Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 37. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Jakob Presečnik, do 16. ure, Feri Horvat, Alojz Posedel, Zmago Jelinčič Plemeniti. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO POROČILA NADZORNEGA ODBORA SLOVENSKE ODŠKODNINSKE DRUŽBE D.D. ZA OBDOBJE MAJ 2005 - DECEMBER 2006 IN POROČILO NADZORNEGA ODBORA SLOVENSKE ODŠKODNINSKE DRUŽBE D.D. ZA LETO 2007. Poročilo je v obravnavo zboru predložil Nadzorni odbor Slovenske odškodninske družbe. Besedo dajem predsedniku Nadzornega odbora gospodu Viktorju Robniku za dopolnilno obrazložitev. Izvolite, prosim. Besedo bo imel tudi gospod mag. Marko Pogačnik, ki bo prvega dopolnil. Hvala.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Pozdrav vsem, vam gospod podpredsednik, poslankam in poslancem, v vaših vrstah tudi članicam in članom Komisije za nadzor javnih financ, ki so svoja zaslišanja opravili korektno na 44. in 50. seji Komisije za nadzor javnih financ. Poročila, ki jih danes obravnava Državni zbor so bila Državnemu zboru posredovana že 21. 12. 2006 za obdobje maj 2005 - december 2006 ter 27. 12. 2007 za obdobje za leto 2007. To dokazuje, da je nadzorni odbor opravil svojo nalogo pravočasno. Glede na skopo odmerjen čas pa tudi glede na opravljeno razpravo na komisiji ter poročila, ki jih že imate pred seboj, želim dodati samo naslednje. Je pa povezano z delom in pa vlogo nadzornih odborov. Skrbna opredelitev vsebine, nadzor dela nadzornega odbora v 20. členu Zakona o Slovenskem odškodninskem skladu in enako skromna dikcija v 33. členu statuta Slovenske odškodninske družbe, ki identično razlagata vlogo in vsebino dela nadzornega odbora, in sicer, da ima nadzorni odbor pet članov, ki jih imenuje Državni zbor in da nadzira zakonitost dela in pa finančno poslovanje sklada. Takšna opredelitev pomeni, da je tudi to tisto, s čimer naj bi se ukvarjal ta organ. Ker pa menim, da bo ta Državni zbor - in ker je družba delovala že kar nekaj število let in ob spoznanju, da se vprašanja okoli nadziranja prepogosto zamenjujejo in povezujejo z upravljanjem, ki pa je v domeni drugega organa, bi bilo treba jasneje definirati vlogo nadzornega odbora oziroma ga po temeljiti presoji morebiti celo ukiniti. Prav na osnovi takih dilem je petčlanski nadzorni odbor na osnovi lastnega programa opredelil vsebino dela. K takemu pristopu nas je vodila tudi vsebinska diskusija na marčevski seji Državnega zbora leta 2006, ko se je obravnavalo poročilo zadnjega odbora prejšnjega sestava in se je pretežno vrtelo okoli pravilnosti izbrane strategije pri poravnavanju obvez družbe do različnih upravičencev po Zakonu o Slovenskem odškodninskem skladu. Nadzorni odbor družbe se niti slučajno ne ukvarja, na primer, z odločanjem o prenosu upravljanja naložb tujim ali domačim osebam, kar je v pristojnosti upravnega odbora. Niti ne sodeluje pri pripravi predloga finančnega načrta, na katerega daje upravni odbor soglasje. Niti ne predlaga sklepov upravnemu odboru, kar je v domeni direktorja družbe. Temveč post festum ugotavlja, ali so bile aktivnosti v domeni upravnega odbora in direktorja družbe izvedene pravilno ter na način, kot to določajo zakonodaja in interni predpisi družbe. Iz obeh poročil, ki ju je obravnavala tudi Komisija za nadzor javnih financ, izhaja, da je nadzorni odbor pregledal opravljeno delo na področju denacionalizacijskih postopkov na področju prodaje kapitalskih naložb družbe v letu 2006 in 2007 ter tudi druga področja delovanja družbe, javna naročila, stroške delovanja družbe, organizacijske akte in podobno. Na naključno izbranih primerih opravljenih postopkov smo se prepričali v pravilnost pristopa nadzornega odbora. Kar je navsezadnje zaznati. Vsaj tako razumem tudi iz zaključkov komisije. Poročili pojasnjujeta, da vodstvo družbe spoštuje okvire, v katerih deluje, in da kršitve niso bile ugotovljene. Nekatere pomanjkljivosti, na katere smo naleteli pri pregledih, pa so opozorilo vodstvu družbe, da jih mora odpraviti. Reševanje denacionalizacijskih zadev po mnenju nadzornega odbora poteka v skladu s sprejetimi načrti. Samo poslovanje družbe s prvimi znaki izboljšanja že v letu 2006 in še posebej v letu 2007 pa vlivajo upravičeni optimizem, da poravnavanje vseh prihodnjih obveznosti ne bo bremenilo bodočih državnih proračunov oziroma davkoplačevalcev. Število pregledanih primerov, ki temeljijo na naključno izbranem izboru, je po mnenju nekaterih članov komisije premajhno glede na število opravljenih poslovnih transakcij v poslovnem letu. V zagovor Nadzornega odbora Soda lahko rečem, da nadzorni odbor ni vzporedna služba v upravi Soda, ki bi vsako odločitev upravnega odbora ali direktorja družbe preverjala. Ampak to stori na podlagi dogovorjenega števila pregledov. Mišljenje, da bo večje število pregledov pa le odkrilo nezakonitosti, pa je po svoje znak tudi nezaupanja v delo družbe in nadzornega odbora. Slovenska odškodninska družba je na dan, 31. 12. 2007, izkazovala naslednje podatke. Zakonskih obveznosti je bilo izplačanih v višini 176,9 milijona evrov. Iz prodaje kapitalskih naložb se je nateklo 275,6 milijonov evrov. Zgoraj navedeni znesek so povečali prilivi iz naslova zapadlih depozitov in dolžniških vrednostnih papirjev v višini 130 milijonov evrov. Premoženje družbe znaša na dan, 31. 12., 2,5 milijarde evrov, kar pomeni 57% povečanje na letu 2006. Poslovni izid pa izkazuje 92,8 milijonov evrov dobička. Ob pričakovanju, da je nadzorni odbor opravil svoje poslanstvo zadovoljivo in v skladu z vašimi pričakovanji, o čemer po svoje priča tudi poročilo Komisije za nadzor javnih financ.
Spoštovani gospod Robnik.
Zaključujem svoj dodatek in se zahvaljujem za poslušanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem sta oba izčrpala predviden čas za predstavitev tako. Gospod mag. Pogačnik, ne morem vam dati besede. Poročilo je obravnavala Komisija za nadzor javnih financ kot matično delovno telo. Besedo dajem podpredsednici gospe Bredi Pečan za predstavitev skupnega poročila komisije. Izvolite, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Dobro jutro vsem prisotnim. Komisija za nadzor javnih financ je še v vlogi Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ na svoji 44. seji [[...]]A mi lahko to malo dvignete? Včasih so to delali drugi namesto nas. [[...]]in pozneje na 50. seji v vlogi Komisije za nadzor javnih financ obravnavala poročilo Nadzornega odbora Slovenske odškodninske družbe za obdobje maj 2005 - december 2006. Kasneje pa še na svoji 51. redni seji tudi poročilo Nadzornega odbora Slovenske odškodninske družbe za leto 2007. V uvodu je predsednik nadzornega odbora povedal, da se je nadzorni odbor ukvarjal predvsem z zadevami, za katere menijo, da so v njihovi pristojnosti in da so jim tudi dorasli. Po njegovem mnenju namreč ni naloga nadzornega odbora, da preverja, ali sta politika vodenja in strategija družbe ustrezna ali ne. Ocenjevali pa so posledice vodenja in strategije pri uresničevanju ciljev. V razpravi je bilo postavljenih nekaj vprašanj v zvezi s pokrivanjem obveznosti, ki jih ima Slovenska odškodninska družba v zvezi z zakoni, po katerih je dolžna poravnavati obveznosti upravičencem. Povedano je bilo tudi, da je sedanje ugodno stanje premoženja in pokritosti obveznosti posledica dveh dejstev. Eno je ugodno gibanje na kapitalskem trgu in rast delnic. Drugo pa je dejstvo, da so javni skladi in s tem tudi Slovenska odškodninska družba prešli na uporabo mednarodnih računovodskih standardov, ki so izboljšali rezultate poslovanja zaradi višjega vrednotenja naložb. Direktor družbe je tem ugotovitvam nasprotoval in zatrdil, da je tako ugoden rezultat posledica predvsem pravilnih ukrepov in sprememb naložbene strategije družbe. Nadalje je bilo opozorjeno, da je Vlada 14. junija 2007 ob obravnavi informacije o poteku denacionalizacije sprejela sklep s katerim je naložila Slovenski odškodninski družbi, da v denacionalizacijskih zadevah ne nastopa več kot pritožnik zoper odločitve pristojnih državnih organov, kadar gre za odločanje o upravičenosti zahtevka za denacionalizacijo. S tem je Vlada po mnenju članov komisije kršila Zakon o denacionalizaciji, odvzela pristojnost Slovenski odškodninski družbi in hkrati povečala možnost, da se obveznosti Slovenske odškodninske družbe povečajo. Člani komisije so menili, da mora Vlada pojasniti, zakaj je sprejela tak sklep. Nekateri člani komisije so tudi ocenili, da Slovenska odškodninska družba v nekaterih primerih preveč hiti s prodajami deležev v dobro stoječih podjetjih. Saj se lahko zgodi, da bodo zaradi načina privatizacije kakršnega smo lahko videli v Merkurju, na primer menedžerski odkup s krediti, ki bremenijo samo podjetje, ta podjetja likvidnostno izčrpana in ne bodo imela razvojnih možnosti. Na 51. redni seji, kot rečeno, 19. februarja letos smo obravnavali poročilo za obdobje nadzornega odbora za obdobje 2007. V uvodu je predsednik nadzornega odbora povedal, da je na sedmih sejah nadzorni odbor obravnaval vsa področja s katerimi se Slovenska odškodninska družba ukvarja: prodaja premoženja, denacionalizacijski postopki, upravljanje s premoženjem. Zatrdil je, da je bilo poslovanje Slovenske odškodninske družbe transparentno, v skladu z zakonodajo in tudi uspešno. Direktor družbe je povedal, da je bilo leto 2007 po njihovem mnenju najuspešnejše v zgodovini Slovenske odškodninske družbe. Izplačali so za približno 176 milijonov evrov zakonskih obveznosti. Na drugi strani pa so prodali 41 kapitalskih naložb. Prilivi iz kapitalskih naložb so znašali približno 255 milijonov evrov. Prilivi iz zapadlih depozitov in dolžniških vrednostnih papirjev pa približno 61,6 milijona. Čisti poslovni izid za leto 2007 bo po dosedanjih ocenah znašal približno 90 milijonov evrov. Premoženje družbe se je v primerjavi s prejšnjim letom povečalo za več kot 61%. Ključna zadeva pa je po njegovem mnenju to, da je znesek za pokrivanje celotnih zakonskih obveznosti, ki jih ima Slovenska odškodninska družba do leta 2016, pridobil pozitiven trend in znaša že več kot 635 milijonov evrov. K temu rezultatu je prispevala predvsem naložbena strategija v prosto vlaganje likvidnih sredstev v donosnejše naložbe in odkup lastnih obveznic Sod 2E. V razpravi je bilo postavljeno nekaj vprašanj, na katera sta predstavnika Slovenske odškodninske družbe podala odgovore. Največ razprave je bilo ponovno o sklepu Vlade, s katerim je ta zahtevala od Slovenske odškodninske družbe, da v denacionalizacijskih zadevah ne nastopa kot pritožnik zoper odločitve pristojnih državnih organov. Predstavnika Sod sta pojasnila, da oni razumejo ta sklep tako, da se sicer ne pritožujejo na temelje, na katerih so določene pravice upravičencev v postopku. Seveda pa ima Slovenska odškodninska družba še vedno pravico in možnost, da se pritoži na višini zneska. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Večina članov komisije je kljub temu menila, da gre za škodljiv in celo nezakonit sklep vlade.
Hvala lepa.
Bi še dokončala, če lahko?
Hvala lepa, gospa Pečanova. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Milan Petek v imenu Poslanske skupine LDS.
Najprej naj v imenu Poslanske skupine LDS izrazim odločen protest, da na tej seji ne sedi tudi Vlada. Med sklepi Komisije za nadzor javnih financ je tudi en sklep, ki terja od vlade, da pojasni, kaj so bili razlogi za to, da je 14. junija 2007 sprejela sklep, ki govori o pospešeni obliki prodaj oziroma denacionalizacijskih postopkih in ne pritoževanju na to. Vlade tukaj ni. Ne moremo dobiti odgovora. Vse to kaže na to, da ima vlada pravzaprav odnos do tega parlamenta na način, kot ga mi v Komisiji za nadzor javnih financ ugotavljamo ves čas - popolnoma podcenjevalno. S to današnjo odsotnostjo kaže podcenjevalni odnos tudi do parlamenta. In upam, da bo po razpravi iz tega potegnjena tudi določena konsekvenca do Vlade. V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da to poročilo, ki ga obravnavamo danes, ni poročilo o neformalni skupini štirih posameznikov, ki so pred sejami Vlade - o teh govori Andrijana Starina Kosem - odločali in razpravljali o tem, komu in kdaj se bo kaj prodajalo. In v tej skupini je po informacijah, ki jih dobivamo preko medijev, sedel tudi direktor SOD-a. Torej ni tega poročila o tej skupini. Ampak je poročilo brezskrbnega organa nadzornega odbora, ki je po neki prečni metodi izbiral predloge oziroma prodaje, ki so jih po - ne vemo - kakšni metodi našli za primerjavo oziroma za obdelavo. To poročilo ni poročilo o pregledu postopkov najbolj razvpitih prodaj. Vsi vemo, da govorimo o Mercatorju, Iskraemecu, IBI Kranj. Ampak, kot sem rekel, je poročilo organa in o njem bo treba verjetno v prihodnosti razmisliti. Deluje kot brezskrbni organ, ki izbira primere prodaje. Ne po tem, kako in kakšne vrednosti so, kakšen pomen imajo za premoženje Soda, kakšen pomen imajo za odnos do obveznosti Soda. Ampak po neki prečni metodi, kjer se pa v glavnem obravnavajo nepomembna podjetja oziroma prodaje nepomembnih podjetij, v katerih ima Sod, beri država, svoj delež. In se pregleduje postopke denacionalizacije, ki pravzaprav iz tega ne povedo nič. Kvaliteta in razumevanje dela nadzornega odbora se kaže v tem, da kljub temu, da njihov pravilnik določa, da se seznanjajo s sklepi upravnega odbora, niso v niti najbolj kritičnih in razvpitih prodajah zahtevali dodatnih pojasnil ali obravnavali teh prodaj ali v zvezi z njimi sprejemali kakršnekoli zadolžitve ali sklepe. In takšen način dela seveda ne daje mnogo možnosti, da se ustvari, vsaj po naši presoji, objektivni pregled nad celotnim poslovanjem SOD-a in se morda celo najde kakšna napaka po teh poročilih, ki jih nadzorni odbor predstavlja Državnemu zboru in še prej Komisiji za nadzor javnih financ. Torej teh napak ni. Sicer številke in računovodski izkazi SOD-a kažejo izboljšanje rezultatov poslovanja. To so dejstva. Vendar pa v Liberalni demokraciji Slovenije ocenjujemo, da je to in takšno sodelovanje ugodno stanje premoženja in pokritja obveznosti. Verjetno tudi posledica dveh dejstev. Eno je ugodno gibanje na kapitalskem trgu in rast delnice. Drugo pa dejstvo, da so javni skladi, med njimi torej tudi Sod, prešli na uporabo mednarodnih računovodskih standardov, ki so izboljšali rezultate poslovanja zaradi višjega vrednotenja naložb. Direktor je sicer oporekal takšnim ugotovitvam. Vendar nas v Liberalni demokraciji Slovenije o tem in o nasprotnem ni prepričal. Kot sem že prej povedal, je pomemben segment med sklepi, ki jih obravnavamo danes, tudi ugotovitev, da je Vlada 14. 6. ob obravnavi poteka denacionalizacije sprejela sklep, s katerim je naložila SOD-u, da v denacionalizacijskih zadevah ne nastopa kot pritožnik zoper odločitve pristojnih državnih organov, kadar gre za odločanje upravičenosti zahtevka za denacionalizacijo. Takšen sklep je neobičajen. Takšen sklep vzbuja dvome. Takšen sklep kaže na to, da nekdo želi čim hitreje pokriti zadeve in spraviti pod mizo. Za takšen sklep mislim, da je Vlada dolžna dati pojasnilo na današnji seji. In upam, da se nam bo med tem časom, torej kdo od Vlade tudi pridružil. V Liberalni demokracije Slovenije menimo, da je način delovanja Slovenske odškodninske družbe tudi izraz politične pripadnosti vodstva Soda. In da iz mnogih ravnanj, odločitev tistih, ki so javni, posebej pa tistih, ki prihajajo postopno in počasi na plan, obstaja tudi sum o klientelizmu in korupciji. Vsi poznamo znameniti primer Mercatorja, ko se je predsednik Vlade dogovarjal o prodaji Mercatorja brez tega, da bi imel sam pooblastilo ali pravzaprav zakonsko pravico se o tej prodaji pogovarjati. Res pa je in to ni za pozabiti, da je predsednik Vlade tudi na nek način predsednik skupščine Soda. Saj je skupščina SOD-a torej Vlada. Vendar se ta skupščina ne kot organ ni sestala, obravnavala Mercatorja, ne predsednik Vlade formalno potrdil in obravnaval tega. Ampak se je zadeva skrivala v kabinete. Izpeljali so pa prodajo nekateri, ki to pač vztrajno zavračajo. Drug primer je primer Iskraemeca, ki je tudi na nek način značilen, kako vladna politika vpliva na poslovanje podjetja in po svoji podobi. V letu 2006 je skušal Engrotuuš kot strateški lastnik, tako smo vsi razumeli, kupiti in na ta način rešiti Iskraemeco iz težav. Vendar sta tako Kad kot Sod blokirala dokapitalizacijo oziroma želeno dokapitalizacijo s strani Engrotuša. Situacija je po tem času postala danes popolnoma jasna. Kje je nacionalni interes, če je Vlada prodala Iskraemeco tujcem, tistim, ki prihajajo iz Egipta? Namesto, da bi ta Iskraemeco postal neke vrste slovenska Nokia bo očitno postal podjetje, s katerim se igra lastnik iz Egipta, ki očitno po informacijah, ki jih imamo, že prenaša investicije oziroma dejavnost v Egipt. Gradi postrojenja. Zaposluje ljudi. In očitno je Iskraemecu namesto vloge in namena, ki smo jo poslušali tudi na Komisiji za nadzor javnih financ, namenjena usoda propada. To je način dela, ki bega. To je način dela, ki ustvarja in sproža dvome. V LDS obžalujemo, da je do takšnega razvoja prišlo. Na to smo poskušali opozarjati. Vendar očitno brezuspešno. Še eden izmed takšnih primerov s katerimi ugotavljamo oziroma skušamo ugotoviti, ali ne obstajajo v teh prodajah morda pa le dvomi in sumi o tem, kar se mu reče klientelizem in koruptivnost. IBI Kranj, Slovenska odškodninska družba ga je prodala poceni. Za 3 milijone evrov prodan 85% delež. Samo delnice Zavarovalnice Triglav v lasti IBI-ja so bile vredne 1,5 milijonov evrov. Da ne govorimo o prevzemni premiji. In po naši presoji tukaj tudi v tem primeru je oškodovan interes države in malih delničarjev IBI Kranj. Glede strategije SOD-a o predčasnih odkupih obveznic naj poudarim, da prejšnje vlade tega niso dovoljevale. Sedanje Ministrstvo za finance je marca 2006 dalo soglasje Slovenski odškodninski družbi, da lahko odkupuje lastne obveznice. Predlagana rešitev je dejansko omogočila SOD-u, da se zniža oziroma so znižali primanjkljaje. Vendar obstaja dvom ali je bila predlagana rešitev najbolj primerna, saj se je s tem Sod odpovedal. Čas je pokazal. Tudi velikim donosom, ki so bili do avgusta 2007 doseženi na borzi. Drugo vprašanje pri tem je ali ima Slovenska odškodninska družba za svojo politiko plasmajev naložb, ti so pa večinoma v Sloveniji, primerno politiko. Saj so zaradi velikega nihanja na enem kapitalskem trgu te naložbe podvržene dvomom ali pa prevelikim nihanjem v zaslužkih oziroma izplenu iz teh naložb. Posledice tega se kažejo posebej v drugi polovici leta 2007 in v letošnjem letu, ko je Slovenska odškodninska družba, vsaj po naši presoji, že zgubljala s tržnimi naložbami. Vse to nas v Liberalni demokraciji Slovenije navaja k temu, da bomo ob sklepih, ki jih je sprejela Komisija za nadzor javnih financ, podprli amandmaje, ki jih za današnje gradivo predlaga Poslanska skupina Zares. Saj menimo, da odražajo tudi tisti del, ki se v poročilu nadzornega odbora ne vidi. Zaradi tega torej podpora tem amandmajem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ciril Testen v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav predstavnikom Soda! Poslanke in poslanci! Za lažje razumevanje poročila Nadzornega odbora Slovenske odškodninske družbe za leta 2005, 2006 in 2007 je treba nekoliko osvetliti razmere in poslovanje Slovenske odškodninske družbe v letih do 2005. V letih od 2000 do 2004 je imela Slovenska odškodninska družba permanentno izgubo med 6 in 33 milijardami tolarjev. Kar bi po Zakonu o gospodarskih družbah moralo pomeniti stečaj, ki pa se zaradi pritiska javnosti in odločitve Ustavnega sodišča ni zgodil, ker je garancijo za obveznice prevzela država. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da je bila prikazana izguba predvsem posledica slabega upravljanja s premoženjem in nepoštenega prikazovanja. Saj si drugače ne moremo razlagati preskoka z velike izgube 33 milijard tolarjev v letu 2004 v pozitivno poslovanje 4 milijard tolarjev v letu 2005. Mogoče je zanimivo še to, da sta bila vse do konca leta 2001, skupaj osem let, predsednika upravnega odbora gospod Rop in gospod Cvikl. Mimogrede naj povemo, da ima upravni odbor pri gospodarjenju in prodaji pomembnih deležev podjetij v lasti Slovenske odškodninske družbe odločilno vlogo in tudi veliko odgovornost. Računsko sodišče je sredi leta 2004 pri pregledu prodaje deležev Slovenske odškodninske družbe v Hotelih Morje in Hotelih Palace ugotovilo, da bo premoženje Slovenske odškodninske družbe za pokrivanje denacionalizacijskih zahtevkov in drugih zakonskih obveznosti premajhno. Ocenjeno je bilo, da bo primanjkovalo za 1,9 milijarde do 2,75 milijarde nemških mark sredstev. Kar je po takratnem tečaju pomenilo 228 do 330 milijard tolarjev. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo kljub nasprotovanju opozicije v letu 2005 novemu vodstvu Slovenske odškodninske družbe na čelu z gospodom Pogačnikom in Podpečanom kot predsednikom upravnega odbora zaupali. Kmalu se je pokazalo, da smo imeli prav. Saj so se rezultati izboljševali iz obdobja v obdobje. Da je prišlo do boljšega poslovanja, je po mnenju naše poslanske skupine predvsem zasluga spremenjene naložbene strategije. Prosta sredstva so nalagali predvsem v delnice boljših slovenskih podjetij. Marca 2006 pa so dobili tudi soglasje od Ministrstva za finance, da so lahko odkupovali lastne obveznice, ki so bile visoko donosne. Kljub prodaji številnih kapitalskih deležev in kljub velikim obveznostim, ki jih Sod ima se bilančna vsota iz leta v leto viša in znaša konec junija 2007 že 2 milijardi in 18 milijonov evrov. Kar je rekordno in pomeni že tudi 320 milijonov evrov bilančnega plusa. To pomeni tudi, da velike denacionalizacijske luknje, ki je bila še sredi leta 2004, ni več in da bo mogoče porabiti viške sredstev tudi za druge namene. Na tem mestu bi omenil, da so zaključni rezultati za leto 2007 še bistveno boljši. V Poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo, da je nadzorni odbor v obdobju od leta 2005 do vključno 2007 deloval odlično in da je dosledno izvedel vse naloge, za katere je odgovoren. Nadzorni odbor je bil tekoče seznanjen z ocenami računovodskih izkazov in informacijami o poslovanju družbe. Redno je bil seznanjen tudi s sklepi upravnega odbora. Glede na ugotovitve Računskega sodišča je nadzorni odbor sprejel tudi dopolnitve poslovnika o delu nadzornega odbora, s katerim je določneje opredelil svoje pristojnosti. Nadzorni odbor je tudi ugotovil, da so stroški poslovanja družbe v mejah načrtovanih. Brez težav potekajo tudi postopki vračanj vlaganj v telekomunikacijsko omrežje. Nadzorni odbor je v skladu z veljavnimi akti pregledal tudi naključno izbrane zadeve s področja prodaje premoženja družbe, kot tudi nekatere denacionalizacijske zadeve, ki jih je zbral po istem postopku. Nepravilnosti nadzorni odbor ni ugotovil. V Poslanski skupini Nove Slovenije se strinjamo z ugotovitvami nadzornega odbora, da je Slovenska odškodninska družba v obdobju 2005 do 2007 ravnala zakonito, strokovno, racionalno in gospodarno. Na Komisiji za nadzor javnih financ se je razprava redno usmerjala in osredotočala na posamezne prodaje lastniških deležev. Zato smo se tudi v Poslanski skupini Nove Slovenije odločili, da predstavimo v nadaljevanju dva primera, ki sta po našem mnenju primer dobre in slabe prakse. Trdimo v Poslanski skupini Nove Slovenije, da je prodaja Mercatorja v letu 2005 bila pravilna in da so bile delnice Mercatorja prodane po pravični ceni. Odgovorna oseba za prodajo je bil predsednik upravnega odbora gospod Podpečan. Vse nadzorne institucije, nadzorni odbori, Evropska komisija, Agencije za trg vrednostnih papirjev in tudi Računsko sodišče v večjem delu ugotavljajo, da je bila prodaja zakonita. Da je bila cena pravilna, kažejo tudi cene delnic Pivovarne Laško in Istrabenza po nakupu delnic Mercatorja. Delnice so se višale počasneje kot borzni indeks. Prav tako so se počasneje višale cene delnic Marcatorja. Računsko sodišče je za ta primer podalo mnenje s pridržkom. Drug primer, ki pa je po našem mnenju primer slabe prakse, je prodaja deležev Hoteli Morje in Hoteli Palace. Odgovorna oseba za prodajo je po zapisu Računskega sodišča gospod Cvikl, takratni predsednik upravnega odbora. Istočasno je bil gospod Cvikl tudi predsednik nadzornega odbora Hoteli Palace. Kljub sklepu upravnega odbora, da morajo biti deleži prodani z javno ponudbo, je bila prodaja izvršena neposredno. Upravni odbor je šele 3. 6. 2004 dal pisno soglasje k prodaji. Pisno soglasje k vsebini tega upravnega odbora je tudi predsedniku upravnega odbora podal šele 3. 6. 2004 med revizijo Računskega sodišča. Očitno je, da se upravni odbor s prodajo ni strinjal in je šele na osnovi političnega pritiska podal soglasje po dveh letih in pol. Dogovori med prodajo družbe Hoteli Morje in menjavo delnic družbe Hoteli Palace so potekali ustno in o tem ne obstaja nobenega zapisnika. Menjalna vrednost delnic Hoteli Palace je bila pod borzno ceno. Kot posledica vsega navedenega je bil 11. 10. 2004 gospod Cvikl zamenjan. Vsi tisti, ki se spomnite, da je gospod Cvikl leta 2004 tudi kandidiral za predsednika Računskega sodišča, lahko ugotovite, da verjetno tudi kot posledica tega na to mesto ni bil imenovan, kljub temu, da je imela koalicija veliko večino. V primeru Hoteli Morje. Na koncu bi rad povedal še to, da je Računsko sodišče za ta primer dalo pozitivno mnenje in ocenilo ravnanje kot gospodarno ravnanje. V primeru Hoteli Morje in Hoteli Palace je po mnenju naše poslanske skupine odločitev Računskega sodišče vse prej kot strokovna. Čeprav je bilo veliko nepravilnosti, v tem primeru mediji niso reagirali. Kar kaže na situacijo, ki ni povsem normalna v našem okolju. V veliko drugih primerih so za veliko manjše stvari mediji zelo burno reagirali. Še enkrat naj povem, da mi delo nadzornega odbora v Poslanski skupini Nove Slovenije v celoti podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki SOD-a, poslanke, poslanci! Po Poslovniku Državnega zbora se obravnava poročilo na seji Državnega zbora. Se obravnava poročila na seji Državnega zbora opravi le, če se tako odloči matično delovno telo. Praviloma se poročila obravnavajo le na seji matičnega delovnega telesa in pa ker se približuje čas volitev, je pričakovati, da bo takšnih ali drugačnih obravnav poročil še kar nekaj. Sploh, če bo ob njihovi razpravi kakorkoli možno razpravljati o razvpiti zadevi Mercator, oškodovanjih državnega premoženja in podobno. Tako je seveda tudi danes v tem primeru. Nekaj smo že slišali. Še več pa zagotovo bomo. Kot smo slišali, je bilo poslovanje Slovenske odškodninske družbe v obdobju, ki ga obravnavamo, daleč najuspešnejše v zgodovini družbe. Tega vsekakor ne gre pripisovati samo razmeram na finančnem trgu oziroma trgu vrednostnih papirjev in spremenjenim računovodskim standardom, kot nekateri poskušajo relativizirati ta uspeh. Vsekakor so k temu rezultatu prispevali tudi zunanji objektivni faktorji, kar moramo tudi priznati. Veseli smo tudi podatka o presežku v bilanci, ki ob pokritju izgub znaša nekaj čez 300 milijonov evrov. Malo nas skrbijo le nekatere porajajoče ideje, kako ta presežek čim hitreje porabiti. Poročilo nadzornega odbora Slovenske odškodninske je kratko, jedrnato in jasno. In se v njegovo vsebino v tej predstavitvi niti ne bi v imenu Poslanske skupine SLS spuščali. Vsebini poročila so primerni tudi predlogi sklepov, ki smo jih predlagale stranke, ki tvorimo vladno koalicijo. Poudaril bi, da bomo te sklepe poslanci Poslanske skupine SLS tudi podprli. Bi pa se opredelil do nekaterih vprašanj in pomislekov, ki so se pojavili v dosedanji obravnavi poročil. Naj se najprej dotaknem umika države iz gospodarstva. V Slovenski ljudski stranki že ves čas zagovarjamo postopen in transparenten umik države iz slovenskega gospodarstva. Razen seveda iz družb, ki so za državo Republiko Slovenijo strateškega pomena. S tem mislimo na banke, zavarovalnice, telekomunikacijska podjetja, najboljša slovenska podjetja, podjetja, ki imajo v lasti infrastrukturo, kot je elektrogospodarstvo, Luka Koper, Adria Airways, Slovenske železnice in drugo. Nekaj procentni deleži in deleži, ki ne zagotavljajo vpliva na upravljanje, niti ne prinašajo ustreznih donosov, naj se v skladu s smernicami vlade prodajajo čim bolj transparentno s čim boljšim možnim izkupičkom. Kako relativna je lahko laična ocena primerne in najboljše cene oziroma ocena najprimernejšega trenutka, lahko najbolje vidimo v zadnjem času, ko smo priča strmoglavljanju delnic na Ljubljanski borzi ob prepiranju, koliko bi lahko iztržili za delnice Mercatorja, če bi jih prodali pol leta kasneje. Nihče pa ne pove, koliko bi izgubili, če mnogo naložb, ki so bile prodane, ne bi prodajali v času, ko so jih dejansko prodali. Važna se nam zdi usmeritev vlade, ki jo je potrebno dosledno izpeljati. Razen v primerih, ki sem jih že navedel. Torej, ko gre za deleže v najboljših slovenskih in strateško pomembnih podjetjih. Tu bomo v Slovenski ljudski stranki naredili vse, da do teh prodaj ne pride. Uspešno smo pripomogli, da se Zavarovalnica Triglav ni lastninila na predvideni način. Očitno smo uspeli prepričati naše koalicijske partnerje, da zaustavijo prodajo Telekoma. V tem kontekstu tudi ne vidimo potrebe, kot je bilo predlagano s strani opozicijskih poslancev na seji komisije, da bi kljub zadostni plačilni sposobnosti SOD-a le-ta ponovno proučil razloge za in časovni okvir ter način umika države iz gospodarstva. Seveda, ob za Slovensko ljudsko stranko že povedanih predpostavkah. Naj se na kratko dotaknem še druge močno polemizirane problematike. Pravzaprav gre za problem, ki posega direktno v sam smisel in namen delovanja in ustanovitve Slovenske odškodninske družbe. Slovenska odškodninska družba je bila prvenstveno ustanovljena kot finančna organizacija za poravnavo obveznosti upravičencev po Zakonu o denacionalizaciji. Nedopustno se nam zdi, da je bila do začetka tega mandata te vladne koalicije Slovenska odškodninska družba inštrument zavlačevanja denacionalizacije. Kot imamo izkušnje mnogi tudi tukaj prisotni, se Sod po eni strani skoraj nikoli ni udeleževal razprav o denacionalizacijskih zahtevkih na prvi stopnji. Po drugi strani pa se je a priori popolnoma brez obrazložitve serijsko pritoževal na čisto vsako prvostopenjsko odločbo, ki je bila rešena v prid denacionalizacijskim upravičencem. Slovenska odškodninska družba je bila ustanovljena za ravno nasproten namen. Zato se nam zdi pravilna odločitev vodstva Sod, pa naj bo to na podlagi priporočila oziroma navodila Vlade ali ne, da se pritožbe vlagajo le v upravičenih primerih. To je, ko Sod oceni, da so bila kršena pravila oziroma se ne strinjajo z višino odškodnine. Prav je, da se denacionalizacijski postopki čim prej zaključijo. Prav je tudi, da vsak organ, ki je člen v tej verigi, ravna zakonito in korektno in v duhu in skladu z namenom njegove ustanovitve. Torej, z njegovim bistvom. Naj za konec ponovno povem, da bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke podprli predlagane amandmaje koalicijskih strank in seveda poročilo v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Matej Lahovnik v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci. V Poslanski skupini Zares smo z zanimanjem prebrali Poročilo o poslovanju Slovenske odškodninske družbe. Najprej je gotovo treba opozoriti na celo vrsto zavajanj in nesmislov, ki smo jim pogosto priča. O tem poročilu se zelo radi pohvalijo, kako odlično naj bi bilo poslovanje Slovenske odškodninske družbe, ker naj bi se premoženje tako močno povečalo. Pri tem pa v celoti pozabijo povedati, da je to povečanje zasluga ugodnega gibanja cen delnic na Borzi, s katerim nima vodstvo Slovenske odškodninske družbe nič. Ker, če bi jim lahko podelili medaljo za to, ker so cene delnic v letu 2007 tako narasle in se je premoženje zaradi tega povečalo, potem bi jih morali zdaj pač odpustiti, ker se je v prvem četrtletju tega leta vrednost delnic znižala za četrtino. Ampak, kot sem dejal, vodstvo Slovenske odškodninske družbe si ne more pripisovati niti zaslug, niti jih ne moremo zaradi tega grajati. Ker so to pač gibanja, na katera ne morejo vplivati. Ampak res je smešno tukaj poslušati, kako se v eni izmed vladajočih strank hvalijo s tem, kako je dobro poslovanje Slovenske odškodninske družbe, ker se je vrednost premoženja povečala. Nekaj higiene je prav, da je prisotno. Žalostno je, da je to navedeno tudi v poročilu kot velika zasluga in hvala. Pri čemer pa niti z besedico niso omenjeni trendi na kapitalskih trgih. In še enkrat bi poudaril, da če je temu tako, potem pričakujem, da bi za prvo četrtletje glede na tako negativen trend, pač moralo vodstvo odstopiti. Kot sem dejal, treba je vendarle biti realen in pogledati kaj je dejanski razlog za to, da se premoženje povečuje ali zmanjšuje. Naj dam samo primer, vrednost delnice Krke se je od začetka tega leta znižala za četrtino. Izračunajte, kakšne deleže ima Slovenska odškodninska družba v največjih slovenskih podjetjih. Izračunajte, za koliko se jim je v prvi četrtini tega leta znižala vrednost premoženja pa boste prišli do fascinantne številke. Tako, da bodite previdni s tem, ko se hvalite, kako je bilo odlično v letu 2007. Ker lahko enako potem utemeljimo, kako je bilo slabo v prvi četrtini tega leta, pa je oboje metodološko nekorektno. Naslednja stvar, na katero v Poslanski skupini Zares opozarjamo, je, da so v tem poročilu ugotovitve, ki govorijo o pravilnosti ali nepravilnosti prodaje, o smotrnosti ali nesmotrnosti, izvedene po metodi naključne izbire določenih primerov prodaj. Po domače bi temu rekli "štih probe". Pač, nadzorni odbor je izbral določene primere in jih pregledal. Ni pregledal vseh primerov, kar se nam zdi vprašljivo. Predvsem zato, ker je vzorec relativno majhen. Tudi ni jasno, ali gre za enostavni slučajni vzorec ali pa je bilo vzorčenje kako drugače izvedeno. Tako, da s tega vidika je poročilo tudi manj verodostojno, kot bi lahko bilo. Predvsem pa, če pogledamo konkretne primere, ki jih to poročilo obravnava, smo pa lahko zaskrbljeni. Tembolj smo lahko zaskrbljeni, ker je skupščina Slovenske odškodninske družbe Vlada Republike Slovenije. In Vlada Republike Slovenije bi morala nadzornemu odboru naložiti, da pregleda več primerov prodaj. Še posebej glede na to, da se je v javnosti precej govorilo o sumu korupcije in klientelizma pri posameznih prodajah. In še posebej zato, ker pri prodajah ni vedno šlo za neke odprte, javne dražbe, kjer bi bilo vse pregledno. Ampak v večini primerov za neko zaprto odpiranje ponudb znotraj ozkega kroga ljudi, ki so pač imenovani po nekem strankarskem kriteriju in potem nadzirajo drug drugega. Če pogledamo te konkretne primere. Ko govorimo o prodaji Iskraemeca, se žal ta prodaja spreminja v eno največjih fars, ki so nastale pri prodaji državnega premoženja. V tem poročilu se govori o tem, da iščejo strateške kupce. O tem, da poskušajo iztržiti maksimalno kupnino. Ko pa pogledamo ta primer, pa najprej vidimo, da kupnina niti slučajno ni bila maksimalna. Ker prodati takšno firmo za dobrih 37 milijonov evrov zveni sicer na prvi pogled dosti. Ko pa pogledaš, da je samo tretjino tega denarja vreden portfelj, ki ga ta ista firma ima v delnicah Gorenjske banke, se pa moraš že počasi zamisliti. Še bolj pa se je treba zamisliti, da je bila ta prodaja utemeljena s tem, da naj bi se zagotovil strateški razvoj podjetja, da bi se naj zagotovilo dodatna vlaganja do višine 30 milijonov evrov. Kar je smešno. Smešno je, ker so predstavniki Slovenske odškodninske družbe fiksirali maksimalni znesek dodatnih vlaganj. Dejali so: Zagotoviti dodatna vlaganja do višine 30 milijonov evrov. Pa kaj, če bi jih bilo 50 milijonov evrov? Saj to bi bilo dobro. Logično bi bilo, da bi postavili spodnji prag vlaganj. Koliko je tisti znesek, ki ga mora nek strateški partner vložiti v firmo? Se pravi, najmanj toliko, če pa več pa dobro. Ampak ne. Določili so pač zgornji prag pa nikomur ni jasno, zakaj zgornji prag. Druga stvar, ki je pa že tragična, je pa na nek način ta, da, ko govorimo o teh tridesetih milijonih evrih in se je sedaj izkazalo, da se proizvodnja Iskraemeca seli v veliki meri v tujino, sedaj predstavniki teh podjetij, ki so kupili Iskraemeco, lahkotno izjavljajo, češ, saj nismo povedali, kje se bodo ohranjala ta delovna mesta. In gladko povedo, da če pač se v Kranju odpusti 1.000 ljudi in se 1.000 delovnih mest odpre v Indiji, je to znotraj skupine Iskraemeca še vedno ohranitev vseh delovnih mest. To je pa, oprostite, že cinizem. Če Slovenska odškodninska družba skrbi za to, da se delovna mesta selijo v Indijo ali Egipt in če jim je vseeno ob takšnih izjavah, jaz mislim, da nikomur ni vseeno. Najmanj tistim 1.000, več kot 1.000 zaposlenim v Iskraemecu, ki jih resnično skrbi za njihovo usodo. In tudi ni bilo nobenega odziva s strani Slovenske odškodninske družbe. Tudi v tem poročilu ni nobene kritične note glede te prodaje. To so javne izjave, ki so preverljive. Na takšen način prodajati dobra slovenska podjetja se nam zdi nesprejemljivo. Podobno je, kot je že bilo omenjeno, v primeru IBI Kranj, kjer je bilo podjetje prodano za 3 milijone evrov. Vrednost porfelja, ki ga ima v delnicah Zavarovalnice Triglav, je vsaj polovico tega pa mogoče še celo več. Skratka, se res vprašamo: Kdo tukaj prodaja in kakšna je preglednost teh prodaj? Posebej zanimiv je tudi primer prodaje Istrabenza. Delnice Istrabenza so bile prodane Petrolu po ceni 110 evrov. Cena na borzi pa je bila 114 evrov v tistem trenutku. Če smo še pri Mercatorju zmajevali z glavo, kako to, da Slovenski odškodninski družbi ne uspe pobrati premije in prodaja po borzni ceni pa lahko v primeru prodaje Istrabenza samo še zavijemo z očmi in vidimo, da se da podjetje prodati tudi pod borzno ceno. Pa tudi če imaš kontrolni paket, ti to lahko uspe. Pustimo sedaj ob strani, da je še par tednov prej bila cena delnice Istrabenza precej višja na borzi, 140 evrov. Ampak, da v trenutku prodaje jim je uspelo prodati po 110 evrov, čeprav bi lahko na borzi prodali po 114 evrov. To pa je res dosežek. Vlada Republike Slovenije je skupščina Slovenske odškodninske družbe. Jaz bi pričakoval, da nadzornim organom naložijo, naj pogledajo, kaj je s to prodajo. Toda pozor, generalni sekretar Vlade sedi v Nadzornem svetu Istrabenza. Verjetno predsednik Vlade je o vsem zelo natančno seznanjen in verjetno tudi nadzora v takšnih primerih ne potrebujemo, ker je pač generalni sekretar vlade v nadzornem svetu tako velike gospodarske družbe. In nas pač te zadeve skrbijo. Še posebej kadar pride v primeru prodaje delnic tega podjetja do tako očitnih nepravilnosti in nelogičnosti. In če bi bila ta prodaja izvedena pregledno, v skladu s tistim, kar v tem poročilu piše, potem bi lahko to samo pohvalili in ne bi imeli pripomb. Tako pa je bilo daleč od tega. Veliko je seveda povedanega o tem, kako so se prodajale delnice Merkurja in komu. Ampak tam nismo imeli pripomb zato, ker je bila javna dražba. Kupil je, kdor je kupil. Cena je bila precej nad borzno ceno. Težko in nekorektno bi bilo v tistih primerih očitati Slovenski odškodninski družbi karkoli. V teh drugih primerih, ko pa se prodaja celo pod borzno ceno, pa, oprostite, bi bilo neverodostojno, če bi molčali. Če se vrnemo še na en primer, ki je v tem poročilu nekako omenjen neposredno, posredno. Ko govorimo o primeru Mercator, potem je zelo zanimivo to, da danes predstavniki Nove Slovenije govorijo o tem, kako je bila ta prodaja dobra in korektna. Predsednik Vlade govori o tem, da je bila napaka in bi bilo fino, da se vsaj med seboj uskladite, ali je bilo to sedaj dobro, ali je bilo to sedaj napaka. Ker drugače izpade precej neverodostojno, če se niti znotraj Vlade glede tega ne morete uskladiti. Pa je predvsem zanimivo, da si pa, denimo, predsednik komisije, ki je proučevala prodajo delnic Mercatorja, govorim o tisti znameniti preiskovalni komisiji, ki je obravnavala prodaje deležev Kada in Soda -, sploh ni upal povabiti kot pričo na tisto komisijo Boška Šrota, predsednika uprave Pivovarne Laško, ki je dejal, da lahko marsikaj pove o tej prodaji in da je to tudi pripravljen storiti. In gotovo bi bilo to poročilo precej bolj zanimivo, kako so se prodajali deleži. Pa si ga niste upali povabiti, in zato poročilo ne more biti popolno. Nekdo pove, da je pripravljen povedati javno, del tega pove tudi v intervjujih, da je pripravljen priti, pa ga nihče ne povabi, kot da to ni v javnem interesu. Čemu je nekatere tako strah, kaj bi lahko povedal. In ko že govorimo o tej kupnini za Mercator, danes je bilo večkrat omenjeno, da je šla delnica gor pa dol, v vsakem primeru je danes cena delnice precej višja, ampak to pravzaprav ne bi bilo nič narobe, če bi kupnino vložili gospodarno. Ampak meni do danes ni uspelo izvedeti, v katere naložbe je bila naložena kupnina od Mercatorja in kako se je vrednost teh naložb gibala v primerjavi s ceno delnice Mercatorja. Zelo preprosto je to ugotoviti. In jaz tega res ne bi odpiral, še enkrat, ker je bilo že toliko povedanega, če tega ne bi počeli seveda vsi moji predhodniki tudi kot referenca na to poročilo. V Poslanski skupini Zares smo na nek način zaskrbljeni, na nek način nas tudi žalosti, da to poročilo ni verodstojnejše, ni korektnejše, ni celovitejše. Lahko bi bilo, in zato smo predlagali tudi amandmaje k temu poročilu. In v Poslanski skupini Zares tudi pričakujemo, da bo Državni zbor te amandmaje podprl. Namreč, bistvo te amandmajske vsebine, ki jo želimo dodati k sklepom, predvsem k prvemu sklepu, je, da Slovenska odškodninska družba večkrat pri prodaji kapitalskih naložb države ni upoštevala načina prodaje, ki ga za prodajo predpisuje zakon o javnih financah, da ni upoštevala dobre prakse niti lastnih aktov poslovanja. Zato menimo, da bi moral Državni zbor Republike Slovenije Vlado Republike Slovenije zaradi netransparentnih in nepreglednih prodaj, ki vzbujajo sum korupcije in klientelizma, pozvati, da zoper nadzorne organe in organe vodenja Slovenske odškodninske družbe sproži ustrezne postopke. Vlada je skupščina Slovenske odškodninske družbe, ima škarje in platno in lahko sproži ustrezne postopke. Še posebej zato, ker je spoštovani predsednik Vlade, gospod Janez Janša, predsedujoči Svetu Evropske unije, povedal, da je bila prodaja Mercatorja napaka. In glede na to, da je to tudi sam ugotovil in da Vlada tvori skupščino Slovenske odškodninske družbe, lahko pričakujemo, da bo zagotovo ukrepal. Prav tako želimo z dodatnim sklepom opozoriti Vlado Republike Slovenije kot skupščino Slovenske odškodninske družbe, da Slovenska odškodninska družba večkrat pri prodaji kapitalskih naložb države postopka prodaje ni vodila učinkovito. Zato obstaja tveganje, da ni iztržila najvišje kupnine. Nenazadnje je to ugotavljalo v primeru prodaje Mercatorja tudi Računsko sodišče, in sicer, pravi Računsko sodišče, da prodaja ni bila pregledna in transparentna ter skladna s pravili poslovanja in da obstaja tveganje, da ni bila iztržena najvišja kupnina za delnice družbe Mercator, celo Računsko sodišče je ugotovilo nepravilnosti, neskladnosti s pravili poslovanja, koalicija nam pa ponuja sklep, kjer naj ugotovimo, da je vse skladno z akti poslovanja. To ne gre in na te stvari je treba opozoriti. Zato tudi pričakujemo, da boste podprli amandmaje, ki smo jih v Poslanski skupini Zares vložili in da bomo s temi amandmaji Vlado kot skupščino Slovenske odškodninske družbe pozvali, da zoper nadzorne in organe vodenja Slovenske odškodninske družbe sproži ustrezne postopke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Verjetno bo danes še en debatni krožek in verjetno se nič ne bo zgodilo, kljub temu, da so bila resna opozorila že do sedaj izrečena. In tudi sklepi, ki se bodo sprejeli, bodo takšni kot so, splošni, nič obvezujočega, kljub temu, da Računsko sodišče ugotavlja prava kriminalna dejanja, da se organi javnega pregona počasi zbujajo in ugotavljajo dejstva, ki so nastala z netransparentnim in nezakonitim poslovanjem Soda in Kada. Pri tem ostaja vprašanje, kaj bodo smele storiti te organizacije, tudi mislim predvsem na organe javnega pregona, je tudi odprto vprašanje. To je dejstvo, da so ugotovljene nepravilnosti, lahko rečem tudi kar kriminalna dejanja, pa verjamem, da na koncu koncev ne bo nihče izgubil službe, pa še manj, noben ne bo zaprt. Kar je žalostno, svojevrstna žalost. Prodaja premoženja Soda ne poteka zakonito, ne poteka transparentno. In če danes to poročilo sprejmemo brez kakršnihkoli kritičnih in obvezujočih sklepov, bomo tudi mi pripomogli k temu, da bo sramota Slovenije v mednarodnem pogledu jutri še večja. Jaz sam sem na to opozarjal. Opozarjal sem tako kriminaliste, Računsko sodišče, Kosovo komisijo oziroma Komisijo za preprečevanje korupcije, da ne govorim, da smo pozvali Sod, naj postopa pri prodaji vsaj enega od podjetij, za katerega pravimo, da je bil paradni konj Slovenije, to je Splošna plovba, da stori transparentno prodajo, pa tega ni zmogel. Pogodba se je podpisovala kar v pisarni ministra Bajuka in verjamem, da gospod Testen najde ogromno pohvalnih besed, kako je vse dobro in kako je vse v redu, medtem ko vemo, da je prodajo Mercatorja vodil kar nekdo, ki je mogoče še višjega ranga od ministra Bajuka. Kriminalna dejanja torej so evidentna. Netransparentno in nezakonito poslovanje je ugotovila tudi Komisija za preprečevanje korupcije. Tudi gospod na Računskem sodišču, gospod generalni revizor ugotavlja, da so dejanska stanja zaskrbljujoča. Pa vendar jaz kot poslanec Državnega zbora moram v imenu poslanske skupine vlagati sam kazensko ovadbo zoper predsednika Soda. Ali ni to svojevrstna sramota? Po vseh opozarjanjih, ki bi lahko vodila k razumnem dejanju in pravočasnem ukrepanju, ni bilo zagotovljeno niti tisto, kar smo pričakovali. Odprto in transparentno vodenje postopka prodaje največje družbe, ki je paradni konj Slovenije v smislu pomorstva. In izgubili smo jo. To je Splošna plovba. In to podjetje je naša država s posebnim zakonom v letu 1994 sanirala s petinsedemdesetimi milijoni dolarjev, ker je imelo pač takšno izgubo. Država je tudi takrat razumno ukrepala in ustanovila družbo pooblaščenko, pomorsko družbo, ki je poplačala delavcem, mornarjem neizplačane plače v obliki lastniškega deleža. To družbo seveda prevzame z upanjem, da jo bo vodil pošteno, tedanji sindikalist, gospod Zevnik, ki pa potem to družbo pod pultom, kot to dela Sod, proda gospodu Doehleju. In ta gospod Doehle, Nemec, kupi to družbo za 50 milijonov zopet pod pultom, kajti drugim, ki so hoteli biti dražitelji, ni bil omogočen niti vpogled v poslovno stanje. Trikrat smo opozorili Sod, naj to vendarle omogoči, ker je to normalen in transparenten postopek, da se dražiteljem omogoči vpogled v poslovanje pred dražbo. To ni bilo storjeno. Seveda so pa zapisali, da morajo pa tisti, ki se bodo na dražbo prijavili, podati izjavo, da se seznanjeni s poslovnim stanjem v podjetju. Čez tri mesece, ko je gospod Doehle to podjetje kupil in postal večinski lastnik, je zanimivo temu podjetju bistveno poskočila poslovna krivulja navzgor in gospod Doehle si je že lahko izplačal svojih petdeset milijonov. Za nameček pa proda še dve stari ladji, Splošni plovbi, njegovi, ki so dražji kot dve novi. Slučajno splošna plovba kupuje danes dve novi in dve stari ladji. Stare ladje, petnajst let in več, so bistveno dražje kot dve novi. Zanimivo. Situacija, ki je v bistvu konec koncev na nek način nerazumljiva, pa vendar se to dogaja v Sloveniji, kot da bi bili v neki Banana Republiki. Jaz bom počakal na razsodbo našega sodišča. In ta razsodba, verjamem, da ne bo zadovoljila vseh pričakovanj, kajti tudi sodstvo je danes takšno, kot je. Iskali bomo pravico na mednarodnem pravnem področju in vložili tožbo tudi na za to pristojna sodišča v tujini, pa naj se tam pere umazano perilo. Oškodovanje največjega družbenega premoženja na Primorskem s takšnim svinjskim, nizkotnim načinom, kot ga je opozoril predvsem Sod, ker Sod je prodajal večinski delež, ne more toniti v pozabo. Prodali smo edinega slovenskega ladjarja tujcu, in to zaradi osebnih interesov posameznikov, v pisarnah ministrstva so se sklepale pogodbe. Kljub temu, da so bila slovenska podjetja pripravljena, med njimi Luka Koper in druga podjetja, kupiti to podjetje, torej slovenskega ladjarja, jim to ni bilo omogočeno. Minister Bajuk mi je v tej dvorani zatrjeval, da tisti, ki bo na prvem razpisu najboljši ponudnik, bo lahko kupil to podjetje. Ta razpis je bil dopolnjen z dodatnim pozivom po še boljši ponudbi. Tudi na tej dopolnilni ponudbi je bilo slovensko podjetje najboljše. Ampak ne. Razpis so razveljavili in dali na dražbo. Razpis je vodil Sod in družba je imela eno samo klavzulo, da si tisti, ki to razpisuje, pridružuje pravico, da dražbo kadar koli prekliče. In seveda dražitelji so morali prijaviti tudi zgornjo mejo, do katere bodo dražili oziroma dvigali ceno. Naprej podano v bistvu najbolj varovano podatkovno področje tistemu, ki je želel to "pobasati" v svoj žep. Pooblaščenka za dostop javnih informacij je jasno zapisala, da v bistvu pogodbe morajo biti vidne. Zanimivo, do danes še nismo videli pogodbe, pod katerimi pogoji se je prodala Splošna plovba. Petkrat smo že pozvali, čeprav gre za državno podjetje oziroma delež državnega premoženja, ki ga je Sod prodal, še danes nimamo pogodbe. Zakaj skrivate pogodbo? Mi lahko poveste? Dajte to pogodbo na svetlo, da jo vidimo. Če bi bilo to v kakšni demokratični državi, bi danes na Sod morali priti kriminalistki, najprej seveda zapreti, pa to globoko, peto etažo pod zapori, predsednika oziroma direktorja, da ne prideta v stik z drugimi, in pobrati vso dokumentacijo, kot so to seveda pompozno naredili z akcijo Čista lopata, ki ima pa druge namene. Tu želim javno pozvati gospoda Pogačnika, da pove, zakaj je omogočil tako svinjarijo, prodajo Splošne plovbe, na tako netransparenten in tako nezakonit način. Svojevrsten paradoks je tudi ta, da danes tu ni nobenega predstavnika Vlade. Hotel sem že podati proceduralni predlog, da prekinemo to sejo in pozovemo predstavnike Vlade, da pridejo in odgovarjajo, kajti za to premoženje gre, gre za državno premoženje, pa verjamem, da potem ne bi imeli te možnosti, da povemo to, kar smo danes povedali. Zlasti opozicija je bila zelo kritična. Zato izkoriščam to možnost, da pozovem vsaj tiste, ki vedo, zakaj so to počenjali, da povedo javno, zakaj so to tudi storili. Upam, da bom na to vprašanje tudi dobil odgovor, torej prodaja Splošne plovbe na netransparenten način [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Prosim? Izvolite, prosim, gospod Sok.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Govornik je tu podal celo vrsto obdolžitev, govoril o kriminalnih dejanjih in tako naprej. Jaz bi vas prosil, da bi vendarle kot predsedujoči pri tovrstnih govorih govornika opozorili na 27. člen Ustave, ki govori o domnevi nedolžnosti, kdor je obdolžen kaznivega ravnanja, velja za nedolžnega, dokler njegova krivda ni ugotovljena s pravnomočno sodbo. Torej, gospod Prijatelj je tu povedal veliko zadev, veliko obdolžitev brez vsake argumentacije, in bi vas seveda prosil, da kot predsedujoči govornike izza tega pulta na to opozorite. Mislim pa, da bodo tudi ljudje, ki jih je tu obdolževal, ustrezno ukrepali, tako da ne bomo poslušali tovrstnih obtožb. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kaj želite, prosim? Replike ni na to. Besedo ima gospod Sašo Peče, v imenu Poslanske skupine Lipa. Prosim.
Spoštovani prisotni! Po prepričanju poslanske skupine samostojne družbe, imenovane Sod, ni. Je le izvajalec vladnega servisa oziroma, bolje rečeno, je le izvajalec politike nekaterih vladnih svetovalcev. Ena izmed zakonskih določb govori: "Družba je organizirana kot delniška družba, edini ustanovitelj in delničar je Republika Slovenija." Iz tega stavka se vidi, kdo nosi tudi celotno odgovornost. Če pa pogledamo malo globlje v vsebino tega stavka, vemo, kdo upravlja s premoženjem državljank in državljanov, to je Vlada Republike Slovenije. Dejstvo je, da je nad Sodom in nad Kadom izključno en akter, to je Vlada Republike Slovenije. Zato kritizirati Sod ali pa kritizirati Kad, pomeni istočasno kritizirati poslovno politiko Vlade Republike Slovenije v temu primeru. Vse današnje kritike so bile upravičene. Nadaljevanje določa, da so delnice navadne in se glasijo na ime Republike Slovenije ter dajo imetniku pravico do upravljanja družbe, drugič, pravico do dividende ter, tretjič, pravico do izplačila preostanka vrednosti premoženja družbe ob njeni likvidaciji. S tega mesta dovolite, da vsakega od teh treh temeljev posebej izpostavim v okviru stališča poslanske skupine, in sicer upravljanje družbe. Gospodje in gospe, kdaj je Sod upravljal katerokoli izmed svojih družb, ki jih ima v lasti? Od tukaj izvira po naši oceni, osnovni in glavni vir greha in pa napuha Vlade ter Soda. Sod v okviru svojih naložb ni opravljal z niti eno družbo, ampak je kot imetnik lastniške pravice izkoristil izključno možnost kadriranja v organih te družbe. Hočeš nočeš, nas sedajle zadeva poveže s Palomo. Samo po sebi se nam odgovori, kako uspešno je to kadriranje v organe družb, v katerih nosi posamezen delež. In roko na srce, tako zelo neuspešnega kadriranja, kot si ga privošči Sod, s tem pa Vlada Republike Slovenije, to enostavno niti pojemljivo ni. Bil bi dober primer kakšnega nizkoproračunskega filma, ki bi nakazoval, kako se ne sme obnašati. Kadrovanje poteka izključno po politični liniji. Kam pripelje politično kadrovanje Soda in Vlada Republike Slovenije, imamo najlepši primer kadrovanja gospoda Bajuka oziroma Nove Slovenije v okviru Palome. Učinkovitost takega kadrovanja in pa s tem tisto, kar je najhuje, prihodnost tovrstnih podjetij, ki so enostavno zaradi vpliva politike zaradi labilnosti ljudi v okviru Soda, so izgubila svojo prihodnost v okviru nekoč uspešne štajerske firme. Mislim, da ni dolgo nazaj, ko sem sedel s svetovalcem, ki pomaga poslanski skupini Lipa, in ga povprašal o tem poročilu, ga povprašal o delovanju Soda. Njegov odgovor je bil tako zelo zanimiv, da ga bom poskušal v naslednji minuti, dveh, vam ga približati. Ampak ni bil samo zanimiv, bil je predvsem resničen. Povedal je, da Slovar slovenskega knjižnega jezika, Zakon o gospodarskih družbah in pa ostala področna zakonodaja ne pozna besednega termina, ki bi lahko označeval kvaliteto, bolje rečeno nekvaliteto, nestrokovnost in političnost, kot se odvija v okviru Soda. Ko sem ga z drugimi besedami kasneje vprašal, če mi lahko to razširi. Rekel je, "enostavno Peče, tega ti ne morem razširiti, ker kdorkoli se ukvarja, pa naj si bo s finančnimi posli, prevzemi, vrednostnimi papirji, se samo smeji načinu dela Soda." Ampak ta nasmeh je grenek, ker je način dela Soda izključno delagiran skozi pa naj si bo včeraj in danes in nič kolikokrat omenjena zgodba gospe Adrijane Starina Kosem, ki je povedala ozadje, ali skozi zgodbe, ki jih vsi poznamo v povezavi s "petkovimi, ne četrtkovimi, petkovimi sestanki" v okviru tistih ljudi, ki lahko v imenu države polnijo svoje lastne žepe, Sod pa jim ob tem vedno znova sledi in brez njihovega prikimavanja ne upa storiti ničesar. Večkrat je bilo izpostavljeno dogajanje v povezavi z Iskraemeco. V Poslanski skupini Lipa lahko rečemo samo čista katastrofa. Šolski primer, kako se ne sme delati. Šolski primer kako izigrati državljanke in državljane in šolski primer danes sprenevedanja tistih poslancev, ki so to prikazovali kot uspeh. Lepo vas prosim! Še enkrat poudarjam. V imenu Poslanske skupine Lipa lahko besedo gospodarska katastrofa, klientelizem ali korupcija enačimo z Iskraemeco. Na začetku sem poudaril, da je bilo mišljeno ali pa da v šolskih učbenikih ali v normalnih državah, kjer klientelizem in korupcija nista tako zelo povezana z Vlado, velja tisto načelo aktivnega upravljanja skozi lastništvo ali solastništvo. Aktivno upravljanje je seveda neznanka za delo Soda ali pa je prepovedano področje. Kajti vse, kar imamo državljani oziroma državljanke iz naslova Soda, kot lastnika ali solastnika, je politično kadrovanje. Hočemo, nočemo, se zopet srečamo z dogodki v povezavi s Palomo. Pred Palomo so se pač ta podjetja kar nizala v vrsti. Ampak to je primer dela in pa izkoriščanja oziroma aktivnega upravljanja Soda. Ali kot sem na začetku rekel, aktivnega upravljanja nekaterih vladnih posameznikov, ki so bili pretekle dni mnogokrat imenovani, vsi pa si danes zatiskajo oči, usta ali ušesa. Skratka nič ne vemo, nedotakljivi smo, Sod je tisti, ki to počne, čeprav po drugi strani vsi vemo, kdo je edini in ekskluzivni lastnik Soda. Izpostavljena je bila transparentnost, javnost dela, da bomo državljani in državljanke lahko videli, kaj se odvija oziroma dogaja z našim premoženjem. Ob tem pa nikjer v gradivu, noben razpravljavec ni z besedo omenil, ne mislim, da je Sod edina delniška knjiga, ali bolje rečeno, da so Sodove obveznice prinosniške. Kaj to pomeni, gospodje in gospe? Kaj pomeni, da so njihove obveznice prinosniške? Gospodje in gospe, to pomeni samo netransparentnost, da se v tem trenutku pravice in obveznosti iz obveznice ne da lastniško identificirati. Dokler Vlada Republike Slovenije ne bo pristopila k tej, pa bom naivno rekel, pomanjkljivosti, toliko časa ne moremo govoriti o kakršnikoli transparentnosti na področju državnega oziroma premoženja zaenkrat še vseh nas oziroma tistih družb ali lastniških deležev, ki jih ima v upravljanju ali potencialnem postopku prodaje Sod. Vpogleda v stanje v okvir delniške knjige v Sodu nihče nima. Ne morejo videti, ne kdo se zadolžuje, enostavno zaradi tega, ker je status obveznice prinosniški. Tisti, ki ga v trenutku ima v rokah, tisti je lastnik. Nikjer drugje zavedeno. Vsa ostala podjetja, delniške družbe, imajo nekaj oziroma najdemo delniško knjigo iz katere je možno razbrati za tistega, ki je potencialen, naj si bo resen partner, spremljevalec dogodkov, naj si bo novinar, naj si bo samo državljan, ki ga mogoče zanimajo te stvari, vidi strukturo. V primeru Soda tega seveda ni. V drugi polovici leta 2006 smo v okviru Poslanske skupine Lipa naslovili poslansko vprašanje na Vlado Republike Slovenije, naj končno stopi pred Državni zbor in pove, kakšna je strategija umika države iz lastniških deležev, ki jih imata v upravljanju Sod in Kad. Vlada Republike Slovenije je odgovorila na naše poslansko vprašanje na devetih listih. Na devetih listih nam pove, da so strategijo za umik državnih deležev pripravili v okviru posebne strokovne skupine, ki je seveda imensko ne pove, čeprav vsi vemo, kdo so bili notri, kateri gospodje, ker so nedavno tega pisali tudi v okviru različnih sobotnih prilog in da so Vladi predlagali, da naj zaukaže, ta ukaz niti ni bil potreben, saj Sodu ni treba ukazovati s strani Vlade, ampak se jim samo namigne in naredijo to, naj v okviru njihovega rednega dela, pa vam bom celo citiral, da ne boste narobe razumeli: "Vlada Republike Slovenije je za pripravo načrtov o umiku države iz gospodarskih družb, v katerih ima Republika Slovenija deleže, zadolžila posebno svetovalno skupino strokovnjakov, katere področje je obravnavala na svoji 84. redni seji, dne 27. 7. 2006 leta." V zvezi s tem je sprejela sklepe, in sicer, da bodo prodali naložbe, lahko vam povem, da teh naložb je 231, z drugimi besedami 231 podjetij, ki je šlo mimo kakršne koli seznanitve Državnega zbora s to zadevo, in jih bomo razdelili v tri skupine. V prvo skupino sodijo naložbe Kada in Soda v družbah, ki ne kotirajo na borzi, v skupino dve sodijo tržne naložbe in v skupino tri podjetja, v katerih ima država največji delež. Kasneje je na približno pol strani lista opredeljena strategija Republike Slovenije ali drugače rečeno Vlade Republike Slovenije za vsako od teh treh skupin. V Sodu to ne bi bilo nič katastrofalnega, če v nadaljevanju ne bi imeli v izjemno drobnem tisku napisanih teh 231 naložb, ki jih prodaja Sod in Kad. Ampak navedeno je samo ime podjetja, ki ga bo država preko Kada in Soda odprodala. Med njimi, hočeš nočeš, se bom zopet moral dotakniti, pa mislim, da je, ne bom zdaj iskal, nekje okoli dvestotega mesta tudi Paloma. Navedena so vsa ostala podjetja, ki jih je vlada na način, torej prijatelj prijatelju, preko prijateljskega Soda izpostavila javnosti prodaji, pa naj si bo v obliki, o kateri so govorili nekateri opozicijski poslanci, torej dogovarjanja izključno pod mizo ali celo izven prostorov, ki so za to namenjeni. Zato kdor koli bo danes govoril, gospodje in gospe o uspešnosti Soda, njihovega delovanja, o transparentnosti Sod-a, njihovega delovanja ali pa celo o samostojnosti in strokovnosti delovanja Soda, gospodje in gospe, ta se seveda prekleto moti. Rad bi izpostavil v okviru razpoložljivega časa v imenu poslanske skupine tisto osnovno dilemo. Osnovno dilemo, ki nas očitno tako zelo ločuje v okviru Državnega zbora in nenazadnje tudi slovenske javnosti in to ločevanje se nakazuje skozi govore nekaterih, da smo lahko ponosni na Sod, in pa na tisti del, ki trdi, da Sod bi moral biti odgovornejši, resnejši, predvsem pa samostojnejši. Je seveda cilj, ki se spremlja ali zasleduje v govoru vseh poslancev, ki pa, roko na srce, s Sodom nismo imeli čisto, čisto nobene možnosti vplivati na Sod. Roko na srce, poslanci, ker smo se sami odpovedali tej pravici na podlagi želje Vlade, tudi ne moremo vplivati na čisto nobeno prodajo v okviru ali podaritev v okviru državnega premoženja. Ampak tista razlika, ki jo zasledujemo in je po eni strani zelo opevana, je dobiček Soda oziroma dobro poslovanje. Že prej sem rekel, kot v slabem filmu se nekateri obešajo izključno v tisti pozitivni kategoriji, češ Sod pa je za razliko od prejšnjih let začel ustvarjati dobiček. Ampak ali je dobiček ključni cilj delovanja Soda? Ali je Sod tržno naravnano podjetje, ki je na trgu ali v slovenskem prostoru zato, da bi ustvarjal dobiček ali je naloga Soda popolnoma nekaj drugega? Po moji oceni, po zakonu, po mnenju vseh strokovnjakov je naloga Soda v aktivnem upravljanju in transferju premoženja naložb. Vsi vemo, da je najlažje, najbolj neodgovorno enostavno zadevo meni nič, tebi nič, če ob tem še upoštevamo, da kategorija cene sploh ni pomembna, zadevo prodati in jo za večno izgubiti. Izkazovanje dobrega prihodka oziroma drugače rečeno dobrega rezultata je v okviru Soda in Kada, ki na trg nista poslana, zato da bi se tržno obnašala v obliki, oziroma se opravičujem, ne tržno, ki bi se politično obnašala, zato da bosta barantala s svojimi naložbami, je napačno. Sod in Kad, njuno poslanstvo, njuna vizija je drugje. In dokler si tega že samo v Državnem zboru ne razjasnimo, gospodje in gospodje, toliko časa je sploh brezpredmetna razprava, ki jo imamo. Aktivno upravljanje ni samo imenovanje kadrov v nadzorne odbore, v uprave različnih družb. In četrtič bom omenil Palomo, ki je primer, za katerega vsaj iskreno upam, da ste že vsi poslanci in pa poslanke Državnega zbora slišali. In kaj lahko politično kadrovanje, v našem primeru Nove Slovenije, doseže na trgu? Kaj lahko doseže? Lahko doseže to, da v tem trenutku ne morejo niti nabavljati, torej v okviru te gospodarske družbe, niti ne morejo nabavljati tako imenovanih osnovnih sredstev za svojo proizvodnjo. Enostavno ne morejo. In kaj naredi uprava? Med seboj se prepira, še kaj drugega, dopisovanje med Sodom, Kadom, svetom delavcev in Vlado in hvala bogu tudi med kolegom Boštjanom Zagorcem, da vsaj nekaj stvari slovenska javnost izve na tem področju. Ali še kaj drugega? Ne. Aktivno upravljanje je popolna neznanka za predstavnike Soda, za Vlado Republike Slovenije in nenazadnje za vse tiste, ki iz tega državnega premoženja kujejo dobičke izključno na svoj račun. Ob tem se seveda pojavlja tista nikoli končana zgodba, ki pa je dobila uspešne temelje in še boljšo realizacijo od leta 2004. To je tako imenovana zgodba političnega in kapitalskega prijateljstva. Zato si s tega mesta lahko utemeljeno ali pa že z odgovorom vnaprej vprašamo: Ali so res ljudje, uprava Soda tako zalo nesposobni, da vse to dopuščajo? Po moji oceni ne. Po mojem trdnem prepričanju uprava je daleč od tega, da bi bila nesposobna, tako v Sodu, kakor v Kadu. Jaz pravim, da so izjemno sposobni, samo cilj, ki ga oni zasledujejo, je izven tega, da bi ga lahko opredelili kot vrednoto, moralo, načelnost, ampak zasledujejo individualne cilje oziroma kreatorji teh ciljev pa so posamezniki zelo blizu Vladi Republike Slovenije. Vem, da jih poznate vsi vi. Ampak kar je ob tem najbolj žalostno; verjamem, da boste med današnjo razpravo, ki je predvidena še 3 ure in 27 minut, vsi po vrsti jim skočili v bran. Torej tistim ljudem, ki škodijo, pa ne bom rekel samo državi, ne bom rekel samo gospodarskim naložbam, ampak ki škodijo ravno vam. Vi jih boste med današnjo razpravo zopet poveličevali, ne, pa saj oni nimajo nič, vladni svetovalci ali nekdaj zaposleni v okviru vladnega kabineta, pa čeprav na mestu tajnika, pa čeprav samo, ne vem, stari nekaj več kot 20 let - ampak jih boste opravičevali. Gospodje in gospe, to ni način. Republika Slovenija je dala v aktivno upravljanje z zasledovanjem različnih ciljev, med njimi tudi zapolnitev denacionalizacije, premoženje v upravljanju Sodu. Kaj pa dela Sod? Ali bolje rečeno, kaj dela Vlada ali posamezniki na Vladi? Odgovor lahko najdete vsak dan v časopisu tudi v okviru ali predvsem v okviru kritik in katastrofe tega dela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudi Veršnik v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospodu Pogačniku in predsedniku nadzornega odbora. Lep pozdrav spoštovanim kolegicam in kolegom. Slovenska odškodninska družba je bila ustanovljena z Zakonom o slovenskem odškodninskem skladu, ki je bil sprejet 19.2.1993. Z Zakonom o javnih skladih se je 25.3.2000 ime Slovenski odškodninski sklad spremenilo v Slovenska odškodninska družba, kot jo poznamo še danes. V skladu z zakonom o Slovenskem odškodninskem skladu je Sod d.d. opredeljena kot finančna organizacija za poravnavo obveznosti upravičencem po Zakonu o denacionalizaciji, Zakonu o zadrugah in Zakonu o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje in drugih predpisih, ki urejajo vračanje podržavljenega premoženja. Družba izdaja obveznice in druge vrednostne papirje za izpolnjevanje svojih nalog, razpolaga in upravlja z vrednostnimi papirji in drugimi sredstvi, ki jih družba pridobi na osnovi Zakona o slovenskem odškodninskem skladu. Družba je organizirana kot delniška družba, katere edini ustanovitelj in delničar je Republika Slovenija, ki ji pripada pravica do dividende in preostanek vrednosti premoženja ob njeni likvidaciji. Sod nadzoruje petčlanski nadzorni odbor, ki ga imenuje Državni zbor Republike Slovenije. Tekoči mandat je nadzorni odbor pričel 18. maja 2005 za obdobje štirih let. Nadzorni odbor nadzira delo družbe, izdela poročilo, ki ga enkrat v letu obravnavamo na Komisiji za nadzor proračuna v Državnem zboru. Danes je pred nami obravnava dveh poročil, prvič poročila za obdobje maj 2005 - december 2006, in drugič poročila za leto 2007. Največ vprašanj in največja skrb vse od ustanovitve je, ali bo Sod d.d. svoje obveznosti, ki jih ima, lahko do konca svoje življenjske dobe, to je do leta 2016, normalno poravnaval. Novemu upravnemu odboru, novemu vodstvu in tudi novemu nadzornemu odboru je bil ob prevzemu dolžnosti poglavitni cilj, da skuša, prvič, ugotoviti dejansko stanje in drugič, narediti oceno ali drugače rečeno simulacijo vseh zakonskih obveznosti do leta 2016. Največji problem pri zastavljenih ciljih pa je bilo dejstvo, da po 15-ih letih denacionalizacija še vedno ni končana, zato še danes ni znano, kakšne so dokončne obveznosti Slovenske odškodninske družbe. Po kvalitetnih ocenah, ki so bile narejene, je bilo ugotovljeno, da naj bi te obveznosti do leta 2016 znašale 1,75 milijard evrov. Ob koncu leta 2005 je primanjkljaj za poravnavo teh obveznosti do leta 2016 ocenjen 480 milijonov evrov, koncu leta 2006, to je po dodatnem letu dobrega upravljanja s premoženjem Sod, je bil navedeni primanjkljaj ocenjen le še na 183 milijonov evrov. Ob tem pa je treba opozoriti, da je v tem znesku zajeta še rezervacija za potencialne obveznosti iz davka iz dobička v višini 81 milijonov evrov. Slovenski odškodninski družbi je uspelo zmanjšati primanjkljaj med načrtovanimi obveznostmi in razpoložljivimi sredstvi v enem samem letu za cca 388 milijonov evrov. Seveda se nam gotovo postavlja vprašanje, na kakšen način je Slovenski odškodninski družbi uspelo doseči tak preobrat. Skrivnost korenite spremembe je spremenjena naložbena strategija, ki se je pokazala za zelo uspešno. Prosta likvidna sredstva so začeli nalagati v delnice dobro stoječih družb, Krke, Petrola, Luke Koper, pri katerih lahko računajo na dolgoročno ohranjanje njihove vrednosti, in dobili so soglasje Ministrstva za finance, da so lahko nakupovali tudi lastne obveznice. S tem je bilo vodstvu Sod omogočeno upravljati premoženje tako, da bi dosegli cilj, do leta 2016 s sedanjim premoženjem poravnati vse obveznosti. Bilančna vsota Slovenske odškodninske družbe je ob koncu leta 2006 znašala 1,59 milijarde evrov, ki še nikoli v zgodovini Slovenske odškodninske družbe ni bila na tako visoki ravni. Ob koncu leta se je Sod po bilančni vsoti izenačil s Kadom, ki je imel v preteklosti vedno bistveno večjo bilančno vsoto, čeprav sta ob svoji ustanovitvi Kad in Sod dobila v upravljanje premoženje enake vrednosti. Ta uspeh je rezultat pravilne strategije upravljanja premoženja Soda v zadnjih letih in uspešnega izvajanja odprodaje naložb ali drugače rečeno, umikanja iz gospodarstva. Vrednost izplačanih zakonskih obveznosti v letu 2006 je bila 33,4 milijarde tolarjev, število aktivnih kapitalskih naložb do konca leta 2006 je bilo 96, od tega pa je bilo odprodanih 57 kapitalskih naložb. Čisti poslovni izid ob koncu leta 2006 je 6 milijonov evrov dobička. Uspešnost poslovanja Sod se je nadaljevalo tudi v letu 2007, zato ni nobeno presenečenje, da je bilo leto 2007 najuspešnejše v zgodovini Slovenske odškodninske družbe. Slovenska odškodninska družba je v letu 2007 izplača približno 176 milijonov evrov zakonskih obveznosti in prodaja 41 kapitalskih naložb. Prilivi iz kapitalskih naložb so znašali 255 milijonov evrov, prilivi zapadlih depozitov in dolžniških vrednostnih papirjev pa približno 61,6 milijona evrov. Čisti poslovni izid za leto 2007 znaša okoli 90 milijonov evrov dobička. Premoženje družbe se je v primerjavi s prejšnjim letom povečalo za več kot 61%. Ključno pri tem pa je to, da znesek za pokrivanje celotnih zakonskih obveznosti, ki jih ima Slovenska odškodninska družba, po stanju konec leta 2006 pridobiva pozitiven predznak, kar je prav gotovo razveseljivo za davkoplačevalce. Ta presežek ali drugače rečeno, dobro pokritje, znaša po sedanjih ocenah že več kot 635 milijonov evrov. Še leto poprej je bil ocenjen primanjkljaj v višini 183 milijonov evrov, za leto 2007 pa že lahko govorimo o presežku v vrednosti 365 milijonov. K temu rezultatu je prispevala odgovorna naložbena politika ali strategija upravljanja s prostimi denarnimi sredstvi, to je vlaganje v donosnejše naložbe in odkup lastnih obveznic SOD-2E, ki je ena izmed najbolj likvidnih obveznic na slovenskem borznem trgu. V letu 2007 se je število aktivnih kapitalskih naložb zmanjšalo s 105 na 64. Prodaje kapitalskih naložb so večinoma potekale preko javnih razpisov, od tega so bili štirje razpisi obsežnejši. Prodaje kapitalskih naložb potekajo v skladu s strategijo in smernicami Vlade za umik iz gospodarstva, ob upoštevanju načela transparentnosti prodaj in doseganja poštene oziroma čim višje prodajne cene. Prejete kupnine Slovenska odškodninska družba uporabi za poplačilo zakonsko določenih obveznosti, prosta likvidna sredstva pa povečini usmerja v instrumente, ki zagotavljajo ustrezno varnost in dober donos. V letu 2007 je Slovenska odškodninska družba naredila še korak naprej, ko je na podlagi mednarodnega javnega razpisa izbrala tri upravljavce svojih presežnih likvidnih sredstev. Izbrani so bili trije: Alians Investment, Perspektiva in Probanka. S takim načinom upravljanja premoženja bo zagotovljena še večja donosnost, večja varnost in večja transparentnost v upravljanju s premoženjem Sod, vse s ciljem uspešne poravnave vseh zakonskih obveznosti do leta 2016. Aktualna vrednost premoženja Slovenske odškodninske družbe, bilančna vsota znaša 2,6 milijonov evrov in je v zgodovini Slovenske odškodninske družbe daleč najvišja. Vrednost naložbenega portfelja znaša več kot 300 milijonov evrov. Pomemben podatek pri tem pa je, da je Sod pri naložbenem portfelju v letu 2007 dosegel 16% donosnost. Slovenska odškodninska družba je v letu 2007 uspešno izpolnjevala tudi svoj cilj čim prejšnje zaključitve denacionalizacije. V ta namen je nadaljevala z aktivno komunikacijo tako z organi, ki vodijo postopke denacionalizacije, kot s cenilci premoženja in tudi upravičenci. Do konca leta 2007 je Slovenska odškodninska družba kumulativno izročila več kot 14 milijonov obveznic. V letu 2007 se je nadaljevala tudi aktivnost glede lastninskega preoblikovanja zavarovalnice Triglav s strani upravičencev pravnih oseb. Nakazana kupnina v proračunu Republike Slovenije znaša več kot 80 milijonov evrov. Konec leta 2008 bo slovenska odškodninska družba predvidoma razpolagala s slabimi 28% osnovnega kapitala te zavarovalnice, od katerih bo v skrbništvu le še 1,5 osnovnega kapitala. Ocene kažejo, da bo ob zaključku lastninjenja Zavarovalnice Triglav Sod razpolagal z več kot 25% delnicami. Maja leta 2007 je Slovenska odškodninska družba v imenu Republike Slovenije pričela z izplačevanjem vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje. Z namenom poplačila teh vlaganj je Slovenska odškodninska družba od republike pridobila 10% delnic družbe Telekom. V letu 2007 so izplačali približno za 46 milijonov evrov poravnav. Te poravnave se trenutno izplačujejo iz lastnega premoženja Sod, izplačanih poravnav je bilo za več kot 11.000 fizičnim osebam in 390 lokalnim skupnostim. V Slovenski demokratski stranki verjamemo, da so rezultati, o katerih poročajo organi Sod, dobri, Sod posluje odgovorno, sledi glavnemu poslanstvu, da bo Slovenska odškodninska družba lahko vse svoje obveznosti, ki jih ima, izplačala iz lastnega premoženja in ne v breme in na račun davkoplačevalcev. Iz velike luknje oziroma iz velikega primanjkljaja v preteklosti je vodstvu konec leta 2007 uspelo z aktivnim upravljanjem, z dobrim delom doseči dober rezultat. Zato ne podpiramo sklepov Komisije za nadzor javnih financ, saj po našem mnenju ne slonijo na objektivnih ocenah poslovanja Slovenske odškodninske družbe. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli poročilo in koalicijske amandmaje. Ker je toliko govora okoli izjave premierja Janeza Janše, mislim, da je prav, da eksaktno preberem, kaj je izjavil v intervjuju v Magu. Prvič zato, da bo javnost slišala in drugič, da se ne bo manipulirali z njegovo izjavo. Premier Janez Janša je dejal: "Bila je napaka. Prodaja je bila sicer zakonita, cena realna, postopek pa ravno toliko transparenten kot pri prejšnjih prodajah v okviru enakih normativnih aktov vseh paradržavnih skladov, vendar bi bilo bolje, da do nje ne pride. Pokazalo se je, da koncentracija lastništva ni bila uporabljena za to, kar je bilo javno obljubljeno, za prodor na trge v regiji in širše, ampak prej za krepitev domačega monopola, vključno z medijskim. Če bi to moč usmerili v prodor na nove trge v tujini, bi imela Slovenija od tega znatne koristi. Tako pa imajo prodajalke v Mercatorju še vedno nizke plače, lastniki pa se namesto na regionalnih trgih krepijo v domači politiki." To je bila izjava predsednika v regiji MAG. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan v imenu poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Moram reči, da danes je bilo slišati toliko slavospevov sposobnosti vodstva Slovenske odškodninske družbe, da človek ostane kar brez besed. Zanimivo je, da dogodki, ki so se odvijali v preteklih treh letih, treh letih in pol, zlasti na borznem trgu in pa v spremembah nekaterih navodil, ki jih je dala Vlada, računovodskih standardov, to ni nič vplivalo na to, kako je bilo vodenje Slovenske odškodninske družbe izjemno uspešno zaradi genialnih vodij, ki jih je ta Vlada imenovala vanjo. Tukaj ne moremo govoriti o vplivu nadzornega odbora Slovenske odškodninske družbe, ker tako, kot je gospod Robnik zelo korektno in jasno povedal, njihova naloga ni vodenje politike te družbe, niti ne spremljanje politike te družbe, ampak samo preverjanje za nazaj, ali so bila dejanja vodstva Slovenske odškodninske družbe zakonita in pravilna ter v korist namena, zaradi katerega je bila Slovenska odškodninska družba v preteklosti še kot sklad ustanovljena. Tako smo tudi vse te superlative slišali na obeh sejah komisije za nadzor oziroma lahko rečemo na eni seji, ki se je nadaljevala v 50. sejo in pa potem še na 51. seji Komisije za nadzor javnih financ, kako je rast vrednosti kapitalskih naložb zgolj in samo rezultat uspešnosti, sposobnosti njenega vodstva. Ampak treba se je vendarle vprašati, kaj so dejansko bili razlogi za tak velik uspeh in pozitiven rezultat v preteklih letih in kaj se nam obeta v letošnjem letu oziroma že konec lanskega leta in v letošnjem letu. Treba je povedati, da sta predvsem dva tehtna razloga, ki sta pripeljala do rasti vrednosti kapitalskih naložb Slovenske odškodninske družbe. Prvi ta, da se je bilo treba začeti ravnati po mednarodnih računovodskih standardih, ki jih je predpisalo Ministrstvo za finance oziroma Vlada Republike Slovenije, in da so ti standardi veljali tudi za Slovensko odškodninsko družbo. Kar pomeni, da je, da povem kot primer, delnica, ki je pred štirimi leti bila vredna na kapitalskem trgu 30 tisoč tolarjev, v knjigah Slovenske odškodninske družbe pa 3 tisoč tolarjev, po teh standardih bila naenkrat 10-krat več vredna, se pravi, kapitalska naložba se je podeseterila v knjigah in seveda so knjige pokazale prekrasen rezultat. Škoda, da veliko teh družb, v katerih je imela Slovenska odškodninska družba deleže, ni nastopalo na kapitalskem trgu in je zaradi tega vrednost bila taka, kakršna je ostala. Te družbe so bile potem prodajane po neki vrednosti, ki so bile s strani cenilcev ali pa kar tako po knjigovodski vrednosti pozneje prodane. Zanimivo je, da je ta sprememba prinesla še en stranski učinek, kot se temu reče, ki je bil za našo državo vsaj v očeh mednarodne javnosti zelo dober. Namreč, treba je vedeti, da, recimo, 320 milijonov evrov pozitivnega rezultata Slovenske odškodninske družbe vpliva tudi, vendar pravzaprav samo fiktivno, na zmanjšanje deleža javne porabe naše države, in to kar za 1%. Seveda se potem lahko hvalimo v evropski skupnosti, kako ima naša država nižji primanjkljaj, ker se tako imenovani delež javne porabe v BDP znižuje. Naša davčna obremenjenost je na ta način sicer zmanjšana, vendar gre v resnici samo za igro številk, na katero pa nihče ne more pravzaprav vplivati zaradi tega, ker smo spremenili standarde. Druga stvar pa je ta, da je zaradi stalnega ponavljanja in napovedovanja odprodaje državne lastnine v posameznih gospodarskih družbah na slovenski borzi vplivala z višanjem pričakovanj. Zanimivo je, tega nihče ne more zanikati, da so ob vsaki napovedani prodaji začele delnice posamezne družbe strmo naraščati. To se je zgodilo recimo zdajle pred kratkim s Telekomom, dokler ni naenkrat padla odločitev Vlade oziroma njene komisije za odprodajo Telekoma, da Telekoma ne bo prodala. Glejte čudo ali "čudnoga", kot bi temu rekli Srbi, naenkrat je vrednost delnic Telekoma začela strmo padati. In zanimivo je, da so v portfelju Slovenske odškodninske družbe tudi delnice Telekoma. Najprej so bile vredne 100, zdaj so vredne 60. Kje je razlika? Žal zdaj nimamo poročila o prvih treh mesecih leta 2008 o poslovanju oziroma kapitalski vrednosti Slovenske odškodninske družbe, ampak govorimo o poročilu za lansko leto. Bodimo vendar nekoliko pošteni do samih sebe. Ne hvalimo se, ne hvalimo dneva pred večerom. Prišli so medvedji časi, kot temu rečejo na svetovnih pa tudi na slovenski borzi. In ne samo kot posledica svetovnih trendov, kot razloga gospod direktor Slovenske odškodninske družbe, ampak zaradi naših ravnanj, zaradi dogodkov, ki se odvijajo na slovenskem borznem trgu. Zaradi tega, ker je ravnanje Vlade, ki neposredno, praktično odloča o tem, kaj se bo zgodilo s kapitalskimi deleži, ki jih ima država preko Slovenske odškodninske družbe ali preko kapitalske družbe ali kar sama v delnicah posameznih družb, ki se pojavljajo na Borzi, se potem seveda borzni trg temu primerno tudi prilagaja. In tukaj smo prišli do tega, da je dejanska rast vrednosti kapitala v Slovenski odškodninski družbi rezultat samo teh dveh. Morda nekaj tudi pametnega odločanja v vodstvu Slovenske odškodninske družbe, vendar še zdaleč ne samo tega, kot smo slišali večkrat, ne samo danes, ampak tudi na sejah Komisije za nadzor javnih financ. In tukaj bi opozorila še na nekaj, da bo treba, da bo Slovenska odškodninska družba isti stil oziroma iste argumente za utemeljevanje neuspehov Slovenske odškodninske družbe ali slabših rezultatov, ki se bodo začeli pojavljati zdaj, ko so borzni časi slabi, uporabila, da bo z istimi argumenti razlagala tudi padec vrednosti preostalih kapitalskih naložb. Po logiki stvari bi namreč morala vztrajati pri razlagi, ki jo je uporabila v času rasti borznih vrednosti, da te niso vplivale na odlično pozitivno rast kapitalskih naložb Slovenske odškodninske družbe, ampak da je to bila zasluga uprave. Torej, ob padanju borznih indeksov za zniževanje vrednosti kapitalskih naložb Slovenske odškodninske družbe ter slabšanje njene sposobnosti za poplačilo obveznosti do upravičencev niso krive razmere na borzi, temveč slabe naložbe in odločitve uprave Slovenske odškodninske družbe ter njena nesposobnost prilagajanja medvedjim trendom na kapitalskem trgu. Mislim, da ne moremo v letu dni uporabiti dveh popolnoma različnih argumentov kadar opravičujemo ali utemeljujemo dogodke v zvezi z enim in istim pojavom. Tukaj bi v imenu naše poslanske skupine rada povedala, da seveda ne moremo sprejeti argumentacije, ki smo jo slišali s strani uprave Slovenske odškodninske družbe, v osebi gospoda direktorja, ki trdi, da je bila odločitev Vlade lansko leto sredi leta, ko je sprejela sklep, da Slovenska odškodninska družba v denacionalizacijskih zadevah ne nastopa kot pritožnik zoper odločitve pristojnih državnih organov, kadar gre za odločanje o upravičenosti zahtevkov za denacionalizacijo. To je bil eden od sklepov, ki jih je Vlada sprejela v smislu tako imenovanega zaključevanja denacionalizacijskih postopkov. Seveda pa je ta sklep v nasprotju z zakonsko obveznostjo Slovenske odškodninske družbe in v naši poslanski skupini smo prepričani, da bi Vlada morala s tako odločitvijo priti v Državni zbor in spremeniti tudi Zakon o ustanovitvi slovenskega odškodninskega sklada. Namreč, dejstvo je, da je na tak način prihaja do tega, da je Vlada, kot politični organ, ravnala v nasprotju s svojimi obveznostmi, ko igra v vlogi Slovenske odškodninske družbe in s takim sklepom, po nemarnem, bi lahko temu rekli, povečuje obveznosti Slovenske odškodninske družbe, ker se Slovenska odškodninska družba ne sme več pritoževati na temelj upravičenosti do denarnih odškodnin. Namreč, dejstvo je, da je cela vrsta upravnih organov, in to lahko tudi dokažemo, potrdila upravičenost do vračila denacionaliziranega premoženja. Ob tem se zavezanec za vračilo v naravi ne pritožuje, ker pričakuje, da bo Slovenska odškodninska družba poravnavala obveznosti do upravičenca. Enostavno ni druge poti, kot da je Sod tisti, ki se pritožuje, ne pa tisti, ki je zavezanec za vračilo. In bi bilo prav, da se pritožuje na temelj. Zakaj? Zaradi tega, ker smo slišali nebroj primerov, ko se je vračalo premoženje v naravi, ali pa v odškodninskih obveznicah ljudem ali posameznikom, ki do tega sploh niso imeli pravice. Na sami seji komisije smo slišali, recimo, primer, ko se ja vračalo stavbo na zemljišču, ki bi moralo biti vrnjeno upravičencu ali pa v obliki odškodnine, vendar se je vračalo tudi stavbo, ki jo ta upravičenec do vračila zemljišča sploh ni zgradil in ni bil njen lastnik. Gre za posamezne vaške kulturne domove po Sloveniji, ki so bili vrnjeni denacionalizacijskim upravičencem, ki so imeli pravico samo do zemljišča. In ker je šlo za kulturni dom, seveda takega objekta ne vračamo v naravi, ampak bi naj ga vrnili v obliki odškodnine, in Sod je bil zavezanec, ni se pa smel po tem sklepu Vlade pritožiti na temelj. Torej, dejstvo je, da se dogajajo stvari, ki človeku sploh niso več razumljive. Jaz razumem, da moramo popraviti krivice in vrniti tistim, ki so bili neupravičeno razlaščeni, ki jim je bilo premoženje neupravičeno nacionalizirano. Vendar kadar gre za to, da se vrača premoženje, ki je bilo pridobljeno s krediti, ki so bili v celoti vknjiženi kot hipoteke na te nepremičnine, se pravi, da ne bi smelo biti to premoženje vrnjeno, če so taki primeri, kot sem prej govorila, potem je verjetno zadnja instanca, ki se še lahko pritoži, Slovenska odškodninska družba. Mi pa enostavno rečemo, ne smete se pritožiti, in potem direktor to argumentira oziroma podkrepljuje ta sklep Vlade in ga zagovarja s stališčem, saj se lahko pritožimo na višino odškodnine. Ja, za božjo voljo, no! Mislim, če veš, da lahko preprečiš sploh vračilo nekega premoženja, potem menda ne boš šel in pustil, da se dovoli vračilo premoženja, potem se boš pa kregal okrog višine. Mislim, da med nič in nekaj je vedno 100% razlika. Zaradi tega menimo, da je ta sklep Vlade zagotovo nezakonit in da bi moral Državni zbor sprejeti sklep, da se ga odpravi oziroma razveljavi. Podala bi komentar še na dve stvari, ki smo ju obravnavali na sejah komisije, obeh oziroma vseh treh, in sicer, vprašanje prodaje deleža v IBI-ju in prodaje Iskraemeca. Argumentacija direktorja na sejah komisije je bila taka, da je bila prodaja Iskraemeca najboljša možna prodaja sploh v zgodovini privatizacije družbenega premoženja v Sloveniji in da česa tako dobrega sploh ni možno več ponoviti. No, ampak tu bi povedala komentar, da zlasti zadnji dogodki kažejo na to, da je to bila slaba prodaja, da je bila pogodba sklenjena, tako kot je trdila kolegica na sami seji komisije, da je pogodba ohlapna, da ne zavezuje kupca, da bo proizvodnja električnih števcev v Sloveniji počasi ugasnila in da se bo preselila v najbolj eksotične kraje na svetu, na Kitajsko, v Indijo, v Egipt in tako naprej. Da so zaveze, ki jih je podpisal kupec, bile napisane tako, da jih lahko upošteva ali pa ne. In ker ima Iskraemeco tudi hčerinske družbe po svetu, pomeni, da vlaganja v razvoj Iskraemeca v Indiji niso nič nezakonitega v zvezi s to pogodbo. Če bi bila pogodba bolj jasna, bolj določna, če ne bi bilo v njej določil, ki puščajo razno razne možne interpretacije, potem se ne bi zgodilo to, kar se ta trenutek dogaja. Egipčanski lastnik bo postopoma, najprej ob velikem hrupu in nezadovoljstvu zaposlenih, ki bodo kmalu sodili med nezaposlene, še nekaj časa potrpel, potem bo pa počasi Iskraemeco v Kranju ukinil. To je napoved, za katero se upam trditi, da se bo zgodila. Tako kot se dogaja marsikje po Sloveniji, da v tistih tovarnah, katerih proizvodnjo je možno seliti v države z nizko ceno delovne sile, to se dogaja dan za dnem, naši delavci in delavke izgubljajo delovna mesta in delo. Kar se pa tiče IBI-ja, pa moram reči, da lahko uprava Slovenske odškodninske družbe reče, da ni njihova skrb, kaj se dogaja z malimi delničarji. Kaj to njih briga, konec koncev, zakaj bi pa morali oni skrbeti zato, da mora Iskaremeco obdržati enako število zaposlenih, kot je že bilo, zakaj bi se morali "sekirati", zaradi tega, ker so mali delničarji v IBI-ju ogoljufani? Zaradi tega, ker je kot četrti največji lastnik v IBI-ju pristala na to, da je bila pogodba podpisana, sicer 2007, vendar je bil zaradi prevzemnih pogojev prenos delnice izveden šele naslednje leto in zaradi tega obveze kupca, da plača prevzemno premijo, ni bilo. In s tem so bili mali delničarji izigrani. Mali delničarji so pa v glavnem delavci v IBI-ju. In jaz mislim, da se tukaj kaže na to, govoriti o tem, da firme, skladi in podobno, ki so v lasti države in ki jih upravlja ta vlada, ne bi smeli ravnati tako, kot da nosijo plašnice na očeh. Ampak, da morajo poskrbeti zato, da bodo posledice prodaje pozitivne, ne samo za državo kot celoto, ne samo zato, da se bo lahko direktor hvalil z dobrimi poslovnimi rezultati, ker bo imel 320 milijonov evrov viška v svojem portfelju, ampak predvsem zato, da v celoti zagotavljamo dobrobit naših ljudi v tej državi. Ne samo za danes, ne samo za jutri, ampak tudi za 10 let naprej. In zaradi tega menim, da je prav, da na današnji seji potrdimo sklepe, ki jih je predlagala komisija in dopolnimo s sklepoma, ki so jih predlagali kolegi iz Poslanske skupine Zares. Mislim, da je skrajni čas, da Vlada Republike Slovenije zamenja vodstvo Slovenske odškodninske družbe. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o poročilu. Besedo ima gospod mag. Janez Drobnič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Sod je bil ustanovljen z določenim poslanstvom, da poplača nekatere obveznosti državljanom iz naslova denacionalizacije vojne škode, popravnih krivic in podobnih zadev in zato je dobil v last premoženje, nekatere kapitalske porfelje, da z njimi seveda tudi gospodari in z dobrim gospodarjenjem ustvarja vrednost s katero to poplačuje. To je malce nesrečna zgodba ker je vedno, ko se država znajde v lastništvu porfeljev tržnih podjetij, vprašanje ali naj gospodari tako, da čim bolj stiska pravzaprav z lastniškega vidika samo podjetje, da iztisne čim več dobička ali pa se naj vede drugače. In ravno zato se je v zgodovini država kaj hitro odrekla kapitalskim deležem tržnih podjetij, tržnih portfeljev, zato ker je takšna vloga antagonistična. Tudi v primerih, ko je imela podjetje zgolj zato, da je ustvarjala dobiček, to so bile recimo tobačne tovarne, se je temu odrekla zato, ker ta vloga ni njena. In zato, s tega vidika je treba poudariti da je edino smiselno, da se čim prej izpeljejo obveznosti, tiste, ki jih naša država mora izpeljati iz tega zgodovinskega obdobja, da zapre to poglavje in se ukvarja z javnimi zadevami. Sicer je vedno težko potem to pojasnjevati ali je rezultat tega pozitivnega poslovanja učinkovitost, strokovnost uprave ali pa to ni. Zdaj seveda lahko rečemo, da je to njena zasluga. In kaj je v zvezi s prodajo posameznih kapitalskih deležev? So prodani v pravem trenutku ali ne? Kar poglejte kako je s prodajo mariborske banke, kmalu bo tržna vrednost delnice na trgu ista kot je bila na začetku, kot izhodiščna cena za prodajo, točno takšna. Torej, neka trditev, ki je bila pred tremi meseci, nekaj se bo spremenilo diametralno nasprotno, kdaj pa je prava prodaja? To je tisto, kdaj je prava prodaja pa kdaj je največji iztržek. In vam povem, z delnicami je tako, 50% verjetnost je, da boste dobro kupil, 50% je da ne boste dobro kupil. In največji strokovnjaki, tisti ki so vsak dan na borzi, bodo točno to povedali. In ravno zato trdim, da so prodaje tiste, ki so prodane v okviru tržnih pogojev, kaj se pa potem pokaže dolgoročno, pa težko rečemo. Zato pravzaprav apeliram ravno na tisti načrt države, Vlade, da čim prej proda transparentno vse te portfelje v tržnih podjetjih. Kaj pa ohrani? Tisto, kar je vezano na javno infrastrukturo. Ali je potem cilj Soda ustvarjanje dobička, da stiska, z lastniškega vidika, ta podjetja, da znižuje plače delavcev. Ali je to, to? Ja ni. Ni. Ali vidite, antagonistična vloga je. Vse te trditve, je država v redu prodajala? Bom rekel, proda naj to, ni ne dobro ne slabo. Ne dobro ne slabo. Slabo je pa takrat, ko je pod mizo, ko je dogovorno itn. In z vztrajanjem na teh lastniških deležih podjetij, pri čemer pa se ne vrši potrebnega vlaganja in posodobitev, se znižujejo vrednosti teh delnic, vrednost premoženja in zato nič ne velja, da naj država ohrani srebrnino, zato ker se ta srebrnina zaradi takšnega rokovanja spreminja v rjasto železo. Nič drugega ni. In dolgoročno, tudi naslednja vlada bo imela, če bo drugačna ali ta ista, bo imela enake težave. O političnem vmešavanju. Če je lastnik tega podjetja, potem mora biti vključena in je umestno, da se vmešava, ker mora gospodariti s tem. Kako bi pa bilo, če se država kot titula oziroma Vlada ali njene institucije kot titularni lastniki s tem ne bi ukvarjali. Vlada se mora, mora nadzorovati, ampak ta njena vloga v tržnem podjetju je problematična. Ampak se mora, ne govorite naj nima nič s tem. Ali naj potem pusti, da gre svojo pot. Njena vloga je antagonistična. Torej Sod naj opravi to funkcijo, ki jo opravlja. Hvala bogu, pozitivno posluje. Še v zvezi s pozitivnim poslovanjem. Ali je v redu, da ima proračun pozitivno bilanco? Ne, sploh ni dobro, da ima pozitivno. Zato, ker to pomeni, da je država pobrala preveč denarja, za opravljanje tiste javne funkcije, ki jo ima. Ampak v tej vlogi, kot jo ima, je pozitivno poslovanje dobro. Čim prej naj izvede prodaja teh deležev v tržnih podjetjih, v infrastrukturi pa naj ostane tisto, kar je resničnega pomena za nastajanje tržnih podjetij, da lahko delujejo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Trofenik. Prosim.
Hvala lepa za besedo in lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani! Marsikaj je bilo povedanega v uvodnih predstavitvah mnenj poslanskih skupin, zato ne želim v svoji diskusiji ponavljati tistih stvari, ki so bile že rečene ali povedane. V vsakem primeru je treba biti korekten in biti zadovoljen s pozitivnim finančnim stanjem in z dejstvom, da lahko Slovenska odškodninska družba lahko tekoče opravlja obveznosti, za katere je bila ustanovljena. To je dejstvo. Seveda, zaradi tega pa ni treba nobene vzhičenosti, kot je že danes tudi bilo povedano, nad ugodnim finančnim stanje, saj je to na nek način časovna spremenljivka in je odvisna predvsem od stanja na finančnem trgu. Strinjam se s predgovornikom, da je bilo mogoče, glede na podatke, ki jih imamo pred sabo ob obravnavi tega poročila, in če se bo to ponavljalo, dodeljeno tej družbi preveč državnega ali bivšega družbenega premoženja. Ob tej priliki bi spomnil, malokdo se spomni prve verzije zakona o lastninjenju bivšega družbenega premoženja, ko je bil pomemben delež, okrog 10%, namenjen tudi takratnim lokalnim skupnostim, ker dejstvo je, da so te marsikaj prispevale v ta paket bivšega družbenega in potem privatiziranega premoženja; dobro se je na to spomniti ob tem. Kar se tiče denacionalizacije in zadovoljstva, je treba izraziti tudi na nek način pozitivno ugotovitev, prakso Slovenske odškodninske družbe, da sodeluje v denacionalizacijskih postopkih, kar v preteklosti ni bil primer in je bilo iz tega naslova obilo problemov. Nikakor pa ni pozitivna druga skrajnost, da se iz prvotnega pritoževanja na vsako odločitev zdaj generalno po sklepu Vlade enostavno ne pritožuje, seveda je pa enako slabo, kot je bilo prej, samo z drugega zornega kota. Že pri obravnavi na komisiji sem opozarjal, vendar odgovora na opozorila nisem dobil, dobil sem celo poziv, naj predložim dokumente. Mislim, zelo čudno stanje je, če Slovenska odškodninska družba ne razpolaga oziroma ne najde dokumentov, ki bi potrjevali te naše pripombe o neustreznih oziroma neupravičenih izplačilih ali zavezah, ki jih nalagajo pristojni upravni organi v denacionalizacijskih postopkih Slovenski odškodninski družbi; pa o tem kdaj drugič. Ker imamo na mizi točko, ki se glasi "Poročilo nadzornega odbora", dovolite, da se vsaj manjšega segmenta tega poročila dotaknem. Že v razpravi na komisiji sem povedal in tu bom ponovil, da je po obsegu papirja poročilo nadzornega odbora primerno, po vsebini pa tega ne moremo trditi, ker je dokaj suhoparno. In čeprav se je v svoji kontroli poslovanja Slovenske odškodninske družbe nadzorni odbor posvetil pozornost trem segmentom in jih poskušal nekako na preskok kontrolirati, to so kapitalske naložbe, javna naročila in denacionalizacijski postopki, je zanimivo, da so bili na področju kapitalskih naložb pregledani s strani nadzornega odbora štirje primeri od 37-ih, kar pomeni zaokroženo 11%. Na področju javnih naročil je bilo pregledanih 6 primerov od 26-ih, kar pomeni 23% vseh primerov in na najbolj obsežnem in temeljnem poslanstvu Slovenske odškodninske družbe, na postopkih denacionalizacije, so bili pregledani le 4 primeri od 903 primerov, kar pomeni 4,4 promila, ali če izhajamo kot ena ali enoto je bilo na področju javnih naročil poročil pregledano 52-krat več ali na področju kapitalskih naložb 25-krat več. To seveda kaže na neko nedomišljeno metodo ali način dela. In še drugo je, da na temeljnih dveh področjih, to je na področju kapitalskih naložb, kjer je bilo pregledano približno 11% in na področju denacionalizacije, kjer je bilo pregledano le dobre 4 promile primerov, praktično nadzorni odbor ne ugotavlja nobenih nepravilnosti. Ampak, na postranskem področju, ki bi ga moral obvladati vsak uporabnik javnih sredstev, kot rutino na področju javnih naročil, pa je bilo sicer pregledanih 23%, kar mrgoli v tem poročilu nepravilnosti, pomanjkljivosti in različno. Zanimivo je tudi to, da so v prvem in tretjem sklopu, tako na področju kapitalskih naložb in na področju denacionalizacije, razkriti naslovi primerov, ki so bili kontrolirani. Na področju javnih naročil smo na komisiji, zanimivo, verjetno je zopet to razlog, je že običaj, doživeli vedno, ko je bilo treba podati kakšen pomembnejši podatek, da je bila to poslovna skrivnost. Ti udeleženci v javnih naročilih, tako ali drugače, so zakriti a niso razkriti, pri vsakem primeru pa gre za nepravilnosti, pomanjkljivosti in tako naprej. Na tistih šestih, kaj šele ostalih, v katere nimamo vpogleda. Kot ilustracijo naj navedem samo enega ali dva primera in pomanjkljivosti. Na področju javnih naročil oziroma naročanja je šlo za aktivnosti na področju odnosov z javnostjo v vrednosti 9 milijonov 860 tisoč tolarjev brez DDV-ja po ceni ure svetovanja ali te aktivnosti 34.000, vendar ni niti obsega ur, mislim števila ur v pogodbi, niti ni v pogodbi predpisan opis del iz katerih bi bilo možno razbrati, kaj je sploh naloga pogodbenega partnerja. To je zelo zanimiva pogodba in zelo zanimive pomanjkljivosti, brez da bi ocenjevali ali za ta denar ne bi bilo pametno in ekonomično upravičeno zaposliti kakšnega "piarovca" ali več, saj je kar enostavno izračunati, da gre za manj kot 300 ur obveznosti za ta denar na leto. S tem denarjem in solidno plačo bi vsaj eden ali dva lahko celo leto na tem področju delala. To je tudi lahko eden izmed zaključkov. Seveda imamo na področju javnih naročil še druge nepravilnosti. Preveč bi jih bilo, če bi želeli našteti, čeprav je samo šest primerov obdelanih, relativno pa zelo dosti. Gre tudi za skoraj že prislovično neskladje med razpisnimi pogoji in med pogodbenimi obveznostmi, ki ne morejo biti v korektnem izvajanju sistema javnih naročil, nobenih razlik ne sme biti. Vse drugo, kar bi širše človek govoril v tem primeru, jaz ne bom govoril o Mercatorju, ker je Mercator danes vsebina druge točke, čeprav je v poročilu v kratkem tudi omenjeno. Zanimivo je, da se je nadzorni odbor oziroma predsednik, ko je branil ali obrazlagal poročilo na Komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ, prevečkrat zatekel k izgovorom, da ne more pojasniti, da člani nadzornega odbora niso profesionalci in da je praviloma govoril predstavnik uprave. Seveda iz takih odnosov oziroma v takih razmerah potem ni čudno, da na temeljnih področjih, ki jih ne bi nadzorni odbor kontroliral, to je kapitalske naložbe in postopki denacionalizacije, praktično ni nobene pomanjkljivosti na tistem manj pomembnem področju, ki bi moral biti rutina, na področju javnih naročil pa relativno visoko število pregledov, pa tudi relativno visoko število pomanjkljivosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani predsednik nadzornega odbora gospod Robnik, spoštovani direktor Slovenske odškodninske družbe, gospod Marko Pogačnik! Lepo pozdravljeni! Komisija Državnega zbora za nadzor javnih financ nam je posredovala svoje poročilo in predlaga Državnemu zboru, da tukaj na plenarni seji obravnavamo poročilo nadzornega odbora Slovenske odškodninske družbe za dve obdobji, eno dvajsetmesečno, eno letno. Naj samo spomnim, da so se v preteklosti takšna poročila obravnavala za štiriletni časovni interval, se pravi, da gre danes za to in v tej praksi v tem mandatu, da toliko bolj podrobno pogledamo poslovanje Slovenske odškodninske družbe. Morda, pravim morda, te obravnave ne bi bilo na plenarni seji, če ne bi ta koalicija dala iniciative za spremembo Poslovnika Državnega zbora, ki je šla v tej smeri, da ima večino v Komisiji Državnega zbora za nadzor javnih financ opozicija, kar je prav, in da to komisijo tudi opozicija vodi, kar je tudi prav. Danes smo slišali veliko ekonomske teorije, da ne rečem znanosti, kako je treba upravljati s premoženjem, tudi v tej smeri je šla diskusija, kar me resnično moti in boli, da so dobri poslovni rezultati Slovenske odškodninske družbe v teh opazovanih obdobjih slučajno dobri, da to ni rezultat vodstva, se pravi direktorja in upravnega odbora Soda, ampak da je to zgolj slučaj, da je to zgolj situacija, ki je prišla sama po sebi, ki jo je na nek način naplavil trg vrednostnih papirjev, če hočete. Vseeno je treba slovenski javnosti povedati vsaj nekaj številk. Od leta 2004 do konca leta 2007 se je bilančna vsota Slovenske odškodninske družbe pravzaprav eksponencialno povečevala. Morda je res to slučaj, morda. Ampak, če je res tako vse odvisno od slučaja, potem bi bilo potrebno, da tisti, ki to tako razlagajo, predlagajo, da se enostavno vodstvo in uprava Soda razformirata in itak bo to premoženje samo po sebi še naprej eksponencialno raslo. Treba je tudi povedati slovenski javnosti, da je Sod lansko leto zaključil, se pravi govorim o stanju 31. 12. 2007, da je zaključil s presežkom 700 milijonov evrov, to je resnično, kot je bilo danes in večkrat že objektivno povedano, rekorden, zgodovinsko rekorden rezultat poslovanja. Seveda se zavedamo, da je v perspektivi, da bodo v prihodnosti ti rezultati tudi odvisni od eventualno zloma borze ali kakšnih drugih večjih finančnih pretresov. Z zadovoljstvom ugotavljamo, da Slovenska odškodninska družba izjemno kvalitetno opravlja svoje naloge, ki jih je prevzela z zakonom in da bo do konca svojega obstoja morala poravnati iz naslova denacionalizacije približno 1,5 milijarde izplačil. Da pa je ta naloga pravzaprav že realizirana v več kot 0,8 milijarde evrov. Namenoma ne bom govoril, ker želim čas prihraniti tudi za moje kolege, ne bom govoril o Mercatorju, ki je pravzaprav že stalna tema pri katerikoli točki dnevnega reda v tem Državnem zboru, bom pa to vsebino prihranil za točko, ki je posebej namenjena prodaji Mercatorja. Za enkrat hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči! Meni je žal, kolegice poslanke in poslance, da nekateri, ki so imeli danes tako goreče govore, tukaj sedaj niso z nami, da bi jim lahko tudi na nekatere zadeve odgovorili. Ampak kljub temu, očitno sami vedo, da to kar govorijo, ne drži povsem. Tukaj povedo svojo, kar so si pripravili, in gredo. Ampak če pogledam v tem poročilu sklepne ugotovitve nadzornega odbora, ki se je seznanil z revidiranjem, letnim poročilom družbe za leto 2006 ter finančnim načrtom za leto 2007, so v zaključku, to kar mene pomirja, zapisali naslednje - če na nadzorne organe v tej državi kaj damo: "V okviru pristojnosti nadzora, zakonitosti in finančnega poslovanja družbe ter upoštevajoč vse zgoraj navedeno, nadzorni odbor družbe ugotavlja, da je družba v predmetnem obdobju ravnala zakonito, strokovno, racionalno ter gospodarno. In mene ta zadeva pomirja in zadovoljuje. Ob vsem tem, da je ustvarila v letošnjem letu, 2007, prvič tudi velik presežek. Ta slika tukaj nadzorno kaže, ta razbiti Sod še leta 2006, sedaj v letu 2007: 726 milijonov evrov presežka, da sledi vsem zakonskim določilom, ki mu jih je naložil Državni zbor, pa že tudi v prejšnjih mandatih. Po novem smo jim dodali vračilo za telefonijo, se pravi te obveznosti je sprejel ta Državni zbor, da je ta bilančna vsota več kot 2 milijardi, 2,4 milijarde evrov. In potem slišim s strani gospe Pečanove, ne vem kako bi rekel temu predlogu, vodstvo Soda je treba zamenjati, da pride nazaj, ne vem, obdobje do 2004, ko sta tam do leta 2001 to družbo upravljala gospod Rop in Cvikl, in ko je ta družba imela vsako leto permanentno izgubo. In potem ugotovitev s strani poslancev Zares, da je stanje časovna sprejemljivka, in da je dejansko ta trenutno nek splet okoliščin. Da ne omenjam vseh tistih člankov, ki so bili napisani v javnosti, ko je gospod Pogačnik postal direktor Soda. Kaj vse se je pisalo, kaj vse ni povedal naš kolega gospod Cvikl, ki ga danes ni tukaj, in ki je bil tudi neko obdobje v funkciji, ko je kot član upravnega odbora Soda prodajal premoženje istemu podjetju, v katerem je sedel v upravnem odboru. Torej to so zadeve ob katerih bi se bilo treba zamisliti in ko naši kolegi tako vehementno govorijo, ne vem, vsakič o Mercatorju, novodobno so k temu dodali še Palomo, če ravno vsi vemo, da v Palomi poteka revizija postopkov, da se bo videlo, v kakšnem stanju, zakaj je Paloma v takšnem stanju, čeravno tudi tisti, ki nismo ekonomisti, vemo, da je stanje v Palomi težko, ker je pač dodana vrednost v tem podjetju takšna kot je in ker je število zaposlenih takšno, kakršno je. Pri nas v Ormožu se je tovarno sladkorja zaprlo, ker je bila pač odločitev na ravni Evropske unije bila, da tovarna dolgoročno ne bi preživela, pa nihče ni tega vedno znova ponavljal, ker so to pač takšna dejstva. Čudi pa me, da nekateri naši kolegi, kot kolega Peče, šel sem pogledati, koliko je star, pa vidim, da je 1971 leta rojen, se pravi 36 let, od tega je osmo leto v parlamentu, pa toliko ve o gospodarstvu. Ko sem ga vprašal, v kateri firmi je pa delal toliko časa, mi je rekel, da že 22 let dela v gospodarstvu. Torej, prišel je sedet v Državni zbor in nas vse seveda podučuje o ekonomiji, govori o vsem, kar se spomni, poleg tega pa noče, tako mlad kot je, s 50 tisoč evri kupiti delnice Nove Kreditne banke Maribor. Marsikdo v tej državi, izmed državljanov tega denarja nima. Tudi marsikdo v tem Državnem zboru ne, tudi sam ne, da bi lahko kaj takega, pa sem malo več star od njega ali pa kar precej več od njega. Samo to še rečem, sem že prej protestiral proceduralno, takole čez palec govoriti, obtoževati, vse popljuvati, to se ne "priliči" v oliko poslanca. To ni na mestu, tako se ne govori. Jaz bi rad gospodu Lahovniku povedal, tako se ne govori, še zlasti ne, če ljudi ni zraven. Ker, če nekoga javno obtožiš, da je dobil 60 tisoč evrov odpravnine, pa potem prečitaš, da ga ta isti gre tožiti in tako naprej, to resni ljudje, ki nekaj na svoj imidž dajo, tega ne govorijo. Če hočeš biti poslanec, potem moraš tudi malo paziti, kaj boš govoril in s kakšnimi argumenti, ne pa takole - ti so kriminalci, ti so kriminalci, ti so, jaz pa sem od vseh najboljši. S tem bom zaključil. Na koncu bi lahko rekel samo, da čestitam upravi Soda za te odlične rezultate. Morate pa paziti tudi vnaprej, pred vami so še naprej velike obveznosti. Lahko, da se bo tudi država, Državni zbor vnaprej odločil in tudi še kakšno obveznost dodal, ker so se še nekatere zadeve iz naše, ne tako davne preteklosti, ki jih nismo poravnavali, na področju denacionalizacije se zadeva sicer počasi, hvala bogu, bliža koncu in vsi si želimo, da bi čim prej prišla do konca - sem, kot sem že rekel, je bila dodana telefonija - in seveda z velikimi napori in veliko skrbnostjo bo treba še naprej delati na tem, da bo to premoženje, ki ga Sod kot lastnik v različnih podjetjih skozi prodaje in naložbe pridobiva, še naprej porabljeno v tej pozitivni smeri. Še enkrat, za to poročilo vam lahko samo čestitamo. In zaključim samo s tem, v prejšnjem mandatu, ko sem bil opozicijski poslanec, seveda niti približno ni bilo tega, da bi opozicija imela večino v Komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Vem, kakšne muke je imel dr. Bajuk, ki je bil predsednik te komisije, tako da je kakšno leto pred koncem mandata obupal in je odstopil, saj je rekel, da se tega več ne gre, ker tako ali tako ni mogel nobene zadeve spraviti skozi komisijo. Zdaj pa imate, gospod Petek, veliko lažjo situacijo, se pravi, vaše ugotovitve in tako naprej, vaše delo obravnava Državni zbor. To se v prejšnjem mandatu ni dogajalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Peče, replika?
Proceduralni predlog.
Prav, proceduralni predlog, prosim.
Gospod predsedujoči, vem iz prve roke, da je včasih zelo težko voditi sejo Državnega zbora, bi pa rad opozoril - in upam, da mi boste namenili ti dve minuti -, ne glede na pisanje vaših prijateljev v okviru Slovenskega tednika Sašo Peče nikoli ni imel vrednostnih papirjev NKBM v višini 50 tisoč evrov. Meni je žal, da kot poslanec Državnega zbora niti toliko ne poznate sistema postopkov privatizacije, da bi vedeli, da je celo najvišji znesek iz IPO-ja bil 7 tisoč evrov. Toliko o tem, kako nekdo preko palca govori. Rad pa bi izpostavil - torej, poleg tega, da sem demantiral in na laž postavil kolega Soka, kar sicer ni težko -, da ne sme biti temelj za nastop poslanke ali poslanca v Državnem zboru njegova izobrazba. V tem primeru bi pravico do govora o ekonomskih temah; če vzamemo kolega iz Nove Slovenije gospoda Soka bi o gospodarskih temah lahko govorili samo veterinarji. In če sprejmemo to kot dejstvo, potem se tudi ne smemo čuditi, zakaj je gospodarska situacija tako zelo slaba v okviru naše države. Dovolite vendar, ne glede na to, da sem po izobrazbi diplomirani ekonomist, da se oglasim pri ekonomskih temah. In mislim, da ob upoštevanju izobrazbe, ki daje na vsak način širino in znanje, niste vi kot veterinar edini, ki se spoznate na Sod. Mogoče iz tega naslova tudi vaše navedbe glede podjetja v vaši okolici, da ste kot dejstvo vzeli izgubo delovnih mest. Midva sva pač drugačna. Jaz sem zelo ponosen na to in torej vesel, da nisem omejen v razmišljanju. Torej, gospod predsedujoči, najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Bojan Starman, imate besedo, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vse skupaj prav lepo pozdravljam! Že takrat, ko smo se odločili, da spremenimo naš družbenopolitični sistem iz nekega socialističnega v neko tržno naravnano gospodarstvo, sem rekel, to bo trajalo zelo dolgo, celo generacijo in še več. Seveda te spremembe so korenite in seveda smo se vsi zavedali tega, da bodo povzročale veliko težav. Ena od najhujših zadev, ki smo jo v zadnjih 15-ih letih izvajali v naši državi, je bila seveda privatizacije. Določiti, da na nek način razdeliš tako imenovano družbeno premoženje, ki je bilo last vseh, na nek način čimbolj pravičen, tako da bo definirano in da se ugotovi, kaj je od koga. To smo seveda naredili z nekimi zakoni o privatizaciji. Odločili smo, da vsem državljanom razdelimo certifikate - od 100 tisoč za novorojenčka, do 400 tisoč, glede na to koliko je kdo imel delovne dobe in seveda to smo naredili. Ocenili smo tudi vrednost premoženja, ki je bilo za razdeliti, tako imenovanega družbenega premoženja. In potem, gremo naprej. Ko smo pričeli postopke privatizacije v konkretnih podjetjih, smo morali rezervirati 10% delnic, ki smo jih na nek način imeli, ocenili za odškodninski sklad, 10% za kapitalski sklad. En sklad naj bi bil namenjen postopkom za odplačilo odškodnin od denacionalizacije in vseh drugih, drugi naj bi pa pomagal pri že takrat ocenjenih problemih, ki jih bo imela pokojninska blagajna v bodoče, ko bo razmerje med številom aktivnega prebivalstva in številom upokojencev postalo bistveno drugačno. Poleg tega pa smo imeli tako imenovani razvojni sklad, kjer smo tudi morali rezervirati 20% delnic. Z ostalim pa smo se lotili privatizacije in poskušali unovčiti, pridobiti certifikate v podjetjih - najprej tistih, ki so bili zaposleni, so imeli tudi prednost v podjetjih. Ta postopek je stekel. Da ne bom predolg. Seveda smo vsi postali lastniki premoženja, nihče nas ni podučil, kaj to pomeni in zelo hitro smo postali, večina državljanov, tarča raznoraznih špekulantov, ki so zavohali, po domače povedano, da tukaj v perspektivi lahko pridejo na hiter način do velikega bogastva, smo postali tarča in tako rekoč velikokrat sem že v tem Državnem zboru povedal, da smo, kaj jaz vem, vsi Slovenci, dobili 2 milijona premoženje, ki je po sedanji vrednosti, kaj jaz vem, 40 milijard evrov, 50 milijard evrov - to je ocena. Slovenski borzni indeks, samo za primerjavo, je bil leta 1992 tisoč evrov, zdaj je 11 tisoč 300 evrov, se pravi je narasel 11-krat od tistega leta, brez da bi, take so tudi te tržne kapitalizacije. Skratka, približno 40 milijard evrov, če seštejem tiste certifikate, ki so bili takrat razdeljeni in jih na nek način prevrednotim, valoriziram na današnji dan, je postalo, pristalo, bi rekel, v rokah par tisoč Slovencev. Na tak ali na drugačen način so seveda ljudje zelo na hitro, ker niso vedeli, kaj to premoženje dolgoročno pomeni, za zelo nizke cene prodajali deleže raznoraznim špekulantom v podjetjih, ki so kupovala te deleže in sedaj lahko rečemo, da je teh 40 milijard, ki je bilo prej v lasti vseh, na nek način v lasti parih tisoč Slovencev in seveda smo naredili velike razlike v naši družbi med bogatimi in revnimi. Marsikje sedaj, ko za nazaj gledajo delavci v tovarnah pravijo, zakaj smo mi prodali te svoje delnice, sedaj pa praktično nimamo nobenega vpliva več na to, kaj se z našim podjetjem dogaja. Ali bodo lastniki prodali, ali jo bodo zaprli, ali bomo izgubili službo, pač, to se je naredilo, za tem ne moremo jokati. En del tega premoženja, kot sem že prej omenil, se pravi, gledamo cel paket, v podjetjih, v Pidih, ki so postali lastniki tudi tovarn in seveda sama kapitalska in odškodninska družba. Moram reči, da na nek način, če bi obravnavali, na enak način, ko praktično skoraj kriminaliziramo nekatere dejavnosti, če bi na enak način obravnavali vse dele, vse načine privatizacije, bi bilo pošteno. Mislim,da bi bilo potem to, kar se je dogajalo v odškodninski družbi lahko za vzor, kaj smo iz tega premoženja naredili. Veliko bolj del, ki smo ga zaupali odškodninski družbi, kakor pa tisti, ki smo ga zaupali drugim. Če vzamemo neko oceno, 2 milijardi evrov, ali 2 milijardi 300 je vrednih teh 10%, ki jih je odškodninska družba dobila od začetka - koliko je izplačala vseh odškodnin v teh 10 ali 15 letih odkar obstaja moramo odšteti, ampak če pustimo samo to, kar je tržna kapitalizacija, v tem trenutku je to 2 milijardi evrov. Se pravi, delavci in vsi ostali državljani smo dobili 60% premoženja, kar bi moralo biti najmanj 12 milijard evrov. Se pravi, vsak od nas bi moral imeti sedajle še vedno 6.000 evrov v žepu. Povejte, koliko od nas to ima? Nimamo. Se pravi, še vseeno je bilo v odškodninski družbi, na tak ali drugačen način, z vsemi napakami, ki so bile narejeno, še najbolje gospodarjeno s tem premoženjem v korist, bi rekel, davkoplačevalcev, kar radi govorimo. Podobno je v Kapitalski družbi. Vedno pa sem trdil, pa še vedno trdim, tudi sem že predlagal nekajkrat, da je treba korigirati pravila igre v sami Kapitalski družbi in določiti načine kako se prodajajo deleži, kako se menjajo in kaj in na kakšen način se porablja denar v posameznih zadevah. Vedno se tukaj pogovarjamo, govorimo o teh stvareh, se prepiramo. Moja ideja je bila, in sem jo povedal, da bi bilo pametno, da poskrbimo na enem mestu, pa tudi če je to ministrstvo, ali kdorkoli, da je to strokovna služba, ki jih zaupamo državno premoženje, se pravi tistega, ki je državno; elektrarne in tako naprej, tistega, ki ga imamo v bankah in tistega, ki ga imamo v Kadu in Sodu in da določimo zelo natančno pravila igre, kaj bo država s tem premoženjem, kako naj gospodari s tem premoženjem, kako se lahko prodaja, po kakšnih postopkih, kam se namenijo kupnine - za odškodnine, za pokojnine. Mi nimamo določenega načina, koliko naj kapitalski sklad, ki je namenjen za podporo pokojninski blagajni, letno da. Jaz vem, leta nazaj, leta 2000 je bilo to 6 milijard tolarjev, meni se zdi, da je bilo v letošnjem proračun 12 ali 14 milijard tolarjev, toliko evrov, če to preračunaš. Ni določeno kaj in kako, za kakšne odnose gre. Na koncu leta nekaj donira kapitalski sklad v skupno blagajno, se pravi v proračun, vendar ni določenih pravil igre. Bi bilo pametno, da se ta stvar določi in tudi dogovori kakšna naj bo strategija države z vidika strateških interesov, kje dolgoročno želi obdržati svoje deleže in z njim gospodariti, kje imamo portfeljske naložbe, kako maksimirati dobiček. Vemo, da pri teh državah, jaz povem primer Finske, ko sem se pogovarjal z Odborom za gospodarstvo pravijo, da imajo posebno ministrstvo, ki jim pripelje, ne vem, ne me držati za besedo, samo zdi se mi, da je rekel 4 milijarde evrov čistih prihodkov na leto iz gospodarjenja z državnim premoženjem. Tudi tam so rekli pri nas je bila večina podjetij po vojnih ustanovljenih, država jih je ustanovila, saj nihče drug ni imel kapitala in je še zmeraj država pomemben lastnik, ki določi strategijo, da se umakne iz enih segmentov, kaj jaz vem, železarstva, pa gre v telekomunikacije. Skratka, ta proces tako imenovane privatizacije dela države, vloge države v tem procesu in oblikovanje enega res čistega tržnega gospodarstva, ki temelji na privatnih lastninah, na kapitalu, kjer naj bi bil kapital gonilo razvoja. Mislim, da se počasi približujemo, da bomo morali res, če bi imeli dobro željo in voljo se ne bi toliko časa prepirali kaj je bilo narobe narejeno, ali je bil Mercator prav prodan ali ne, ali smo dobili premalo, preveliko in nazaj ali so ljudje dobili za svoje certifikate dovolj, premalo, s to zgodbo si nič ne pomagamo. Če mislimo, da kaj ni v redu, bi morali predlagati spremembe v Zakonu o odškodninski družbi, o ravnanju z državnim premoženjem, o kapitalski družbi. Morali bi določiti pravila igre, ki bi bila bolj jasna, transparentna in ti, ki izvajajo te službe oziroma vodijo takšne sklade, bi se morale po njih ravnati. Obstoječa pravila, ki jih je sprejel ta parlament, ki veljajo, dopuščajo vse te stvari in vse te dileme, pa vsa ta vprašanja o transparentnosti, po pravilnem določanju cen, po pravilnem ukrepanju in tako naprej, pač jih dopuščajo. Če bi želeli, da jih ne bi bilo, bi morali spremeniti pravila igre. Drugače pa seveda ne moremo nobenega pribijati nekam in ga obsojati zato, ker če dela v skladu z zakonodajo in predpisi, smo bolj krivi sami, če nismo na nek način zagotovili ustrezne zakonodaje, ki bi nepravilnosti preprečila. Toliko mogoče na to temo. Predlagam, da naredimo kakšen korak v izboljšanju teh situacij, mogoče z jasnejšimi pravili igre, z določenimi spremembami zakona. Da pa je ta razprava, kaj je kdo naredil prav in kaj je, res, dokaz - bom za razliko vseeno rekel, jaz sem bil 30 let na drugi strani v gospodarstvu, pa vem kako te stvari izgledajo -, tako da govorim, nekaj sem se verjetno tudi iz tega naučil, da bi bilo prav, da se upoštevajo določena spoznanja in da naredimo stvari drugače. Drugače je pa res, izguba časa, da ustanavljamo komisije, trošimo ogromno denarja za vse stvari, ki ne morejo nič spremeniti. Obtožujemo nekatere na osnovi stvari, za katere vemo, da ne bodo mogli biti obtoženi, ker so pač delali po pravilih igre. Kar pa je drugače, bi pač morali in mislim, da to ugotavljajo razne druge službe, to so pa predvsem gospodarskega kriminala in te stvari, ki bi morale ugotoviti kje so te napake. Res je škoda toliko razprav usmerjenih v to, v neko politično obračunavanje, v neko nabiranje točk. Saj smo dejansko vsi skupaj potrebni tudi kakšnega poduka, pa tudi kakšnega učenja iz zgodovine in mislim, da čisto vsi delamo napake in jih bomo delali naprej in vsi smo dolžni tudi poslušati dobre predloge in jih uvajati v našo zakonodajo, da bi si izboljšali situacijo. Res je pa to, kar sem rekel na začetku, da so te preobrazbe in te stvari dejansko zelo zelo dolgotrajne in težke. Toliko za sedaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Želela bi se dotakniti vprašanj v zvezi s prodajo Isckraemeca. Pred nekaj dnevi smo v enem izmed slovenskih dnevnikov brali naslednje, citiram: "Po podatkih naših virov naj bi se za škodljivo prodajo Iskraemeca skrivali kapitalski interesi, ki vodijo do samega vrha SDS. Zaradi teh interesov Engrotušu pred leti niso omogočili nakupa, na drugi strani pa so jih egiptovski kupci znali prepričati. SDS je imela preko Marte Jarc, članice nadzornega sveta Iskraemeca in brata poslanca SDS Branka Grimsa, vpliv in vpogled na dogajanju v podjetju." Konec citata. S kolegom Cviklom sva povprašala tako ministra Vizjaka kot ministra Bajuka, kako sta lahko še pred časom slovenski javnosti zatrjevala, da je šlo pri prodaji Iskraemeca egiptovski družbi El Sewedy za pridobitev strateškega partnerja, ki bo sistem razvijal, ki bo zagotavljal delovna mesta, in ki bo skrbel za dolgoročno prosperiteto tega pomembnega gospodarskega subjekta. Enako pa sta, mimogrede, zatrjevala tudi prva člana Soda in Kada, gospod Marko Pogačnik in gospod Tomaž Toplak. Marko Pogačnik je tudi na Komisiji za nadzor javnih financ zatrjeval, da gre za eno najboljših kupoprodajnih pogodb, ki zadevajo odprodaje državnih deležev, in torej za svetel zgled, kako bi tudi v prihodnje lahko le upali in si želeli, da bi dosegli tako optimalno ceno in najugodnejše možne pogoje prodaje državnih deležev v posameznih družbah. Vsakemu laiku pa je jasno, ko pogleda konkretno pogodbo o prodaji Iskraemeca, da je šlo za veliko naivnost prodajalca ali pa, bog ne daj, za namerno sklenitev v bistvu škodljive pogodbe, kakršne dober ali vsaj spodoben gospodar ne bi nikoli sklenil. Naj navedem samo nekaj določb pogodbe, na katere se v odgovoru na moje in kolegovo vprašanje sklicuje tudi minister Bajuk; minister Vizjak, ki se je prej hvalil s to kupoprodajno pogodbo, pa zdaj zatrjuje, da itak ni imel ničesar pri tem poslu. Torej, na kaj se sklicuje minister Bajuk. Pravi, da sta se kupca s podpisom pogodbe zavezala, da bosta v naslednjih štirih poslovnih letih v Iskraemeco in njegova pridružena podjetja investirala do 30 milijonov evrov z namenom nadaljnjega razvoja družbe, vključno z naslednjim potem. Mimogrede komentiram, kaj pomeni to "do 30 milijonov evrov" - to pomeni lahko tudi nič oziroma vse, kar je do 30 milijonov evrov. V tej pogodbi je tudi zagotovljeno, da se bo ohranilo število zaposlenih v družbi - da, v družbi, vendar morda samo v družbi, ki ima svoje obrate v Indiji in Maleziji. Potem je rečeno, da se s to pogodbo zagotavlja razvoj pridruženih podjetij v Indiji in Maleziji v regijska proizvodna središča in tako naprej, ker je pač, razumljivo, delovna sila v Indiji in Maleziji bistveno cenejša, mar ne? Potem je rečeno, in ta pogodba to pove, da bo družba še nadalje obstajala kot neodvisna pravna oseba, ki bo poslovala v Republiki Sloveniji - ja, kot kakšna pa, če ne kot neodvisna pravna oseba? Potem je rečeno, da ne bosta, torej nova lastnika, spreminjala imena družbe, sedeža družbe in ta bo tudi v prihodnje v Kranju na svoji trenutni lokaciji. Kaj to pomeni - morda pomeni to samo tablo z imenom oziroma firmo, ki bo ostala v Kranju. Potem je rečeno, da bo družba ohranila svoj oddelek za razvoj - jasno, saj je ta oddelek edino dobro, česar si seveda novi lastnik ne bi upal in tudi ne bi bilo smiselno, da bi ga preselil kam drugam. In rečeno je, da bo družba v največjem možnem obsegu ohranila sodelovanje s slovenskimi raziskovalnimi ustanovami. Kaj to natančno pomeni, ni jasno. V največjem možnem obsegu bo sodelovala, vprašanje, kaj to pomeni. Potem je rečeno, da bo novi lastnik ohranil delež opreme in storitev, ki jih trenutno dobavljajo slovenski dobavitelji, če slovenski dobavitelji zagotovijo ustrezno kakovost opreme po konkurenčnih cenah. Kaj to pomeni, po konkurenčnih cenah? Moram reči, da bolj ohlapno se teh stvari v bistvu ne bi dalo določiti. In če boste natančno pregledali to pogodbo, boste ugotovili, da se kupec skoraj v vsaki točki pogodbe najprej v glavnem stavku zaveže k nekemu ravnanju, v drugem delu, v podrednem stavku pa to svojo zavezo zrelativizira in postavi pod vprašaj, odvisno od tega, ali bodo nastopili še neki nadaljnji pogoji, ki bodo to zavezo oziroma izpolnitev te zaveze omogočili. Res je, po mojem vsaj, nepojmljivo, s kakšno lahkotnostjo, nestrokovno in neodgovorno je prodajalec pristal na to in takšno pogodbo. In kje smo danes, se seveda vprašamo. Očitno se je že začelo odvijati tisto, česar smo se bali že od vsega začetka. Namreč 430-im delavcem že ponujajo, beri - jih silijo, v novo podjetje Iskraemeco ProS, kjer pa jim zagotavljajo zaposlitev za največ 12 mesecev, torej zaposlitev za največ 12 mesecev. Če smo imeli prav, da je novemu lastniku šlo zgolj za to, da pridobi uspešen "know-how", da se znebi močne konkurence v dejavnosti in da nato obrate preseli v Malezijo in Indijo, kjer je delovna sila bistveno cenejša kot v Sloveniji, je to torej šele začetek. Vizjak, Bajuk, Pogačnik in Toplak si bodo očitno umili roke in naivnim pripovedovali, kako dobro kupčijo so bili sklenili. Danes še zaposleni v Iskraemecu, jutri nemara brezposelni bodo šli na Zavod za zaposlovanje. Da gre za blamažo, farso in za zelo negotovo prihodnost zaposlenih je danes že jasno. Ali gre tudi za namerno oškodovanje ali oškodovanje iz malomarnosti, bomo verjetno, upam, imeli priložnost izvedeti v prihodnje - če je seveda v tej državi količkaj še pravne države. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Srečka Hvauca. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V dosedanji razpravi in predstavitvi mnenj je bilo kar dosti težkih besed okrog tega, kako je vse narobe, kako se razprodaja, kako se pod nemogočimi pogoji to bivše družbeno premoženje razprodaja. Skratka, vse je narobe. V dokaz temu pa sem slišal zelo malo primerov - mogoče tri, štiri, ki jih nekateri, kot papagaji ponavljate že od prejšnjih razprav in od komisije in od podobnih tem, ki so že bile na programu v Državnem zboru. Jaz bi le prosil, da se vprašamo, o katerem premoženju se pa pogovarjamo. Premoženje Soda je 10% bivšega družbenega premoženja, pa če še Kad damo zraven, je to 20%, ostalo je šlo vse nekam, ne vem, kam. Na začetku smo bili vsi delničarji, vsi enako, danes, če pogledamo, tega premoženja več ni ali je izpuhtelo ali je pa šlo nekam drugam, v roke nekih ozkih skupin. Če se že tako skrbno pogovarjamo o vsakem podjetju posebej, potem bi bilo dobro, da se pogovarjamo o tem zelo velikem delu bivšega družbenega premoženja, ki je odteklo nekam drugam. To je prvo, kar bi rad povedal. Drugo, spoštovani kolega Peče je v svojem govoru povedal, da delnice prinaša upravljanje, dividende, pravice do likvidacijske mase, kar se seveda s tem kot ekonomist tudi strinjam. Je pa potrebno poudariti še nekaj, delnice prinašajo tudi tveganja ali pa odgovornost za zmanjšanje ali pa izgubo premoženja. To pade na ramena delničarjev ali pa delničarja v tem primeru. Če pogledamo rezultate poslovanja Soda v zadnjih letih, smo lahko zaskrbljeni. Leta 2000 poslovni izid minus 15 milijard, 2001 minus 19, pa tako naprej, 2003 minus 31, 2004 minus 33 milijard slovenskih tolarjev. Kaj so takrat odgovorni storili za to? Poslovanje se je začelo izboljševati šele leta 2005, ko je po dolgih letih prvič pozitivni rezultat oziroma poslovni izid. In če bi se taki trendi, kot so bili v prejšnjih letih nadaljevali, se danes o tem premoženju, o tej bilančni vsoti sploh več ne bi pogovarjali. Nekateri so posebej poudarili, da uprava ali pa vodstvo Soda pri teh rezultatih nima nič, kot da je to prišlo z neba, da uprava nikakor ne more vplivati na ceno delnic na trgu. Se pravi, da je res samodejno prišlo do tega občutnega izboljšanja poslovanja po letu 2005. Mogoče vodstvo res nima neposrednega vpliva na ceno delnic, ima pa vpliv na naložbe, na kvaliteto naložb, na kvalitetno upravljanje s temi naložbami. In to je prispevek tega poslovodstva. Drugo, kar pa je, ko smo se pogovarjali o proračunu, o inflaciji, o javnih financah, takrat ste nekateri zatrjevali, da ti trenutni rezultati niso posledica politike te vlade, ampak ravno cene na borznem trgu so posledica dobrih, premišljenih ukrepov te vlade, reforme, premišljenih javnih financ. Ampak, ko so rezultati dobri, potem to pride samo po sebi, ko so rezultati manj dobri, takrat pa je za to kriva ta vlada. No, kolega Lahovnik je govoril o tem tudi, da so se ti procesi odvijali nekontrolirano, netransparentno, tudi v amandmaju Poslanske skupine Zares lahko preberemo, da se ni upoštevala dobro prakso in tako naprej. Pa za primer dobre prakse iz poročila nadzornega odbora za to obdobje, ki ga obravnavamo, izhaja, da upravni odbor Soda, ko je v skladu s sklepom nadzornega odbora vedno dajal soglasje za prodajo svojega deleža posamezni družbi, je točno navedel tudi prodajno ceno delnice. Iz gradiv, ki so pa dostopna za čas, ko je vodil upravni odbor Soda Anton Rop in kasneje spoštovani kolega Cvikl, pa je ta organ odobraval prodajo, pri tem pa sploh ni določil cene oziroma po kakšni ceni naj se ta delež oziroma te delnice prodajo. To pomeni, da je upravni odbor dal direktorju Soda bianco odobritev za prodajo deleža določene firme, in to je potem dobra praksa, ki nam jo očitate. To je transparentno poslovanje, to je gospodarno, takšno delovanje ne dopušča korupcije, klientelizma in podobne stvari. Ob tem so pa ti gospodje takrat v tistem času, ko je bila še večja inflacija, precej večja kot je danes, da so dobili stabilne nagrade, dobivali te nagrade v nemškim markah, čeprav smo takrat imeli eno drugo valuto. Toliko okrog tega. Potem pa še, glejte, trije primeri so bili v glavnem izpostavljeni, kar se tiče škodljive prodaje. Eden od teh je tudi IBI. In tam sta dva kolega omenila, da je bil IBI prodan za 3 milijone evrov, od tega je bil samo v portfelju naložb Triglav 1,5 milijonov. Sedaj pa mogoče nekaj okoli Triglava in gospodarnega naravnanja, kar se tiče deležev države. Prvega 2001 je bilo premoženje ali vrednost Triglava je bila ocenjena na 252,8 milijonov evrov oziroma takratna vrednost delnice je znašala 112,91 evrov. Sod pod tem vodstvom se s to ceno ni strinjal, zato je bila ponovno opravljena cenitev v letu 2006, v začetku leta 2006, in ta cenitev je pokazala, da je vrednost premoženja Zavarovalnice Triglav več kot 500 milijonov evrov. Toliko o gospodarnem ravnanju, toliko o transparentnosti. Do take razlike je prišlo zato, ker ob prvi cenitvi namenoma niso bili upoštevani tudi rezultati življenjskih in premoženjskih zavarovanj. In potem nam nekdo očita, da ne ravnamo dobro s tem premoženjem. Zaključil bi. Jaz se seveda s temi sklepi, ki jih predlaga komisija, nikakor ne morem strinjati in tudi ne morem podpreti teh amandmajev Poslanske skupine Zares, ker mislim, da ne odražajo dejanskega stanja, da so nekatere stvari navedene povsem pavšalno in zato tega ne bom podprl.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Ciril Testen.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Najprej bi rad povedal, da se ne strinjam s stališči nekaterih, ki pozivajo Vlado, da je potrebno vodstvo Soda in tudi Kada čim prej zamenjati, češ, da dela slabo. Mislim, da smo danes dokazali, da to ne drži oziroma da je obratno, mogoče delno tudi po zaslugi zakonodaje, je delo Soda in Kada bistveno bolj transparentno, kot je bilo v preteklosti. Bilo je rečeno, da je napačna odločitev Vlade, da se Sod ne sme pritoževati na temelju upravičenosti do denacionalizacije. Mislim, da je več primerov, ki poučno govorijo o tem. V primerih, ko so ti zneski majhni in predstavljajo stroški bistveno več, kot so sami zneski denacionalizacije, mislim, da iz tega razloga je pritožba neumestna. Poznano je, da se je Sod pritoževal na te odločbe praktično na vse tiste, ki so bile za denacionalizacijske upravičence pozitivno rešene, izključno iz razloga zavlačevanja ali pa največkrat iz razloga zavlačevanja teh postopkov. To so sicer dosegli, smo pa v marsikaterem primeru, in jaz vas bom spomnil na enega, to je primer Betnave, koliko več smo zaradi pritoževanja kasneje morali plačati kot država denacionalizacijskemu upravičencu. To ni samo ta primer. Mislim, da teh primerov je še veliko več. Sod ima in Sod je tudi svoje stališče sprejel, da se bo v primeru, ko oceni, da je pritožba upravičena, kljub sklepu Vlade pritožil. Mislim pa, da je največ primerov takih, ko je pritožba nesmiselna. Kar se tiče selitev Emeca. Bilo je rečeno, da bo ta proizvodnja šla na neko drugo lokacijo. Veste, to se nam dogaja in se bo še dogajalo v primerih, ko bo Sod prodajal firme, pa tudi v drugih primerih. Te proizvodnje se selijo ne zaradi kakšnih drugih razlogov, ampak predvsem iz razlogov cenejše delovne sile, in to se bo sigurno v prihodnosti še dogajalo. Predhodnik je veliko govoril o preoblikovanju zavarovalnice Triglav oziroma o vrednotenju. Jaz sem nekaj besed hotel o tem reči. Mislim, da je bil to eden od tipičnih primerov, ko se je hotelo na nepošten ali pa na nepregleden način priti do velikega premoženja. Hvala bogu, da je bila v tistem času zamenjava Vlade, da je potem minister Bajuk posredoval in so stvari prišle na pravo pot in tudi država ni bila oškodovana za približno 250 milijonov evrov, kar mislim, da je zelo velik znesek, in da je prav, da se je tako speljalo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Replika poslanka Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. To, kar je ravnokar predgovornik zatrjeval, da se bo v prihodnosti še dogajalo, da bo prišlo do tega, da se bodo obrati selili na druge lokacije in v druge države tudi iz razloga, ker je tam delovna sila cenejša. Jaz se lahko z njim strinjam, ampak želim pa pri tem poudariti, da sta tako minister Vizjak kot minister Bajuk zatrjevala, da v tem primeru prodaje Iskraemeca se je kupec zavezal, da bo zagotavljal ohranitev delovnih mest. Zagotavljanje oziroma ohranitev delovnih mest pomeni tukaj eno izmed postavk pogodbe, o kateri govorimo. Tukaj ne gre za isto situacijo, daleč od tega, da bi šlo za isto situacijo. Tako da ne zavajajte. V tem primeru se je kupec zavezal, da bo ohranil delovna mesta v Iskraemecu, ne pa, da bi zaposleni že ob tej prodaji vedeli, da zelo kmalu namerava novi lastnik preseliti obrate v Indijo in Malezijo. Seveda iz razloga, ker je tam delovna sila cenejša, tukajšnji zaposleni pa bodo šli na zavod za brezposelne. Najbrž že ne moremo pristati na takšno zavajanje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec mag. Milan M. Cvikl. Izvolite.
Lep dober dan vsem. Seveda je potrebno pri poročilu nadzornega odbora Soda za obdobje maj-december 2006 in potem za leto 2007 govoriti o posameznih primerih. In prav je, da o njih govorimo. Ampak jaz bom najprej govoril o, po mojem, tem, kar je večji problem Soda, in to je njegovo upravljanje zgodb, povezano z denacionalizacijo, in bom šel kar na to, kar so nekateri kolegi tukaj govorili. Postaviti tezo, da je prav, da se Sod ne pritožuje, ker smo pri Betnavi izgubili 8 milijonov evrov, je najprej ali nepoznavanje dejstev ali pa namerno zavajanje. Vlada Republike Slovenije, ne Sod, se je poravnala s Cerkvijo za 8 milijonov evrov. Ko se je Sod pritoževal, je še vedno veljala določba iz 70-ih, 80-ih let, da sta se Cerkev in Mestna občina Maribor dogovorila o vseh svojih obveznostih in je potem Vlada v decembru 2006 zaradi nam neznanih razlogov na korespondenčni seji se odločila, da doda 8 milijonov evrov. Sod je bil ustanovljen z Zakonom o lastninskem preoblikovanju, ker se je Demosova koalicija odločila za najbolj radodarni način denacionalizacije kar smo ga imeli v katerikoli državi tranzicije. Samo v Sloveniji ni bila vsota denacionalizacijskih obveznosti maksimalno maksimirana. Samo v Sloveniji je to bilo stvar, če hočete na koncu, velikih pogajanj med upravičenci in zavezanci. In če ne bi imeli Soda, bi bilo takšnih Betnav še veliko več, bilo bi predvsem veliko več vračanja v naravi tudi za zadeve, za katere je zakon jasno povedal, da kadar se tam izvaja javna funkcija, se zadeve ne vračajo v naravi. Meni je žal, da v zakonu o denacionalizaciji nismo uspeli ali pa takrat niste uspeli, Demosova koalicija, zapisati, da se bo vračalo neto premoženje, ampak ste vračali aktivo, razbremenjeno dolgov, to, kar se želi zdaj narediti pri zakonu o materialnem odškodovanju, ko naj bi celo "dobičke", v narekovaju, "izgubljene vračali". In zato je zgodba Soda do konca leta 2004 zgodba, kjer se je Sod pravilno odzival na vprašanja denacionalizacije. Zato je za mene nesprejemljivo, da Vlada sprejme sklep, po katerem pravi Sodu, da se ne sme več pritoževati. In poslanci in poslanke v Državnem zboru smo zavrnili sprejem zakona o zaključku denacionalizacije nekaj dni nazaj, na podlagi katerega bi takšen nezakonit sklep Vlade bil eventualno uzakonjen. To ste zavrnili tudi poslanci SDS. Sod naj na področju denacionalizacije nadaljuje svojo vlogo, in to je vlogo ustreznega pokrivanja tistih obveznosti, ki so zakonsko nujne. In zdaj gremo na, če hočete, upravljanje premoženja. Slovenija je vstopila v Evropsko unijo pod določenimi pogoji. Eden od teh pogojev je bil, da se mora pri upravljanju državnega premoženja in pri njegovem eventualnem spreminjanju v likvidna sredstva, ki jih Sod potrebuje, slediti dobrim načelom gospodarjenja. Jaz temu pravim, potrebno je delovati po ZKP-ju, to ni zakon o kazenskem postopku, to je zdrava kmečka pamet. Vsak dober gospodar se mora tako obnašati. Ker pa sta Kad in Sod sicer delniški družbi, pa vendarle politični instituciji, vsaj politično jih nadziramo, smo v slovensko zakonodajo, ko smo leta 1999 sprejeli zakon o javnih financah, v letu 2000, 2001 pred prvimi začetki velikih prodaj Nove Ljubljanske banke, Leka in tako naprej, zapisali 20 členov od 80.a do 80.j Zakona o javnih financah, kjer smo opredelili na kakšen način se prodaja državno premoženje. Ne tako, kot je gospa Andrijana Starina Kosem rekla, da obstaja neka komisija, v četrtek zjutraj se usede na Vladi, ampak tako, da se določi program prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja in da se za vsak program, ki ga potrdi Državni zbor, potem določijo individualni programi. In ista filozofija je bila v letu 2001 prenesena v statut delniške družbe Sod d.d [[..]]Ta določba statuta še vedno velja. Še vedno gospoda, ki sedita desno od nas, gospod Pogačnik in gospod Podpečan, njega danes ni, predsednik upravnega odbora, morata delovati po tem zakonu. Gospod Robnik, predsednik nadzornega odbora, pa mora gledati, da je to res tako izvedeno. In zame je nesprejemljivo, da v poročilu nadzornega odbora ni opozorjeno na to, da se status Soda Slovenske odškodninske družbe, delniške družbe, grobo krši. Če bi imeli običajno gospodarsko družbo, bi se takoj vedelo, kdo je odgovoren - nadzorni svet. Mi imamo seveda posebno družbo, ki ima in nadzorni odbor, ki ga imenuje parlament, in upravni odbor. In ta dva skupaj sta tudi materialno in odškodninsko odgovorna za dejanja, ki ne sledijo Zakonu o javnih financah, še posebej če pride do oškodovanja, kot smo videli in bomo danes pri naslednji točki še zelo veliko razpravljali. In posli, kot so: Iskraemeco, Mercator, Merkur, NKBM če hočete, sicer ne neposredno povezano, so posli, kjer prihaja in je prišlo do oškodovanja državnega premoženja. In Vlada, ki je skupščina Soda, ki je tudi potrdila Statut Soda, bi morala ukrepati. Jaz mislim da je zato nesprejemljivo predlagati, gospe in gospodje iz koalicije, gospe iz koalicije, sklepi, ki ste jih predlagali, so milo rečeno neke vrste norčevanje iz slovenskih davkoplačevalcev. Sod naj bi v obdobju, ki je predmet poročila iz prejšnjega odstavka, gre za obdobje maj 2005, konec leta 2007 deloval zakonito, strokovno, racionalno in gospodarno. Zakonito, strokovno, racionalno in gospodarno. Zakonito ni deloval. Statut se ni spoštoval in Zakon o javnih financah se ni spoštoval. Strokovno. Ja jaz bi rekel, da ekipe na Sodu so, kadar so bile prepuščene, kadar so bile vprašane, so delovale strokovno. Vendar v nekaterih temeljnih poslih so te skupine bile izločene. Najlepši primer je Iskraemeco. Gospod Pogačnik je bil postavljen ne samo kot direktor družbe, ampak je bil postavljen kot predsednik nadzornega odbora v Iskraemeco, da se ne bi zgodila prodaja Iskreemco skupini Tuš, skupaj z Ultro. On je bil naenkrat postavljen kot veliki specialist za električne števce, da je dve leti ali leto kasneje to prodal firmi, za katero vemo, kaj danes pravi. Strokovno so ekipe, kadar so bile vprašane, delovale korektno. Vendar pri teh temeljnih poslih teh ekip nihče več ni spraševal. Racionalno?! Racionalnost in gospodarnost imata skupen slovenski izraz - smotrnost. In Računsko sodišče kot vrhovna revizijska institucija je ugotovilo, da nista delovala smotrno. Da obstaja veliko tveganje pri tem in še pri kakšnem drugem poslu. Poglejte, temeljno vprašanje, gospod Pogačnik, je naslednje. Bral sem vašo izjavo. Vi ste Iskraemeco rajši prodali Egipčanom, kot da bi v konfliktu interesov med lastniki in upniki, govorimo pa o bankirjih, zaščitili firmo. Kaj se je zgodilo pri tej firmi? Iskraemeco je bilo podjetje, ki je - vemo, kdo ga je vodil - mogoče zaspalo v svojem prilagajanju. Vendar je imelo nekaj dobrih produktov [[digitalni števec]] s poskusnimi proizvodnjami na Švedskem. Vendar bi morali tisti, ki so bili ekonomski lastniki tega Iskraemeca, to so pa upniki, nekaj v to dati. In seveda gospod Bajuk se je kot finančni minister ustrašil, kaj se bo zgodilo ob bilancah nekaterih bank, če bi se to zgodilo. Zato je bila preprečena prodaja Iskraemeca podjetju Tuš, Engrotuš in Tušmobil in tako naprej. In je takrat prišel nov nadzorni svet in gospod Pogačnik je postal veliki poznavalec električnih števcev, digitalnih števcev, in rezultat leto in pol kasneje, kot ga je predstavila kolegica. Je to racionalno, gospodarno? Je to smotrno? To seveda po mojem ni. Drugo. Pravite, da naj bi Sod sprejemal ustrezne ukrepe za pospešitev in ekonomičnost postopka denacionalizacije. S tem sklepom se strinjam, če tu dodate "za pospešitev in ekonomičnost postopkov denacionalizacije za denacionalizacijske upravičence". Ali je pa to z vidika zakona tudi upravičeno, ali je to tisto, kar je bil namen zakona, ali bodo zaradi tega slovenski davkoplačevalci skozi saniranje oziroma plačevanje obresti na obveznice res vrnili samo to, kar je zakon določil, tega pa seveda ne moremo potrditi. Zato tudi tega sklepa o pospešitvi in ekonomičnosti postopkov ne morem sprejeti tako, kot je tukaj. In govori se o tem, da je Sod sprejel ustrezno strategijo nalaganja prostih denarnih sredstev. Tu lahko samo ponovim to, kar je rekel ne vem kdo že, gospod Damijan, da se je pač tej Vladi zgodilo to, da se ji je kot neumnemu kmetu zgodil debel krompir. Sod je konec mandata prejšnje Vlade imel v svojih bilancah izgubo. Ne zato, ker bi to bila dejanska izguba, ampak zato, ker so računovodski standardi takrat dovoljevali, da so naložbe, zavedene v bilanci stanja, samo po nominalni vrednosti. Zgodil se je vstop v Evropsko unijo, priprave na prevzem evra, spremembe računovodskih standardov, in to je Sodovo bilanco spremenilo. Od leta 1994 je večina ekonomistov v Sloveniji vedela, da je 10% vrednosti slovenskih družb vrednih ogromno. Vendar je bilo pravilno delovati racionalno, skrbno, ker če bi nekdo mislil, saj je denarja dovolj, bomo pač zelo enostavno razdelili te denacionalizacijske obveznice. Ne, treba je bilo delovati skrbno. Ampak reči, da je Sod sprejel ustrezno strategijo nalaganja prostih denarnih sredstev in upravljanja kapitalskih družb, zato ker so se vmes zgodili standardi in ker se je ta minus spremenil v plus, je pa malo bosa. Zato seveda ne morem sprejeti teh sklepov in obžalujem, da boste zavrnili sklep, s katerim pozivamo Vlado, da razveljavi sklep glede tako imenovanega prenehanja o denacionalizaciji, potem ko ste zavrnili zakon o zaključku lastninjenja. Vsaj konsistentni bodite v svojih glasovanjih. Podprl bom sklep kolegov iz opozicije, ki pravijo, da bi Vlada kot skupščina vendarle morala ugotoviti, da Sod zakona o javnih financah, ki še zmeraj velja, ne spoštuje in da bi zaradi tega bilo potrebno, se pozove Vlade, da zoper nadzorne in organe vodenja Soda sproži ustrezne postopke. Ampak veste, mi smo v parlamentu v zadnjih treh letih delovali proti temu. Zato jaz verjamem, da vi sklepa, da naj Vlada ukrepa zoper netransparentno in nepregledno prodajo in sproži ustrezne postopke, ne boste sprejeli. Vi ste tukaj ustanovili tako imenovano Mariničevo komisijo. Se opravičujem. Najprej je bila Dobrajčina komisija, zdaj je to Mariničeva komisija. Ker pregledujete posle, vendar do glavnega posla, do afere vseh afer, Mercatorja, sploh niste prišli. Gospa se je celo pripravljala, Adriana Starina Kosem, da pride na komisijo, pa seveda ni bila več povabljena. Zato je pomembno, da danes razpravljamo o tem in da se ljudje na Sodu, nadzorni odbor Soda, upravni organ Soda, direktor družbe, zavedajo, da materialno in odškodninsko odgovarjajo za svoja dejanja. Še posebej, če so ta dejanja nespoštovanje lastnega statuta zakonodaje o javnih financah. Na koncu še gospodu Hvaucu, ki je rekel, da v preteklosti ni bilo transparentnih prodaj in tako naprej. Poglejte, štiri leta prejšnjega mandata je gospod Bajuk vodil Komisijo za nadzor javnih financ, tako nekako se je imenovala, pa se ne spomnim ene seje, na kateri bi odprl problem katere koli prodaje. Celo Računsko sodišče ste pozvali, da pogleda prodajo Viator & Vektor, Hotelov Morje in tako naprej. Računsko sodišče je ugotovilo, da so te prodaje bile gospodarne, smotrne. To piše na spletni strani Računskega sodišča. Če že vabite koga na komisijo, ga vabite vsaj na tiste posle, ki "kao" niso bili transparentni. Vendar moram ponoviti tukaj. V prejšnjih mandatih so bili posli Soda izvedeni v skladu z zakonodajo, ki je takrat veljala. In to je še posebno pomembno, ko so bile izvedene največje prodaje, s katerimi smo ne samo pospešili razvoj nekaterih podjetij, ampak tudi dosegli ustrezne prevzemne premije. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Hvala lepa za besedo spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. V smislu nejasnosti vas lepo prosim, da bi opozorili predgovornika, da komisija, o kateri je govoril, ni nobena Mariničeva komisija, ampak je to Preiskovalna komisija Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zvezi z domnevnim oškodovanjem državnega premoženja pri prodaji deležev Kapitalske družbe d.d., Slovenske odškodninske družbe d.d. v gospodarskih družbah. Mislim, da je to pomembno, da izkrivljate stvari, je nekorektno ne samo do mene, ki vodim to komisijo, ampak zavajate slovensko javnost, ob tem pa skrivate tisto, kar vam je na tej komisiji bilo očitano in na nek način tudi argumentirano. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Drži to kar ste rekli. Torej komisija ima svoj naziv, kot ga je opredelil Državni zbor. Kolega Cvikl, jaz sem vas v zvezi s tem, ker je dejansko bila vaša napaka, vam seveda ne morem dati besede in vam je ne bom dal, ker ima kolega Marinič prav kar se tega tiče. Lahko nadaljujemo z razpravo? Proceduralno? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Proceduralno bi seveda rad podal predlog, da vodimo razpravo in govorimo o poročilu kot takšnem. Seveda kolega Cvikl govori o vsem ostalem, o samem poročilu bolj malo, bi pa seveda tudi sam rad popravil vsaj dve njegove navedbi. Prva je ta, da ni Demosova [[...]]
Prosim, če imate popravke njegove navedbe, uporabljate repliko.
Ja, saj lahko [[...]]
Ne morete izenačiti proceduralno in pa repliko. Prosim, če tega ne počnete, če se izključite in vam bom dal besedo za repliko. Samo kasneje bom dal tudi kolegu Cviklu.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz bom upošteval ta vaš predlog, bi pa seveda prosil, če bi se vi kot predsedujoči tudi tako obnašate v tem parlamentu, ker ste tudi sami proceduralni predlog uporabili zato, da ste odgovorili na nekatere druge.
Hvala lepa. Torej edini upravičen proceduralni predlog je bil proceduralni predlog kolega Mariniča. Lahko nadaljujemo z razpravo? Še en proceduralni predlog, kolega Cvikl izvolite.
Gospodu Mariniču se opravičujem, njegova komisija se res imenuje Preiskovalna komisija Državnega zbora za ugotovitev politične odgovornosti in vam želim, da boste v tem delu v ugotavljanju politične odgovornosti ugotavljali to politično odgovornost. Jaz ne se strinjam z naslovom komisije. Škoda da ga premalokrat [[...]]
Kolega Cvikl najlepša hvala, ste povedali poanto. Lahko nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih, in sicer k besedi vabim poslanca Jožefa Jerovška. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Anton Kokalj. Besedo ima poslanec Jože Tanko. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Dušan Kumer.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Ko poslušam to več kot tri in polurno razpravo, sem si pribeležil zaznamek, in sicer, da se je časovno obdobje, v katerem se dogajajo veliki zgodovinski premiki, zelo skrčilo. Iz te razprave sem ugotovil, ker je to bilo enajstikrat ponovljeno, da gre za zgodovinske rezultate Slovenske odškodninske družbe, da se je to časovno obdobje skrčilo iz 10, 50 in 100, tudi 2.000 let na 3 leta, in se danes epohalni zgodovinski premiki dogajajo tudi znotraj tega triletnega obdobja. Sicer pa je poročilo, ki ga danes obravnavamo, poročilo nadzornega odbora Slovenske odškodninske družbe, ki, kot sami pravijo in tudi trdijo člani samega nadzornega odbora, se ne ukvarjajo s politiko vodenja službe, z njeno strategijo, še manj pa z ekonomsko učinkovitostjo, temveč le z oceno ravnanja v skladu s programom in strategijo te družbe. Mi danes nimamo pred seboj celovitega delovanja Slovenske odškodninske družbe. In če držijo nekatere navedbe v javnosti s strani ljudi, ki so blizu in so bili blizu političnemu vrhu te aktualne vlade, potem se je marsikaj dogajalo tudi izven teh formalnih okvirov, o katerih je seveda razpravljal in dajal oceno tudi nadzorni odbor Odškodninske družbe. V tako imenovanih, ki jih bom imenoval, tajnih ložah, ki so se sestajale v vladni palači in po navedbah odločale tudi o posameznih prodajah deležev Soda, ne samo Soda, ampak tudi Kada. Zato se seveda upravičeno zastavlja vprašanje, ali je Sod zares tako učinkovito posloval tudi v lanskem letu, letu 2007, ko so bile tako ugodne razmere na finančnem trgu. Tu bi dal samo pripombo, ko je kolega Hvauc govoril, da še v letu 2004 je bilo izgube za 33 nekdanjih milijard tolarjev, že v letu 2005 pa je bila pozitivna bilanca. In če ne drži, da gre za uvedbo novih finančnih evropskih standardov, ali ste na trgu z razpoložljivim kapitalom zaslužili teh 33 milijard tolarjev, ali tisto, kar trdijo večji poznavalci, da gre le za uvedbo novih finančnih evropskih standardov in se je bilančna vsota na ta način popravila in izkazala. Zato je malo pretirano, ko smo danes slišali, ko se tako vodstvo kot poslanci koalicije hvalite z rezultati povečanja premoženja družbe zaradi dobrih naložb. Da, delno to drži, ampak ko o tem govorite in kako dobro je vodstvo tukaj, potem je dobro, da tudi ob kakšnih drugih razpravah, ali pa tudi ob tej razpravi pohvalite zaposlene v tistih družbah, v katerih imate svoje deleže in so pripomogli k temu, da na trgu te delnice tako visoko kotirajo. Ko pa imamo kakšno drugo temo, potem pa na te, ki so ustvarjali ta dober rezultat tudi vaše Slovenske odškodninske družbe, na te ljudi seveda pozabite in imajo od tega zelo malo. Zato menim, da poslovanje Soda ni maksimalizirano, ker ga preprosto ne moremo meriti samo skozi naložbe na finančnem trgu. Vsaj dva ali trije primeri, ki so danes že bili omenjeni, to dokazujejo. Gre za Mercator in nenazadnje gre za Iskraemeco, kjer so bile stvari, ki so bile dogovorjene kot kravje kupčije, pod mizo, in ne bom govoril o oškodovanju družbenega premoženja, vendar so bile stvari prodane pod ceno. Za enega od teh primerov je stvar jasna in ne bomo ponavljali, avgusta 2005 se je to dogovorilo v vladni palači pri predsedniku Vlade. Za vse druge primere smo pa lahko slišali, da ste se sestajali ob četrtkih pred sejo Vlade. In čisto na koncu, ker o tem danes nič ni bilo govora. Sama Slovenska odškodninska družba in tudi Kad sta imela še eno pomembno nalogo, ki v teh poročilih ni zajeta in ni nič zapisanega o tem - to je kadrovska kombinatorika, ki ste jo imeli v gospodarskih družbah, kjer je država preko Soda in Kada delni ali pa večinski lastnik. V teh treh letih ste zamenjali več kot 400 ljudi. Ljudi na položajih, ste dokazali v teh treh letih, znate tudi žagati, rezati, odrezati, vreči s prestola, zbrcati, kogar ne morete odsloviti ali ga niste mogli odsloviti, ste mu pokazali vrata. Tisti, ki so vso to torturo, ta mobbing po novem kazenskem zakoniku, preživeli, so pa na koncu sami odstopili iz zdravstvenih razlogov. To je še eno pomembno delo, ki ste ga opravili, pa v tem poročilu nadzornega odbora o tem ni nič govora. Jaz pa vam danes seveda ne, da čestitam, ampak vam dajem minus za to vaše opravljeno delo.
Hvala. Besedo dajem mag. Antonu Ropu. [[Ga ni.]] Besedo ima dr. Matej Lahovnik. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima poslanec Milan Petek. Izvolite.
Tako hitro gre, da se težko znajdem v tej situaciji. Današnja razprava o poročilih nadzornega odbora je po mojem mnenju zelo, zelo dobrodošla vsem, nam poslancem, posebej pa volivcem, prebivalcem Slovenije, ki na ta način spoznavajo vlogo in pomen Soda v tej naši družbi, v tej naši ekonomiji, in tudi druge vplive, ki jih ima Sod na življenje v Sloveniji. Zato, da do tega sploh pride in je lahko prišlo, je zasluga Komisije za nadzor javnih financ. Prej je nekdo "pojamral", kako bivši predsednik ni mogel ničesar storiti. Danes imamo vsaj položaj, v katerem v komisiji je večinska pozicija opozicije in na ta način lahko pravzaprav spraviš nek dokument tudi v Državni zbor; če bi bilo obratno, da bi bila koalicija v večini, bi ta zadeva bila zaustavljena že na komisiji. In zaradi tega je to dobrodošlo, ker smo navsezadnje skozi to razpravo vsi ugotovili, kako malo poznamo, še bolj, kako malo ljudje poznajo poslovanje oziroma naloge in obveznosti Soda. Zato menim, da smo volivcem bili dolžni razkriti stvari o dogajanju oziroma izvajanju nalog v Sodu. Večina v tem parlamentu, sem že sedaj prepričan, bo zavrnila predlagane sklepe - tako tiste, ki jih je predlagala komisija, kot tiste, ki jih je predlagala stranka Zares, vendar mislim, da bodo, to pa je najpomembneje, volivci torej ljudje odločili, komu naj v tej zgodbi verjamejo. Vsi se spomnimo tega, s kakšno vehemenco je Vlada začela v začetnem obdobju posegati v relacije in gospodarstvo. Vsi se spomnimo tudi tega, na kakšen način je imenovala direktorja Soda, gospoda Pogačnika. Nekateri, ki smo ga bolje spremljali, tudi vemo, kakšno dozo arogance je nekaj časa uporabljal pri svojem delu. Hvala bogu, se je ob koncu in proti koncu sam tudi umiril in ugotovil, da so parlamentarci sestavni del tudi njegovih obveznosti, ki jih mora upoštevati. Čeprav moram reči, da pri poslovanju in poročilih nadzornega odbora temu ni tako. Tukaj te etikete ne moremo naložiti. Dejstvo je, da je od vsega začetka kazalo, da je gospod Pogačnik predvsem izbran zaradi tega, ker je član ene politične opcije, ki je član koalicije. Ker je član koalicije, se počuti seveda zelo močnega v tej zgodbi, saj ga bo ta koalicija v vsakem primeru zaščitila. Tudi današnja razprava kaže, kako so, predvsem poslanci Nove Slovenije vzeli v bran njihovega direktorja. Ampak to je legitimna pravica. Tako je. Kakšen je občutek in kakšen vtis smo si mi ustvarili, je seveda druga zgodba. Doživljali smo vsi po vrsti oziroma po vrsti pohvalo, zahvalo koalicijskih poslancev, kako dobro se je poslovalo, kako dobro se je prodajalo in tako dalje. Saj nihče med nami ni oporekal, da je Sod potreben in da je Sod opravil tudi svojo nalogo. Nihče. Vsi ali pa večina je ugotavljala, da je v principu in generalno gledano poslovanje Soda relativno solidno. Želeli pa smo opozoriti, da je nekaj napak, da je nekaj dejanj, da je nekaj postopkov, ki pa terjajo večjo pozornost. In to je bila naša naloga in to je bila naloga tudi naše današnje razprave. Pri tem so nekateri uporabljali izraz "zgodovinska", torej zgodovinski poslovni rezultati. Dejstvo je, da se spomnim v tej Sloveniji izraza "zgodovinsko" [[...]] [[Opozorilni znak z konec razprave.]] [[...]]za osamosvojitev, za vstop v Nato, za vstop v Evropsko unijo. Da pa je zgodovinsko poslovanje Soda, ta pa je malo pretirana. Mislim, da teh hvalnic in teh izrazov si pa ni treba v tem Državnem zboru deliti [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Poslanka Breda Pečan ima besedo. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Izkoristila bom priliko, da bom povedala tisto, za kar mi ni bila dana možnost takrat, ko sem prebirala poročilo Komisije za nadzor javnih financ. Je pa v bistvu zelo pomembna tema in vprašanje. Na seji komisije smo govorili tudi o tem, na kakšen način nadzorni odbor izbira primere denacionalizacijskih postopkov in prodaje kapitalskih deležev, ki jih potem podrobneje pregleda in ugotavlja, ali je bilo vse res tako zelo transparentno in v redu narejeno, kot smo slišali danes in tudi že prejšnje dni in mesece. Zanimivo je, da je eden od podatkov, ki je morda tudi za slovensko javnost pomemben. Pa nočem s tem reči, da je to kritika nadzornega odbora. Delajo pač tako, kakor so v poslovniku določili drugi, ne oni. Ampak ko govorimo o slučajnostnem izboru, se ponavadi vendarle pogleda tudi ne samo število primerov, ki so bili rešeni v določenem obdobju in se jih nadzira, ampak tudi vrednost teh primerov. Na primer, če izmed petinpetdesetih prodaj kapitalskih deležev pogledamo 10% oziroma 9% v tem primeru, ker je bilo 55 prodaj pa 5 pregledanih primerov prodaj, bi bilo pomembno upoštevati tudi vrednost teh prodaj in istočasno zajeti pet primerov, ki bi odražali približno 10% vrednosti teh prodaj. Ampak drugače je bilo. Jaz seveda ne vem, na kakšen način je nadzorni odbor izbiral - ali je imel 55 listkov s številkami, ali je imel kako drugače - te primere. Ampak ko so videli, da je teh 5 primerov vrednih samo en promil celotne vrednosti prodanih kapitalskih deležev, bi se morali ustaviti, zamisliti in reči: "To pa je nesmiselno." Zato je potem seveda lahko direktor Slovenske odškodninske rekel, ko je bilo vprašanje zastavljeno v zvezi s kapitalsko izgubo pri prodaji enega od podjetij oziroma deleža v enem od podjetij, da je to pač zanemarljiv znesek. Seveda je zanemarljiv znesek, če je šlo samo za dva milijona in pol tolarjev izgube. Ampak morda bi pri kakšni stvari, pri kakšni prodaji našli kakšno večjo razliko in predvsem morda bi pri velikih prodajah, ker tam se izplača, pravijo ponavadi, da če že kaj narobe naredim, bom naredil narobe tako, da se bo poznalo. Ne bom šel menda kokoši krast, bom raje kaj drugega naredil. Tu je primer, ko bi bilo prav, da bi nadzorni odbor v bodoče izbiral primere za nadzor tako pri denacionalizacijah kot tudi pri prodajah, ki imajo neko težo. Se pravi, da je približno sorazmerno število z vrednostmi, o katerih je govora. Ponovno bi povedala, da so vendarle problemi v zvezi s posledicami, če že ne drugega, prodaj Iskraemeca in IBI-ja v Kranju. Tako da bi bilo prav, da bi glede tega v Slovenski odškodninski družbi in v Vladi Republiki Slovenije, ki predstavlja skupščino te družbe, vendarle kaj storili na ta račun. Zraven bi pa predlagala, da vendarle, ko bomo odločali o sklepih, razmislite kolegi v koaliciji, da bi bilo prav, da slovenskim volivcem sporočimo, da nas določene stvari v zvezi z ravnanjem Slovenske odškodninske družbe, predvsem njenega vodstva in ne nadzornega odbora, ponovno poudarjam, njenega vodstva, skrbijo in da bi bilo potrebno radikalno spremeniti metode dela, predvsem pa bi bilo verjetno prav, da nekateri, ki so polni samih sebe, nekoliko stopijo nazaj in pogledajo sami vase. Se pravi, naj naredijo prostor, da bodo lahko splezali sami vase in videli, koliko so dejansko vredni. In zato menim, da sta sklepa, torej amandmaja, ki ju predlaga skupina Zares k točki, podtočki A današnje prve točke, torej da Državni zbor Republike Slovenije opozarja Vlado Republike Slovenije kot skupščino Slovenske odškodninske družbe, da ta pri prodaji kapitalskih naložb države, s katerimi upravlja pri izvajanju navedenih aktivnost večkrat ni upoštevala načina prodaje, ki ga za prodajo predpisuje Zakon o javnih financah. Slovenska odškodninska družba namreč ni zagotovila preglednosti postopka. Ni predstavila odgovora in usklajevanj ter ni upoštevala dobre prakse in lastnih aktov poslovanja, saj med prodajo ni zagotovila pregledne sledljivosti vseh faz postopka prodaje in je ravnala celo v neskladju z lastnimi akti. Državni zbor Republike Slovenije poziva Vlado Republike Slovenije, da zoper nadzorne organe in organe vodenja Slovenske odškodninske družbe sproži ustrezne postopke zaradi netransparentnih in nepreglednih prodaj, ki vzbujajo sum korupcije in klientelizma. In pri B sklepu, pa sledeče, da ponovno opozarjamo Vlado Republike Slovenije kot skupščino Slovenske odškodninske družbe, da večkrat Slovenska odškodninska družba ni vodila prodaje učinkovito. Da zato obstaja tveganje, da ni iztržila najvišje kupnine. Zaradi nezadostne skrbnosti pri sklepanju prodajnih pogodb obstajajo tveganja za obstoj in nadaljnje delovanje gospodarskih družb. To je tema, ki je bila danes večkrat odprta in načeta. Menim, da nikakršno razmišljanje o tem, da se odgovornost lastnika, ki je poleg tega še paradržavna institucija, konča, ko proda kapitalski delež. In zaradi tega menimo, da je Slovenska odškodninska družba narobe ravnala, ko je prodala kapitalske naložbe in v pogodbo pri tem ni vključila dodatnih sredstev zavarovanja kot so zaveze kupcev za dodatna vlaganja. Ni zagotovila ohranitev delovnih mest. Poleg tega pa v nekaterih primerih prodaje ni omogočila, da se vzpostavi lastniška struktura, ki bi okrepila konkurenčni položaj družbe in ji omogočila [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]doseganje dolgoročnih strateških ciljev. Zaradi tega menim, da bi bilo treba sprožiti ustrezne postopke. In to lahko naredi samo Vlada, zato da bo da bo preprečila nadaljnjo škodo [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Kolega Rudi Veršnik, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Še enkrat vsem lep pozdrav! Najprej bi želel vprašati spoštovane kolege, naj se enkrat odločijo, koga zdaj želijo zamenjati, direktorja ali nadzorni odbor. Namreč, dve izjavi sta povsem različni in mislim, da bi bilo prav, da prej uskladite. No, ampak naprej bi rekel sledeče. Če že slišimo zahtevo po razrešitvi od tistih, ki so v preteklosti bili v eni osebi odgovorni tako za prodajo in istočasno kot predsednik v nadzornem odboru prodajanega podjetja, potem mislim, da lahko mirno rečem, da je zahteva za razrešitev uprave in nadzornega sveta povsem neresna in neodgovorna. Glede na razpravo, ki je bila danes v tem Državnem zboru, pa mislim, da je delo bilo uspešno, in predlagam, da še naprej tako uspešno upravljajo ta sklad. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo bi po scenariju moral dati še predstavniku Vlade, ki ga ni, in predlagatelju predloga akta. Pet minut imate na razpolago, izvolite, prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Cenjene [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]]
Kolega Cvikl, zdaj ima besedo že predlagatelj. Dovolimo vendar, da pove do konca. Beseda je vaša, izvolite.
Cenjene poslanke in cenjeni poslanci! Meni je žal, da imamo pri peturni razpravi dejansko samo pet minut časa za predstavitev svojih rezultatov in mogoče za določene argumente, ki bi jih lahko podali glede na razpravo, ki je potekala v Državnem zboru. Rad bi omenil samo to, da lahko z zadovoljstvom rečemo, da Slovenska odškodninska družba prvič v od začetka svojega poslovanja govori o presežkih in da Državni zbor, ki je nazadnje obravnaval poročilo [[...]]
Če dovolite, da vas s tega mesta prekinem. Prosim, da se mu čas ustavi. Kolega Cvikl je imel prav, bila je moja napaka. Predlagatelj je organ, nadzorni odbor. Zato vam dajem besedo, izvolite. In hvala za opozorilo, kolega Cvikl.
Se opravičujem, ampak v Državnem zboru moramo spoštovati proceduro. Predlagatelj dokumenta je nadzorni odbor Slovenske odškodninske družbe, ki gospoda, ki sedi levo od njega, gospoda direktorja družbe, nadzira. In ne more direktor družbe tu predstavljati poročila nadzornega odbora. Tu lahko poročilo nadzornega odbora predstavlja predsednik nadzornega odbora, ki ga je imenoval Državni zbor. Gospoda Pogačnika Državni zbor ni imenoval, jaz upam, da ga tudi nikoli ne bi, gospoda Robnika je pa imenoval. Zato se opravičujem, gospod podpredsednik, ampak seveda je proceduralno pravilno, da predstavi tu v imenu predlagatelja poročilo ali karkoli je treba povedati, gospod Robnik. Hvala lepa.
Ja, kolega Cvikl, imate prav, zato sem tudi prekinil direktorja. K besedi vabim člana oziroma predsednika nadzornega odbora. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči za besedo. Spoštovani in cenjeni Državni zbor! Že v dopoldanskih urah, ko sem v uvodnem govoru, sem predvideval, da bo približno tak scenarij, kot se je zgodil pred dvema letoma. Tudi takrat namesto, da bi tekla beseda o poročilu, ki ga je dal takratni nadzorni odbor, smo razpravljali v nedogled o črni luknji, o finančnih zagatah, ki nas čakajo v prihodnje. In tudi danes - moram reči - sem pričakoval, da bo tekla beseda o materialu, ki vam ga je dostavil Državni zbor nadzorni odbor. Vendar je tekla razprava o treh, štirih izbranih primerih. Moram takole povedati, da iz vsega tega nisem razbral, ali delamo to, kar želi Državni zbor, čeprav menim, da smo ravno. To nam potrjuje tudi zadnje razmišljanje gospe poslanke Brede Pečan, ko nam je dala neko napotilo, kako naj bi v bodoče izgledala ta poročila. Je pa treba reči in tudi v dopoldanskih urah sem med vrsticami povedal, da tako, kot je zapisana vsebina nadzornega odbora in tiste kompetence, ki so mu danes pravzaprav, ni govora o tem, da bi lahko - ne - vem kam posegali. Tako, kot je predstava nekaterih v Državnem zboru. Bi kazalo razmišljati o drugačni vsebini nadzornega odbora. To sem dal tudi kot neke vrste predlog Državnemu zboru kot v novi obliki delovanja tega nadzornega odbora ali pa ga preprosto ukiniti. Tudi danes, čisto pošteno povedano, nisem imel občutka, da je letelo dosti kaj tudi na nadzorni odbor. Kajti vse več stvari se je sukalo okoli zadev, o katerih - moram reči - niti posredno nismo bili mi seznanjeni. Ne poznam nobene lože ali kaj podobnega. Rad bi povedal še tole. Prvič, smo poročilo nadzornega odbora pripravili na način, da smo razkrili nekatere primere, kar v preteklosti zagotovo ni bil slučaj. V preteklosti, spet se bom spomnil marčevske seje Državnega zbora leta 2006, ko smo razpravljali, kako črn scenarij sledi kmalu za tem. Žal se temu pač ni zgodilo tako. Nekaj stvari je bilo pripisano nadzornemu odboru, kar ne drži. Nadzori odbor v enem svojem stavku v poročilu, ki ga omenjamo in ki je danes predmet razprave, ni hvalil vodstva družbe, ampak je zapisal dejstva. Če pa so ugodna, pravzaprav je to samo spodbudno za delo v naprej. Tudi ni res, da se nadzorni odbor ni ukvarjal s primerom Mercator. Spet v okviru tistih svojih pristojnosti. Moram reči, da smo bili tudi prvi, ki smo bili s strani Računskega sodišča pozvani, da dajemo svoje mišljenje. In spisali smo ga in poslali Računskemu sodišču. Tudi ko pogledamo danes te materiale, zagotovo jih je Državni zbor tudi obravnaval, nikjer v tem poročilu Računskega sodišča ni govora o tem, da gre za kriminalna dejanja. Ampak gre preprosto za ugotovitev neke vrste tveganja oziroma to, kar bi naj bilo po nekaterih mnenjih recimo izguba na prihodkih. Tudi odzivno poročilo, ki je bilo dano in pa tudi potem stališče revizijskega sodišča, je v porevizijskem poročilu tako, da je bil odgovor Slovenske odškodninske družbe adekvaten tistemu, kar so terjali. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s splošno razpravo poslank in poslancev. Mi pa prehajamo na razpravo o sklepu in vloženih amandmajih k sklepu, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 28. marca. Tako bomo v razpravi imeli tri amandmaje. Prvo pa v razpravo dajem prvi amandma in amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati v povezavi s prvim amandmajem? [[Nihče.]] Potem zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Zares za novi 1.a predlog sklepa. Želi kdo tukaj razpravljati? Kolega Lahovnik, imate besedo. Dobro, se odpovedujete. In v razpravo dajem amandma Poslanske skupine Zares za novi 1.b sklep. Želi kdo tukaj razpravljati? [[Ne.]] Hvala lepa za pomoč, kolega Bajc. O amandmajih in sklepih v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po zaključeni 20. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22 uri in 30 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO POROČILA KOMISIJE ZA NADZOR JAVNIH FINANC O OBRAVNAVI DOMNEVNEGA OŠKODOVANJA DRŽAVNEGA PREMOŽENJA PRI PRODAJI KAPITALSKIH DELEŽEV KAD-a IN SOD-a V GOSPODARSKI DRUŽBI MERCATOR D.D. S PREDLOGI SKLEPOV. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 4 ure in 25 minut. Poročilo je v obravnavo zboru predložila Komisija za nadzor javnih financ. Kolega Cvikl. Prosim, proceduralno. Izvolite.
Gospod predsednik! V zvezi s to točko dnevnega reda bi postavil proceduralno vprašanje, ki je povezano z odsotnostjo predstavnikov Vlade. Moram reči, da sem izredno presenečen, da se pri prejšnji točki kljub temu, da je Vlada najavila 45 minut, Vlada sploh ni pojavila v tej dvorani. In razumem, da bomo čez par minut pred tem, da slišimo stališče Vlade Republike Slovenije. Torej moje vprašanje vam kot podpredsedniku je: Ali so ali imamo predstavnike Vlade, kdo so ti predstavniki Vlade? In v kolikor se ne bodo pojavili v dvorani, predlagam, da takrat sejo prekinemo. Pozovemo Vlado, da se odzove in spoštovanemu Državnemu zboru pojasnijo, tako pri poročilu Nadzornega odbora SOD-a kot pri poročilu glede posla Mercator njena stališča. Mislim, da si to kot Državni zbor zaslužimo.
Hvala lepa za vaš proceduralni predlog. Na podlagi 66. člena Poslovnika Vlada ni predlagatelj in iz tega naslova je to odločitev Vlade, ali bo prisotna ali ne. Osebno se pa strinjam z vami, da to nakazuje na neresnost s strani Vlade Republike Slovenije, ki je med drugim najavila tudi svoj čas. Kot pa rečeno je to njihova pravica, ki jo daje Poslovnik Državnega zbora. Zato besedo dajem predsedniku komisije gospodu Milanu Petku za dopolnilno obrazložitev. Izvolite! Kar vzemite si čas.
Jaz se podpredsedniku in vsem vam opravičujem za mojo zmedo. Zunaj sem bil na mikrofonu. Nisem pričakoval tako hitro odvijanje. Nisem pa hotel na pamet govoriti, ker se mi zdi, da je potrebno z nekimi dejstvi operirati bolj kot z mojim razmišljanjem. V zvezi z delom Komisije za nadzor javnih financ je potrebno poudariti, da se komisija s tem vprašanjem okoli oškodovanja Mercatorja srečuje že skoraj dve leti in da je najprej delovala v sestavi, ki jo je vodil gospod Cvikl. Kasneje šele julija leta 2007 sem prevzel sam vodenje komisije tudi že v drugačni poslovniški sestavi. In pravzaprav smo zadovoljni, da nas je delo komisije pripeljalo do tega, da lahko danes na Državnem zboru obravnavamo poročilo, ki ima sprejete sklepe, s katerimi se morda nekateri in verjamem, da ne vsi ne boste strinjali. V komisiji mislim, da smo opravili veliko delo. V komisiji smo zelo, zelo pozorno in podrobno obravnavali vse dokumente, ki so bili na razpolago in za temi sklepi tudi stojimo. V primeru Mercatorja smo obravnavali področje, ki je tudi na nek način bilo sporno zaradi tega, ker so predstavniki Soda in Kada dvomili in ne samo dvomili. Torej zavračali udeležbo na seji komisije in zaradi tega neposrednega soočanja z direktorjem Kada oziroma direktorjem Soda in predsednikom Kada ni bilo možno. Kasneje smo skozi mnenje Zakonodajno-pravne službe ugotovili, da je njihovo vztrajanje pri abstinenci neupravičeno, da bi torej morali sodelovati, po naši presoji, na vseh teh sejah, da je pač bila njihova pravica. To je pa tudi Zakonodajno-pravna služba ugotovila. Da pa če se pač odločijo, da ne sodelujejo na seji, ne sodelujejo. Torej, gre za klasično zgodbo na koaliciji, v katerem se soočajo argumenti, tako koalicije kot opozicije. In v tem primeru nekega konsenza ni bilo. Da ne bom predolg. Poročilo je bilo predano vam. Sklepi so bili predani Državnemu zboru in bolj kot o tem, kako je komisija delala, je pomembno to, kaj bomo danes v obravnavi povedali in kako bomo in kakšne sklepe bomo na seji sprejeli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanec Ciril Testen bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav poslankam in poslancem. Domnevno oškodovanje državnega premoženja pri prodaji kapitalskih deležev Kada in Soda v gospodarski družbi Mercator, d.d., smo na Komisiji za nadzor javnih financ obravnavali v 6-ih nadaljevanjih. Sledila so si po želji opozicije in brez vsake strokovne podlage. Zgodba se je pričela v letu 2005 na osnovi izjav in časopisnih člankov in s predpostavko, da so bili deleži Mercatorja prodani brez prevzemne premije po prenizki ceni. V Poslanski skupini Nove Slovenije se s tako oceno nismo strinjali in se tudi še danes ne strinjamo in tudi ne podpiramo predlogov sklepov, ki jih je v sprejem Državnemu zboru predlagala komisija. Naši pomisleki temeljijo na naslednjih ugotovitvah. Zdi se nam povsem neprimerno primerjati prodajo Leka, ki je podjetje z lastnim razvojem, visoko donosnimi proizvodi na farmacevtskem področju z Mercatorjem, ki je trgovina z živilskimi proizvodi. Potrebno je vedeti, da smo Lek prodali na zahteven zahodni trg, ki je za donosne programe pripravljen tudi veliko plačati. Pričakovani dobički so v farmaciji bistveno večji. Zato so tudi prevzemne premije relativno visoke. Za nakup Mercatorja pa so se zanimali pretežno menedžerji in drugi domači ponudniki. V Novi Sloveniji se ne strinjamo z mnenjem komisije, da je prodajna cena Mercatorjeve delnice v primerjavi z Lekom prenizka in da ni bila dosežena prevzemna premija. Potrebno je vedeti, da smo Lek prodali leta 2002 in da je bil takratni indeks SBI 2.900, leta 2005, ko se je prodajal delež Mercatorja, pa 4.500 in da je po našem mnenju prevzemna premija v veliki meri že vključena. V kolikor bi res Pivovarna Laško in Istrabenz tako dobro kupila, bi morale njihove delnice v naslednjih obdobjih bistveno zrasti, kar pa se ni zgodilo. Celo več, cene delnic Pivovarne Laško in tudi Istrabenza so padle ali pa v nekaterih obdobjih niso rasle tako hitro kot borzni indeks. Zgovoren je tudi podatek o rasti cen delnic Mercatorja, ki so v obdobju po prodaji rasle počasneje kot indeks SBI, kar je tudi dober dokaz, da delnice ob prodaji niso bile podcenjene. V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo tudi prodajo delnic Mercatorja domačim ponudnikom. Tudi iz razlogov, ki jih v našem primeru kot trgovsko podjetje ima, kar je v primerjavi z Lekom velika razlika. Mercator je po našem prepričanju velik izvoznik slovenskega blaga na bivše jugoslovanske trge. Zato je pomembno, da je v ostal v slovenski lasti. V nasprotnem primeru bi se v Mercatorjevih trgovinah na bivših jugoslovanskih trgih ne prodajalo slovensko blago ali pa vsaj ne v tako velikem obsegu. Potrebno je namreč vedeti, da je Mercator velik izvoznik in da velik del svoje realizacije opravi v tujini. Menimo, da bi imel v tem trenutku prehod lastništva Mercatorja v tuje roke negativne učinke za slovenski izvoz. Kljub temu, da so vsi argumenti na strani tistih, ki trdijo, da v primeru prodaje Mercatorjevih delnic v družbah Slovenske odškodninske družbe in kapitalske družbe ne gre za oškodovanje državnega premoženja, komisija na svojih stališčih vztraja. Zato naj kot utemeljitev navedem nekaj mnenj inštitucij, ki so na predlog komisije ali pa po službeni dolžnosti poslovanje Mercatorja pregledali. Evropska komisija je ugotovila, da v primeru prodaje deležev Mercatorja ne gre za sum prikrite državne pomoči, kar se je s ceno delnice Mercatorja in tudi cenami delnic tistih podjetij, ki so Mercator kupile, potrdilo. Prodajo državnih deležev Mercatorja je pregledala tudi Agencija za trg vrednostnih papirjev in ni ugotovila nobene nepravilnosti in tudi ni izvedla nobenega ukrepa. Zgovorne so tudi ugotovitve nadzornih odborov Slovenske odškodninske družbe in Kapitalske družbe, ki ugotavljata, da so bile prodaje opravljene v skladu z zakonodajo, pregledno in gospodarno. Najbolj pomembno pa je za komisijo stališče Računskega sodišča, ki je ugotovilo, da so akti, na podlagi katerih Slovenska odškodninska družba in Kapitalska družba poslujeta, nepopolni, da so bili postopki prodaje pomanjkljivi in da bi se lahko izvedli bolj pregledno. Niso pa bili nezakoniti. Računsko sodišče je tudi ugotovilo, da sta Slovenska odškodninska družba in Kapitalska družba v odzivnem poročilu in delno tudi že v samem postopku odpravili ugotovljene nepravilnosti. Če bi Računsko sodišče ugotovilo, da je bila prodaja deležev Mercatorja negospodarna in v nasprotju z zakonodajo, bi moralo v skladu s pooblastili, ki jih ima, ukrepati in predlagati ustrezne rešitve. Tega ni storilo, ker očitno za to nima nikakršne osnove. Pri vsej zadevi pa nas v Poslanski skupini Nove Slovenije najbolj moti dejstvo, da je Računsko sodišče, ki bi moralo biti po našem mnenju izključno strokovna institucija, v preteklosti podleglo tudi nekaterim pritiskom in odločalo, po našem mnenju, najmanj čudno. Upam, da v navedenem primeru ni tako in da bo v prihodnje Računsko sodišče tisto, ki bo ne glede na opcijo, ki bo na oblasti, opravljajo svojo nalogo profesionalno in strokovno. Nadzor nad porabo javnih sredstev je za državo tako pomembna in obsežna funkcija, da si ne moremo dovoliti prav nobenega odklona. Zaradi vsega zgoraj navedenega v Poslanski skupini Nove Slovenije predlogov sklepov, ki jih je predlagala Komisija za nadzor javnih financ, ne bomo podprli. Podprli pa bomo sklepe, ki jih je predlagala koalicija in ki po našem mnenju bolje odražajo dejansko stanje. Hvala lepa.
Hvala vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil poslanec Marjan Drofenik. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci! Vsi vemo, da sta Kapitalska družba in Slovenska odškodninska družba samostojni pravni osebi, ki sta organizirani v obliki delniške družbe, katerih edini delničar je Republika Slovenija. Njuna upravljalska struktura in razmerja do ustanovitelja sta določena v zakonih in statutih. Odločitev prodaje vrednostih papirjev je poslovna odločitev skladov, ki jo sprejemajo njuni organi upravljanja. Nadzor nad zakonitostjo poslovanja v obeh skladih upravlja njun nadzorni organ. Znano pa je, da se je s prodajo kapitalskih deležev Mercatorja ukvarjalo tudi Računsko sodišče Republike Slovenije in od septembra 2005, pa vse do februarja 2008 Komisija za nadzor javnih financ. Bilo je že veliko povedanega. Veliko manipulacij je bilo slišati. Zato se na tem mestu ne bom spuščal v podrobnosti, ampak bi se posvetil zgolj dejstvom. Ali je prav, da sta se prodala deleža Mercatorja ali ne? Že dolgo se napoveduje umik politike iz gospodarstva. Iz tega vidika je bilo torej prav. Ali je to bilo v našem nacionalnem interesu? Zagotovo bolj, kot če bi Mercator kupili tujci. Če sodimo po besedah gospoda Marka Pogačnika, je bila prodaja s finančnega vidika za Sod dobra. Pravi, da je Sod sredstva iz kupnine za Mercator naložil predvsem v delnice Krke, Petrola, Žita, Luke Koper, s čimer se je znatno povečala dodana vrednost v primerjavi s tem, da bi ostali v Mercatorju. Sicer je pa tudi naše stališče takšno, da prodaja ni bila tako slaba. S prodajo Pivovarni Laško in Istrabenzu bi vendarle naj bila zaščitena slovenska živilska industrija in slovenski proizvajalec. Vsaj namen je bil takšen. Pričakovana je bila tudi demonopolizacija. Ugibanja o tem, ali bi lahko za delnice zaslužili več, so pa še vedno le ugibanja. Računsko sodišče je glede smotrnosti prodaje dejalo zgolj, da obstaja tveganje, da ni bilo iztrženo toliko, kot bi lahko bilo. Vendar pa Računsko sodišče ni moglo ugotoviti, kakšna bi bila lahko najvišja kupnina in za kakšen znesek je bil prikrajšan državni proračun. Po drugi strani pa generalni direktorat za konkurenco pri Evropski komisiji ugotavlja, da je bila cena 38 tisoč tolarjev, da je ta cena izražala tržno vrednost Mercatorjevih delnic 30. avgusta 2005. Zapisali so tudi, da bi zahtevek za pribitek na navedbeno ceno morda bil upravičen, če bi kupca pridobila skupni nadzor nad družbo. Vendar takrat dokaza o skupnem nadzoru ni bilo. Prodaja naj bi bila zakonita, cena realna, postopek pa korektno izpeljan kot v mnogih primerih do slej. A kot pravi predsednik Vlade, naj bi se izkazalo, da bi bilo bolje, da prodaje ne bi bilo. Nekatera pričakovanja očitno niso bila uresničena. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pa kljub temu ne moremo podpreti sklepov, ki jih predlaga Komisija za nadzor javnih financ. Saj menimo, da ni dokazov o nezakoniti prodaji deležev. Menimo, da je bila sklenitev neposredne pogodbe med Kadom in Istrabenzom in Sodom in Pivovarno Laško zakonita, saj je bila opravljena v skladu z 80.e členom Zakona o javnih financah, ki določa, da država lahko proda delnice z neposredno sklenitvijo pogodbe, če so delnice uvrščene na borzo. Glede na to, da še z delnicami Mercatorja trguje na Ljubljanski borzi od februarja 1994, je bila torej navedena prodaja izvedena zakonito. Nekako tudi ni dokazov oziroma izračunov, po koliko naj bi se prodajale delnice in za koliko naj bi bil oškodovan državni proračun. Dosežena pogodbena cena za delnico Mercatorja naj bi bila dogovorjena na ravni, ki je presegala borzno ceno v času, ko so borzne cene delnic, delniških družb na Ljubljanski borzi že vključevale premije za pričakovano privatizacijo državnega kapitala. Kot je bilo navedeno, je bila dogovorjena pogodbena cena delnice Mercatorja v času prodaje primerljiva z borznimi cenami delnic primerljivih trgovskih družb v drugih državah članicah EU. Zlasti glede na donos delnic. Po vsem tem lahko sklepamo le, da je bila pogodbena cena delnice Mercatorja poštena cena. Še posebej, ker je bila kot poštena cena potrjena tudi v dokapitalizaciji Mercatorja, izvedene v drugi polovici leta 2005. Na zakonitost prodaje kaže tudi mnenje Evropske komisije in dejstvo, da ni bilo izrečenega nobenega ukrepa s strani Agencije za trg vrednostnih papirjev in Urada Republike Slovenije za varstvo konkurence. Na podlagi navedenega v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke torej ne bomo podprli predlaganih sklepov Komisije za nadzor javnih financ. Se nam pa zdijo bolj smiselni amandmaji, ki jih je predlagala koalicija. Zato bomo podprli le-te. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Vili Trofenik bo predstavil stališče poslanske skupine Zares. Izvolite.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Poročilo o obravnavi domnevnega oškodovanja državnega premoženja pri prodaji kapitalskih deležev Kada in Soda, v gospodarski družbi Mercator, d.d., ki ga je za današnjo plenarno sejo Državnega zbora pripravila Komisija za nadzor javnih financ, je nastalo na podlagi zahteve Poslanskega kluba LDS za izredno sejo komisije dne, 9. septembra 2005, ki je v svoji zahtevi sklic izredne seje utemeljevala s sumom, da je bila prodaja delnic družbe Mercator, d.d., izvedena na neustrezen, netransparenten in nekonkurenčen način in da je zaradi tega nastala škoda za državo. Za pripravo omenjenega poročila o domnevnem oškodovanju državnega premoženja oziroma delovanje Komisije za nadzor javnih financ v zvezi s to problematiko je značilno, da je bilo potrebnih dobrih 27 mesecev in da je delovanje komisije potekalo v dveh delih in pod vodstvom dveh predsednikov ter dokaj spremenjeni sestavi komisije. Da so delo komisije spremljali številni proceduralni zapleti, katerih temeljni cilj je bil onemogočiti obravnavo omenjene problematike. Da so člani komisije iz koalicijskih vrst in predstavniki Soda ter Kada osporavali pristojnost komisije za obravnavo navedene problematike. Da je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora s svojim pisnim mnenjem ovrgla stališča koalicijskih članov komisije ter predstavnikov Soda in Kada v zvezi s pristojnostjo oziroma nepristojnostjo Komisije za nadzor javnih financ. Da je Računsko sodišče revidiralo pravilnost in smotrnost poslovanja tako Soda kot Kada pri prodaji delnic družbe Mercator, d.d., in posredovalo komisiji štiri revizijska poročila. Da so revizije Računskega sodišča bile ovirane s strani revidirancev. Predvsem zaradi uporabe inštituta poslovne skrivnosti tudi v medsebojnem razmerju med Sodom in Kadom, načinom predaje dokumentacije in številnimi pojasnili. Da je Računsko sodišče na podlagi revizij ugotovilo številne nepravilnosti tako pri ravnanju Soda kot tudi Kada in obema izdalo mnenje s pridržkom in zahtevalo odzivna poročila o popravljalnih ukrepih. Da je Računsko sodišče med drugim ugotovilo, da izbrani postopek prodaje delnic družbe Mercator ni bil izveden na način, da bi bila zagotovljena preglednost postopka in dosežena največja kupnina, čeprav je bil to eden izmed ciljev poslovne politike. Da ni možno ugotoviti eventualne višine razlike med možno in doseženo ceno, ker ni bil izpeljan postopek ugotavljanja interesa pri drugih potencialnih kupcih. Čeprav Sod in Kad nista nastopala skupno pa je iz razpoložljive dokumentacije razvidno, da so bile posamezne aktivnosti usklajene, cena, vsebina pogodbe in še kaj. Nista pa se odločila za skupen nastop, da bi maksimirala ceno, čeprav sta to večkrat počela. Da predstavniki Soda in Kada po predložitvi revizijskih poročil Računskega sodišča niso želeli sodelovati pri delu Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ in s tem onemogočili komisiji dodatno razjasnitev posameznih dogodkov. Da se je upravni odbor SOD-a celo proglasil za pristojnega za sprejem sklepov o nepristojnosti komisije za obravnavo te problematike in zahteva od predsednika Državnega zbora ponovno mnenje Zakonodajno-pravne službe v Državnem zboru in pristojnosti komisije. Da Ministrstvo za gospodarstvo ni bilo pripravljeno komisiji posredovati dokumentacije in pojasnil, ki so bila posredovana Evropski komisiji. Zaradi vsega navedenega v Poslanski skupini Zares podpiramo poročilo Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Vključno s predlaganimi sklepi. Zavračamo predložene amandmaje koalicije, katerih edini namen je izničiti ugotovitve Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ, ki pa temeljijo predvsem na ugotovitvah vrhovnega revizorja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Srečko Prijatelj bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Danes je res, da je 1. april in dan norcev, dan lažnivcev - pardon - da je marsikaj dovoljeno. Vendar ko poslušamo te debate, pa je to verjetno že kar neslana šala. Težko je ugotoviti, kdo v koaliciji sedaj govori usklajeno in kdo po mnenju kakšnega ministra in seveda zahtevkov kakšnega ministra. Gospod Testen govori, da je vse "o.k." pri prodaji Mercatorja. Gospod Janša, da je marsikaj narobe. Dajte se že enkrat zmeniti pa pridite z ustreznim stališčem, ki bo enako. In verjeli vam bomo. Sklepe, ki jih je danes v bistvu moč videti kot sklepe, ki so edini relevantni, je potrebno podpreti. Ti trije sklepi izražajo povsem normalno vsebino. Ugotovljeno je, da obstaja utemeljen razlog za sum oškodovanja državnega premoženja pri prodaji kapitalskih deležev Kada in Soda in seveda v zvezi z Mercatorjem in da obstaja velika verjetnost, da Sod ni iztržil največje kupnine za Mercator. Tretji sklep govori o tem in če ste pošteni, boste to tudi potrdili. In ne boste zopet vsiljevali. To je verjetno edino matično delovno telo oziroma komisija, v kateri ima opozicija večino svojih, s preglasovanjem svojih sklepov, ki bodo poskušali oprati zopet vso svinjarijo iz vaših plač. Tretji sklep govori povsem normalno. Naloži se članom skupščine Kada, ki jih je imenovala Vlada, ter nadzornemu svetu Kada, da ugotovi odgovornost oseb, ki so bile vključene v prodajo državnega premoženja, in da se ukrepa v skladu z ugotovitvami. Česa se pa bojite? Česa se bojite? Ugotovitev? Če trdite, da je bilo vse v redu, potem pa vendarle ti trije sklepi niso nič drugega kot potrditev tistega, kar želite vi, seveda z drugimi besedami in hvalo povedati. Dosti o tej zadevi govorijo tudi tožbe, ki tečejo in jih je moč slediti v sredstvih javnega obveščanja. Naj vam spregovorim samo o enem komentarju, ki ga je bilo možno videti seveda v sredstvih javnega obveščanja po televiziji, ko kupci povedo tedanjemu direktorju Jankoviću: "Oprosti, malo smo te nategnili." To je dejansko bilo izrečeno in tedanji direktor je to, zdajšnji župan mesta Ljubljane, tudi povedal. Dejstvo je, da so se dogajale v bistvu na tem področju velike svinjarije in da jih hočete nekatere pomesti pod preprogo. Jaz to razumem. Razumem tudi, da so si verjetno nekateri zagotovili s tem možnost, da kvalitetno bodisi vodijo to volilno kampanjo, ki prihaja, ali pa da si oplemenitijo na nek način tudi svoje račune. Vse to je možno. Ne verjamem povsem v naključje in nedolžnost gospoda Testena, ko govori: "Ja lepo bi bilo, da to podjetje ostane slovensko." Zakaj pa to niste govorili, gospe in gospodje, ko je bil govor o Splošni plovbi? Edinega slovenskega ladjarja ste za ceno nič evrov dali v roke tujcu. Petdeset milijonov je dvignil že v naslednjih štirinajstih dneh, ko se je poslovno stanje v splošni plovbi dvignilo za 300%, mogoče kaj manj. In še povrhu prodal dve stari ladji, ki sta luknjasti za več, kot dve novi stanejo danes na tržišču. Ampak Sod ne reagira na to, Sod tudi noče dati v vpogled pogodb. O prodaji noče poslušati tudi drugih organov, ki se ukvarjajo s transparentnostjo prodaje, ker ima za sabo verjetno pokrit hrbet, kot ga ima v primeru Mercator. Jaz upam, srčno upam, da bo premier toliko vztrajen, toliko pošten in da bo povedal resnično, da bo razčlenil tisti stavek: "V Mercatorju pa res ni bilo vse tako, kot bi moralo biti." In da bo povedal slovenski javnosti malo več o tem, kaj on ve. To res srčno upam. In da bo razblinil te dvome, ki so sedaj med vami v koaliciji, ko eni trdite, da je bilo vse tako perfektno, in drugi zopet, da marsikaj smrdi. Želel bi tudi, da se sodstvo - seveda na to ni moč vplivati, ker je to neodvisna veja oblasti - bolj intenzivno ukvarja s tem primerom in da konec koncev dorečemo to zadevo tudi v sodnem epilogu, ki je pred nami. Ne da se kar prenaša te obravnave. Pet minut traja ali deset pa je konec pa se razidejo pa zopet dva meseca nič. Komu na čast to prelagate ali čakate, da bo prej oktober? Mogoče se pa to čaka. Mogoče se pa kdo boji teh rezultatov, izsledkov, ki bodo prišli tudi s pravnomočnimi sodbami. Jaz bi pa le rad vedel, zakaj so bili te delavci in delavke oškodovane tudi zaradi tega, ker jim je bila odvzeta pravica, da dobijo tisto, kar je bilo njihovega, kar jim je pred nosom speljal nekdo, ki se je bogato obogatil in ki ima danes račune, za katere ve, kakšna je prva številka. Koliko je pa ničel zadaj, je pa že pozabil. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo te tri sklepe - kot že rečeno - in bomo z veseljem tudi v nadaljevanju tega sledili temu. Od SOD-a zahtevamo, seveda najbolje bi bilo, da direktor odstopi, kajti vemo, da toliko gnojnice, kot jo ima on na glavi, danes ne opere niti ena cisterna vode. Prav bi bilo, da ne čaka organov javnega pregona, ki mu že dihajo za ovratnik, kot je rekel nekdaj in nekoč neki policist oziroma direktor policije, in da sam poda v bistvu odstopno izjavo in pove, kdo ga je silil k temu, da je podpisoval to kar je. Nerazumljivo je, da so pri Splošni plovbi potekali podpisi kar v ministrski pisarni. In če se bomo tako držali vsi svojih okopov in govorili samo tisto, kar vam je naročeno, gospe in gospodje, kar vam dovolijo govoriti vodje poslanskih skupin, ki so edini oklicani in mislijo, da vedo vse na tem svetu. Jaz verjamem, da gospod Sok se dobro spozna tudi na veterinarstvo in pozna bolezni krav, konjev in ostalih. Ampak ne verjamem pa, da lahko dovoli oziroma si jemlje pravico, da samo če mi je dovoljeno.
Kolega Srečko Prijatelj, zdaj ste šli predaleč. Kolega Srečko Prijatelj, v okviru predstavitve stališč poslanskih skupin na podlagi Poslovnika Državnega zbora ne smete komentirati drugih poslanskih skupin. To veste ravno tako dobro kot jaz. Prosim, če se držite in predstavite vaše stališče. Hvala.
Hvala lepa, predsedujoči. Hotel sem povedati samo to, da v bistvu on si mnogokrat jemlje pravico, da govori, kaj drugi smemo govoriti. Skratka, v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke podpiramo te tri sklepe. Upamo, da bo toliko poštena in razsodna pozicija, da bo svoje predloge umaknila. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Boštjan Zagorac bo predstavil stališče Poslanske skupina Lipa. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsedujoči. Začel bom mogoče malo neobičajno. Prodaja Mercatorja je bila transparentna. Prodaja Palome bo transparentna, ko se bo iz nje umaknila NSi. Prodaja Splošne plovbe, je bilo takoj jasno, da ni nobenih dvomov. Prodaja še nekaterih deležev državnega premoženja v tej državi je bolj jasna, kot bi lahko bila po taktirko katerekoli vlade v tem Državnem zboru. Ampak, dejstvo je. Danes je 1. april. Vsi se malo lahko tudi pošalimo. V enem trenutku sem zgledal kot premier, ki nagovarja ta Državni zbor. Ampak, oprostite, bila je šala. Člani komisije, ki pripadajo koaliciji te Vlade, so v zvezi z revizijskim poročilom o prodaji delnic Mercatorja menili, da iz poročila ni zaznati, da bi šlo za oškodovanje državnega premoženja. Veste, moja soseda - in to ni več 1. april, ampak se že prevešamo v 2. april - počasi dela v tem Mercatorju in je rekla, dokler je bil državni, smo imeli naročila, smo imeli polne police, smo imeli plače. Odkar je ta Vlada prodala ta isti Mercator, ni naročil, ni polnih polic in prihaja do zmanjšanja prodaje v tem istem Mercatorju. Mercatorju, na katerem je slonelo vsaj 55% naše države. In pa, kakorkoli ga bomo obrnili, ne glede, iz katere stranke prihajamo, je bil "najboljši sosed". Dejstvo je, da je bila prodaja Mercatorja preuranjena. Bila je želja in cilj te vladne koalicije, predsednika te vlade. Mogoče celo pod pritiskom nekaterih, ki v tej Vladi "samo sodelujete". Zgodbo bi lahko primerjal tudi s podjetjem Paloma v Sladkem vrhu, ko ste tisti, katerim vam je bila dodeljena ali pa vam je bilo dodeljeno neko podjetje, recimo, Paloma, "zafurali" to podjetje do konca. Je prišel veliki rešitelj, ki bo danes v okviru Vlade, v okviru stranke SDS to zgodbo rešil. Vi ste zafurali. SDS bo pa rešil. Reševati nekaj, kar je "zafurano" do konca, je zelo lahko. Dodaš tukaj drobtinico, pa je že kruh za Nutello. Ampak to ni rešitev za ljudi, ki so tam zaposleni. In enaka zgodba se mi zdi, da se je dogajala v primeru Marcatorja. Odvzeti nekomu, ki je firmo vodil maksimalno dobro, ki je zaposlovala toliko in toliko ljudi, ljudi, ki so imeli plače, trinajsto plačo, regres in so vedeli, zakaj delajo v tej državi. Ste rekli ne, bomo prodali. Bomo prodali po enem deležu, ki je bil zanimiv za nekoga, da bi kupil. Ampak danes ti ljudje več ne dobivajo 13 plače, regresa. So pa prodani. In če je to način odprodaje državnega premoženja v lasti te države kljub temu, da ko opozicijski poslanci, na primer poslanci poslanske skupine Lipa pošiljamo vprašanja ministru za finance in nam odgovarja. Vlada ni direkten lastnik. Je indirektni lastnik preko SOD-a in Kada. Lepo vas prosim! Kaj pa sta Sod in Kad? Ali sta državna ali nista? Torej Vlada Republike Slovenije, državljani te države, lastniki državnega premoženja kljub temu, da to zanikate, nam je cilj, da se naše premoženje, ki je tudi moje, plemeniti. Daje nekaj več od sebe. Zadovoljuje ljudi, ki v njem delajo. In v Mercatorju ste naredili zgodbo, ki ne gre v to smer. Treba je povedati, da v Poslanski skupini Lipa bomo podprli amandmaje komisije. Nikakor pa ne bomo podprli vseh tistih in če jih boste dobro prebrali in se zamislili v njihovo vsebino ne samo zato, ker ste pač člani vladne koalicije, in boste rekli, moram podpreti te amandmaje, boste videli, da amandmaji, kot so jih predlagale koalicijske stranke k temu poročilu, niso za sprejeti. Ne zasledujejo tistega temeljnega cilja, to je cilj zadovoljevanja potreb ljudi v tej državi. Sledite nekim svojim ciljem. Opravičujete neko svoje napačno dejanje. Napake se v tej državi oziroma kjerkoli na svetu dogajajo. Ampak ne jih opravičevati na principu amandmajev, kot ste jih predlagali, ker te amandmaje znajo brati tudi ostali ljudje, ki niso člani tega visokega zbora. In ko jih bodo prebrali, se bodo začeli smejati, s čim nas pa ta vladna koalicija prepričuje, da je bila prodaja Mercatorja upravičena, saj jim gre na smeh. Zato vam predlagam vnaprej, da te amandmaje enostavno bodisi umaknete. Bodisi jih ne podpirate, ker so zelo naivni. Da tudi sami, če si boste pogledali v glavo, kolikor imate to možnost, boste videli, da jih ne bi podprli, v kolikor ne bi bili v vlogi vladnega poslanca. Nekdo vam jih je pač napisal. Vi se jih pač po neki navezi morate držati. To ni prav. Vi niste vezani na nobena pojasnila, na nobena navodila. Ampak vseeno tako delujete. Ne delate v korist ljudi. Enako je v drugem državnem podjetju Paloma. Enako se bo zgodilo. Ne delate v korist ljudi. To je vaša večna napaka. Upam, da vam bo čez par mesecev očitana. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil poslanec Rudi Veršnik.
Hvala za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zavračamo vse očitke in sklepe opozicijske večine v Komisiji Državnega zbora za nadzor javnih financ glede domneve o oškodovanju državnega premoženja pri prodaji kapitalskih deležev Kada in Soda v gospodarski družbi Mercator. Domnevo zavračamo, saj ne temelji na verodostojnih oziroma strokovnih dokazih. Domneva izhaja iz poskusa opozicije, da večkrat ponovljene neverodostojne informacije o tej prodaji prikaže kot resnične. Posamezni opozicijski poslanci iz vrst polit-ekonomistov se že več kot dve leti s ponavljanjem neresnic prizadevajo slovensko javnost prepričati, da so bili slovenski davkoplačevalci pri tej prodaji državnih deležev oškodovani. Pri tem svojem zavajanju mirno spregledajo nasprotna, strokovna mnenja neodvisnih ekonomistov kot tudi ugotovitve pristojnega organa Evropske komisije. V podporo svojim obtožbam pa napačno interpretirajo revizijsko mnenje Računskega sodišča. Delnice Mercatorja je Kad prodal Istrabenzu in Sod Pivovarni Laško s sklenitvijo neposredne pogodbe. Ob tej prodaji sta se v medijih in med omenjenimi opozicijskimi poslanci pojavila dva neutemeljena očitka. Prvi - da naj bi bila dogovorjena prodajna cena za delnico Mercatorja v višini 38 tisoč tolarjev prenizka. In drugi - da naj bi bila pogodbena možnost odplačila delnic na kredit ugodna za kupca. V nadaljevanju bom ta dva neutemeljena očitka in na njuni podlagi neutemeljeno izražen sum oškodovanja državnega premoženja skušal kar najbolj jasno zavrniti z dejstvi, ki so jih javnosti sporočili tudi že drugi. Te očitke je najprej v celoti, prepričljivo javno zavrnil 27. septembra 2005 v časniku Finance z naslovom "Mercatorjeva prodaja po drugačnem izračunu" ugledni slovenski finančnik, ekonomist dr. Peter Antunovič, rizični menedžer enega izmed newyorških investicijskih skladov. Finančnik Antunovič je ceno 38 tisoč tolarjev za delnico Mercatorja utemeljil kot primerno ali pošteno s štirimi dejavniki ali drugače rečeno strokovnimi mnenji. Dr. Antunovič je najprej zavrnil očitek, da bi bila dosežena cena za delnico Mercatorja morala vsebovati še prevzemno premijo, kot je bila dogovorjena leta 2002 ob prevzemu Leka s strani Novartisa. Zavrnil ga je iz razloga, ker očitek ni upošteval, da je bil slovenski borzni indeks meseca maja 2002 ob pojavu govoric za prevzem Leka 2900 točk, ob prodaji delnic Mercatorja pa že 4500. Dr. Antunovič je ocenil, da so bile konec avgusta 2005 prevzemne premije bolj ali manj že vračunane v borzni indeks oziroma cene delnic največjih podjetij. Istrabenz in Pivovarna Laško pa z nakupom delnic Mercatorja v skupnem deležu 29% ob tem nista opravila prevzema Mercatorja, kot je to storil Novartis z nakupom delnic Leka od Kada in Soda. Za drugi dokaz, da je bila dosežena prodajna cena za delnico Mercatorja primerna, je dr. Antunovič navedel najpomembnejši finančni kazalnik. To je P/E, "price/earnings". To je razmerje med ceno delnice in dobičkom za delnico. Ta kazalnik je za Mercator tedaj znašal 18 in je bil višji od primerljivih trgovskih družb francoskega Carrefour-ja, ki je imel, ta isti kazalnik, 17, nemški Metro ob istem času 16, britanski Tesco 17. Na podlagi primerjanja tega kazalnika je bilo mogoče sklepati, da tuji prevzemni kupci oziroma drugače bom rekel, dobro obveščeni drugi kupci za delnice Mercatorja ne bi bili pripravljeni ponuditi višje cene, četudi bi Kad in Sod opravila prodajo delnic Mercatorja prek javnega zbiranja ponudb. Kot tretji verjetni dejavnik, da tudi drugi dobro obveščeni kupci delnic ne bi bili pripravljeni ponuditi višje cene, je dr. Antunovič navedel v tistem času že objavljeno potrebo po dokapitalizaciji Mercatorja. V času, ko družbe opravljajo dokapitalizacijo, cene delnic namreč običajno padajo. Zato morebitni drugi kupci v javni ponudbi tudi iz tega razloga ne bi bili pripravljeni ponuditi višje cene za delnico Mercatorja. Omenjena dokapitalizacija Mercatorja je bila dejansko opravljena po zadevni prodaji delnic Kad in Sod. Končana je bila do začetka leta 2006. Dejstvo pa je, da prejšnja uprava Mercatorja ni bila pripravljena po ceni 38 tisoč tolarjev za delnico odkupiti velikega dela ponujenega ji deleža, čeprav je v letu 2004 imela namen pridobiti 25% kapitala Mercatorja, vendar po nižji ceni. Iz teorije asimetrične informacije je znano, da menedžment ni pripravljen v dokapitalizaciji kupiti delnic v primeru, ko so te precenjene. Na to dejstvo je opozoril v svojem članku tudi dr. Antunovič. Četrti razlog, da je bila cena 38 tisoč tolarjev za delnico prava ali poštena cena, je dr. Antunovič navedel dejstvo, da suma domnevnega oškodovanja davkoplačevalcev niso potrdili vlagatelji na Ljubljanski borzi. Če bi namreč Pivovarna Laško in Istrabenz pri tem nakupu res toliko zaslužila, bi se to moralo poznati na tečaju njunih delnic. Ali drugače povedano, če bi pri prodaji delnic Mercatorja s strani Kada in Soda res izgubili slovenski davkoplačevalci, bi morali vsaj nekoliko pridobiti delničarji Laškega in Istrabenza. Zgodilo pa se je ravno nasprotno. V mesecu dni od prve objave prodaje delnic s strani Kad in Sod sta delnici Laškega in Istrabenza celo izgubili na svoji tržni vrednosti. Na podlagi pravkar predstavljenih strokovnih relevantnih dejstev, je dr. Antunovič sklenil svoj članek s sporočilom. Očitno se delničarji Istrabenza in Laškega strinjajo z mojo tezo, da je bila prodajna cena postavljena pravilno. Dr. Antunovič je zavrnil tudi stališče do drugega takratnega očitka v zvezi s prodajo Mercatorjevih delnic. To je, da naj bi bila pogodbeno dogovorjena možnost odplačila delnic na kredit ugodna za kupca Istrabenz in Pivovarno Laško in nasprotno neugodna za Sod in Kad. Kad in Sod sta se v pogodbi z Istrabenzom in Pivovarno Laško dogovorila možnost plačila delnic na kredit. Za plačilo na kredit sta dogovorila Evribor, povečan za 70 bazičnih točk. Hkrati pa sta do plačila kupnine zadržala tudi sprejemanje dividend od še neplačanih delnic. Dr. Antunovič je to terminsko prodajo primerjal z drugimi tovrstnimi prodajami na svetovnih borzah in v njej izhajajoč iz teorije finančnih tveganj ni videl nič spornega. Tako je tudi z zavrnitvijo tega drugega očitka potrdil primernost dosežene prodajne cene, 38.000 tolarjev za delnico Mercatorja. Kupca sta kmalu kupnino predčasno poplačala in se odrekla možnosti odplačne kupnine na kredit, zato teh očitkov opozicija danes ne navaja več. Kljub vsem tem strokovnim dejstvom opozicijski polit-ekonomisti še vedno trdijo nasprotno. Žal pa za svoje domneve o prenizki ceni delnic Mercatorja oziroma svoj izražen sum oškodovanja davkoplačevalcev ne navajajo prepričljivih dokazov ali strokovnih dejstev. Med strokovna dejstva namreč ni mogoče šteti primerjave tržne ali borzne cene delnice leta 2005 in 2007. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke nasprotno meni, da je bila prodaja delnic Mercatorja, Kad, Sod opravljena po pošteni ceni. To je cena, ki jo v skladu z relevantnimi mednarodni standardi ocenjevanja vrednosti in računovodskimi standardi dogovorita dobro obveščeni in voljan ter medsebojno neodvisen in neenakopraven kupec ter prodajalec. Drugi relevantni ocenjevalec morebitne spornosti prodaje delnic Mercatorja, Kad in Sod dvema gospodarskimi družbama Istrabenz in Pivovarne Laško je bila Evropska komisija. Tudi Evropska komisija je povsem ovrgla domneve opozicije oziroma domneve Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ in nekaterih predstavnikov medijev, ki so ji bili pri tem v veliko pomoč. Novinar časopisa Finance, je kot je dobro znano, 28. septembra 2005 vložil pri Evropski komisiji oziroma njenemu generalnemu direktoratu za konkurenco pritožbo z domnevo, da pri prodaji Mercatorjevih delnic Sod Pivovarni Laško in Kad Istrabenzu ni bila dosežena poštena cena in da pogoji financiranja te prodaje na kredit niso bili zadovoljivi. Pritožbi je vložil z domnevo, da naj bi Sod in Kad z navedeno prodajo delnic omogočila Pivovarni Laško in Istrabenzu pridobiti prikrito državno pomoč. Po enem letu, točneje 10. oktobra 2006, je navedeni direktorat Evropske komisije končal preiskavo in pritožbo zavrnil kot neutemeljeno. Zavrnil je tako očitke glede višine, kot očitke glede pogojev možne prodaje delnic na kredit. Generalni direktorat je ugotovil, da ni mogoče trditi, da je bila kupcema podeljena državna pomoč. To svojo ugotovitev je oprl na to, da je vrednost delnic Mercatorja pred tem ovrednotil pooblaščeni ocenjevalec vrednosti skladno z mednarodno priznano metodologijo ocenjevanja vrednosti podjetij in da je bila dosežena prodajna cena, dogovorjena na ravni tržne vrednosti. Prav tako je direktorat ugotovil, da za prevzemno premijo ni bilo potrebnega pogoja, saj kupca s skupnim 29% deležem Mercatorja, nista mogla obvladovati družbe Mercator. Direktorat je preverjal tudi glasovanje obeh kupcev na nadzornem odboru Mercatorja in ugotovil, da njuno glasovanje oziroma upravljanje ni bilo usklajeno. Tretji relevantni dejavnik morebitnega ugotavljanja sporne prodaje delnic Mercatorja, bi lahko bili poleg Evropske komisije ali celo najprej pravzaprav Agencija za trg vrednostih papirjev in Urad Republike Slovenije za varstvo konkurence. Nobena od teh institucij ni poročala, da bi ugotovila morebitni sum usklajevanja delovanja kupcev ali prikritega prevzema Mercatorja oziroma lastninskega nadzora s strani Laškega in Istrabenza. Glede na to, da suma neskladnosti s predpisi niso ugotovile za to pristojne domače in evropske institucije, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke utemeljeno sklepa, da je bila prodaja deležev Kad in Sod skladna s slovenskim in evropskim pravnim redom. Opozicijska večina v Komisiji Državnega zbora za nadzor javnih financ je svoj sum ali domnevo, da naj bi bilo pri prodaji delnic Mercatorja odškodovano državno premoženje v upravljanju KAD in SOD zasnovala na napačni interpretaciji nestandardnega revizijskega mnenja Računskega sodišča. Računsko sodišče je v Kad in Sod opravilo dve vrsti revizij. In sicer revizijo pravilnosti in revizijo smotrnosti postopkov prodaje Mercatorja. Računsko sodišče je v reviziji pravilnosti, to je v reviziji skladnosti s predpisi izreklo revizijsko mnenje s pridržkom. Zato, ker je presodilo, da v Sod in Kad nekateri postopki priprave izvedbe in prodaje niso potekali v skladu z notranjimi pravili, ali da notranja pravila niso bila v celoti oblikovana kot podlaga za enotno odločanje organov Sod in Kad v postopkih priprave in izvedbe prodaje kapitalskih deležev. Računsko sodišče je v porevizijskem poročilu že potrdilo, da so organi Sod in Kad upoštevali vsa njegova revizijska poročila za prihodnje urejanje priprave in za prihodnje spremljanje izvajanja postopkov prodaje kapitalskih deležev. Izvedbo popravljalnih ukrepov je Računsko sodišče ocenilo kot zadovoljivo. Na podlagi teh dejstev Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke poudarja, da je bila prodaja delnic Mercatorja med prodajalcem Kad in kupcem Istrabenz ter prodajalcem Sod in kupcem Pivovarno Laško s sklenitvijo neposredne pogodbe, poudarjam - neposredne pogodbe, opravljena zakonito, saj je bila opravljena skladno z 80.f členom veljavnega Zakona o javnih financah. Ta člen namreč določa, da država oziroma tudi občine lahko proda delnice z neposredno sklenitvijo pogodbe, če so delnice uvrščene na Borzo. Z delnicami Mercatorja se trguje na ljubljanski Borzi od februarja leta 1994, zato je bila navedena prodaja izvedena zakonito. V drugi vrsti revizije, revizije smotrnosti izvedbe postopkov prodaje, je Računsko sodišče izkazalo nestandardno revizijsko mnenje, to je mnenje, da obstaja tveganje, da pri prodaji, sklenitvi neposredne pogodbe ni bila dosežena najvišja kupnina. Pri izreku tega mnenja je Računsko sodišče izhajalo iz dveh svojih predpostavk, da Kad in Sod nista prvič - izvajala aktivnosti za preverjanje drugih potencialnih investitorjev in drugič - nista preverjali možnosti skupne prodaje. Na kakšni strokovni podlagi je Računsko sodišče predpostavljalo, da bi z javnim zbiranjem Kad in Sod lahko dosegla višjo ceno ni pojasnilo. Relevantni mednarodni standardi ocenjevanja vrednosti, namreč doseganja poštene ali tržne cene ne povezuje z nobeno posebno metodologijo prodaje, kot je na primer: javna prodaja, dražba, zasebna pogodba. Računsko sodišče prav tako ni pojasnilo druge svoje predpostavke, da bi naj bi morala Sod in Kad prodajo dvema različnima kupcema opraviti, kot skupno prodajo, to predpostavko je zavrnila, kot sem že prej opozoril, Evropska komisija, prav tako je nista potrdili Agencija za trg vrednostnih papirjev in Urad Republike Slovenije za preprečevanje konkurence. Računsko sodišče pa je pri izražanju svojega mnenja o obstoju tveganja, da nista bila dosežena dovolj visoka cena in ni presojalo ekonomsko finančnih kazalnikov in dejavnikov, ki vplivajo na določanje poštene ali tržne cene. Zaradi navedenih dejstev Računsko sodišče v reviziji smotrnosti postopkov prodaje tudi ni ugotovilo ali utemeljijo suma ali domneve o oškodovanju državnega premoženja kot to napačno interpretira v svojem poročilu oziroma predlogih sklepov Komisija Državnega zbora za nadzor javnih financ. Če bi Računsko sodišče dejansko ugotovilo sum oškodovanja državnega premoženja v revizijskem postopku ali v revizijskem poročilu podalo relevantne dokaze, bi bilo samo dolžno skladno s 30. členom veljavnega Zakona o Računskem sodišču po uradni dolžnosti podati pri pristojnih državnih organih ovadbo proti odgovornim osebam oziroma organu Kad in Sod. Računsko sodišče doslej o podani ovadbi ni poročalo. Iz navedenih razlogov v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog prvega sklepa k tej točki dnevnega reda štejemo za neutemeljen. Še več, predlog sklepa izraža po mnenju poslanske skupine poizkus nedovoljenega političnega vpliva zakonodajne veje oblasti na delo Računskega sodišča in delo vrhovnega državnega tožilstva, saj sta navedeni instituciji samostojni in neodvisni in v obravnavi posamičnih zadev ne smeta delovati kot po priporočilih zakonodajne veje oblasti. Prav tako sta iz istih razlogov po mnenju poslanske skupine neutemeljena tudi predloga drugega in tretjega sklepa komisije k tej točki dnevnega reda. Poslanci Slovenske demokratske stranke iz navedenih predlogov predlagamo skupaj s poslanci drugih koalicijskih strank k tej točki dnevnega reda nasprotni sklep ki potrjuje, da je bila dosežena prodajna cena za delnico Mercatorja poštena cena in je bila prodaja delnic Mercatorja opravljena zakonito. Ob koncu predstavitve mnenja poslanske skupinske želim še enkrat poudariti, da cen delnic konec avgusta 2005 ni mogoče iz številnih ekonomskih razlogov primerjati s cenami delnic v letu 2007. Poudariti želim, da sta ob doslej znanih informacijah Kad in Sod kupnino od prodaje delnic Mercatorja iz leta 2005 učinkovito oplajala v letih 2006 in 2007, v novih finančnih naložbah skladno s splošnimi gibanji vrednosti drugih naložb na domačem kapitalskem trgu. Leta 2007 je vlagatelju na borzi prineslo nepričakovani, nenavadno visoke kapitalske dobičke. Eni so jih dejansko realizirali, drugi so jih zabeležili knjižno ali začasno. Cene delnic vodilnih domačih gospodarskih družb so se v letu 2007, v letu najbolj divje rasti, podražile kar za 80%. Letos pa so se že znižale za 20%. To znano dejstvo navajam, da bi, ti naši politekonomisti med poslanci opozicije, še enkrat opozoril na vrsto njihovih neutemeljenih zavajanj, vse ostale kolege poslanke in poslance pa na dejstva, ki jih je potrebno upoštevati za verodostojno obravnavo učinkov prodaje delnic Mercatorja. Poslanci Slovenske demokratske stranke predloga sklepov ne bomo podprli, bomo pa podprli sklepe koalicije. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega mag. Milan M. Cvikl bo predstavil stališče Poslanske skupine SD.
Lep dober dan! Danes ne gre za preprečevanje poslancev med seboj. Danes gre za preprečevanje slovenske javnosti, ali smo v socialni družbi transparentno, demokratično naredili posel prodaje Mercatorja. In Poslanska skupina Socialnih demokratov meni, da to ni bilo v skladu z interesi družbe, ni bilo v skladu z interesi davkoplačevalcev, bilo je narejeno na netransparenten in seveda škodljiv način. Danes zjutraj smo razpravljali o delovanju Soda. Veliko je spornih poslov, vendar nedvomno je mati vseh afer v tem mandatu prodaja Mercatorja. Sestanek Janeza Janše z nekaterimi potencialnimi kupci in že danes bivšo državno sekretarko v prostorih njegove pisarne. Kjer je bilo dogovorjeno, da se 31. avgusta na skupščini Mercatorja oblikuje nadzorni svet v skladu z voljo dveh novih kupcev. Mercator, Merkur, Slovenska industrija jekla, Iskraemeco, Telekom, Nova Kreditna banka Maribor in če ne bi bilo referenduma, na katerem je dve tretjini povedalo, da takšne politike ne podpirajo, bi bila prodana tudi Zavarovalnica Triglav. Kaj se zgodi, ko se takšni posli izvajajo? Zgodi se to, da Slovenija izgublja delovna mesta, da imamo milijone evrov oškodovanja premoženja, da ni več svobode trga in da ni več nadzora nad prekomernim bogatenjem. To ne nazadnje vpliva na tudi pomembno spremembo ali Slovenija se lahko uveljavlja kot destinacija, kjer se spoštujejo pravila transparentnega trga, ali je to seveda destinacija, je to država, kjer se je potrebno o poslih dogovarjati s predsednikom vlade, ali pa s to tako imenovano predvladno komisijo. Glede prekomernega bogatenja samo eno številko. Če je gospod Janković pred odhodom s svoje funkcije imel za leto 2004 skupaj z nagradami njegovo plačo, ki je bila približno 20 do 25 plač trgovke, je danes zaradi vrste razlogov, tudi zato, ker se pripravljajo marsikje prevzemi, plača šefa uprave te iste družbe 55 plač trgovke, da ne govorimo o plačah v drugih podjetjih. Ali je to še logično ali je to še socialno, ali je to še za razvoj družbe, v kateri se konflikt med kapitalom in delom vse bolj povečuje, še smiselno? Seveda mi trdimo, da je povzročena prodaja in veliko darilo, ki ga je dal Janez Janša kupcem, povzročilo za nas nesprejemljive razmere v družbi. Zato gre za oškodovanje državnega premoženja, zato gre za resen problem, da so strateški lastniki od Janeza Janše dobili darilo v višini 233 milijonov evrov. Veste, koliko "čistih lopat" je to?! In seveda to darilo plačujemo slovenski davkoplačevalci, tako da bomo v Sod morali dati več denarja, tako da oportunitetno izgubljamo ta donos. In bi danes premoženje Soda bilo za 233 milijonov evrov večje, ali pa bi ob prodaji bila realizirana premija, tako kot je to bilo ob vseh resnih prodajah. Ob prodaji NLB je bila ta premija trikratnik knjigovodske vrednosti, 2,8-kratnik plus še nekatere zadeve, ob prodaji Pivovarne Union 70%, Leka 80 in tako dalje. Zaradi tega smo predlagatelji, ko smo septembra 2005 bili seznanjeni s temi dogodki, zahtevali sejo Komisije za nadzor javnih financ. Zahtevali smo jo zato, ker gre za neustrezno prodajo, netransparentno, škodljivo za državo in je ta izguba danes do 233 milijonov evrov. Kaj se je zgodilo na komisiji? Na komisiji se je zgodilo to, da je bilo zelo veliko zanikanja, tudi danes poslanke in poslanci o tem govorite. Vendar mi trdimo, da je bila prodaja Mercatorja izvedena brez zbiranja ponudb, da torej Sod, ki bi moral spoštovati Zakon o javnih financah in svoj statut, in enako velja za Kad, ker je delniška družba, moral bi zbirati ponudbe, vendar je ves posel naredil med dvema kupcema. Katerima dvema kupcema - tistima, ki sta se 12. avgusta 2005 sestala s predsednikom Vlade. Jaz seveda trdim, da je predsednik Vlade, ki se je sestal z enim od kupcev in z drugim od kupcev, hotel narediti v treh osebah slovenskega Berlusconija - velika prodaja, darilo obema kupcema, ki naj bi igrala po njegovih notah. Vemo, da se je potem zgodil prevzem Dela, in vemo, kaj se je kasneje v Delu zgodilo. Ko je eden od kupcev ugotovil, da v Delu izgublja, je to svojo nepokorščino tudi javno pokazal in od takrat imamo borbo proti tajkunom. Ni bila plačana prevzemna premija, Mercator je bil prodan pod ceno. Zaradi teh stvari smo začeli delo komisije. Komisija je svoje delo opravila v dveh glavnih segmentih, eno pred poročilom Računskega sodišča in drugo po poročilu Računskega sodišča, ker smo poslanci uporabili Zakon o Računskem sodišču in pozvali Računsko sodišče, da revidira kot vrhovna revizijska institucija ta posel in dobili smo poročilo Računskega sodišča. Zaradi nam neznanih razlogov se je že pri začetku dela komisije v septembru, oktobru leta 2005 dogajalo zelo veliko proceduralnih zapletov. Vemo, da koalicija nikoli ni resno mislila z delom te Komisije za nadzor javnih financ, zato je že takrat na začetku postavljanja mandata vzpostavila razmerje 3:3, potem pa se je zgodila famozna stvar, da koalicija obstruira delo komisije, koalicija je odšla nekajkrat, celo gospod vodja največje poslanske skupine s same seje komisije. Ne bomo govorili o ostalih zadevah od tega, da je gospod predsednik Državnega zbora branil, pazite, gospod predsednik Državnega zbora je rekel gospodu Pogačniku, ki se je upal danes tukaj lažno govoriti v imenu predlagatelja, da mu ni treba priti v Državni zbor in se je gospodu Podpečanu in gospodu Toplaku in ne vem komu še opravičeval, ker smo jih pozvali v Državni zbor, dokler ni Zakonodajno-pravna služba jasno povedala, da so bilance Soda in Kada sestavni del javnih financ in da morajo gospodje priti v Državni zbor, če pa želijo je njihova stvar. In poglejte, kaj se danes dogaja. Vlade ni. Vlada se ne upa priti v Državni zbor. In zakaj ne? Zaradi tega poročila Računskega sodišča. Vlada se je skrila pod poslovno skrivnostjo in objavljeno poročilo na spletni strani je tako potemnjeno kot kaže ta slika. Računsko sodišče je zaradi tega, ker sta se Sod in Kad opredelila, da je pogodba, ki jo je iniciral Janez Janša, poslovna skrivnost, moralo tako pokazati svoje poročilo Računskemu sodišču in poslanci smo dobili ne potemnjeno poročilo Računskega sodišča. Ker je seja odprta za javnost o tem ne morem govoriti, da me kdo ne bo dal zapreti. Vendar je nedvoumno jasno v poročilu Računskega sodišča na podlagi ugotovitev, da sta Sod in Kad delovala netransparentno, da nista preverjala interese drugih kupcev in da obstaja tveganje, da najvišja cena ni bila iztržena. To je zelo resno opozorilo Računskega sodišča. Računsko sodišče kot vrhovna revizijska institucija potrjuje to, na kar smo poslanci opozicije opozarjali poslance koalicije, da ne moremo mi kot Komisija za nadzor javnih financ tega ne obravnavati in so poslanci koalicije preprečili to tako, da so obstruirali delo. Po poročilu Računskega sodišča smo nadaljevali z delom komisije in ugotovili smo, seznanili smo se s poročilom. Poročilo je jasno pokazalo, tudi če ne berete tistega, kar je potemnjeno za javnost, da sta Kad in Sod uskladila cene, da sta uskladila vsebino pogodb, da je bilo dogovorjeno pred 31. avgustom kdo naj sedi v nadzornem svetu Mercatorja in to je bilo dogovorjeno na sestanku pri predsedniku Vlade. Mi smo ugotovili, da obstaja škoda, ugotovili smo, da so obšli vse notranje kontrole na Sodu in Kadu, da je nadzorni svet Kada, v katerem so nekateri pomembni slovenski, bodisi bivši politiki ali gospodarstveniki zadevo moral izpeljati tako rekoč isti popoldan. Danes, te dni beremo intervju gospe Andrijane Starina Kosem. Spomnim se, ko je prišla na komisijo in nam razlagala: "Zaradi tega, ker mi ne verjamemo v Mercator, ker verjamemo, da sta Hofer in Lidl preveč posegla na slovenski trgovski trg, smo se odločili prodati Mercator." Njena zadrega je bila že takrat zelo velika. In seveda cenim njeno odkritost, da je pripravljena in bi bila pripravljena spregovoriti na komisiji Državnega zbora, Preiskovalni komisiji Državnega zbora Republike Slovenije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zvezi z domnevnim oškodovanjem državnega premoženja. Vendar je gospod predsednik te komisije na to sejo očitno ne bo povabil. Jasno je, da četudi koalicija trdi, še tako, da je bila ta prodaja dobra, da je zadrega velika. Zadrega je tako velika, da se je predsednik Vlade v predzadnjem letu svojega mandata odločil posuti se s pepelom. Poglejte, predsednik Vlade je povedal v svojem intervjuju: "Prodaja Mercatorja je bila napaka." Lepo vas prosim, ne nadaljujte zgodbe, da je bila to dobra zgodba. Ta prodaja je bila napaka in to priznava sam predsednik Vlade. Sam bi pričakoval, da bi Preiskovalna komisija za ugotovitev politične odgovornosti sedaj pozvala predsednika Vlade in da bi Vrhovno državno tožilstvo na podlagi istih metod, ki jih uporabljajo pri aferi "Čista lopata" ugotavljalo sum oškodovanja oziroma dodelitve darila v velikosti 233 milijonov evrov. Vi ne morete tri leta govoriti, da je vse v redu, potem za tri ure zapreti nekaj direktorjev in boste s tem začeli nek boj proti tajkunom. Predsednik Vlade je priznal, da je bila to napaka, gospa Andrijana Starina Kosem je povedala, da na ta način tajkuni nastajajo v tišini socialnih parol. Kaj je še poseben problem? Poseben problem je, da je predsednik Vlade, preko Andreja Vizjaka, ministra za gospodarstvo, trdil eno leto Evropski komisiji, da ni bilo sodelovanje. Poglejte, poročilo Računskega sodišča potrjuje, da je bilo sodelovanje. Predsednik Vlade, ki je danes predsedujoči Svetu Evropske unije, je preko Andreja Vizjaka in Urada za varstvo konkurence eno leto lagal Evropski komisiji. Evropska komisija je rekla približno tako: "Na podlagi izjav, informacij" in tako naprej, "ki nam jih je posredovala slovenska stran, ni bilo sodelovanja." Ampak, veste, v Evropski komisiji so resni tehnokrati. In če minister za gospodarstvo, Urad za varstvo konkurence to napiše, oni to vzamejo pač kot izjavo priče. Leto kasneje predsednik Vlade prizna, da je prodaja Mercatorja bila napaka. In na koncu o sklepih. Na komisiji smo predlagali kot opozicijski poslanci tri sklepe, ki jih potrjujemo in bomo o njih glasovali, in mi bomo glasovali proti predloženim amandmajem, zato ker iz ugotovitev Računskega sodišča izhaja, da je sum o oškodovanju državnega premoženja utemeljen. Ali je to zdaj milijon evrov, 50 milijonov evrov ali 233 milijonov evrov, je irelevantno. Pazite, če Vrhovno državno tožilstvo skupaj s policijo naredi akcijo za darilo v višini nekaj deset tisoč evrov, se sprašujem, ali imamo v Sloveniji dvojna merila. Sum oškodovanja državnega premoženja je bil utemeljen, zato bomo ta sklep potrdili. Drugi sklep je, da Sod ni iztržil najvišje kupnine in da zato Vlada mora ugotoviti odgovornost oseb in ukrepati. Ta sklep je na nek način skladen s parlamentarnim pravnim redom, vendar na žalost imamo Vlado, ki je s pomočjo koalicije v tem parlamentu oblikovala komisijo, preiskovalno komisijo za zaščito imena in ugleda Janeza Janše, ker se ne želi ukrepati proti odgovornim osebam. Ljudje, ki sedijo v nadzornem svetu, pa v skladu z ZGD materialno in odškodninsko odgovarjajo. Zato bi bilo najmanj, kar bi bilo potrebno, da bi za dejstvo, ker Sod ni iztržil najvišje kupnine, ker Kad ni iztržil najvišje kupnine, Vlada zamenjala nadzorni svet, zamenjala upravni odbor in seveda direktorja. Odprto ostaja, kdo bo odgovarjal za napako. No, sam ocenjujem, da bo za napako odgovarjala vladajoča koalicija. Na prihajajočih volitvah boste za to napako pač dobili svojo oceno. Kakšna bo ta ocena, je odvisno od tega, kaj slovenski državljani in državljanke znajo izluščiti iz današnje razprave. Vendar nedvomno jasno je, da je prišlo do oškodovanja, da zakon o javnih financah v svojih določbah ni bil spoštovan in da odgovornost za to nosi predsednik Vlade, ki je 12. avgusta 2005 imel famozni sestanek. In v Sloveniji so zaradi tega potrebne spremembe. Spremembe, v kateri se bo demokratična pravila spoštovalo tako, da bomo na transparenten način izvajali prodajo državnega finančnega premoženja in da se bo pri tem iskalo skozi javno iskanje ponudb več ponudnikov in v konkurenčni borbi, če bo potrebno prodajalo delnice, ne pa, da se je dalo, zaradi enega sestanka, zaradi poskusa berlusconizacije Slovenije veliko, 233 milijonov evrov veliko darilo posameznikom. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil poslanec Milan Petek. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Po že vseh izrečenih besedah je težko dodati še kaj novega, vendar bolje ponoviti enkrat, dvakrat, kot pa da gre mimo ušes, ki v tej dvorani nekatera tako in tako nočejo slišati tega, kaj govorimo opozicijski poslanci. Danes obravnavamo prodajo deleža Kada in Soda v pomembni slovenski družbi Mercatorju in obravnavamo torej po mnenju mnogih afero, ki je afera vseh afer, ali kot ji z ljudskim jezikom pravijo že mati vseh afer. Zgodba, ki se da enačiti z eno drugo afero, to je z afero, zvezano s prodajo orožja. Tudi nikoli raziskano in zanimivo vpleteni isti akterji, ista imena. In da bo še bolj fastično vse skupaj, danes to delamo brez Vlade. Torej, ta Vlada se je enostavno sama odločila, da negira ta parlament. Ta parlament ni telo, ki bi ga bilo v njenem delu potrebno upoštevati in njeno delo tudi zmotiti. Ne pride v parlament niti zato, da vsaj poslušajo in kasneje morda le povedo, kaj menijo o tej zadevi in za mene in mnoge verjamem izmed nas, je to na način že tudi priznanje tega, da imajo slabo vest in da je težko izogniti se priznanju krivde, ki jim jo je na ta način verjetno možno dokazati. Ta abstinenca Vlade je po moji presoji, bila je tudi v prejšnji točki nedopustna, popolno negiranje demokracije, ki bi naj v tej državi vladala in v tej demokraciji je seveda pomembna vloga parlamenta, ki bi moral odločati o pomembnih zadevah. In pri takem ravnanju vlade, predsednika vlade osebno ni nič presenetljivo, da smo imeli na komisiji, ki je obravnavala to ravnanje, torej podobno situacijo s predstavniki Kada in Soda. Tudi ta dva ključna človeka obeh inštitucij na seje nista hodila. Odločila sta se očitno zaradi tega, ker imata zaslombo pri svojih političnih prijateljih, ker imata zaslombo pri akterjih, ki so jim naročili, kako naj speljejo ta postopek prodaje, občutek, da se jim ne more nič zgoditi in tako jih ni bilo na seji komisije in tako jih tudi ni danes. Naj ta odnos ponazorim tudi s tem, da sem kot predsednik komisije pisal zaradi takšnega odnosu tudi pismo predsedniku Vlade. V pismu predsedniku Vlade sem zahteval ali pa ga prosil, da zagotovi, da bosta oba predstavnika, tako Kada in Soda, gospod Toplak in pa gospod Pogačnik prišla vsaj na sejo, zaradi tega, ker sta to dolžna, zaradi tega, ker sta dolžna sodelovati na seji, kjer obravnavamo revizijsko poročilo Računskega sodišča in na ta način tudi morda ovržeta ugotovitve, ki so v tem poročilu. Tudi na to pismo ni bilo nikakršnega odgovora, nikakršne reakcije. Nasprotno, popolno podcenjevanje, tudi Komisije za nadzor javnih financ, najvišjega parlamentarnega telesa za nadzor nad ravnanjem v zvezi z javnimi financami. In ta vlada na čelu s predsednikom Janšo, očitno hoče razvrednotiti tako parlament, očitno hoče razvrednoti tudi vlogo Računskega sodišča, sedaj že v dveh primerih, v današnjem in pa v primeru odgovornosti ministra Podobnika. Razvrednotiti vlogo delovnih teles, komisij, navsezadnje morda niti ne potrebuje in ne bo več potrebovala poslancev. Kajti naslednja faza in naslednja stopnja te naše demokracije po razumevanju vladajočih ali pa predsednika Vlade je očitno diktatura. Tam pa poslancev in vsega tega ni. V Liberalni demokraciji Slovenije se o tej zadevi odločamo na podlagi poročila Komisije za nadzor javnih financ, revizijskega poročila Računskega sodišča o prodaji Mercatorja s strani Kada in Soda. In ugotavljamo, da je nesporno prišlo do oškodovanja državnega premoženja. In glavni akter v tej zgodbi prodaje pomembnega državnega deleža v zelo pomembnem podjetju, torej zgoda prodaje pod mizo je prav predsednik Vlade, gospod Janez Janša, ki je 12.8.2005 na sestanku v prostorih Vlade očitno dal zeleno luč, da se Istrabenzu in Pivovarni Laško v zameno za politični vpliv Vlade na časopis Delo, proda delež v Mercatorju. Sama takratna državna sekretarka Adrijana Starina Kosem, ki je tudi sodelovala na tem znanem famoznem sestanku, je povedala, da ji je bilo naloženo, da naj potem, ko bo Pivovarna Laško pridobila pomemben kapitalski delež v časopisni hiši Delo, uredi tako, da bodo vladajoči imeli zagotovljen večji vpliv na imenovanje nadzornega sveta Dela in s tem uredniško politiko. To so navedbe iz pisma Adrijane Starina Kosem in to se je tudi zgodilo. Tako kažejo ravnanja in tako kažejo tudi besede gospoda Stojana Zdolška, ki je znano kateremu krogu pripada, in ki je seznanjen s tem, kako je gospod Janez Janša takrat nastavil predsednika uprave Dela in urednika Dela. To so njegove besede. Seveda ne moremo iti mimo tega, da je gospod Janez Janša s tem, ko je odobril takšno prodajo, oškodoval državno premoženje, ker je to premoženje prodajal tudi brez ustrezne prevzemne premije. Zaradi tega sta pokojninska blagajna oziroma preko Kada in pa državni proračun preko Soda, naloge in obveznosti obeh poznamo, oškodovana že po primerljivi prevzemni premiji Leka za najmanj 29 milijard takratnih tolarjev, danes je to 120 milijonov evrov oziroma morda še več, če je bila kupnina porabljena za predčasno odkupovanje obveznic. Javnosti je znano, da je gospod predsednik vlade kasneje, tako mi razumemo, obžaloval prodajo Mercatorja. Obžaloval jo je s tem, ko je izrazil, da je to bila napaka. Verjamemo, da je to obžalovanje izrečeno zaradi tega, ker je izgubil pomemben politični vpliv na uredniško politiko Dela. Sedaj se ta isti premier bori z mlini na veter, ko preganja tajkune, ki jih je pa v tem mandatu sam ustvarjal, ali pa jih še ustvarja. Iz te dvoličnosti lahko opazimo, da prodaja Mercatorja pravzaprav ni bila napaka, res pa je, da so se spremenile okoliščine in zato je to nastala napaka. Očitno spreminjanje mnenja glede na situacijo. Prav tako se v zvezi s to prodajo postavlja vprašanje, vezano na koncentracijo živilsko trgovske industrije, ki jo je s takšnimi odločitvami povzročila vlada. Če se zgledujemo po vladni logiki ugotavljanja vzrokov inflacije, potem je gospod predsednik vlade sam s to koncentracijo povzročil inflacijo. V letu 2005 smo v LDS opozarjali, da ni dobro, da dobavitelj kupuje trgovca. Vemo namreč, da je zaradi tega trgovec v podrejenem položaju, saj zaradi relacije z lastnikom in istočasno dobaviteljem se težko pogovarja o dobavnih cenah. Posledice poznamo vsi in čutimo na visoki inflaciji in celo koalicija je poudarjala kako in kakšen vpliv ima podražitev hrane oziroma teh izdelkov na inflacijo. Računsko sodišče je v svojem poročilu dobro ponazorilo primer dogovorne ekonomije, saj sta Kad in Sod izbrala metodo neposredne prodaje s pogodbo, pri čemer nista preverila morebitnega interesa drugih potencialnih kupcev za nakup tega deleža, po domače povedano kaj bosta preverjala, saj je bilo že vse zmenjeno, po kateri ceni in komu se kaj prodaja in dejansko Kad in Sod niti nista želela iskati drugih kupcev. Čas, kako je bilo to narejeno, hitrost, na kakšen način je bilo to narejeno kaže, da tukaj nismo posebej v zmoti. In ker ni bilo javne prodaje z iskanjem ponudnikov in zaradi tega ni bilo ugotovljene najboljše ali najvišje cene tudi ni možno ugotoviti kakšno je oškodovanje državnega premoženja, to ugotavlja tudi Računsko sodišče v svojem poročilu in to je temelj za današnjo razpravo in do tega se hočemo dokopati, če hočemo objektivizirati situacijo, ki je s tem nastala. Lahko še govorimo tudi o tem, da je Vlada s takšnim načinom prodaje dejansko preprečila delavsko-menedžerski odkup, ki se je takrat pripravljal, in zaradi tega tudi pade v vodo koalicijska teza, ki so jo dolgo časa zagovarjali, da bi drugače prišlo do prodaje deleža Mercatorja tujcem, torej domine padajo ena za drugo, koalicija pa noče razumeti in noče slišati predvsem tega kar boli in kar je veliki večini verjetno težko priznati in težko slišati. Tisti, ki smo delovali oziroma sodelovali pri delu Komisije za nadzor javnih financ, vemo s kakšno težavo je Računsko sodišče pridobivalo podatke, s kakšno težavo je pridobivalo dokumentacijo za obravnavo, obravnavo poslovanja, za katero ima zakonsko in ustavno pravico in obveznost, da pregleduje poslovanje, tu se je skrivalo, tu se je, bi rekel, iskalo vse mogoče izgovore, govorilo in izgovarjalo na neustreznost oziroma poslovno tajnost v primeru obeh podjetij in zaradi tega je bila ta pot do iskanja teh odgovorov še daljša. Glede opredelitve do predlaganih sklepov Komisije za nadzor javnih financ naj jasno povemo, da bomo v Liberalni demokraciji Slovenije podprli vse sklepe. Prvi sklep, ki ugotavlja, da obstajajo utemeljeni razlogi za sum oškodovanja državnega premoženja pri prodaji kapitalskih deležev Kada in Soda v Mercatorju, daje podporo in pričakuje od organov pregona, da se bodo na podlagi revizijskih poročil Računskega sodišča, torej posvetili tej prodaji in ugotavljali ali obstaja sum kaznivega dejanja in postopali v skladu s svojimi pristojnostmi. Torej, ta cilj, da se to naloži organom pregona je jasno, ne da ta parlament ugotavlja odgovornost in višino odgovornosti in kazni, ampak naj organi pregona ugotovijo kakšna škoda je bila storjena in kakšen sum oškodovanja družbenega premoženja se je pravzaprav v tej zgodbi izoblikoval. Zato menimo, da takšen sklep ne bi smel biti sporen in mu tudi po naši presoji koalicija ne bi smela nasprotovati, saj, če ni nobenega dvoma, če mislijo, da nič ni bilo narobe naj prepustijo ugotavljanje tega tistim, ki so bolj kompetentni kot politična imena, ki sedijo ali v Vladi ali pa tukaj. V primeru, da bo glasovanje koalicije proti sklepu, torej, da ne bodo podprli sklepa, bomo v LDS razumeli, da koalicija nasprotuje temu, da se tudi na ta način ukrepa v boju proti klientelizmu in korupciji, ki sta postala stalnica tega našega življenja. Glede predlaganih sklepov SDS in Nove Slovenije naj omenim, da nas v LDS ne čudi predlog kontra sklepov, saj sta jih predlagali politični stranki, ki sta zelo močni akterki v tej sporni prodaji Mercatorja. Vendar menimo, da trditev prvega sklepa s strani SDS in NSi ni pravilna, saj dejansko ni bil spoštovan 80.f člen Zakona o javnih financah, ki pri prodaji finančnega premoženja terja metodo, ki bo zagotovila optimalno doseganje ciljev prodaje. Tega v tem primeru ni bilo, saj tudi ni bilo razpisa. Prav tako je sporno oblikovan drugi sklep, ki določa pošteno ceno. Vsi vemo, da na ta način ni bila iztržena poštena cena, saj tudi postopek tega ni uveljavil. Predlagamo, da si nekateri, ki ste izgubili spomin, pogledate arhiv enotnih tečajev za tisto obdobje, pa boste ugotovili, ali je cena bila poštena ali ne, in da pri tem posebej ugotovite, kako so se nadalje prodajale te delnice in kakšno ceno so prodajalci dosegali. Računsko sodišče je pri presoji pravilnosti poslovanja dejansko, tako kot je bilo že ugotovljeno, izreklo mnenje s pridržkom, saj je ugotovilo nekatere nepravilnosti, ki so posledica tega, da se ni upošteval statut, da se niso upoštevali nekateri postopki, torej interni postopki pri prodaji delnic, da ni bila dokumentacija hranjena na način zaupnosti, da popis zaupne dokumentacije ni bil ažuriran in ni bil izveden v skladu z določili o navodilu za poslovanje z ročno blagajno in sefom, da vodstvo Soda aktivnosti, pomembne za njeno delovanje, ni obravnavalo, kar tudi ni v skladu s pravilnikom dela vodstva Sod. Torej, dejansko tu govorimo o kršenju nekaterih pravil in zaradi tega mnenje s pridržkom. To mnenje s pridržkom je lažje sanirati, saj se nekateri ukrepi pač popravijo in zaradi tega to res ni zgodba, o kateri bi bilo predolgo govoriti; bolj je zgodba o tem, ali in na kakšen način se je zadeva prodajala in koliko je bilo iz tega iztrženo ter koliko je bila transparentna. Glede na to, da postopek pogajanj s kupcem ni bil dokumentiran, tudi ni dokazil o tem, na kakšen način je Sod od prejema prve ustne ponudbe do prejema pisne ponudbe 24.8.2005 izvajal pogajanja ter kakšna je bila vsebina teh pogajanj. S tem Sod ni zagotovil preglednosti postopka prodaje, s čimer je ravnal tudi v nasprotju z določilom 14. člena Statuta Soda; ne bom bral tega statuta, ker bi bilo predolgo, vendar so to dejstva in to kažejo vsi dokumenti. Podobna je situacija pri Kapitalski družbi, kjer je bilo ravno tako izrečeno mnenje s pridržkom, kjer gre ravno tako za poslovanje po domače, v mnogih primerih neupoštevanje statuta in neupoštevanje lastnih pravil. Ali torej vsa ta dejstva in vse te navedbe, ki jih ponavljamo vsi danes, ki mislimo drugače kot koalicija, ne terjajo, da se opravi razprava, ne terjajo, da se javnosti pove, kaj se je dogajalo v zvezi s prodajo deleža v Mercatorju, ali ne terjajo odgovorov na to, da se objektivizira situacija v zvezi s to prodajo? Ali se zaradi tega res nekateri ne strinjajo s tem, da se ugotavlja tudi politična odgovornost v primeru, če je prišlo do takšnih načinov prodaje, kot je v tem primeru, če bi prišlo do takšnega načina prodaje kot se je v tem primeru opisalo? In v primeru kot ga obravnavamo danes, mislim da bi ravno parlament moral opraviti resno razpravo, žal temu ni videti tako, saj v tej resni razpravi očitno obstajata dva bregova, eni ki hvalijo, govorijo o transparentnosti, o strokovnosti, o najboljših cenah in drugi, ki so prepričani o tem, da to seveda ne drži in da so te podlage za odločanje takrat bile slabe in da cena ni ustrezna. V Liberalni demokraciji Slovenije bomo torej potrdili vse predlagane sklepe Komisije za nadzor javnih financ, ki jih imate na mizi in polemizirali oziroma zavračali vse predlagane pomiritvene sklepe koalicije. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Proceduralno kolega Jerovšek, izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, kolegice in kolegi. Kolega Milan Petek je v vlogi predsednika Komisije za nadzor javnih financ si dovolil, vzel to kot priložnost za pritlehni politični pamflet v začetku nastopanja in je pri tem izjemno nesramno žalil tudi nas poslance. Namreč v tem političnem pamfletu je žalil predsedujočega evropskemu svetu, predsedujočo državo Evropske unije in nas poslance, namreč s trditvijo, da predsedujoči evropskemu svetu pripravlja diktaturo, v kateri poslanci itak nismo potrebni. Kot vrhovni cilj tega. In gospod predsedujoči, morali bi kolega Petka takoj opozoriti, prekiniti in ga seveda ukoriti. Namreč, če bi bil kanček od teh insinuacij resničen, potem seveda v Slovenijo ne bi vsak dan prihajali najvišji predstavniki Evropske unije, najbolj eminentni ljudje, največji borci za demokracijo Evrope in seveda če bi bile te insinuacije kakor koli resnične, bi Evropa ukrepala. Zaradi tega, gospod predsedujoči, prosim, da kolega, ki je izrabil parlamentarno govornico tudi za napad na nas poslance, da smo ob tem tiha večina, ko ne reagiramo, ko ne ukrepamo, da ga okorite in zahtevate, da se upraviči. Hvala lepa.
Hvala lepa, jaz mislim, da ni potrebe da ponavljamo ravnokar slišano, jaz predlagam, da gremo naprej, in sicer v okviru razprave. Kot rečeno smo na splošni razpravi poslank in poslancev o samem poročilu. Besedo pa ima poslanec Jožef Horvat, izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči, ker ste mi dali besedo. Še enkrat vse kolegice in kolege lepo pozdravljam. Ponovno želim resnično izraziti zadovoljstvo, da nam je v koaliciji uspelo realizirati našo iniciativo, da v tem mandatu naredimo spremembo v Poslovniku Državnega zbora v tem smislu, da sprejmemo takšna določila Poslovnika, da bo Komisija Državnega zbora za nadzor javnih financ imela večino s strani opozicije in da jo bo opozicija tudi vodila. To je dobro in sem res vesel, da nam je to uspelo. Kljub temu, da nam pa takrat, ko smo bili v opoziciji, to ni bilo dano. Eden od mojih kolegov iz zadnje klopi tega Državnega zbora, kjer je vedno večja gneča v zadnjem času, nam je očital, da dobimo napisane govore in da jih tu preberemo in da dobimo navodila in da jih tu beremo. To je pravzaprav res. Jaz bo to dvakrat potrdil, in sicer z dvema dokumentoma. Prepričan sem, da bi jo lahko vsakdo izmed nas tudi prebral. Seveda tisti, ki imamo za to odprte oči. Namreč Slovenija še malo pa bo praznovala četrto obletnico vstopa v Evropsko unijo, v tem polletju predsedujemo Svetu Evropske unije, torej smo verjetno evropska država. Nekateri, ki so danes tukaj tudi prisegali na 1. april pa verjetno imajo probleme z gravitacijo, ki jih verjetno bolj vleče na vedenje kot na Bruselj. Poglejte, če bi vodstvo Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ imelo dovolj korajže, potem bi povprašalo samo Evropsko komisijo kako ocenjuje prodajo Mercatorja. Na srečo je to in jaz sem za to hvaležen, to nalogo namesto predsednika komisije opravil gospod Boštjan Usenik, upam da sem pravilno naglasil, ki je pisal Evropski komisiji, mislim da celo trikrat, v letu, konec leta 2005 in dobil tudi odgovor. Ne bom tega odgovora v celoti bral. Morda samo nekaj poudarkov, če mi dovolite gospod predsedujoči. Da malo spomnim, kakšni so bili očitki gospoda Usenika. Očitki so bili naslednji. Sod in Kad sta prodala svoja deleža v Mercatorju tajno, brez predhodnega informiranja javnosti in brez kakršne koli javne ponudbe, ki bi omogočala drugim potencialnih kupcem, da predstavijo svoje ponudbe. Zato sta bila deleža prodana po prenizki ceni, tako gospod Usenik. Pri prodaji je šlo za poseben finančni dogovor s kupcema, ki je vseboval plačilo nakupne cene do leta 2009 v periodičnih obrokih, po izjemno ugodnih obrestnih merah, kar implicira dodatno državno pomoč. Naslednji očitek je, da sta Sod in Kad zagotovila predkupno pravico do ponovnega nakupa teh prodanih deležev do leta 2009 v primeru, da se kupca odločita prodati jih do tega leta. To so torej očitki gospoda Usenika. In kaj pa odgovarja Evropska komisija oziroma bolj točno Generalni direktorat za konkurenco. Odgovor je naslednji. Samo nekaj fregmentov. Prodaja deležev ni vsebovala državne pomoči v smislu 87. člena Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti. To utemeljujemo z naslednjimi argumenti. Prvi argument, financiranja nakupa. Kupca nista izkoristila možnosti plačila v periodičnih obrokih med leti 2006 in 2009. Kupca sta plačala polno ceno 23. novembra 2005 in 31. januarja 2006. Tako je domnevno ugodnejša obrestna mera veljala le za kratko obdobje. Slovenske oblasti so podale več primerov posojilnih pogodb različnih družb, Pivovarne Laško, Istrabenza in drugih s podobno kreditno sposobnostjo, ki so vsebovale enake pogoje. Zato je po našem mnenju obrestna mera bila v skladu s tržno prakso. Drugi argument, predkupna pravica. Ker sta Istrabenz in Pivovarna Laško že plačala polno ceno za kupljene deleže Mercatorja, Kad in Sod nimata več predkupne pravice do ponovnega nakupa teh deležev. Kakorkoli pa ta pravica ne vpliva na oceno državne pomoči. In tretji in najpomembnejši argument, pomanjkanje oziroma neobstoj javne ponudbe in prodajna cena. Kljub temu, da pred prodajo ni bilo javne ponudbe in pogajanj s potencialnimi kupci, je bila prodajna cena določena oziroma podprta z zanesljivimi kazalci, ki so vsebovali neodvisno oceno cenilca, ki je temeljila na mednarodno priznani metodologiji, borzno ceno in ceno, ki jo je postavil Mercator za prirastek kapitala v prihodnosti. To potrjuje, da je prodajna cena odražala realno tržno ceno. Zahteva za premijo na to ceno ni bila opravičena. Če bi kupca pridobila nadzor nad družbo Mercator, za enkrat pa za to ni dokazov. To je torej sporočilo Evropske komisije, to je tudi sporočilo za gospoda Cvikla, ki je tako briljantno predstavil tudi v Mercatorjevo rdeči barvi svojo prezentacijo in to sporočilo se v skrajšani obliki glasi, je zelo dramatično, se opravičujem, umrla je mati vseh afer. Gospod Cvikl pa nam sporoča, vzemite si zgled pri prodaji državnega premoženja na primeru Hotelov Morje, d.d., in izgubili boste akreditacijo za ministrski stolček v eni od prihodnjih vlad. Zanimivo, kako je nekatere moške prevzel nedavni intervju gospe ASK, takoj ko je spregovorila, so se zgrnili okrog nje, prav zanimiva gospa. No, in še, da nadaljujem in potrjujem, da nam drugi pišejo govore [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Ja, res je. Poglejte, govor nam je napisal predsednik nadzornega sveta družbe Poslovni sistem Mercator, d.d. Eden izmed razpravljavcev, mojih predgovornikov, tudi iz zadnje vrste tega Državnega zbora, je pojamral, da potem, ko je moral prejšnji predsednik uprave oditi, je zdaj v Mercatorju vse narobe, ni plač, ni trinajste plače, ni regresov, delajo, ne vem, noč in dan, ni zalog, police so prazne in tako naprej. No, nadzorni svet pa o poslovanju Poslovnega sistema Mercator v letu 2007 med drugim takole: "Nadzorni svet ocenjuje, da je bilo poslovanje družbe Poslovni sistem Mercator, d.d., in skupine Mercator ter delo uprave v letu 2007 zelo uspešno, saj so bili v letu 2007 preseženi vsi ključni načrtovani poslovni cilji v okviru uresničevanja sprejete vizije in strateških usmeritev skupine Mercator." Pa še mogoče nekaj o številkah: "Predlog uporabe bilančnega dobička, ki je na dan 31. decembra 2007 znašal dobrih 22 milijonov evrov, je naslednji: del bilančnega dobička v znesku dobrih 16 milijonov evrov se uporabi za izplačilo dividend v bruto vrednosti 4,25 evra na navadno delnico, in preostanek bilančnega dobička v znesku dobrih 6 milijonov evrov se razporedi v druge rezerve iz dobička." In zdaj moj pomislek in moje razmišljanje o delavcih Mercatorja. Hvaležen sem temu Državnemu zboru, da je pred kratkim končno sprejel tudi zakon o udeležbi delavcev na dobičku. Gospod Semolič, s katerim morda nisva ravno "na ti", ampak ta gospod Semolič, ga moram s tega mesta pohvaliti za njegovo korektnost, je pohvalil to koalicijo na državni televiziji, na javni televiziji, in povedal, česar sam nisem vedel, da se je ta zakon, ki sem ga omenil, valjal po ministrskih klopeh in tako dalje, mislim, da enajst let in se je vedno ustavil ravno v pisarni finančnega ministra. Glej ga, zlomka, ta finančni minister pa je to zadevo - torej ta iz te Vlade, dr. Andrej Bajuk, pa je ta problem rešil in lahko smo zadovoljni, da v Sloveniji imamo zdaj zakon o udeležbi delavcev na dobičku, ker verjamem in prisegam na to, da so delavci največji kapital vsake gospodarske družbe. Torej, bodo tudi delavci Mercatorja pri tako dobrih poslovnih rezultatih lahko zahtevali svoj kos pogače. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Marinič.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz sem prepričan, da nam slovenska javnost ne bo zamerila, da smo toliko namena in pa toliko dragocenega časa namenili prav Mercatorju. Je že prav, da se tudi tukaj v Državnem zboru o tem krešejo različna mnenja, a vendarle je pri tem potrebno biti korekten in pošten. Če bi seveda kolegice in kolegi iz opozicije želeli sodelovati, kaj pravzaprav se je dogajalo pri prodaji Mercatorja, ste imeli možnost, da se vključite v preiskovalno komisijo za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zvezi z domnevnim oškodovanjem in prodaje državnega deleža. Takrat bi lahko pač prišli neposredno do soočenja glavnih akterjev, ki so imeli največ pri prodaji deležev Mercatorja. Tega niste želeli. Ubrali ste drugo pot. Danes sem prepričan, da slovenska javnost ve, da prodaja Mercatorja nikakor ni primerljiva s prevzemom Leka. Mercator je trgovina, to ni podjetje, to ni proizvodnja, to je vse prej kot to in seveda tolikšne pozornosti prav gotovo prodaja deležev Mercatorja ne zasluži. Ampak kakorkoli že, pri tem se jasno kaže vsaj dejstvo, da tisti, ki danes govorite tukaj o transparentni prodaji, o pregledni prodaji, ki ste to počenjali v preteklosti, govorim iz izkušenj, iz dokumentacije, ki sem jo imel na razpolago, ki sem jo pregledal, preštudiral, marsikaj ugotovil. In prav tisti, ki ste bili, bom rekel, najbolj netransparentni, ki ste morda prevzeli del odgovornosti za oškodovanje državnih deležev pri prodaji pa seveda danes hočete to naprtiti tistim, ki s tem nimajo nič. Tukaj ne morem mimo dejstva gospoda Cvikla in gospoda Ropa, ki sta iz LDS-a prebežala kot lastovke na neko drugo stran in hočeta tam tudi sedaj kolege učiti, kako je treba transparentno in javno prodajati in kako so to v preteklosti počeli, pa se seveda v dokumentaciji izkaže vse prej, kot to. Tukaj moram izpostaviti Hotele Palace. Mislim, da so jo predgovorniki pred menoj že nekajkrat izpostavili. Govoriti o netransparentni prodaji, pri tem pa roko na svojo vest položiti in ugotoviti, kako direktno se je prodajal delež v hotelu Palace v Portorožu, o čemer vam gospod Milan Cvikl lahko veliko pove. Danes hočemo ali pa hočejo tudi tiskani in elektronski mediji prikazati neko pomembno vlogo gospe ASK kot da je bila, bom rekel, najpomembnejša, kot da sedaj hoče pojasniti tisto, kar še v predhodnem času ni imela, pa vendarle sem magnetogram, na katerem je bila prav ta gospa zaslišana na komisiji, na 8. seji, ko je povedala vse, kar ima povedati v zvezi z Mercatorjem. In veste, kaj je povedala - zapomnite si, bom prebral, naložbi Kada in Soda v Mercatorju sta bili tržni. Orientacija pri določitvi cene je bila cena delnice na borzi. Ta je bila na Ljubljanski borzi v času prodaje 36 tisoč tolarjev, prodajna cena pa je bila 38 tisoč tolarjev. Opravljena je bila tudi cenitev, izdelala jo je cenitvena hiša Tesens iz Ljubljane, določila je ceno delnice Mercatorja v višini 35 tisoč 200 tolarjev. Ali ni to dovolj? Ali je potrebno po poteku določenega časa to isto gospo ponovno o tem vprašati? Mi imamo dokumente, imamo magnetogram, iz katerega je to razvidno. A seveda so zdaj tudi drugi interesi. Zato ne pričakovati, da bi ljudi, ki si čez noč premislijo in bi želeli prvo izjavo spremeniti v neko drugo zgodbo, seveda, ne dovolimo, kajti potem nismo več kredibilni mi, ta, ki pa tako izjavlja, pa zagotovo že nekaj časa ni več. Če mi dovolite, bi še enkrat izpostavil tisto, kar je bilo velikokrat povedano. Iskati grešnega kozla v sedanjem primeru, predsedniku Vlade, Janezu Janši v zvezi s prodajo Mercatorja nima nobenega smisla in bodite prepričani, da ljudje, ki nas spremljajo, to zagotovo vedo. Prodaja Mercatorja je bila transparentna, dosežena cena, je bila pregledna, iztržek je bil maksimalno dober in se je zgodilo to, kar je bilo za pričakovati. Nikakor pa ne tisto, kar so nekateri želeli, a jim žal ni uspelo, zaradi menjave oblasti leta 2004. Hvala.
Hvala. Gospod Kumer, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Najprej malo na temo moralnih naukov, ki jih tukaj večkrat slišimo. Korektno bi bilo od kolegov, ki govorijo o osebah in jih je sram povedati tudi priimek, o kateri govorijo, pa še njihovi člani so, nenazadnje tudi članice, ki so sedele v Vladi. To govori o vaši moralni podobi. Pa kdaj drugič o tem. Skratka, o Mercatorju je bilo v preteklih letih, od septembra 2005 veliko povedanega, veliko napisanega, zato bom spomnil ali pa opozoril na dve zadevi, tisti, ki danes tako vehementno govorite in trdite, da je sama prodaja bila transparentna, javna in da nič ni bilo sklenjenega pod mizo. Moje mnenje je, in trditev, da bi država in v tem primeru gre za Vlado in preko Vlade tudi za oba paradržavna sklada - Sod in Kad, morala biti prva, ki bi s svojim obnašanjem poskrbela, da se zakoni, ki jih sama predlaga in sprejema, spoštujejo. In v tem primeru se na žalost to ni zgodilo. Torej, ne bi smela država, in s tem Vlada dopustiti, da se je v primeru Mercatorja porajal dvom o zakonitosti tega posla oziroma te transakcije. Če bi država resno mislila z umikom iz gospodarstva že takrat, leta 2000, potem bi tudi v primeru Mercatorja dokazala, da spoštuje pravice malih delničarjev. Danes bomo imeli naslednjo točko o pravici malih delničarjev. In v tem primeru pri Mercatorju, s to transakcijo, s tem poslom je država bila tista, ki je tudi prikrajšala male delničarje. Se pravi, z njihovim "žegnom" so bili mali delničarji opeharjeni. Če bi resno mislila bi transakcije, predvsem te velike, opravljala preko Borze, pregledno in tako dalje, da o tem ne napredam. V primeru Mercatorja pa so predstavniki Kada in Soda zavajali slovensko javnost in politiko in še vse ostale. Še nekaj dni, preden je bil posel sklenjen so rekli, da se še dogovarjajo, med tem ko je pogodba že bila podpisana. Tukaj imam dokumente, iz noči se je direktor Kada odločil, zvečer - ne podpišem, zjutraj ob 8-ih je podpisal pogodbo. Piše dokumentirano v ovadbi, ki je bila dana na tožilstvo. In vsi tisti, ki pravite, da je bil posel transparenten, skladen in dobra cena, bom citiral prvega ministrovega ekonomskega svetovalca, to je nekdanji predsednik ali šef gospodarskega foruma pri Vladi, gospoda dr. Damjana. In sicer je takrat izjavil, to je bilo 9. septembra 2005: "Če bi vprašali za mnenje strateški svet, gospodarski pri Vladi, mislim, da bi velika večina članov ali celo vsi bili proti temu, da Kad in Sod to transakcijo izvedeta tako, kot sta jo izvedla. Člani strateškega sveta bi menili, da je bil način prodaje kapitalskih deležev države v Mercatorju nepregleden in potencialno škodljiv tako za davkoplačevalce kot za državo. Ne vem, katero še bolj relevantno mnenje in oceno lahko tukaj upoštevamo, če to izjavi prvi svetovalec premiera oziroma ministrskega predsednika z vso ekonomsko in gospodarsko ekipo, ki je bila tam. Torej prodaja Mercatorja je šla mimo borze s sklenitvijo posla z enim zainteresiranim, brez javnega zbiranja ponudb, kar govori o tem, da država sama ruši svoj kapitalski trg, kar dolgoročno ne more biti primerno in dobrodošlo tako za tiste, ki se za gospodarstvo odločajo kot za druge, ki čutijo te posledice. Skratka, lahko govorite kar hočete. Če greš na razpis, boš vedno dosegal najvišjo ali pa višjo ceno, ker nenazadnje gre za konkurenco, gre za boj med tistimi, ki se pojavijo na listi ponudnikom in med seboj tekmujejo. V tem primeru pa je šlo za posel, ki je bil sklenjen pod mizo z enim ponudnikom. Zanimiva je bila v tistem času tudi izjava predsednika Upravnega odbora Soda, ki je nič ali pa malo vedel o prodaji Mercatorja. Predsednik upravnega odbora Soda sploh ni vedel, da se Mercator prodaja, še takrat ko je pogodba že bila podpisana. To samo govori, tako kot je več ali manj vsem javno znano in vam tudi, da je prodaja Mercatorja bila s strani uprav, tako Soda kot Kada prodana brez predhodnega mnenja, stališča ali odločitve upravnega odbora in nadzornega odbora v Kadu. In če dam tukaj eno paralelo z letom nazaj 2001, se boste spomnili, da je nekdanji direktor Soda zaradi tega, ker 12,3% deleža Unionovih delnic ni prodal Interbrewu, brez soglasja upravnega odbora Soda jih je prodal Laškemu, je bil zaradi tega odstavljen. In seveda se je takrat, tudi leta 2005 postavljalo vprašanje, ali bo tedanji direktor Soda, ki je danes sedel tukaj, tudi zaradi istega, bom rekel pod narekovaji "prekrška", odstavljen ali ne. Vlada in ta koalicija se je očitno odločila, da je to sistemski način umikanja in prodaje deležev v gospodarskih družbah in to danes tudi žanjemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. O načinu prodaje delnic družbe Mercator s strani Kada in Soda, je verjetno odveč govoriti, ker so vsa dejstva bila danes nekajkrat povedana. Jaz bom poskušal spregovoriti par besed, gospe in gospodje, o vaši dvoličnosti v koaliciji in o neresnicah, ki jih širite, ali pa polresnicah, kar je mnogokrat hujše kot je neresnica. Prvo, kar je, ne želite priznati, da je Računsko sodišče ugotovilo, da obstojajo utemeljeni razlogi za sum o oškodovanju državnega premoženja pri prodaji kapitalskih deležev Kad in Sod v gospodarski družbi Poslovni sistem Mercator. Videli ste, da sem bral, bral dobesedno, nisem dodal nobene besede, pa tudi nobene odvzel. Poslovni sistem Mercator je bil prodan, torej po mnenju Računskega sodišča, z utemeljenim sumom o oškodovanju državnega premoženja. Zakaj tega ne priznate? Zakaj iščete odgovore, da to ni res? Naslednje. Govoriti o tem, da naj bi prišli v preiskovalno komisijo, ki je bila ustanovljena po tem, ko smo mi predlagali ustanovitev preiskovalne komisije za Mercator in proučuje preko 80 primerov prodaje deležev v državnih podjetjih. Zakaj ne priznate, da gre za dve popolnoma različni preiskovalni komisiji? Za eno, v kateri, ker bi bila ustanovljena na podlagi zahteve manjšine, bi ta manjšina in opozicija imela potrebno večino in bi lahko sprejemali odločitve. In da v drugi, ki jo vodite vi, je sestava na podlagi deležev posameznih poslanskih skupin in opozicija večine nima. In da bi bilo popolnoma nesmiselno, da bi v taki preiskovalni komisiji sodelovala, ker bi ji vi lahko, tako kot danes govorite, govorili, saj smo vse formalno in korektno sklenili in Državni zbor je sprejel odločitev, ki potrjuje, da ni bilo nikakršnega oškodovanja. Ne. Pristojna komisija oziroma Računsko sodišče, pristojni organ, ki o tem odloča, je odločitev sprejel, vi je niste sposobni sprejeti. In govoriti o tem, da imamo možnost sodelovanja in sprejemanja odločitev je zato polresnica. Imamo hvalice, drage gospe in gospodje, kako ste bili širokogrudni in ste dovolili, da se ustanovi, vzpostavi večina v Komisiji za nadzor javnih financ. Čemu je pa ta večina namenjena? Namenjena je 14 dnevnemu veselju te komisije, da je lahko sprejela odločitev, kasneje gre na Državni zbor, kjer imate vi večino, predlagate amandmaje in sprejete so odločitve, ki ne odgovarjajo resnici, ampak odgovarjate večini, ki jo vi predstavljate. In za vas je večina in glasovanje pomembnejše od resnice. To so tiste polresnice, ki jih širite okoli. In zato je popolnoma brezsmisla, da poskušamo zagotavljati, da se sprejme tisto, kar je dejstvo. Sprejeto bo pri vas vedno to, kar je odločila večina. In pri vas večina, tako kot ste opozarjali, ne sprejema odločitev na podlagi dejstev, ampak na podlagi vašega političnega interesa. Gospod predsednik Državnega zbora takrat komisije za proučevanje Mercatorja ni določil. Sprejel je sicer na znanje mnenje Službe za zakonodajo in pravne zadeve, da če v enem letu ne bo končan postopek v tej veliki preiskovalni komisiji, da bo potem posebna ustanovljena. Končan ni bil, nič ni ugotovljeno, komisije pa tudi ni, najbrž zato, ker bi bila to manjšinska preiskava z večino, ki bi jo imela opozicija. In drugo, gospod Janša je sprejel svojo izjavo o tem, da je bila to napaka. Ko bi pa moral tudi Državni zbor na podlagi mnenja Računskega sodišča to napako ugotoviti, vi tega ne dovolite in predlagate amandmaje, ki spreminjajo sama dejstva. Škoda, takšna pač je ta realnost v Državnem zboru. Jaz samo ponavljam vaša opozorila. Upam, da volivke in volivci to razpravo in dejstva poslušajo in da se bodo znali zelo kmalu pravilno odločiti. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Grill.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Ko danes poslušamo to razpravo, še posebej gospoda Cvikla, ki ga ni več tukaj, je vsakomur lahko povsem jasno, da nadaljuje tisto, kar najbolje zna - in to je, da zavaja našo javnost, da sprevrača ugotovitve tako stroke kot Evropske komisije, kot Računskega sodišča in tudi tistih, ki so na tem primeru že kar veliko tudi delali. Preprosto povedano, ves čas govori neresnico, ob tem se pa sam ne vpraša za tiste nepravilnosti, ki jih je izvajal ob prodaji Hotelov Morje, ko jih je prodajal pod borzno ceno. Mercator pa je bil prodan nad borzno ceno, in tu skuša prikazati, da so bile delane nepravilnosti. Da govori neresnico, bom navedel konkretne primere, konkretne številke, kajti za tisto, kar v svoji razpravi navajam, obstajajo tudi povsem natančni podatki. Osredotočil se bom na razpravo gospoda Cvikla, ki je rekel, da vse te prodaje državnega premoženja, ki jih izvaja ta Vlada, so dejansko razlog za vedno večjo brezposelnost v Sloveniji, da imamo vedno več ljudi brez dela, ampak podatki, ki kažejo ravno nasprotno, so pa naslednji. Leta 2005, ko se je prodaja Mercatorja tudi izvršila, smo imeli avgusta v Sloveniji 90 tisoč 566 brezposelnih, danes oziroma januarja 2008 je teh še 69 tisoč 238. Pomeni, da je bilo v tem času več kot 21 tisoč na novo zaposlenih ljudi. To pomeni, da je situacija povsem drugačna, kot je. Navaja, da je Računsko sodišče ugotovilo nepravilnosti. To ne drži. Računsko sodišče je izrazilo neko dilemo, da je bilo mogoče iztrženo nekoliko manj, kot bi bilo sicer, ampak preprosti primeri iz zadnjega obdobja kažejo, da temu ni tako. To sta navajala tudi gospod Kumar, gospod Potrč, da je zbiranje ponudb in na ta način dobljena cena najboljša. To preprosto ne drži. Vzemimo primer Telekoma. Telekom oziroma delnice Telekoma pred letom dni so bile na Borzi okrog 400 evrov, malo se je gibalo gor, malo se je gibalo dol. Ko se je dala ponudba oziroma se je zbiralo ponudbe in to na mednarodnem razpisu za prodajo Telekoma, smo na koncu ugotovili, po več kot letu dni, da ni nobeden izmed tistih, ki so se prijavili na razpis ponudil ceno, ki je na Borzi zdaj samo še 250, 280 evrov. Cena gre zopet malo gor, malo gre dol. Ali boste zopet rekli, da je bilo oškodovanje premoženja, ker ni Vlada Telekom prodala pred letom dni po borzni ceni?! Ne vem. Mogoče boste tudi zdaj to začeli sprevračati. Pomeni, da ni nobenega vnaprej znanega pravila, na kakšen način se lahko iztrži največ. Potem, ves čas prevračate - tako gospod Cvikl, kot gospod Potrč, da je predsednik Vlade priznal, da je bila prodaja Mercatorja napaka. Zopet njegovo izjavo oziroma intervju v Mag-u jemljete iz konteksta. Nikoli, ponavljam nikoli ni z eno besedo zatrjeval ali obžaloval prodaje Mercatorja v smislu, da je bila cena, ki se je za Mercator takrat dobila, prenizka, da je bilo karkoli s tem narobe. Vzeli ste ga iz konteksta, on je samo navedel, da je s to prodajo, ko je Laško pridobilo tako pomemben vpliv, tako pri odločanju v Mercatorju, kot tudi sam Mercator, v tržnem deležu v Sloveniji, da je začel svoj položaj tudi zlorabljati. V tem smislu je navedel, da je bila mogoče prodaja Mercatorja tudi napaka. Ustvaril se je monopol in inflacija oziroma dvig cen življenjskih potrebščin, ki smo mu bili priča v zadnji polovici lanskega leta, je bila lahko posledica tudi tega. O tem je govoril predsednik Vlade in ne to, da je bila kupnina prenizka. Tako da, vse to kar navajate, zavajate, gospod Cvikl in tudi vsi njegovi iz vrst Socialnih demokratov. Zato prosim, da s svojo dvoličnostjo ne nadaljujete več. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kumer, imate repliko? Izvolite.
Imam repliko na gospoda Grilla, predvsem zaradi tega, če smo se odločili za tržno gospodarstvo, potem je javni razpis in zbiranje ponudb tudi pri taki prodaji, potem me ne morete prepričati, da je sklenitev posla z enim ponudnikom lahko boljša od tega, če bi šli na trg. To je prvič. Drugič pa. Če že, je zares hotel biti dober posel in je bila garancija za to, da je boljši posel kot da gre na trg, zakaj potem upravni odbor, v čem pa je problem to v upravnem odboru v Sodu in v Kadu na nadzornem, da o tem nič nista vedela, in da zato ne dajeta soglasja. V čem je potem problem. Zakaj se je vodstvo v enih ali v dveh glavah odločilo, da bo to tako delalo. Jaz sem prej povedal, da je bila vložena ovadba, v kateri je zapisano, kako je ta odločitev tekla v dvanajstih urah čez noč, 29. 8. na 30. 8. Lepo vas prosim! Če hoče biti stvar poštena. In samo to je eden od dokazov, da dejansko stvar ni bila pošteno zastavljena. Tudi temu, ko vi pravite argumentov, da bi [[...]] [[izklop]] [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod Lahovnik. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Zares smo na nek način presenečeni, da poslanke in poslanci vladajoče koalicije še vedno menite, da s prodajo Mercatorja ni nič narobe. Nenazadnje je tudi predsednik Vlade povedal, da je bila prodaja Mercatorja napaka. Zato smo bili na nek način tudi presenečeni, ko vodja ustrezne komisije, ki preiskuje značilnosti prodaj Kada in Soda, ne povabi kronske priče te prodaje, ki se je javno ponudil, da bo prišel pričati in povedati, kaj je s to prodajo Mercatorja. Predsednik uprave Pivovarne Laško, gospod Šrot je sam povedal, da je pripravljen priti, da bo vse pojasnil, kamorkoli, to je večkrat po medijih povedal, pa ga nihče ne povabi. Česa se bojite! Če bi to naredili, bi mogoče lahko v Državnem zboru razčistili vse elemente prodaje Mercatorja, ne pa tako kot sedaj, ko na POP TV-ju iz dneva v dan gledamo novo nadaljevanje serije prodaje Mercatorja in ima to že toliko nadaljevanj kot tiste slavne mehiške nadaljevanke, s tem, da je to bolj zanimivo in bolj dramatično pa seveda za vse davkoplačevalce bolj zaskrbljujoče, in za tiste mehiške ni treba nič plačati, za te o Mercatorju so pa vsi slovenski davkoplačevalci očitno precej plačali. Pa bi lahko to preprečili, če bi v tem Državnem zboru korektno opravili enkrat to razpravo. Zakaj pa vseh akterjev ni nihče vprašal, če so bili pripravljeni povedati, če marsikaj vedo, bodo povedali, kaj je bil pogoj za to, da so morali ali pa lahko kupili Mercator, na kakšen način ta Vlada posluje, in potem bi prišli resnici do dna, zdaj pa do te ni mogoče priti. Seveda je na nek način prav zanimivo, kako je naenkrat, ko so pa akterji prodaje Mercatorja začeli govoriti o vseh elementih te prodaje, o tem, kaj jim je politika pogojevala za to, kako so naenkrat v vladajoči koaliciji izgubili željo po tem, da bi jih zaslišali v tem Državnem zboru in da bi lahko odkrito povedali o vsem, kar vedo. Tako da to je pač neka epizoda, očitno, ki ne bo zaključena, vsaj v tem mandatu ne. Naredili ste izjemen napor, da ste preprečili ustanovitev preiskovalne komisije z namenom preiskave prodaje Mercatorja, ki jo je želela ustanoviti opozicija. Nato ste pač vodili te postopke tako, kot ste jih vodili, z namenom, da ne pride nič v javnost. Toda potem se je zgodil tisti "whistleblowing" učinek, ko so nekateri pa le začeli govoriti, kaj se je dejansko dogajalo. In sedaj, če bo šlo tako naprej, bomo postopoma mogoče le vse izvedeli, vendar ne v tem Državnem zboru, pač pa na POP TV. Na javni RTV verjetno malo težje, ker jo pač lažje obvladujete, ampak so še drugi mediji, ki pa o tem vseeno poročajo. Tako da mi je danes predvsem žal, da ne moremo govoriti o vseh razsežnostih te prodaje. O vseh teh razsežnostih pa ne moremo govoriti zato, ker se ni vseh akterjev, ki kaj vedo in so bili pripravljeni povedati, povabilo, da to storijo. Osebno in tudi v Poslanski skupini Zares kljub vsemu upamo, da se je politika iz te prodaje česa naučila, da je treba državno premoženje prodajati pregledno, po možnosti na javnih razpisih. Da je zelo narobe, če je neko tako pomembno podjetje, kot je Mercator, poskus oziroma sredstvo za to, da bi preko njega obvladovali medije, da je to kratkoročno, da to ne koristi nikomur in da nazadnje to najbolj škodi tisti politiki, ki igra tako nevarno igro, ker se nazadnje opeče z ognjem. In to lahko sedaj gledamo vsi v zadnjem obdobju zadrege ključnih akterjev, političnih akterjev, ko pravzaprav bi na nek način želeli stvar hitro pomesti pod preprogo. Tako, da v Poslanski skupini Zares bi pričakovali, da na nek način se tudi poslanci vladajoče koalicije kritično opredelite do te oddaje, če že zaradi drugega ne, ker je tudi sam predsednik Vlade, predsedujoči Evropskega sveta, gospod Janša rekel, da je bila prodaja Mercatorja napaka. Res je z njegovega vidika napaka verjetno zato, ker ni uspel pridobiti nadzora nad Delom in ostalimi mediji, kar je bil verjetno namen, ampak lahko pustimo to ob strani, tudi če naredite piko, pa rečete, da je bila napaka, je že to začetek tistega, od koder potem sledi spoznanje, da je vendarle pri prodaji državnih podjetij, še posebej tako pomembnih kot je Mercator, treba zasledovati načelo preglednosti in učinkovitosti. Hvala.
Hvala. Gospod Starman, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Mislim, da izgubljamo preveč časa s to razpravo. Mogoče bi ponazoril bolj s šalo. Fantič od nekega Škota priteče ves zadihan domov in pravi oče: "Zakaj si pa tako utrujen in zadihan?" Sin pravi: "Oči celo pot sem tekel za šolskim avtobusom in sem prihranil 10 penijev." Potem ga oče debelo pogleda: "O, ti kako si bil trapast. Zakaj nisi tekel za taksijem pa bi prihranil 10 evrov ali 5 funtov?" To debato, koliko bi lahko iztržili, res predolgo o tem razpravljamo, ker dejansko bi bilo možno o tem nepregledno razpravljati. Mislim, da tisti, ki bi imel resen namen v tej zadevi kaj storiti in spremeniti bi dejansko moral predlagati določene spremembe glede potekov prodaj oziroma poslovanja Kada, Soda oziroma države, ko razpolaga s svojim premoženjem. To sem že prej povedal in dejansko, če se ugotavlja, da nekatere stvari niso pravilno izpeljane, da se nepravilno porabi kupnina, da se nepravilno peljejo postopki, jih je pač treba spremeniti. Mislim, da nihče ni ugotovil kakšnih bistvenih kršitev samih postopkov, da je pač z obstoječo zakonodajo na tak način možno peljati postopke. Možno je o tem govoriti, o vseh prodajah, da je bilo iztrženo premalo, v vseh ta možnost obstoji, povsod je možnost, da se je nekdo okoristil s tem, vendar to je pač treba dokazati, če je prišlo do kakšnih kriminalnih dejanj. Mislim, da je res škoda časa in da se je potrebno usmeriti kam drugam, pa bomo naredili več koristnega, kot pa s tole razpravo - na vseh teh komisijah, na vseh koncih in krajih, ker ta razprava ne pelje nikamor. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Pečan - je ni. Gospod Hvauc.
Hvala za besedo. No, ker ni več dosti časa, bom skrajšal. Ogromno besed je bilo izrečenih o tem, ali je bila to korektna prodaja ali škodljiva ali neškodljiva. Različne inštitucije, različni posamezniki so podali svoja mnenja, da ne govorim o spoštovanih kolegih ekonomistih iz opozicije. Ampak, glejte, tudi v današnji razpravi nisem slišal nobenega konkretnega ekonomskega argumenta za to, da bi se potrdile te vaše napovedi. In kar se mene tiče to debato zaključujem z mnenjem Generalnega direktorata za konkurenco pri Evropski uniji, ki je na pritožbo iz Slovenije ugotovil, da ni šlo za nedovoljeno državno pomoč, se pravi, da država ni prodajala pod ceno [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Ja, ja, kar preberite si gospod Potrč. Če pa ste že, v bistvu me tako lepo pogledali, pa vas še prosim, mimogrede, ko boste iskali po vaših papirjih, citirajte stran revizijskega poročila, na katerem bi Računsko sodišče napisalo, da gre za sum oškodovanja državnega premoženja. Toliko okrog tega. Bi pa še eno stvar omenil. Danes sem že večkrat slišal zlorabo navedbe predsednika Vlade, da je šlo za napako pri prodaji Mercatorja. Res je rekel, ja. Rekel pa je še kaj drugega. To je potrebno povedati. In sicer mi mislimo oziroma smo prepričani, da se to ni nanašalo na višino dosežene cene za delnico, ampak temveč, da gre za spoznanje, da sta kupec Pivovarna Laško in Istrabenz kasneje prelomila cilj, zaradi katerega je prišlo do tega nakupa, to pa je, da bi preko lastništva v Mercatorju razvila svoje poslovne odnose na trgu bivše Jugoslavije. Vemo, da se je potem Istrabenz s kasnejšo odprodajo delnic Mercatorja odpovedal temu cilju in s tem omogočil Pivovarni Laško nepričakovano ali pa mislim da nedopustno koncentracijo v lastništvu Mercatorja, kar pa se je kasneje izkazalo kot škodljivo in kar je slabo vplivalo na konkurenčnost domače trgovine. In v tem se kaže ta napaka in to je mislil predsednik. Pa še nekaj. Če govorimo o nakupu delnic, nikoli ne vemo, kakšen bo rezultat, ali bo dober ali bo slab, vedno obstaja tveganje.
Hvala. Gospod Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegi in kolegice! Pred dobrimi štirimi leti je v tej hiši sedanji predsednik Vlade velikokrat ponavljal trojni K, klientelizem, korupcija in kraja. In glede na to, da je takratni opozicijski poslanec, v tem mandatu predsednik Vlade, je bilo normalno pričakovati, da bomo v tej hiši imeli do teh treh besed zelo kritičen odnos, da bomo odpravili vsakršno dilemo. Če obstaja kakršenkoli sum, da lahko prihaja v slovenski družbi do teh pojavov, da bomo postorili vse, da nikoli teh očitkov ne bi bilo možno dajati. Danes smo lahko priče, da temu ni tako. Da danes pravzaprav ni interesa, da odgovarjamo na tiste oblike netransparentne prodaje, ki so se zgodile v tem mandatu na transparenten način. Eno izmed dejstev, ki govorijo o tem, je to, da danes poslanci poskušamo interpretirati izjavo predsednika Vlade, da je prodaja Mercatorja napaka. Ali ne bi bilo korektno, da bi danes Vlada, ki je k tej točki, vsaj tako lahko spremljamo in je tako razvidno tudi iz prijavljenega časa, prijavila 30 minut. Ali ne bi bilo danes korektno slovenski javnosti s strani predsednika Vlade, s strani te Vlade razložiti, v kateri točki je bila prodaja Mercatorja napaka. Mislim, da bi Vlada to odgovornost do Slovenk in Slovencev danes morala opraviti. Zakaj tega ne želi opraviti? Zakaj pušča dvome v razpravi o tako pomembnem vprašanju? In danes govoriti o tem, da je Vlada in predsednik Vlade bil naiven v času, ko so se prodajali deleži v Mercatorju - ja, komu pa to govorite? Torej lahko govorimo, da imamo na čelu te slovenske Vlade naivneža, ki ne razume, kaj se bo dogajalo zelo kmalu po tem, ko so se prodali deleži v državnem premoženju. Ali lahko razumemo tako odnos predsednika Vlade, kot ga ocenjujete koalicijski poslanci? Seveda potem se moramo pa res vprašati po odgovornosti predsednika Vlade, kajti odgovornost predsednika Vlade je ta, ki jo plačujejo danes vsi Slovenci in Slovenke, to pa je, da so se cene osnovnih življenjskih potrebščin zelo, zelo povečale, zelo, zelo dvignile in zelo pomembno prizadele šibke socialne sloje Slovenk in Slovencev. Če je to, potem morate priznati to napako. In če priznate to napako, potem morate priznati odgovornost do slovenske družbe, da ste te napake postorili. In tukaj danes obstaja dvom, ki ne bo razčiščen in govorimo o tem, da je Računsko sodišče o smotrnosti postopka prodaje menilo, da obstaja tveganje, da se ni iztržila najboljša kupnina za delnice družbe Mercator. Zakaj danes teh odgovorov tudi s strani Vlade tukaj ni? Ne gre samo za to, da je Mercator eden izmed primerov. Jaz ministra Vizjaka sprašujem tudi o drugih projektih prodaje državnega premoženja, primer o tovarni dušika, torej TDR Metalurgija, kjer nam minister Vizjak jasno in glasno pove, da ga ne zanima o tem, kako sedaj novi kupec, kateremu je država prodala TDR Metalurgijo, naprej prodaj premoženje, torej ne zanima ga, na kakšen način in po kakšni ceni se to dogaja, pri čemer pa govori, da je bilo to podjetje prodano nad vrednostjo cenitve te družbe, pri čemer ne postreže s podatki, kakšna je ta vrednost po dveh vprašanjih, ki mu jih je zastavila. Torej, tukaj gre za odnos do javnosti, transparentnosti, do Slovenk in Slovencev, kajti zelo težko si je predstavljati danes tiste, ki nas poslušajo, kakšno mnenje si naj ustvarijo, mislim pa, da v tej hiši bi morali imeti vsi enak interes, preprečiti kakršnekoli zlorabe in kakršnokoli oškodovanje davkoplačevalskega denarja. Ta interes bi v tej hiši moral biti skupen, žal ugotavljamo, da temu ni tako. Jaz to obžalujem in obžalujem, da bomo namesto sklepov, ki bi omogočili razčistiti ta dogodek prodaje delnic v Mercatorju, zamenjali s sklepom, in enostavno vse dvome, vse dileme in obstoj tveganj, na katere opozarja Računsko sodišče, tako lepo zaprli s tako lepimi sklepi, da tukaj nikoli ni bilo nobenih težav. Žal imamo samo naivnega predsednika Vlade, ki je napačno ocenil, da v pogojih tržnega gospodarstva ne bo prišlo do tega, če kupec novega premoženja postane tudi dobavitelj trgovskih mrež, da tukaj ne bo prihajalo do zlorab. Zato seveda bom sam podprl vse tiste sklepe, ki gredo v nadaljnjo razjasnitev. Nikakor se mi pa ne zdi korektno, da bomo poskušali s sklepi, ki zapirajo odgovore na odprta vprašanja zapreti tudi celotno to področje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala. Kolegice in kolegi. Poglejte, dajmo ljudem povedati, ki nas pač morajo poslušati, ker nas tudi plačujejo, da imamo Komisijo za nadzor javnih financ, bil sem član te komisije v preteklem mandatu. Ta komisija ima svojo nalogo in svojo nalogo je opravila in ugotovila in predlagala tri sklepe. Da ugotavlja, da obstaja utemeljeni razlog za sum oškodovanja državnega premoženja pri prodaji kapitalskih deležev Kada in Soda pri Mercatorju. Pod točko dve, da obstaja verjetnost, da Sod ni iztržil najvišje kupnine za delnico Mercator, da je bila prodaja napaka, da se ugotovi odgovornost oseb. In točka tri. Da se naloži članom skupščine Kada, ki jih je imenovala Vlada ter nadzornemu svetu Kada, da ugotovijo odgovornost oseb. Jaz verjamem 50, 50. V čem je problem? Imamo komisijo, ki je za to zadolžena. Komisija opozarja, sprejmimo te tri sklepe, ugotovimo in ploskal vam bom, ko boste dokazali, da ni nič od tega narobe. Kar pa pod točko dve ne verjamem iz lastnih izkušenj, kot župan, ker sem zaradi tega, ker se nisem pogajal z enim od podjetjem, ki je bilo izbrano za evropska dela, ker se nisem pogajal in nisem iztržil nižje cene, še danes po sedmih mesecih, kljub temu da sem plačal kot župan vse situacije, nisem dobil evropskega denarja, ki je sklenjen s pogodbo. Zakaj sem jaz kaznovan? Nekdo drug, ki je naredil enako napako, domnevno pa ne. Zakaj so mene proučevali? Vsake štirinajst dni je prišla komisija. Šest mesecev, vsakih štirinajst dni. Zakaj ne bi smeli enkrat v tem Državnem zboru preučiti kaj dela ta država. Torej vesel bom, da boste dokazali kolegice in kolegi, da je bilo vse v redu. Če ste pa pošteni pa boste te tri sklepe komisije, ki je za to imenovana in oblikovana, podprli. Ker zato jo pa imamo. Drugače jo pa ukinite.
Hvala. Gospod Zagorac izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Jaz bom začel nekako tako. Motiti se je človeško in prodaja Mercatorja, v kolikor bi predstavniki Vlade in pa vladne koalicije priznali svojo napako, bi bilo človeško. Ampak danes jo zagovarjajo. Zagovarjajo v smislu kako smotrna in kako dobra za to državo je bila ta prodaja in koliko so ljudje kot lastniki te družbe celo profitirali. Dve leti nazaj, popravite me, mogoče tri leta nazaj, ko se je Mercator prodajal, ste dovolili nekaj, kar ste decembra prepovedali in imenovali kot dejstvo boja proti tajkunizaciji. Se pravi, najprej ste nekaj sprobali, naredili v vašo korist, ali pa, da rečem drugače, za vaše, ne vem koga, potem pa prepovedali, ker ste ugotovili, da tako kot se zadeve odvijajo, tega enostavno ne sme več početi nihče. Ampak vi ste to naredili. In da bi bila zgodba glede prodaje državnega premoženja, kamor spada tudi Mercator, treh K-ajev, ki je to stranko, to koalicijo prinesla na oblast, bom rekel, še naprednejša, ste izbrali celo neke nove ovinke mimo tega, kar ste predlagali. Če boste danes pogledali oziroma odprli kdo je dobil na javnem razpisu za čiščenje UKC-ja v Mariboru, boste videli, katero podjetje je to. V nadzornem svetu sedi nihče drug, kot Stanislav Petek. Človek, ki tej stranki narekuje kaj naj počne, kdo bo kaj prodal in kako bo kaj počel. To ste naredili, nobene korupcije, nobenega klientelizma, nobenih tajkunov se niste rešili. In kot je nekdo od predhodnikov s strani Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke zagovarjal, s tem smo preprečili nadaljnjo tajkunizacijo, niste. Naredili ste nove, tiste, ki jih ta vlada ne želi loviti. To so pa ljudje, ki jih bom sedaj omenil, in če ste toliko poslanca in toliko človeka vsak pri sebi, boste to preverili v svoji bazi. Še enkrat bom poudaril, pred dvema letoma, ko je šlo za prodajo Mercatorja ste naredili to, kar ste decembra lansko leto imenovali kot boj proti tajkunom. Najprej ste se okoristili, potem pa, da nihče drug več tega ne bi naredil, ste to prepovedali, ko ste izčrpali. NSi-ju ste vrgli samo malo kost pri Palomi, ampak ste mu že včeraj to prepovedali, da bi naredil, kljub dogovoru, ki ste ga imeli med seboj in ste si leta 2004 razdelili podjetja, kdo se bo iz česa črpal. Ko je NSi nekaj izčrpal, ste se vi odločili včeraj to reševati. Ni fer do vaših koalicijskih partnerjev, ne do koga drugega. V Poslanski skupini Lipa bomo sklepe, prve tri sklepe, kot jih je predlagala komisija, podprli. Sklepi, kot jih predlagajo koalicijske stranke, se nam pa zdijo popolnoma zavajajoči, neresni in odvračajo pozornost od tiste resnice. Spoštovani gospodje, eno stvar vam povem; ravno tako kot tisti, na katere se sklicujete iz prejšnje Vlade, ste zamazani. Hvala.
Hvala. Gospod Trofenik, izvolite.
Hvala za besedo. Čeprav je 1. april, je tema dokaj resna, po drugi strani pa dobi človek občutek, kot da bi nek tekst dal štirim različnim režiserjem, da naredijo štiri različne predstave. Eno imamo danes tukaj, ki je nadaljevanje Komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ, druga predstava se v neki drugi režiji dogaja na preiskovalni komisiji, da ne bo pomote, ki ji predseduje kolega Marinič. Tretja predstava se dogaja nekje tam v Kopru na sodišču, ki ima samo izsek iz tega teksta. Četrta predstava se pa dogaja že nekaj časa v najširšem avditoriju v medijih. Na drugi strani, če poskuša človek odmisliti avtorje posameznih izjav ali prispevkov, na nek način abstrahirati, in iskati samo logiko v teh izjavah, logiko argumentov, s katerimi se poskuša eno ali drugo dokazati, postaneš zelo žalosten, ker je to pod nivojem osnovnega tečaja iz logike in bi ti teksti lahko služili za kakšne vaje iz logike, kjer bi predvsem dokazovali kaj je nelogično. Pa poglejte, poglejmo s tega zornega kota tako izjavo premiera oziroma tri argumente, pa ne bi niti želel s premierjem, ker na ni tukaj, na žalost, bolj z njegovimi sodelavci ali somišljeniki, ki so prelevili to v tri amandmaje, k sklepu in za katere mislim, da jim niso v čast, bi bilo boljše, da bi jih umaknili, pa s kakšnim bolj domišljenim pristopom poskušali nevtralizirati predložene sklepe, ki sicer stojijo na edinem resnem tekstu, to je na ugotovitvah revizije oziroma vrhovnega revizorja Računskega sodišča. Prva trditev, prodaja je bila zakonita. Kdo pa trdi, da je bila prodaja nezakonita? Nihče ne trdi, niti je predlog za sklic izredne seje, iz katerega vse skupaj izhaja, nihče ni trdil, da je prodaja nezakonita. Zakaj bi torej uporabljali argument ali dopovedovali, da je prodaja zakonita, če tega nihče ne izpodbija. Toliko, da v pomanjkanju argumentov za kake druge trditve pač poskušamo napolniti prostor in čas ter ušesa. Drugič, cena je realna. Kdo lahko trdi, da je cena realna, če ni poskušal ugotoviti realnosti cene? Da so delnice Mercatorja bile na borzi, je dejstvo, vendar to še ne zagotavlja realne cene ali optimalne cene, na katero bi moral prodajalec v imenu države ciljati. Niti je poskušal zbrati tako ali drugače, na kakršenkoli predviden način, eventualne ponudbe potencialnih kupcev, in zato ni možno reči, da je bila cena realna. Tako kot je obratno možno postaviti tudi sum, da ni bila zadosti visoka. In zato govorimo, tisti, ki se nagibamo k temu, o sumu oškodovanja, in enako je potrdilo tudi Računsko sodišče. Tisti, ki mislijo, da je bila prodaja zakonita zato, ker je bila izvedena v skladu z 80.e ali f. členom, še ne povedo, da je tak način prodaje v zakonu dopusten, da je šlo po tej zakonski formuli, da je pa naslednje vprašanje vprašanje primernosti cene. Da je cena bila primerna. Oprostite, v vsej v diskusiji na komisiji in tu na plenarni seji enega argumenta ni bilo. Samo da nekdo reče, cena je bila primerna, za to pa ne ponudi prav nobenega argumenta, je premalo, zato je vse, kar je s tem povezano, milo rečeno, neresno in osebno razumem kot pomanjkanje res tehtnih argumentov, da bi zavrgli sume. Seveda bi sume najlažje zavrgli, če bi tako vodstvo Soda kot odgovorni predstavniki Vlade sodelovali v diskusiji in argumentirano zavračali, če imajo argumente, posamezne predpostavke ali hipoteze. Razen Ministrstva za finance pri delu komisije, recimo Ministrstvo za gospodarstvo in minister se dobesedno izogiba. Kot primer nelogične in neustrezne uporabe argumenta, tudi tu na plenarni seji večkrat ponovljenega, češ, nek evropski urad v Bruslju je nekaj rekel. Ker je rekel, da ni to državna pomoč, je vse okej. Še to bi manjkalo, da bi deklarirali to kot državno pomoč, ki je nedopustna. Ampak da je nekdo ugotovil, da to ni bila državna pomoč, še ne pomeni, da je prodaja bila optimalna ali približno korektna. To se pravi, gre za zlorabo ali mešanje pojmov ali pa zlorabo argumentov, za neke stvari, ki sploh tukaj niso bile problematizirane. Če te štiri igrokaze, ki sem jih namenoma na začetku uporabil, uporabimo ali združimo, je pa nekaj drugega jasno, da prodaja Mercatorja ni bila cilj, ampak je bila sredstvo za doseganje nekega drugega cilja, povezanega z medijsko hišo Delo. O tem nima smisla niti diskutirati, ker je to dejstvo. Jaz na nesrečo, ker sem bil soudeležen takrat, vem še za en drugi vzporedni cilj, če lahko tako rečem. Poleg prevzema ali zagotavljanja ali prevzema Dela se je zgodil še z istimi akterji vzporedno ali istočasno prevzem ene civilnodružbene inštitucije, ki se ji reče Rokometna zveza Slovenije ali slovenski rokomet kot športna panoga. Ni časa, da bi predstavil vse časovno in vse, kar se je zgodilo. Tisti, ki pa to poznajo, se tudi tega zavedajo. Zato je, milo rečeno, neodgovorno z nelogičnimi, neargumentiranimi predlogi nekih amandmajev k sklepom poskušati zakriti. Tega se ne da zakriti. Jaz nisem tudi simpatizer, da bi ne vem kaj iz tega delali. Dejstvo je, da se je zgodilo, dejstvo je, da je bilo cel kup nepravilnosti pri tej prodaji, dejstvo je, da je cilj bil nekaj drugega, ta prodaja pa samo sredstvo. Saj je ja vsakemu, ki zna brati, jasen odgovor na vprašanje, zakaj je Sod prodal v tistem trenutku, ni važen datum. Ni rabil likvidnostnih sredstev, ni imel prodaje v programu, ni ga je uvrstil v rebalans svojega programa, pa kljub temu je prodal. In prej je bilo pri prejšnji točki toliko govora o odličnem vodenju in upravljanje Soda. Jaz mislim, da je solidno v določenih, ne pa v celoti. Vendar se postavlja vprašanje, če je vodenje Soda tako odlično bilo in je še v sedanjosti in v bližnji preteklosti in da zna vodstvo Soda tako dobro presoditi gibanja na finančnih trgih, zakaj potem je tako napako napravilo, da je Istrabenz v dveh letih zaslužil 100 milijonov evrov, zakaj ne bi tega Sod zaslužil. Na to pa nihče ne da odgovora. To je pa vprašanje, ki bi me zelo zanimalo. Če Sod, vodstvo, tako zna predvideti gibanja in ima takšne zasluge za povečanje vrednosti, kot je bilo prej povedano, neodvisno od spremenljivke, ki se ji reče gibanje tečajev na finančnih trgih, potem je lahko predvidel tudi ta dogodek in bi teh 100 milijonov evrov še kako prišlo prav v blagajni Soda. Upam, da ne ocenjujejo, da imajo preveč denarja in da zaradi tega lahko delajo razprodajo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Petek, izvolite.
Hvala, predsednik. Časa je malo. Samo moj komentar k temu, kako očitno nekateri različno beremo dokumente, ki so bili danes uporabljeni oziroma citirani za naše obrazložitve. Enostavno ne razumem, kako lahko poslanci koalicije poročilo Računskega sodišča berejo na način, da ocenjujejo, da z njihovim poročilom ali z njegovim poročilom ne obstaja tveganje, da je prišlo do oškodovanja. Popolnoma jasno je, da je ravno to dikcija, ki daje temelj vsem nam, da se zamislimo o tem, kaj se je pri tej prodaji dogajalo. To mislim, da je popolnoma jasno napisano. Da govori o tem, da sta nadzorni odbor in upravni odbor obeh inštitucij potrdila, torej pravilnost ravnanja, jasno, da sta potrdila, saj vemo, po kakšnem principu sta ta dva organa sestavljena in kakšno nalogo tudi izpolnjujeta v tej zadevi. Zaradi tega ne moremo pristati na to, da sta ta dva argumenta podlaga za negiranje potrebnosti po ugotavljanju odgovornosti. In še tretjič. Gospod Horvat je zadovoljen, da je bila sprejeta poslovniška sestava komisije. Naj ga spomnim, da je že v preteklem mandatu ta komisija bila sestavljena tako, da je imela [[....]] [[izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Besedo ima gospod Cvikl. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Če danes ne bi bil 1. april, bi vam zameril laži, ki ste jih poslanci vladajoče koalicije razširjali po moji uvodni obrazložitvi glede nekih poslov, ki naj bi bili izvajani v času, ko sem bil sam predsednik upravnega odbora Soda. Ker pa je danes 1. april, vam tega niti zameriti ne morem. Da pa ne bo stalo neodgovorjeno, citiram, "Poročilo Računskega sodišča o pravilnosti prodaje delnic Hoteli Morje na Slovenski odškodninski družbi: Slovenka odškodninska družba je pri prodaji delnic družbe Hoteli Morje ter pri knjigovodskem obravnavanju naložbe ravnala v skladu z veljavnimi predpisi." Pozitivno mnenje. In drugič - o smotrnosti. "Delnice družbe Hoteli Palace je menjala za delnice drugih družb, s čimer je izboljšala kakovost portfelja v skladu s politiko varnosti, večje donosnosti naložb. Po našem mnenju je Sod prodajo delnic družbe Hoteli Morje in menjavo delnic družbe Hoteli Palace izvedla uspešno." To so dejstva. Jaz sem že prej povedal. Če že posegate v prejšnji mandat in napadate tiste, ki smo sprožili vprašanje pobude za oblikovanje preiskovalne komisije na temo Mercator, potem vsaj poglejte, ali je mnenje neodvisne institucije skladno z vašo idejo, da je v preteklem mandatu bilo vse samo klientelizem, korupcija in kraja. Vendar je to skladno s tem, kar počne Janez Janša. Janez Janša je na izjave Andrijane Starina Kosem rekel približno takole: "No, tudi mi krademo, samo da mi preganjamo tiste, ki kradejo. Lepo vas prosim! Prvič, za pretekli mandat ni bilo ugotovljeno niti na eni od sej preiskovalne komisije, da je bil kateri od poslov sporen, ampak je tudi z mnenji Računskega sodišča, kot sem jih ravnokar citiral, in še nekaj vam jih lahko citiram, bilo potrjeno, da so bili posli smotrni in transparentni. In potem glede amandmajev, ki jih predlagate. Jaz sicer ne vem, kako vi berete ta 80.f člen veljavnega zakona, ampak vendarle naj ga citiram. Ta se začne takole: "Pri prodaji finančnega in stvarnega premoženja države oziroma občine je treba izbrati take metode, ki zagotavljajo optimalno doseganje ciljev prodaje." In kadar finančna institucija, kot je Sod, delniška družba, prodaja premoženje, potem je seveda edini smiseln, logičen cilj, ki ga je potrebno dosegati, maksimiranje izplena. In zato naj bi prišlo do javnih ponudb, javne države ali javnega zbiranja ponudb. Določba četrtega odstavka, ki govori o neposredni pogodbi, pa velja, kadar se prodaja delnica ali dve. Tukaj pa se ne prodajata ali pa nista se prodali delnica ali dve, ampak se je prodajala praktično večina firme oziroma prodajal se je obseg firme preko prevzemnega praga. In zato naj ponovno citiram, da: "Tudi če se prodaja tako, je potrebno pri tem upoštevati zakonodajo, ki ureja trg vrednostnih papirjev in/ali zakonom, ki ureja prevzeme." Nekateri ste tukaj danes citirali mnenje Evropske komisije. Evropska komisija je resna institucija, ki verjame resnim vladam. In ta predpostavlja, da kadar vlade obveščajo Evropsko komisijo o dejanjih paradržavnih skladov, obvestijo le-te o vsem. To pa, kot je vidno iz poročilo Računskega sodišča, ni bilo narejeno, ker sicer poročilo Računskega sodišča ne bi bilo počrnjeno na točki, kjer govori o delovanju Soda in Kada. Mi bomo danes glasovali o amandmajih in o predlaganih sklepih. Sam ne pričakujem, da bo vladajoča koalicija podprla sklepe Komisije za nadzor javnih financ, ker seveda želite izkazati svojo politično moč. In to politično moč boste izkazali s tem, da boste zavrnili predlagane sklepe. Vendar ti predlagani sklepi ostajajo. Komisija jih je posredovala pristojnim institucijam in jaz upam, da bodo pristojne institucije ustrezno ukrepale in na podlagi dokumentov ugotovile, ali obstaja ali ne obstaja sum oškodovanja državnega premoženja. Je pa zelo zanimivo, da je danes oziroma danes poročajo mediji, da je uspelo Istrabenzu prodati 2% delnic Mercatorja za približno 20 milijonov evrov kapitalskega dobička. Ta denar bi moral iti v državni proračun. Če bi pa prodali celotni del, potem bi celotnih približno 100, 110 milijonov evrov kapitalskega dobička, ki ga je Istrabenz zaslužil, moral iti v bilance javnih financ in slovenski davkoplačevalci ne bi bili oškodovani. Reči, da je bila dosežena pogodbena cena, poštena cena, ki je bila dogovorjena in tako naprej, je milo rečeno sprenevedanje. V primeru, kadar prodajate tako pomemben delež, obstaja v teoriji in praksi prevzemna premija in te prevzemne premije pri poslu Mercatorja ni bilo. Zakaj je ni bilo? Zakaj ni bilo prevzemne premije? Ker seveda kupci, ki so se 12. avgusta zbrali pri Janezu Janši, so se tudi dogovorili, pri kateri ceni bodo to kupili. Predsedniki vlade običajno ne poznajo vseh detajlov in obžalujem, da ni bilo na tem sestanku vsaj kakšnega ekonomista, ki bi povedal, da je zelo čudno prodajati tako pomemben delež brez prevzemne premije, razen če je predsednik vlade ravno to hotel narediti na tem sestanku: netransparentno prodati Mercator. To mu je uspelo, to je naredil. V Državnem zboru pa smo z voljo vladajoče koalicije oblikovali komisijo, ki očitno kot preiskovalna komisija ne bo prišla do dna te afere. Današnja razprava o prodaji kapitalskih deležev Kada in Soda v gospodarski družbi Mercator in obravnava domnevnega oškodovanja državnega premoženja je zato na nek način nadomestilo neuspelemu delu tako imenovane Mariničeve komisije oziroma Preiskovalne komisije za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij in tako dalje. To danes ugotavljamo. S sklepi, ki jih pa bo vladajoča koalicija, v to ne dvomim, s silo in politično aritmetiko izglasovala, pa boste potrjevali, da nosilcem političnih funkcij ni treba prevzemati politične odgovornosti za slaba dejanja. In to pomeni, da imamo v Sloveniji najmanj dvojna merila. Predsednik Vlade lahko skliče sestanek, na katerem da dvema skupinama kupcev 200 milijonov evrov darila, ko nekdo drug to skuša narediti, se ga zapre in z "marico" pelje k preiskovalnemu sodniku. Obžalujem torej, da ugotavljate, da Računsko sodišče naj ne bi ugotovilo oškodovanja državnega premoženja, pri tem pa pozabljate, da je Računsko sodišče jasno povedalo to v svojem mnenju. Glede smotrnosti je ugotovilo, da si Sod ni prizadeval za zagotavljanje najboljše pogajalske pozicije in s tem ugodnejših prodajnih pogojev, ni izvajal aktivnosti preverjanja interesov in je preprosto imel za to premalo časa, ker je bilo med 12. avgustom in 31. avgustom ta posel treba izvesti za vsako ceno. Ta cena je bila danes predstavljena in pomeni četrt milijarde evrov, polovico avtocestnega programa na leto. To so zame seveda previsoke številke, da bi opozicija lahko šla mimo njih, in zato ocenjujem, da smo danes pokazali, da je pri tem prišlo do oškodovanja in da je to nenazadnje priznal tudi predsednik Vlade. Vi pa še zmeraj trdite, da je bilo vse v redu. Danes je 1. april, dan lažnivcev.
Hvala. Želi predlagatelj še besedo? Izvolite, gospod Milan Petek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kot predlagatelj bi rad povedal zaključno misel v zvezi z današnjo razpravo. Moram reči, da sem kot predsednik komisije, in verjamem tudi, da v imenu vseh članov komisije, vesel, da je do te obravnave danes prišlo. Na ta način je pravzaprav komisija opravila svojo nalogo, svojo vlogo, ki jo ima v tem parlamentu kot najvišji organ parlamenta za nadzor nad javnimi financami. Da je na ta način torej ta današnja seja epilog dveinpolletnega dela komisije, ki se je nekoč imenovala z nekoliko daljšim nazivom, sedaj se imenuje Komisija za nadzor javnih financ. Da je to epilog dela članov komisije, ki so se medtem časom tudi nekoliko zamenjali, vključno s predsednikom. In mislim, da smo na ta način utemeljili svojo vlogo in nalogo, ki jo imamo, in predlagali Državnemu zboru, da to razpravo opravi. Žal žalosti to, kar je bilo že povedano, da je odnos Vlade drugačen, kot je bil odnos poslancev, kot je bil odnos komisije, da se te seje danes ne udeležujejo. In to ne bi smela biti praksa in primer, ki ga uporabljamo v slovenskem hramu demokracije. Kakršnakoli je bila razprava, kakršenkoli je bil nivo razprave, mislim, da smo iz tega ali pa, da so predvsem volivci, poslušalci in gledalci te današnje razprave si lahko ustvarili sodbo, kaj in o čem bodo odločali, ko bodo morali iti na volitve. Tudi če predlagani sklepi danes ne bodo sprejeti, in zdi se mi, da ne bodo, ker ta koalicijska večina še vedno misli, da je zavrnitev sklepov pomembnejša, kot pa potrditev tudi morda zahtev in upravičenih predlogov za realizacijo, naj ob tem povem, da me veseli, tako sem jaz razumel razmišljanje gospodar Starmana, ki je govoril o tem, da se mu zdi, da je razprava danes na seji nepotrebna, vendar se pa pridružuje tistim, ki mislijo, da se mora ugotoviti, kdo je, če je, za to situacijo odgovoren. In na ta način nekako ocenjujem, da se gospod Starman še posredno pridružuje prvemu sklepu. In ravno to je namen, tisti ki, ne vem, ali ste dovolj pozorno prebrali prvi sklep, ki govori o tem, če obstaja sum, da je prišlo do oškodovanja, potem naj svojo nalogo prevzamejo tisti organi, to so organi nadzora in pregona, ki naj presodijo, ali je to oškodovanje bilo ali ne, ne pa Državni zbor. Državni zbor in tisti poslanci, ki so o tem govorili, niso in mi tudi v sklepih komisije nismo govorili o nezakonitosti prodaj, ampak smo govorili o tem, da obstaja sum oškodovanja pri prodaji. Zaradi tega torej poziv vsem, če hočete, da komisija v kateremkoli mandatu, v katerikoli sestavi parlamenta ima svojo veljavo, ima svoj pomen, tako sestavljena, kot je sedaj, ko ima opozicija večino, da zaradi tega ravno, če pride do dvomov v komisiji, pripravi ali pa spravi materijo na Državni zbor, da daste s sprejetjem sklepov podporo tudi takemu načinu razmišljanja in popotnico za dobro delo komisije v bodočnosti. Za enkrat hvala in upam, da bo temu tudi tako.
Hvala. S tem zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na razpravo o sklepih in vloženih amandmajih k sklepom, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 28. 3 [[..]]Imate proceduralni predlog? [[Ne.]] V razpravo dajem amandma poslanskih skupin SDS in NSi k 1. sklepu. Želja po razpravi? Odpiram možnost prijave za razpravo o amandmaju k prvemu sklepu. Gospod Cvikl, izvolite. Imate besedo.
Zelo na kratko. Predlagani sklepi so povsem neustrezni. Pozablja se na vsebino 80.f člena, ki govori o optimiziranju pogojev prodaje. In zanima me, na podlagi česa naj bi Državni zbor ugotovil, da je bila cena 38 tisoč tolarjev prava, če pa je Računsko sodišče ugotovilo, da ne more potrditi, da je bila prava. Računsko sodišče je povedalo, da obstaja veliko tveganje, da smo izgubili stotine milijonov evrov. In zato reči, da je to poštena cena, pomeni, ja, politično se mi strinjamo, da smo dali veliko darilo dvema kupcema. To je z vidika vaše politike možno, z vidika davkoplačevalcev, ki naj bi jih tukaj vsi zastopali, je pa seveda velika neumnost. In enako glede tretjega sklepa, češ, da naj bi pristojne domače in evropske institucije [[...]]Lepo vas prosim, evropskim institucijam je minister Vizjak in UVK lagal, kaj je v pogodbi! Pogodbe se ni poslalo, v pogodbi pa je jasno pisalo, da gre za skupno delovanje in se na podlagi dogovora o pogodbi in vseh zadev, ki se sedaj dogajajo na koprskem sodišču, lahko dokaže povezano sodelovanje, kar pomeni da bi bilo treba v skladu z Zakonom o prevzemih doseči prevzemno ponudbo in prevzemno premijo. Amandmajev k sklepom ne bom podprl.
Hvala. Gospa Pečan.
Hvala lepa. Moram reči, da so amandmaji, ki sta jih je vložili Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in Poslanska skupina Nove Slovenije norčevanje iz dejstev, ki jih vendarle lahko navedemo, na tekočem traku smo jih lahko pridobivali in spremljali v obravnavi problematike v zvezi z Mercatorjem. In zaradi tega bi opozorila na to, da danes smo že slišali razlago kolegov v zvezi z izjavo gospoda predsednika Vlade gospoda Janeza Janše, ko je rekel, da je bila prodaja deležev Kada in Soda v Mercatorju, Istrabenzu in Pivovarni Laško napaka. Trdi sicer v svoji izjavi, ker normalno, da ni mogel izjaviti, da je bila prodaja nezakonita, cena nerealna, pravi pa, da je bil postopek ravno toliko transparenten, kot pri prejšnjih prodajah v okviru enakih normativnih aktov vseh paradržavnih skladov. Predsednik Vlade Republike Slovenije, ki je v treh letih in pol vladanja neštetokrat, on sam in njegovi kolegi v Vladi ali v Državnem zboru ponovil, kako so nezakoniti postopki prodaje ali sploh postopki, ki so jih izvajale razne paradržavne inštitucije, pa tudi sama vlada v preteklem mandatu, pravi, da je bil postopek ravno toliko transparenten, kolikor so bili transparentni postopki v preteklem mandatu. Krasno. Se pravi, ker je ugotavljal, da so bili postopki že ne vem kolikokrat še v boju za oblast, pa tudi sedaj, ko je na oblasti, da so bili postopki v preteklem mandatu nezakoniti, netransparentni in škodljivi za državo, sedaj pa pravi, da je postopek prodaje Mercatorja bil ravno tako transparenten in zakonit, kot so bili nezakoniti in netransparentni postopki pretekle vlade. To se pravi, da priznava, da prodaja Mercatorja ni bila zakonita in je bila netransparentna, s tem da, kot je že bilo povedano, preiskovalna komisija za ugotavljanje zakonitosti prodaje deležev države v podjetjih še ni ugotovila niti enega nezakonitega postopka prodaje Kada in Soda v preteklih mandatih. Se pravi, tu prihajamo do situacije, ko pravzaprav ne vemo, kaj je predsednik Vlade izjavil. Glede na njegovo prepričanje je prodaja Kadovih in Sodovih deležev v Mercatorju nezakonita in netransparentna, ker to tudi sam trdi. Istočasno pravi, da bi bilo bolje, če do nje sploh ne bi prišlo, kajti po njegovem se je pokazalo, da je prišlo do tega, da so bili cilji, ki sicer niso bili nikoli javno napovedani, so pa pricurljali v javnost verjetno s tistega avgustovskega sestanka leta 2005, da koncentracija lastništva, trditev, da prevzemne premije ne bi bilo treba plačati, ker ni šlo za koncentracijo lastništva. Se pravi, sam gospod predsednik Vlade demantira, ker je šlo za koncentracijo lastništva po njegovem, vendar pa ni bila uporabljena za dobre namene. Zelo star rek pravi, da je pot do pekla tlakovana z dobrimi nameni. In tu se vidi, da so bili dobri nameni, ki so bili dogovorjeni leta 2005, avgusta meseca, na tajnem sestanku, bili pot do pekla. Do današnjega dne in morda še kakšnega dne pozneje, ko bomo ugotovili, da je bilo dogovarjanje velikih poslovnežev in predsednika Vlade nezakonito, netransparentno in predvsem škodljivo za državljanke in državljane Republike Slovenije. Kot vse kaže, je prešlo mejo potrpljenja to, da njegovi partnerji v teh pogovorih niso bili pripravljeni popustiti pri vplivu na medije, ki si ga je hotel obdržati samo zase. In to je pravzaprav pripeljalo do njegove izjave, da gre za napako. Zaradi tega menim, da so ti amandmaji dejansko vsi po vrsti farsa in da bi bilo spodobno, če bi jih oba koalicijska partnerja umaknila. Hvala.
Hvala. Še kdo? Še vidim roke, zato odpiram ponovno prijavo za razpravo o prvem amandmaju. Gospod Trofenik izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. O prvem sklepu, kot prvem delu amandmaja, ki ga predlagajo koalicijski poslanci, ne bom govoril, ker sem prej o njem že zadosti povedal. Ta prvi sklep nič od tistega, kar bi želeli dokazati, ne dokazuje. Pa poglejmo drugi sklep. Drugi sklep govori, da Državni zbor ugotavlja, da je bila dosežena pogodbena cena 38 tisoč SIT za delnico. Poštena cena je bila dogovorjena na ravni, ki je presegala tedanjo borzno ceno ali tržno ceno. Res je, da je bila dogovorjena. Ampak to je skoraj edina resnica v tem tekstu. Da je bila tržna, je totalna neresnica, ker nihče tržne cene ni ugotavljal z nobenim izmed znanih ali pa, če hočete, predpisanih postopkov. Niti je zbiral ponudbe od potencialnih kupcev, niti karkoli drugega, kar je predvideno ali predpisano, zato ta tekst enostavno ne drži. Da pa bi bila borzna cena izključno dokazilo o ustrezni ceni, ta je pa tudi malo prehuda. Kar se pa tretjega sklepa tiče, pa mislim, da nikoli ne bi smel skozi Državni zbor. Državni zbor, če bo sprejel ta sklep, zavestno ignorira vrhovnega revizorja v Republiki Sloveniji, Računsko sodišče, ki je spretno iz tega teksta izpuščeno, da so predlagatelji rešili zadrego, o kateri govorijo v drugem amandmaju. Računsko sodišče kot temeljna ali osnovna pristojna inštitucija za ugotavljanje nepravilnosti je ugotovila nepravilnosti in jih je zapisala tudi v poročila. Imam občutek, da so nekateri brali samo povzetek na strani in pol poročil, ostalih delov poročil pa ne. Zato je ta tretji sklep, kako naj bi Evropska komisija direktno ugotavljala, to mi je pa tudi malo nejasno. Stališče Urada za varstvo konkurence, sem pa že prej povedal, ničesar ne pomeni o pravilnosti ali nepravilnosti, govori, da le ene nepravilnosti ni bilo v smislu nedovoljene državne pomoči. Če zaključim debato o amandmaju k prvemu predlogu sklepov, tega ni možno podpreti in zelo pametno bi bilo, bom rekel, modro, ki je le niansa, če bi predlagatelji te sklepe umaknili, pa našli kakšno bolj zvito, da bom tako rekel, ali pa sprejemljivo varianto, da izničijo sklepe, predlagane sklepe komisije. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Peče.
Hvala lepa za besedo. Vsi trije predlogi sklepov, ki so priloženi v obliki prvega amandmaja, po mojem trdnem prepričanju uzakonjajo nezakonito. Dejstvo je, da skušajo predlagatelji z omenjenimi dopolnili prikazati nečedne posle kot čedne in s tem zaklopiti za celotno prihodnost dvom, in to upravičen dvom v početje predsednika Vlade, za katerega smo vsi skupaj ugotovili, kar je tudi sam prikazal, da so bila pogajanja pod mizo. Osebno ne verjamem, da predlagatelji težijo oziroma se zavedajo, da z omenjenimi predlogi sklepov škodujejo Vladi Republike Slovenije. V končni in prvi vrsti bi bilo smiselno, da bi vsi skupaj zasledovali tisti cilj, ki bi omogočal kvalitetno prodajo ali nenazadnje, ki ne bi dajal v prihodnost tako negativne norme, kot jo daje Državni zbor z morebitnim sprejemom teh treh sklepov. Kar se tiče prvega sklepa v Poslanski skupini Lipa ocenjujemo, da ni opravljeno v skladu z 80.f členom Zakona o javnih financah. Dikcija omenjenega člena teži v drugo vsebino, drugačno vsebino in je le predlog sklepa, in sam način izpeljanka kot avtentična razlaga v drugi vsebini, kot jo je v osnovi zapisal zakonodajalec. To pomeni, da negiramo sami sebe kot zakonodajalca, če bomo tovrsten predlog sklepa sprejeli. V nadaljevanju, drugi predlog sklepa, ko se govori o tako imenovani pošteni ceni. Seveda se je smiselno ob tem vprašati, ali lahko povlečemo identifikacijo med borzno ceno oziroma ceno na trgu vrednostnih papirjev in pošteno ceno. Če bi naredili konstanto oziroma enačaj med borzno in pošteno ceno, pomeni, da bi poštena cena se lahko iz dneva v dan na slovenski borzi spreminjala tudi do 10%. Verjetno pa vsak izmed vas ve, da borza ne uravnava poštene cene, ampak je pretežno izoblikovana na podlagi špekulacij. Žal pa je Slovenija toliko majhna, da so špekulativni elementi predvsem novinarski članki v dnevnem časopisju, nenazadnje pa tudi, kar je sicer zelo žalostno, pa iskreno upam, da se v prihodnosti ne bo pojavljalo, tiskovne izjave, tiskovne konference ministrov, nenazadnje različnih vladnih komisij ali celo predstavnikov različnih pridelovalnih ali predelovalnih vsebin oziroma proizvodenj. Kar se tiče tretjega predloga sklepa za katerega prav tako v okviru Poslanske skupine Lipa ocenjujemo, da mu ni mesta v okviru zakonodajnega postopka, kajti samo še dopolnjuje tisto teorijo, s katero sem začel svojo uvodno predstavitev do treh predlogov sklepa, samo še dopolnjuje uzakonitev nezakonitega. Dejstvo je, da tretji predlog sklepa določa ekskluzivo razsodbe, in to samo v primeru, ko se predlagatelji ne strinjajo s suverenostjo in avtonomnostjo Računskega sodišča. Dejstvo je, da elementov presoje v okviru naše države je veliko več kot le-ti, ki v tej dani situaciji ustrezajo predlagateljem ali bojim se celo Vladi Republike Slovenije. Državni zbor treh predlogov sklepa, ki se nahajajo v pregledu amandmaja, ne bi smel sprejeti že za zaščito svoje suverenosti, kaj šele za zaščito interesov Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Še kdo? Vidim samo eno roko. Gospod Testen, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat. Jaz menim, da z današnjega zornega kota ocenjevati to - kaj je pravilna, kaj je pravična cena, da je bistveno boljše, kot se je takrat ko se je Mercator prodajal. Namreč, indeks SBI vizavi cene Mercatorja jasno kaže, da je indeks rasel hitreje kot cena delnice Mercatorja, kar pomeni, da je bila cena prava. Rad bi pa samo še nekaj v zvezi z izjavo gospoda Cvikla, ki je citiral. Citiral je namreč zaključke Računskega sodišča v primeru revizije Hotelov Morje in Hotelov Palace, pozabil pa je povedati kaj vse je bilo ugotovljeno in pozabil je povedati, da je prav ta prodaja bila razlog za njegovo zamenjavo. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Ja, izvolite gospod Cvikl.
Repliciram gospodu Testenu. Mene niso zamenjali, jaz sem odstopil. [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]
Še kdo želi razpravljati? Vidim eno roko. Gospod Trofenik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Prisiljen sem replicirati, čeprav tega ne delam rad, kolegu Testenu. Iz čisto enega objektivnega razloga. Trdite, da se iz današnjega zornega kota ne da ocenjevati ustreznosti cene v času X pred tremi leti, približno ali dve leti in pol. Sploh ne gre za to. Ustreznost cene v tistem trenutku, v času T nič, ni ugotovljena, ker ni bila izbrana nobena izmed dopustnih metod za preverjanje cene. Nekdo se je dogovoril o neki ceni, oprostite, čez prst, na pamet, kakorkoli to v žargonu rečemo, noben postopek, da bi ugotovili tržno ceno takrat v času prodaje ali v času dogovora. In takšne trditve, da nekateri poskušamo z današnjega zornega kota problematizirati takratno ceno, vsaj kar se mene tiče, ne držijo.Hvala lepa.
Hvala. Še kdo želi razpravljati o prvem amandmaju? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma poslanskih skupin: SDS in NSi k drugemu in tretjemu sklepu. Odpiram prijavo za razpravo. Izvolite gospod Cvikl.
Poslanci vladajoče koalicije! Predlagam vam, da zberete 60 glasov in spremenite Ustavo in ukinete Računsko sodišče. Predlog sklepa, s katerim predlagate, da naj Državni zbor ugotovi, da Računsko sodišče ni nekaj ugotovilo, četudi je to povsem jasno ugotovljeno, je razvrednotenje dela Računskega sodišča. Računsko sodišče je nedvomno ugotovilo, da Sod ni iztržil najvišje kupnine za delnice družbe Mercator, četudi je bil cilj doseči najvišjo možno kupnino. 60 glasov, spremenite Ustavo, potem pa sprejmite take sklepe! Ta sklep je najmanj, kar je, neustaven. In predlagam, predsednik, da pred odločanjem o tem sklepu pridobite mnenje Zakonodajno-pravne službe o pristojnosti Državnega zbora glede sprejemanja tega sklepa.
Gospod Trofenik.
Hvala za besedo. Če tretji sklep, ki je sestavni del prvega amandmaja, ignorira Računsko sodišče, potem je ta četrti sklep, ki je amandma k 2. in 3. členu, še nekaj bistveno hujšega. Prvič, ni točna trditev, da Računsko sodišče ni sprožilo nobenih postopkov. Še enkrat poudarjam, da imam občutek, da so nekateri brali samo povzetek na strani in pol. Če bi prebrali revizijsko poročilo, bi vedeli, da je bilo odstopljeno javnemu tožilstvu - upam, da vemo, katera institucija je. To se pravi, najmanj, kar se tu trdi, je neresnica. Da je pa nedostojno, pa še neprimerna obrazložitev, da je Računsko sodišče izhajalo iz svojih predpostavk, da nista izvajala Sod in Kad aktivnosti za preverjanje drugih potencialnih investitorjev. To ni predpostavka, to je dejstvo! Tega opravila, ki sta ga bila dolžna napraviti v postopku ugotavljanja prave cene, sta to opravilo, hote ali nehote, opustila, pa sta ga bila dolžna opraviti. Ravno tako sta zavestno opustila preverjanje skupne prodaje, ker bi takrat bilo treba poračunati, pokasirati, oprostite izrazu, premijo. In seveda taka obrazložitev, ne samo, da je to na nek način direkten napad na Računsko sodišče, je nedostojna, neresnična in nedopustna. In mislim, da tak sklep, v takem besedilu in s tako obrazložitvijo, ne sme skozi Državni zbor. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Vidim samo eno roko še. Gospod Cvikl, ne vem, koliko še imate, prav veliko ne. Izvolite.
Imamo dovolj časa, da še enkrat povemo slovenski javnosti, kadar Računsko sodišče ne izda mnenja ali kadar mora v mnenju polovico besedila počrniti, takrat je netransparentnost zelo velika. In jaz upam, da bodo javni tožilci, da bo Vrhovno državno tožilstvo to vzelo v svoj krogotok. Seveda pa ne verjamem, da bo to za časa gospe Brezigarjeve.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O amandmajih in sklepih v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 20. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGE REDA - RAZPRAVA O ODGOVORU MINISTRA ZA FINANCE DR. ANDREJA BAJUKA NA POSLANSKO VPRAŠANJE GOSPODA MIRA PETKA V ZVEZI Z DELOVANJEM DRUŽBE ZA SVETOVANJE IN UPRAVLJANJE. Državni zbor je na 36. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za finance dr. Andrej Bajuk podal na poslansko vprašanje gospoda Mira Petka, v zvezi z delovanjem Družbe za svetovanje in opravljanje. Besedo dajem gospodu Miru Petku za dopolnilno obrazložitev. Izvolite gospod Petek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Vsem skupaj lep pozdrav! Na prejšnji 36. seji Državnega zbora 28. februarja je minister za finance dr. Andrej Bajuk odgovarjal na moje poslansko vprašanje, postavljeno na 35. seji državnega zbora, dne 28. januarja 2008. Vprašanje se je nanašalo na delo Srda oziroma njegovega naslednika DSU, družbe za svetovanje in upravljanje. Vprašanje se je dotikalo prodaje podjetja Lesna Lip Slovenj Gradec, ki ga je od Srda kupila Ilirika Fintrade, ki pa ga ni kupovala zase, temveč za Prevent Global. Ker so se konec lanskega leta pojavile informacije o nameravani prodaji ene od nekdanjih družb Lesne, to je Tovarne ivernih plošč - Otiški vrh, so se v javnosti pojavili tudi pomisleki, kako je mogoče, da Prevent Global prodaja Lesno Tovarno ivernih plošč - Otiški vrh, ne da bi prej bile sploh izvršene vse obveznosti, ki jih narekuje pogodba o nakupu družb iz sistema Lesne. Moje vprašanje pa je ciljalo tudi širše. To je: Koliko so Srd oziroma njegov predhodnik in naslednik spremljali uresničevanje določil, ki so bile zapisane v pogodbi in koliko je Vlada kot ustanovitelj Sklada za razvoj, kasneje Srda in končno DSU-ja, spremljala delovanje teh družb. Dr. Bajuk je v svojem odgovoru pojasnil podrobnosti te prodaje in pogodbe. V tej pogodbi se je družba Ilirika Fintrade d.o.o. zavezala, da bo v naslednjih letih v družbe, ki so bile predmet pogodbe, investirala za potrebe ekologije, za posodobitev proizvodnje in v socialne programe. Po pogodbi je bila družba Ilirika Fintrade d.o.o. dolžna na poziv Slovenske razvoje družbe poročati o izvrševanju svojih obvez. Pogodba tudi določa, se ugotovi, da kupec ne izpolnjuje svojih obveznosti, ima prodajalec pravico terjati znesek neizvršenih invensticij. Ker so se vsa pooblastila Slovenske razvojne družbe s področja lastninskega preoblikovanja prenesla na DSU, je tudi nadzor nad izvrševanjem teh določb iz te pogodbe prevzela DSU. Ilirika Fintrade družbi DSU ni pisno poročala o izvrševanju svojih obveznosti te pogodbe. Ta družba danes pojasnjuje, da so v prodaji sodelovali le kot finančni posrednik po naročilu in za račun končnega prevzemnika, to je družbe Prevent Global d.d., in da so vse pravice in obveznosti s te pogodbe prenesli nanje oziroma po njihovem naročilu na družbo Prevent Les. In kar je zanimivo in kar je prav tako poudaril tudi minister Bajuk, Srd kot prodajalec ni dal soglasja za prenos teh pogodbenih pravic in obveznosti, kakor tudi družba Ilirika Fintrade tega ni zahtevala. Ker tako soglasje ni bilo dano, je prenos obveznosti brez pravnega učinka. Ko sledimo vsej zgodovini Sklada Republike Slovenije za razvoj, kasneje Slovenski razvojni družbi DSU, pa mogoče tudi Agenciji za privatizacijo, lahko ugotovimo pozitivne točke. S skladom Republike Slovenije za razvoj so se financirali programi prestrukturiranja gospodarstva in spodbujanje gospodarskega razvoja. Sklad je bil akter pri lastninskem preoblikovanju podjetij in privatizaciji ter financiranju naložb. To je bilo po izgubi jugoslovanskih trgov in zaradi prevelike zadolženosti nekaterih podjetij nujno. Tako so si ta podjetja pridobila čas za preusmeritev izvoz, država pa je za sanacije nudila različne oblike pomoči upravljanja in nadzora, da bi sanirana podjetja končno lahko prešla v privatno last. Seveda ima zgodovina sklada oziroma Srda tudi svoje temne plati. V tem času je bilo izdelanih precej revizijskih poročil o računovodskih izkazih slovenske razvojne družbe. Od prve revizije Računskega sodišča pa tja do zadnje je mogoče ugotoviti, da se na nekaterih napakah različna vodstva in nadzorniki sklada oziroma Srda niso ničesar naučili oziroma ni bilo volje ali pravega interesa ali mogoče celo kaj tretjega. Temnih plati teh dogajanj v Srdu oziroma skladu je še več. Tranzicijski čas, ki sovpada z delom sklada in Srda, je zahteval tudi nekaj človeških življenj. So namreč primeri, da so posamezniki, ki so bili tako ali drugače profesionalno povezani s skladom oziroma Srdom, bili umorjeni ali pa so si zaradi te ali one osebne stiske sami stregli po življenju. Mislim, da je dobro, da tudi na plenarnem zasedanju Državnega zbora spregovorimo o pozitivnih prispevkih Slada za razvoj oziroma Srda, da spregovorimo tudi o prihodnosti DSU-ja. Hvala za pozornost.
Hvala. Imate proceduralni predlog, izvolite.
Predsednik, dovolite, da vsaj na začetku mojega proceduralnega predloga najprej čestitam poslancu Miru Petku za korektno postavljeno vprašanje in seveda dopolnilno obrazložitev predlagatelja. Čestitam mu zato, ker mu je uspelo, da je v Državni zbor po osmih urah uspel privabiti Vlado Republike Slovenije. Poglejte, mi smo imeli dve točki dnevnega reda. Ker je bila Vlada najavljena [[...]]Predsednik, vprašanje za vas [[...]]
[[...]]Proceduralni predlog, prosim.
[[...]]Bom pojasnil. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Dovolite. Imeli smo dve pomembni točki. Osem ur smo razpravljali o poročilu Soda in Kada, Mercatorja. Vlada je bila prijavljena, Vlada nas je ignorirala. Sedaj je pred nami gospod minister dr. Andrej Bajuk. Tukaj to piše, ki naj bi govoril in odgovarjal na vprašanje. Jaz moram reči, da predsednik, če vi ne smatrate, da je to omalovažujoče do Državnega zbora, pa seveda moram kot opozicijski poslanec na to opozoriti. Sprašujem koalicijo v celoti, ali je to še demokracija. Jaz se strinjam, da je gospod Miro Petek upravičen do odgovora ministra Bajuka. Vendar predlagam, da tudi obratno velja. V nasprotnem imamo dvojna merila in čestitam gospodu Širclju, ki je danes postal dr. Andrej Bajuk. Hvala lepa.
To ni proceduralni predlog. To je bila zloraba poslovnika. Besedo dajem predstavniku Vladu, gospodu Širclju. Prosim. Besedo ima gospod Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Dovolite mi, da na začetku povem okvir, pravni okvir, v katerem so sodelovale različne družbe: Sklad Republike Slovenije za razvoj in družbe, ki so prišle za njim. Sklad Republike Slovenije za razvoj je bil ustanovljen v skladu z zakonom o Skladu Republike Slovenije za razvoj leta 1990. Pri tem sta bili glavni dejavnosti sklada najprej lastninsko preoblikovanje podjetij in privatizacija ter financiranje naložb. V letu 1997 se je z Zakonom o Slovenski razvojni družbi in programov prestrukturiranja podjetij Sklad za razvoj preoblikoval v Slovensko razvojno družbo. Družbo za svetovanje in upravljanje, DSU d.o.o., je ustanovila Vlada Republike Slovenije in ne Srd. DSU je bila ustanovljena z namenom, da izvede likvidacijo Srda. Po zaključku likvidacije so na DSU na podlagi Zakona o prenosu pooblastil, pravic in obveznosti Slovenske razvojne družbe in prenehanju Agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo, prešle naloge s področja lastninskega preoblikovanja družbene lastnine, privatizacije in denacionalizacije, ter s tem povezanega premoženja. DSU tako ni pravni naslednik Slovenske razvojne družbe v delu, ki se je nanašal na sanacijo in prestrukturiranje, ampak samo v delu, ki se nanaša na področje lastninskega preoblikovanja družbene lastnine, privatizacije in denacionalizacije. Od leta 2004 dalje DSU ne daje več kreditov. To daje sedaj Ministrstvo za gospodarstvo, kar je v skladu z evropsko ureditvijo. Obseg teh kreditov pa se zmanjšuje in je padel v zadnjem obdobju pod en odstotek bruto družbenega proizvoda, povečujejo pa se vlaganja v raziskave in razvoj. Nad DSU je bil uveden postopek likvidacije, da bi se pospešilo izvajanje javnih pooblastil v skladu z zakonom in ta cilj je bil dosežen, kar je razvidno tudi iz poročila o zaključku likvidacije. Po ustavitvi postopka likvidacije je DSU razširil svojo dejavnost še z zagotavljanjem nepremičnin za državo, kar je v skladu s prakso tudi v ostalih državah Evropske unije. Dovolite mi še nekaj informacij v zvezi s podjetjem Lesna, ki je v letu 2001 prodajala svoje hčerinske družbe. Kupec Ilirika Fintrade se je v pogodbi zavezal, da bo v družbe vlagal dodatna sredstva, zato je bila takrat v tistem obdobju kupnina manjša. Kupec je nato nemudoma to naložbo prodal kupcu Prevent, vsebina pogodbe med Iliriko Fintrade in Preventom, pa nam v tem primeru ni poznana. Naslednje dejstvo, ki je pomembno, je, da z vložitvijo stvarnega vložka Republike Slovenije iz premoženja Srda v DSU so bile prenesene leta 2004 naslednje terjatve, in sicer Lesne Lip, kjer je bilo šest terjatev ovrednotenih na 0 tolarjev, v skupnem znesku pa so znašale 3,73 milijarde tolarjev. Lesne Tip d.d. Šentjanž, prav tako ovrednotene na 0 tolarjev, potencialna terjatev za dano poroštvo DO Lesne Tip d.d. Šentjanž v znesku 121,46 milijonov tolarjev, ki ga je Srd d.d. izdal Ekološko razvojnemu skladu Republike Slovenije. Poleg tega je bila ovrednotena terjatev Lesne TP Prevalje d.d. ravno tako na 0 tolarjev in potencialna terjatev d.d. Lesne TP Pameče d.o.o. v znesku 59,13 milijonov tolarjev. Govorim še v tolarjih, glede na to, da je bila seveda takrat denarna enota tolar. Na podlagi teh informacij je mogoče tudi zaključiti, da je DSU izvedla nadzor nad izvrševanjem obveznosti iz pogodbe o prodaji [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Lesni, ki jo je v postopku lastninskega preoblikovanja sklenila Slovenska razvojna družba. Družba DSU tako dosledno skrbi za uresničevanje pogodb in v primeru neizvrševanja pogodb predlaga ukrepe, ki so potrebni za to, da družba DSU dosega svoje cilje, ki jih ima zapisane v razvojnih aktih in ki so seveda tudi nadzorovani. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Pečanova najprej proceduralni predlog. [[Je ni.]] Se odpoveduje. Imate še en proceduralni predlog? Izvolite, gospod Cvikl.
Predsednik, moj proceduralni predlog je naslednji. Prosim vas, da ugotovite, da je v nasprotju z vsebino točke dnevnega reda, razprava o odgovoru ministra za finance dr. Andreja Bajuka na poslansko vprašanje gospoda Mira Petka v zvezi z delovanjem Družbe za svetovanje in upravljanje, Vlada Republike Slovenije zlorabila Poslovnik, ker je odgovor podajal nekdo, ki ni dr. Andrej Bajuk, čeprav je tukaj navedeno minister dr. Andrej Bajuk. Razložite mi, v skladu s katerim členom poslovnika je tukaj gospod Šircelj odgovarjal na dodatno poslansko vprašanje in odgovarjal v imenu dr. Andreja Bajuka, kjer lahko samo ministri odgovarjajo na poslanska vprašanja. Prosim, če to razložite, ker v nasprotnem moram reči, da jaz ne razumem, kaj naj se tukaj pogovarjamo z gospodom Bajukom. Gospoda Bajuka tukaj ni. Gospod Miro Petek je sicer dosegel, da je točka bila izglasovana, ampak to ni več resna razprava v Državnem zboru. Predstavljajte si, da bi interpelirali dr. Bajuka, pa bi tukaj sedel gospod Šircelj. Mislim, da gre vsebinsko za napačno poslovniško določilo in da ste seveda tukaj vi, po moje, naredili napako in zato prosim, če to pojasnite v skladu s katerimi določbami Poslovnika lahko nekdo, ki ni minister, razen če se je kaj zgodilo 1. aprila, tukaj obrazlaga in odgovarja na poslansko vprašanje, namenjeno ministru Vlade Republike Slovenije.
Meni je žal, da moram po več kot treh letih nekemu poslancu razlagati Poslovnik. In zopet to ni bil proceduralni predlog, ampak kljub temu, gospod Cvikl. V 235. členu piše: "V primeru odsotnosti ali zadržanosti lahko nadomešča ministra državni sekretar." Na dnevnem [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Prosim! Tišina! Na dnevnem redu ni postavljanje poslanskih vprašanj in tudi ne bom dovolil postavljati novih poslanskih vprašanj na to temo, pač pa je točka razprava o odgovoru ministra, odgovor je minister že dal, imate ga v magnetogramu. Mislim, da je povsem korektno, da nadaljujemo s to točko. Tudi minister ni dolžan priti na sejo, pa je kljub temu zaprosil, da je državni sekretar v njegovem imenu prišel sem. Jaz se mu zahvaljujem, da je prišel. Prosim, da nadaljujemo v skladu s Poslovnikom, gospod Cvikl. Še enkrat, ni točka postavljanja vprašanj ministru Bajuku. To je bilo prejšnji teden. Je razprava o njegovem odgovoru, ki ga imate v magnetogramu. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Drofenik. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Gospod Drofenik, dovolite. Najprej boste postavili poslansko vprašanje. Ne dovolim, že dvakrat je bil Poslovnik zlorabljen. Jaz sem dolžan preprečevati zlorabo Poslovnika. Najprej postavite proceduralni predlog, potem ga boste pa obrazložili.
Spoštovani predsednik. To, kar delate sedaj ni prav. Zato Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke ne bo sodelovala pri tej točki. Napovedujem obstrukcijo. To, kar ste si dovolili danes, ni pravilna razlaga in tudi ta Državni zbor je volil in izvolil in potrdil tega gospoda ministra, ki se nonšalantno obnaša do nas. Danes bi moral biti tu, ker je bilo to tako določeno. In ker ga ni in ker vi smatrate, da je za nas pač dober tudi državni sekretar, mi ne bomo sodelovali pri tej točki. Je pa to svojevrstna nonšalanca. Hvala lepa.
Hvala. V redu. Očitno tudi vi ne razumete Poslovnika, mi je žal, po tolikih letih. Gospod Trofenik, Drofenik, izvolite, imate besedo v imenu Poslanske skupine SLS.
Spoštovani državni sekretar, poslanke, poslanci. Poslansko vprašanje kolega Petka, o katerem danes razpravljamo, je bilo zastavljeno izredno specifično, in sicer ga je zanimala nameravana prodaja družbe Lesna TIP Otiški vrh d.d [[..]]Minister za finance dr. Andrej Bajuk je podal dokaj izčrpen odgovor, s katerim smo v Poslanski skupini SLS načeloma zadovoljni, saj pri samem glasovanju tudi predloga naj se opravi razprava nismo podprli. Bi se pa v tem stališču na kratko dotaknil trditve gospoda Petka v njegovem vprašanju in sicer, da Družba za svetovanje in opravljanje deluje kot slab gospodar in da ne nadzoruje izvrševanja pogodb. Kot je razvidno že iz odgovora ministra Bajuka to ne drži. DSU je nastala kot naslednica prenehanja Slovenske razvojne družbe, in sicer s stvarnim vložkom SRD-a. Z uveljavitvijo Zakona o prenosu pooblastil je tako DSU postal univerzalni naslednik SRD-a zgolj na področju lastninskega preoblikovanja družbene lastnine, privatizacije, denacionalizacije ter s tem povezanega premoženja ter vseh obveznosti SRD-a. V skladu s tem se je DSU v primeru nameravane prodaje družbe Lesna Otiški vrh v skladu s pogodbo sklenjeno med SRD in prevzemnikom Iliriko Fintrade tudi primerno odzvala in komunikacija med D.S.U in Iliriko Fintrade po nam znanih podatkih še vedno poteka, prodaja pa je zaenkrat ustavljena. Zatorej konkretno za ta primer ne moremo trditi tega, kar je poslanec Petek v svojem vprašanju poskušal nakazati, to je slabo in negospodarno ravnanje D.S.U-ja. D.S.U v tem mandatu in z aktualnim vodstvom po nam znanih podatkih dela strokovno in zakonito in verjamemo, tudi gospodarno. Žal pa tega ne moremo reči za nekatere primere prestrukturiranja in sanacij podjetij, ki so se opravili pod prejšnjimi vodstvi, predhodnic Družbe za svetovanje in upravljanje. Ampak naj ta del razprave prepustimo nadaljevanju. Torej naj zaključim, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke zaupamo in verjamemo ministru za finance dr. Andreju Bajuku in direktorju D.S.U, mag. Urošu Rožiču, da D.S.U dosledno skrbi za uresničevanje pogodb, da redno poroča ministrstvu o izvajanju teh pogodb, da v primeru neizvrševanja pogodb predlaga ustrezne ukrepe in tudi vodi postopke proti kršiteljem. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Boštjan Zagorac bo predstavil stališče Poslanske skupine Lipa. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik! Začel bom z besedami, pa vendarle je mogoče. Vendarle je mogoče, da v štirih letih oziroma tri in pol letih sestave tega parlamenta doživimo razširjeno razpravo o neki točki, ko gre za postavljanje vprašanj ministrom. Poudarjam, postavljanje vprašanj ministrom te Vlade! Ta vprašanja niso bila postavljena komurkoli, ampak ministrom, ne državnim sekretarjem, ne direktorjem direktorata, ampak ministrom. In v tem pogledu, spoštovani kolega Petek, ne glede na to, s katere stranke prihajate, iskrene čestitke! Vam je edinemu uspelo. To kar se trudimo, pardon, dvema do sedaj je uspelo. Ampak resno, to je skoraj že za nagrado Državnega zbora, kot sem že enkrat proceduralno predlagal gospoda Grimsa, ampak resno. Zanimiva zgodba, vsekakor Koroške regije, prodaje Lesne oziroma nameravane prodaje družbe Lesna TIP Otiški vrh. Zanimiva zgodba v tej smeri, da danes nimamo ministra Bajuka, ki bi lahko odgovoril, kakšna poročila mu je kdo poslal. Poročila o tem ali dejansko obstajajo nepravilnosti ali ne obstajajo nepravilnosti. Danes tudi nimamo ministra Bajuka, ki bi nam znal povedati, ali je Prevent Global poravnal vse obveznosti ali jih ni. Je pa res, bom rekel zadovoljstva vredna skrb za 200 ljudi in za 1200 malih delničarjev. Je pa hkrati zanimiva zgodba, ko smo poslanci Lipe nič kolikokrat predlagali podobne zgodbe nekaterih drugih podjetij, ki se ne nahajajo v vladni Koroški, ampak nekje drugje, recimo v Sladkem vrhu, Paloma. Razprava. Kolega Petek, vi ste glasovali proti, pa ne gre za 200 zaposlenih, gre za 1000 zaposlenih. Gre za 70,94% državne lastnine v tej družbi. Takrat ste glasovali proti. Smo res poslanci, ne glede na to od kod prihajamo, tako ozko usmerjeni, da skrbimo samo za lasten žep, za lasten kraj? Jaz imam izpis glasovanja na mizi. Ne glede na družbo, bodisi so bili to Sod, Kad, SRD, DSU, kdorkoli je naredil to krivico, bi o tem morali razpravljati. Kolega Petek, čemu pripisujete vašo srečo, da v družbi, ki se nahaja v vašem kraju danes razpravljamo? O družbi, ki se nahaja pa v kraju gospoda Pukšiča, ne vem, gospoda Drofenika, v mojem kraju pa ne razpravljamo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Hvala za vmesne pripombe spoštovani kolega Pukšič. Tudi to kaže na vašo kulturo, avtoriteto in vpliv. Zanima me, čemu pripisujete to vašo moč, da se pa o tej družbi razpravlja? Jaz ne rečem, verjetno je bilo zelo dosti narobe narejenega, zelo dosti krivičnega, zelo dosti je krivo Ministrstvo za finance, bodisi prejšnje Vlade, bodisi Vlade, ki danes zastopa Republiko Slovenijo. Ampak to vprašanje, ko je vaša Vlada nastopila funkcijo vodenja te države, bi lahko že razrešili. Verjetno je tudi vaš vpliv takšen kot naš. Opozicijski. Lahko tulimo v mikrofone, ne moremo pa ničesar doseči. Zato, ker je pač disciplino v tej Vladi grozno za spoštovati. Danes ko razpravljamo o Lesni TIP Otiški Vrh in pa o dvesto zaposlenih ljudi, ki naj bi končali na cesti in o 1.200 malih delničarjev se lahko prepiramo, kakor sem slišal v obrazložitvi glasu oziroma v predstavitvi stališča Vlade z magnetogramom. Če je namen točke, za katero je predvideno, mislim da skoraj tri ure razprave to, da se bomo poslanci prepirali z magnetogramom, se mi zdi odveč. Najmanj s komer bi se morali prepirati, bi bil to minister Bajuk. Kot tisti, ki danes vodi Vlado. Ne glede na to kaj je podedoval, ne glede na to, kar je dobil. On je tisti, s katerim bi danes morali poslanci kot predstavniki ljudstva debatirati. Verjetno nima časa za nas. Ima večje obveznosti bodisi v Evropi, jaz ne vem kje je. Ampak ima verjetno obveznosti. Ne glede na to, da družba, o kateri ste predlagali razširjeno razpravo, se je sigurno znašla v težavah. Sigurno se ji je pri prodaji te družbe naredilo tudi kaj narobe. Ampak ne morem verjeti, čeprav se skušam truditi, da bi verjel, da Ministrstvo za finance, ki ga predlaga ta Vlada, tega ni ugotovilo v treh letih in pol in je na to moral opozoriti poslanec Miro Petek. Z vsem dolžnim spoštovanjem, da ste na to opozorili. Prav je tako, da ste opozorili. Ampak kašno finančno ministrstvo pa mi imamo, da tega ne ugotovi samo v treh letih in pol? Kljub temu, da je podedovalo vse svinjarije, v narekovajih, prejšnje Vlade. Ampak ni bilo sposobno tega ugotoviti, grozno torej, mene zelo veseli, da tudi poslanci vladne koalicije to opažate, ampak povem vam pa eno zadevo. Poslanci Poslanske skupine Lipa se nimamo namena prepirati z magnetogramom, to lahko počnete predstavniki vladne koalicije zato nas pri tej točki kljub temu, še enkrat vam povem z vsem dolžnim spoštovanjem, vam je uspelo za vaš kraj povzročiti razširjeno razpravo, meni pri približno štiriinpetdesetih poskusih to ni uspelo, nisem imel tudi ne vaše podpore. Se pravi delate lokalno in ne globalno kljub temu, da se poslanec. Ne mislimo sodelovati in v prepiranju z magnetogramom napovedujemo obstrukcijo tej točki dnevnega reda. Hvala.
Hvala, meni je žal, da gospod Zagorac v imenu Poslanske skupine Lipa zapušča dvorano, vendar nadaljujemo s sejo, besedo ima gospod Miro Petek, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Kolegi Zagorcu se zahvaljujem, da je glasoval za moj predlog, res delam lokalno, mislim pa globalno. S poročila SRD-a oziroma D.S.U, ki so prihajala v Državni zbor, seveda ne kaže pretiranih deviacij pri delu SRD-a v preteklosti. Navajajo precej suhoparne podatke in seveda opozarjajo tudi na določene probleme. Toda revizijska poročila Računskega sodišča, Računsko sodišče je bilo danes v današnjih razpravah nič kolikokrat poudarjeno in podčrtano, ta poročila Računskega sodišča pa so segala bolj globoko, pokazala so na dejanske odklone v delovanju toda na stotine popisanih listov ugotovitev Računskega sodišča je le redko kdo vzel v roke, zato očitno ni bilo prave volje, niti pri tistih, ki so delo Slovenske razvojne družbe nadzirali, niti pri politiki, niti pri posameznem vodstvu SRD-a, saj bi sicer na vse te ugotovljene nepravilnost reagirali in se skozi leta ne bi ponavljale kot redeča nit. Revizij Računskega sodišča v SRD-u je bilo kar enajst in prvo sega tja v leto 1999, zadnje pa je bilo izdano leta 2005. Ob podrobnem prebiranju in listanju poročil revizorjev lahko naletimo na zelo zanimive ugotovitve. Računsko sodišče v svojih ugotovitvah ugotavlja, da so bile mnogokrat dosežene kupnine pri prodaji deležev nižje od prvotno ocenjene poštene tržne vrednosti. Tu bi bilo zanimivo ugotavljali, komu so bila v preteklosti dana ta darila, da so lahko SRD-ova podjetja kupovali pod tako ugodnimi pogoji. Mnogokrat v predlogu za prodajo deležev in terjatev niso bili navedeni razlogi za prodajo in cilji prodaje, čeprav bi projektni vodje to morali narediti. Mnogi projektni vodje so ostali v spominu kot neka ohola gospoda, ki se je tu in tam odpravila v kako podjetje na obrobju Slovenije in je odločala o usodi množice zaposlenih v teh družbah, ki so bile v okviru SRD-a. Računsko sodišče ugotavlja v svojih poročilih, da je dokumentacija o posameznih projektih izredno neurejena. Poleg tega ni bilo internih navodil za urejanje dokumentacije. Urejanje posamezne dokumentacije je bilo odvisno od projektnega vodje. Seveda pa je ta neurejena dokumentacija omogočala nepregledno delovanje, nepregledno poslovanje in najbrž na koncu tudi nepregledne prodaje teh podjetij. Uprava, tako ugotavlja Računsko sodišče Republike Slovenije, se je pri oceni uspešnosti posluževala prilagajanja kriterijev. To si je uprava izmislila kar sama, saj nadzorni svet o teh potezah uprave ni razpravljal in odločal na nobeni od svojih sej. Ali pa je uprava od nadzornikov imela mogoče kakšen tihi pristanek, da lahko s kriteriji uspešnosti ravna po domače in z njimi tudi manipulira. Računskemu sodišču s strani SRD niso bili posredovani vsi podatki, ki jih je Računsko sodišče zahtevalo. Ali jih niso imeli, to je eno vprašanje, ali pa so bili podatki za koga tako obremenjujoči, da jih je bilo bolje skriti ali pa prikriti. V SRD v revidiranem obdobju izračun kazalnikov uspeha poslovanja ni bil zasnovan tako, da bi vseboval vse podatke o vseh vloženih sredstvih SRD v posamezna podjetja. Iz vsakokratnih analiz uspešnosti oziroma izračunov kazalnikov uspešnosti podjetij so bila izvzeta tista podjetja, ki so šla v stečaj ali pa so bila prodana. Računsko sodišče ugotavlja, da SRD v svojih poročilih o poslovanju podjetij ni analiziral razlogov, zakaj so nekatera podjetja šla v stečaj, ali pa analiziral stanja, v katerem se je znašlo neko podjetje. SRD tudi ni analiziral stanja podjetja potem, ko so ga prodali, čeprav bi za pravo podobo dela in uspešnosti nekega posla morali vsaj še nekaj let slediti stanju v prodanih podjetjih, navajam ugotovitve Računskega sodišča. SRD ni spremljal uresničevanja pogodbe, ki je bila sklenjena med SRD-om in kupcem posameznega podjetja, kar se je dogajalo tudi v omenjenem primeru Lesna, vendar seveda to ni edini primer. V mnogih podjetjih, ki so bila v okviru SRD-a in tako pretežno v državni lasti, so si uprave izplačevale višje plače, kot je bilo to določeno s sklepom Vlade. Vlada je limitirala plače v višini 6-kratnika povprečnih plač v Republiki Sloveniji, v nekaterih podjetjih so si izplačevali tudi 10-kratnik slovenskega povprečja. Računsko sodišče v eni od revizij ugotavlja, da podjetja iz portfelja SRD-a v letu 1999 niso poslovala bolje zaradi manjših stroškov ali povečane prodaje, temveč zaradi odpisov in popravkov vrednosti naložb SRD-a. Težko bi govorili tudi o uspešnosti, denimo, prodaj naložb Tehnološkega razvojnega sklada, ki ga je prevzel SRD. Spomnite se, da je SRD od Tehnološkega razvojnega sklada prevzel 61 podjetij. Analiza uspešnosti teh podjetij za leta 1998 in 1999 sploh ni bila opravljena, ni bila izdelana, za leto 2000 in 2001 pa kaže, da je šlo v stečaj 17 podjetij ali kar četrtina njih. V znano družbo MPP Gonila je SRD vložil več kot 1,4 milijarde tolarjev, družba pa je v petih letih poslovanja kljub tem velikim vložkom SRD-a imela za več kot 1,5 milijarde tolarjev izgube oziroma je izguba znašala 9%, več kot pa je bilo vanjo vloženo. Kupnina, ki je bila dosežena, tudi ni bila nakazana v obliki denarnega priliva, temveč kot poravnava obveznosti tega podjetja do družbe Cimos. Računsko sodišče je na primer revidiralo tudi prodajo Avta Kočevje družbi Eurocity. Ugotovitve so kar zanimive. Ponudniki so imeli časa za oddajo ponudbe le 11 dni, v razpisu pa ni bilo razvidno, da je predmet prodaje tudi terjatev SRD-a do Avto Kočevja. Revizija je pokazala, da vsebina predmeta prodaje v objavi javnega razpisa ni bila v skladu z dejanskim predmetom prodaje in takšno ravnanje ni bilo v skladu z določili internih navodil o prodaji delnic. Računsko sodišče ugotavlja, da na SRD-u učinka prodaje terjatev niso ugotavljali. Na podlagi primerjave kupnine in knjigovodske vrednosti terjatev je bil izid prodaje negativen in je bila kupnina za 50% nižja od knjigovodske vrednosti terjatev. V reviziji so ocenili tudi skupni učinek prodaje deleža in terjatev in ugotovili, da je učinek negativen v višini 524 milijonov takratnih tolarjev. Dosežena prodajna vrednost deleža v Avtu Kočevje je bila za 22% pod ocenjeno vrednostjo pooblaščenega cenilca. Če bi prodajo izpeljali leta 1996, in takrat je bila tudi že sklenjena ena od pogodb za 70% prodajo tega deleža, bi lahko SRD takrat iztržil 37% večjo kupnino. S kupnino od prodaje terjatev je SRD pokril le 14% vseh terjatev do družbe Avto Kočevje. Poraba sredstev, ki jih je SRD vložil v Avto Kočevje, pa je kar trikrat večja kot pa je realizirana kupnina. Računsko sodišče je tudi zahtevalo, da SRD predloži dokazila o imenovanju komisije za izbor najboljšega ponudnika, vendar uprava SRD-a Računskemu sodišču tega ni predložila. Prav tako niso dobili zapisnika o rezultatih zbiranja ponudb na podlagi novega razpisa. Pa gremo dalje, seveda po poročilih Računskega sodišča. Računsko sodišče ugotavlja, da je bil pri ocenjevanju mnogih podjetij vključenih v projektih sanacije izpolnjen le en kriterij uspešnosti poslovanja, to je zmanjšanje skupne izgube. Število zaposlenih vključenih v projekt sanacije se je v teh letih zmanjšalo predvsem zaradi naravne fluktuacije izločanja dejavnosti iz podjetij in tudi zaradi stečajev in prodaje podjetij. Računsko sodišče ugotavlja in opozarja na sprotno prilagajanje kriterijev. Ko je bilo ugotovljeno, da le redko podjetje ustreza vsem štirim kriterijem uspešnosti poslovanja, so kar spremenili kriterije. To si je uprava, kot rečeno, izmislila kar sama brez vednosti nadzornih svetov oziroma nadzornega sveta. V okviru spremljanja poslovanja podjetij niso bili analizirani vsi razlogi, zakaj je posamezno podjetje zašlo v stečaj oziroma razlogi za stanje podjetja, ki se je nahajalo v določenem času. Ne ve se ali za takšno analizo ni bilo znanja, ali ni bilo prave volje. Računsko sodišče ugotavlja, da do 19. 2. 2001 SRD ni imel razdelane metodologije in sistema periodičnega poročanja, kljub temu, da je nadzorni odbor že leta 1997 opozoril na to pomanjkljivost. Uprava SRD-a se torej 4 leta ni odzvala na zahtevo nadzornega odbora, da izdela to metodologijo. Leto za tem, ko so v SRD-u to metodologijo izdelali, pa se je pričel postopek likvidacije SRD-a. Vodje projektov so spremljali posamezne projekte neenotno, po svoji presoji, projektna dokumentacija je večino bila neurejena, velikokrat do Računskega sodišča tudi nedostopna. Glede vodenja projektov in urejanje dokumentacije ni obstajal noben, prav noben notranji predpis znotraj SRD-a. Računsko sodišče, zanimivo, ugotavlja tudi to, da SRD ni vzpostavil ustreznih evidenc o številu podjetij in zneskih, vloženih v posamezna podjetja, ki so bila v projektu sanacije. To je vendarle osnova za neko gospodarsko družbo. Namreč, da vemo, koliko denarja je nekdo vložil v neko podjetje. Vodeni postopki niso bili dosledno dokumentirani in seveda je to vprašanje, ali gre za malomarnost, ali za neko zavestno dejavnost. Računsko sodišče ugotavlja, da SRD izvajalca storitev ni izbiral po postopkih, ki veljajo za oddajo javnih naročil. Računsko sodišče ugotavlja, da SRD ni vnaprej predvidel stroškov prodaje, vodje projektov pa niso spremljali učinkov te prodaje. Naročila male vrednosti so se oddajala v teh letih v nasprotju s predpisi. Pri tem je mogoče zanimivo tudi to, da se v SRD-u niso mogli izogniti nepravilnostim, niti v času likvidacijskega postopka. Ta se je pričel 12. 9. 2002. Okrožno sodišče v Ljubljani pa je izdalo sklep o izbrisu na podlagi pravnomočnega sklepa sodišča dne 24. 9. 2004. Likvidacijo SRD-a je vodil likvidacijski upravitelj DSU. Revizija za čas poslovanja je ponovno pokazala, da niti to veliko finale SRD-a ni bilo izpeljano v duhu zakonitosti oziroma računovodskih standardov, zato je Računsko sodišče o računovodskih izkazih SRD-a izreklo mnenje s pridržkom. SRD v likvidaciji kljub zahtevi slovenskih računovodskih standardov ni izdelal zaključnega izkaza poslovnega izida in izkaza finančnega izida, zaradi česar Računsko sodišče tudi ni podalo mnenje o teh izkazih. Računsko sodišče, na primer ugotavlja, da stroški likvidacijskega upravitelja v znesku 322 milijonov takratnih tolarjev ob upoštevanem odbitnem deležu DDV niso bili evidentirani na ustrezne konte rezerviranih sredstev. Likvidacijski upravitelj je pripravil končno likvidacijsko bilanco in je del končnega poročila prodanega premoženja. To poročilo pa ne odraža dejansko nastalih poslovnih dogodkov v letu 2004, ampak zgolj ocenjene poslovne dogodke. V končni likvidacijski bilanci je izločitev stvarnega vložka prikazana po cenitvenih vrednostih, namesto po takratni knjigovodski vrednosti. In seveda Računskemu sodišču ni ostalo kaj drugega, kot da so izdali takšno mnenje, ugotovitev da je SRD v likvidaciji v več primerih ravnal v nasprotju s predpisi, pa je še veliko več. Na primer ta, da javni naročili za obnovo poslovnega objekta v Mariboru v znesku nekaj več kot 280 milijonov tolarjev z DDV in storitev upravljanje poslovnega objekta, je bilo dano v nasprotju s predpisi o javnem naročanju. Za storitev upravljanja poslovnega objekta so plačila izvajalcev v obdobju revizije znašala skupaj več kot 21 milijonov tolarjev z DDV. SRD v likvidaciji je oddajal naročila male vrednosti v nasprotju s predpisi v skupnem znesku 40 milijonov tolarjev z DDV. To ugotavlja Računsko sodišče. S posameznimi izvajalci je imel SRD sklenjeni pogodbi za nedoločen čas, kar je v neskladju z Zakonom o javnih naročilih. Nepravilnosti pri revidiranih izplačilih so skupaj znašale več kot 17 milijonov tolarjev in tako naprej. Kot rečeno, odzivno poročilo v tem primeru ni bilo potrebno, ker je SRD prenehal s poslovanjem. Toda tudi to obdobje je faza likvidacije SRD-a, kaže na to, da so se v SRD-u očitno, enostavno požvižgali na zakonodajo ali pa so delali povsem po svoje, to je po domače. In zaradi tega naša poslanska skupina meni, da je prav, da o tem spregovorimo tudi na tem plenarnem zasedanju. Hvala.
Hvala. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov in dovolite mi, da v uvodu izrazim protest glede vodenja seje Državnega zbora, kajti razprava je o odgovoru ministra za finance, dr. Andreja Bajuka, in seveda bi pričakovali da bo danes minister med nami, da bomo lahko resnično opravili razpravo o odgovoru, ki ga je posredoval kolegu Petku. Tako, da se nam zdi, da je takšen način obravnave tega vprašanja nekorekten in predvsem ni dostojen glede poslancev, ki želimo izčistiti ta vprašanja oziroma odgovore, ki smo jih dobili s strani ministra Bajuka. Tudi dosedanja razprava, ki jo poslušam, mi pravzaprav ne daje odgovorov na tisti del, na podlagi katerega se je Državni zbor odločil, da danes opravimo razpravo. Naj povzamem samo zaključek odgovora ministra Bajuka na to, kar smo poslušali trenutno od kolega Petka. Minister Bajuk je zelo jasno odgovoril: "Torej, da zaključim. Družba za svetovanje in upravljanje dosledno skrbi za uresničevanje pogodb in v primeru neizvrševanja pogodb bo predlagala ukrepe." Zelo jasen odgovor. Jaz bi pričakoval, da bi ga danes sicer vprašali, katere ukrepe je že mogoče D.S.U predlagala, katerih ne, ampak poslušamo povsem druge razprave. Vendar v tem delu, kot pravim, je bil minister Bajuk zelo jasen. Vendar je gospod Petek postavil še drugo vprašanje, in sicer: "Vlada Republike Slovenije je v tem mandatu sprejela sklep o redni likvidaciji Slovenske razvojne družbe," pravilno bi bilo sicer Družbe za svetovanje in upravljanje, "potem pa je ta sklep o likvidaciji zaustavila." In gospod Petek sprašuje ministra, zakaj tako, kaj je vzrok, na eni strani za likvidacijo Družbe za svetovanje in upravljanje, in zakaj je Vlada sklep o likvidaciji preklicala. Odgovor ministra Bajuka je bil na to temo naslednji: "Kar pa se tiče, zakaj se je likvidacija Družbe za svetovanje in upravljanje spremenila, zakaj smo to zaustavili, zato ker smo naložili tej Družbi za svetovanje in upravljanje nove obveznosti, kar se tiče nepremičninske lastnine v Republiki Sloveniji, in rešujemo določene stvari preko te ustanove." No, tu pa se odpira razprava o tem, kar je minister Bajuk odgovoril. Katere določene stvari rešuje Vlada preko Družbe za svetovanje in upravljanje? In ker gre za nepremičninske lastnine v Republiki Sloveniji, je to zelo pomembno vprašanje, na katerega pa je minister Bajuk resnično zelo pomanjkljivo odgovoril na seji, ko je bila obravnava te točke na dnevnem redu. Naj vam osvežim spomin. Družba za svetovanje in upravljanje je bila formalno ustanovljena že leta 2001. Združuje številne strokovnjake, ki sodelujejo v postopkih lastninjenja in privatizacije družbenega premoženja ter v postopkih prestrukturiranja in sanacije podjetij. Od 17. oktobra leta 2006 je Družba za svetovanje in upravljanje v postopku likvidacije. Vlada Republike Slovenije v tem mandatu v vlogi skupščine Družbe za svetovanje in upravljanje na seji 12. julija 2007 sprejme sklep o zaustavitvi postopka redne likvidacije Družbe za svetovanje in upravljanje in razreši likvidacijskega upravitelja mag. Uroša Rožiča, ki je družbo pred uvedbo likvidacijskega postopka kot direktor tudi vodil. Naj samo spomnim, da je to tisti direktor, ki je dobil tudi povsem mimo vseh pravil odobreno posojilo s strani Družbe za svetovanje in upravljanje. Vendar nadzorni svet je potem v nadaljevanju direktorja, torej ponovno imenoval gospoda Uroša Rožiča za direktorja Družbe za svetovanje ih upravljanje. Najprej ga je razrešil, odobril posojilo, potem ga je ponovno imenoval za direktorja. Vlada pa je temu podjetju s sklepom naložila resnično nove obveznosti, vendar te nove obveznosti ni opredelila v nobenem zakonu, gre samo za sklep Vlade, in tukaj moram tudi opozoriti na to, da je Družba za svetovanje in upravljanje ustanovljena 2001 kot hčerinsko podjetje Slovenske razvojne družbe z namenom, da izvede likvidacijo Slovenske razvojne družbe in tudi likvidacijo Agencije za prestrukturiranje in privatizacijo. Vse to so bile te osnovne naloge. Vlada je samo s sklepom naložila Družbi za svetovanje in upravljanje nove naloge, o katerih parlament ni seznanjen. O vseh teh likvidacijskih postopkih je bil sprejet Zakon o prenosu pooblastil, pravic in obveznosti Slovenske razvojne družbe in prenehanju Agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo. Torej, z zakonom smo prenesli oziroma predali ta pooblastila na Družbo za svetovanje in upravljanje. Vlada pa samo s sklepom dodatno naloži nove naloge Družbi za svetovanje in upravljanje. Naj vas tudi spomnim, da smo poslanci Socialnih demokratov vložili v proceduro Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih skladih. Tam smo predlagali, da preide v last občin premoženje, ki je v obliki zazidanih stavbnih zemljišč bilo v upravljanju Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Vlada zavrača ta zakon, ker meni, da so občine slabi gospodarji in da jim ne pripadajo stavbna zemljišča, da je to veliko bolje, če s tem upravlja Družba za svetovanje in upravljanje. Torej, sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije je po mnenju Vlade in vladajoče koalicije raje prenesel zazidana stavbna zemljišča na Družbo za svetovanje in upravljanje. No, in kaj se dogaja s temi zazidanimi stavbnimi zemljišči? O tem smo poslanci Socialnih demokratov spraševali ministra Bajuka v okviru obravnave proračuna za leto 2008 in 2009. Opozorili smo na naslednja dejstva, da se v Sloveniji poleg veljavnega proračuna izvaja še vzporedni proračun, ki ga Državni zbor tudi slučajno ni sprejel, še manj pa tudi bil seznanjen z izvajanjem teh aktivnosti. Gre namreč za dejstvo, da Družba za svetovanje in upravljanje gradi generalno policijsko upravo, gradi Ministrstvo za notranje zadeve, gradi Ministrstvo za šolstvo in šport, gradi Ministrstvo za zdravje, gradi Ministrstvo za okolje. Vse to v vrednosti na stotine milijonov evrov. In Državni zbor o tem nima prav nobene informacije, na kakšni podlagi lahko družba za svetovanje in opravljanje gradi te objekte za potrebe ministrstev oziroma Vlade in generalne policijske uprave. In danes pričakujem, da bomo dobili s strani ministra za finance, dr. Bajuka, odgovor na ta vprašanja, na katera nismo dobili odgovore, ko smo razpravljali o proračunu za leto 2008 in 2009. Torej sprašujem, na podlagi katerih zakonskih določil Družba za svetovanje in upravljanje lahko gradi vse te objekte za Vlado Republike Slovenije in zakaj o tem Državni zbor Republike Slovenije ni seznanjen? Torej nas zanimajo zakonske podlage in pod kakšnimi pogoji pravzaprav gradi družba za svetovanje in upravljanje te objekte. Seveda se sprašujemo ali ne gre za dodatno zadolževanje državnega proračuna in ali ne gre za by pass državnega proračuna. In če, tudi opozorimo še enkrat na to, da je družba za svetovanje in upravljanje kar sama, mimo pravil, direktorju te družbe dodeljevala posojila, ali ne bo tudi v tem primeru prišlo, ker gre pa za enormno visoke zneske, do novih nepravilnosti znotraj družbe za svetovanje in opravljanje, ki pa je, poudarjam, v lasti Republike Slovenije in neposredno s tem podjetjem upravlja Vlada Republike Slovenije. Torej še enkrat ponavljam vprašanja: Kje so zakonske podlage za takšno delovanje Družbe za svetovanje in upravljanje? In naj resnično minister Bajuk poda odgovor na vprašanje, ki ga je postavil kolega Petek. Zakaj je Vlada ustavila likvidacijo Družbe za svetovanje in upravljanje? Zakaj mu je naložila nove naloge? Kje je za to dobila tudi pravno osnovo. Hvala.
Hvala. Gospod Rudolf Moge bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, gospod Šircelj z ekipo! Spoštovane poslanke in poslanci! V Liberalni demokraciji Slovenije se nam zdi, da določene stvari v Državnem zboru potekajo nenormalno. Naj vam omenim samo recimo [[...]] [[glas iz ozadja]] [[...]]Gospod Jerovšek, če hočete govoriti, lahko pridete sem, samo niste član Liberalne demokracije in nimate besede in kot predsednik Odbora za zunanje zadeve bodite enkrat vzgojeni, če sedite v tem Državnem zboru. Se oproščam, gospod predsednik! Poglejte, spoštovane kolegice in kolegi! Ali je v katerem Evropskem parlamentu večina preiskovalnih komisij v rokah pozicije? Mi imamo na primer preiskovalno komisijo, ki se ukvarja z oškodovanjem lastninjena, Mercatorja in drugih. Kdo jo vodi? Gospod poslanec Marinič iz SDS. Imamo komisijo, ki se ukvarja s tožilstvom. Kdo jo vodi? Gospod Kovačič, SDS. Imamo komisijo za orožje od leta 1994 naprej. Kdo je vodi? Gospod Černač, SDS. Ob tem, spoštovane kolegice in kolegi, pa lahko rečem, da ima Vlada na svojem plačilnem seznamu preko 34.000 uslužbencev, ki bi, če bi bile kakršne koli stvari nepravilne, lahko s tem aparatom mimogrede dosegla to, da bi se storilci, v kolikor se je šlo za določene stvari, že davno morali pojaviti pred roko pravice. Ampak če pa pogledamo te komisije sitne, koliko preiskovancev imajo, moramo pa reči, da nimamo nobenega preiskovanca. Drugi inštitut je inštitut, po našem mnenju poslanskih vprašanj in o predlogih za razpravo odgovorov. Če vam nekoliko navedem. Leta 2005 je bilo takih predlogov tri, ker smo komaj začeli in je bil sprejet en tak predlog. Leta 2006 jih je bilo 70, je bil sprejet en. Leta 2007 jih je bilo 82, sprejet noben. Leta 2008, letos, jih je bilo takih predlogov 31. Sprejet je en gospoda Petka. Torej bilo je 186, spoštovane kolegice in kolegi, predlogov za razpravo odgovorov. Sprejeti so bili trije in od tega danes imamo, da se odgovarja na vprašanje kolega iz pozicije. Jaz vam lahko zagotovim in povem, ker dostikrat sedim tukaj med vami, da ocenjujemo pri nas, da so bili drugi predlogi za predlog o razpravi odgovorov, neprimerno bolj utemeljeni, neprimerno boljši in bi prinesli več blaginje v našo državo kot je ta današnji. Vendar s strani pozicije smo vedno dobili hladen tuš, hladno prho, da se o tem ne splača razpravljati. Tako da imamo v Liberalni demokraciji nekako zaradi tega mnenje, da je v bistvu ta razprava danes pa ta izsiljena točka v bistvu prvovrstni politični EPP za nekega poslanca iz koalicije. To je naše mnenje. Kajti lahko bi se te stari naredile popolnoma na drugem nivoju. Po drugi strani, spoštovane gospe in gospodje, bi lahko rekel pa naslednje. Ministra ni tukaj. Jaz razumem, zakaj ga ni. Vi to obsojate. Minister ima vendar ogromno, ogromno opravka, da utiša inflacijo, ki je začela skrbeti ne samo našo državo, ampak tudi Evropsko centralno banko. Minister ima velike probleme, da bo na koncu, ko bomo šli na volitve, rekel: "Slovenija je res sproščena. Tukaj se cedi med in mleko. Imamo evropske cene, imamo evropski denar in imamo evropske plače." Ali ga imamo? Nimamo ga. Dosti skrbi ima. Ampak kljub temu, da ima minister dosti skrbi, se mi zdi, da smo poslanci, vsak izmed nas, ki predstavljamo dva milijona državljank in državljanov Republike Slovenije, toliko vredni, kajti tudi mi smo ga izvolili, da bi prišel med nas, da bi nam odgovoril. Če je pa imel minister, spoštovane kolegice in kolegi, kako neodložljivo nalogo, bi bilo pa dobro, da bi ga nekdo tu opravičil in bi minister predlagal, odgovarjal vam bom takrat, ko bom imel čas. To se mi zdi, da bi bil nek tak "modus vivendi" v neki demokraciji v tej državi. Tako se mi pa zdi, se nam zdi, oprostite, kot da se vlogo poslank in poslancev Državnega zbora na veliko ocenjuje po tem, da smo potrebni za glasovanje in da kaj dosti več za vladajočo garnituro ne pomenimo. Zaradi takšnega ravnanja, kot sem ga navedel, se pravi, da je bil izrabljen institut predloga za razpravo o odgovoru, da je bil tudi Državni zbor s tem, ko ministra ni bilo brez opravičila, ponižan, se mi zdi, da je edino, kar lahko napravimo poslanci Liberalne demokracije Slovenije, da zaradi prezira, ki ga kažemo do takega dela, rečemo, da se vam zahvaljujemo za to, da lahko tu sodelujemo, vendar na tej točki zapuščamo Državni zbor in napovedujemo obstrukcijo. Hvala lepa.
Hvala. No, dolžan sem vendarle povedati, da se je gospod minister opravičil, zaradi neodložljivih obveznosti ni mogel priti. Gospod Ciril Testen, izvolite, imate besedo v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva! Poslanke in poslanci! Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije glede Družbe za svetovanje in upravljanje, ki je v 100% lasti države, je povsem jasno in po našem mnenju poteka delovanje in upravljanje korektno ter v skladu z vsemi predpisi. Družba za svetovanje in upravljanje dosledno skrbi za uresničevanje pogodb in v primeru neizvrševanja predlaga ustrezne ukrepe. Zaradi zahteve po čimprejšnjem zaključku likvidacije Slovenske razvojne družbe in glede na to, da v likvidacijskem postopku ni bilo mogoče dokončati vseh pravnih razmerij, je Državni zbor Republike Slovenije z dne 22. 4. 2004 sprejel Zakon o prenosu pooblastil, pravic in obveznosti Slovenske razvojne družbe in o prenehanju delovanja Agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo. Zakon ureja pravne posledice prenehanja delovanja Slovenske razvojne družbe in agencije ter prenaša določena pooblastila na Družbo za svetovanje in upravljanje. S priznanjem statusa samostojne družbe je Družbi za svetovanje in upravljanje formalno zagotovljena strokovna neodvisnost, kar je nujno za nemoteno in verodostojno delo. S tem so se povečale tudi možnosti in obveznosti vključevanja na domač in tuj trg. Družba deluje na slovenskem trgu samostojno in sprejema svoje poslovne odločitve v skladu z zakonom in družbeno pogodbo ter po svoji poslovni politiki. Družba za svetovanje in upravljanje je s sprejetjem Zakona o prevzemu pooblastil Slovenske razvojne družbe in Agencije za privatizacijo dobila možnost upravljanja premoženja, ki izhaja iz lastninjenja, privatizacije in denacionalizacije. Glede omenjene prodaje podjetja Lesne Lip, ki je združevala 13 družb, lahko izrazimo pozitivno mnenje, namreč družbe so bile brez ustreznih trgov, imele so velike probleme z nezadostnimi naročili, nezasedno proizvodnjo in probleme z likvidnostjo. Prav tako je bilo njihovo poslovanje nerentabilno. Najbolj uspešna je bila sanacija v tovarni ivernih plošč, kjer so se s prisilno poravnavo rešili stečaja in nato pozitivno delovali. V Holdingu so poskušali z delnimi investicijami poravnati stare dolgove in financirati potrebne investicije v posodobitev opreme. Kot zaključek lahko navedem, da smo v Poslanski skupini Nove Slovenije po pregledu dokumentacije ugotovili, da je Družba za svetovanje in upravljanje izvedla nadzor nad izvrševanjem obveznosti iz pogodbe o prodaji treh družb Lesna Lip d.d., ki jo je v postopku lastninskega preoblikovanja sklenila Slovenska razvojna družba, kakor tudi, da so bile obveznosti iz pogodbe izpolnjene. Prav tako lahko trdimo, da Družba za svetovanje in opravljanje kot upnik pri še odprtih terjatvah do nekaterih družb Lesne Lip d.d. ravna skrbno in izvaja vse potrebne ukrepe. Kljub temu pa je Družba za svetovanje in upravljanje v državni lasti svoje delovanje ni dolžno poročati ministrstvu za finance, temveč v svojih poročilih predstavljajo rezultate uresničevanja, poslovne strategije in kakovost upravljanja svojemu nadzornemu svetu. S tem načinom delovanja se v Poslanski skupini Nove Slovenije strinjamo. S tem načinom delovanja se v Poslanski skupini Nove Slovenije strinjamo. Se pa strinjamo tudi s predlogom gospoda Vebra, da bi bilo čim prej potrebno sprejeti nov Zakon o javnih skladih.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Pukšič. Prosim.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod predsednik, predstavniki, državni sekretar s sodelavci iz Ministrstva za finance. Danes pravzaprav, ko govorimo o delu Slovenske razvojne družbe in o nečednostih, ki so se dogajale, lahko rečemo, da so se nekatere stvari, zgodovinsko gledano začele že prej. Pravzaprav so se začele določene stvari dogajati že v samem Skladu za razvoj, tam od leta 1992, potem leta 1997, ko je bil ustanovljen sklad oziroma ko je bila ustanovljena Slovenska razvojna družba in seveda od leta 2002 Družba za svetovanje in upravljanje. Tudi potek današnje seje me spominja na nekatere dogodke v preteklosti in spomin hote ali nehote uide daleč nazaj. Predvsem ko govorimo o teh nepravilnosti, če se človek spomni ali pogleda malo v to, kdo so vse sedeli tako v upravnih odborih, nadzornih odborih, v upravah in tako dalje, tako od samega sklada do Slovenske razvojne družbe, ugotoviš, da so to sama znana imena: dr. Maks Tajnikar, mag. Anton Rop, potem seveda Metod Dragonja, zopet mag. Mitja Gaspari in tako dalje. Mogoče je nekaterim nekoliko danes nerodno prisostvovati pri tej razpravi, ker gre za politične somišljenike, pa ne samo za politične somišljenike, to niti ni toliko pomembno, bolj pomembno je, da gre razprava tudi na račun nekaterih, ki so v zadnjem desetletju naredili veliko škode na področju sanacije dolgov, slabih investicij, bank, družbe, na področju sanacije javnega sektorja, predvsem večjih sistemov, kot so bili Tam, kot so bili Elan, kot so bili Smelt in tako dalje in posledično je to pripeljalo tudi do velike brezposelnosti in problematike v zvezi s standardom in kvaliteto življenja v naši družbi. Jaz se strinjam, da danes nekateri tudi opozarjajo, tudi sam opozarjam na včasih pereči problem preživetja naših ljudi s temi majhnimi ali v nekaterih branžah nizkimi plačami, ampak vendarle je potrebno pogledati, kolegice in kolegi, izvirni greh, od kod to izhaja. Izhaja iz te divje privatizacije, izhaja iz tega divjega lastninjenja in izhaja iz te grobe kraje družbenega premoženja. Zato pa danes imamo nekaj sto najbogatejših Slovencev z nekaj desetinami ali stotinami milijonov evrov na račun nekoga drugega, ta prerazporeditev družbenega premoženja je bila krivična in to vnebovpijoče krivična in vendarle ta Vlada vseh teh anomalij, lahko rečem, zelo grdih zadev, ne more popraviti v enem mandatu. Veliko tega je naredila, še več bo v naslednjem, pa vendarle zgodba ni tako enostavna. Ko sem tukaj v Državnem zboru, pa prav je, Državni zbor je tisto mesto, v katerem se mora spregovoriti javno in povedati to kar je treba povedati. Ko se govori o vodenju, ne vem, danes se tej Vladi očita vodenje nekih preiskovalnih komisij, ja, moj poslanski kolega Rudi Moge je bil več časa v koaliciji kot pa jaz, je vseskozi vodil eno najbolj odmevnih preiskovalnih komisij, to je komisija o orožju in ni prišel do zaključnega poročila zato, ker menda ni smel, ker mu je njegovo vodstvo takrat tako naročilo, ampak pustimo to zgodbo za kdaj drugič. Spoštovane kolegice in kolegi, če sem rekel, da je potrebno pri obravnavi tega odgovora ministra Andreja Bajuka, ker tudi tako piše, tudi točka je tako, tudi poslovnik je takšen, da danes obravnavano odgovor ministra na postavljeno vprašanje in pri tej točki je lahko prisoten kdorkoli oziroma ki ga pooblasti minister, po poslovniku državni sekretar in tako dalje. Ampak glejte, kolegice in kolegi, tudi ne samo to, da nam ni prav ali da opoziciji ni prav, da ni ministra danes tukaj, še več, prav tisti, ki danes na to opozarjajo, so eklatantno kršili poslovnik preiskovalne komisije, poslovnik Državnega zbora, zakon o preiskovalni komisiji, ko so leta 2000 izglasovali, da se ne bo obravnavalo poročilo preiskovalne komisije o oškodovanju družbenega premoženja v Državnem zboru. Pa čeprav decidirano piše v 23. členu tega poslovnika, da mora preiskovalna komisija pravočasno, najkasneje pa za obravnavo na zadnji seji Državnega zbora predložiti poročilo Državnemu zboru o poteku in ugotovitvah. Proti temu, ko je komisija to predložila, ko je komisija to naredila, so proti temu glasovali poslanci, ki so tudi še danes poslanci, Peče Sašo, Potrč Miran, Terčon Davorin, Kontič Bojan, Juri Aurelio in tako dalje, prav ti, ki bi želeli nas danes opozarjati na nekaj, kar ni res. To, na kar pa je bilo opozorjeno, pa seveda ni res, da danes razpravljamo o odgovoru ministra na poročilo. No, in ker je mogoče, ne vem, tudi slučaj danes, da je vodstvo v Elanu odstopilo, torej tretjič dobivamo pravzaprav nekega takega paradnega konja, kot je bil Elan, torej tretjič že v tej kratki slovenski zgodovini ga zopet dobivamo na smrtnih nosilih, ker je menda zopet v "totalni buli". Ampak sem prepričan, da ne zaradi delavcev, ki tam delajo, da ne zaradi trgov, ki bi jih zavračali, ker to ni res, ampak očitno je zopet moralo nekaj veliko smrdeti in veliko kraje se je moralo dogajati v tem Elanu. Ampak, kolegice in kolegi, tudi za to obstajajo temelji. Veste, na kakršnih temeljih boš sezidal hišo, tako bo tudi stala. Ali je viharji ne bodo podrli ali pa jo bodo odnesel že majhen piš. In v tej naši demokraciji, ki je kratka, naša država je mlada, je seveda marsikaj od tega odnesel že majhen piš. Ampak majhen piš zato, ker je bil problem prav pri temeljih, ker temeljev nismo - ali pa tudi tisti poslanci, o katerih sem prej govoril, niso znali postaviti takrat ali pa jih zagovarjati, ko bi morali. Že v starem, pa boste rekli, da je vse staro zanič, v starem jugoslovanskem kazenskem zakoniku ali pa zakoniku Socialistične republike Slovenije je bilo zapisano v 146. členu, da za ponareditev ali uničenje poslovne listine se tistega in tisto kaznuje z zaporom od 3 mesecev do 5 let. Za posledico je imel takšen člen kaznovanja za uničenje poslovnih listin v zastaranju pet let od storitve kaznivega dejanja, kar je imelo za absolutno zastaranje, kot veste, dvakratnik. To pomeni deset let. In poglejte, ker je bil ta sklad za razvoj ustanovljen že leta 1992 in potem naprej Slovenska razvojna družba, in ker se je v teh letih celo v Elanu ugotovilo, od 1090 do 1993, ne ugotovilo, bilo je 29 ovadb celo podanih, 29 ovadb. Pa ne samo, da so bile ovadbe podane, obtožbe so bile izrečene, obsojeni so bili ljudje. Ampak poglejte, takrat so tukaj politični botri prav tem ljudem, ki so danes tudi eni izmed bogatašev na tej slovenski sceni, so spremenili tisti slovenski oziroma še jugoslovanski zakon o kazenskem zakoniku Republike Slovenije leta, in to 1. 1. 1995 v 240. členu so za isto kazen, ponareditev ali uničenje poslovne listine, to pomeni z istim naslovom v 240. členu so zapisali, da se to kaznuje z zaporom do dveh let. Tam je bilo do pet let, tukaj pa do dveh let. To je imelo za posledico, in tukaj vidim izvirni greh, da se je zastaranje v 111. členu premaknilo iz četrte na peto točko, kar pa je imelo tri leta tega zastaralnega kazenskega pregona, seveda krat dva, je bilo šest let. Iz tega je potem izšlo, da so vsi tisti, ki so bili leta 1994 obsojeni, so bili leta 1995, Uroš Aljančič in Pavel Koder, osvobojeni. Torej izbrisani so bili madeži z njihovih duš in grehov za stotine milijonov evrov. Bili so obsojeni in zaradi tega, kolegi poslanci iz takrat Združene liste, ki ste to sprejemali in se s tem strinjali, izglasovali, je prišlo do teh nepravilnosti. In tukaj je mati vseh teh koruptivnih ali pa večina teh koruptivnih dejanj, ki so se dogajala. Še več, še hujše stvari so se med tem časom dogajale. Si predstavljate to, da je preiskovalna komisija podala ovadbo proti takratnemu sodniku Šubicu, ki te sodbe ni napisal. O tej ovadbi, ki jo je dala preiskovalna komisija je odločalo državno tožilstvo. In državni tožilec v Ljubljani je to poslal na Okrožno državno tožilstvo v Novo mesto. Državni tožilec v Novem mestu je torej odločil, ali se bo obravnavala na sodiščih ovadba, ki jo je dala preiskovalna komisija Državnega zbora na sodnika Šubica, ki sodbe devet mesecev ni napisal. Napisal pa je očitno ni, ker se je potem spremenila zakonodaja, je ta tožilec zapisal takole: "Ocenjujem pa, da bi takšno iskanje podatkov predstavljalo," to sedaj dobro poslušajte, "zelo spolzko področje." Si predstavljate, tožilec napiše, da bi iskanje podatkov o sodniku, ki ni napisal tožbe devet mesecev, prokluzivni rok je 15 dni, bil je celo vršilec dolžnosti kranjskega sodišča. Bi lahko se spravili na zelo spolzko področje, ki bi lahko vzbudilo odzive, očitke, pa morda še kaj več. Torej, bi pokazalo s prstom tudi na kakšnega vodilnega politika, politično stranko, politike v tej politični stranki in bi se razbohotilo znanje o tem, kdo je kradel to družbeno premoženje. Danes pa ti govorijo o rasti inflacije in danes govorijo o tem, da imajo delavci nizke plače. Res je, ampak generator tega, kolegice in kolegi, obstaja ne v prevzemu Janševe vlade, ampak tam od začetka lastninjenja našega družbenega premoženja. Vsekakor bi bilo potrebno, in tako dalje, narediti razna zaslišanja, ki bi pripeljala do tega, da bi prišli na zelo spolzko področje. To je uradni dokument, ki ga je podpisal okrožni državni tožilec Niko Bricelj. In potem danes moj poslanski kolega govori o tisočih nepravilnostih, kaj vsega ni ta vlada naredila in kaj vse bi morala ta vlada narediti. Temelji teh nepravilnosti pa obstajajo že daleč daleč nazaj. Zakaj nismo takrat obravnavali, ko bi morali v skladu s poslovnikom, poročila preiskovalne komisije o oškodovanju družbenega premoženja? Očitno zato ne, ker so se pač bali kolegi poslanci, ki so pripadali določenim skupinam, tako ali drugače, danes se tudi kažejo v kakšnih drugih povezavah, ker smo takrat v tem oškodovanju družbenega premoženja jasno zapisali, da se morajo določene stvari, sodnik Šubic ni v zakonsko predvidenem roku po razglasitvi sodbe napisal, temveč šele po osmih mesecih ta kazenski pregon zoper Pavla Kodra in Uroša Aljančiča. Tukaj smo takrat tudi jasno zapisali, da morajo organi pregona zaseči vse fascikle, ki jih je Pavel Koder odnesel iz Elana. Zakaj o tem govorim? Zato, ker je Ministrstvo za notranje zadeve, minister Borut Šuklje je takrat komisiji poročal naslednje o Pavlu Kodru, poslovno dokumentacijo, ki se je nanašala na devizno poslovanje podjetja Elan, je odnesel, torej je ugotovila kriminalistična policija, da je dokumentacijo odnesel 9. maja v tujino. Mi smo tukaj v sklepih zapisali, da se mora vsa dokumentacija Pavla Kodra, ki jo je odnesel v tujino, dobiti nazaj. Še do danes te dokumentacije ni bilo. Očitno so se seveda vse sledi in poti izgubile po tolikih letih. In vendarle je potrebno reči, da grenak priokus tega ostaja in ostaja našim državljankam in državljanom. Če spomnim samo še na en takšen zelo glasen razvpiti primer, kot je ta, je tudi sprejeti zakon, ki ga je takrat vodil celo minister Združene liste, ŕ la Cviklov minister, zakon o sanaciji gospodarskega položaja Tam. No ja, jaz pa le mislim, da je sedaj vsem jasno, da Tama več ni, da je to pogorišče, da je to vse skupaj propadlo, da je šlo toliko in toliko tisoč ljudi na cesto, da se tudi zaradi tega danes marsikateri zelo težko preživlja in prebija skozi življenje, ko so tako rekoč iz državnega proračuna ukradli preko dvanajst milijonov evrov denarja in si ga porazdelili po raznih zastopnikih in tako dalje, celo zapisano v zakonu. Ko danes govorimo o tej problematiki, se seveda samo po sebi postavlja vprašanje. Oškodovanci, kot so bili tam, so sedaj tudi oškodovanci v aferi Orion od tožilcev prevzeli pregon zoper ljubljansko finančno družbo. Tudi višji državni tožilec Boštjan Penko je ugotovil, da ni bilo nič narobe, samo ljudje so ostali brez vsega, ljudje so bili strokovno zavedeni in zopet seveda na stotine težav, problemov in tako dalje. Veste, kolegice in kolegi, poslanci v Državnem zboru, kakor dolgo bom tukaj, bom opozarjal na nepravilnosti, pa naj si bo to v takšni ali drugačni vladi, naj bo to Cviklov minister ali kateri koli drugi, sam nikoli nisem bežal pred nobeno odgovornostjo in sem pogledal resnici v oči in rekel bobu bob. In ker sem tudi takrat tako povedal, me je sodstvo, ker sem opozoril na svinjarije, Šubičeve svinjarije, ki ni napisal sodbe, vsi dokumenti obstajajo še danes, obsodilo in v zadnji sestavi Ustavnega sodišča [[...]]
[[...]]Ali mi dovolite besedo?
[[...]]Ja, jo še imam predsedujoči.
Če meni dovolite [[...]]
Jaz bom zaključil, v naslednjih dveh minutah bom zaključil, pa lahko vi.
Bom pa vseeno povedal, veste [[...]]
Potem pa izvolite. Izvolite.
Jaz sem predsedujoči. Jaz bi prosil in menim, da je gospod Petek postavil popolnoma točno poslansko vprašanje, na katerega je tudi minister Bajuk odgovarjal in prosim če o tem danes teče razprava, ne pa o vsem drugem. Ker tako lahko nadaljujemo do jutri. Izvolite nadaljevati.
Hvala, gospod predsedujoči, da lahko nadaljujem, pa tudi obljubil sem vam, da bom v naslednjih dveh minutah končal. Ampak glede na vse to, kar je bilo celo izza govornice rečeno in celo poimensko imenovani nekateri poslanci, je bilo nujno potrebno, pa se boste verjetno z mano strinjali, da je potrebno vedeti in poznati zgodovino, če hočemo delati za blaginjo današnjega dne. Zato je prav, da nekaj o zgodovini, svinjariji in kraji, ki so jo naredile bivše vlade v zadnjih dvanajstih letih, vendarle spregovorimo. Zaključil bom s tem, s čimer sem želel zaključiti. Da sem opozarjal in bom opozarjal na nepravilnosti tako dolgo, kakor dolgo bom imel mandat teh državljank in državljanov. In seveda za zaključek, da sem opozarjal na vse te svinjarije in sem bil edini v tem družbenem, oškodovanju družbenega premoženja kot predsednik parlamentarne preiskovalne komisije obsojen, plačal 1.700.000 tolarjev, pritožil sem se na Vrhovno sodišče in potem na Ustavno sodišče in Ustavno sodišče je ugotovilo, da mi niso bile kršene človekove pravice. To je bil zaključek dela tega Ustavnega sodišča. Naj jim bo lepo življenje naprej. Vendar jaz sem prepričan, da so bila moja opozorila poštena, bila so na osnovi argumentov, bila so na osnovi pričevanj ljudi, ki so te svinjarije doživeli. Na takšne nepravilnosti bom opozarjal tudi v bodoče. Kolegice in kolegi, veliko škode je bilo narejeno prav zaradi spreminjanja določene zakonodaje, ki se je dogodila. Kot sem na začetku rekel, težko je vse popraviti v štirih letih, v osmih bomo bistveno več. Če smo sedaj 20%, bomo še v naslednjih štirih 80%. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade. Moram reči, da danes razpravljamo o opeharjenju zaposlenih, malih delavcev na podlagi pogodbe, ki jo je SRD, Slovenska razvojna družba, podpisala 23. 1. 2001. Vemo, katera vlada je takrat vladala, kdo so bili takrat v nadzornem svetu SRD-a itn. In mene to ne preseneča, kajti sam sem bil pet let menedžer v podjetju, tehnični direktor, ki je bil v lasti SRD-a in imam travmatične izkušnje s SRD-om. Seveda zaradi tega čestitam kolegu Miru Petku, da je vsaj v neko moralno zadoščenje teh opeharjenih delavcev sprožil tukaj poslansko vprašanje in današnjo razpravo na podlagi instituta razširjene razprave. Seveda pa je nezaslišano, da o opeharjenju delavcev opozicija, Liberalna demokracija, stranka Zares, Lipa in Nacionalna stranka ne želijo razpravljati, ne želijo slišati, nočejo vedeti in govoriti, ko se govori o opeharjenju delavcev. To je sramotno za poslance in delajo sramoto celotnemu Državnemu zboru. Tukaj ne gre za drugo politično vprašanje. In razumem kolege iz LDS ali Zares, ki so iz istega gnezda, da o tem nočejo govoriti, kajti njihova vlada je stala za vsem tem. Mnogi člani pa so bili visoki predstavniki v nadzornih svetih SRD-a, Tone Rop. Torej me preseneča, če gospod Cvikl ni bil v katerem obdobju, ker je drugače šel v nadzorne svete itn. Zaradi tega se strinjam s prejšnjo opombo, dokler je še sodeloval, gospoda Mogeta, da je nekaj narobe v tem Državnem zboru. In tudi sem takoj s klicem reagiral, seveda je narobe, da noče opozicija pri takšni razpravi, o takšnem opeharjenju sodelovati. Moram reči, da gospod predsednik, ki je prej predsedoval, bi na grdo obnašanje gospoda Mogeta moral opozoriti. On ni izza govornice pristojen za opozarjanje poslancev, v mojem primeru sem sprožil normalen medklic in to je povsod v evropskih parlamentih medklic, nekaj normalnega in ga je bilo potrebno sprožiti v tistem trenutku. In nekaj je narobe tudi s temi strankami, ki na nepravilnosti, na napačno ravnanje, na opeharjenje, goljufanje, divje lastninjenje, ki se v tem času dogaja, nočejo sodelovati. Takšne stranke niso normalne stranke. In takšne stranke govorijo, da bi želele zmagati na naslednjih volitvah! Kam bodo potem peljale slovenske delavce, če bodo zmagale, če bi zavedle slovenske volivce, da bi jim dali glas! Kaj se bo zgodilo? Potem čakajo vislice verjetno delavce. Danes nočejo razpravljati o opeharjenih, potem se jih bodo verjetno znebili. Glejte, razpravljamo o obdobju v Slovenski razvojni družbi, ki je zaznamovano z marsikaterimi napačnimi ravnanji. Seveda je takšna razprava potrebna tudi zaradi tega, da izvajamo stalen pritisk. Nikdar niso razmere tako čiste, da nekoga ne bi srbeli prsti, da bi delal nepravilnosti, sploh če je v povezavi z denarjem ali pa z družbeno močjo. In tu gre za denar. To, kar je zgodba Lesne, Tovarne ivernih plošč, takšnih zgodb je v zgodovini Slovenske razvojne družbe veliko. Prodali so in potem se niso pravilno brigali, da bi obveznosti iz pogodbe bile izpolnjene, da bi tisti, ki so tam zaposleni, ki so bili mali delničarji, od tega pravzaprav tudi nekaj imeli. To se je preprodajalo naprej brez prenesenih obveznosti. In to so klasične zgodbe. Naj rečem, da v zgodnjih 90. letih do leta 1996, ko so bili tu močni ljudje v SRD-u, tako direktor Korže, ki je pozneje šel v Elan, sklenil neko pogodbo s Skimarjem, in vem, da smo tu razpravljali pred leti, kjer si je napisal letno nagrado, mislim, da čez milijon 200 tisoč mark. O tem se še zdaj toži. Letno nagrado, samo letno nagrado! In še cel kup je bilo v takratnem poročilu o delovanju Slovenske razvojne družbe takšnih manjših nagrad. Tudi direktor nekega podjetja, ki se je osnovalo na pogorišču mariborskega Tama, zdaj se imena ne spomnim, je nekaj podobnega - so se gospodje zmenili. Tam so naredili veliko izgubo, ampak direktor si je pa izplačal veliko nagrado. In se je na račun delavcev, na račun državljanov, na račun davkoplačevalcev dogajalo, žal, pod vlado Liberalne demokracije, vemo, kdo je bil takrat v Vladi, marsikaj. In mene to ne čudi. Kot sem rekel, imel sem travmatične izkušnje. Menedžer v podjetju v lasti SRD-a, ni bilo dobro, da se je boril za delavce, da se je boril za razvoj podjetja, da se je boril za poštenost in za transparentno poslovanje. Jaz sem vodil ekipo, ki je rešila firmo oziroma razvila nov proizvod, ki ga je spravila v proizvodnjo. V prvem letu, takrat pred petnajstimi, sedemnajstimi leti so naredila za 27 milijonov mark bruto proizvoda. In to je bil blazen uspeh. In seveda so v tistem podjetju, širšem, nekateri začutili, da je to priložnost in so se SRD-om zmenili, da bodo pripeljali kapital za dokapitalizacijo, denar pa bi ostal v firmi. Ampak šele na koncu smo videli, da bi dokapitalizirali s tehnologijo, ki je že leta v firmi, ki smo jo mi razvili. In jaz sem se temu uprl. Šlo je za katastrofalno grdobijo, za takratnih 10 milijonov mark. Šikaniran sem bil praktično jaz. Gospodje, ki so bili takrat zraven, so danes izjemno bogati. Nič se ni zgodilo. In potem so še enkrat to isto firmo želeli prodati, čeprav mi je bilo zoprno, sem ugotovil, da gre ponovno za divje lastninjenje. Pred tem je takrat SRD sklenil, da ne bo dal tistemu ponudniku, ki največ ponuja, ampak drugemu, ki je dal nekaj milijonov mark manj. In pri tistem je bila zadaj goljufija. In ko so ugotovili, da Jerovška ni možno kupiti, da ne bo pristal na divje stvari, je bil takrat iz SRD-a Milan Cerar v številnih nadzornih svetih, on je bil skupščina in nadzorni svet. Vse v eni osebi. In sem ga vprašal, sem ga v oči gledal, sem rekel: "Gospod Cerar, pripravljate potezo skupaj z vodstvom, me boste dali kot tehničnega direktorja med presežne delavce?" Zanikal je, čez dva dni sem bil tehnološki višek kot tehnični direktor. Ampak ti gospodje so prosperirali, morda še danes prosperirajo. In to so velike nepravilnosti, da takšni ljudje čez noč ne izgubijo svojih mest, ampak da se izživljajo nad delavci. Moram reči, da SRD iz tistega obdobja liberalne vlade je v veliki meri odgovoren za precejšnjo mero tajkunizacije Slovenije. Številne slovenske tajkune so proizvedli tudi tam in z nepravilnostmi, krajami, ki so si jih ti dovolili in so se potem tudi s takšnim veriženjem prodaje pokrivala, da se je izgubila sled za tistimi, ki bi morali pogodbene obveznosti. Drugo je to, da se je stalno zniževala cena, češ, da drugače ne bo preživelo. In glejte, danes se je treba vprašati. Številna podjetja, ki so bila potem lastninjena, danes perfektno delujejo z izjemnimi dobički, lastniki so izjemno uspešni, ob istih delavcih, istih razvojnikih, ob istih poštenih delavcih. Ali ni samo po sebi jasno, da je takrat namerno nekdo skrival denar. Tudi sam sem bil priča, ko so mi menedžerji naročili, da moramo iskati slabosti, ko bo kupec prišel, kritizirati lastno podjetje, da bo cena majhna, ker so imeli slamnatega kupca v ozadju. In pozneje, ko sem jaz šel iz firme, ko sem bil tehnološki višek, ko sem moral iti in sem postal poslanec, sem videl, so pa kljub temu to firmo prodali. Jaz sem prepričan, da so jo prodali slamnatim lastnikom, da so nekateri med tistimi, ki so uspešno preprečevali, da bi se po pošteni ceni ali pa karkoli prodala, verjetno med lastniki te firme danes. Takšna zgodba iz Otiškega vrha, kjer sem trdno prepričan, da bomo zelo težko naredili karkoli za te delavce ampak vsaj opozorili slovensko javnost, kaj se je delalo, da vsi bogataši niso bogataši zaradi svojega dela, svojega znanja, svojih prizadevanj. Mnogi od teh se danes v slovenski družbi predstavljajo za genije. Odprt imajo dostop do vseh medijev, ščiti jih večina medijev. In ko mali delavec reče, kradel si, pravijo, ni res. Tistega bodo pa v zapor "strpali". In to je namen te današnje razprave. In tej razpravi noče prisostvovati opozicija. Njih ne bolijo usode malih ljudi. Oni bi še danes pili kri malim ljudem. Še danes so pripravljeni vse narediti, da bodo čim bolj izkoriščevalski odnosi v tistem delu, ko je še državna lastnina, in čakajo na plen, skušajo priti na oblast, da bodo tisto, kar bo ostalo, prodali kot krvosesi na račun delavcev. In proti temu se bom tudi jaz vedno postavljal. Tukaj bi bilo možno govoriti o zgodbah, ki smo jih tukaj že obravnavali v teh poročilih. Ampak jaz danes rečem, ne samo SRD, tudi drugi sistemi v času LDS so bili zavestno postavljeni tako. Niso vsega krivi tudi menedžerji v teh podjetjih, ker jim je bilo naročeno, da naj delajo preko by pass podjetij. Naročeno jim je bilo. So pa morali biti posvečeni menedžerji, ne vsi menedžerji, ampak posvečenim pa je bilo naročeno, da dohodek je treba zunaj skrivati v tujini ali preko by passov. In na tak način smo naredili več kast v Sloveniji. Ena kasta najbogatejših je imela skozi [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]za katerega ni nič naredila in s tistim denarjem je znala tudi podkupiti marsikaj in še podkupuje v Sloveniji. In proti podkupovanju ni imuna nobena oblast. In jaz sem prepričan, da tudi sedanja na različnih nivojih, imate takšne ljudi. In zaradi tega moramo javno govoriti o tem, o peharjanju ljudi, o opeharjenju delavcev. Čim več javno govoriti, pa če se bo opozicija še tako izmikala. Do volitev se naj izmikajo! Naj pokažejo ljudem pa volivcem, kakšni so, o čem nočejo diskutirati! Nočejo diskutirati o tem, kaj je bilo vzeto delavcem. Hvala lepa.
Gospod mag. Cvikl, proceduralno, prosim.
Bom pojasnil svoj proceduralni predlog. Seveda predlagam, da se odločimo, ne glede na to, da je 1. april, ali bomo tu imeli javno zaslišanje pri psihiatrih ali bomo razpravljali o točki dnevnega reda. Najmanj, kar predlagam, je, da spremenimo naslov točke dnevnega reda, ki ni več razprava o odgovoru ministra za finance, ampak je razprava o Slovenski razvojni družbi. Ampak naj povem, treba je začeti v času Demosa. Demos je sprejel zakon o, če hočete [[...]]
Gospod mag. Cvikl, podajte, prosim, predlog.
Moj predlog je, ali vodite sejo tako, da bomo razpravljali o odgovoru ministra, ali pa vsem poslancem poveste, da lahko govorimo o celotnem procesu tranzicije, ki se je začel z odločitvami Demosove koalicije in izhaja iz zakonov, postavljenih in oblikovanih leta 1989. Potem sem pripravljen in velja o tem spregovoriti, da bomo lahko vsak svoje travme tako ali drugače tu pojasnjevali. Hvala.
Hvala lepa. Pred tem sem že opozoril in povedal, kakšno vprašanje je postavil gospod Miro Petek in kakšen je bil tudi odgovor. Zato prosim in upam, da bomo tako tudi naprej nadaljevali. Jaz ne bi nadaljeval s proceduralnimi predlogi, ker ne vem, kaj boste rekli. Izvolite.
Gospod predsedujoči, preden ga bom obrazložil, ga bom povedal. Predlagam, spoštovani gospod predsedujoči, glede na to, da je danes poslanski kolega mag. Milan Cvikl že trikrat zlorabil proceduralni predlog, da mu, ko bo ponovno zahteval proceduralni predlog, besede več ne daste. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da ne bom nobenemu več dovolil do konca te točke proceduralnega predloga, kajti tako ne gre naprej. Gospod Bojan Kontič, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Nič vam ne zavidam vodenja te točke, kajti razprava je ušla in je ni možno dejansko več utiriti. Pri tem bi želel povedati, da koalicijski poslanci morajo počasi spoznati, mandat gre h koncu, da so vladni poslanci in da imajo vzvode, ki jih ima Vlada v svojih rokah, in da morajo ukrepati, ne v Državnem zboru spraševati ministra in ga opozarjati, ampak se dogovoriti, kako bodo zadeve odpravili, torej pomanjkljivosti dejansko odpravili. Ko govorimo o tem, da je treba v Državnem zboru javno spregovoriti, to seveda drži. Za uvod naj povem, da tistega leta 1995 nisem bil poslanec, nisem bil v Državnem zboru, če me pa spomin ne vara, je pa v Vladi skupaj z Liberalno demokracijo bila tudi sedanja Slovenska demokratska stranka. V tistih prelomnih letih, mislim, da leta 1993, leta 1994 ste se vi nahajali v vladni koaliciji vse do Depale vasi, potem se je pa zgodba nekoliko spremenila. Dobro je imeti spomin naravnan tako, da nimaš posameznih sivih lis znotraj tega spomina. In ko govorimo o delavcih, ko govorimo o opeharjenih ljudeh, ko govorimo o malih delničarjih, ko govorimo o notranjem lastništvu [[..]]Gospod Petan želite zastaviti vprašanje? Ne. Gospod Pukšič, vi se pomirite, če smo mi vaš nastop poslušali, ki ni sodil k tej točki, lepo mirno predlagam, da preživite tudi ta nastop. In ko govorimo [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[...]]To, če me boste preživeli, še ne veste [[...]] [[medsebojni pogovor.]] [[...]]Ja, nastop pa, to pa verjetno. Gospod, podpredsednik, zdaj predlagam, da vi umirite [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[..]], nimam jaz težav prav nobenih, želim samo dokončati ta nastop. Vidim pa, da je vaša želja, da bi me pri tem motili, ampak verjetno bo podpredsednik za to poskrbel, vas je pa tako nemogoče ugasniti, kaj šele resetirati. Ko govorimo o malih delničarjih, ko govorimo o notranjih lastnikih, spoštovane kolegice in kolegi, ni treba tako daleč v preteklost, čeprav se zavedam, da so težave, na katere je poslanski kolega opozoril s svojim poslanskim vprašanjem, seveda velike in je o njih potrebno razpravljati. Ali je to pravi način tukaj danes, tega sicer ne vem, verjetno pa je kje potrebno o tem resno spregovoriti. Kot sem dejal, ni potrebno tako daleč nazaj, pa ni potrebno niti s Koroškem nikamor drugam, ostanemo na Koroški, če je bilo vprašanje lokalno vezano, in lahko ugotovimo, da je ta vlada v tem mandatu, morda brez posvetovanja s temi družbami, o katerih smo danes govorili, prodala Slovensko industrijo jekla in pošteno opeharila notranje lastnike znotraj te Slovenske industrije jekla. Kar nekaj dopisov imam, zato je še čas o tem spregovoriti tu v Državnem zboru in predlagam, da nekdo izmed koalicijskih poslancev postavi poslansko vprašanje in zahteva razpravo o odgovoru, to je namreč edina varianta, da do te razprave pridemo. Takrat pred mnogimi leti je bilo ugotovljeno, da so premalo izplačane plače bile dejanski prispevek zaposlenih v sanaciji podržavljenih slovenskih železarn. To je že dolgo let nazaj. Zaposleni so pristali na poplačilo dolga, na način razdelitve delnic. Tako so lastniki razdeljenih delnic postali solastniki družb Slovenskih železarn. In imeli so več možnosti. Prva je bila, poslovne deleže kasneje prodati ali biti udeleženi pri delitvi dobička ali pa dobiti izplačane dividende. S prodajo Slovenske industrije jekla v celoti pa jim je bila onemogočena uresničitev njihovega interesa po zamenjavi delnic v vrednosti do 20% v posamezni odvisni družbi, ker je bila Slovenska industrija jekla prodana kot celota. In naj citiram nekaj zapisov teh malih delničarjev: Vlada je s tem dejanjem, prodajo namreč, kršila zakon, predsednik Vlade pa ni izpolnil obljub, danih na predvolilnih govorih na Koroškem, kjer je dejal, mali delničarji bodo pošteno poplačani. Kaj je zanj pošteno, ne vemo. Zagotovo pa vemo, da prodajna cena 190,70 evra za delnico ali le dobrih 45% nominalne vrednosti od 417 evrov, ni poštena oziroma je nesprejemljiva. Za preprosto razlago to pomeni, da bi delničar, ki se je odpovedal izplačilu plač 417 evrov za delnico, sedaj dobil za poplačilo samo 190,70 evrov za delnico oziroma le dobrih 45% nominalne vrednosti iz leta 1992. In kaj so še zapisali ti tako imenovani mali delničarji. Prodaja je bila izpeljana brez prevzemne premije. Najprej so prodali 55,35% delnic CIA, postopoma pa še razliko do 72% delnic. Kupnina je bila pretežno plačana s kreditom slovenskih poslovnih bank, 70 milijonov evrov so pridobili tako, da so zastavili 250 tisoč delnic, ki so jih imeli namen kupiti. Iz zgoraj opisanega razmerja je razvidno, da so banke ocenile, da je delnica CIA vredna vsaj 560 evrov. Cenitev, ki smo jo sami naročili, je pokazala vrednost delnic 546 evrov. Sposobni prodajalci, sedanja vlada, pa so iztržili le 190,7 evra za delnico. In še to so zapisali. Ker ne verjamemo, da bi predsednik Vlade bolj ljubil ruske tajkune kot slovenske, pričakujemo, da bosta Vlada in parlament po streznitvi najprej raziskala tajkunsko prodajo slovenskega jeklarstva in onemogočila akterjem take prodaje, da bi še kdaj odločali o prodajah državnega premoženja, če jih že sankcionirati nimajo namena, nam pa naj povrnejo škodo, ki nam jo je povzročila tajkunizacija. Ampak to je zdaj v tem obdobju, v obdobju te vlade, ne nekoč davno nazaj. Zgodb je veliko. Nepravic, ki so se zgodile zaposlenim, ravno tako. In ko je eden izmed kolegov dejal, da bi bodoča vlada, če ne bo narejena po podobi sedanje vlade, delavce odpeljala na vislice. Nič se ne bojte, delavci bodo zdržali tudi to oblast. Jeseni bodo šli na volitve in se bodo sami odločali, kdo bo krojil njihovo usodo v naslednjih letih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič. Se odpovedujete. Gospod mag. Cvikl. Prosim.
Kaj reči?! Najprej veliko obžalovanje za vse travme gospoda Jerovška in gospoda Pukšiča. Ampak, treba je govoriti o dveh zadevah. Treba je govoriti o tem kaj DSU dela in kaj minister za finance počne v zadnjih treh letih glede Družbe za svetovanje in upravljanje, in potem je potrebno govoriti o preteklosti. In jaz se strinjam. Dajmo govoriti o Skladu za razvoj, kot o praočetu DSU-ja, in o SRD-u in tako dalje. Dajmo govoriti o Agenciji za lastninsko preoblikovanje in privatizacijo, dajmo govoriti o tako imenovanih spopadih znotraj Demosove koalicije, zaradi katerega sta odletela Mencinger in Kranjec. In dajmo potem govoriti o vsem, kar se je dogajalo v času tranzicije. Tudi o Tam-u. Jaz vas samo to lepo prosim, gospodje, ne omenjajte mojega imena. Jaz sem bil do leta 1997 ekonomist Svetovne banke. In nisem bil pri teh poslih. Sem pa seveda imel svoje zadržke in svoje pomisleke in svoje, če hočete, vedenje o tem, kaj bi se in kaj se je ali pa bi se moralo narediti. In gospod Jerovšek, z vsem dolžnim spoštovanjem, jaz vam čestitam, ker zdaj mi je jasno, zakaj ste postali poslanec. Kot tehnični višek, ste rekli, [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]tehnološki. Bili ste tehnični direktor, torej ste postali tehnično višek v smislu, da pač tega tehničnega direktorja firma ne potrebuje. Ampak zaradi tega, ker imate to osebno travno [[...]] [[Oglašanje v ozadju.]] [[...]]Ja, čakajte, tukaj ste o 15 minut o njej razlagali, sem si mislil, da sem v neki okrogli [[...]]
Lepo prosim.
[[...]]dvorani [[...]]
Lepo prosim! Spomnimo se na to, kakšno vprašanje je postavil gospod Petek.
Se vračam, hvala. Velja govoriti o tem, kaj Družba za svetovanje in upravljanje dela. In Družba za svetovanje in upravljanje v tem mandatu, kljub temu, da je gospod Bajuk na nek način njen nadzornik, ne izvaja tistega nadzora nad to družbo, kot bi lahko. Jaz moram reči, da edinkrat, ko se je zgodilo, kar je nam poznano, da se je gospod Bajuk oglasil, ko se je v časopisih znašla famozna razlaga nekoga, zakaj bo ravno pri DSU-ju vzel kredit za reševanje stanovanjskega problema. Potem je gospod minister za finance ugotovil, da je to zelo sporno. Ampak gospod minister za finance pa ni niti pomežiknil, ko se je odločil, da bo v izogib problemov reševanja prostorske stiske ministra za šolstvo in šport, ki mu v državnem proračunu nismo zagotovili denarja, s katerim bi nadomestili dejstvo, da se je Janez Janša preselil v stekleno palačo, pa gospod minister Bajuk ni niti mrknil, ampak je dovolil najprej sklep vlade, ki je zaustavil likvidacijo DSU-ja [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]]
Izvolite, gospod mag. Cvikl.
Hvala lepa. Gospod minister za finance dovoljuje skozi DSU kot obvod državnega proračuna, da se za približno četrt milijarde evrov investicij izvaja s tako imenovanimi lizingi poslovnih prostorov. In gospodje poslanci, ki ste danes govorili o težkem položaju zaposlenih, ja, ta težak položaj se rezultira z naslovnico na današnji strani Dnevnika, kjer piše: Imamo najvišje cene po maju 2002. Če bi to bila prvoaprilska šala, bi bilo to v redu, vendar je to smrtno resna zadeva. In zakaj je temu tako? Temu je tako zato, ker se DSU uporablja kot obvod za nekaj, kar ne bi smel početi. Namesto, gospod Petek, da bi se ukvarjal DSU s preganjanjem teh, ki ne naredijo pri tej tovarni ivernih plošč na Otiškem vrhu, kar bi moral, se seveda sedaj ukvarjajo s popolnoma drugo zgodbo. Jaz čestitam preobrazbi gospoda Širclja v ministra za finance in ga seveda sprašujem, ministra za finance oziroma njegovega pooblaščenca, danes bi lahko rekli na dan lažnivcev, lažnivo predstavljenega ministra, kaj boste naredili oziroma kaj ste v enem mesecu, kar je gospod Miro Petek postavil to vprašanje, naredili, da bo DSU uporabil vsa pravna sredstva, da bo reagiral. Še več, kaj boste naredili na Ministrstvu za finance glede tega, kar je kolega Kontič govoril? Ne sedaj, gospod Jerovšek in gospod Pukšič, razlagati o tem, kaj je bilo leta 1995. Smo 1. aprila leta 2008. Kaj bo Ministrstvo za finance naredilo, ko je gospod Pogačnik, ki je iz iste stranke NSi, katere raobotih smo danes dopoldne govorili, tako mirno prodal firmo, ne drugemu partnerju v Sloveniji, kot je v primeru, če hočete, Lesne. Firmo Iskraemeco so prodali Egipčanom. In tam se danes zapira 500 delovnih mest. Kaj bo Ministrstvo za finance naredilo glede Iskreemeca? Danes in tukaj. Ali bomo čez 5 let imeli tukaj nekega poslanca, ki bo postal čez nekaj dni tehnološki višek v Iskraemecu in bo čez nekaj mesecev izvoljen za poslanca v Državnem zboru, ki bo tukaj razlagal svoje osebno travmo, ali bomo imeli Vlado, ki deluje. Vlado, ki mora ukrepati. Zato, gospod minister za finance, kaj ste naredili, kako ste se pripravili na današnjo sejo? Kje je gradivo? Kje je gradivo, ki ga naj Vlada pripravi? Pet vas je prišlo sem. Kakšno gradivo ste poslali poslancem pred sejo? Kateri odbor je obravnaval to gradivo? Gradiva ni bilo. Gradivo je magnetogram, je pisalo v sklicu seje Državnega zbora. Ko smo pred nekaj leti razpravljali o vprašanju, ki se mu je reklo slabo črpanje evropskih sredstev, sta tukaj prišla gospod Janez Janša in gospod minister za finance in mislim, da je tudi sedel gospod Žagar, ki je bil takrat, že ali še ne, šef službe za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Smo imeli razpravo, se je Vlada pripravila, danes pa imamo nek, bom rekel, bolj poskus, kako na večer razprave o slabih poslih Kada in Soda v tem mandatu, o problemih velikega darila pri Mercatorju, razpravljamo o DSU-ju. Jaz želim razpravo o DSU-ju, ampak želim razpravo o tem, kaj Ministrstvo za finance bo naredilo in zakaj ni naredilo tega, kar bi lahko naredilo, glede na upravičeno vprašanje gospoda kolega poslanca Petka. Še kar nekaj poslanskih vprašanj je takšnih, ki bi zahtevala razpravo, če bi imeli ministra, ki bi se najprej upal sem priti. Jaz bi vprašal ministra za finance, ali je njemu smiselno in logično, ker danes vsi razlagajo, kako napačno je, da imamo velike nagrade, da nekdo iz državnega proračuna, ta nekdo se pa piše minister Dimitrij Rupel, plača svojega svetovalca 363 tisoč evrov na leto. Poglejte si včerajšnje Finance, Miha Pogačnik, 363 tisoč evrov. In on je naš svetovalec za ne vem katere odnose že. Če že hočemo razpravljati o racionalni rabi javnega denarja v primeru, ki ste ga navedli, potem razpravljajmo o vseh vidikih. In potem bomo ugotovili, da je ključni problem DSU-ja ta, na katerega je opozoril kolega Veber. DSU danes opravlja posle za katere - šel sem preverit vašo spletno stran, nimate od leta 2006 niti ene informacije za javnost, da izvajate in gradite glavno policijsko upravo, da gradijo ministrstvo za šolstvo itd. Lepo vas prosim! Najmanj, kar je, to se ne dela, v skladu s slovenskim pravnim redom. DSU ima svojo bilanco finančnega premoženja. Ta bilanca finančnega premoženja, kadar se prodaja, je prihodek državnega proračuna skozi poseben konto določen v Zakonu o izvrševanju proračuna in kadar upravljate posle v imenu in za račun države, potem preprosto tega ne morete početi mimo državnega proračuna. To je potrebno vprašati ministra za finance. In potem bomo hitro ugotovili, da kadar vi četrt milijarde evrov investicij v poslovne prostore peljete mimo državnega proračuna, potem imate resen problem na gradbenem trgu. In to je zame zgodba DSU-ja. Znotraj tega potem pač pade ta zgodba 150 tisoč evrov kredita, ampak gospod Rožič, tukaj ste korektno, je šel minister, ste se umaknili, gospod Pirkmajer vam je ta kredit vzel nazaj in tako naprej. To je zame logična reakcija ministra za finance. Ni pa logična reakcija ministra za finance to, da ga danes ni tukaj in da v pripravi na ta odgovor ni nič napisal. Z gospodom Cukjatijem sva se prej prepirala kaj je Kolegij sklenil in kaj ni. Ampak veste, če bi tukaj pisalo: minister dr. Andrej Bajuk, prečrtano, Vlada, potem se strinjam, da je prav, da tam sedi gospod Šircelj. In če bi tu na koncu pisalo ne minister dr. Andrej Bajuk, ampak Vlada, potem se jaz z vami, gospodje, ki vodite Državni zbor, strinjam. Ker pa to ni pisalo, pa moram seveda povedati, da če jaz opozorim predsednika Državnega zbora na nespoštovanje poslovnika in on izjavi, gospa, ki sedi desno zraven, lahko to potrdi - Cvikl marš v klop, pojdite v klop, potem je to nerazumevanje vloge predsednika Državnega zbora. Naredil je napako, na njo smo ga opozorili in gospod postane nervozen. To je problem, do katerega smo prišli po, če hočete, 10-ih urah razprave v Državnem zboru. In kaj imamo? Imamo okroglo dvorano, v kateri ni več jasno, ali spoštujemo poslovnik, v kateri se ministri preoblačijo v državne sekretarje in vi tukaj razlagate zgodbe iz let 1991, 1992, 1995, ne dobimo pa odgovora ministra za finance, kaj je naredil, da bi odpravil problem, na katerega je opozoril gospod Miro Petek. Tega odgovora pa ne dobimo. Ampak imamo DSU, ki postaja nek nepremičninski obvod Vlade Janeza Janše. In o tem bodo volivke in volivci presojali letošnjo jesen. To vse skupaj, kolegice in kolegi, vpliva, kot ekonomisti pravimo, na preveliko agregatno povpraševanje. Rezultat je to, kar je včeraj objavil Statistični urad: 1,3% inflacija, danes in tukaj. Zato seveda, podpredsednik, mislim, da je ta razprava prešla vse meje. Se je pa to zgodilo zato, ker gospod minister tu ni prisoten in ker ni dal odgovora na vprašanje, ki ga je postavil gospod Petek. In zaključujem, še enkrat, s čestitko gospodu Petku, da je uspel, da je Vlada, potem ko smo dve točki opravili mirno, brez njihove prisotnosti, vendarle uspela priti v Državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok. Gospod Alojz Sok, imate besedo. [[Oglašanje v dvorani.]] Izvolite, gospod Jerovšek. Samo nekaj bi povedal. Vaš poslanski kolega, gospod Miro Petek, je postavil vprašanje. Spoštujte to, kar je rekel tudi gospod mag. Cvikl, da je on postavil to vprašanje. Izvolite, prosim.
Ne razumem vas, gospod predsedujoči. Kolega Cvikl je govoril o moji osebni travmi in moram seveda na to odgovoriti. Takrat, ko so me kot avtorja kemijske sinteze, ki se je proizvajala in na podlagi katere se je ohranilo 150 delovnih mest, čez noč proglasili za tehnološki višek, sem seveda imel velike probleme in sem imel določeno osebno travmo. Ampak akterjem vsega tega, gospod Cvikl, so pa zaledje dajali ljudje iz Slovenske razvojne družbe, iz stranke, ki ste ji prej pripadali. In glavni notranji akter, ki je predlagal dokapitalizacijo za 10 milijonov mark za tehnologijo, ki je že "letela", ki smo jo mi, inženirji, razvili, je pa bil član naše sedanje stranke, in je še danes, in tudi Foruma 21, tako da vam moram to povedati. Danes pa imam travmo tudi in pozneje sem jo imel, ko opeharjenih delavcev nihče iz teh strank, ki jim sedaj pripadate ali ste prej pripadali, noče poslušati, noče z njimi govoriti. Ti celo zapustijo Državni zbor in se požvižgajo na pravice malih delničarjev, na pravice delavcev. Hvala lepa.
Gospod Alojz Sok, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Jaz se zelo močno strinjam z zadnjo ugotovitvijo mojega predgovornika, da je ta razprava prešla vse meje in to je on na najlepši način tudi tukaj demonstriral. Torej, on se je spremenil v tožnika, sodnika in še kaj. Zaključil pa seveda, kot vse te danes prvoaprilske razprave, z volitvami. Se pravi, mi smo že v volilni kampanji. Nikogar ne zanima tema, ampak se govori za neke povsem druge potrebe. In tisto kar mene pri gospodu Cviklu, ki se ne drži nobene teme pravzaprav, saj se tudi v svoji razpravi danes ni držal tega odgovora na to vprašanje, ampak je govoril vse sorte, tudi o tem, ne vem, kakšnega svetovalca ima gospod Rupel, sam pa je pozabil kakšnega svetovalca oziroma koliko jih ima on v tej komisiji 8x8, ki jo vodi in koliko denarja zapravlja za to svetovanje in podobno. Se pravi, govori vse sorte. Dobro, tega smo že nekako navajeni. Mislim, da bodo tudi naši gledalci in ljudje razumeli, da te težave o katerih govorimo niso nastale v tem mandatu, v zadnjih treh, malo več kot treh letih, ali pa recimo treh in pol letih, ampak da so to pač težave slovenske stvarnosti, ki so se začele veliko veliko prej. Verjetno, če ne bi imeli II. svetovne vojne, pa potem vsega, kar se je dogajalo z nacionalizacijami, zaplembami, potem z gradnjo tega družbenega premoženja - kolega Starman je danes zelo lepo v prejšnji točki opisal - , ne bi imeli tudi vseh teh težav s katerimi se srečujemo, in ne bi več govorili o teh tisočih, bi rekel, da je kakšen milijon Slovencev bilo s temi certifikati opeharjenih, da so dobili pač neke papirje, ki so jim jih potem na različne načine mojstri privatizacije tako ali drugače izmaknili. Denar je sveta vladar. Ta skušnjava bo tako dolgo vladala, kot bo verjetno živel človeški rod in se bomo morali vedno znova in znova proti tem in podobnim poskusom boriti. In ni res, da minister za finance na vprašanje poslanskega kolega Petka ni odgovoril. Seveda je odgovoril. V odgovoru imate vse zapisano, kako se je Lesna Slovenj Gradec znašla v tej situaciji, kdaj je bila sklenjena pogodba. 2001. Mislim, da takrat še ni bilo ministra Bajuka na poziciji. Je pa res, da je bil gospod Cvikl takrat, 2001, saj je bil v upravnem odboru Soda. In danes smo že slišali, kako je zastopal na eni strani Sod, na drugi strani pa Hotele Palace in za kakšno vrednost so te prodaje šle. In ravno ta naš kolega, ta gospod ima v Državnem zboru največ povedati o teh zadevah, največ povedati proti ministru Bajuku. Kot da mu ni dovolj, da je tukaj cela ekipa z državnim sekretarjem na čelu. Ne. On vedno, ko razpravlja, zahteva, da tukaj sedi celotni ministrski zbor in ga posluša. Pa saj niso zmešani, da bodo tu sedeli, zapravljali čas in poslušali takšne prvoaprilske "štose", kot jih gospod razvija. Nam je zelo žal in tudi sam sem eden tistih poslancev, ki sem vseskozi opozarjal, tudi prej ko sem bil v opoziciji; Mislim, da je bilo za časa te vladne koalicije veliko stvari storjenih, v tem smislu, da bi se ta oškodovanja odpravila, da bi se popravile neke krivice. Najmanj kar lahko rečemo za obdobje te vlade je, da ni ovirala vseh tistih organov v naši državi, ki morajo skrbeti za red in disciplino, če hočete za izpolnjevanje zakonov na tem področju. Se pravi od policije, kriminalistov, tožilstva, sodstva in tako naprej. Zato so se verjetno v zadnjem času tudi zgodili neki ukrepi, tako imenovana čista lopata. Ne vem kdo si je ta izraz izmislil, ampak pod tem izrazom se to pojavlja v javnosti. Kar pa ne moremo reči za prejšnje vlade. Danes je kolega Pukšič govoril o eni od takšnih zadev, ko se je spremenil kazenski zakon oziroma s 1. 1. 1995 začel veljati, ki je skrajšal neke zastaralne roke in po katerem so bili naenkrat nekateri ljudje, močno vpleteni v eno od afer v Sloveniji, čez noč izven zakonskega dosega. Dovolite mi in s tem bom zaključil, da ob tej priliki rečem še nekaj. Včeraj zvečer sem gledal eno okroglo mizo, kako bo nova oblast, če bo, preganjala ta kriminal, kaj vse bo naredila. Predsednik države res nima velike možnosti, da nekega zakona, ki ga Državni zbor sprejme, ne podpiše. Mora ga podpisati in zakon potem stopi v veljavi. Ko sem videl gospoda Kučana tam, sem se takoj spomnil. Bil je predsednik republike takrat, bil je tisti, ki je to spremembo kazenskega zakonika podpisal, pa ni rekel ničesar. Vsaj kot predsednik republike bi takrat lahko rekel in opozoril na to, da se je s tem zakonom naredilo nekaj, kar bo določenim, ki so bili obtoženi pa nikdar pravnomočno obsojeni, omogočilo, da jih roka pravice ne bo dosegla. Gospod Kučan se je včeraj pojavil v eni funkciji, v eni vlogi, s katero je dal vedeti, da ga sedanje razmere skrbijo. Se pravi, takrat ko so se začele, ko je nastala ugodna situacija za vse to o čemer danes govorimo, takrat pa ga kot predsednika države to ni kaj dosti skrbelo. Ko vidim te zadeve in ko vidim, da se niti novinarji ne spomnijo, da bi gospoda vprašali kakšno podobno vprašanje: Kako pa to, sem res lahko kot državljan, ne samo kot poslanec tega Državnega zbora, žalosten, ko vidim na kakšen način se te zadeve v naši državi odvijajo. Jaz si želim, da bi se ta zgodba o privatizaciji in izstopu iz države čim prej končala, kajti, ko se bo končala, takrat ne bo več razprav o takšnih in podobnih oškodovanjih, v kateri so pa naši državljani resnično bili oškodovani. Mislim pa, in s tem bom končal, gospod Cvikl, da si še enkrat preberete ta odgovor, ki ga je dal minister Bajuk, če pa ne, pa ga bomo tukaj prebrali. V njem je pojasnjeno kaj dela DSU v tem trenutku, kdaj je te zadeve prevzel in kakšne so pogodbene obveznosti, ki izhajajo iz prodaje Lesne Slovenj Gradec. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Cvikl, replika.
Zelo težko je v dveh minutah gospodu poslancu odgovoriti na vse netočnosti, ampak te najpomembnejše je pa vendarle potrebno povedati. Ta teza, da predsednik republike, bivši predsednik republike, ki je včeraj podprl vsebinsko idejo borbe proti gospodarskem kriminalu s pravimi sredstvi, reči in oporekati, da on tega ne sme narediti, da se milo rečeno spreneveda. Ampak, naj povem za tiste, ki ste malo pozabili zgodovino, finančna policija je bila originalno predlog gospoda Kranjca za finance, leta 1991. Ko je s tem prišel sta bila oba, gospod Kranjc in gospod Mencinger, na predlog Demosa zamenjana. In finančno policijo potrebujemo, tako kot hodi gospa Andrijana Starina Kosem sedaj po Sloveniji z varnostniki, še posebej, gospod Sok, ko bomo, upam, na komisiji, v kateri ste tudi vi, seznanili s poročilom o trgovini z orožjem 1991-1993. Ker to poročilo in ti svetovalci, ki nam jih oporekate; mimogrede tudi vi ste se strinjali s tem dokaznim sklepom, takšno je pravilo: manjšina zakonito izglasuje dokazni sklep; in ti svetovalci, ki jih oporekate komisiji, upam, da vam bodo predočili dokumente, ki dokazujejo, da je finančna policija v Sloveniji potrebna, ker verjetno ne bo več dovolj, da revizorji bodisi Računskega sodišča bodisi računske inšpekcije hodijo okrog nezavarovani. Tako daleč smo prišli. Zato razprava o tem, zakaj gospod minister ne pove kaj je bilo z ekonomsko študijo in zakaj gospod minister pravi, da je mogoče, da DSU ne more poročati nadzornemu svetu. Seveda, gospod minister tukaj ne da odgovora, gospod minister v zadnjem mesecu; ker je edino gradivo, ki smo ga dobili odgovor z 28. februarja 2008 in danes je 1. april; ni dal nobenega dodatnega odgovora. In ja, danes je zelo veliko prvoaprilskih "štosov", ampak ker ste prej manjkali, gospod Sok, naj vam povem. Jaz nisem prodal hotelov Morje. Jaz sem bil takrat že, na podlagi mojega predloga, razrešen funkcije predsednika upravnega odbora Soda. To so dejstva in ne samo to, jaz sem ponosen, da se je ta zadeva naredila, zato, ker je Računsko sodišče tri leta kasneje ugotovilo, citiram: "Mnenje pozitivno. Prodaja uspešna." Tako je to. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod mag. Grims, prosim.
Hvala za besedo. Mislim, da ima celotna ta razprava neko sporočilo dr. Bajuku in sicer, da bi moral biti mnogo odločnejši. Pogledati okoli sebe, s kom pravzaprav na nižjem nivoju sodeluje v posameznih službah, pa tudi na ministrstvu še deloma to velja, zaradi tega, ker potem se marsikaj dogaja, čemur smo bili v zadnjem času priča. Skratka, več odločnosti in poguma je edino, kar sledi iz tega, čemur smo bili do sedaj priče v tej dvorani. Nekatere trditve, ker je razprava šla v nebeško širino, so pa take, da je le treba opozoriti vsaj na tisto najbolj nesramno sprenevedanje poslancev SD-ja, ki so ga demonstrirali v teh razpravah. Prvič, leta 1995 SDS niti slučajno ni bila več v vladi in omenjati SDS v okviru takratne vladne zgodbe je smešno. Če je kateri od kolegov spet podlegel tisti amneziji, ki je sicer značilna za SDS, naj spomnim, da je bil že sredi leta 1994 gospod Janez Janša z umazano igro tajnih služb izrinjen iz Vlade Republike Slovenije in to je takrat tudi pomenilo, seveda, odhod SDS v opozicijo. To je prvo. Drugič, če kar nekdo pripoveduje osebne travme, ki jih je doživljal kot zaposlen, kot človek, ki je delal v gospodarstvu in se mu kolegice in kolegi iz SD-ja na ves glas posmehujejo, gospa Darja Lavtižar Bebler pa celo na glas krohota, potem to zelo jasno kaže, da je vse njihovo govorjenje o razumevanju težav, ki jih imajo zaposleni, o zavzemanju za pravice zaposlenih eno samo sprenevedanje, kajti dejanja govorijo potem popolnoma drugače, kot njihove besede. Tretjič. Sprenevedanje je bilo tudi, ko se je, tako kot že nekajkrat, pojavilo tisto, da je nek zakon sprejel Demos in je zaradi tega odgovoren za to, kako se ga je kasneje izvajalo. Lepo vas prosim, politologija zelo jasno uči, da je celo pomembnejše, kdo zakon izvaja, kot pa, kdo ga v katerem obdobju sprejme. In ravno zgodbe z različnimi oblikami vpliva politike v gospodarstvu o tem zelo jasno pričajo. Pod nobenim pogojem ne more biti nekdanji Demos kriv za to, da se je kasneje nekatere zakone izvajalo tako, da je bil nekdo v irhastih hlačah en dan poslanec takratne vladajoče naveze SD LDS, naslednji dan je bil pa na čelu največje zavarovalnice v državi, čeprav za to ni imel ne gospodarskih izkušenj, ne kvalifikacij, ne znanja in pravzaprav ni izpolnjeval niti nekih temeljnih etičnih pogojev, ki bi jih za tako službo moral. Skratka, pripisovati krivdo za tako ravnanje takratne naveze SD - LDS tistemu, ki je nekoč pred tem v dobri veri zakon sprejemal, je spet čisto sprenevedanje. In če nadaljujem še s tem, da je Poslanska skupina SD mnogokrat omenila, tudi danes je bilo nekaj namigov v tej smeri, kako ni prav, če se govori o osebah, ki niso člani parlamenta in pač ne morejo odgovoriti na obtožbe. Veste, bilo bi lepo, če bi bili tudi sami v tem dosledni. Ampak, ker zdajle gospe Darje Lavtižar Bebler, ki bi ji pa želel nekaj osebno povedati, ni tu, bom to storil kasneje s procesnim predlogom, ker se nanaša na neka gradiva, ki bi jih želel tudi predložiti in imam s tem v zvezi tudi konkreten predlog in ga že zdajle napovem. Moram pa opozoriti na naslednje: Politologija kot najbolj nizkotna oblika negativne politične kampanje navaja poskuse, da bi se nekega politika umazalo z blatenjem njegovih sorodnikov. In očitno je, žal, prav to tista nova kvaliteta, o kateri imajo posamezni vidni člani SD toliko povedati v zadnjem obdobju. S tega vidika se gospe Bebler in pa tudi gospodu Cviklu, že vnaprej zahvaljujem, ker takšni nastopi članov Poslanske skupine SD, tudi tistih najbolj dragocenih pridobitev, za katere so celo organizirali javno proslavo, pomaga odpirati oči javnosti, da se vidi ta izjemno velika razlika med besedami in dejanji, in seveda, da se pride do spoznanja, da je rdeča nit njihovih javnih nastopov pravzaprav eno samo sprenevedanje. Več pa kasneje pri procesnem predlogu. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Černač. Prosim.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Mnogo zgodb smo slišali danes, mnogo zgodb o sodnikih, ki so bili nesposobni, potem ko so se prelevili v odvetnike, so kar naenkrat postali sposobni in sedaj zastopajo najodmevnejša imena iz tako imenovane tajkunske zgodbe. O tožilcih, ki niso bili sposobni preganjati ne samo gospodarskega, ampak tudi bolj običajnega kriminala ne, sedaj pa so uspešni odvetniki v teh istih zgodbah. Osebno tudi pogrešam neka imena v tej dvorani, ki so bila v preteklosti zelo strokovna na področju privatizacije in so praktično sinonim za slovensko certifikatsko privatizacijo. Pogrešam kolega Ropa. Bil je predsednik Sveta Agencije za privatizacijo od leta 1993 brez prekinitvi do 26. junija 2003, deset let, do takrat, ko je postal predsednik Vlade. Vemo, kako se je certifikatska privatizacija končala. Mnogi, ki so vložili te certifikate v raznorazne pide, niso dobili niti pet, nekaterih tudi ne treh odstotkov vrednosti. In v tej povezavi je treba povedati, da tudi Slovenska industrija jekla ni zgodba te vlade, ampak je zgodba preteklih vlad, je zgodba leta 1999 oziroma leta 2001, ko ste te delničarje preslepili s tem, ko se jim za certifikat, ki je bil vreden mogoče 10 tisoč tolarjev, na njega za neizplačane plače napisali 100 tisoč tolarjev. To je bil problem. Vi ste jih opeharili, ne ta vlada. Ta vlada je Slovensko industrijo jekla prodala na javnem mednarodnem razpisu. Pridobljenih je bilo 8 interesentov, trije so se odločili in oddali ponudbe, izbrana je bila ponudba z najvišjo oceno. To je zgodba te vlade. Ostalo pripišite, spoštovane kolegice in kolegi, tudi tistih, ki vas danes ni tukaj v dvorani, ker se bojite razpravljati o teh stvareh, sebi. To so dejstva in v Slovenski industriji jekla smo razpravljali in ne, da nismo razpravljali, smo, večkrat v tej dvorani. Razpravljali smo, ko so bili zahtevani odgovori na poslanska vprašanja, razpravljali smo, ko ste vložili zakon, ki naj bi to domnevno krivico, ki jo je sedanja vlada storila tem ljudem, popravili. In takrat smo povedali isto, utemeljili dejstva, pokazali številke in mislim, da o tem danes tukaj ni potrebno razpravljati še enkrat. Tudi ta zgodba je nekako povezana iz vprašanjem kolege Mira Petka. Sedaj pa k sedanji zgodbi. Očitek, da Družba za svetovanje in opravljanje povzroča, da se dviguje inflacija zaradi tega, ker skrbi za povečevanje vrednosti državnega premoženja, s tem, ko v imenu države vlaga za povečanje te vrednosti. Tega ne razumem. Take trditve sploh ne bi pričakoval od ekonomista. Kajti po tej isti logiki je treba povedati, da so menedžerski odkupi še bolj povečevali ta inflacijska pričakovanja in vse kar je s tem povezano, pa smo iz istih ust slišali, da to ni problem, celo od kompetentnih ljudi iz Banke Slovenije, čeprav se jaz s temi mnenji v tem primeru ne strinjam najbolj. Kaj se je počelo v preteklosti s tem, kako se je skrbelo za prostore, ki jih potrebuje policija, šolstvo, ministrstva. En konkreten primer. Država, Ministrstvo za obrambo je bila lastnica objekta. Ugotovila je, v času, ko je bil minister, gospod Kacin, da ga ne potrebuje. Prodala ga je za 300 tisoč mark. In čez nekaj časa vzela v najem za svoje potrebe, nekih svojih organov za 72 tisoč mark letne najemnine. Se pravi, v petih letih je bil ta objekt izplačan. Čez nekaj časa ga je odkupila za približno milijon mark. To je bila zgodba prejšnje vlade, prejšnjih vlad in mogoče je bil to sistem, ki ni povzročil inflatornih pričakovanj. Ne vem, dvomim. Ne boste me v to prepričali. Na vsak način je bil pa slab, negospodaren in na desetine tisočev milijonov kvadratnih metrov površin, ki so v privatni lasti, so iz vašega obdobja v najemu, jih država najema za nemajhne najemnine. Mnogokrat se ni niti vprašala kakšna je višina najemnine. To so zgodbe, ki so realnost, s katerimi se je ta vlada leta 2004 soočila in postopno začela uveljavljati sistem gospodarnega upravljanja z državnim premoženjem. Daleč od tega, da smo zdaj na točki, ko je vse v redu in idealno. Gospodje, preveč je tega balasta od prej, da bi se ga dalo urediti, ne da se ga. Upam, da se ga bo dalo urediti v desetih letih, ampak pot po kateri se gre je pravilna in če je del te poti družba za svetovanje in upravljanje, ni s tem nič narobe. Prav je tako, ker dela v imenu države, plemeniti premoženje in davkoplačevalci niso oškodovani. Ne morem trditi, da ni bilo tako v vašem času. Če pogledamo samo 5% vseh teh pogodb sem prepričan, da bi lahko v 4,5% ugotovili negospodarnost in neracionalno obnašanje. Zaradi tega jaz v tem ne vidim problema tudi ne vidim da bi v kakršnemkoli smislu lahko bila ta zgodba povezana z vprašanjem inflacije in ostalimi makroekonomskimi vprašanji in mislim, da bi zašli preširoko, če bi o tem razpravljali. Kar je bilo v preteklosti storjenega je zelo težko popraviti, posebej po toliko letih. Jaz sem tudi pri razpravi o Slovenski industriji jekla povedal, da tudi, če bi želeli tisto, kar ste storili leta 1999-2001 narobe, sedaj popravljati na takšen način kot ste predlagali, tega ne moremo narediti, ker bi morali potem krivico do vseh sto tisoč in več državljanov, ki so bili ogoljufani s temi certifikati, na enak način popraviti. Tega ne moremo storiti, to je zgodba, ki je bila zastavljena, je zaključena. Mislim, da je naše poslanstvo v Državnem zboru drugačno. Prav je da smo se s tem seznanili ni pa pošteno, da se na takšnih točkah na takšen način politizira in se govori to za kar lahko vsi dokazljivo preverimo da ni res.
Hvala lepa, gospod Rudolf Petan? Se odpovedujete. Gospod Milenko Ziherl? Tudi. Gospod mag. Cvikl kaj bi želeli? Repliko?
Ja. Černač je govoril seveda o poslancu, ki je razložil, da je vpliv DSU-ja na to, da prevzame za stotine milijonov evrov nelogičnega vpliva na inflacijo. Seveda je omenil poslanca, ki je to povedal. Gospod Černač, vem da niste ekonomist, ampak gre preprosto za to, kadar imate seveda veliko povpraševanje, ki ga povzroča tudi to, da gradite, namesto tega, da bi se Ministrstvo za šolstvo vselilo v palačo na Gregorčičevi 25, nove prostore Ministrstva za šolstvo preko zadolževanja oziroma premoženja, ki ga ima DSU, potem seveda to vpliva na povečano agregatno povpraševanje. Pri dani agregatni ponudbi povečano agregatno povpraševanje rezultira v rasti cen in v marcu 2008 imamo najvišjo rast cen po maju leta 2002. 1,3%, če to pomnožite z 12 ste skoraj na 15% inflaciji. Na letni ravni pa je inflacija že 6,9%. In to je zaradi tega, ker sta se gospod Janez Janša in minister Zver zmenila Bajuk bo preko DSU-ja zagotovil, da bo minister Zver dobil prostore na zakup ali "lizing", Janez Janša pa se bo odselil v stekleno palačo na Gregorčičevo 25. Tako je to zelo enostavno razloženo, jaz upam, da tudi vam, ki niste ekonomisti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim.
Glede na to, da je kolega Cvikl, tako kot po navadi, zlorabil Poslovnik, vemo kaj pomeni določba Poslovnika, ki govori o popravku poslanca, ki je govoril pred njim in replika s tem v zvezi. In kljub temu, da razumem, gospod predsedujoči, da ne morete predvideti v naprej kaj bo poslanec povedal, bi v tem konkretnem primeru, po moje, pa tu le lahko predvideli. Namreč, vsa ta izvajanja, ki smo jim priča v zadnjih treh letih s strani spoštovanega kolega Cvikla gredo vedno v isti smeri, v smeri zlorabe Poslovnika. Zato vas prosim, ne dajajte mu nič besede na tak način, ker mu ne morem odgovarjati, ne morem mu povedati, da to kar govori ne drži in da o teh stvareh jaz nisem govoril in da to ni povezano s to točko dnevnega reda. Jaz sem govoril o tem, da so se prejšnje vlade se pri gospodarjenju z državnim premoženjem, s tem, ko so ga najemale od privatnikov in ga potem skozi najemnine odplačale v petih do sedmih letih, neracionalno obnašale. O tem sem govoril. In dosedanja politika, da postane v enakem obdobju lastnik teh nepremičnin država, je pravilna, gospodarna, racionalna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miro Petek, imate besedo. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Sedaj najrajši ne bi govoril glede na to, da je gospod Rudi Moge prej rekel, da gre za politični marketing. Toda ta očitek je enak temu, da bi jaz rekel tej levi strani parlamenta, ki je zapustila to dvorano, da obstruira zato, ker imajo kosmato vest, zato, ker so imeli v preteklosti lepljive prste ali pa so sodelovali pri teh rabotah, pogrnili mizico za to tajkunsko elito ali pa danes po tej mizi lovijo drobtinice. Ni nujno, da je to, kar je pomembno za gospoda Rudija Mogeta pomembno tudi za vse ostale poslance, za mene, Jerovška ali pa Pukšiča. In lepo je, da lahko v demokraciji poslanci postavljamo vprašanje, da ne živimo več v totalitarizmu, da ne mislimo z eno glavo in da ne govorimo z enimi usti. Glede vprašanja Lesne Slovenj Gradec bi pa vendarle moral prebrati delček iz ovadbe zoper upravo Lesne d.d. za neodgovorna, škodljiva in kazniva dejanja in zoper Slovensko razvojno družbo. To ovadbo je vložil gospod Đuro Haramija v imenu 1200 delničarjev, ki so bili prikrajšani pri teh poslih. Med drugimi pravijo: državnemu tožilstvu predlagamo, da preveri zakonitost in pravilnost dela uprave Lesne, d.d. in Slovenske razvojne družbe ter vsaj delno zaščiti interes zaposlenih in bivših zaposlenih. Certifikate smo vložili tudi na prigovarjanje vodstva Lesne v svojo družbo z namenom, da ohranimo lastnino in si zagotovimo delo. Zadolžniške certifikate smo morali vložiti v svoje podjetje, lastnino pa so izničili nevestni upravljavci in se osebno okoriščali. Kaj se je zgodilo s to ovadbo? Nič. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljalvi, ki ste to želeli ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, želite gospod državni sekretar? Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dovolite mi, da glede na to, da je bilo v razpravi odprtih veliko vprašanj na katere mislim, da moram kot predstavnik Vlade seveda tudi odgovoriti, predvsem zaradi tega, ker so bile povedane tudi določene netočnosti v povezavi s sedanjim stanjem javnih financ, tudi v povezavi z družbo DSU in nenazadnje tudi glede na to, da sem bil večkrat imenovan s strani enega poslanca kot minister. Moram seveda povedati, da sem bil že večkrat v tem Državnem zboru, da sem državni sekretar in da to še enkrat povem, ne glede na to, če me morda kdo zamenja. Mislim, da tukaj govorim kot predstavnik Vlade. Še enkrat opravičujem ministra Bajuka, ki se te seje ni mogel udeležiti. Glede Družbe DSU. Družba DSU je naslednica SRD-a, je naslednica Sklada za razvoj. V določenem poglavju je seveda tudi nosilka lastninskega preoblikovanja družbene lastnine, privatizacije in denacionalizacije in to vlogo seveda tudi opravlja. Opravlja jo na transparenten način, tako kot to določa zakona. Opravlja to vlogo tako, da je pri teh zadevah čim bolj učinkovita in seveda zato posebej vodi računovodstvo, vodi poslovne dogodke in na ta način popolnoma jasno prezentira vse kar dela. Drugo področje je, kot je bilo že omenjeno, področje nepremičnin. In na tem področju, seveda, tudi deluje kot družba z omejeno odgovornostjo, ki je ustanovljena po Zakonu o gospodarskih družbah, ki ima svoje nadzorne organe, vodenje družbe in tako naprej. S tega vidika je sedanje poslovanje družbe DSU popolnoma transparentno in prispeva k temu, da, bom rekel, tudi v sferi državne lastnine prihaja do večje učinkovitosti in seveda tudi do tega, da se sredstva tako državnega proračuna, kot širše na najbolj učinkovit način tudi porabljajo. Glede na to, da je bilo omenjeno, da gre tukaj za nek vzporedni proračun in tako naprej. Ne gre za vzporedni proračun. Povedal sem, da so bilance jasne, so transparentne in prezentne. Proračun Slovenije, ki ga danes imamo, poznamo rezultate za leto 2007, govorimo o suficitu v tem proračunu in govorimo o zdravih javnih financah na tem področju, še posebej, če govorimo v povezavi s tem, kolikšna se dejansko porablja sredstev, in tu lahko govorimo, da se v odstotku bruto družbenega proizvoda odhodki proračuna manjšajo, ne samo tega, ampak proračuna v celoti, seveda tu lahko govorimo o štirih blagajnah. Ravno tako ne gre za kakršnokoli dodatno zadolževanje in vpliv takšnega načina poslovanja države v najširšem smislu, se pravi, da to, da s svojo lastnino ustanovi družbo z omejeno odgovornostjo, v ničemer bolj ne vpliva na inflacijo, kot če bi to nekdo naredil z zasebno lastnino. Poleg tega je tudi že v sami, če želite, stroki, teoriji ali kakorkoli že, vprašanje, kaj je tisto, kar vpliva na inflacijo. Nesporno dejstvo je, in to je ugotovila tudi Evropska centralna banka, da sta v zadnjem obdobju, če izvzamem zadnji mesec, na inflacijo, tako v Sloveniji kot Evropski uniji, najbolj vplivala dvig cene nafte in dvig cene hrane. Tako da je s tega vidika zadeva popolnoma jasna. Dovolite mi, da komentiram še glede nekaterih drugih zadev v primeru samega lastninjenja in tako naprej. V obdobju 90 let smo imeli v Sloveniji specifično zakonodajo, ki se je nadaljevala še v 21. stoletje. Specifično zakonodajo, ki je bila na tem področju zelo liberalna, predvsem glede tega, da so določeni posamezniki, ki so imeli informacije, ki so imeli denar, ki so imeli moč, lahko to izkoristili tako, da so preko podjetij, slamnatih podjetij ali podjetij, ki so bila posebej za to ustanovljena, dobili dodatne dobičke. Dobiček je seveda v kapitalizmu popolnoma normalen pojav, vendar pa ne "ekstra" dobiček. Takšni trendi so se v določenih primerih nadaljevali tudi v zadnjem obdobju. In tu bi rad opozoril, da pa je Vlada s svojo zakonodajo, ki je bila sprejeta v Državnem zboru pred nekaj meseci, dejansko to preprečila oziroma onemogočila. Tu govorimo o Zakonu o spremembah Zakona o bančništvu, govorimo o spremembah Zakona o gospodarskih družbah, kjer je bilo onemogočeno, da bi prišlo do nadaljnje privatizacije premoženja, do tega, da bi lahko posamezniki na račun drugih, zaradi tega, ker imajo informacije, zaradi tega, ker imajo določeno moč, finančno moč, pridobili še več premoženja. Ta zakonodaja je znana in tu lahko rečemo, da je Vlada ravnala odgovorno. Vsekakor lahko odgovorim tudi na vprašanje, zakaj šele sedaj, zakaj je po treh letih, odgovarjam z vprašanjem, zakaj se prej ni nič zgodilo, da bi se to na nek način preprečilo, kajti vsi vemo, da tukaj ni šlo za zdrave ekonomske odnose. Nenenazadnje moram povedati tudi to, da bo Vlada še sprejemala določene ukrepe, tako glede, bom rekel, omejitev na področju tako imenovane privatizacije, nadaljnje privatizacije, kot tudi ukrepe na področju zagotavljanja večje konkurenčnosti, zato da se bo zagotovil stabilen finančni razvoj in zaradi tega, da se bodo umirile tudi cene. In nenazadnje bi rad povedal, da o tistem posojilu, o katerem je bilo tudi tukaj govora, da je bilo tisto posojilo je bilo v nekaj tednih povrnjeno, skratka ni prišlo do kakršnekoli škode ali kakršnegakoli oškodovanja in to je bilo Državnemu zboru tudi sporočeno z odgovorom na poslansko vprašanje, ki ga je poslala Vlada. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Še kdo? Gospod mag. Cvikl in gospod Tanko sta se zaenkrat prijavila. Izvolite, gospod mag. Cvikl. Gospod mag. Cvikl, odloča predsedujoči. Izvolite.
Glede na to, da gospoda Tanka [[...]]
Pet minut imata vsak, oba.
Glede na to, da gospoda Tanka danes še nismo slišali, sem mu seveda želel vendarle dati možnost, da kaj pove v imenu poslanske skupine. Jaz moram reči, da se strinjam z gospodom Grimsom. Gospod minister za finance bi moral bolj paziti na svoje podrejene. Na primer, ker danes tako široko razpravljamo, tudi na tiste, ki so mu predlagali to famozno rešitev, o kateri zdaj gospod Šircelj razlaga, da nima nobenih problemov. Gospod Šircelj, naj vam še enkrat razložim. Po GFS-ju, po Government Finance Statistics" je vsak lizing, za občine to velja že nekaj časa, sestavni del javnih financ in bi moral biti v državnem proračunu. In hvaliti se s presežkom, v letu, ko ste izločili iz javne porabe, ne samo zadolževanje Darsa, o katerem bomo veliko diskutirali, ampak čisto navadno izgradnjo poslovnih prostorov ministrstva. Ko to izločite iz državnega proračuna, imate lahko javno porabo tudi 30% BDP. Po tej logiki ustanovimo firme za črpanje evropskih sredstev in nanje prenesemo vso zadolževanje za potrebe črpanja evropskih sredstev, damo jim garancije občin, bodočih regij, državnega proračuna in konec je temeljnega ustavnega principa, ki se mu reče, da morajo biti vsi prejemki in izdatki državnega proračuna oziroma države izkazani v državnem proračunu. In, gospod Šircelj, zaradi tega imamo inflacijo. Naj vas spomnim. Leta 1990 smo imeli v Sloveniji 60 občin. Vsaka od občin je imela približno po 10 SIS-ov, vsak SIS je imel svoj vir in ko ste to pomnožili ste dobili 600 točk na katerih se odloča o državnem proračunu. Zelo enostavno - Janez Janša tistega časa želi imeti palačo in v eni občini, v enem SIS-u se dvigne prispevna stopnja. To kar naredite, da se DSU v breme svojega premoženja zadolži in vzame finančni lizing in gradi neke prostore, ki jih bo dal Ministrstvu za šolstvo v lizing, je seveda finančna inovacija, ki pa mora biti v skladu s principi GFS vključena med prejemke oziroma izdatke. A to zdaj naredite v računu finančnih terjatev in naložb, a to naredite v računu bilance prihodkov in odhodkov, to je zdaj diskutabilno, ampak sam ocenjujem, da vendarle med odhodki. Ker se zgodi denarni tok. Če pa upoštevam ESO95, potem bi celotna sprejeta obveznost morala med odhodke državnega proračuna. In če ste v letu 2007 začeli graditi generalno policijsko upravo, če ste začeli graditi ministrstvo za šolstvo in šport, ki sta vredni par 10 milijonov evrov, potem to mora biti med odhodki. Samo po GFS-ju nekaj časa lahko vlečete dokler ta zadeva ne zapade. In če smo v državnem proračunu oziroma v Državnem zboru za občine določili, da so vsi lizingi med odhodki, ne vem zakaj dovolimo to zdaj za ministrstva. Kolega Veber je govoril. Ampak, zakaj se je to zgodilo? Zakaj je ministrstvo za šolstvo in šport moralo iti v finančni lizing?! Za ministrstvo za šolstvo in šport je bila z odločitvijo Vlade iz leta 1999-2000 opredeljeno, da se bo zgradilo na prenovljeni stavbi bivšega ministrstva za zunanje zadeve na Gregorčičevi 25. Stavba se je potresno sanirala in leta 2004 so bila pripravljena zaključna dela. Ministrstvo za šolstvo, na vrhu pa menza za javne uslužbence. In kaj se je zgodilo? Zgodil se je famozni sestanek 12. avgusta 2005 in verjetno se želi Janez Janša zaradi slabih spominov na ta sestanek preseliti v stekleno palačo. In ministrstvo za šolstvo in šport ostane spet na Župančičevi 3, v najetih prostorih oziroma v prostorih, ki so pod denacionalizacijo. In kje najde minister Bajuk rešitev oziroma po mojem niti minister Bajuk ne. Gospod Grims, jaz se z vami strinjam, nekdo drug je to k njemu pripeljal. Minister za šolstvo in šport najde rešitev s preprečitvijo likvidacije Družbe za svetovanje in upravljanje, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ki prevzame posel [[...]]
Hvala lepa.
[[...]]izgradnje šolskih prostorov. To seveda ni normalen svet, to je proinflacijska poraba.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Glede na to, da so se glavni akterji slovenske tranzicije preselili iz naše leve strani, iz Liberalne demokracije na našo skrajno desno, za Socialne demokrate, so s seboj odnesli tudi vse medalje in vse zasluge za slovensko tranzicijo med Socialne demokrate. Kaj se je s tem preneslo? Zelo veliko. Če pogledamo kako so funkcionarji, ki so opravljali kakšne funkcije, zasedli delovna mesta, lahko ugotovimo, da je vaš kolega Rop imel zelo pomembne funkcije v tej tranziciji in to v številnih družbah. Najprej v zakonodajnem delu, kot pripravljavec zakonodaje, kot državni sekretar, kot minister, istočasno pa je opravljal tudi funkcije v Sodu, v Kadu in v Agenciji za prestrukturiranje. Skratka nad celotnim sistemom prestrukturiranja je gospod Rop imel roko neposredno kot pripravljavec in kot izvrševalec, praktično vsa izvedba je potekala v eni osebi. Ko gospoda sedaj vprašamo ali vprašajo na preiskovalni komisiji glede aktivnosti, ki jih je opravljal, potem se tam hitro ugotovi, da je nastala zelo velika težava pri prenosu informacij v trajni spomin. Skratka, izkazuje zelo veliko stopnjo dementnosti, kajti ne spomni se popolnoma nobenega primera, povezanega s temi zadevami. Podobno se dogaja tudi gospodu Cviklu. Ve zelo veliko, recimo, o stekleni palači. Trenutno je tam notri Vlada. Jaz upam, da bo tudi po naslednjih volitvah tam notri [[...]]
Gospod Tanko jaz vas moram opozoriti [[...]]
[[...]]ostala Vlada in da ne bo prišlo [[....]]
Jaz bom na koncu lahko ugotovil samo eno zadevo, da je o tej točki dnevnega govoril samo gospod Miro Petek. Izvolite.
Pravimi tudi gospod kolega Cvikl je govoril o stekleni palači, tudi v tej zadnji razpravi; in upam, da bo tudi do naslednjih volitev ostala tam notri Vlada, da ne boste tega preoblikovali v kakšno menzo in podobne stari. Kar zadeva učinke pri Lesni. V Lesno je bilo vloženih približno 11 milijonov evrov. Po prodaji je država "pokasirala" 4 milijone evrov. Neto izguba 7 milijonov evrov. Kar zadeva, recimo, Talum 17 milijonov in pol evrov vložkov, 4,6 milijona "pokasiranega", izpada približno 12 milijonov evrov. Ko vzamemo recimo Cimos, v ta proces prestrukturiranja je bilo vloženih skoraj 46 milijonov evrov, nazaj je prišlo približno 10, 15 milijonov evrov, skratka 30 milijonov evrov. In ko samo nekaj teh največjih firm, ki so se prestrukturirale in se potem poceni prodale, ko se jih je dokapitaliziralo in poceni prodalo, izredno hitro pridemo na številko, ki je bistveno večja, kot je številka o kateri smo govorili v eni točki prej, to je zadeva Mercator, bistveno večja. Da ne omenimo, recimo, Tama Maribor, vložka 40 milijonov evrov, na koncu je prišlo v državni proračun nekaj drobiža. Spet s temi sedmimi največjimi neuspelimi poskusi sanacije, ki ste jih izvedli, pokrijemo v celoti vse, kar se vam je oportunitetnega zgodilo pri zadevi Mercator. Pa se tam ni nič posebnega zgodilo. Če bi se karkoli tam zgodilo, bi marsikateri organ, ki je bil zadolžen za nadzor, izpeljal postopke po uradni dolžnosti, ne bi bilo potrebnih popolnoma nobenih aktivnosti, dodatnih aktivnosti in tako naprej. Če ob tem omenimo samo še prodajo Leka, potem lahko hitro ugotovimo, da je pa pri Leku res dejansko šlo za strahotno velike izgube, potencialne izgube, kajti ta način, ki ste ga vi ubrali, je praktično prinesel [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Besedo ima še gospod državni sekretar. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Glede na to, da je spoštovani poslanec, gospod Cvikl, govoril o javnih financah in tako naprej in pri tem predpostavljal lizing, mislim, da je predpostavljal finančni lizing za razliko od operativnega lizinga. To samo povem, da je ta razprava seveda bila, vendar, po eni strani nepotrebna, ker med Ministrstvom za šolstvo in družbo DSU ni finančnega lizinga in ni pogodbe o finančnem lizingu. Zaradi tega tudi teza o tem, da so te finance in tako naprej, da smo nekaj izločali, pač ne drži. In velja teza, o kateri sem prej tudi povedal, da imamo tu zdrave finance. Toliko v pojasnilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo in s tem tudi to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 20.15.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo s sejo. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje svoje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - z obravnavo Poročila nadzornega odbora Slovenske odškodninske družbe d.d. za obdobje maj 2005 - december 2006. In sporočilo. Po poročilu nadzornega odbora Slovenske odškodninske družbe, d.d., za leto 2007. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za 44, proti 17. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Zares za novi 1.a sklep. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za 22, proti 42. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Zares za novi 1.b sklep. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za 20, proti 42. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Odločanje o predlogu sklepa celoti. Ja, gospod mag. Grims, proceduralno.
Hvala za besedo. Čakal sem, da se nam pridruži gospa Bebler. Žal bom moral proceduralni predlog izvesti v njeni odsotnosti. Njej, v njenem imenu bom to sedaj dal vodji Poslanski skupine SD in vam sem želel izročiti dva dokumenta v zvezi z razpravo gospe Bebler danes dopoldne. Ona je namreč pokazala, da je čisto sprenevedanje, stalno protestiranje Poslanske skupine SD, ko [[...]]
Gospod mag. Grims, vas lahko prekinem.
Ja, če dovolite [[...]]
Mi smo v fazi [[...]]Ne, ne morem. Mi smo v fazi glasovanja. In v tej fazi glasovanja vam po Poslovniku lahko ustrežem edino, da napoveste obstrukcijo ali da zaprosite za odmor. Smo v fazi glasovanja.
Spoštovani predsedujoči, imam nek konkreten predlog o nekih konkretnih dokumentih, s prošnjo da se razdelijo.
Oprostite [[...]]
Ali lahko torej povem proceduralni predlog?
Oprostite. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 20. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Poročila Komisije za nadzor javnih financ o obravnavi domnevnega oškodovanja državnega premoženja pri prodaji kapitalskih deležev Kada in Soda v gospodarski družbi Mercator, d.d., s predlogi sklepov. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS in NSi k prvemu sklepu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 24. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS in NSi k drugemu in tretjemu sklepu. Gospod mag. Cvikl, jaz mislim, da ste slišali, kaj sem rekel gospodu mag. Grimsu. Ker sta oba magistra upam, da sta oba to razumela. Zato prosim, še enkrat ponavljam, ni nobenih proceduralnih vprašanj, ampak samo obrazložitev glasu. Izvolite, gospod Cvikl.
Se opravičujem, gospod predsedujoči. V času razprave je bilo postavljena proceduralna zahteva, da bi predsednik Državnega zbora pred odločanjem o tem sklepu, ki govori, da Državni zbor ugotavlja, da Računsko sodišče s pomočjo Zakonodajno-pravne službe ni ugotovilo, ali je takšen sklep glede na ustavno pristojnost in ločenost Računskega sodišča od Državnega zbora sploh mogoč. Namreč, mi bomo s sklepom rekli, Računsko sodišče je reklo nekaj je črno, sedaj bomo pa mi rekli, ne, Državni zbor pa misli, da je to belo. Zato bi bilo dobro v skladu s petim odstavkom 66. člena, da bi si kot predsedujoči pred glasovanjem pridobil to mnenje, da bi na tej podlagi vladajoča koalicija ta res nesmiseln predlog umaknila. Zato seveda napovedujem, da kot Poslanska skupina Socialnih demokratov ne bomo podprli predloga sklepa. Menimo pa, da bi seveda proceduralno bilo korektno, obžalujem, da vam službe niso prenesle te v razpravi zahtevanega predloga. Bolje, da bi Zakonodajno-pravna služba ugotovila, da ne moremo o tem razpravljati in mogoče potem vladajoča koalicija tako neumen sklep umaknila.
Hvala lepa. Rad bi vam povedal, da je predsedujoči takrat, ko je bilo o tem govora, ocenil tako, kot je ocenil, zato nadaljujemo z glasovanjem. Glasujemo. Glasovalo je 72 poslank in poslancev, za 42, proti 28. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepov. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? [[V svojem imenu.]] Prednost dajem gospodu Pečetu, v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Lipa bomo nasprotovali tovrstnim predlogom. Po naši oceni in našem trdnem prepričanju predlogi sklepov uzakonjajo to, česar ne bi smeli. Dejstvo je, da bo, z današnjim po vsej verjetnosti izglasovanjem predlaganih sklepov, Državni zbor dosegel, da bo legaliziral to, česar ne bi smel. To je približno tako, kot da bi Državni zbor uzakonil nezakonito dejavnost iz preteklosti v zameno za to, da bo v prihodnosti imel čiste roke. To ni naloga Državnega zbora in Državni zbor za to ceno ne bi smel podpirati nečednih poslov Vlade Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? Izvolite, gospod Barovič.
Hvala. Verjamem, da smo vsi, vsaj tisti, ki smo bili tu in poslušali, malo izmučeni, predvsem zaradi te zadnje točke, ki je bila eklatantna kršitev Poslovnika, ampak to ni problem. Poglejte, zdajle smo sprejeli nekaj amandmajev, tu pa imamo pred sabo tudi sklepe, ki jih je predlagala Komisija za nadzor javnih financ. In zdaj želim in zahtevam vsaj enkrat spoštovanje Poslovnika Državnega zbora, da nam natančno poveste, o čem odločamo, ker zdaj je pa tega že zadosti. Imamo sklepe Komisije za nadzor javnih financ, ki so jasni, imamo amandmaje, ki so bili zdajle sprejeti, ni nam pa jasno, kaj zdaj. Ali kar amandmaje upoštevamo in zdaj so sklepi veljavni amandma ali so sklepi sklepi? Mislim [[...]]Ja, seveda, vi se lahko režite, ker ste govorili o zadevi [[...]]Edino, česar nisem slišal v točki 3, je odgovor na vprašanje gospoda Petka. O vsem ste govorili, samo o tistem, kar je gospod Petek zahteval, pa sem poslušal vseskozi, še zdaj ne vem. Ali ste, gospod Petek - pa bom izkoristil in bom prekoračil Poslovnik, ker ste ga vsi -, ali ste, gospod Petek, dobili odgovor oziroma razjasnitev na odgovor ministra? Niste ga, ker so vsi govorili o tem, kako so bili oškodovani, kaj je narobe s Hrvaško, kaj je narobe z denarnimi kaznimi, kako je vse narobe! Vi odgovora niste dobili. [[Oglašanje v dvorani.]] Vem, vem, kršim Poslovnik. Vsi ste ga! Pri zadnji točki ste ga vsi. Vsi ste govorili - ne vi, ste govorili o vsem drugem, samo o vprašanju, ki ga je dal gospod Petek, ne.
Gospod Barovič!
In zdaj me zanima, prosim, povejte nam natančno, o katerih sklepih, o vsakem posebej, odločamo in kako. Ker ne želim nejasnosti, ne želim. Ker ne verjamem, res, po tej zadnji točki, ki res nima veze s to, ampak če so vsi kršili tri ure Poslovnik, ga bom pa jaz dve minuti. Želim natančno obrazložitev sklepa. Preberite ga, gospod predsedujoči, lepo prosim, o čem odločamo. Hvala lepa.
Odločamo o predlogu sklepov v celoti k tej točki in o obeh sprejetih amandmajih. Mislim, da moram povedati, da so bili za razpravo predloženi tudi sklepi in mislim, da ste se s temi sklepi tudi seznanili. Ali začnemo ponovno razpravo? Ja. Ne. Smo pri glasovanju. Gospod Peče.
Jaz mislim, da ima kolega Barovič prav. Jaz mislim, da bi se moralo Državni zbor seznaniti z dopolnitvami sklepov, ki so bili malo prej sprejeti. Dejstvo je, da bi potrebovali, v sklopu sklepov, ki so bili predlagani in naknadno sprejeti tudi amandmaji sklepov, čistopis. In jaz mislim, da si Državni zbor zasluži čistopis v povezavi s to točko oziroma da vsaj vi poveste o katerih sklepih z dopolnitvami bo Državni zbor iz tega mesta zdaj in tu glasoval. Hvala.
Še enkrat. Bili so sprejeti in podani sklepi matičnega delovnega odbora. K tem sklepom sta bila sprejeta dva amandmaja, vložena in sprejeta dva amandmaja. Sedaj odločamo o sklepih, ki smo jih imeli in ki jih je predložil matični delovni odbor in o obeh sprejetih amandmajih. [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]] Glasujemo. Glasovanje teče. [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 11. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 11.]] Ugotavljam, da so sklepi sprejeti. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prosim, gospod mag. Cvikl. [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] [[...]]
Gospod predsednik, jaz se opravičujem, ampak želim vas samo spomniti na vašo obljubo, da mi boste omogočili, da obrazložim glas, česar potem niste naredili zaradi te zmede. Razumem, to ni pomembno. Pomembno je, da smo sprejeli zelo neumne sklepe.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Gospod predsedujoči, z vsem spoštovanjem. Mislim, da gospod Plevelj nima prav. Gospod Plevelj vam seveda razlaga enako, kot meni, ko vodim sejo. Dejstvo pa je, da bi v sklopu prejšnjega glasovanja morali povedati čistopis predlaganega sklepa, ki je bil dopolnjen z amandmajem. In ni korektno do Državnega zbora, s strani gospoda Plevelja. Verjemite mi, da poznam njegovo strategijo in njegovo taktiko, da hočejo, da se seja Državnega zbora čim prej zaključi in to je napaka. Ampak, gospod Klavora, vi vodite sejo, tako kot jaz in znam včasih, ponavadi vedno, reči, nima prav. V temu primeru gospod Plevelj nima prav. Gospod Plevelj nima pravice do nobene besede, posebej, kar se tiče v sklopu vodenja sej Državnega zbora. Zato je po moji oceni edina dolžnost, ki ste jo dolžni storiti, povedati o katerem sklepu glasujemo in kako. Gospod Plevelj, prosim, če poslušate, vsaj enkrat in pogledate po Državnem zboru. V imenu poslanske skupine smo zahtevali, da poveste sklep, kot se glasi, gospod Klavora, vi pa ga niste povedali, kljub temu, da smo vas pozvali k temu. Dejstvo je, da sta bila sprejeta dva amandmaja k predlogu sklepa in dejstvo je, da niste znali povedati, o katerih sklepih glasujemo. Zato s tega mesta, gospod Klavora, predsedujoči Državnega zbora, zahtevamo, da ponovite glasovanje, poveste, katere predloge sklepov smo sploh izglasovali, kako se imenuje čistopis in kakšna je vsebina predlaganih sklepov. Hvala.
Gospod Zagorac, izvolite.
Hvala. Spoštovani gospod predsednik, jaz bi vas resnično vprašal. Mi smo sprejeli po vašem prepričanju dva amandmaja k predlogom sklepov. Ali mi lahko, lepo prosim, vi kot prvi med enakimi v tej hiši razložite, kako se glasijo sklepi, ki smo jih sprejeli skupaj z amandmaji? In kaj se je zgodilo s sklepi matičnega delovnega telesa? V kolikor mi tega ne boste znali razložiti, smatram glasovanje za neveljavno in želim, da ga ponovite. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Prijatelj.
Spoštovani predsedujoči. Jaz bi prosil, v imenu poslanske skupine zahtevam 10 minut pavze. Naredite ta čistopis, kajti sklepi, o katerih smo govorili so jasni, trije sklepi so, to, kar smo pa sprejemali, je pa v bistvu jabolko, ki ne paše h hruški. In napišite ta čistopis, da bodo predvsem gospodje iz pozicije videli kako neumnost so sprejeli. Lepo vas prosim, na istem listu skupaj z amandmaji, da bodo videli, da to ne gre.
Hvala lepa. Rekel bi takole. Tudi do sedaj, ko smo spremljali, to se mi je, vsaj meni, kot predsedujoči prvemu zgodilo, da bi nekdo, ko smo že sprejeli amandmaje in glasovali o zakonu, zahteval čistopis z dodatnimi amandmaji. Povedal bi vam rad to in to odločno. Glasovanje je končano. Gospod predsednik Državnega zbora bo jutri dal čistopis s sprejetimi amandmaji v obtok in si ga boste lahko prebrali. Hvala. Prehajamo na prekinjeno 2. točko dnevnega reda - s tretjo obravnavo Predloga zakona o preprečevanju omejevanja konkurence, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v četrtek, 27. marca, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj ko desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas tudi, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za 67, proti 3. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda - s tretjo obravnavo Predloga zakona o sodnih taksah, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v četrtek, 27. marca 2008, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas tudi, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za 56, proti 3. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 37. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč.