve tobože zavijeno plaštom slobode govora. Možete zamisliti kad bi kriminalac rekao koji je organiziran u neko zločinačko udruženje vi meni sprječavate slobodu udruživanja, gotovo imali i isti odgovor se može reći i na ovo. Dakle, ali kad se radi kod izvršenja presuda odluke Europskog suda tu je ta upravo suradnja potrebna. Potrebno je dakle ne samo inzistirati na tom izvršenju što naš ured i radi nego jednako tako i preventivno djelovati i obavještavati što također ured se trudi samo je pitanje koliko smo i mi prijamčljiviji za takve upute i sugestije, kako Europski sud za ljudska prava razmišlja, u kom pravcu ide, to su dragocjeni podaci nama kao zakonodavcima kakve zakone stvarati, u kom pogledu, jednako tako i sudbenoj vlasti koja, kako razmišlja. Ovdje je bilo onih koji nisu pravnici ali razmišljaju zdravom logikom. Ako netko ignorira zakon čini štetu, država to plaća i to druga grana vlasti plaća onda ja stojim na stajalištu da bi u tom jednom a to mislim da će se vrlo brzo dogoditi, to već Slovenija ima da bi jedan proračun svaka vlast morala imati kojim bi gotovo samostalno, veću samostalnost dobila, pogotovo sudbena vlast pa bi se onda za sve štete koje prouzrokuje građanima u izvršavanju te svoje vlasti lijepo namirila tako iz takvog jednog proračuna pa da vidimo oni koji su na čelu pojedinih tih institucija kako bi se onda dugo održavali na tim pozicijama s obzirom na štetu koju mora njihova institucija plaćati. Ja sada ovdje neću govoriti o osobnoj odgovornosti. To bi možda bila previše, jedno ondje gdje se dogodi prava namjera al to smo onda već na terenu kaznene odgovornosti. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Boris Blažeković izvolite.
Mislio sam da će biti replika. Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo zastupnice sa suradnicama. O samom izvješću nešto više u ime Kluba HNS-a Liberalnih demokrata govorio je kolega Radoš. Bile su vrlo interesantne diskusije. Posebno bih podržao zadnju diskusiju kolegice Ingrid Antičević. A ja bih se na jedan malo možda drugačiji način iako slično referirao vezano za ovo izvješće. Mi smo kao, mi smo se kao punoljetni građani pri punoj svijesti i slobodnom voljom odlučili da želimo živjeti u uređenoj zajednici. Zbog toga smo osnovali državu. Ta država treba služiti nama i ima vrlo jasnu svrhu. Treba nama građanima osigurati slobodan, siguran i jednostavan život. Mi se zato odričemo dijela svojih sloboda i plaćamo tu našu državu, a njoj i njezinim organima prepuštamo da ustanovljuju i mijenjaju instrumente kojima će te naše zahtjeve i prava ostvariti. Da bi to postigla, država donosi pravila ponašanja za sve nas, odnosno za svakog od nas, pravila koju svaku on nas, odnosno svakog od nas moraju tretirati na potpuno istovjetan način. Brojne su institucije i nebrojena su pravila koja država uspostavlja za realizaciju tih ciljeva. Jedno od najvažnijih, a često i najvažnijih institucija za svakog građanina, odnosno građanku je sud i šire za cijelu državu, odnosno zajednicu, cjelokupni pravosudni sustav. No kako ništa nije savršeno pa ni država, a nije ni pravosudni sustav i sudovanje, ni u Hrvatskoj ni u drugim europskim državama, tako je i Hrvatska kao i europske države pod pritiskom njihovih društava za pojačanu zaštitu ljudskih prava i građanskih sloboda, pristupila i prihvatila Europsku konvenciju o ljudskim pravima na temelju na kojih je osnovan Europski sud za ljudska prava. Europski sud za ljudska prava je međunarodna institucija koja pod određenim uvjetima može razmatrati zahtjeve osoba koje smatraju da su prekršile njihova prava zajamčena Europskom konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, a zajedno sa protokolima ih je Hrvatska, RH ratificirala 05. studenog 1997. godine. Sud može razmatrati samo zahtjeve protiv zemalja koje su ratificirale konvenciju i protokole o kojima je riječ i samo ako je žalba u vezi s predmetom iz nadležnosti javnih organa vlasti, a nikako protiv pojedinca ili privatnih organizacija. Sud nije prizivni sud u odnosu na domaće sudove pa je neophodno da se prvo iscrpe sva domaća pravna sredstva, osim ako osoba koja podnosi zahtjev sudu dokaže da bi ona bila nedjelotvorna. U žalbi koja se nosi najvišem sudu, država protiv koje se osoba želi žaliti, potrebno je iznijeti barem u osnovi iste pritužbe koje će se kasnije iznijeti u zahtjevu sudu. Broj sudaca jednak je broju država ugovornica, ali oni ne predstavljaju pojedinu državu. Za sutkinju Europskog suda za ljudska prava iz RH, izabrana je profesorica na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, Ksenija Turković. Europski sud za ljudska prava je u 2012. odlučivao 60 tužbi, što je već rečeno protiv Hrvatske, a donio 23 presude. 18 je odlučeno da je Hrvatska povrijedila prava podnositelja zahtjeva, a u 5 slučajeva da nije. U 20 slučajeva došlo je do prijateljskog rješenja spora, u 15 je sud odlučio da je riječ o nedopuštenosti zahtjeva. Kao kuriozitet treba svakako navesti da je sud donio prvu presudu vezanu za slučaj devizne štednje, bilo je već rečeno ovdje, u Ljubljanskoj banci u kojoj je rečeno da je Slovenija povrijedila pravo na mirno uživanje vlasništva i pravo na učinkovito pravno sudstvo, a u istoj odluci izričito je navedeno da ta ljudska prava Hrvatska nije povrijedila. Inače, tužbe se najviše odnose na povredu prava, na nepošteno suđenje, potom na predmete koji se tiču neučinkovitih istraga, posebice oko procesuiranja zločina počinjenih za vrijeme Domovinskog rata, a u velikim brojevima dolaze predmeti vezani za suđenje u razumnom roku. Hrvatska je, i to je rečeno, lani za izgubljene presude morala platiti 325 tisuća 950 eura, odnosno 70% više nego godinu prije. Ured je ranije, lani zaprimio 60 novih predmeta, a do 15. listopada ove godine gotovo dvostruko više njih, 118. Do kraja godine očekuje se još 20-ak, kao što je rekla zastupnica. Predmet izvješća između ostalog govori o neučinkovitosti hrvatskog pravosuđa te da je Hrvatska država svojim građankama i građanima povrijedila ljudska prava i povrjeđuje ljudska prava, a govori i o sve većoj potrebi da građani svoja ljudska prava traže izvan granica RH. Neobično je važno javno i često govoriti o svim oblicima i svakom pojedinom obliku kršenja ljudskih prava od strane države nad njezinim građanima. Svaka država pa kako god demokratska i liberalna bila, samim svojim postojanjem i izvršnih institucija te uspostavljanjem brojnih regulatora, kontrolnih mehanizama i sličnog, uporno i uvijek pokušava ograničiti slobode građana. Protiv terora države nad svojim građanima borimo se putem mehanizama javnosti i posebnog civilnog društva. Brojne su organizacije civilnog društva koje se bore za razne vidove ljudskih prava i građanskih sloboda i neki put su čak jedine koje uz pomoć medija, odnosno javnosti ukazuju na tu stalnu potrebu države da vrši teror nad svojim građanima. U toj borbi svoj dio odgovornosti snosi intelektualne elite društva. Postoje jasno i političke elite koje stalno trebaju ukazivati na bilo koju vrstu mogućeg terora države nad njezinim građanima te se aktivno boriti protiv toga. Ta borba je stalna i postojat će dok god države budu postojale. Društva u nekim državama u toj borbi su uspješnija, a neka manje uspješna. Hrvatska je nažalost država u kojoj još nije u potpunosti završila postkomunistička postratna tranzicija, po mom mišljenju je upravo u završnoj fazi. I njoj je sigurno teže uspostaviti mehanizme borbe za ljudska prava i građanske slobode. No to ne … od odgovornosti i obveze sve društvene elite i organizacije civilnog društva da stalno upiru na sve oblike ugrožavanja i sloboda i prava, nasilja i diskriminacija nad svakom osobom ili ugroženom grupom. I nešto što je mene osobno upiknulo za oko čitajući ovo izvješće pa ću pročitati. Iz poglavlja 4., pasos F, radi poboljšanja učinkovitosti postupaka izvršenja presuda odluke Europskog suda na domaćoj razini, a na osnovu dobre prakse drugih država članica i vijeća Europe, Uredbom o uredu zastupnika pred Europskim sudom za ljudska prava osnovan je stručni savjet za izvršenje presude i odluke Europskog suda. Prema članku 12. Uredbe ovo je međuresorno, međuinstitucionalno stručno tijelo sastavljeno od stručnjaka imenovanih i svih ministarstava i drugih tijela državne uprave, državnih agencija i ureda te predstavnika najviših pravosudnih tijela, sudaca Ustavnog i Vrhovnog suda, zamjenika glavnog državnog odvjetnika RH. Ono je osnovano sa zadaćom utvrđivanja, definiranja konkretnih mjera i izvršenja i praćenja njihove provedbe. Model institucionalizacije postupaka izvršenja na domaćoj razini kroz međuresorno i sastanak Odbora ministara vijeća Europe je stručno tijelo prihvaća na temelju izvrsnih pokazatelja uspješnosti istovjetnih tijela u drugim državama članicama Vijeća Europe. Međutim iako formalno prihvaćen ovakav model do danas nije zaživio u RH. naime, sam proces imenovanja predstavnika u stručni savjet dugo je trajao, a neka tijela nisu imenovala svog predstavnika budući da smatraju da nema potrebe za njihovim uključivanjem u rad stručnog savjeta. Držeći da je izvršenje presude Europskog suda isključivo zadaća ureda što nije u skladu sa člankom 46.stavkom 1. Konvencije, a niti s Uredom zastupnika RH pred Europskim sudom za ljudska prava. U svezi s time može se sa žaljenjem konstatirati da je takav pristup još jedan pokazatelj nerazumijevanja karaktera prirode i značaja međunarodne obveze RH da izvrši svaku presudu i odluku Europskog suda koje se odnose na nju. I na koncu, smatram da je važno da budemo svi svjesni važnosti zaštite sloboda i ljudskih prava svakog hrvatskog građanina ili građanke i prava naših sugrađana trebaju se prvenstveno rješavati u Hrvatskoj. I naša je obaveza da uspostavimo sve moguće mehanizme kako bi tužbe hrvatskih građana protiv svoje države bile što rjeđe. Hvala.
Hvala i vama. Sljedeći na redu Gvozden Srećko Flego. Izvolite.
S obzirom da Parlamentarna skupština Vijeća Europe vodi brigu o Europskom sudu za ljudska prava, meni se pričinilo da bi bilo dobro da i netko iz saborskog izaslanstva u to parlamentarnoj skupštini kaže pokoju riječ. Kao prvo bih zahvalio gospođi Stažnik na energiji i angažmanu koji ulaže u sve ove poslove i naravno na izvještaju koji nam je prezentirala i temeljem kojeg prvi puta raspravljamo o toj temi. Gospođa Stažnik je jednoj paradoksalnoj situaciji, zastupajući RH pred Europskim sudom za ljudska prava, bori se u inozemstvu protiv hrvatskih državljana i to nije nimalo lagano i nimalo jednostavno, ali takva je zadaća. Europski sud za ljudska prava je u velikim poteškoćama jer je zatrpan predmetima prvenstveno iz zemalja nove demokracije i u cijelom nizu pokušaja da se dođe do nekakvih reformskih zaključaka jedna od ideja je da će one države u koje postoji veliki broj negativnih presuda za te države morati plaćati odgovarajuće dodatne doprinose ili penale jer to svjedoči o njihovom sudbenom deficitu. Drugačije govoreći, potvrđuje da se te države nisu prilagodile svim onim europskim propisima koje su pristale poštovati i slijedi i ulaskom u Vijeće Europe, a pogotovo ulaskom u EU. U tom smislu je ovaj izvještaj vrlo poučan i on ima smisla samo ako iz njega izvučemo odgovarajuće zaključke i pouke. Zaključci i pouka su da možemo ići znatno šire pa reći pitanje nepravde je opće društveno pitanje, ali pitanje neprocesuiranja nepravde je prvenstveno pitanje onog segmenta vlasti koji je za to zadužen, dakle sudstva. Ja bih tu bio znatno konkretniji od mojih prethodnih kolega. Ovaj izvještaj odnosno presude Europskog suda za ljudska prava ukazuju na neefikasnost i zapravo nedjelotvornost hrvatskih sudova. I molim da mislim to je moj stav i ja se nadam da ćete se s tim složiti. U tom smislu da bismo iz ovog dragocjenog izvještaja izvukli pouku, ja obnavljam svoj prijedlog da Sabor održi ako je potrebno jednodnevnu tematsku sjednicu koju će organizirati Odbor za pravosuđe, Odbor za zakonodavstvo, Izaslanstvo pri Parlamentarnoj skupštini Vijeća Europe u suradnji sa Vrhovnim sudom, Ustavnim sudom i Ministarstvom pravosuđa jer mi se čini da nešto treba učiniti. Kolegice i kolege, mi smo država od nepunih 4,5 milijuna stanovnika mi smo rekorderi u Europskom sudu za ljudska prava po broju predmeta i to je točka na kojoj se moramo zabrinuti za naše pravosuđe i funkcioniranje i društva i vlasti. I što će taj tematski skupi zaključiti to je otvoreno, ali zasigurno bi trebalo razgovarati sa sudbenom vlašću i na neki način je, neću reći prisiliti reći ću privoliti, da se bolje opremi za sve one europske dokumente koje smo prihvatili našim ulaskom u te međunarodne organizacije. To je bila samo moja primjedba. Gospođo STažnik još jedanput hvala i nadam se da ćemo učiniti korak koji se zove od riječi na djela. Hvala.
Hvala i vama. Imamo jednu repliku Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Flego jako podržavam ovu vašu ideju i ovaj prijedlog. O tome sam i sama nekoliko puta govorila o jednoj tematskoj sjednici na ovu temu, dakle na temu funkcioniranja pravosuđa. Mislim da mi kao zakonodavac na to imamo pravo pozvati sve relevantne čimbenike u tom sustavu koji je ogroman. Sada smo članica EU dakle pozvati i one koji dobro poznaju i praksu Europskoga suda i našu zastupnicu ali i sve druge i bez ikakvog tereta raspravljati o onome što se može iščitati iz ovih odluka Europskog suda za ljudska prava jer oni ne bi smjeli sada završiti i ugasiti se završetkom naše rasprave jer mi imamo i u aktualnim problemima recimo provedbe Zakona o suradnji na temelju europskog uhidbenog zakona, dakle na temelju europskog uhidbenog naloga imamo i trenutačno i o tome se ne trebamo bojati govoriti u ovom tijelu. Različita tumačenja, dakle različita tumačenja i pravnih i vodećih pravnih stručnjaka o nekim odredbama ali i različitu sudsku praksu. To je ono o čemu trebamo otvoreno govoriti. Dakle ne okrivljavati jedni druge iz ta tri stupa vlasti jedni druge pa u krug, nego pokušati sve koji imaju što za reći posjesti ovdje i o tome otvoriti raspravu i donijeti neke zaključke. Dakle jako podražavam vašu ideju da to učinimo ovdje upravo u ovom Visokom domu koje je najviše predstavničko tijelo svih građanki i građana i hrvatskoga naroda.
Hvala. Odgovor, kolega Flego izvolite.
Hvala lijepo. Gospođo Kosor, drago mi je da se slažemo. Ne samo da se ne smijemo bojati govoriti nego čini mi se kada smo ušli u ovaj Sabor i kada smo se zakleli mi smo se obavezali da govorimo sve ono što mislimo i dakle mi smo obavezni govoriti. Ako se ne slažemo, nesuglasice možemo prebroditi jedino ako razgovaramo da bismo se mogli dogovoriti. I hvala vam na podršci, vjerujem da ona nije samo vaša nego da i ostale kolegice i kolege dijele vaše mišljenje. U svakom slučaju se također slažem da bi zakonsko rješenje bilo puno bolje od rješenja putem uredbe Vlade. Malo se ne slažem sa kolegom Mlakarom tako da ne mislim da treba zamoliti Vladu da ona izradi prijedlog zakona. Dapače, ako se obraćamo Vladi onda treba zatražiti od Vlade da to napravi, ali to možemo i mi sami napraviti. Možemo napraviti radnu skupinu i napraviti nacrt zakona u 10-15 točaka i onda je poslati Vladi na mišljenje. Tako da postoji cijeli niz načina da unaprijedimo ovo o čemu mi sada razgovaramo. A još jedanput šta da kažem … djela.
Zahvaljujem. I završno obraćanje, gospođo Stažnik izvolite.
Uvažene gospođe zastupnice i gospodo zastupnici, izuzetno vam zahvaljujem na današnjoj raspravi i na argumentima na koje ste ukazali i na vašim zaključcima. Dakle suradnja o kojoj vi govorite također je izuzetno značajna za nas da bismo dobro mogli zastupati interese svih grana vlasti pred Europskim sudom za ljudska prava. A što se tiče zakona, ja ću bit slobodna i reći tekst zakona već postoji u uredu i ured ga je već pripremio, samo ga treba regularnom procedurom kroz resorno ministarstvo koje će ga, dakle treba ga pravim putevima usmjeriti tako da što prije dođe do vas. Puno vam puno hvala, ovo je prvi puta, ja se ispričavam ako smo napravili kakvu proceduralnu grešku tijekom današnjeg dana moje suradnice i ja i evo želim svima nama što više primjene konvencijskog prava u svim hrvatskim tijelima, u svim granama vlasti, a što manje predmeta protiv države pred Europskim sudom za ljudska prava pa onda nećemo niti mi trebati moliti nove ljude, nove prostore i veću kadrovsku ekipiranost. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala i vama gospođo zastupnice. Poštovane zastupnice i zastupnici, čast nam je na galeriji Hrvatskog sabora pozdraviti gospodina Jerzy Wenderlicha, potpredsjednika Sejma Republike Poljske i izaslanika predsjednika Sejma Republike Poljske s izaslanstvom koji borave u službenom posjetu Republici Hrvatskoj. [[Pljesak.]] Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo naknadno. Zastat ćemo sada sa radom. U 12 sati je glasovanje. STANKA U 11,50 SATI.
Izvješće zastupnice RH pred Europskim sudom za ljudska prava za 2012. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se izvješće zastupnice RH pred Europskim sudom za ljudska prava za 2012. godinu". Tko je za? Protiv? Suzdržan? Molim rezultat. Zaključak je prihvaćen sa 109 glasova za. U skladu s prijedlogom Odbora za pravosuđe dajem na glasanje sljedeći zaključak: "Mišljenja, primjedbe i prijedlozi izneseni u raspravi i u izvješću dostavit će se Vladi RH radi poduzimanja mjera za učinkovit rad nadležnih tijela na izvršavanju presuda Europskog suda za ljudska prava". Tko je za? Protiv? Suzdržan? Rezultat. I ovaj smo zaključak prihvatili jednoglasno sa 109 glasova. U skladu s prijedlogom Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina dajem na glasanje sljedeći zaključak: "Zadužuje se Vlada RH da pripremi i podnese Hrvatskome saboru prijedlog zakona kojim bi se cjelovito uredila suradnja svih tijela čiji je rad povezan s postupcima pred Europskim sudom za ljudska prava i izvršenjem presuda i odluka suda". Tko je za? Protiv? Suzdržan? Molim rezultat. I ovaj smo zaključak prihvatili jednoglasno za 109 glasova. U skladu s prijedlogom Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina dajem na glasanje sljedeći zaključak: "Zadužuje se Vlada RH da u državnom proračunu RH osigura potrebna sredstva kako bi se stvorile nužne kadrovske, prostorne i tehničke pretpostavke za uspješan rad Ureda zastupnice RH pred Europskim sudom za ljudska prava". Tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Zaključak je prihvaćen sa 106 glasova za i 2 suzdržana glasa. Za riječ se javlja kolega Šuker, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, bez namjere da budem protiv ovog zaključka, ali mislim da ste sada predložili jedan zaključak koji je u suprotnostima i sa našim Poslovnikom i nečim jer Sabor ne može donositi odluke o stvaranju financijskih obveza. Možete se smijati kolega koliko god hoćete, dakle mi smo za prijedlog, ali ne možemo donositi odluke o stvaranju financijskih odluka njima u Vladi jer Vlada je ta koja predlaže proračun, a mi u Saboru po našem Poslovniku ako kažemo da se nešto mora osigurati onda moramo reći nešto što se mora skinuti. Prema tome ja bih molio da se držimo toga uz kada bude rasprava o proračunu onda možemo to podržati kao amandman, da ne bi ispalo da je HDZ protiv prijedloga zaključka.
A ovako ja ću preformulirati zaključak, ja ću ga preformulirati. … [[Upadica se ne razumije.]] Da izvolite.
Svaki kolega zastupnik je suočen kada podnosi amandman da mora navesti sa koje pozicije se skida. Dakle Sabor nije predlagatelj proračuna, predlagatelj proračuna je Vlada RH. Mi smo takav proračun usvojili i ne možemo nametati obveze nove proračunu za sredstva koja nisu osigurana. Prema tome, mi se ovdje možemo dogovoriti kada bude prva rasprava o proračunu da podržimo to u proračunu, ali do toga ne možemo donositi nikakve zaključke.
Ja mislim da smo mogli zaduži Vladu da u prijedlogu državnog proračuna predvidi potrebna sredstva. Dobro. Idemo dalje sa glasanjem.