Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 111 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno87 narodnih poslanika, odnosno da su prisutnanajmanje 84 narodna poslanikai da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Žika Gojković.
Hvala gospođo predsedavajuća, postavio bih dva pitanja. Moje prvo pitanje postavlja Ministarstvu finansija i ministru Dinkiću, a tiče se pitanja restitucije, tačnije pitanja supstitucija koja je neizostavni deo ovog zakona. Nažalost, kao što imamo prilike da vidimo i neizostavni deo zakona koji ne funkcioniše upravo zbog toga što supstitucije nema. Moje pitanje je kada će država da vraća imovinu u naturi, vrlo jednostavno pitanje. Konkretno, mislim na šume, pašnjake i poljoprivredno zemljište koje čine 95% potraživanja i nažalost, po informacijama koje imamo, nijedan jutar zemlje nije vraćen ljudima koji potražuju imovinu oduzetu posle Drugog svetskog rata. Neko misli da ova tema nije važna, ali podsetiću da je to jedna od najvećih nepravdi koja je naš narod doživeo u prošlosti od svojih komšija, ljudi sa kojima je živeo. Uglavnom su predmet takvog oduzimanja imovina bili ljudi koji su drugačije mislili, ljudi koji su bili monarhističkog opredeljenja i nažalost, dan danas ti ljudi još uvek žive kao građani drugog reda, pošto ne mogu da povrate svoju dedovinu, zemlju koju imaju, a svi znamo da država raspolaže sa ogromnom količinom zemljišta u svom vlasništvu i nažalost nije spremna da se odrekne te imovine. Ne postoji spremnost još uvek da se ispravi, jedna velika nepravda iz prošlosti, a kako drugačije objasni da i pored donošenja zakona, mi danas, ne samo što se zemlja ne vraća, nego se ne vraća ništa od one imovine koja se potražuje i po našim procenama čak nijedan posto imovine koji se potražuje za ove tri godine nije vraćen ljudima kojima je imovina oduzeta. Ako je problem izostanak supstitucije, kada je u pitanju poljoprivredno zemljište, a ja mislim da nije, pošto je vrlo lako napraviti konverzaciju, konvertovati poljoprivredno zemljište, ono koje je u državnoj imovini, vrlo lako je proceniti koji je kvalitet te zemlje u odnosu na onaj kvalitet koji se potražuje i izostanak supstitucije ne može se kvalifikovati kao problem i nemogućnost da se ovaj zakon sprovede na najbolji mogući nivo. U tom kontekstu bi postavio jedno podpitanje, ako je već supstitucija problem, onda samim tim i priznajemo da zakon koji smo donosili u prošlom mandatu je zakon koji je trebao da prevari građane, koji su očekivali pravičan povraćaj imovine koja je oduzete. Takođe bih postavio pitanje Ministarstvu finansija, a to je supstitucija problem, da li je Ministarstvo finansija spremno da inicira promenu u tom kontekstu, da supstitucija postane sastavni deo zakona u restituciji. Moje drugo pitanje se odnosi, nažalost, u ovoj zemlji je jako puno bilo prevara, varanja građana, a mnogi građani koji su prevareni, nikada nisu uspeli da ostvare svoje pravo, na način na koji su prevareni, da pred zakonom i sudom, to pravo povrate. Takav problem nažalost ima oko 25.000 porodica u Srbiji koja su na raznorazne načine kupili stanove, stanove u izgradnji ili gotove stanove i po današnjoj evidenciji Privredne komore Srbije, preko 25.000 porodica, a mi verujemo da ima i mnogo više koji su zaplašeni i koji ne smeju da kažu da su prevareni na takav način, ne može ni da dobije svoju imovinu, ni povraćaj novca koji je uplatio. Uglavnom su to porodice i ljudi koji su teško skupljali taj novac, kojima je to bila životna ušteđevina. Mi danas nemamo načina ni da se obratimo tim ljudima na pravi način, a kamo li da ih obeštetimo. Moje pitanje je šta država planira da uradi po pitanju tih 25.000 ljudi, 25.000 porodica, koji su na najgori mogući način u proteklih desetak godina bili obmanjeni od raznih kvazi investitora, uglavnom, ljudi koji su kapital stekli u kriminigenoj zoni, da bi taj kapital još više oplodili preko leđa ljudi koji su godinama, decenijama, krckali i čuvali novac, da bi kupili, rešili stambeno pitanje za sebe i svoju porodicu. Mislim da je država potpuno okrenula leđa tim ljudima i da je krajnje vreme, a ovo pitanje postavljam Ministarstvu pravde, gospodinu Selakoviću, da se, ako ništa drugo, ministarstvo bar oglasi i da kaže na šta je spremno, ne samo kada su ti ljudi u pitanju koji su obmanuli, koji su dobili imovinsku korist, nego šta je država spremna da uradi za onih 25.000 porodica koje su obmanute i koje nažalost nemaju ni imovinu ni finansijska sredstva koji su uložili u nešto što je trebalo da predstavlja budućnost njih i njihove dece.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Komlenović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ovo pitanje sam postavio još pre mesec i po dana. Nisam dobio odgovor, a kao član Odbora za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj juče smo imali Odbor i malo smo raspravljali o ovome. Iskoristio bih priliku da ovo pitanje postavim još jedanput, jer smatram da je veoma bitno za građane Srbije. Moje poslaničko pitanje se odnosi na predlog za završavanje izgradnje akceleratorske instalacije "Tesla AIT" u Laboratoriji za fiziku Instituta za nuklearne nauke "Vinča". To je postrojenje za korišćenje jonskih snopova u nauci i medicini. Njen glavni deo je cikloton u "Vinči" koji je akcelerator srednje veličine. Ono što me je iniciralo da postavim ovakvo pitanje je dopis Instituta "Vinča" koji se 6. februara 2013. godine obratio Odboru za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo i Odboru za zdravlje i porodicu Narodne skupštine Republike Srbije, sa molbom da što pre razmotre problem o uspostavljanju industrijske proizvodnje radio-farmaceuta za pet - kamere u Institutu i njihovu regularnost korišćenja o medicinskim instalacijama Republike Srbije. U Srbiji su do sada instalirane dve pet – kamere, u Institutu za onkologiju Vojvodine u Sremskoj Kamenici i Kliničkom centru u Beogradu. Međutim, u Srbiji još uvek ne postoji centar za proizvodnju radio-farmaceuta. Zato se ovi skupi uređaji koriste samo kada se radio-farmaceutik nabavi iz inostranstva, a uvozna cena je oko 600 evra po pacijentu. Ova cena je znatno viša od cene po kojoj bi se on proizvodio u Institutu "Vinča", koja bi iznosila oko 200 evra po pacijentu. Izgradnja AIT je otpočela u novembru, na osnovu odluke Vlade Republike Srbije, koja je doneta 9. avgusta 1989. godine. Dana 1. novembra 2007. godine Vlada Republike Srbije je donela odluku da se prekine finansiranje izgradnje AIT iz budžeta Srbije i da se ona nastavi na osnovu klirinškog duga Rusije prema Srbiji. Do tada, direktni troškovi izgradnje AIT bili su 14,77 miliona evra, a za završetak tog posla bilo je potrebno 10,6 miliona evra. Iz svega ovoga jasno proizilazi da je nužno da se u Srbiji što pre izgradi centar za industrijsku proizvodnju radio-farmaceutika, pogotovo zbog toga što je za dostizanje odgovarajućeg evropskog standarda nužno da se u Srbiji instalira još šest pet-kamera. Uspešnim završenjem i završavanjem tog složenog posla omogućilo bi se znatno povećanje broja tačnih dijagnoza oboljenja, naročito malignih. Time bi se značajno povećao kako broj izlečenih pacijenata, tako i efikasnost zdravstvenih usluga u Srbiji. Dana 23. marta 2011. godine, prilikom svoje posete Srbiji, gospodin Vladimir Putin, tadašnji predsednik Vlade Rusije, je izjavio sledeće, citiram: "Mi smatramo da se jednim od važnih pravaca delovanja javlja saradnja u sferi visokotehnoloških oblasti i kažem danas, što se tiče atomske energije, da smo mi spremni da isporučimo opremu, izgradimo centar za proizvodnju radioaktivnih izotopa za medicinske svrhe, izvršimo obuku srpskih specijalista u toj oblasti". U skladu sa tom izjavom, 15. juna 2011. godine u Institutu "Vinča" boravila je delegacija stručnjaka Državne korporacije za atomsku energiju "Rosatum" Moskva. Na kraju boravka potpisan je Memorandum o razumevanju i o dugoročnoj saradnji Instituta "Rosatum" u oblastima proizvodnje, radio-farmaceutika i protonske terapije, koja je bila vezana za AIT. U skladu sa tim, Ministarstvo obrazovanja, nauke i tehnološkog razvoja izdalo je 5. juna 2012. godine zadatak Institutu da zajedno sa Kliničkim centrom Vojvodine, VMA i KBC "Bežanijska kosa" Beograd, zatim Kliničkim centrom Kragujevac i Kliničkim centrom Niš, izradi elaborat o uspostavljanju proizvodnje radio-farmaceuta za pet-kamere u Institutu, koji bi uključio predlog odgovarajućeg projekta. Dana 8. avgusta 2012. godine, Institut "Vinča" i pet spomenutih medicinskih institucija, predali su Ministarstvu obrazovanja, nauke i tehnološkog razvoja i Ministarstvu zdravlja traženi elaborat o uspostavljanju industrijske proizvodnje ciklotrofik radio-farmaceutika. Ovaj dokument sadrži predlog strukture odgovarajućeg projekta koji je nazvan "Nauka i medicina sa protonskim snopovima". Preliminarno vreme neophodno za realizaciju projekta je 36 meseci. Prvi i drugi deo bi trajao negde oko 15 meseci, a treći deo 21 mesec, znači ukupno 36 meseci. Novac koji bi bio potreban za realizaciju prvog dela projekta je negde oko devet miliona dolara, drugog 20 i trećeg 23,6 miliona dolara. Dana 15. novembra 2012. godine, u Moskvi je održano … (Predsedavajuća: Vreme.) Evo samo da kažem još jednu rečenicu, zasedanje Međuvladinog komiteta, gde su konačni predlog doneli i da se projekat izradi do 30. aprila. Moje pitanje je za sva tri ministarstva, Ministarstvo finansija, obrazovanja i zdravlja, dokle se stiglo u realizaciji tih zahteva u vidu ogromne koristi koju bi imali građani Srbije pri lečenju najtežih bolesti, ali i daljem razvoju nauke i tehnologije Republike Srbije? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Ivan Bauer. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajuća. Zatražio bih dva obaveštenja od Vlade Republike Srbije, mada pretpostavljam da se ona odnose na Ministarstvo finansija i privrede, s obzirom da se promenio raspored snaga u ministarstvima u novoj Vladi, nisam potpuno siguran da su pitanja isključivo namenjena ministru finansija i privrede. Juče sam bio u poseti opštini Kosjerić i razgovarao sa Kosijerićanima i saznao za mnogobrojne probleme koji tište, a koji verujem tište i mnoge druge građane u Republici Srbiji, ne verujem da će se iko iznenaditi kada budem postavio ova pitanja, odnosno kada budem prethodno obrazložio zašto postavljam ova pitanja. Opština Kosjerić sa nezaposlenošću od preko 25%, što je zvaničan podatak, sa privredom koja je u potpunosti uništena privatizacijom je, gle čuda, rangirana na osnovu zvanične klasifikacije od strane nadležnog ministarstva kao razvijena opština, u rangu npr. Beograda i Novog Sada. Verujem da je i građanima, koji su potpuni laici, koji se ne razumeju ni u elementarnu ekonomiju im je jasno da je takva klasifikacija potpuni nonsens. Da ne bih bio pogrešno shvaćen zašto se iznenada brinem za Kosjerićane, moram da vam kažem da su slične pritužbe na ovu klasifikaciju imali i građani Arilja, Odžaka, Bačke Topole i Dimitrovgrada, opština koje se nalaze na svim krajevima naše države. Radi informisanja građana, treba da se zna zbog čega je to važno. Ta klasifikacija nije samo neka klasifikacija koja nema nikakav poseban značaj, već nešto što utiče na neto priliv sredstava tim opštinama. Takođe utiče i na druge vrste pomoći koje ne moraju biti direktno finansijski, možemo reći nefinansijske pomoći, ali imaju indirektne finansijske konsekvence za te opštine. Dakle, s obzirom na to da ta metodologija na osnovu koje se klasifikuju opštine ne može biti nikako "Sveto pismo". Ne vidim zašto se ona ne bi mogla s vremena na vreme podvrći nekoj vrsti revizije, odnosno menjati, a čak bih rekao da bi ta klasifikacija morala da se menja kontinuirano, s obzirom da se uslovi menjaju kontinuirano. Moje pitanje glasi, koju metodologiju nadležno ministarstvo koristi? Koji faktori se prilikom klasifikacije gradova u određenu kategoriju koriste i sa kojim ponderom i da li nadležno ministarstvo ima nameru da vrši reviziju te metodologije i ako ima nameru, kada ima nameru? Drugo pitanje, odnosno druga informacija se odnosi opet na jedan razgovor koji sam imao juče sa predsednikom Udruženja malinara kosjerićkog kraja, koji ima jedan vrlo živopisan naziv, koji, rekao bih, na najbolji način oslikava značaj maline za poljoprivredu, izvoz Republike Srbije. Naime, njihovo udruženje se zove "Crveno zlato". Nisam siguran da svi odgovorni, odnosno odgovorna lica u našoj državnoj upravi u potpunosti razumeju značaj maline za poljoprivredu i za izvoz Republike Srbije, osim kada naravno treba da se svodi spoljnotrgovinski bilans i kada treba da se smanji spoljnotrgovinski deficit. S druge strane, ne radi se gotovo ništa da se pomogne malinarima da se organizuju bolje, da se na strateški način osmisli šta će malinari raditi makar u narednih pet godina, što se vrlo lako da uraditi u sprezi sa naučno-obrazovnim ustanovama u Srbiji. Predložio sam malinarima da osnuju klaster, ne bi li na taj način uz pomoć naučno-obrazovnih ustanova, uz pomoć finansijske podrške države, uz pomoć finansijske podrške EU koja opredeljuje ta sredstva i koja su na raspolaganju našoj državi da ih usmeri na razvoj klastera, koji bi značajno ojačali poziciju naših malinara, da se tako ojačani, udruženi, pojave na stranom tržištu sami, a ne uvek preko nekih posrednika koji onda naravno uzmu ono, što kaže naš narod "kajmaka", a malinarima ostane manji deo zarade. Ono što je bilo poražavajuće tokom ovog razgovora koji sam imao sa našim malinarima, ali za šta nisu krivi malinari, nego je kriva država, jeste to što na pitanje – šta je vaš cilj, gde imate nameru da se nađete za pet godina u smislu rasta proizvodnje, u smislu ulaganja u infrastrukturu, a to će ići kupovinom sopstvenih hladnjača, na primer; oni nisu imali odgovor na to pitanje. Oni nemaju odgovor na to pitanje jer ih država na odgovarajući način ne pomaže. Na primer, kao ilustracija toga da ih država ne pomaže na odgovarajući način mogu da vam kažem da su, recimo, podaci o klasterima u Srbiji nalaze na sajtu nepostojećeg ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. Oni su iz 2012. godine. Dakle, pitam Vladu Republike Srbije u čijoj smo nadležnosti klasteri sada? Da li se iko i na koji način ovom izuzetno važnom temom za razvoj naše zemlje bavi? Takođe bih želeo da pitam da li se razmišlja o tome da se srpska malina kao autentičan brend zaštiti na svetskom tržištu ili čekamo da nam neko i to otme, kao što su nam oteli šljivovicu, ajvar i ko zna šta još? Zahvaljujem i izvinite što sam duže govorio.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Poštovane kolege i koleginice, moje pitanje je upućeno Ministarstvu za rad i socijalna pitanja, tj. ministru Krkobabiću, koji je u svom razgovoru sa MMF rekao da uštede u oblasti socijalnog davanja ne mogu se napraviti zato što su svi korisnici na samoj granici siromaštva. Čovek bi rekao da je to zaista jedna opravdana briga za sve rastući broj onih koji traže socijalnu pomoć naspram budžeta koji ostaje isti, ako i ne manji. Ta briga bi bila opravdana i zaista pozdravljena da ona nije, nažalost, samo na papiru i da praksa nije upravo suprotna. Naime, iako je 2011. godine u aprilu donet novi Zakon o socijalnim uslugama, taj zakon se ne može primenjivati zato što od 44 prateća dokumenta, što je bila obaveza ministarstva da donese u ove dve godine, doneta su samo 13. Između ostalog nije donet pravilnik o licenciranju organizaciju koje, osim centara za socijalni rad, mogu davati socijalne usluge, tj. organizacije civilnog društva. Taj pravilnik o licenciranju nije donet iz meni potpuno razumljivih razloga. Prvi je to što centri za socijalni rad ne žele konkurenciju. Drugo, traže se takve kvalifikacije da samo oni koji su stekli iskustvo radeći u centrima za socijalni rad mogu zadovoljiti te kriterijume. Dakle, to će biti, ljudi, već su osobe koje formiraju svoje organizacije i prijavljuju se kao novi korisnici, tj. ono što bi trebalo da rade za državnu platu u centrima za socijalni rad, radiće prekovremeno kao delovi organizacije civilnog društva. Naravno, u svemu tome trpe korisnici. Moram da kažem da je to jedan od najeklatantnijihprimera nečega što je politika i ove Vlade, a i one prethodne, a to je da ono što se donese kao zakon reformski, pod navodnicima, zapravo pokušava opstruirati jednim kontinuiranim odlaganjem neizbežnog. Dakle, taj zakon i ti propisi se moraju doneti. Ti prateći dokumenti se moraju doneti. To je obaveza koja kasni više od godinu dana. Mi smo po jednom pitanju razgovarali sa ministarstvom u martu ove godine, kada nam je rečeno da je u toku izrada dokumenta o licenciranju i da će on biti veoma brzo donet. To je bilo pre mesec i po dana. Imam utisak da se svaki od tih pravilnika piše kao doktorat, a ne kao jedan dokument koji se može uraditi sasvim sigurno u roku od mesec i po dana, a u roku od dve godine više nego sigurno ako ima dobre volje da se nešto učini u pogledu pružanja kvalitetnih socijalnih usluga prema sve većem broju korisnika kojima otpuštanjima svakodnevno njihove potrebe se povećavaju. Mi se možemo ovde pitati šta se zapravo iza toga krije. Iza toga se krije, s jedne strane, nedostatak para, a s druge strane nespremnost institucija da zaista preduzmu reforme koje su neophodne i jedna apsolutna odgovornost koji rade u državnim službama prema obavezama koje imaju. To je neodgovornost prema korisnicima. U ovom slučaju to su marginalizovane grupe, to su socijalno ugrožene kategorije stanovništva. Ta neodgovornost je, između ostalog, i pitanje morala i pitanje sistema vrednosti koje u ovom društvu vlada. Moje pitanju ministarstvu nije kada će biti doneti ti prateći dokumenti, jer datum koji će mi reći je potpuno neobavezujući. Moje pitanje ministarstvu je sledeće – zašto ti dokumenti nisu doneti? Drugo potpitanje jeste kome je to dato kao radni zadatak za državnu platu koju prima i zašto taj čovek ili ta osoba taj zadatak nije izvršila i koje će disciplinske mere protiv tih osoba koje sede na sigurnim radnim mestima, pod navodnicima, snositi? To su pitanja koja me interesuju. U ovih 15 sekundi bih to mogao da proširim na pitanje i na Ministarstvo prosvete, koje takođe nije donelo niti izmenu zakona o priznavanju diploma, što je bila njihova obaveza, niti je sprovela u delo preporuke Ombudsmana i preporuke Agencije za borbu protiv korupcije po pitanju štampanja udžbenika. Dakle, to su dva ministarstva koja ne ispunjavaju zakonske obaveze. Molim da se prizovu pameti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanika Slavica Saveljić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, uvaženi predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za ministra pravde i državne uprave. Moje pitanje je inicirano problemom oko koga su se,pre svega ceneći interes svoga grada i građana, udružile sve partije u Batočini, bez obzira da li su vladajuće ili opozicione. Naime, od 1966. godine u Batočini postoji opštinski sud za teritoriju opštine Batočina i Lapovo, teritorija u kojoj gravitira preko 30.000 stanovnika. Aktuelnom pravosudnom reformom koja se očigledno više bazirala na kvantitetu, nego na kvalitetu, posle 33 godine postojanja ukinut je taj opštinski sud i od 1. januara 2010. godine i u tom gradu osnovana je sudska jedinica koja funkcioniše u okviru suda u Kragujevcu. Dakle, sud u Batočini kao sudska jedinica od 2010. godine radi tako što su parnično vanparnično odeljenje ostali i služba overe, dok su krivični predmeti i istraga prebačeni u nadležnost suda u Kragujevcu. U sudskoj jedinici u Batočini danas rade četiri sudije i 15 ostalih lica. Sudska jedinica ima osam opremljenih sudnica, tri kancelarije za pripravnike i volontere, opremljenu pisarnicu sa posebnim kancelarijama, prostor za sudsko obezbeđenje, prijemni hol. Ono što je važnije, godišnje se u okviru ove sudske jedinice obradi između šest i šest i po hiljada predmeta. Predlogom zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava predviđeno je ukidanje ove sudske jedinice, te su odbornici lokalnog parlamenta jednoglasno povodom ovog predloga zakona doneli zaključak i uputili ga upravo nadležnom ministarstvu i ministru pravde, tražeći od resornog ministarstva da sudska jedinica u ovom mestu bude zadržana, jer se gašenje institucija zaista rađa i opravdan strah, posebno u malim sredinama. Tako počinje polako da se gasi i život u jednom mestu. Ja ću samo da podsetim da bi građani Batočine i Lapova, ukidanjem sudske jedinice, morali da prelaze, da bi rešavali svoje probleme, u oba pravca preko 70 kilometra, da bi u tom slučaju bili izloženi vrlo velikim i materijalnim troškovima, nepotrebnom gubljenju vremena, a da ne govorimo da su u posebnim sudovima toliko prebukirane sudnice, da se na ročišta jako dugo čeka, dok se sve vreme pri tom u Batočini postoje vrlo dobri uslovi za organizovan i savestan rad. Moje pitanje zapravo je pitanje lokalnih odbornika – da li postoji mogućnost da se u Batočini zadrži sudska jedinica, jer se ljudi na jednoj teritoriji zadržavaju ako na njoj imaju posla, ako imaju školu, crkvu, dom zdravlja, apoteku, sud i druge važne institucije? Obzirom da ovo nije samo problem Batočine, nego da je u istom problemu i Topola i mnogi drugi gradovi, bojim se da će vremenom pod udar doći i mnoge druge ustanove, važne institucije, a da nam onda neće biti pusta samo neka mesta i sela u Srbiji, nego da će u isti problem da dođe i centralna Srbija. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, institucija postavljanja poslaničkih pitanja po članu 286. već duže vremena je potpuno obesmišljena. Prošlom prilikom kada sam postavljao pitanje sam ukazao na to da sam u više navrata postavljao poslanička pitanja i da se nijednom slučaju nije ispoštovao stav 4. člana 286, da je rok za odgovor 15 dana. Molim vas gospođo predsedavajuća da intervenišete i da na sva ona pitanja koja smo postavili dobijemo odgovore. Postavio sam pitanje još u novembru mesecu šta je sa zaostalim zaradama radnika širom Srbije? U Nišu ih je pet hiljada, u raznim drugim gradovima ih je mnogo više. Vlada je donela uredbu, bio je rok do kraja godine, pa do marta meseca. Sada je maj mesec i nema ničega. Šta je sa time? Hoću da dobijem odgovor. Postavio sam pitanje i u vezi "Fiata". Do dana današnjeg nisam dobio nikakav odgovor. Molim vas da se poštuje član 286. da bismo uopšte imali smisla da postavljamo pitanja. U protivnom ovo je besmisleno. Moje današnje pitanje će biti usredsređeno na aktivnosti Vlade za obeležavanje važnih datuma u istoriji Srbije. Ova godina je 1700 godina od ustanovljenja i potpisivanja čuvenog Milanskog edikta, kada je car Konstantin proglasio hrišćanstvo za ravnopravnu meru. Država Srbija se na najvišem nivou uključila u proslavu ovih 1700 godina. Čak je i predsednik Republike pokrovitelj proslave 1700 godina od Milanskog edikta. Razne manifestacije se događaju na nivou Srbije, što je pohvalno. Srbija treba da obeleži ovaj datum. Međutim, sem geografske odrednice da je car Konstantin možda slučajno i verovatno slučajno rođen u Nišu, nikakve druge veze nema car Konstantin niti sa Srbijom, niti sa Srbima, niti sa našom istorijom, niti sa našom kulturom, verom, tradicijom. U isto vreme ove dve 2013. godine se navršava 900 godina od rođenja tvorca i osnivača moderne srpske države i čitave dinastije koja je kasnije vladala Srbijom, Stefana Nemanje. Do dana današnjeg niti je Vlada, niti predsednik Republike, niti nadležno ministarstvo, pretpostavljam da je to Ministarstvo kulture, pokrenulo bilo kakvu inicijativu da se na dostojan način obeleži ovako značajan datum. Nije to 760 ili 880 godina. Ove godine se navršava 900 godina od rođenja tvorca ove države. Ove godine se navršava i 200 godina od rođenja najvećeg srpskog pesnika Njegoša. Ni po tom pitanju država Srbija do dana današnjeg nije preduzela ni jednu jedinu meru da obeleži ovako značajnu godišnjicu. Predsednik Matice srpske dr Dragan Stanić je u najnovijem intervjuu u "Večernjim novostima" rekao da su tri izuzetno kompetentne i odgovorne ustanove ovog naroda, ne samo ove države, a to su SANU, Akademija nauka i umetnosti Republike Srpske i Matica srpska, predložile i ponudile čitav obiman, dobro osmišljeni program proslave 200 godina od rođenja Njegoša. Čak su predsednik republike i patrijarh dali podršku ovakvom predlogu, međutim Vlada Republike Srbije do dana današnjeg nije učinila ni jedan jedini korak da se osnuje odbor za proslavu 200 godina od rođenja Njegoša, niti je bilo kakav program usvojila. Kada Vlada Republike Srbije misli i da li uopšte misli da obeleži ovako značajne datume? Da li će i kada će formirati organizacione odbore za proslavu 900 godina od rođenja Stefana Nemanje i 200 godina od rođenja najvećeg srpskog pesnika Njegoša? Takođe ove godine se navršava i godišnjica rođenja jednog od najvećih srpskih pisaca Miloša Crnjanskog. Ni po tom pitanju se ništa ne dešava. Zadnjih meseci se skoro inkognito ili da kažem polu tajno ili prilično stidljivo prenose mošti, odnosno ostaci kraljevske dinastije, poslednjeg srpskog kralja iz jedine autentične dinastije van habzburških i engleskih dinastija, a to je srpska dinastija Karađorđević. Postavljam pitanje Vladi Republike Srbije da li su ovim potezima i ignorisanjem ovih važnih istorijskih činjenica počeli ispunjavanje tačke 6. imperijalističkog nemačkog ultimatuma, a to je promena svesti, potpuni zaborav, jer kako reče genijalni Matija Bećković – danas smo beskičmeniji, mekovratiji nego ikad i jedino ako se ne budemo sećali ničega i ako sve padne u zaborav onda ćemo imati šanse da budemo primljeni u neko njihovo društvo. Mislim da je to sramno za ovu vlast i zahtevam da se ovi važni datumi obeleže na dostojan način.
Reč ima narodni poslanik Saša Dujović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje vezano za ministra finansija. Juče je u Strazburu drugostepeni organ Međunarodnog suda u Strazburu doneo jednu važnu presudu, on je potvrdio prvostepenu presudu u kojoj država Srbija treba da isplati ratnim veteranima određene naknade. Vrsta tih naknada možda nije toliko bitna koliko je bitna visina i kako će se to odraziti na republički budžet. Zato pitam ministra finansija pošto sam ovo pitanje postavljao u nekoliko navrata u proteklom periodu, kako i na koji način će država Srbija sprovesti odluku Međunarodnog suda pravde s obzirom da znamo da odluke tog suda se sprovode relativno brzo i kvalitetno, a radi se o nekoliko stotina miliona evra. Znamo da u budžetu Srbije tih para nema. Isto tako znamo da pravni zastupnici veterana koji ujedno vrše i izvršne vlasti, pre svega u gradu Nišu, govorim o advokatu Aleksiću, predlažu razne modele a ti modeli nisu poznati u našoj zakonskoj praksi. S toga će verovatno država Srbija i Ministarstvo finansija biti prinuđeni da nađu model kako da gotovim novcem obeštete ratne veterane? Moje pitanje za ministra finansija je kako i na koji način će država Srbija sprovesti odluke Međunarodnog suda pravde u Strazburu? Drugo pitanje koje imam da postavim vezano je na neki način i za ovo prvo pitanje a to je pitanje za gospodina Stefanovića, predsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Kada će gospodin Stefanović da stavi na dnevni red Predlog zakona o boračko-invalidskoj zaštiti koji sam još pre devet meseci predao Skupštini Srbije i koji se trenutno nalazi u proceduri? Zašto je ovo pitanje sada postavljeno? Zato što da smo taj zakon doneli još pre pet, šest ili devet meseci, danas ne bismo imali ovaj teret koji dolazi iz Strazbura na teret Republike Srbije. Srbija je jedina zemlja i to sam u više navrata ovde iistakao, jedina država nastala raspadom bivše SFRJ koja nema zakon o boračko-invalidskoj zaštiti, već se primenjuju prava i zakonske osnove iz 1998. godine i određene uredbe. Smatram da donošenjem zakona ne bismo imali ovaj problem kao što ne bismo verovatno imali problem sa vojnim penzionerima čijih preko 70.000 tužbi trenutno stoji na vratima Strazbura. Oni će se vratiti ovde jer su diskriminisani ljudi u odnosu na ostale pripadnike vojske i doći će po svoja potraživanja iz budžeta Republike Srbije za koji vidimo ovih dana, a i svi kažu, bar oni koji rade u Trezoru, da kroz Trezor duva neka promaja, da novca nema ni za budžetske korisnike, da novca nema ni za organizacije koje su potpisale ugovore sa nadležnim ministarstvima, a govorim o nevladinim organizacijama. Ugovori se ne sprovode. Lično znam za nekoliko organizacija koje su već podnele tužbe i tužile državu Srbiju za nesprovođenje ugovora itd. Jedna kompleksna materija kada su u pitanju vojni veterani. Sve bi to bilo rešeno jednim dobrim zakonskim rešenjem, a kada su u pitanju ove druge presude, prosto postavljam ova pitanja i nadam se brzom odgovoru. Vreme je alarmantno i vreme curi, a ljudi svoja prava traže. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, imam četiri različita pitanja. Zajedničko za sva četiri jeste da ona pokazuju jednu apsolutnu nesposobnost aktuelne Vlade. Prvo pitanje se odnosi na predsednika Vlade i nadležna ministarstva, odnosno nadležna ministre, a tiče se činjenice da je samo od marta ove godine do danas bez posla ostalo 14.309 ljudi. To je po nekoj računici koju sam sada napravio 317 dnevno. Došli smo na istorijski maksimum po broju nezaposlenih radno sposobnih na to da je 792.888 ljudi trenutno bez posla, gotovo 800.000 ljudi. U prethodnom mesecu, u aprilu, inflacija je u Srbiji bila duplo veća od planirane. Nisam pomenuo taj podatak i nemam da je u javnom sektoru u međuvremenu došlo do povećanja broja zaposlenih. Međutim, voleo bih da od Vlade dobijem kakvo je stanje broja zaposlenih u javnom sektoru bilo kada su preuzeli mandat i kakvo je sada, odnosno kada je u pitanju broj zaposlenih. Pitam Vladu, obzirom da je njihov cilj prilikom stupanja na dužnost bilo zaustavljanje pada nezaposlenosti i na kraju, smanjenje broja nezaposlenih na 10%. Obzirom da je broj nezaposlenih sada 30% i da smo po tome u evropskom vrhu, šta predsednik Vlade, šta cela Vlada, odnosno nadležni ministri planiraju da učine na ovom planu? Drugo pitanje tiče se primene Zakona o podsticajima u poljoprivredi. U međuvremenu nisu usvojeni uslovi i način ostvarivanja kreditne podrške za poljoprivredna gazdinstva, tako da se taj zakon u tom delu i ne realizuje, pa pitam nadležnog ministra kada će određena uredba biti doneta? S druge strane, imamo pitanje poljoprivrednika iz vršačkog regiona, odnosno grada Vršca, da su dobili rešenje za subvenciju za ratarsku proizvodnju za 2012. godinu, ali da nisu dobili isplatu. Prosto mi je neverovatno da te subvencije nisu isplaćene. Treće pitanje tiče se posledica Zakonao amnestiji. Naime, Zakonom o amnestiji, koji je donela ova skupština, skupštinska većina, vladajuća većina, a predložila Vlada Srbije, iz zatvora bi trebalo da u konačnom izađe 4.350 lica. Pitam nadležno ministarstvo, pre svega Ministarstvo pravde, koliko je puštenih zatvorenika u međuvremenu učinilo krivična dela, odnosno da se posebno u tom odgovoru osvrnu na teška krivična dela ubistva, silovanja i razbojništva? Svedoci smo da je opšta situacija i bezbednost u zemlji smanjena, da je povećan broj krivičnih dela, pa molim odgovor na ovo pitanje, jer smo mi na vreme ukazivali na to da će ovaj zakon biti veoma loš. I, šta Vlada čini po pitanju resocijalizacije? Jedno pitanje koje verovatno interesuje sve građane, sve ljude koji primećuju stvari oko sebe. Jutros sam putujući od Novog Sada do Beograda video zakorovljenu Srbiju. Video sam auto-put oko kojeg je trava oko metar. Slično je i na regionalnim putevima i drugim auto-putevima, koje je prethodna Vlada uradila, pa molim odgovor od Vlade – kada će na tom planu nešto uraditi? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miodrag Linta.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, postaviću četiri pitanja. Prvo pitanje je upućeno ministru građevinarstva i urbanizma, gospodinu Iliću, a tiče se jednog problema jednog dela izbeglica u procesu lokalne integracije. Naime, u prethodnih 20 godina sredstvima stranih vlada, međunarodnih organizacija, u većoj meri i nešto manje, sredstvima Vlade Srbije, izgrađeno je tri i po hiljade stambenih objekata za rešavanje stambenih potreba izbeglica. Zakonom o izbeglicama iz maja 2010. godine, odnosno njegovim izmenama i dopunama, omogućeno je da 3.000 porodica dobije pravo otkupa tih jedinica. To pravo, nažalost, nije omogućeno za 530 porodica. To su porodice čiji su stanovi izgrađeni sredstvima italijanske vlade kroz tzv. SIR program ili Program integracije izbeglica, kako se on zove. Pre 10-ak godina potpisan je Memorandum o saradnji između italijanske i srpske vlade, gde je rečeno da će od 530 stanova koji će biti izgrađeni sredstvima italijanske vlade 40% dobiti pravo otkupa, 40% će ostati u zakupu, a 20% će biti naknadno određeno. Međutim, pomenutim Zakonom o izbeglicama, tih 530 porodica iz sedam gradova, a radi se o 86 stanova u Nišu, Kraljevu, Kragujevcu, Čačku, Valjevu, Pančevu i opštini Stara Pazova, je diskriminisano i te porodice zajedno sa našom koalicijom Udruženje izbeglica punih pet godina vode borbu da te porodice budu jednako tretirane kao i ovih 3.000 porodica. Bilo je više pokušaja prema bivšem ministru prostornog planiranja i zaštite životne sredine, gospodinu Duliću, da se reši ovaj problem. Nismo uspeli. Formiranjem nove vlade upućen je zahtev nadležnom ministru Iliću da se konačno ovaj problem reši. Zaista, gospodin Ilić je pokazao razumevanje i 20. novembra 2012. godine uputio je pismo na šest gradonačelnika i predsednika opštine Stara Pazova, u kome traži od gradonačelnika šest gradova i predsednika opštine Stara Pazova da se ovih 530 porodica izjednači sa ovih 3.000 koje imaju pravo otkupa i da se konačno to pitanje reši. Nažalost, evo od novembra do danas to pitanje nije rešeno. Postavljam pitanje ministru Iliću, da se dodatno angažuje prema predstavnicima šest gradova i opštini Stara Pazova, da konačno tih 530 porodica dobije pravo otkupa i da budu izjednačeni u svojim pravima u skladu sa Zakonom o izbeglicama. Postaviću sad dva pitanja Komesaru za izbeglice Vladimiru Cuciću. Prvo se tiče procesa legalizacije bespravno izgrađenih objekata u Hrvatskoj. Rok za podnošenje zahteva za legalizaciju bespravno izgrađenih objekata u Hrvatskoj je 30. 06. ove godine. Veliki broj izbeglih lica nije informisan o toj činjenici. Postavljam pitanje komesaru Cuciću - da li će Komesarijat za izbeglice pokrenuti jednu medijsku kampanju, sa ciljem da informiše sva zainteresovana lica, da je krajnji rok 30. jun da podnesu zahtev? U suprotnom preti opasnost ako ne podnesu zahtev, da će im nadležne građevinske inspekcije u Hrvatskoj srušiti bespravno izgrađene objekte. Postupak je vrlo jednostavan. Dovoljno je da naši zemljaci podnesu zahtev i da plate markice u vrednosti od 70 kuna, odnosno 10 evra i na taj način će zadovoljiti neophodni uslov da su ušli u proceduru. Ovom prilikom pozivam naše zemljake koji imaju bespravno izgrađene objekte da iskoriste taj rok i da podnesu zahtev za legalizaciju bespravno izgrađenih objekata. Drugo pitanje komesaru Cuciću se tiče procesa obnove porušenih kuća u BiH. Ministarstvo za ljudska prava izbeglica BiH je produžilo rok za podnošenje zahteva za obnovu porušenih kuća do 31. avgusta ove godine. U prethodnom periodu je vrlo mali broj ljudi je podneo te zahteve. Takođe, pitanje komesaru Cuciću – da li će Komesarijat za izbeglice pokrenuti medijsku kampanju da se veliki broj ... (Predsedavajuća: Vreme.) Završavam. ... da se veliki broj izbeglih lica iz Federacije BiH informiše o toj činjenici i da podnesu zahteve do 31. avgusta za obnovu kuća? Zahtevi se nalaze na sajtu nadležnog Ministarstva za ljudska prava izbeglica. Takođe, zainteresovana lica se mogu obratiti poverenicima za izbeglice u svakoj opštini ili gradu u Srbiji, gde imaju formulare koje treba popuniti i poslati preporučeno na Ministarstvo za ljudska prava izbeglica BiH u Sarajevu. Hvala.
Hvala. Gospodine Babiću, po kom osnovu se javljate? Slučajno? (Da.) Dobro. Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavamo vas da su sprečeni sednici da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Zlata Đerić, Dubravka Filipovski i Milica Dronjak. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima iz akata 12, 13. i 14. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 12, 13. i 14. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika. Raspored vremena po poslaničkim grupama ste dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijavu za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o dopunama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova RIK, koji je podnela poslanička grupa LDP, Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa URS i Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa DS. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka 12, 13. i 14. dnevnog reda. Predložiću vam da nastavimo sa pretresom u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O ŽELEZNICI Imajući u vidu da je ministar odsutan, ukoliko se slažete, možemo da nastavimo, ili želite da prekinemo i napravimo pauzu? [[Pauza.]] U redu. Napravićemo pauzu od sat vremena. Nadam se da ćemo tada obezbediti prisustvo ministra. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom pretresom u pojedinostima po prvoj tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O ŽELEZNICI. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom pretresa u pojedinostima o Prvoj tački dnevnog reda Predlogu zakona o železnici pored predstavnika predlagača Milutina Mrkonjića, ministra saobraćaja, pozvala da sednici prisustvu: Dejan Lasica i Mirjana Trifunović, pomoćnici ministra saobraćaja. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Miroljub Stojčić, Momir Stojanović, Donka Banović, Gorica Gajić, Milica Vojić Marković, Aleksandar Pejčić, Stefana Miladinović, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik, Dragana Andrić, Ivana Dinić, Dejan Kasalović, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Judita Popović, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić, Radmila Gerov, Miljenko Dereta, Milan Lapčević, Mirna Kosanović, Ivan Bauer, Milisav Petronijević, Neđo Jovanović, Zoran Anđelković, Dejan Radenković, Olgica Batić, Petar Škundrić i Saša Dujović, kao i amandmane Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije. Primili ste izveštaj Odbora za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Podsećam vas da su, pisanim putem, amandmane povukli narodni poslanici: Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić, na članove 7. i 9. koje su zajedno podneli 24. aprila 2013. godine; Momir Stojanović na član 3. tačka 9, član 3. tačka 10, član 3. tačka 14, član 3. tačka 35, član 3. kojim se posle tačke 40. dodaje nova tačka 41, član 3. kojim se iza tačke 41. dodaje nova tačka 42, član 33. kojim se dodaje novi član koji bliže definiše tačku 2. i na član 33. kojim se dodaje novi član koji bliže definiše tačku 6. iz prvog stava, koje je podneo 8. maja 2013. godine. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miroljub Stojčić. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Izvolite.
S obzirom da je ovaj amandman prihvaćen, naravno neću se baviti samim amandmanom. Imajući u vidu da je poslanička grupa SPS podnela 15 amandmana i da su uglavnom prihvaćeni, želim pre svega da se zahvalim resornom ministarstvu i ministru na razumevanju za prihvatanje ovih amandmana. Naša želja nije bila da menjamo zakon, već da popravimo neke stvari za koje mislimo da doprinose suštini ovog zakona. Još jednom se zahvaljujem ministarstvu i ministru na razumevanju, tako da ćemo odustati od rasprave o ovih 15 amandmana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Momir Stojanović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Stefana Miladinović. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Donka Banović i Gorica Gajić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, u članu 3. Predloga zakona o železnici data su značenja pojedinih pojmova i izraza, u smislu ovog zakona, u 40 tačaka. Poslanička grupa DSS predlaže svojim amandmanom da posle tačke 36. unesemo tačku 37. koja bi glasila – standardi pristupačnosti jesu obavezne tehničke mere, standardi i uslovi kojima se osigurava nesmetan pristup železničkom saobraćaju osobama sa invaliditetom, deci i starim osobama. Poslanička grupa DSS ima jako dobru saradnju sa Nacionalnom organizacijom za osobe sa invaliditetom. Uvek, zajedno sa njima, kad god u Skupštinu dođe predlog zakona koji se značajno tiče statusa osoba sa invaliditetom, trudimo se da na vreme podnesemo amandmane kako bismo određene zakone i te kako popravili. Ako je ova Narodna skupština ratifikovala Konvenciju o zaštiti prava osoba sa invaliditetom još 29. maja 2009. godine, time se obavezala, odnosno obavezala je sve nas da poštujemo odredbe člana 9. gde kao zemlja potpisnica jesmo u obavezi da preduzmemo sve mere kako bismo omogućili ravnopravno osobama sa invaliditetom da fizički mogu da pristupe sredstvima javnog prevoza, državnim institucijama, informacijama itd. Samim tim smo u obavezi, ratifikujući ovu Konvenciju, da ovim zakonom u pojmovima i izrazima predvidimo minimalne tehničke standarde koji će omogućiti fizički pristup osobama sa invaliditetom, pre svega sredstvima javnog saobraćaja, u ovom slučaju sredstvima železničkog prevoza. Zato imamo obavezu, smatrali smo, zajedno sa Nacionalnom organizacijom, da u zakon uvrstimo ovaj pojam standardi kvaliteta. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Stefana Miladinović. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, na član 7. amandman je podneo Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Hvala gospođo Kovač. Vreme koje bude posle dva minuta koja su predviđena za amandman, molim da oduzimate od vremena ovlašćenog predstavnika. Sada sam malo razočarana jer sam čula od gospodina Anđelkovića, koji je ovlašćeni predstavnik za SPS, da ste od 15 njihovih amandmana usvojili skoro sve. Mi imamo lošiji odnos odbijenih i usvojenih, mi smo podneli 21 amandman, iz DSS, a prihvaćeno je samo, čini mi se, četiri, tako da izgleda gospodin Anđelković ima bolje odnose sa ministrom Mrkonjićem od nas, pa ga je lakše i ubedio da prihvata amandmane. Možda mi u ovoj raspravi povećamo i taj broj amandmana koji je prihvaćen, a koji su podneli poslanici iz DSS, nikad se ne zna. Ovaj amandman se odnosi na član 7. a član 7. je u okviru druge glave, gde se govori o upravljanju železničkom infrastrukturom. Konkretno u članu 7. se definiše status železničke infrastrukture, kao dobra u opštoj upotrebi, u svojini Republike Srbije. Zatim su u tom istom članu definisani subjekti koji mogu imati svojstvo upravljača javne železničke infrastrukture i propisani su i neki uslovi koje upravljač mora da ispunjava da bi to postao. Konkretno ovim amandmanom se predlaže brisanje stava 4. iz ovog člana 7. koji glasi – da delatnosti iz stava 2. ovoga člana može da obavlja i preduzetnik pod uslovima i na način utvrđen zakonom. Dakle, u ovom članu se na nekoliko mesta govori o tome da je infrastruktura dobro u opštoj upotrebi, govori se o opštem interesu itd. Dakle, to je sve jasno kada je u pitanju železnički saobraćaj. Mi prosto sumnjamo da će neki preduzetnik ili sposobni biznismen imati odgovoran odnos prema svojini koja je toliko važna i koja je opšte dobro svih građana Srbije. Dakle, to je jedan od razloga. Naravno, u ovom obrazloženju, ali jeste za neke prethodne amandmane koji su takođe bili na tragu ovog našeg amandmana, ste naveli da u pogledu liberalizacije tržišta ističe se da je brojnim odredbama predloga zakona obezbeđena liberalizacija tržišta železničkih usluga, pa ujedno i upravljanja infrastrukturom i da je to sve u skladu sa evropskom regulativom, odnosno pretpostavljam sa nekom od ovih evropskih direktiva sa kojima je usklađivan ovaj zakona. Ja sam i u raspravi u načelu govorila o tome da smatram da još uvek nije vreme da se na ovako potpun način, da tako kažem, liberalizuje tržište železničkih usluga ili železničkog transporta, iako, naravno znamo da je konkurencija nekada jako važna i jako dobra i za razvoj neke oblasti, jer ako nemate konkurenciju i strah da će neko drugi preuzeti posao, onda se i vi ne trudite da budete što bolji, da pružate što bolje usluge itd. Dakle, zamerka je da je ovo još uvek rano, na ovaj način. U raspravi u načelu sam citirala direktora železnica, gospodina Dragoljuba Simonovića i opet ću pročitati ono što je on izjavio 27.3, dakle pre nepunih mesec i po dana, gde ne znam kome objašnjava ovo, verovatno svojim ljudima koji rade na železnici, pa kaže – Železnica Srbije neće otežavati položaj države u pregovorima oko evropskih preporuka za liberalizaciju transportnog tržišta, ali srpske železnice još za tako nešto nisu spremne i to bi za najveću srpsku transportnu kompaniju bila neravnopravna tržišna borba. Opet kažem, ne znam kome se ovo pravdao i da li se dovoljno borio sa onima koji su predložili ovaj zakon i radili na njegovoj izradi, da se sačeka sa potpunom liberalizacijom ovog tržišta, odnosno da određene kompanije u tom našem sistemu mogu da dođu u veliki problem, prosto razmišljam dalje šta može tu da se dogodi. Mnogo smo pričali u raspravi u načelu koliko nam je železnička infrastruktura stara, da se godinama nije ulagala u železničku infrastrukturu, da je novac ili te subvencije su išle u neku drugu stranu, da je Srbija sada obezbedila neke kredite, da će biti još nekih novih kredita, to je sve opet zaduživanje i države i svakog građanina ponaosob koji će vraćati te kredite, ali takođe smo svesni da ulaganje u saobraćaj, pre svega, a i u železničku infrastrukturu je u stvari ulaganje u razvoj. Da li se može dogoditi da Srbija, svi građani Srbije otplaćuju neki kredit, da dovedemo železničku infrastruktura koja počinje od toga da je to od pruge, pa do signalizacije i svega ostalog, da to dovedemo u red, da to modernizujemo, rekonstruišemo i onog trenutka kada treba da se upravlja, da to uzme neki sposoban preduzetnik, a da to ne radi deo te holding kompanije koja će u okviru Železnica Srbije biti upravljač železničke infrastrukture. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Zoran Anđelković, izvolite.
Mislim da ovde ima malo nerazumevanja oko ovih pitanja, ali prvo da odgovorim na ono prvo. Nije pitanje odnosa prema ministru. Moj odnos sa ministrom je poznat poslednjih 30 godina, to nije ništa sporno. Nekad ste vi bili u ovoj poziciji, danas smo mi, to je takođe prirodno. Vi ste nekad podnosili po 20 amandmana, pa vam se svih 20 prihvata, mi smo sada podneli 15. Ovde je reč o stručnosti ljudi sa železnice. Ne zaboravite da sam još uvek predsednik skupštine tamo. Ovde je reč o stručnosti ljudi sa železnice i doprinosu ljudi sa železnice. Ni ministarstvo, ni ovde u parlamentu niko nije želeo da radi ovaj zakon, i vi ste to govorili, bez saradnje sa Železnicom Srbije. (Narodni poslanik Milica Vojić Marković dobacuje sa mesta.) Vama su možda pomagali neki koji su manje stručni na železnici. Na železnici ima mnogo stručnih, ali ima i nekih koji nisu dovoljno stručni. Ovo pitanje koje se ovde otvorilo, kada je reč o preduzetnicima i mogućnosti da oni upravljaju delom infrastrukture, o čemu se radi? Mi sad imamo jedan problem sa industrijskim kolosecima. Uzmite npr. jednu fabriku cementa ili neko preduzeće koje ima silose. Da bi se taj industrijski kolosek izgradio na prostoru od železničke infrastrukture glavne do te fabrike, to je mogla da gradi faktički samo Železnica Srbije. Železnica Srbije nema dovoljno sredstava za izgradnju glavnih, i vi ste o tome govorili, i sređivanje glavnih koridora i glavnih pruga, a tek za te industrijske koloseke. Železnica se snalazila sa tim poslovnim partnerima tako što je faktički investitor železnica. Oni su gradili, a železnica je to otplaćivala, jer to postaje vlasništvo železnice, otplaćivala kroz prevoz. Ovde se stvaraju uslovi, ovakvim članom, da faktički taj industrijski kolosek bude u vlasništvu tog poslodavca, taj industrijski kolosek da bude u vlasništvu fabrike cementa, a ne železnice, da bude u vlasništvu tog silosa, a ne železnice. Tih 500 metara, 200 metara, kilometar održavaće faktički taj preduzetnik koji je i vlasnik te fabrike kome treba industrijski kolosek. Ovim se stvara uslova za povećanje transportnih prihoda na železnici, jer imamo veliki broj zainteresovanih privrednih subjekata koji su zainteresovani da sami izgrade tih 100, 200 metara industrijski kolosek, kojim će faktički sada oni i upravljati, naravno, uz nadzor, jer cela infrastruktura je pod nadzorom. Prema tome, i ona će imati nadzor, ali će faktički oni graditi, oni održavati i biti vlasnici tog dela pruge. Nije ovde reč o između dva grada ili između dve sredine, nego reč je o ovim delovima koji su kapilari infrastrukture Železnice Srbije. U tom smislu je zakon to predvideo i omogućio da se u budućnosti, faktički uz doprinos privrednih subjekata, dobije još dodatni broj kapilara kada je reč o železničkoj infrastrukturi i industrijskim kolosecima, a u suštini će železnica imati prihod zato što oni onda ulaze na glavni koridor, na glavne pruge. Kad je reč o tržištu, moram da budem iskren, nije dobro da ja kao bivši komunista i socijalista govorim vama o tržištu, ali bez ozbiljnog tržišta i bez ravnopravnosti privrednih subjekata, a to je valjda suština Ustava i svih zakona koje pišemo, i nije pitanje sada samo EU, nema budućnosti ove zemlje, bez toga da omogućimo da ima i privatnih železničkih preduzeća, a to smo ovde napisali. Nećemo videti ni koliko je efikasna železnica. Da budem iskren, jednom sam rekao na sastanku i u "Železnici", mislim da je za poreskog obveznika, za mene i za vas, u krajnjem slučaju svi smo poreski obveznici ovde koji sedimo, a ne samo građani Srbije, važno da i oni vide da li je nešto rentabilno, da li nešto bolje funkcioniše ili gore, sa jedne strane, a sa druge strane, mislim da nije važno da li će u "Železnici Srbije" raditi 18.500, koliko radi sada, nego je važno da u svim železničkim upravama, privatnim i državnim, radi 30.000 ljudi. Ovo treba da stvori uslov da za jedno pet-šest godina imamo 30.000 ljudi koji će raditi u različitim železničkim upravama, privatnim i državnim, a to znači da imamo na desetine privatnih u putničkom saobraćaju železničkih uprava, da imamo još tri, četiri, pet u transportu, a infrastruktura će, naravno, biti jedinstvena, kao što piše u ovom zakonu. Takva priča je bila i u "Telekomu" kada su dobijena dva nova operatera, a "Telekom" i sada ima profit, radi profitabilno, a imamo još dva operatera koja imaju profit. Treba da stvorimo atmosferu da ljude ne plašimo time što se otvara tržište, nego da jednostavno svi shvate i u državnom sektoru da tržište pomaže i njima da budu rentabilniji i da budu efikasniji i da od toga svi imaju korist, i oni zaposleni u državnom sektoru, ali i država i poreski obveznici kao celina. Zato mislim da to što predlažete nije dobro. Hvala.
Hvala. Gospođo Banović, da li želite repliku? Izvolite.
Hvala, gospodine Anđelkoviću. Ja sam ovo više uputila ministru Mrkonjiću nego li vama, a i to je više bila šala što se tiče vašeg odnosa. On je dugo godina jako dobro poznat. Mislim da ste vi, pre nego što ste postali predsednik Skupštine, bili predsednik Upravnog odbora ili ste bili član Upravnog odbora "Železnice", tako da doživljavam da je ovaj predlog zakona delimično i vaš. Što se tiče opaske da su vama amandmane pisali stručni ljudi, onda se može zaključiti, ako su vama pomagali stručni ljudi da napišete amandmane, neko kada razmišlja reći će – DSS su pomagali neki koji nisu stručni. To naprosto nije tačno. Dakle, to su isto tako inženjeri i ljudi koji rade u tom velikom komplikovanom sistemu koji je trenutno u problemu. Nisam očekivala da ćete vi prihvatiti brisanje ovog stava, ali sam prosto htela da ukažem na to da je nekako i prethodno iskustvo gde smo, da tako kažem, preduzetnicima davali na upravljanje nešto što je opšte dobro, to što će oni dograđivati, to će opet biti opšte dobro i nadam se opet svojina Republike Srbije. Daj bože da ima toliko fabrika i privatnih preduzeća kojima treba dogradnja pola kilometra pruge itd, nadam se da je to tačno, ali nekako mi se čini da to nije tako. Kažem, nadam se da će u nekom trenutku to i biti. Vi ste spomenuli, a ja sam nekoliko puta rekla… (Predsedavajuća: Vreme.) Može li sada ono moje vreme od ovlašćenog predstavnika?
Zato sam vas i pitala. Moraćete ponovo da se javite pošto je bila replika. Izvinjavam se, ali moramo da poštujemo Poslovnik. Javite se ponovo da govorite o amandmanu. Izvolite.
Vi rekoste – nadamo se da će tu biti nekad možda zaposleno i 30.000 ljudi. Daj bože, ali u ovom trenutku ima 17.000 – 18.000. Tako i doživljavam komentare i od direktora "Železnica", a bogami i od nekih drugih ljudi iz "Železnica", da su oni u ovom trenutku zabrinuti za sudbinu ovih 18.000 ljudi. Dakle, ne bih volela da ovaj zakon ugrožava tih 18.000 ljudi, nego prosto smatram da je s time moglo da se ide malo postepeno, pogotovo ako ljudi kažu da im treba od pet do sedam godina da se infrastruktura dovede u neko dobro stanje i, naravno, mnogo ulaganja.
Hvala. Reč ima ministar Mrkonjić. Izvolite.
Prvo se izvinjavam što sam zakasnio pola sata. Jedan od razloga je bio i taj što smo razgovarali sa delegacijom iz Belorusije o uvođenju avionske linije između Beograda i Minska. Dakle, opet slično pitanje onome što je gospođa Donka rekla, ali prethodno da se zahvalim poslanicima. Od 57 poslaničkih amandmana, mi smo usvojili 23. Razmišljam još o amandmanima gospodina Pastora, gospođe Judite, gospođe Vojić Marković i Donke Banović. Zahvaljujem se gospodinu Momiru Stojanoviću, koji je pokazao visok stepen razumevanja za njegovih 20 amandmana, ogroman napor je čovek uložio, a posle smo delove tih amandmana pretočili u druga tri amandmana koja ćemo danas usvojiti ovde. Dakle, uložen je veliki napor poslanika i od 57 usvojeno je 23 amandmana. Što se tiče člana 7, ovoga što je gospođa Donka govorila, nama u svim segmentima društva predstoji takva opreznost, od toga da li otvoriti sada, jer nebo je otvoreno, pa da li pustiti četiri kompanije, a da JAT gubi posao jer nije sposoban da prati tržišnu utakmicu, do toga da pustimo da, recimo, delovima infrastrukture železnice upravljaju privatnici, pa možda neće imati interesa, ali mi jednostavno, ne zbog EU, da se razumemo, ali moramo zbog same države i zbog konkurentnosti to da radimo. Tu država, naravno, mora da ima neki kontrolni mehanizam kojim će kontrolisati da se pre svega naša preduzeća osposobe da prate te tokove. Na prošlom zasedanju Skupštine sam već govorio o Koridoru 10 i o nesposobnosti naših preduzeća, nažalost, da prate trendove onoga što traže svetske banke koje daju kredite, a svi dobro znate da su oni drastični u primeni tih tenderskih dokumenata. Naša preduzeća, nažalost, nisu uspela da se izbore za status da budu među najboljima i zbog toga od milijardu i 200 neće otići onoliko sredstava našim preduzećima koliko su u stanju da rade, nego smo ih dali strancima i sada pokušavamo da preko tih stranih firmi naša preduzeća gurnemo u te projekte. Nažalost, Srbija je danas u takvoj poziciji da to moramo da činimo. Verujte mi, barem u segmentu saobraćaja, ja to pokušavam da radim, da na neki način kanališem. Danas kada smo razgovarali o toj avio liniji, nije tema sada, ali želim da vas obavestim jer je to stvarno dobra vest, dogovorili smo se da Minsk, odnosno Belavia, kompanija Belorusije, bude ta koja će biti nosilac projekta i finansijer projekta. Dakle, sa malo ulaganja ćemo to osposobiti, jer ta linija danas ne bi bila rentabilna sa dva-tri leta nedeljno ako bi morali da idemo samo na ekonomsku računicu. Dakle, trudimo se gde god možemo to da ispoštujemo, a zakon se piše, verujte mi, nemam nikakvih predrasuda, svaki od poslanika koji je dao neko dobro rešenje, koje se uklapa u neki zakonski okvir, mi prihvatamo. Hvala vam još jedanput najlepše.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Ivana Dinić. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 7, gde se kaže da je železnička infrastruktura dobro u opštoj upotrebi u svojini Republike Srbije, pokušao sam da izmenim amandmanom koji je posle Odbor za saobraćaj preformulisao u dogovoru sa pomoćnikom resornog ministra. Drago mi je, jer je ta definicija glasila samo da je dobro u svojini Republike Srbije, a moj predlog je bio da je železnička infrastruktura dobro u opštoj upotrebi u svojini Republike Srbije koje mogu koristiti svi zainteresovani železnički prevoznici, pod jednakim uslovima i na način propisan ovim zakonom. To se kasnije tiče i problema koncesije i problema o kome je govorio gospodin Anđelković. Drago mi je da je ovaj amandman faktički prihvaćen kao amandman nadležnog odbora. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Antić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Karolj Čizik. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, cenjeni ministre, dame i gospodo, ovaj naš amandman ne utiče u suštini na zakon, samo smo imali nameru da malo popravimo taj tekst. Naime, u članu 7. stav 4. stoji da delatnost iz stava 2. ovog člana obavlja društvo kapitala. Mi smo dali predlog – delatnost iz stava 2. ovog člana može da obavlja i drugo privredno društvo, drugo pravno lice ili preduzetnik. Mislim, da bi sa ovim zakon postao precizniji, tim pre da bi se uskladio sa članom 3. stavom 4. istog zakona, tako da ne znam zašto niste prihvatili ovaj naš predlog. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira ko je predlagač ovog amandmana, mislim da je amandman smislen i da je trebalo da se prihvati, s obzirom da ko god ulazi u APR mogao je da vidi da su preduzetnici samo deo registra, a da su privredna društva u koje spadaju gotovo sva druga pravna lica, da je to sasvim drugi registar i da je ovaj amandman uputan. Dakle, oni predlažu da se reč "preduzetnik" i u ovom stavu se obavljanje delatnosti odnosi preduzetnika, pod uslovima i na način utvrđen zakonom, on može da obavlja delatnost. Nema privrednih društava, a preduzetnik po samoj formulaciji je, u stvari, zanatlija. Tu spadaju trgovačke radnje, ugostiteljske radnje itd, dok su privredna društva društvo sa ograničenom odgovornošću, zadruge, akcionarska društva, svrstana u privredno društvo, tako da ne vidim razlog zašto ovaj amandman nije prihvaćen. U danu za glasanje, ukoliko budem uspeo da čujem da se glasa za ovaj amandman na član 7. na stav 4. ja ću svakako glasati za ovaj amandman, jer je daleko precizniji od onog što je Vlada predložila.Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Narodni poslanik Zoran Kasalović podneo je amandman na članove 8. i 47. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Antić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Olena Papuga. Izvolite.
Hvala. Poštovani ministre, amandman koji je podnela LSV odnosi se na član 9. i ne vidim zašto ga niste prihvatili, pošto se dobro zna da je vojvođanska Železnica u godinama kada je na neki način bila samostalno privredno društvo, bila najrazvijenija železnica u bivšoj Jugoslaviji, tadašnjoj Jugoslaviji, od 1977. godine do 1989. godine. Naime LSV je predložila da poslovi upravljanja javnom železničkom infrastrukturom na teritoriji AP Vojvodine izuzev, naravno, magistralnih pruga, da se infrastruktura prenosi na delove koje osniva pokrajina, odnosno da se osnuje društvo AP Vojvodine. Naravno, odluku o prenosu treba da da Vlada Republike Srbije na zahtev AP Vojvodine. Taj amandman smo podneli iz tog razloga, što sam na početku već i rekla, dobro zna kako je izgledala infrastruktura železnice u tadašnjoj Jugoslaviji, a prvenstveno u AP Vojvodini, kada je npr. postojao ŽTO Novi Sad. Tada je, znamo, remontovano više od 527 kilometara pruga, da je kupljeno 100 teretnih vagona, 20 savremenih putničkih vagona, itd, da ne nabrajam sve te pogodnosti koje je imala tadašnja železnica. Mislim da još jednom razmislite o predlogu LSV, jer smo danas došli do toga da na velikom delu pruga u AP Vojvodini se železnički transport, prevoz, ne obavlja ni što se tiče putnika ni robe, a zato postoji interes građana i privrednih društava, posebno po modelu javnog privatnog partnerstva. Prema Predlogu zakona, član 9. poslovi upravljanja mogu biti preneti upravljaču samo ukoliko ne postoji ekonomski interes od strane društva. Smatramo da poslovi upravljanja treba bezuslovno da budu preneti Društvu AP Vojvodine, pa vas stoga molim da još jednom razmotrite, pogledate šta se dešavalo u železnicama od 1977. do 1989. godine i danas. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Izvolite.
Dve stvari. Prvo, mi inače po teritoriji nismo velika država. Takvi smo kakvi smo. Deljenje Koridora 10, na dve železničke uprave u Srbiji bi bilo katastrofalno za razvoje železnice, ukupno za infrastrukturu. Ali, pošto je ove i u načelnoj raspravi bilo kako je sjajno ŽTO Novi Sad funkcionisao, a posle toga je bilo mnogo loše, želim samo, i zbog toga sam se pre svega javio da kažem jedan podatak. U tom periodu, znači tih 15 godina, ukinuto je u Vojvodini 287 kilometara pruge, a od 1989. godine do danas 87 kilometara.
Hvala. Olena Papuga, replika.
Izričito sam rekla našta mislimo, da se to ne odnosi na magistralne železničke puteve. Vi o tim magistralnim putevima sada i govorite. Tako da ne znam da li me niste shvatili, ali sam izričito rekla da se to ne odnosi na magistralne puteve.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram reći da je član 9. veoma precizan i da on govori o poslovima upravljanja na delu železničke infrastrukture za koju društvo nema ekonomski interes, mogu se preneti u preradne infrastrukture koga osniva autonomna pokrajina, odnosno jedinica lokalne samouprave. Dakle, već je samim članom predviđeno da se određeni poslovi upravljanja mogu preneti na autonomnu pokrajinu, na lokalnu samoupravu. Amandmanom se ne govori o prenosu nadležnosti već se govori o izričitom, bezuslovnom prenosu nadležnosti na AP Vojvodinu. S obzirom na odnose i na federalizaciju, na težnju za federalizacijom Srbije, bojim se da bi se to prenelo i na ovo javno preduzeće, odnosno da bi se to prenelo na Železnice Srbije. Imajući vidu da živimo u okolnostima u kojima živimo društveno ekonomskim, političkim, nije teško pretpostaviti da bi usvajanjem ovog amandmana moglo da dođe do velikih nesporazuma, svađa koje bi se kasnije sa profesionalnog železničkog terena i te kako mogle preneti i na politički. Razumem predlagača zato što je to stranka regionalnog karaktera. Razumem od prilike šta bi oni želeli, ali se bojim da bi tu napravili još jedan propust koji po meni ne znam da li bi bio u skladu sa Ustavom. Dakle, predlagač je već predvideo da se određene nadležnosti iz upravljanja na delu železničke infrastrukture mogu preneti na lokalnu samoupravu, odnosno na jedinice AP Vojvodine, ali da predlagač amandmanom to traži bezuslovno tako da bi Železnice Srbije izgubile bilo kakvo pravo upravljanja na celoj teritoriji Republike Srbije pa bi s obzirom na političke odnose to moglo biti preneto i na železničke. Recimo, tamo bi neki delovi pruge mogli da imaju sasvim drugačije upravljanje od onoga čime upravlja Republika. To bi naravno u nekim situacijama dovelo i do međunarodnih sporova, do zastoja u železnici. Govorim sve šta bi se moglo desiti, ne tvrdim da bi se to desilo. Ali, bojim se, s obzirom na sadašnji Ustav, na sadašnje zakone i prenete nadležnosti, na odluke Ustavnog suda, na političke okolnosti koje vladaju u Srbiji, s obzirom i na političke okolnosti koje vladaju u okruženju, ja kao neko ko je 1990. uvažavao potrebu za određenim stepenom autonomije Vojvodine, na tom stanovištu sam i sada. Mislim, da bi ipak u ovom trenutku bilo previše ukoliko bi usvojili ovaj amandman bez obzira što vidim u ovome i dobru volju predlagača da na određeni način udovolji i AP Vojvodini i da u određenim situacijama poslove upravljanja na delu železničke infrastrukture može da poveri, dakle, može, a ne mora da poveri ukoliko bi se amandman usvojio onda bi to bilo bezuslovno. Poznavajući političku garnituru predlagača, njima svaka čast, ali poznavajući sadašnju političku garnituru u Novom Sadu bojim se da bi to bio razlog za još veće sporove i za još veću neefikasnost naše železnice i moguće plaćanje određenih penala ukoliko bi došlo do železničkog sukoba koji bi se dao očekivati u ovim okolnostima, ukoliko bi do toga došlo, onda bi došlo do određenih šteta za neke druge međunarodne predstavnike.
Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Govoriti o tome šta bi bilo kad bi bilo ili tvrditi ili ne tvrditi šta će se možda desiti, govorila sam samo o činjenicama u toj fazi kada je stvarno Vojvodina imala punu autonomiju koja stvarno nikome nije išla na štetu, od 1977. do 1989. godine, govorila sam o činjenicama stvarnim kako je funkcionisala železnica, ne samo u Vojvodini, nego koje je dobro donela celoj bivšoj Jugoslaviji. Na drugi način, govorila sam i o tome da bi sa tim našim predlozima amandmana, ne bi naškodili nikome i da jednostavno za to postoji, to je sve navedeno, da ne čitam sada amandman ponovo, da postoji interes građana, koji bi doprineo, ne samo građanima Vojvodine nego i celoj sadašnjoj Srbiji. Time stvarno ne skupljam, jer ja dolazim sa terena koji je iz Vojvodine, regionalne stranke, ali mislim da mi to nije manjak i da govorim sada o razvoju i boljem funkcionisanju cele železnice u Republici Srbiji.
Replika, Marijan Rističević.
Prvo želim da kažem da često kada slušam svoje kolege koje dolaze iz Vojvodine, odakle dolazim i ja, često ne mogu da ih razumem. Dakle, interes građana u Vojvodini, interes građana u Srbiji je isti. Njihov interes je da imaju efikasan celovit železnički prevoz, da se ne događa da lokomotive ostanu bez goriva, da se događaju udesi, da se putuje brže itd. Mislim da je taj interes ne podeljen. Što se tiče ovog amandmana, već sam rekao da je članom 9. predloženo da se određeni poslovi upravljanja mogu preneti na AP Vojvodinu i jedino što ne piše mora, a predlagač amandmana želi, ne insistira na tome da se bezuslovno prenesu ta prava na AP Vojvodinu. Rekao sam da kao stranka koja je prva uvažila autonomiju Vojvodine još 1990. godine kada mnogi nisu smeli to da pomenu, kao prva, ja sam protiv toga da se usvoji ovaj amandman iz razloga koje sam naveo. Kada slušam ove predlagače, bojim se da oni brkaju interese građana sa interesima Vlade Vojvodine. Dakle, Vlada Vojvodine nisu građani Vojvodine. Vlada Vojvodine je ovakva kakva jeste, mislim da počiva na svega 25 do 30% birača koji su izašli na izbore. Izborni sistem, da ne govorim o tome koji je doprineo da ova Vlada bude u Vojvodini formirana, sasvim je legitiman i ja uopšte sa te tačke ne želim da osporavam. Svi smo svedoci da Vlada Vojvodine pokušava da svoje funkcije poistoveti sa funkcijama Vlade države Srbije. Dakle, oni vodeća stranka u Vladi Vojvodine ima neku federalno uređenje u svojoj partiji i to uređenje želi da prenese na celu Srbiju i ja želim da kažem da se ovde brka šta su ovlašćenja autonomije i države i mislim da je predlagač ovog puta u pravu i da je jasno definisao šta radi država, a šta pokrajina. Hvala.
Olena Papuga, i polako da se vraćamo na temu, molim vas.
Opet mislim tu na lokale i sve što traže građani na lokalima, ako hoće da unaprede svoju železničku mrežu, da bolje funkcionišu, da bolje putuju, da transportuju svoju robu, mislim da tu ne može da dođe ni do kakvih međunarodnih incidenata ili ne znam o čemu vi sada tu pričate, šta sve tu može da se desi, pa ako se to samo spušta na lokal i da je građanima u lokalnim samoupravama da odlučuju o tom nekom svom životu i transportu.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda sednice. Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković.
Poštovana predsedavajuća, ministre, dobro je što je odbor odbio ovaj amandman, s obzirom da mi znamo da je bio Ustav iz 1974. godine i da je Vojvodina imala tu infrastrukturu koju je uništila za njen period vladavine i tog dela Ustava, tako da nije dobro što se na ovakav način hoće da, što je moj kolega Marijan rekao, na neki način, sve prenese na AP Vojvodinu i da na takav način, kako su i sada krenuli, sva ta prenošenja sa Republike koja su pod nekim ustavnim pitanjem, da jednostavno hoće da otcepe Vojvodinu od Srbije. Dakle, upornost ovih stranaka koje traže da autonomija bude republika, a to se vidi golim okom ne treba tu mnogo čitati ni između redova, a ni ono što piše u tekstu, jer imamo sada ovu deklaraciju o kojoj se govori, to je sve u interesu vladajuće koalicije u AP Vojvodini. Dakle, dobro je što nije odbor prihvatio ovaj amandman i ne slažemo se, SNS neće o ovome odlučivati.
Reč ima Olena Papuga.
Ovde se radi o lokalnoj mreži. Ne vidim zašto vi sada mislite da mi otcepljujemo Vojvodinu od Srbije. Da li je u godinama kada je Vojvodina imala punu autonomiju, da li je bila otcepljena od Srbije? Ja to ne razumem, i zašto sada kroz ovu našu dobru nameru, odmah vidite neki secesionizam ili ne znam šta sve vidite, jer mislim da smo ušli u neku raspravu koja nije primerena ovome i ja sam samo mislila na lokalnu mrežu, da se spusti na lokalni nivo, da bi se olakšao život građanima i to jednostavno traže građani na lokalima i ne vidim razlog, možda niste gledali činjenice, neću sada da čitam, kada je Vojvodina imala svoju železničku infrastrukturu, da li je to bilo na štetu Srbije i da li je bilo nekih naznaka otcepljenja?
Replika, Vučeta Tošković.
Ni u jednoj državi nema infrastrukture koja se prenosi, a da ima neki ekonomski interes, da se prenosi i na lokalnu samoupravu, ali i na pokrajinu, na neke druge oblasti. Dakle, 1994. godine Ustav je doneo da je pokrajina bila jedinica, federalna jedinica Savezne Republike Jugoslavije i uništili su svu kompletnu infrastrukturu železničku u Vojvodini, sem Beograd, Novi Sad, Subotica, a ovo drugo ništa nije upropašćeno, Bačka Palanka, Novi Sad, preko Bačkog Petrovca, bilo gde, Vršac, Beograd, nigde ne postoji infrastruktura, a to su baš te vlasti koje su dobile, sva prava i prenešene nadležnosti za tu infrastrukturu i jednostavno su uništili. Ne vidim razlog da vi sada ponovo, kada se neka deklaracija spominje, vi ćete sada na neki način tu infrastrukturu da unapredite, da će pokrajina da ekonomski posluje, do sada niste poslovali ekonomski i ne treba o tome raspravljati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Izvolite.
Malo pre nisam hteo da repliciram, mislim da smo se razumeli, ali pošto se očito ova rasprava vodi na ovaj način, dozvolite nekoliko reči. Ja sam namerno rekao koliko je kilometara pruge ukinuto, 287, za tih 15 godina, baš zbog toga što ako se ostavi na pravo a ne državi, nego manjoj sredini da ona odlučuje da li je nešto dobro ili ne, ako je to automatizam i ako je obaveza po zakonu da ona upravlja, može jednog trenutka da kaže – dobro, sad ću da je sredim; a posle tri godine da kaže – sad ću da je ukinem. Ovde zakon omogućuje, a malo pre smo imali raspravu o tome da je čak bio drugačiji amandman, da ne može ni privrednom subjektu za 300 i 500 metara da se daje. Daje se mogućnost lokalnoj samoupravi da ona može da učestvuje i sada, ali to ne znači da je ona vlasnik infrastrukture, pa prema tome ne može ni da je ugasi, ne može da podigne prugu, ne može da povadi prugu. Ako dobro ne upravlja, to pravo upravljanja država će uzeti. Da li može ona da sredi prugu ako hoće, ako se, evo pominjemo Sombor i Subotica, i po postojećem zakonu, naravno i po postojećem sadašnjem zakonu smo mi to radili. Otkud ovih 30 vozova? Otkud 105 polazaka u "BG Voz"? Tako što je Beograd uložio u sanaciju određenih delova pruge i sređivanje pruge na relaciji Pančevo-Batajnica i mi sada imamo 30 polazaka. Prema tome, i po postojećem zakonu je bilo moguće da sa lokalnom samoupravom može da se reši rekonstrukcija, sređivanje pruge, ulaganje u prugu u zajedničkom interesu. Po ovom zakonu se čak stvara mogućnost da može da upravlja i neko privredno društvo i neke dve-tri lokalne samouprave, ali se ne daje automatizam da je on vlasnik i to je suština ovde. Ovde je pitanje da država mora biti vlasnik, a da li će država dati nekome da upravlja, to je stvar zainteresovanosti elaborata, ako neko izađe, dve opštine, pa kažu – mi ćemo da uložimo pet miliona evra, to nije nikakav problem, to postojeći zakon omogućuje.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih bez nekih preteranih strasti i demagogije da obrazložim šta smo mi predložili, zašto smo predložili to rešenje. Prema našem amandmanu, mi smo želeli da proširimo one mogućnosti koje i predlagač zakona predviđa, vezano za upravljanje nad delom železničke infrastrukture. Prema Predlogu zakona ukoliko društvo, tj. "Železnice Srbije" proceni da ne postoji ekonomski interes za određeni deo infrastrukture, onda pravo upravljanja nad tim delom železničke infrastrukture može preneti na AP Vojvodinu i jedinice lokalne samouprave. To je predviđeno Predlogom zakona. Mi ove mogućnosti želimo da proširimo na još neke mogućnosti, tačnije u još dva slučaja, kada društvo ne može da obavlja redovno održavanje, odnosno organizovanje i regulisanje železničkog saobraćaja. To su još te dve mogućnosti kada bi Republika Srbija, tj. društvo, moglo da prenese pravo upravljanja nad delom železničke infrastrukture. Znači, apsolutno nema govora, nema reči o pravu svojine. Mi smo to predlagali pre godinu i po dana, to sam objašnjavao prošle nedelje. Mi i dan danas smatramo da bi to bilo dobro rešenje i da to ne bi dovodilo u pitanje jedinstvenu železničku mrežu Republike Srbije. Zbog toga što je usvojen pre godinu i po dana Zakon o javnoj svojini koji isključuje tu mogućnost, mi to danas ne možemo da predložimo, nažalost. Možemo predložiti drugačija rešenja u vezi prava upravljanja nad delom železničke infrastrukture. Jednostavno, mi smatramo da pored slučajeva kada društvo nema ekonomskog interesa vezano za upravljanje nad delom železničke infrastrukture, mogućnost prenošenja prava upravljanja treba omogućiti, još jednom da ponovim, kada ne može da obavlja redovno održavanje ili organizovanje i regulisanje železničkog saobraćaja. Kako bi to izgledalo prema rešenju koje smo mi predložili? Mi smo predložili da Vlada Republike Srbije donese rešenje u vezi prenošenja prava upravljanja nad delom železničke infrastrukture, znači da to ne radi društvo, ne radi JP "Železnice Srbije", nego Vlada Republike Srbije na zahtev AP Vojvodine i jedinica lokalne samouprave. Ako želite, to je centralizovaniji sistem od onoga koji ste vi predložili, predvideli u Predlogu zakona, jer bi Vlada donosila tu odluku na zahtev, na inicijativu lokalne zajednice, tj. AP ili jedinice lokalne samouprave. Ne znam zbog čega je i ovaj amandman odbijen, tu je navedeno u mišljenju Vlade da je ovim amandmanom definisan bezuslovan prenos, o tome naravno nema ni govora. Mi već više meseci govorimo o tome da bi sporove između Vlade Republike Srbije i Vlade AP Vojvodine trebalo rešiti na način da se sedne za isti sto i da se počne razgovarati o problemima vezano za javnu svojinu, o problemima vezano za nadležnosti, o problemima vezano za izmenu Zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti AP Vojvodine, itd. Mislimo da bi to na takav način trebalo regulisati i u vezi prenošenja prava upravljanja nad delom železničke infrastrukture. Zbog čega mi smatramo da nije dovoljno da se ta mogućnost da vezano za delove infrastrukture, kada nema ekonomskog interesa od strane društva? Zbog toga što mi smatramo da treba omogućiti i lokalnim zajednicama i AP da razvija železničku mrežu, da investira, da konkuriše kod raznih fondova, da ne dođemo u situaciju o kojoj sam govorio pre desetak dana, da je AP Vojvodina dobila sredstva kod IPA fondova za izradu studije izvodljivosti za rekonstrukciju pruge Segedin-Subotica-Baja i da stvari stoje zbog toga što se čeka na određene potpisetu iz Beograda. Mislimo da to nije normalno, jer zbog toga trpe svi građani AP Vojvodine, svi građani Republike Srbije i svih koji bi koristili taj deo železničke infrastrukture. Apsolutno se ne radi, još jednom da podvučem o pravu svojine, ne radi o vlasničkim pravima, radi se o tome da treba omogućiti svima koji su sposobni da investiraju, da ulažu u tu železničku infrastrukturu da bi ona bila efikasnija i da bi ljudi putovali na način kako bi to bilo primereno u 21. veku. Kada govorimo o nekom pravnom osnovu ovog našeg rešenja, još jednom da pnovim, član 87. Ustava Republike Srbije kaže da fizička i pravna lica mogu steći pojedina prava na određenim dobrima u opštoj upotrebi, pod uslovima i na način predviđenim zakonom. Mi smo našim amandmanom definisali uslove pod kojima bi se to dešavalo u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Drugo važna odredba Ustava iz člana 183. glasi – AP Vojvodina uređuje pitanje od pokrajinskog značaja u oblasti drumskog, rečnog i železničkog saobraćaja i uređivanje puteva. Znači, ovo što smo mi predložili je apsolutno predviđeno i najvišim pravnim aktom Republike Srbije. Ono što nisam prošli put u načelnoj raspravi spomenuo jeste rešenje iz Strategije razvoja železničkog, drumskog, vodnog, vazdušnog i intermodalnog transporta u Republici Srbiji od 2008. do 2015. godine. Ova strategija je doneta od strane Vlade Republike Srbije. I dan danas važi. To je dokument koji je na pravnoj snazi. Tačka 4. ove strategije predviđa sledeće, a evo, ja ću da citiram: "Upravljanje transportnom infrastrukturom, koja je u vlasništvu države, postepeno će se prenositi na organe AP i jedinice lokalne samouprave". Ako želite, jezičkim tumačenjem možemo doći do rešenja da i ova strategija Vlade Republike Srbije predviđa automatizam, jer piše – postepeno se prenosi na organe AP i jedinice lokalne samouprave. Ne piše – može da se prenese. Molim gospodina ministra da razmotri ovaj naš amandman i da probamo definisati železnički sistem koji više odgovara potrebama svih građana Republike Srbije i svih ljudi koji putuju železnicom na teritoriji Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam pročitao ovaj amandman. Dakle, ukoliko bi se on ugradio, onda bi na određen način zakon izgubio smisao. Drugi deo amandmana je sasvim u redu, a taj drugi deo amandmana glasi: "za koji društvo nema ekonomski interes, prenose se upravljači infrastrukture koga osniva AP, odnosno jedinica lokalne samouprave". Bez obzira što je izostavljena reč: "mogu", taj deo amandmana bi bio prihvatljiv, ali imamo prvi deo amandmana, a pošto je amandman jedinstven – posle upravljanja na delu železničke infrastrukture na kojoj društvo ne može da obavlja redovno održavanje, odnosno organizovanje i regulisanje železničkog saobraćaja u smislu člana 2. ovog zakona. Taj prvi stav je u koliziji zato što je društvo upravljač infrastrukture u obavezi redovnog održavanja. Uopšte ne znam koji bi momenat prenosa nadležnosti bio, s obzirom na obaveze društva da to redovno održava, što znači da bi društvo koje upravlja infrastrukturom trebalo da zanemari svoj posao da bi ovaj amandman mogao da bude ispunjen, tako da je ovaj drugi deo za mene prihvatljiv, a ovaj prvi deo amandmana nažalost nije, zato što je teško definisati kada je to društvo prestalo da obavlja redovno održavanje, odnosno organizovanje i regulisanje železničkog saobraćaja, s obzirom da je ovim zakonom a i ranijim zakonima ono u obavezi da to organizuje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, društvo je u obavezi da organizuje saobraćaj, ali svi mi dobro znamo da nažalost ne može ili neće da tu delatnost obavlja na način koji bi odgovarao potrebama građana Republike Srbije i svih koji putuju železnicom u Srbiji. Ovo mogu da potkrepim i aktuelnim podacima. Od 1935 kilometara pruge u Vojvodini postoji 237 kilometara lokalnih pruga koje nisu u upotrebi, 347 kilometara lokalnih pruga na kojima se odvija veoma mali saobraćaj, blizu 200 kilometara demontiranih pruga, 445 km regionalnih pruga na kojima je vrlo mali osovinski pritisak, pa se saobraćaj obavlja smanjenim intenzitetom itd. Mislim da, kao što sam malo pre rekao, treba omogućiti svima koji su sposobni, žele, mogu, da učine nešto da taj železnički saobraćaj u Republici Srbiji bude adekvatniji, nešto učini zarad toga. Pored toga, nema ni automatizma, nema ni mogućnosti za zloupotrebe, jer prema našem amandmanu odluku o prenosu upravljačkih prava bi donela Vlada Republike Srbije. Polazim od pretpostavke da Vlada Republike Srbije gleda interese Republike Srbije. Naravno, možemo pretpostaviti da Vladi Republike Srbije, ne ovoj nego bilo kojoj, na prvom mestu nisu interesi građana Republike Srbije, ali mislim da ne treba da polazimo od te pretpostavke. Ako ne polazimo od te pretpostavke, onda nema opasnosti za to da bi određeni deo železničke infrastrukture bio pod upravljanjem nekoga ko bi zanemario svoje obaveze vezano za taj deo železničke infrastrukture. Zbog toga smatramo da je ovaj amandman odgovarajući i da bi još jednom trebalo razmisliti o njegovom prihvatanju.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Nemate pravo na repliku, već koristite vreme poslaničke grupe, pošto nije vaše izlaganje pomenuto.
Dame i gospodo narodni poslanici, u potpunosti bih se složio o zapuštenosti pruga i u potrebama da to, na zahtev AP Vojvodine, Vlada Republike Srbije prenese ukoliko se ne vrši i ne obavlja redovno održavanje i saobraćaj. Dakle, u potpunosti razumem smisao amandmana. Mogu i da se složim sa zapuštenosti pruga u Srbiji, samim tim i u Vojvodini. Dakle, ranije su sve pruge u Srbiji, pa samim tim i u Vojvodini, bile u daleko boljem stanju. Prevoz putnika je vršen u većem procentu nego sada. Bila je bogatija privreda i imali smo bolju ekonomsku situaciju. Više se roba prevozilo tim prugama. Bilo je više novca za njeno održavanje i za njeno obnavljanje. Sve razumem i bio sam voljan da glasam i rekao sam da je drugi deo amandmana prihvatljiv. Jedino što nije definisano ovim amandmanom je ko je taj ko će u određenom trenutku utvrditi da društvo ne obavlja redovno održavanje. Ovde piše samo kako se to prenosi, a ne piše koji organ i ko će se to ustanoviti da to ne može. Dakle, u jednom slučaju će AP Vojvodina utvrditi da društvo ne može da održava pruge, odnosno da ne može da organizuje i reguliše železnički saobraćaj, a neko drugi će tvrditi sasvim drugačije, a u onom drugom stavu već piše na koji način se sprovodi vaš amandman, što takođe nije sporno. Dakle, na zahtev AP Vojvodine, a odluku o tome donosi Vlada. Jedino nemamo organ koji će utvrditi u kom to trenutku društvo nije obavljalo poslove održavanja. Znači, čista tehnička stvar. Jedan i još jedan stav kojim treba ovlastiti – taj i taj utvrđuje da društvo nije obavljalo održavanje na toj i toj deonici, pa to na zahtev AP Vojvodine Vlada prenosi na AP Vojvodinu tu deonicu, odnosno spornu prugu. Bio sam voljan da podržim, međutim, ima taj tehnički nedostatak. Imajući to u vidu, ne znam kako to može da se ispravi. Jednostavno, razumem amandman, ali ne mogu zbog ovog nedostatka da podržim amandman. Verujem da ste pogrešno razumeli da sam nešto protiv ovog amandmana, naprotiv. Veoma je smislen i dobar, ali fali samo to ko će biti taj koji će utvrditi da društvo nije obavljalo poslove održavanja, odnosno regulisanja i sprovođenja saobraćaja. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić, Radmila Gerov i Miljenko Dereta. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam. Gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada ste već spominjali malo pre da razmišljate o tome da ćete usvojiti možda neki amandman gospodina Pastora i SVM, odnosno moj amandman i LDP, nadam se da ste upravo mislili na ovaj amandman koji se odnosi na član 9, makar mi naše amandmane na neki način promenili i usaglasili da bi za vas taj amandman postao prihvatljiv. Naime, jasno je da je ovaj član 9. u stvari političko pitanje i to je političko pitanje u smislu odnosa države prema svojoj pokrajini, odnos centralne vlasti prema pokrajini. To ja mislim da je zaista jasno svima i to jeste činjenica. Dakle, na ovako jasan član zakona, mi smo iz LDP zatražili da promenite jedan deo tog člana i to tako što ćete izbaciti odrednicu nepostojanja ekonomskog interesa kao uslov da bi se poslovi upravljanja na jednom delu železničke infrastrukture prenele u nadležnosti lokalnih samouprava, odnosno pokrajine. Smatramo da je taj ekonomski interes čudo jedno. Mi prosto nemamo jasne kriterijume kako vi procenjujete postojanje odnosno nepostojanje ekonomskog interesa. Mislim da samo funkcionisanje železnica Srbije ukazuju na to da se ne zna baš tačno šta to znači ekonomski interes. Jer, ako je tako, gospodine ministre, sa ovakvim gubicima železnice Srbije faktički nemaju ekonomski interes uopšte da posluju i da funkcionišu. Šta to znači? Da ćete u tom slučaju vi prepustiti ceo taj sistem, celu infrastrukturu lokalnim samoupravama, odnosno Pokrajini Vojvodine. To je u stvari rezon koji se može izvući iz svih činjenica koje su pred nama kada razgovaramo o železnicama Srbije. Čini mi se da je to jasno. Na neku našu malu izmenu ovog člana 9, kako ste vi odgovorili i kako ste obrazložili zašto niste usvojili amandman, faktički ste na naše pitanje – zašto to ne uradite, odgovorili – zato. To je celokupna argumentacija Vlade što se tiče upravljačkih prava na železničkoj infrastrukturi koja je, recimo, 45% na teritoriji Vojvodine. To je više od 1.700 kilometara pruga, a 1.700 kilometara pruga su očigledno devastirane. O tome vam je dovoljno govorio gospodin Pastor iz SVM. Mislim da tu ne možete da pobijete činjenice koje su istinite i jasne i danas su jasno rečene. Prema tome nema razloga za bilo kakvu bojazan, nema razloga za strah i nema razloga da se na bilo koji način ovlaže reformisanje, modernizacija železnica Srbije samo iz tog nekog bezrazložnog straha da će možda na taj način da se razbije jedan železnički sistem. Železnički sistem u Srbiji je već razbijen. Kada pogledate kakva je bezbednost železničke infrastrukture, pruga, železničkih vozila, kakva je bezbednost građana koji se voze u tim vozovima na tim prugama i kakva je bezbednost i zaposlenih u železnici, u potpunosti vam je jasno da je ovakav sistem, ovakav način upravljanja železnicama Srbije samo od najveće moguće štete po Srbiju. Vi ste narodski čovek gospodine ministre i verovatno ćete razumeti ukoliko vam budem rekla da na železnici Srbije da za ovaj odnos prema članu 9. i odnos prema amandmanima opozicionara iz Vojvodine može da se primeni ona izreka – niti kosku glođe, niti drugom daje. Ako niste sposobni da uradite nešto sa železnicama Srbije u celini, zašto onda neomogućite Vojvodini da uredi taj deo železničke infrastrukture koja se nalazi na njenoj teritoriji? Ili, zašto to ne uradite ili ne dozvolite lokalnim samoupravama koje i te kako imaju interes da promene odnos prema toj infrastrukturi koja se nalazi u njihovoj neposrednoj okolini i koja je u njihovom interesu? To su veoma jednostavna pitanja gospodine ministre, ali opet se vraćam na onu konkretnu stvar. Ovaj član 9. je i političko pitanje i stvarno se odnosi na to na koji način Srbija misli da modernizuje sebe ukoliko ne promeni odnos centralne vlasti prema pokrajini?
Reč ima ministar Mrkonjić.
Prošli put sam već govorio kada sam govorio o zakonu u načelu, da uopšte nemam nikakvih političkih interesa niti razmišljanja, čak se uvek trudim da kažem da nisam političar ni danas, nego inženjer koji nešto zna. Tako da priča o tome da ću sada govoriti o politici, o odvajanju Vojvodine od Srbije je neozbiljna. Ako znate šta sam uradio u mandatu prošle vlade sa tim famoznim Koridorom 10, onda je to najbolji dokaz da nema u tom smislu prepreka, nego radim ono što je racionalno, korisno i dobro za državu Srbiju. Kod mene nema straha da razmišljam o ova dva člana, to kažem mom prijatelju Pastoru i ukoliko budem odlučivao i razmišljao o ova dva člana, ne politički nego profesionalno i ekonomski, ne od straha da i njih usvojimo. Ali, moram da upoređujem i da gubim vreme, ali dozvolite mi da i ja to neki put uradim. Istu smo priču pričali i o lokalnim putevima, pa kada sam objašnjavao na Vladi da to nije dobro, da ne mogu lokalni putevi da se održavaju u opštinama. Gde će dve opštine koje imaju jedan putić a imaju gomilu socijalnih problema, pošto znam kako živi narod Srbije i danas, da se opredele da održavaju puteve, pa onda da guraju lokalne firmice koje imaju jednog ili dva radnika, onda su mi se članovi Vlade smejali. Šta je danas? Između ostalog kažem da lokalni putevi ne valjaju, da su katastrofalni. Siguran sam da država Srbija neće ostaviti Vojvodinu u zapećku, obrnuto. Danas pregovaramo, to sam rekao i prošli put, za tu magistralu koja nije sporna, da Beograd – Budimpešta bude uređena u rekordnom roku. Ima sredstava, evropske banke i Kinezi daju pare, kredite. Danas zbog toga pravimo "Žeželjev most", jer je to najvažnija tačka na magistralnoj pruzi kroz Evropu na Koridoru 10. Stvorili smo uslove da se jedna deonica Ruma – Golubinci odmah remontuje, jer nemamo dokumentaciju. To je problem iz ruskog kredita. Nemate bojazni, ali ima bojazni kod mene lično, profesionalne da će i lokalne pruge kao i lokalni putevi, da ih ne kvalifikujem dalje, da dođu u poziciju da zarastaju. U vreme o kojem je govorila gospođa Papuga bio sam jedan od direktora Železnice kada se 1986. godine, sada sam star pa me je sramota i da govorim, tada sam bio član tih raznih komisijskih grupa. Jedino negativno u tome je bilo to što je svaka Republika radila za sebe pa danas imamo šest sistema elektrificiranih prugi itd. Slažem se da je tu bilo i dobrih stvari, posebno u Vojvodini. Slovenija i Vojvodina su tada radile najpametnije i nije bilo problema. Ali, imam jedno pitanje, vi svi dolazite iz lokala, da li su lokalne samouprave danas u stanju da se bave ovim poslom tako da taj posao bude barem na istom nivou, ako ne i na boljem nego što je danas? Samo je to moja dilema, nikakva politika odvajanja ili neodvajanja. To je moja dilema i pokušaću. Pre svega, Judita nemojte da se ljutite, gospodin Pastor je moj miljenik zbog toga što smo i tada u toj vladi na taj način o tome razgovarali. I naravno, ovo što kaže gospodin Rističević, ima on pravo, moramo definisati ono gde i kada počinje momenat o kome govorimo, da društvo prepusti lokalnoj samoupravi da vodi pruge. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović, replika. Izvolite.
Hvala, gospođo potpredsednice. Poštovani gospodine ministre, nemojte zaboraviti da je putarimaonemogućeno da se finansiraju iz akciza. Vi znate da su putari imali pravo na 20% od tih akciza na gorivo radi održavanja puteva i onda su se na taj način ta sredstva i transferisala tim lokalnim samoupravama. Nema više finansiranja iz akciza. Sad ima iz državnih subvencija. Dakle, umesto 18 milijardi, to je prepolovljeno. Da li je tako, gospodine ministre? (Milutin Mrkonjić: Trećina.) Dakle, onda je još gora situacija. To da putevi Srbije odumiru, jer na taj način vi nećete moći da održavate ni da krpite rupe na putevima, a kamoli da uradite nešto ozbiljnije sa katastrofalnom situacijom na putevima u Srbiji. Ko god je seo u neko vozilo, zna kako to izgleda voziti po našim drumovima. Prema tome, ne bih odgovornost svalila na decentralizaciju ili na mogućnost lokalnih samouprava da održavaju puteve koji se nalaze na njihovim teritorijama i slično. Pre svega bih odgovornost svalila na onog koji donosi takve neodgovorne odluke, a to jeste Vlada i vi ste deo Vlade, gospodine ministre. Vi ste deo izvršne vlasti, a izvršna vlast očigledno ne zna šta radi. Vi ne možete na taj način da upravljate tako ozbiljnim sistemima kao što su železnica, putevi i slično, a da pri tom ne domislite do kraja šta će neki vaš potez da proizvede. To je nedopustivo i to je veoma kratkovido.
Hvala. Izvolite, gospodine ministre.
Naravno da moram da branim Vladu i kad ste u pravi i kad niste u pravu, moram da branim Vladu. Niste u pravu. Kakve veze ima Vlada sa zahtevima lokalne samouprave, ako znate postupak? Ako ne znate, onda nećemo da gubimo vreme. Kako je to išlo pre dve godine? Isključivo na vaš zahtev smo doneli tu odluku, kao i sada, donećemo odluku i vi ćete sutra reći - pa Vlada ne zna šta radi. E, zato što mislite da Vlada ne zna šta radi, e sada moram da kažem da znam šta radim, pa neću tako lako da donesem tu odluku. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, replika.
Hvala, gospođo potpredsednice. Poštovani gospodine ministre, radi se o tome da se donose veoma kontradiktorne odluke, da li hoćemo da prenesemo neke nadlženosti na lokalne samouprave ili nećemo, a prenošenje nadležnosti podrazumeva i prenošenje određenih izvora prihoda. Da li hoćemo da te lokalne samouprave funkcionišu ili nećemo? Mi smo imali veoma čudne odluke ove Vlade u pogledu odnosa prema Pokrajini ili prema lokalnim samoupravama, a taj odnos se u stvari sveo na to da se maksimalno onemogućilo da se finansiraju i jedni i drugi. Podsetila bih vas na ukidanje silnih taksi koje su proizvele veoma velike deficite i u stavri onemogućile ozbiljno funkcionisanje lokalnih samouprava, a da ne pričamo o finansiranju Pokrajine Vojvodine, što je inače čak i ustavna kategorija, pa smo imali onolike probleme oko finansiranja iz Zakona o budžetskom sistemu. To je posao Vlade, da se nekako harmonizuje, uravnoteži i da odluči šta hoće, da li hoće da ona bude jedno glavno preduzeće i da ne postoji ništa više u ovoj Srbiji, samo Vlada kao jedna ogromna glava i onda će samo preko nekih pipaka da doznačuje tim nekim lokalnim samoupravama, koje možda čak i nisu potrebne, očigledno, kakav je odnos prema njima, nego prosto i ta provincija ima pravo bar da opstane, ako ništa drugo, daleko bilo, da se razvija. Da li je to politika ove Vlade? Očigledno da jeste. Razumem da nema para. Razumem da je jako teško da stvori od ničega nešto, ali ne može se stalno uzimati i od lokalnih samouprava i od Pokrajine Vojvodine.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, tvrdim da je ovaj amandman dovoljno kvalitetan. Do zadnjeg trenutka ću razmišljati da li da ga prihvatim, s obzirom da poslovi upravljanja na delu železničke infrastrukture mogu se preneti upravljaču infrastrukture koga osniva AP, odnosno jedinica lokalne samouprave, mogu, znači, i ne mora. Ovaj ekonomski interes koji je bio definisan članom 9. baš i ne mora da stoji u tom prvom stavu. Dakle, za mene je to prihvatljiv amandman, ali su obrazloženja, bar usmena koja sam čuo, veoma sporna. Nisam od onih koji spore ustavni položaj AP Vojvodine. Nisam od onih koji je učestvovao, sem glasački, u usvajanju novog Ustava Republike Srbije. Po tom Ustavu i kasnije Ustav je zakon svih zakona, definisane su mnoge stvari, pa i pravo železnice. Pravo predlagača na predlaganje amandmana je nesporno, kao što je nesporno da je ovaj amandman dovoljno kvalitetan. Radi se o jednoj verziji amandmana koji je podnela grupa političke stranke Mađara. Dakle, nesporan je amandman, nesporna je sadržina. Razmišljam da o njemu glasam, ali obrazloženja koja sam slušao ne stoje. Bojim se, kada se govori o obrazloženju, da se otprilike govori o podeli železnice, a železnica nije stvar koja se može deliti i glavni autoputevi, magistralni putevi i pravci, to nisu stvari koje se mogu deliti. One treba da služe svima, ali nisu za administrativne podele. Dakle, u određenim situacijama stiču se uslovi da lokalne samouprave upravljaju delom infrastrukture. Ona je u Srbiji, a ne samo u Vojvodini, krajnje zapuštena. Tu možemo da se složimo o zapuštenosti infrastrukture u Srbiji, o nasleđenoj zapuštenosti. Verujem da je to nasledila i ova prethodna Vlada i Vlada iz 2000. godine. Mnogi putevi su rupa do rupe. Železnica nam je takva kakva jeste. Slažem se da to treba obnoviti. Posle obnove, čiju ćemo robu voziti po tim prugama? To se pitam. Dakle, ono što mene zabrinjava je proizvodnja koju nemamo i robe koje ne proizvodimo, a koje bi trebalo da prevozimo pouređenoj infrastrukturi. Prihvatam da razmišljam o ovom amandmanu da ga podržim, ali mi obrazloženje koje ide na to da se otprilike između Vlade Vojvodine i Vlade Srbije naprave partnerski odnosi, dakle, takvu vrstu obrazloženja ili kontekst takvog obrazloženja za mene nije prihvatljiv, s obzirom da država nije stvar oko koje mogu da se dogovaraju Novi Sad i Vlada Srbije. To je za mene nesporno. Autonomija je ono o čemu mogu da se dogovaraju. Ukoliko to nije prihvatljivo za neke, postoji ustavna procedura kako se ojačava ustavno-pravni položaj Vojvodine. Svedoci smo ovih dana da ima raznih intencija, raznih inicijativa. U ovom trenutku verujem da je amandman veoma dobar, ali usmena obrazloženja vode u nekom pravcu u kojem ide i Vlada Vojvodine, a taj pravac i ta zalaganja Vlade Vojvodine, za mene koji živim u Vojvodini, su sasvim neprihvatljiva, iz prostog razloga što oni žele da se dogovore šta je to država Srbija. Mislim da Srbija nije stvar dogovora, da se možemo dogovarati šta je to AP Vojvodina ukoliko za to postoji dobra volja ovih vodećih političkih stranaka, a do tada Ustav Republike Srbije mora da važii odluke Ustavnog suda, po meni, treba da se poštuju. Zato kažem da obrazloženje baš i nije u skladu sa amandmanom koji je veoma prihvatljiv. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković.
Ne bih se složio sa ministrom, prvo, ono njegovo izlaganje da se neće baviti politikom, s obzirom da je ministar, mora da se bavi, ako ne politikom, onda ekonomskom politikom i da su mu ljubimci pojedini poslanici. I to je loše, zato što su bili ljubimci demokrate u onom prethodnom periodu, pa smo neke 30 i neke nadležnosti preneli AP Vojvodini i sad imamo velike probleme s tim nadležnostima, premda je Ustavni sud poništio te neke nadležnosti. Dakle, postavlja se pitanje - šta će da kažu stanovnici Raške oblasti?, Šta je sa njihovom infrastrukturom? Njihova ekonomska mogućnost je takva da ne mogu da urade ništa, ne može ni država. Ako je već neki interes AP Vojvodine da ima železničku infrastrukturu onakvu kakvu oni zamišljaju da će biti dobra, zašto ne ponude vama kao ministru iz Razvojne banke Vojvodine pare, iz Fonda za kapitalna ulaganja, pa da udružite sredstva, pa da vlasnik bude društvo, a ne Pokrajina Vojvodina, ako su toliko zainteresovani? Problem je u tome što pojedini koji dolaze iz Vojvodine, iz pojedinih stranaka, toliko su uporni da su uspeli u onom prethodnom mandatu da prenesu te nadležnosti, gde sada imamo problema sa Pokrajinom Vojvodinom. I ne može me niko ubediti da predlagači ovih amandmana, da im je zadnji cilj onaj o kojem mi sada pričamo u Pokrajini Vojvodini, tamo gde SNS ima poslanike u Vojvodini. Dakle, to je naočigled. To je tako bilo i nekih 50-ih godina, kada je u pitanju bilo KiM. Dakle, isti je scenario. Ima jedna Njegoševa koja kaže – spuštah se ja u vaše uže, ali se uže umalo ne pretrže. Dakle, mi moramo ozbiljno shvatiti ove amandmane. Ne treba nikakve emocije da ispoljavamo, nego se moramo držati politike koju treba da vodi ova država. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nedopustivo je da ovaj dom, prilikom razmatranja bilo kog predloga zakona, više od pola vremena potroši na jalovim raspravama, o odnosima između centralne vlasti i pokrajinske vlasti AP Vojvodine. Mi danas raspravljamo o važnom zakonu, Zakonu o železnicama Srbije, koji se tiče jednog strateški važnog javnog preduzeća i naprosto neprihvatljivo je teza koju zastupaju, kako moja prethodna koleginica kaže – opozicione stranke iz Vojvodine, a tiče se ovog predloga amandmana na ovaj 9. član i daje mogućnost da se deo železničke infrastrukture ustupi na korišćenje lokalnim samouprava, održavanju itd. Pitam vas - da li ste takvo rešenje pronašli u bilo kom zakonu o železnicama drugih zemalja? Niste i nemojte ga tražiti. U svakoj zemlji Železnice Srbije su važni infrastrukturni objekat, nedeljiv i jedinstven i jedino kao jedinstven može funkcionisati. Šta će se desiti, dame i gospodo, ako bi kojim slučajem i ovaj vaš amandman usvojili, pa dali pravo na upravljanje lokalnoj železničkoj infrastrukturi Vojvodini jedan deo železničke infrastrukture, pa takav zahtev zatraži i opština na jugu Srbije? Postavljam vam pitanje – šta će se desiti sa međunarodnim transportom, prevozom robe i putnika na Koridoru 10, ako se ne usaglasi centralna vlast i vlast Autonomne Pokrajine ili vlast na jugu Srbije? Onda bi ispaštala i roba i putnici na tom Koridoru 10. Stoga, gospodine ministre, i vi i vaši pomoćnici imate dosta obaveza, a ima i dosta važnih članova u ovom zakonu. Mislim da se mi moramo skoncentrisati na najcelishodnija i najbolja rešenja koja obezbeđuju izlazak iz krize, u kakvoj se danas nalazi Železnica Srbije, a ne u jalovim raspravama o odnosima između centralne i pokrajinske vlasti. Stoga vas predsedavajuća molim da manje prostora dajete oko ovoga. Izjasnila se Vlada, nadležni odbor, ali ne vidim toliko prostora i toliko važnosti, pošto su neodrživi, ovakvi predlozi su neodrživi sa aspekta funkcionisanja Železnice Srbije. Mi ćemo sada potrošiti vreme do kasno u noć, a nećemo o nekim bitnim članovima, strateški važnim rešenjima u predloženom zakonu, raspravljati u ovom domu.
Hvala. Moram da vam odgovorim, gospodine Stojanoviću, da je dosadašnja diskusija bila baš u vezi sa tekstom amandmana, tako da sam dozvolila da se vodi takva diskusija. Judita Popović, replika. Izvolite.
Hvala vam, gospođo potpredsednice. Posebno bih skrenula pažnju gospodinu poslaniku iz SNS koji je govorio o tome koliko je današnja tema bitna. Jeste, kako da nije bitna. Dakle, Železnice Srbije imaju određenu društvenu korisnost, od javnog su značaja i to jeste ozbiljna tema, jako bitna za ekonomiju i privredu ove države. Podsetila bih vas da 45% te železničke infrastrukture čini infrastruktura koja se nalazi na teritoriji Pokrajine Vojvodine. Videli smo na koji način funkcionišu Železnica Srbije i na koji način Železnice Srbije se odnose prema infrastrukturi koja se nalazi na teritoriji Pokrajine Vojvodine. Smatramo da je to zaista loše upravljanje železničkom infrastrukturom i to je, u stvari, jedan razlog da postavimo pitanje - do kada se misli da se na ovaj način odnosi centralna vlast prema svojoj Pokrajini? Dakle, to je legitimno pitanje i to se, u stvari, tiče i današnje teme. Na početku sam rekla da ovaj član 9. jeste političko pitanje. Dakle, ukoliko pokažete dovoljno veliku razumnost u oceni kako funkcionišu Železnice Srbije, onda ćete moći da razumete zašto je došlo do takve devastacije železničke infrastrukture na teritoriji Pokrajine Vojvodine.
Hvala. Momir Stojanović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko koleginice Popović vi pokušavate, a i vaši istomišljenici, da ovom parlamentu dokažete da je centralna vlast, odnosno Vlada Republike Srbije toliko nesposobna u svakom pogledu, pa i u pogledu ovom o kojem danas pričamo – rukovođenja Železnicama Srbije, te ukoliko se sve veći broj nadležnosti u tom pogledu prenese na vlast AP Vojvodine, da će stanje na železnicama Srbije biti mnogo bolje, onda se vi gadno varate. Spreman sam vama i resornom ministru da dostavim koliko danas jedan CD o javašluku i nezakonitostima, kada je u pitanju čvorište Novi Sad i kakvo je stanje i kako bi izgledalo to stanje da prenesemo na ovo. Zvuči sasvim demagoški takva teza, a provlači se kroz predlog i drugih zakona, ne samo ovog zakona - ukoliko se što veći broj nadležnosti, zakonskih rešenja, prenesu iz predloga nekog zakona na AP Vojvodinu, u tom slučaju će blagostanje biti u tom segmentu, jer, navodno, centralna vlast, Vlada Republike Srbije nije sposobna, a mi vidimo koliko je vlast u AP Vojvodini, da ne pominjem i ovo oko Razvojnog fonda i mnoge, koliko je pokazala svoje sposobnosti. To na neki način vređa i građane koji ne žive u AP Vojvodine. Vređa i sposobne ljude, kako u Beogradu tako i u ostatku Srbije, da nisu u stanju da gotovo ni jedan problem, odnosno ni jednu resornu oblast, koju pokriva Vlada Republike Srbije, da reše na najbolji način za građana Srbije, jer jedino tako ekskluzivnu sposobnost ima Vlada AP Vojvodine.
Vreme. Hvala. Judita Popović, replika.
Hvala, gospođo potpredsednice. Samo jedna rečenica. Nismo mi najavljivali hapšenja u Železnicama Srbije. Čini mi se da je to bio generalni direktor, koji je iz vaših redova, iz SNS, koga ste instalirali nekoliko dana pre nego što je stupio na snagu onaj Zakon o javnim preduzećima, kako biste izbegli potrebu da se raspiše konkurs i na taj konkurs bi se javljali kandidati. Dakle, ova vlada je postavila na mesto generalnog direktora, jednog partijskog čoveka koji je najavio hapšenja zbog kriminalnog upravljanja Železnicama Srbije i najavio je velike promene, što se tiče budućeg upravljanja i očekuje da mu verujemo na reč. A hapšenja, mislim da možete vi da se zainteresujete kod gospodina generalnog direktora da li će uskoro biti ili ne. Prosto, to je bila njegova izjava u javnim glasilima.
Hvala. Reč ima gospodin Stojanović. Izvolite.
Rekao bih da je sadašnji generalni direktor Železnice Srbije, za razliku od prethodnih direktora, čovek koji je radio na Železnicama Srbije, pa makar zna kako izgledaju železnice Srbije. S druge strane, ako govorite o najavama sadašnjeg generalnog direktora Železnice Srbije oko preispitivanje ukupnog stanja, u okviru jednog člana ću, sa zadovoljstvom, i vas i gospodina ministra upoznati sa osnovnim problemima danas, unutrašnji problemima u železnici ne objektivnim, subjektivnim problemima. Oni su pre svega problem. Objektivni problemi se dotiču svake železnice svih zemalja, pa i naše železnice, ali budite sigurni makar po onome što je sadašnji generalni direktor uradio na smanjenju troškova i reprezentacija automobila, to ste u medijima propratili, verujem da će pažljivo slušati ovu sednicu i da će u mesecima pred nama mnoge nepravilnosti, zloupotrebe zdušno dokumentovati i predložiti nadležnim organima postupanje po zakonu. S toga, nemojte očekivati da će problemi, koji su se 40 godina na železnicama gomilali, za nepunih godinu dana novi menadžment i novi generalni direktor Železnica rešiti. Sačekajte malo da li će se to desiti ili ne. Nemojte pre vremena da dajete ocenu o doslednosti aktuelnog direktora, a verujem da će u tome imati pomoć resornog ministarstva i verujem da ima pomoć resornog ministarstva na planu sređivanja ukupnog stanja na železnici.
Pošto smo se udaljili od teme, prekidam repliku. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo iz Ministarstva, poštovane kolege narodni poslanici, kada je reč o ovom amandmanu nemam nikakvu dilemu da li ću ga podržati ili neću. Možda se ne bih ni javio, kada je reč o ovom amandmanu, da nisam čuo određene diskusije i određenu argumentaciju koja je trebala da inicira naše razmišljanje da glasamo za ili protiv. Zaista sam šokiran određenim izjavama koje sam ovde čuo, a koje se tiču odnosa pokrajinske Vlade i Vlade Republike Srbije. Zaista ne mogu da shvatim da neko neće da razgovara sa predsednikom Vlade Vojvodine kada je reč o nekim, pa i ovakvim, pitanjima, a hoće da razgovara sa Hašimom Tačijem. To je prosto šokantno, barem meni, a verovatno i vama. Molim vas da se dogovorite među sobom da li ste skinuli bedževe ili niste, jer neke vaše izjave zaista… (Predsedavajuća: Gospodine Milivojeviću, vratite se na temu dnevnog reda.) Kroz temu dnevnog reda sam čuo da je tema dnevnog reda i ovog amandmana nadležnosti lokalne samouprave na teritoriji AP Vojvodina, a ne republike Vojvodine, kako je neko kazao. Pažljivo sam slušao sva izlaganja i čuo sam da je ovde problem da li ćemo preneti nadležnosti na lokalnu samoupravu, da ima pravo i grad Kruševac da se pita nešto kada je reč o železničkoj infrastrukturi, i onda je glavni problem da li će to pravo imati AP Vojvodina ili ne. U tom kontekstu moram da raspravljam kada je takva argumentacija izneta. Shvatam vašu brigu šta će biti sa železničkom prugom u Raškoj oblasti, ali što ne pokazaste takvu brigu šta će biti sa železničkom prugom u Zvečanu. Imamo mi dve autonomne pokrajine, nemamo samo jednu, pa vam za jednu smeta da razgovarate… (Predsednik: Vreme.) Nije replika. Govorim po amandmanu. Prosto mi je frampantno da nećete da razgovarate sa legalnim institucijama pokrajinske Vlade, bez obzira što je tamo gospodin Bojan Pajtić koji vas je ubedljivo pobeđivao, a hoćete da razgovarate sa Hašimom Tačijem. On vam je prijemčiv saradnik i sagovornik. Hajde dogovorite se. Vi morate neke vaše izjave vremenski da ograničite, da kažete koja vaša izjava važi u vremenskom koordinantnom sistemu, do kada, a koja ne važi i dogovorite se da li ste radikali ili ste naprednjaci. Ne možete kada imate temu železnice da budete radikali, a kada imate temu Kosova da budete naprednjaci. Taj rascep ličnosti medicina poznaje pod veoma neprijatnom dijagnozom. Molim vas da se uozbiljite i da argumentacijom prilagodite, ne svom političkom programu, već objektivnom stanju. Znate, ovo što sam čuo da vi ne dozvoljavate da mi raspravljamo na ovu temu. Za kraj mogu da vam kažem još nešto. Kada govorimo o stručnosti direktora Železnice, znam još desetak poslanika koji su se igrali sa električnim vozićima kada su bili mali, ali im ne pada na pamet da budu direktori Železnice. To kako ste vi u Kolubari sa ćumura za roštilj prešli na ugalj, i to kako ste u železnicama prešli sa čišćenja vagona prešli na mesto direktora Železnice, to govori o vašoj stručnosti i sposobnosti da vodite ovu zemlju. O posledicama koje će takvo upravljanje resorima koje imate ostaviti po Srbiju, o tome će pričati pokolenja i, nažalost, trpeti pokolenja. Dakle, kada je reč o ovom amandmanu, iznesite argumentaciju za ili protiv, ali političke diskvalifikacije da li je to teza da se otcepi Vojvodina ili ne, da li je ovo želja da se lokalnim samoupravama prebace ingerencije, kojih nema, to ostavite za centralnu otadžbinsku upravu ili neki novi partijski organ koji danas imate. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović, replika.
Kolega Milivojeviću, šokirani ste nekim izjavama vaših prethodnika, a ja sam šokiran rezultatima vaše vladavine u ovih 10 godina, pa trpim kao i ostali građani. Vaša konstatacija da neće da razgovara Vlada Republike Srbije, odnosno premijer, kako god hoćete, sa Bojanom Pajtićem oko problema prenošenja nadležnosti AP Vojvodina, a hoće sa Hašimom Tačijem i vaše povezivanje jednog zakona o jednom infrastrukturnom objektom sa regionalnim problemom, kakvo je Kosovo, je nedopustivo. Mislim da takvo poređenje ne može da prođe. Što se tiče da li smo skidali ili stavljali bedževe, znate, gospodine Milivojeviću, da nisam nosio bedž i nisam bio pripadnik SRS. Ta vaša primedba me uopšte ne dotiče. Sve i da jesam, kada je u pitanju doslednost ili nedoslednost, Kosovo, pa ne znam železnica i paralela koju vi povlačite, mislim da je SNS mnogo doslednija. Koliko nedoslednosti ima u politici u ovih poslednjih 12 godina kada ste vi vršili vlast, trebali bi celu jednu nedelju da raspravljamo u parlamentu.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, neko reče da je ovde neko čistio vagone. Možda jeste, ali pravim razliku između čišćenja vagona i čišćenje blagajni. To je velika razlika, iako je stručnost u čišćenju blagajni. U toj prvoj ligi ne bih želeo da igram, kao kada je bila rasprava u načelu govoreno je ministru Mrkonjiću. Prva liga koja je bila u prethodnoj Vladi, zasnivala se na čišćenju blagajni. Da li je stručnost ta koja opredeljuje o kvalitetu jednog direktora? Znate, možete imati i doktore nauka, možda budu pošteni, a možda i ne znaju da to što su pisali u knjigama sprovedu na terenu u delu. Na prvom mestu gledam rezultat. Samo u jednom kratkom obraćanju mog zamenika videli smo rezultat, koje su uštede. To je rezultat, kao što je rezultat jedne loše vlasti, recimo, Fond za razvoj AP Vojvodine, "Razvojna banka Vojvodine", "Agrobanka". To su jako loši rezultati. Jako loši rezultati, a najumniji ljudi tamo. Samo što se nisu bavili time kako da unaprede, nego su se bavili kako da počiste. Ipak bih pre bio taj koji čisti vagone, nego taj koji čisti blagajne, jer kroz blagajne državnih para čisti i džepove građana i zato ste izgubili izbore.
Samo da utvrdim. Gospodine Toškoviću, vi ste po amandmanu? (Vučeta Tošković: Replika.) Jeste li vi pomenuti? (Vučeta Tošković: Neke moje rečenice su pomenute.) Gospodine Pastor, po amandmanu? Ne, odustajete. Gospodin Mitrović, po amandmanu? Gospodin Milivojević, replika. Prvo gospodin Vučeta Tošković, replika, pa gospodin Milivojević, replika, nakon toga gospodin Mitrović, pa gospodin Lapčević, po amandmanu, pretpostavljam, pa gospodin Rističević, po amandmanu. Izvolite gospodine Toškoviću.
Javio sam se za repliku, s obzirom da je govornik iz DS pomenuo Rašku oblast. U nekoj prilici rekao sam da bi trebalo da se postavi pitanje - šta stanovnici Raške oblasti i juga Srbije. Pod tim "jug Srbije" sam podrazumevao i Kosovo i Metohiju. Dakle, isti je to izraz, samo u drugoj formi. Mislio sam o svim infrastrukturama na celoj teritoriji Srbije. Ne mogu da shvatim da se javljaju ljudi koji su 30 i nešto nadležnosti preneli u prošlom mandatu i da sad govore o nekim amandmanima ili neamandmanima, da nisu u nekom stilu ili po njihovoj želji. Znamo šta se radi u pokrajini Vojvodini. Ja sam iz narodni poslanik iz Novog Sada i hoću da branim, jer znam namere i zadnji cilj ovih amandmana i predlagača ovih amandmana. Ako vi to ne možete da vidite, mi iz Novog Sada, narodni poslanici, ćemo da vidimo i stalno ćemo se javljati da na neki način sprečimo da se prihvate ovi amandmani. Dakle, SNS sigurno neće glasati za ove amandmane. Hvala.
Replika, gospodin Milivojević. Izvolite.
Znate, šokiran sam i ja nečijim učinkom, jer neki kada su prošli put napustili vlast, moj sestrić koji ide, tada je bio osnovna škola, imao je kartu jedne države, veliku i onda je jedna teritorija počišćena sa te karte, velika teritorija. Moj deda, koji nikada nije napustio teritoriju Srbije, zahvaljujući nekoj politici, sedam, osam puta je menjao ime države u kojoj je živeo, a sve vreme svog života proživeo je u Jasici pored Kruševca. Ali, kada govorite o čišćenju blagajni, znam za neka vrlo neprijatna čišćenja. Pre nego što se setite čišćenja blagajni, setite se termina "etničko čišćenje" i vaših čuvenih govora u ovoj Skupštini i punih vozova izbeglica, koji su zbog takve politike i tog čišćenja morali da napuste svoje domove. Onda se zapitajte kolika je tu vaša odgovornost. Vrlo je neprijatan taj termin "etničkog čišćenja". Kada govorite o čišćenju blagajni i zloupotrebi u bankama, apsolutno sam siguran da govorite o "Dafiment banci", o "Jugoskandiku". Apsolutno sam siguran da govorite o "Beogradskoj banci". Znate li vi građani Srbije i vi, dame i gospodo kolege poslanici, ko je ostavio najveći bankarski dug? "Beobanka". Znate li ko je tada bio u Vladi, kada je nastala afera "Beobanke" i kada je novac avionima transportovan na Kipar? Tomislav Nikolić, Aleksandar Vučić, Jorgovanka Tabaković. To su vedete te Vlade, ti stručnjaci koji će danas da nas izvuku iz krize. To me podseća kao kada se brodolomnici voze na santi leda, pa se raduju – spaseni smo, spaseni smo, evo ide "Titanik". (Predsednik: Vreme.) Vozite se na vašem "Titaniku", ali bez nas.
Replika, gospodin Arsić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne razumem više čemu ta priča oko jedne političke stranke koja nije više ni parlamentarna. Sve i da hoću, ne mogu da sakrijem da sam bio u SRS i toga se uopšte ne stidim. Sećam se perioda kada sam bio među 23 poslanika koji su srušili Vladu Zorana Živkovića. Tada je bilo mnogo teže biti narodni poslanik opozicije nego danas. Nemojte to da zaboravite. Isto tako, kada spominjete Hašima Tačija i ko sa njim razgovara, niko se iz ove Vlade nije sretao sa Hašimom Tačijem tajno po nekim aerodromima, nego je dobio odobrenje od ove Narodne skupštine. Kada su u pitanju banke, sa "Dafiment bankom" savest mi je mirna, i moralno i krivično, zato što sa tim ni moja bivša, ni sadašnja stranka nemaju veze. Kada spominjete banke, setite se Gorana Pitića ili jednog poslanika koji je isto u jednom upravnom odboru jedne banke, ili ćemo "Sartid", koji je zatvorio sve naše banke, otpis duga "Sartidu" gde je učestvovao baš sada jedan kolega koji se zove Božidar Đelić, neposrednom pogodbom prodat, pa otpisan dug. Još jedno pitanje. Kada su te banke toliko loše, što se više ne završi postupak njihovog stečaja likvidacijom? Zato što će onda da se postavi pitanje baš tom Goranu Pitiću i Božidaru Đeliću – što ste vršili pritisak na tadašnjeg guvernera da ukine dozvole za rad tim bankama?
Gospodine Veselinoviću, imam vas prijavljenog. (Janko Veselinović: Replika, svi mogući, od Arsića, bile su četiri replike.) Pomenuta je DS. Imate osnov na osnovu toga. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, replika. Kao što sam rekao, znate kako te replike izgledaju između poslanika DS i poslanika SNS, na našeg jednog poslanika ide pet replika poslanika SNS i otprilike je to odnos svih mogućih medija, dostupnosti drugim načinima saopštavanja javnosti onoga šta se u ovoj zemlji dešava. Dakle, nije niko protiv toga da se istraži ko je čistio blagajne, od sada, pa u nazad od devedesetih godina. Mnogi su ih čistili, pa mnogi i sada sede u vladama sa vama. Mnogi su ih čistili, pa sada zauzimaju brojne funkcije. Njihovo procesuiranje nije adekvatno, odnosno procesuiraju se samo oni ljudi koji imaju bilo kakvih dodirnih tačaka sa DS. Vidimo i ovih dana, čak i u medijima koji su pod vašom kontrolom, da se obustavljaju razne istrage, predistražne radnje po nalozima nekih funkcionera, ne znam kojih, zaista bih voleo da znam, da neki koji kopaju zlato po Srbiji, na privatnim posedima, da je zabranjeno da se oni procesuiraju itd. Verovatno građane mnogo više interesuje šta se dešava poslednjih godinu dana od ovih izbora, a to je činjenica da je u Srbiji danas 800.000 nezaposlenih ljudi, da je to apsolutni rekord u državi Srbiji, da 300 i nešto ljudi dnevno ostane bez posla… (Predsednik: Vreme.) … pod vašom vlašću, završiću, da je inflacija u prošlom mesecu bila rekordna, odnosno duplo veća od planirane itd. Ostavite se prošlosti, ostavite to nadležnim državnim organima. Nemojte na svaku kritiku postojećeg da pričate o čišćenju blagajni i sličnim stvarima.
Samo moram da kažem, radi istine. Što se tiče replika, ovde su replike naizmenično dobijali poslanici DS i SNS. Da nisu pomenute reči "Demokratska stranka", ja tu priliku ne bih dao vama, zato što ne biste imali osnov, kao što to ne bih dao ni gospodinu Arsiću. Dakle, u zavisnosti od onoga što se izgovori, uvek ću dati repliku onome ko ima osnov za to i to je u ovom parlamentu jako dobro poznato.
SNS nisam izgovorio, tako da se nadam da im nećete dati repliku.
Vi ste se osvrnuli na izlaganje prethodnog govornika, on ima pravo na to. U ovom slučaju je to gospodin Arsić. Gospodin Milivojević, replika, izvolite.
Ovim svojim izlaganjem bih priveo ove replike oko ovog amandmana kraju, a biće ih još do kraja dana svakako, jer mi očigledno imamo životno suprotstavljene, ne samo sisteme vrednosti i ideološke stavove, već i neke druge pojmove i shvatanja realnog života. Dakle, samo za kraj, pošto karikirate o nekim tajnim sastancima nekoga sa Hašimom Tačijem, lepo su vam kazale moje kolege i gospođa Judita Popović da bi valjalo da o svim problemima koji postoje i tiču se AP Vojvodine razgovarate sa legitimno izabranom pokrajinskom Vladom AP Vojvodine. Da ste nas slušali pre 20 godina, pa seli i razgovarali sa Rugovom, danas ne biste razgovarali ni sa Hašimom Tačijem, ne biste razgovarali ni sa Ketrin Ešton. Danas bi u ovom parlamentu sedeli poslanici Albanci iz Peći, Prizrena, Đakovice, Uroševca, a mi bismo svakako u okviru ovog zakona o železnici raspravljali kako da modernizujemo prugu između Prištine i Uroševca i svakako bismo razgovarali kako da efikasnije eksploatišemo rudna bogatstva sa Kosova i Metohije, kako da ih dopremimo do centralne Srbije, do Vojvodine. Tako da, nemojte mnogo da se pozivate na tu prošlost, jer ima nas koji dobro pamtimo. Građanima Srbije najave hapšenja ne mogu da izbrišu sećanje na vašu prošlost, na vašu političku retoriku. Kamo sreće da ste pre 20 godina makar ovako govorili kao danas, danas bi, kažem, ovde sedeli poslanici iz Peći, Prizrena, Đakovice, Uroševca, Albanci, i sa njima bismo razgovarali kako da uredimo zajedničku državu. To je vaša istorijska odgovornost od koje ne možete pobeći. Možete pričati tiho koliko god hoćete, da ne probudite radikale u vama, ali radikali u vama su uvek budni i uvek su spremni da pobude sećanja na to prošlo vreme. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Kada pričamo o sećanju, očigledno je da moj prethodnik ima malu amneziju. Čovek je zaboravio da je kandidat SNS za predsednika Republike Srbije bio Tomislav Nikolić, sadašnji predsednik Republike Srbije. Isto tako je zaboravio da je pregovarano sa Ibrahimom Rugovom. Eto kakvim se sredstvima vi služite. Ima nas koji to pamtimo. Ima nas, nemojte da se sekirate za to. Vi stalno pokušavate da za ovaj politički program koji sprovodi ova Vlada Republike Srbije optužite SRS, a nje ovde više nema. To zaboravite. Kada ustane neki kolega iz poslaničkog kluba DS i kaže – danas 300 ljudi gubi posao, jeste 300 ljudi, ali zašto? Zato što su nam loši temelji. Ko je postavio te temelje? Demokratska stranka. Nije Tomislav Nikolić bio tada na vlasti. Posao je izgubilo 200.000 ljudi dok ste vi bili na vlasti. Sada smo uspeli to da usporimo. Biće uspeh i ako zaustavimo. Toliko su nam loši temelji koje ste postavili, zato gde god da se zagrebe ili ima nemar ili nerad ili neznanje ili lopovluk. Onda očekujete da Aleksandar Vučić i Tomislav Nikolić to reše jednim čarobnim štapićem, sve ono što ste upropašćivali 13 godina. Gospodine ministre, vama čestitam što sada igrate u prvoj ligi, onu koju zaslužujete, a ne u onoj koju vam je postavila DS.
Reč ima Janko Veselinović, replika. Izvolite.
Nastojaću da završim ovaj krug replika. Gospodin Arsić i SNS je znala kakvi su temelji. Oni su se na izborima kandidovali uz obećanje da će nezaposlenost u krajnjem svesti na 10%, a da će je odmah po dolasku na vlast zaustaviti. Dakle, oni ne da nisu zaustavili rast nezaposlenosti, nego je on ubrzan, nije nikada bio veći broj nezaposlenih. Ukoliko ovako nastavite, vi ćete zaista zaustaviti rast nezaposlenih na taj način što uopšte više neće biti zaposlenih, jer vi temelje potkopavate vašom politikom, odnosno vi nemate politiku kada je u pitanju ekonomska stabilizacija, odnosno da Srbija konačno stane na svoje noge. To se vidi iz činjenice da stranih investicija uopšte nema, da su umesto dve milijarde investicija sada one praktično nula, odnosno nekih sto miliona, verovatno neka zaostala investicija iz ranijeg perioda. Vidi se, bogami, da neće biti ništa ni od investicija šeika. Mi smo bili vrlo konstruktivni i nismo osporavali taj sporazum, baš zbog toga da nas ne bi optužili za jedinu investiciju koju ste želeli da dovedete u Srbiju. Približava se šesti meseca, a nema ništa od tih silnih miliona dolara, a ni šeika više ne viđamo u Beogradu. Tako da, građani Srbije dobro vide šta se dešava, ko je gradio kakve temelje i na kakvim temeljima će ova zemlja, ako vi ostanete na vlasti, biti za tri godine. Hvala.
Reč ima gospodin Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Nemojte da nam stavljate u usta ono što nikada nismo rekli. Da vas podsetim šta smo govorili u kampanji. Govorili smo da ćemo raditi tako da nam danas makar malo bolje bude nego juče, a sutra makar malo bolje nego danas, pa tako dan za danom. To što ste vi radili u kampanji, pogotovo 2008. godine, treba da vas bude sramota. Slagali ste za 200.000 radnih mesta, samo niste rekli narodu, ne novih, nego izgubljenih, i to je vaš rezultat. Rezultati ekonomske politike. Dva strahovita udara na kapital privrede i budžet Republike Srbije odigrali su se 2008. godine, preneli se jednim delom u 2009. godinu i nastavili od početka 2010. do novembra 2010. godine. U tom periodu evro je sa 80 dinara skočio na 110 dinara. To se isto desilo i u 2012. godini kada je evro skočio na 119 dinara. Sada je trenutno nešto malo preko 110. Ko ovde zna da vodi ekonomiju, a ko ne zna? Isto tako, nije tačno da niste napadali sporazum Vlade Republike Srbije i Ujedinjenih Arapskih Emirata. Jeste, gde god ste mogli napadali ste kako to zemljište ne treba da se da, a u pitanju su bile šikare i zemljište zaraslo u korov koje se ne obrađuje. Čak ste i demonstracije pravili. Što? Da bi neko mogao jeftino da dođe do zemljišta, da se ne diže cena zemljišta u Srbiji. Tako da, ne sekirajte se za sporazum sa šeikom, zaživeće on i videće se ko je bio od nas u pravu.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Čitavih sat vremena čekam da dođem na red da bih rekao nešto o amandmanu. Koji god da je zakon na dnevnom redu, mi provedemo sate raspravljajući neku praznu priču o tome da li je AP Vojvodini dato dovoljno nadležnosti ili nije i stalno se vrtimo u krug kako je njima sve nešto malo. Malo im je šuma, malo im je poljoprivrednog zemljišta, malo im je budžeta, malo im je obrazovanja, malo im je železnice. Stalno se protura ispod žita teza – pa, sedite i pregovarajte sa predsednikom Izvršnog veća Vojvodine, pregovarajte o tome šta ćete im dati. Kakvi, bre, pregovori? Ovo je država Srbija. Država Srbija može da razgovara sa predsednicima opština, sa predsednicima Izvršnog veća AP Vojvodine i sa drugim zvaničnicima, ali nema pregovora. Mogu da pregovaraju zaraćene strane i mogu da pregovaraju nezavisne države, njihovi predstavnici, a ne pregovaramo unutar svoje zemlje. Šta pregovaramo? Mislim da je ovaj član 9, u stvari amandman koji je podnet od strane grupe poslanika jeste političke prirode i on upravo ima za cilj da ostvari političku kontrolu i da ima ingerencije u određenoj oblasti, mislim da je on postavljen tako da se železnica izvuče iz odgovornosti nad upravljanjem infrastrukturom. Infrastruktura železnice je u očajnom stanju. Članom 9. se kaže da delom infrastrukture za koje društvo, koje upravlja infrastrukturom železnice, nema ekonomski interes može da se da na upravljanje nekom drugom, što u prevodu znači, neko ovde pomenu, taj ekonomskog interesa, ako hoćemo da budemo iskreni verovatno nema na 9/10 pruga. Znači sve to može da se da. Železnice će reći - mi nemamo para i mi nemamo ekonomski interes da održavamo neku regionalnu prugu, a vi ako hoćete uzmite ali, naravno, neće dobiti novac za to, nego uzmite od svojih para pa održavajte. Pa ko će da održava? Ne možemo da održavamo pet kilometara običnog puta, održavaće železničke pruge, praviti nove. Pa, to je čista fikcija. Kakvo crno održavanje pruga i pravljenje novih? Četrdeset i pet posto infrastrukture železničke se nalazi na teritoriji AP Vojvodine. To je podatak kojim treba da budete ponosni. Gde je to u Srbiji u boljem stanju je železnica nego što je to u Vojvodini. I kakva je to priča da "Železnice Srbije" namerno ne žele da održavaju infrastrukturu na teritoriji AP Vojvodine, čija je ingerencija?! Šta to znači, one održavaju u Beogradu, održavaju u Nišu, održavaju u Kraljevu, ali neće da održavaju u Novom Sadu?! To su potpuno izmišljene stvari. Infrastruktura je loša svuda i neće je popraviti nikakvo gazdovanje nijedne lokalne samouprave, nijedne autonomne pokrajine ako nema para. Ako država i železnice nemaju para, ne znam odakle će biti pare onda AP Vojvodini ili nekoj lokalnoj samoupravi. Takođe, ovaj član je potpuno neprecizan jer on kaže da će društvo ako nema ekonomski interes, isključivo ekonomski interes, preneti upravljaču infrastrukture koga osniva lokalna samouprava itd. Pa, ne može da bude kriterijum samo ekonomski interes, treba da postoji neki opšti društveni interes, pa neki nacionalni interes. Pa, ne pravi se pruga samo da bi se ostvario ekonomski interes, valjda treba i da poveže neke krajeve. Tu valjda postoji možda i neki viši regionalni interes, nego samo ekonomski. To mora da bude jedan od kriterijuma i to mora Vlada da odlučuje. Država je ulagala u tu infrastrukturu i pravila te pruge. Nije pravila nijedna lokalna samouprava, nije pravila nijedna autonomna pokrajina. Država se zaduživala, pravila i onda će ona reći – mi smo pravili prugu od Valjeva do Loznice zato što će imati određeni ekonomski interes, ali će imati i strateški interes - da poveže Republiku Srpsku i Srbiju. Možda ta pruga neće zadovoljiti ekonomski interes, ali će zadovoljiti onaj drugi. Možda u nekom drugom kraju od Šida do Bačke Palanke, ili Subotice možda postoji neki drugi interes, ne mora da bude ekonomski. Dakle, mislim da zaista postaje više da se u ovom parlamentu koji god zakon dođe priča o tome kako je nešto malo onima koji upravljaju AP Vojvodinom, kako stalno treba da im se da nešto više, kako je malo para, kako je njima sve malo. Šta da radimo mi koji nemamo ni AP Vojvodinu, nemamo ni Beograd, šta mi treba da radimo. Lokalne samouprave na teritoriji Vojvodine imaju ista prava, iste ingerencije kaosve u Republici Srbiji, ali imaju naravno dotacije i iz svog pokrajinskog budžeta. Dakle, duplo napajanje. Isto mogu da se nakače na državni budžet kad se radi neka infrastruktura, isto će se nakačiti i na pokrajinski i sve duplo. Sada, umesto da mi kukamo da smo potlačeni, da nemamo ista prava, obrnuta je situacija. Stalno neko nekome nešto uzima iz AP Vojvodine. To je obrnuta priča, ljudi. Potpuno je obrnuta priča. Mislim, zaista ne želim više da slušam ovakve rasprave koje su prvo neistinite i vređaju zdrav razum. Ingerencije na prugama mogu da budu prenete onima koji ima interes, ali isključivo ako se to lokalne pruge i pojedine regionalne, ali naravno, ako se prenosi onda mora da se prenosi deo sredstava, a onda i deo zaposlenih da se prevede na ta društva da bismo imali kompletnu priču. Šta znači to sad, hajde uzmite vi sad i održavajte prugu Zaječar – Niš, ako imate para, železnica i država vam neće dati pare, a vi uzmite, a mi nemamo interes i nećemo da ulažemo u nju. Mislim, da to nije korektan odnos, država mora da zna šta je njena strategija, koji su infrastrukturni koridori od strateškog značaja i tamo gde nema ekonomski interes, možda ima strateški, pa mora država da održava i da ulaže. Na kraju krajeva, sve to kad svedemo ide iz iste kase. Sad što je neko bezobrazniji i drčniji pa zgrabi više, to mislim da mu ne daje veće pravo, nego nama koji smo finiji i želimo to na jedan korektan način da ostvarimo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branislav Mitrović. Izvolite.
Takođe ću kao gospodin Lapčević po amandmanu jer smatram da je dobro da se vratimo na tačku dnevnog reda. Železnica je jedinstven i kompleksan sistem. Upravo kada podnosimo amandmane i kada donosimo odluke o donošenju zakona ili o izmenama zakona treba to da imamo na umu. Znači, samo onaj koji suštinski poznaje železnički sistem može da daje neke dobre, kvalitetne i održive predloge. Kada kažem j- jedinstven i kompleksan sistem, mislim u vezi amandmana na član 9. Smatram da nije dobro da se cela rasprava o kvalitetu železničkih usluga i o potrebama naših građana ne svodi samo na probleme između centralne vlasti i AP Vojvodina. Mi imamo probleme i u drugim krajevima. Upravo kroz ovaj član 9. predlagač je pokušao da otkloni neke nedostatke i one probleme koji su trenutno realnost. Sledeća stvar na kojoj insistiram jeste realnost, a realnost jeste da danas Republika Srbija nema dovoljno novca da revitalizuje, da obnovi, da uloži u sve one putne pravce kako bi to ona htela i kako bi znala. Naravno, da nema ni u ovoj sali nikoga, ni u celoj zemlji ko ne bi ulagao u sve te pravce. Samo 4,6 milijardi evra je potrebno da se Koridor 10 dovodi u pristojno stanje i da ispunimo one naše obaveze koje smo preuzeli do 2020. godine. Zato smatram da je član 9. u ovom trenutku, uzimajući u obzir realnost, našu finansijsku situaciju, ali kompleksnost sistema sasvim dovoljan i da ga ne treba menjati.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, rekao sam da ovaj amandman je donekle prihvatljiv i da se bitno ne razlikuje od predviđenog rešenja u stavu 1. člana 9. Međutim, na to moje izlaganje je bio pravi talas replika tako da gotovo ne znam zbog čega se to desilo. Uglavnom, svi ovi predlozi od kada sam došao u ovu Skupštinu idu ka tome da se iz svih zakona sva ovlašćenja prenesu na AP Vojvodina. Dakle, težnja predlagača ovog amandmana, dakle amandman koji glasi – posle upravljanja na delu železničke infrastrukture mogu se preneti upravljaču, bez onog ekonomskog interes. Takva vrsta amandmana je prihvatljiva i bitno se ne razlikuje od predloženog 1. stava člana 9. Mislim da je predlagač iskoristio priliku da predloži amandman pre svega da bi se ovde razgovaralo o pregovorima. Da bi se razgovaralo o pregovorima između Vlade Vojvodine i Vlade Republike Srbije. Dakle, neko uporno pokušava da izravna Vladu Republike Srbije, državnu Vladu sa vladom jedne pokrajine. To je ono što mene zabrinjava, s obzirom na novo nastale okolonosti i političke napetosti i političke sporove koji vladaju između Vlade Srbije, odnosno države Srbije i njene AP Vojvodine. Dakle, amandman mi ne smeta, ali obrazloženja su takva da, onaj što je rekao da je šokiran sa ovim što je čuo, ja sam u obrnutoj situaciji šokiran kada neko pokušava u svim zakonima sve nadležnosti da prenese sa republike na pokrajinu. Dakle, u takvoj situaciji, pitam se, šta im je to falilo u prošlih sedam, osam, 12 ili 13 godina da te nadležnosti koje sada žele da prenesu na AP Vojvodinu, prenesu pre formiranja ove skupštine i ove vlade. Dok su bili nosioci vlasti i u Republici i u Pokrajini Vojvodini, onda im takvi odnosi nisu smetali, a onog trenutka kada su izgubili vlast i kada je drže samo u Vojvodini i kada su stranku preorjentisali i preuredili u neku vrstu federalne ili konfederalne stranke, takvu vrstu uređenja koje imaju u svojoj stranci, žele da prenesu na sve zakone koje donosi ova skupština, pa i kroz podršku ovom amandmanu koji nije toliko ni sporan, ali kroz diskusije pokušavaju da one odnose koje imaju u svojoj stranci, prenesu na odnose u državi Srbiji i zato nude pregovore, s obzirom da su pregovorima došli do uređenja u svojoj stranci i oborili predsednika stranke koga su nudili svim građanima. Ovde je posle moje diskusije takođe rečeno da smo mi neki proizvod prošlosti, o nekim bedževima, a ja kao predsednik Narodne seljačke stranke, nikada 90-ih godina nisam bio u vlasti, u Vladi Slobodana Miloševića, ali stranka bivšeg režima koja je bila nosilac bivše vlasti, koja se toliko busa u prsa i koja toliko drugima prigovara na prošlost i na nekim koalicionim vladama, moram da ih podsetim da su od 1993. do 1997. godine bili sastavni deo republičke vlade, da su bili u dve vlade Slobodana Miloševića, da su bili Đorđe Đukić i gospodin Radulović, a u Saveznoj vladi je bio gospodin Perišić. Tako kada neko govori o prošlosti, kada meni želi to nešto da prebaci, ja to nikada nisam bio, za razliku od njih koji su bili i najverovatnije da im se to isplatilo. Kada mi neko spominje neku centralnu otadžbinsku upravu, nikada takav organ u svojoj stranci nisam imao, ali njima mogu reći da će oni svoj glavni odbor sledeći održati, neke od sledećih sednica glavnog odbora te stranke bivšeg režima održati u Centralnom zatvoru. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Borislav Stefanović.
Mislim da je najgrublje povređen član 106. i član 107. a i član koji se odnosi na tačku dnevnog reda, jer gospodine predsedniče, trebalo je da intervenišete, jer je prethodni govornik apsolutno i detaljno otišao sa teme dnevnog reda, izneo niz neistina, optužbi i na kraju, uvrede. Juče smo sličnu stvar čuli iz jedne druge stranke vladajuće većine i mislim da takve stvari ne treba da se tolerišu, jer smatramo da, uvek kada se ovako nešto desi, olako se pređe preko toga. Mislim da to ni na koji način ne doprinosi dobroj atmosferi i pokušaju da dođemo do dobrih zakonskih predloga i u ovoj situaciji zaista, kao i pre toga, neću odgovarati na ove besmislice koje smo malo pre čuli, sem da apelujem na vas još jednom da ovakve stvari pokušate da ne dozvoljavate. Hvala.
Po Poslovniku, Srđan Milivojević. Izvolite.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 158. Mislim da jedan narodni poslanik može samo jedanput da se obrati ovoj skupštini po pitanju jednog amandmana. Ovde se neki poslanici po dva, tri puta obraćaju po istom amandmanu i ja više ne shvatam da li to ide kroz formu izmišljenih replika ili to rade kroz neku drugu formulu. Barem je bilo načelno pravilo, iako ne piše to u članu 158. da poslanik može samo jedanput da govori o amandmanu o kome se raspravljalo. Sa druge strane, povređeno je, ne samo dostojanstvo Skupštine, već imamo tu i problem da ovakve stvari ne treba replicirati, jer ja razumem tu zbunjenost da neki ne znaju da li se nalaze na "Farmi" ili parlamentu, ali ipak, upozorite ih da je ovo parlament i da neka pravila ponašanja ovde postoje i da ružne navike iz prošlosti i privatnog života ne mogu da ovde imputiraju poslanicima DS-a niti da nameću pravila kojima su skloni kada su u tim rijaliti šouima. Ipak je ovo ozbiljna institucija i mislim da je naš cilj, zajedno sa vama, gospodine predsedniče, da tu instituciju svi zajedno gradimo a ne da je degradiramo u praksi. Hvala.
Što se tiče vaše primedbe, narodni poslanik ima pravo više puta da se javi da govori o jednom amandmanu, s tim što mu se vreme oduzima od vremena poslaničke grupe. Dakle, ne računa se samo dva minuta koje ima pravo podnosilac amandmana koji ima faktički pravo da se ne oduzima od vremena poslaničke grupe, ali tokom rasprave narodni poslanik se više puta može javiti u okviru istog amandmana, ali mu se svaki put uzima to vreme. Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dve stvari, jedna je, nisam hteo da koristim repliku, iako smo imali pravo kada se govorilo pre 20 godina o vlasti, ali to nije bio SNS, bila je SPS, tada sam imao pravo na repliku, ali iskoristiću u okviru svog. Kada je reč o pregovorima sa Albancima, meni je žao što neki mladi ljudisu bili toliko mladi da i ne znaju o tom vremenu dovoljno da bi mogli da pričaju. Srbija je sa Albancima pregovarala mnogo puta, uključujući i u vreme bombardovanja sa gospodinom Rugovom, kada pominjete . Dakle, 1996. godine je potpisan Sporazum o obrazovanju… (Predsednik: Ja vas razumem, samo da se vratimo na temu.) Vratiću se, jer je ovo direktno vezano, videćete, već je problem u tome što se nikada Albanci nisu pitali o tim pregovorima, kao i danas, albanski lideri, jer drugi su odlučivali u njihovo ime. Dakle, 19 puta je Vlada Srbije sa delegacijom, njih 15, doduše, tada je bio i potpredsednik Vlade, gospodin Tomislav Nikolić, išla u Prištinu i oni nikada nisu hteli da dođu, jer im drugi nisu dali da dođu. Razgovarao sam sa svima njima i pre bombardovanja i posle i 1989. i 1990. i 1998. godine i tu se nisu pitali. Nije ovde pitanje Kosova na dnevnom redu, ovde je u pitanju Vojvodina. Kada je reč o Vojvodini, problem pre 20 godina, o kome je govorio malo pre gospodin, nije problem da Srbija neće da razgovara sa predsednikom Vlade Vojvodine, nego vojvođansko rukovodstvo nije htelo da razgovara sa Beogradom i išlo je po mišljenje u Zagreb. Nije im padalo napamet da dođu u Beograd da razgovaraju, da pričaju o bilo čemu zajedničkom sa Beogradom, nije im padalo napamet da ista lokomotiva iz Pančeva do Beograda dolazi, nego naša lokomotiva ŽTP "Beograd" ide do pola mosta, a od pola mosta dođe ŽTP "Novi Sad", pa preuzima kompoziciju da vozi za Novi Sad ili Vršac. To je bilo tako, vi to zaboravljate, a neki ne žele da se sećaju. Mi to moramo da sprečimo, a ombudsmani posle 2000. godine i kada je reč o državama, koliko smo živeli, a ja sam od 1974. do 2000. godine promenio jednu, a vi ste od 2000. godine do danas promenili tri države i nemojte to nama da imputirate. Ja sam ćutao dva sata, ne razumem o čemu se priča. Upoređuju se lokalni putevi i pruge. Na lokalnim putevima je saobraćajac, država ga plaća da reguliše saobraćaj, a na železnici to rade zaposleni na železnici, oni su saobraćajci i oni regulišu saobraćaj. Kažu, hoće da izbrišu ekonomski interes. Kada čujem iz partije koja se zalaže za Evropu, za tržišnu privredu da briše ekonomski interes, ja to ne razumem. Sada ja treba, socijalista, da branim tržišnu privredu. Valjda smo se zalagali za tržišnu privredu. Neki hoće u Evropu, i 2000. godine kada su lupali u šerpe, hoće u Evropu, ali neće zakone iz Evrope. Moramo da se prilagodimo tržišnoj privredi, evropskim zakonima, i jedno i drugo, ne može samo, hoću u Evropu. Nije Evropa, samo uzmeš pasoš, pa odeš kada imaš para da odeš u inostranstvo, nego je to zakonska regulativa. Zakonska regulativa podrazumeva ekonomski faktor zbog čega se nešto radi i to ovde piše u zakonu vrlo dobro i zato sam ćutao dva sata. Ne razumem, a ne razumem ni gospodina Rističevića, kaže, ne smeta mu to, samo fali jedna reč – ekonomski interes, a šta je drugo, onda ostaje politički? Hoćemo politički da delimo i železnicu i pola mosta, da naplaćujemo mostarinu, a ja sam to video 1989. godine. Nemojte da mi pričate, to sam i doživeo. A sada ćete da mi kažete, daj, nemoj da se vraćaš, to je bilo kada je bilo socijalističko vreme. Jeste, bio sam predsednik omladine Srbije i nikada me nisu pozvali ni na jednu opštinsku konferenciju omladine u Vojvodini, samo na izbornu konferenciju i čekao sam dve godine da prođu da odem u "Spens" na izbornu konferenciju, a kada sam bio sekretar Jugoslavije, svakog dana sam dobijao iz opštinskih konferencija, iz cele Jugoslavije pozive, kada se drže. Takav je bio odnos Beograda i Novog Sada, tačnije rečeno, Novog Sada i Vojvodine. Kada su došli oni nesrećni sa Kosova, ni vodu nisu hteli da im daju, poplašili se, nisu hteli, nego su ih oterali. Prema tome, mi to ne smemo da dozvolimo, a da se Vojvodina razvija, kome to smeta u Srbiji? Što bogatija Vojvodina, biće bogatija i Srbija. Kome to smeta? Pa, nikome ne smeta. Smeta to što bi sada da isparcelišemo. Hajde da izdelimo da svaka opština ima svoju prugu. Pa gde to može? Gde to ima u svetu? Pruga je, infrastruktura je bitna da bude državna stvar, a rekli smo malo pre, ja sam sa gospođom Dankom polemisao o tome, ako imamo negde prugu koja je stvar fabričkog kruga, koja je pa čak i lokalna itd, to nije sporno. Ako hoće opština da ulaže, pa ko sada sme toj pokrajinskoj Vladi da dođe na železnice Srbije i da kaže – evo hoće milijardu dinara, milijardu evra da reguliše, da napravimo brzu prugu od Subotice do Sombora? Odmah ćemo da napravimo ugovor. Kakve to veze ima? Kakav tu problem ima? Tenderi, sve lepo, fino, evo, 200 neka ide od Sombora do Subotice. Pa to nikome ne smeta ni danas. Ko to sprečava? Ni ovaj zakon, ni prethodni zakon to ne sprečava, ali ne mogu da kažem – moje; a ja sam to slušao. To sam slušao do 1989. godine – moje i vine možete preko granice. Zamalo, bilo je došlo da pasoši, kontrolisali su lične karte, nego baš nisu mogli da uvedu pasoše. Tako je bilo 1989. godine. Vi to hoćete da zaboravimo? Ne možemo to da zaboravimo. To je suština. Moramo da očuvamo jedinstvenu državu Srbiju, a ne možemo da svako parče u svakom zakonu, to što je neko ovde rekao, da tražimo kako da uzmemo ovo, kako da uzmemo ono, pa dajte malo da vidimo šta je to Srbija, a ne samo kako da uzmemo. Hvala.
Gospodin Stefanović, replika. Izvolite.
Nemojte nama da se žalite na unutar partijski sukob, previše stranačio. Ja sam razumeo i vaše gestikulacije, zaista snažne gestikulacije koje ste imali, slabo vas je i mikrofon hvatao dok ste govorili, ali sam bar donekle razumeo. Nije to baš sve tako bilo gospodine Anđelkoviću. Ovde kada neko traži da se ostavi mogućnost lokalnim samoupravama i pokrajini, da uništene pruge, stotine kilometara uništenih pruga, koje u ovom trenutku, a uništene su za vreme tog zlatnog perioda koje vi spominjete lupanjem u šerpe, koje inače da nismo lupali vi ne biste sad došli na vlast, nikad, to je bar rekao Ivica Dačić, pa, bar toliko poštujte, znači, te pruge su uništene tada. Da li vi nama pričate o tržišnoj privredi? Pa, vi ste uzgajali pečurke u Smederevu. U železari ste uzgajali pečurke. Nije stvar u tržišnoj privredi, nego ako neko ima mogućnost da doprinese da se pruge održavaju, zašto bi to bilo ko video kao problem. Uostalom, čini mi se da je i ministar rekao da nije problem. E, vidite kada se tako nešto kaže, onda to zvuči potpuno normalno i prihvatljivo. Ne znam čemu podsećanje i stvari kojima sežemo u prošlost koje neko pokušava da oživi, toga nema, gospodine Anđelkoviću, završeno je sa tim. Znam da su neki probali u Novom Sadu opet taj jogurt da upotrebe, loše su prošli. Znači, nemojte te stvari, mislim da nije ni vreme ni mesto. Na kraju krajeva, to nije ni tema ovog amandmana. Jednostavno, ja ne vidim odakle, fali joj samo Pankov i Bracika Kerkez da izađu ovde pred nas, kako ste vi sada ovde pričali, kakve to veze ima sa ovim? Tržišna privreda, politički interes, demografski, nacionalni, istorijski, kakav hoćete, jeste da ko može da doprinese da se putna i železnička infrastruktura održavaju. S obzirom da se sada ne održavaju i da para nema, ali ako para nema, kažite, šta ima da se održava? Šta će nam opštine, ni one nemaju para, zahvaljujući jednom drugom članu vladajuće koalicije. Hvala.
Hvala. Reč ima Judita Popović, replika. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče. Veoma kratko. Cela ova diskusija koja traje duže od sat i po vremena povodom amandmana poslanika iz Vojvodine u stvari ukazuje na jednu činjenicu, a to je da je Vojvodina, u stvari odnos prema njoj, pitanje sistema vrednosti. Pitanje da li će taj sistem vrednosti ostati isti onaj koji je instaliran 90-ih godina, znamo kako i na koji način, ili će to nešto da se promeni u skladu sa nekim evropskim standardima o kojima danas toliko puno slušamo. Dakle, toliko žara, toliko borbe protiv bilo kakve promene, kada se postavi pitanje da li će devastirane pruge Vojvodine napokon da se obnove i da se promeni odnos prema železničkoj infrastrukturi koja, opet ponavljam, predstavlja 45% pruga koje se nalaze na teritoriji Srbije. To je ključno pitanje, sistem vrednosti i to je pitanje koje bi trebalo da se postavi i onima koji su danas na vlasti i onima koji su nekada tamo 90-ih godina ustanovili taj sistem vrednosti i bili na vlasti.
Srđan Milivojević, replika. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, taman sam hteo da pohvalim svoje kolege iz SPS i to sam radio u neformalnom razgovoru sa gospodinom Stefanovićem da ne učestvuje u replici, da ne učestvuje u diskusiji, jer veći deo naših izlaganja ne treba da inicira prepoznavanje kod njih, jer se direktno odnosio na ove sa bedževima. Žao mi je što sam poveravao da ipak ima dovoljno političke mudrosti i da neće učestvovati u ovom delu. Kada govorimo o onom delu mog izlaganja, nemate potrebe da se prepoznajete, ne podsećam na osnovu nekih neprijatnih asocijacija zato što nekoga mrzim, ne volim, što sam ljubomoran na nekoga zato što je predsednik. Mnogo čitam, imam ovde knjigu "Sve za Kosovo i Metohiju", izdanje Srpske radikalne stranke, autor Tomislav Nikolić, recezent Aleksandar Vučić. Zamolio bih vas da mi obezbedite pisani, da mi autor potpiše ovu knjigu, jer to su istorijske, epohalne rečenice. Sada ste u koaliciji, pa kad vidite Tomislava Nikolića, kažite – zamolio me Srđan Milivojević, dao mi je knjigu da mi potpišete zbog par rečenica koje ću sada da citiram. Kaže: "Da li ćete ikada razgovarati sa oslobodilačkom vojskom Kosova?" Razgovor 31. maja 1998. godine. "Sa teroristima nikada nećemo razgovarati. To su teroristi, to ćemo sve strpati u zatvore. Kako ćete konačno rešiti pitanje Kosmeta? Mi ćemo to pitanje rešiti potpunim zakonom o lokalnoj samoupravi", to su te epohalne reči. "I statutarnom odlukom, nov kvalitet u lokalnoj samoupravi su veća koja predlažemo za svaku etničku grupu". Znate li koliko ovde ima sabranih mudrosti, za dva života. To ne možete znati da pročitate i da shvatite kakav je to zaokret od one politike do ove danas. Nema potrebe vi tu da se prepoznajte, tačno sam govorio onima na koje sam mislio. S vama smo bili u koaliciji, da vam odmah da kažem, toga se ne kajemo, ne stidimo, jer samo tako smo mogli da menjamo Srbiju i da dođemo do ovog stepena evropskih integracija. Kada je pre neki dan gospodin Mrkić meni... (Predsednik: Vreme.) Evo završavam, kazao – sad tako govoriš o meni; ja sam, i vama podvlačim, ne možete da budete Mesi na klupi "Borca" iz Bivolja i da očekujte da igrate u Ligi šampiona, to je nemoguće. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić, po Poslovniku.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, član 27, molim vas predsedniče da korišćenjem odredba Poslovnika Narodne skupštine spustite tenzije koje vladaju, naročito među drugovima koji su ozlojeđeni što nijedan kongres Socijalističke omladine Srbije nije održan u Vojvodini. Možda je to njima važno, meni nije. Verujem da u 2013. godini nijednom građaninu u Srbiji to danas nije važno. Na dnevnom redu je zakon o železnici. Železnice su dva veka iza modernih, evropskih železnica, pa vas molim da vraćanjem na dnevni red pustite nas da amandmanima makar malo ovaj zakon učinimo boljim. Hvala.
Molim sve narodne poslanike da se stvarno vratimo dnevnom redu. Pred nama je zaista veliki broj amandmana koje imamo. Stigli smo tek do amandmana na član 9, imamo amandmane do člana 107. ili 108. Dakle, bolje bi bilo da se vratimo na ono što je suština današnje rasprave, a da se naravno manje bavimo replikama. Reč ima gospodin Anđelković, replika. Izvolite.
Treba prisustvovati sednici sve vreme, a ne ući samo kada su replike, pa onda učestvovati u polemici. Ja sam ovde po prethodnom amandmanu rekao da od 1974. do 1990. godine je ukinuto 287 kilometara pruge u Vojvodini, kada je ŽTP "Novi Sad" postojalo kao samostalno preduzeće. Prema tome, nisu devastirane pruge samo od 1990. do 2013. godine, nego su i pre toga devastirane pruge u Vojvodini. Nije ovde reč o zabrani prava ni Vojvodini kao pokrajinskoj samoupravi, ni lokalnoj samoupravi da ulažu sredstva. Ovde je reč samo o tome da se ne može po automatizmu, o tome je bila rasprava i po prethodnom amandmanu, prenositi pravo na upravljanje i ne može se brisati ekonomski interes, već će država određivati tamo gde može i gde treba. Kada je reč o ulaganju, rekao sam i malopre, pa ko sprečava sada Vojvodinu da uloži u prugu, na primer, Sremski Karlovci i Beočin? Ko sprečava sredstva da se ulože? Niko. Neka se uloži, neka se izvuku pare. Neka se odredi u budžetu i neka se popravi pruga. Ko će ih sprečiti u tome? Nije poenta u tome. Poenta je da jedinstven sistem infrastrukture u Srbiji mora da postoji. Vi ne razumete. Mnogo ste mladi da bi razumeli. Kada jereč o tome gde se drži omladinski kongres, ne, govorio sam o odnosima koji su vladali u razvijenoj državi Srbiji kao preteči razbijanja Jugoslavije. To vreme ne treba da se ponovi i mora da se ponavlja kako bi, bez obzira da li je neko mlad čovek, pripadao DS, SPS ili nekoj drugoj, to vreme znao, da se ono ne ponovi, kada će separatizam u Vojvodini bujati. To je suština, a ne gde će biti neki kongres itd. Kroz primere se moramo učiti valjda na svemu, pa i u postojanju jedne države.
Replika, gospodin Babić.
Jedan veliki srpski pisac je napisao i rekao jednu pametnu i dobru stvar – vatra se ne gasi vatrom, a na mržnju se ne odgovara mržnjom. U ime SNS neću odgovoriti mržnjom. Govoriću i odgovoriću istinom, a to je da ni legalno ni legitimno izabrani predsednik države i predsednik svih građana Republike Srbije gospodin Tomislav Nikolić, a ni zvaničnici ove Vlade Republike Srbije, ni predsednik, ni prvi potpredsednik nisu razgovarali ni sa jednim članom OVK, kako je to malopre inputirano i pogrešno interpretirano. Žao mi je što je predsednik izašao. Gospodine potpredsedniče Skupštine, molim vas da i vi prekinete ovaj vremeplov u kojem se nalazimo zadnjih sat, sat i po vremena, ova prisećanja kada je neko bio mali. Siguran sam da to građane Republike Srbije apsolutno ne interesuje i siguran sam da građani Republike Srbije od nas ne očekuju evociranje uspomena, već očekuju odgovore. Očekuju da li će i kada će i koliko će živeti bolje. Mislim da smo svi mi delegirani u ovu Narodnu skupštinu da bi takve odgovore davali. Što se tiče Vojvodine, a najviše je polemike bilo oko Vojvodine i oko pruga Vojvodine i uopšte oko novih vrednosti, dajte da prestanemo jednom da svađamo delove Srbije jedne sa drugima, da prestanemo da svađamo Beograd i Novi Sad ili obrnuto, jer ova Vlada Srbije je dala odgovor na neodgovoreno pitanje koje je sve vreme svađalo Novi Sad i Beograd, a to pitanje je – di su naši novci? Dat je odgovor – eto su novci, u Razvojnoj banci Vojvodine, sagoreni, potrošeni, pokradeni. Eto su kroz Razvojni fond Vojvodine. Eto su, kroz takve stvari su potrošene, Eto ga odgovor di su naši novci. Dobili smo taj odgovor. Dobili su građani Srbije koji žive u Vojvodini taj odgovor. Hajdete sada da krenemo napred, hajdete da gledamo u budućnost, hajdete da kreiramo tu budućnost, a ne da živimo u nekim vremeplovima i u raznim ringišpilima.
Narodni poslanik Donka Banović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Reklamiram povredu Poslovnika član 27. Uostalom, imam to pravo i kao ovlašćeni predstavnik za predlog zakona koji je sada na dnevnom redu, a to je Predlog zakona o železnici. Zaista molim da i vi kao potpredsednik intervenišete da se mi vratimo zaista na taj zakon. Još ću jednu sumnju da iznesem zato što se ovo iz dana u dan ponavlja. Sklona sam da pomislim da se dve stranke, jedna koja je bila stožer u prethodnoj vladii ova koja je sada stožer u ovoj vladi, prosto na početku dana dogovore da izazivaju replike, tako da mi provedemo jedno dva sata slušajući optužbe koje idu sa leve strane na desnu i s desene na levu. Mi, pripadnici drugih stranaka, prosto ne želimo da učestvujemo u tom sukobu, da tako kažem, političkom ratu koji se između njih svakog dana vodi u ovoj sali, te vas zaista molim da se mi vratimo na dnevni red, a i da se kolege na nekim drugim mestima prepucavaju.
Za reč se javila narodni poslanik Judita Popović. Po kom osnovu želite reč? [[Judita Popović, s mesta: Pravo na repliku.]] Ne, nemate pravo. Za reč se javio narodni poslanik Borislav Stefanović. Po kom osnovu želite reč? [[Borislav Stefanović, s mesta: Pravo na repliku.]] Dosta je replike. Nije vas spomenuo niko poimenično Molim vas, narodni poslanik je izneo svoj stav. Da li se još neko javlja za reč po amandmanu? (Da.) Po amandmanu, narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Evo, mogu da kažem da sam pažljivo pratio ovu diskusiju oko mogućnosti preuzimanja nadležnosti od strane AP Vojvodine ili lokalnih samouprava i generalno je pitanje kapaciteta naših lokalnih samouprava da preuzimaju određene nadležnosti. Želim da podsetim stvarnost u kojoj se nalaze naše lokalne samouprave, stvarnost u kojoj su one dovedene odlukama i Vlade Republike Srbije i Skupštine, da podsetim da su lokalne samouprave uskraćene za značajna sredstva koja su im bila predviđena zakonom, govorim o transfernim sredstvima, a da su, kako su im uskraćena sredstva, preneta i niz nadležnosti, od održavanja puta, o čemu ste vi govorili, ministre, od domova zdravlja, hitne pomoći, evo sada za naše lokalne samouprave zbog tih novih obaveza, a neispunjavanja obaveza od strane države da im zakonita sredstva prenesu, grcaju u problemima. Ne mogu da naprave ni jednu ozbiljnu investiciju, investicioni plan, dugoročno planiranje. I sada mi ovde raspravljamo o tome, da li one treba da preuzimaju nadležnosti? Znači, lokalne samouprave u Srbiji, u stanju u kome se danas nalaze, to nisu jednostavno u mogućnosti. Sada o autonomnoj pokrajini. Mi smo ovde u ovoj Narodnoj skupštini 2009. godine raspravljali o Zakonu o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, gde je rečeno - kada se taj zakon usvoji, kada se Vojvodini prenesu nadležnosti, u Vojvodini će krenuti neverovatan razvoj, neverovatan boljitak, nova zapošljavanja. Vojvodina ima kapacitete, sposobnosti, sve što treba, kada preuzme te nadležnosti, da se u Vojvodini bolje živi. Od tog neustavnog zakona do danas u Vojvodini smo došli u situaciju, po statistici ove države, da se živi najgore. I sadavas pitam kakvo je to pravo da se u situaciji u kojoj se nalazi AP zbog neodgovorne, loše politike vlasti u Vojvodini, traži nova nadležnost, kada nisu bili u stanju da nadležnosti koje su preuzeli, realizuju, čak šta više, doveli su u mnogo gori položaj građane u AP Vojvodini. Dosta više priče o vrednosti, o AP Vojvodini, o vrednostima autonomije. O kojim mi vrednostima pričamo? Pre neki dan smo videli velike demokratske i evropske vrednosti, da se autonomija poziva na 1945. godinu, na komunističku diktaturu. Odatle izviru te vrednosti sada u Vojvodini, kada se odluka donosila s pištoljem na čelu. Dosta više te priče. Vojvodina nije u mogućnosti, ni stanjem u kome se nalazi njena vlast, ni kapacitetima da preuzme ove nadležnosti. Ne možemo više svaki put kada je diskusija o važnim zakonima države da pričamo da su ugrožene vrednosti AP Vojvodine, da se demokratski i evropski principi urušavaju, a sada smo očigledno videli koji su to principi – 1945. godina, OZNA, pritisci i obračun sa neistomišljenicima. Molim vas da shvatimo u kom stanju se država nalazi, lokalna samouprava i Vojvodina. Oni jednostavno ovo nisu u mogućnosti. Hvala. (Borislav Stefanović, s mesta: Replika.)
Replika, narodni poslanik Borislav Stefanović. S obzirom na temu, shvatio sam da je stranka u pitanju i zbog toga vam dajem pravo na repliku. Izvolite.
Želeo sam da se osvrnem na izlaganje mog kolege od preko puta, ali vi ćete mi dozvoliti da se osvrnem u nekom pravcu, u svakom slučaju. Ono što je sigurno je da niko ne pokušava da posvađa delove Republike Srbije, da smo mi ovde nažalost te teze ponovo čuli iz redova ljudi iz vladajuće većine, da su te teze neodržive i neistinite, da su ih oni potencirali, da su oni izazvali ovu nepotrebnu raspravu, u situaciji kada je opozicija želela da dodatno precizira i omogući da pruge koje su u lošem stanju, bez obzira zašto su, u ovom trenutku da objašnjavam zašto su u lošem stanju, da se da mogućnost da još neko učestvuje u eventualnom njihovom održavanju. Rečeno je - ne može zato što ni jedna opština ni pokrajina nema para. Dobro nema ni jedna opština, hajde da ukinemo opštine. Dakle, zašto se potencira politička priča i partijska priča, oni kojima smeta ustavno uređena AP kao nedeljivi deo Republike Srbije i onda se ovde ustaje pa se govori o tome, nećemo da se svađamo, zašto se svađamo. Razumeo sam kritike upućene u pravcu SPS a ne u pravcu nas, zato što mi nismo ovo inicirali. Mi samo kroz amandman koji podržavamo pokušavamo da vidimo da li je moguće ovo izvesti za dobrobit građana ili ne. Umesto da se priča argumentima i da se kaže – ne može zato što nećemo ili nemamo zakonske mogućnosti ili prosto nemamo svest da još neko može da napravi sredstva, onda se prenosi na teren toga da li ima kontrola na mostu, mostarima, pasoš ili ne znam šta ili 1945. godina zla, koja niti je bila zla, niti loša, koja je donela slobodu u ovu zemlju i koja je donela decentralizaciju za koju se sada svi zalažu. Što se sada ne zalažete, nego samo u toku izbora i onda naravno slažete. Hvala.
Gospođo Judita Popović, po kom osnovu?
Po osnovu replike.
Na čije izlaganje?
Ja sam pisala amandman i ja sam autor amandmana.
Ali vas pitam na čije izlaganje je replika?
Pa, mnogi su tu pričali.
Ne, nemate pravo. Hvala. Idemo dalje.
Izvinjavam se.
Rekao sam da nemate pravo.
Onda po amandmanu ću koristiti vreme ovlašćenog predstavnika.
Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Za razliku od mnogih koji su ovde bili toliko šokirani, ja zaista nisam šokirana više me ništa ne može šokirati u Srbiji, a pogotovo ne u ovom parlamentu. Zaista. I da se vratimo na suštinu. Suština je ta da u ovom članu 9. predviđena je mogućnost da se prenesu upravljačka prava železničke infrastrukture i na lokalne samouprave i Pokrajinu Vojvodinu, ali kada nema ekonomskog interesa Železnica Srbije. To je problem, to je poenta cele priče. To znači da Železnice Srbije nemaju interesa iz razno-raznih razloga na određenim delovima infrastrukture, prevashodno iz tog razloga jer su se nedomaćinski ponašali prema državnim sredstvima, prema sredstvima građana, prema sredstvima iz budžeta. To je u stvari problem i zato je to političko pitanje u ovom članu 9. Zato što je, između ostalog, i "Jogurt revolucija" omogućila da mi dođemo u poziciju da ukoliko Železnici Srbije više nešto ne treba, onda evo može i Vojvodina da to preuzme u svoju nadležnost. Princip je problem, princip koji je toliko štetočinski i zbog kog principa mi danas u Vojvodini živimo u jednom nerazvijenom regionu. To je problem.
Da li se javljate po amandmanu Borislave Stefanoviću? Mislim da je vreme da završimo više raspravu po amandmanu. Da se razumemo, vi jedne druge ne možete ubediti. Molim vas i završićemo. Ovo je zadnje. Znači, vi vodite polemiku o amandmanu i sa tim nećete rešiti problem, budite sigurni, jedino ako hoćete sada da se nadmudrujemo tu, jer imamo različite stavove.Poslanici će odlučivati da li će prihvatiti amandman ili ne. Molim vas da završimo više oko ovog amandmana. Izvolite Stefanoviću.
Uz svo uvažavanje druže generale, ne znam kako možemo da raspravljamo o amandmanu bez polemike. To mi nije jasno iako znam da se slažete samnom da je 1945. godina donela slobodu u ovu zemlju. Ono što je činjenica, moram da kažem, slažem se i sa izlaganjem moje prethodnice u pokušaju da ovu stvar objasnimo na nepolitički, ekonomski način i da objasnimo kroz prizmu života i gospodin ministar to zna. Ima mesta u Vojvodini koja u velikoj meri su zavisila ili zavise od saobraćaja koji se sprovodi putem šinobusa na tim prugama. Te pruge su rasturene, šinobusi su retki i možete brže peške stići nego šinobusom. Železnica nema sredstva da to održava zato što se pare troše na druge stvari i to tako traje decenijama. Ovo je stvar koja se tiče života ljudi koji su navikli i imaju potrebu i lakše im je da žive ako imaju takav železnički saobraćaj na prugama koje definitivno nisu ni od ekonomskog interesa za železnicu, ni za državu Srbiju od strateškog ili političkog ili ekonomskog interesa. Ali, te pruge znače za te sela i znače za te ljude koji tamo žive zato što treba da dođu ili do nekog posla ili do nekog centra ili do lekara ili do škole. Ima ih stotine u Vojvodine. O tome se radi i te pruge su donete u državu Srbiju. Dajte da ostavimo mogućnost. Ako dobro pamtim i gospodin ministar je rekao juče da to po njemu nije problem, pa ako nije problem hajde da ovo lepo potvrdimo i da nastavimo dalje bez politike, bez politiziranja, bez velikih reči i sećanja na mladosti, radne akcije i sletove i ostale stvari. To je nepotrebno. Mislim da je ovo stvar toga da li je neko spreman iz Beograda da da pare za te šinobuse da ih ljudi koriste ili nije. Ako nije, dajte ako neko može u budućnosti, ne mora sada. Ostavite tu mogućnost. Ostavite, nebitno ko je na vlasti i gde. Ostavite mogućnost da se konzumira mogućnost ako postoji. Ako ne postoji čemu pričamo? Šta smo utvrdili? Železnica nema para, država nema para, opština nema para, niko nema para. Pa kaže – šta će nam onda. Ponavljam, hajde da ukinemo opštine kada nema para. Hajde da ukinemo sve živo. Šta će nam bilo šta? Imamo Vladu Srbije i Skupštinu i gotovo. To je potpuno besmisleno. Pustite velike reči, neće niko da nas svađa, nema rampi, granica, to sve znamo, piše u Ustavu, piše u zakonima, dajte ljudi da vidimo dali ovo može. Ako može, siguran sam, evo ministar je tu. Gospodine ministre, potvrdite opravdanost ovog amandmana, s obzirom da ste se juče složili u principu. (Milutin Mrkonjić, s mesta: Rekao sam da ću da razmislim.) Ako ste razmislili od juče do danas bilo bi zgodno da nam to kažete da bi izbegli dalje ove rasprave, jer vidim, osećam tu centripetalnu silu od strane vladajućih stranaka da vuku na močvarni teren svojih istorijskih, političkih zabluda. Pa da ne uđemo u taj mulj bez veze, dajte da kažemo da li može ili ne. Hvala.
Gospodine Zorane Babiću, po kom osnovu? (Zoran Babić, s mesta: Po amandmanu.) Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ne mogu da se složim sa konstatacijom da novca nema. Ima novca. Ima novca i u železnici, ali onda kada se posluje domaćinski, kada se posluje dobro, kada se posluje odgovorno. Tako je i JPŽ Srbije koje je sinonim za gubitaša višedecenijskog, kada je došlo u prave ruke i na pravi način, samo kroz gorivo za drumska vozila u tri meseca u prvom kvartalu ove godine uštedela 10 miliona dinara, kroz troškove za fiksne telefone dva miliona dinara, kroz dnevnice u zemlji 21 milion dinara, uštede električne energije za vuču 30 miliona dinara, obaveze smanjene za 100 miliona dinara, dug za dizel gorivo smanjen sa 360 miliona na 160, za 200 miliona dinara. Znači, novca ima.
Gospodine Babiću, molim vas vratite se na amandman.
Ono što hoću da kažem, uz onu poznatu konstataciju da istina ume da zaboli, autonomija je Ustavom zagarantovana kategorija. Srpska napredna stranka poštuje autonomiju AP Vojvodine. Na svakom koraku i na svaki način to pokazujemo. Zato ću iskoristiti i reči predsednika Skupštine AP Vojvodine, gospodina Pastora, koji je ovde u ovoj sali pomenuo i rekaokoliko je zakonskih predloga u 2000. godine ušlo u ovu Narodnu skupštinu od strane AP Vojvodine, a koliko, jedva nekih dva ili tri zakonska predloga su imale skupštinsku raspravu, za razliku od ovog saziva Narodne skupštine Republike Srbije, gde je sve što je došlo iz AP doživelo svoju skupštinsku raspravu. Ono protiv čega se borimo, ono zbog čega je skupljeno dve stotine hiljada potpisa, dve stotine hiljada ljudi u Vojvodini želi promene, želi drugačiju Vladu i drugačiju vlast u Vojvodini, zato što za svako pominjanje i za svake istražne radnje u Razvojnoj banci Vojvodine, u Fondu za kapitalna ulaganja Vojvodine, za svaka nenamenska trošenja sredstava iz rezervi Vojvodine u izborne svrhe, se pominje, se naznačava nekim secesionizmom. Ne smemo da dozvolimo da dozvolimo da za svake istražne radnje i ono što treba sistem da radi, ne politika, sistem što treba da radi, politika kaže – hajde bolje da se odvojimo nego da neko dođe i da kaže šta smo i kako smo radili. Protiv toga se borimo. Borimo se da se ispoštuje volja građana ma gde oni živeli, a ta volja u Vojvodini kaže – ne žele više režim, ne žele više Vladu Bojana Pajtića, ne žele više ovako kako se do sada radilo u Vojvodini.
Molim poslanike da se drže dnevnog reda. Trenutno je na dnevnom redu amandman na član 9. Molim vas da se toga pridržavate. Od sada ću ko god počne da diskutuje na drugu temu, prekinuću ga. Izvolite, gospodine ministre.
Hajde da završimo amandman na član 9. Sada mi je objasnio pomoćnik da možemo do sutra uveče još da razgovaramo o tome. Preuzimam obavezu da sve ono što ste rekli stavim u jedan koš i da donesem konačnu odluku. Podsećam, ova Vlada Republike Srbije, pa i prethodna, nisu nikada razmišljale ovako politički o tome da se Vojvodina cepa. I danas smo pet vozova od 10 koje smo dobili iz ruskog kredita dali Vojvodini. Dva su u subotičkom čvoru, jedan je u Rumi, jedan je na relaciji Pančevo – Vršac itd. Dakle, Vlada Republike Srbije u ovom mandatu tako razmišlja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Gospodine predsedavajući, želim da govorim o amandmanima na član 9. Gospodine ministre, imate na stolu tri verzije skoro istog amandmana. Zahvaljujem vam što ste rekli da tu još ima mogućnosti do sutra uveče. Mi smo spremni da razgovaramo. Niko tu o pregovorima nije govorio. Znači, mi smo spremni da razgovaramo, a verujem da su i ostale kolege koje su podnele sličan amandman iz LDP i LSV. Mi želimo da unapredimo železnički saobraćaj na teritoriji Republike Srbije. Veoma mi je drago što imamo podršku i DS. To moram da kažem i da se javno zahvalim. Želim da podsetim da smo mi pre godinu i po dana predlagali veoma slične amandmane, ali smo od tadašnje Vlade slušali priče o tome da je apsolutno nedopustivo da na svakih 10 minuta bude u potpunosti drugačiji železnički sistem. Naravno, nije se radilo o tome tada, ne radi se ni sada. Zbog toga se nadam da još uvek ima mogućnosti da neki od ovih amandmana bude usvojen ili neka kombinacija ovih amandmana. Bilo je reči o šinobusima. I pre godinu i po dana sam govorio o "Srebrnim strelama". Znaju ljudi u Vojvodini da su to šinobusi. Znaju ljudi u Vojvodini da su mnogi od tih šinobusa, koji su i dan danas na prugama po Vojvodini, proizvedeni za Olimpijadu u Berlinu. Verujem da znate, gospodine ministre, kada je bila Olimpijada u Berlinu. Bilo je to dosta davne 1936. godine, a te "Srebrne strele" i dan danas se obraćaju na prugama Republike Srbije, sticanjem okolnosti u Vojvodini, ali i na prugama jedinstvene železničke infrastrukture Republike Srbije. Za kraj, želim da malo pomognem gospodinu ministru i da odgovorim na neke optužbe u vezi toga da tražimo nešto što je apsolutno nepoznato u Evropi i što je apsolutno nezamislivo. Radi se o tome ko mogu da budu upravljači nad železničkom infrastrukturom u raznim državama Evrope. Evo, u Austriji svi mogući oblici svojine su dozvoljeni, govorim za železničku infrastrukturu. U Nemačkoj je DB Netze AG organizovan na regionalnom principu sa sedam regiona. U Italiji posluje više železničkih preduzeća koja vrše prevoz putnika i robe. Restrukturiranje državne železnice izvršeno je 2000. godine, a pojava drugih operatera je počela već 2001. godine. Upravljač železničkom infrastrukturom je kompanija Rete Ferroviaria Italiana koja je organizovana na regionalnom principu ukupno 20 regiona, saglasno administrativnoj organizaciji. U Češkoj nacionalni deo regionalnih železničkih pruga su u vlasništvu države, a deo regionalnih su privatizovane. U Francuskoj je decentralizacija izvršena po regionalnom principu. Svaki region, a ukupno ih ima 21, ima svog regionalnog direktora. Železničko preduzeće u Francuskoj sarađuje sa lokalnim vlastima. U Mađarskoj regionalna infrastruktura je namenjena za javni prevoz u regionima, a koristi se uglavnom za prevoz putnika i data je na upravljanje lokalnim vlastima. To je samo nekoliko primera iz uporedne prakse. Molim vas, gospodine ministre, da ove stvarno dobronamerne amandmane razmotrite. Ne donosi se Zakon o železnici svake godine. Ovaj zakon će važiti verujem 10, 20 godina. Stvarno vas molim da nađemo neko rešenje da zakon bude što kvalitetniji i u interesu svih građana Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić, po amandmanu.
Da, po amandmanu. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislio sam da će ministrov zahtev da bude ispoštovan sa ovim što je on rekao. Pošto vidim da se ovo nastavlja, zamoliću samo ministra da mi da odgovor na dva pitanja. Ukoliko svi želimo da budemo pragmatični i operativni, verujem da će ta dva pitanja da daju na kraju jedan odgovor oko koga se vodi neka polemika skoro sat vremena. Prvo moje pitanje za vas, gospodine ministre, je da li je iz vašeg iskustva, koje apsolutno nije malo, bilo situacija gde su se ljudi iz Pokrajine obratili sa konkretnim zahtevom za sufinansiranje ili direktno finansiranje bilo koje deonice pruge u Vojvodini? Drugo pitanje, ukoliko ne izglasamo ovaj amandman, a stvore se mogućnosti da oni budu u situaciji da isto to mogu da sufinansiraju ili finansiraju, da li će to neko zabraniti?
Reč ima ministar.
Hajde da zatvorimo ovu temu. Nije se niko obratio. To je normalno, ljudi to i ne znaju. Drugo pitanje, naravno da niko neće sprečavati ako se bilo koji finansijer pojavi da to uradimo. Nisam odgovorio gospodinu Pastoru, vezano za ovaj projekat. Mi smo dali načelnu saglasnost, mada i ne treba vama saglasnost za takav posao. Mogli ste te projekte da radite i bez naše saglasnosti. To je bio mali nesporazum. Dakle, možete da se aktivirate koliko hoćete. Molim samo jednu stvar da shvatimo, nije ovaj zakon konačan za ceo život. Njegov cilj je pre svega da najzad završimo restrukturiranje železnice, da napravimo taj nacionalni program infrastrukture koji je mnogo važan, da možemo da kontrolišemo i da ga usvojite vi ovde i da stvorimo uslove za otvaranje tržišta. To je suština zakona, da se najzad stvore uslovi da možemo da otvaramo naše tržište. Još jedna stvar na kraju, da najzad počnemo da razmišljamo i o kombinovanom prevozu, ono što smo stavili potpuno u drugi plan, a što je danas osnovni način saobraćanja u Evropi. To su ciljevi zakona i u tom pravcu ovaj zakon daje velike mogućnosti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović, po amandmanu? (Da.) Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, zaista se nadam da ste vi zaista shvatili značaj i koliki je vitalni interes železničkog saobraćaja u Srbiji. Toplo se nadam da ćete vi od ova tri amandmana, koji su podneli poslanici LDP, SVM i LSV, moći da uzmete ono što je najbitnije, najkonkretnije i najpovoljnije po ukupan železnički sistem. Kao što ste vi sada rekli koji je ključni razlog donošenja ovog zakona, reći ću vam da je ključno u ovim amandmanima to da mi zaista želimo da se upravljanje infrastrukturom prenese na one koji su najzainteresovaniji za to da taj sistem i funkcioniše. To su vam lokalne samouprave i pokrajina. Nažalost, kroz celokupnu diskusiju, upravo iz tog razloga, jer je ovaj član 9. politički, prevashodno se razgovaralo o Vojvodini, o pokrajini, o odnosu Beograda prema Novom Sadu. Međutim, nekako se zaboravilo da su i lokalne samouprave tu, koje su i te kako zainteresovane za taj železnički saobraćaj na njihovim teritorijama. Prema tome, zaista se nadam da to neće ostati prazno obećanje, nego da ćete vi, bukvalno, da shvatite da ovaj zakon pišete, kao što ste rekli, ne za mesec, za šest meseci, za godinu dana, nego za jedan duži vremenski period i da to u stvari predstavlja jedan, izvinjavam se, jedan način na koji ćete vi organizovati Železnice Srbije. Očigledno da dosadašnja organizacija nije odgovarala potrebama građana.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić, Radmila Gerov i Miljenko Dereta. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u suprotnosti sa članom 34. Ustava Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovde se radi o dve ključne stvari u ovom članu 10. Prva se tiče, a sve se u stvari odnosi na licencu za upravljanje železničkom infrastrukturom. Prva izmena koju mi predlažemo tiče se u stvari, mogućnosti zloupotreba, korupcije i slično. Druga izmena koju predlažemo tiče se znanja i iskustva, odnosno stručnosti. Dakle, hajde da se vratimo na onu prvu izmenu koju predlažemo. Dosadašnje iskustvo nam govori da nije dovoljno da vi uskratite licencu za upravljanje železničkom infrastrukturom samo onim licima koji su već pravnosnažno osuđeni za neka krivična dela, odnosno za neke privredne prestupe, nego je potrebno to malo proširiti i uzeti u obzir da li se protiv nekog lica, koje aplicira za tu licencu, vodi neki krivični postupak? Odgovor zašto niste usvojili ovaj deo amandmana u obrazloženju Vlade stoji da se na ovaj način narušava prezumpcija nevinosti. Mislim da je prezumpcija nevinosti jedan jako dobar institut. To je jako korisno i to je jako bitno za razvijena, uređena društva, demokratska društva. Međutim, Srbija se nalazi u takvoj situaciji, a čini mi se da je ovde borba protiv organizovanog kriminala i korupcije postao prioritet. Ako je to tako, ako je država prepoznala koji su najveći problemi ove države u vidu korupcije i organizovanog kriminala, bilo bi dobro da se i sistemi, kao što su Železnice Srbije, time rukovode. Prema tome, ako već neki građanin Srbije, ukoliko želi da podnese neki zahtev za posao, da aplicira za neko radno mesto, mora da dokaže da nije osuđivan, odnosno da se ne vodi istraga protiv njega. U tom slučaju, zar ne bi bilo korisno da se i kod onoga koji aplicira da dobije licencu za upravljanje železničkom infrastrukturom, takođe, zatraži dokaz da se protiv njega upravo sada ne vodi neka krivična istraga? Mislim da je to razumno. To je taj deo pitanja da li zaista mislimo da uredimo upravljanje sistemima u smislu otklona prema mogućnosti da se vrše krivična dela, odnosno korupcija prevashodno. Što se tiče drugog dela ovog amandmana, on se odnosi, u stvari, na onu vezu ili. U zakonu stoji da je potrebno i znanje ili iskustvo. Mislim da je to problem. Ne može da isključuje znanje iskustvo, niti iskustvo znanje. Zar ne bi bilo korisno da znanje i iskustvo budu zajedno predviđeni kao uslov za dobijanje te licence po ovom članu 10. Predloga zakona? To su vam dve ključne stvari što se stručnosti tiče i što se tiče integriteta, onoga koji će jednog dana da dobije tu licencu za upravljanje železničkom infrastrukturom. Zašto je to posebno bitno? Reći ću vam jedan primer jednog neznanja i možda nestručnosti, dakle, nedostatka iskustva, kada niste imali predviđeno i iskustvo i znanje, a možda je u stvari u pitanju neka korupcija, neka zloupotreba. To se tiče najstarijih kreditnih aranžmana. Najstariji kreditni aranžman, gospodine ministre, upravo imaju Železnice Srbije. Taj kreditni aranžman potiče iz 2006. godine, i to 80 miliona evra. Od toga je iskorišćeno 43,2%. Realizacija je neuspešna, odnosno nula. Od tih 80 miliona evra, zloupotrebom, vršenjem krivičnog dela, neznanjem, neiskustvom, nestručnošću, potrošena je skoro polovina, odnosno 30 do 40 miliona evra, realizacija je nula, gde je onda taj novac? Normalno, pri tome se plaćaju i penali ukoliko se taj kreditni aranžman ne povuče onako kako je ugovorom predviđeno. To vam je jedan mali primer kako to, u stvari, izgleda kada se olako odnosite prema tome. Ko će vam aplicirati, između ostalog, i za licence za upravljanje železničkom infrastrukturom? Da li će taj biti već osuđeno lice ili ćemo možda negde u hodu, nakon što dobije tu licencu, biti osuđen? Šta to znači? Da on ako bude osuđen, a već je dobio tu licencu, i dalje može da koristi tu licencu. To je, prosto, nedopustivo. Što se tiče ovog drugog, vi najbolje znate da je iskustvo i te kako potrebno uz znanje. Nekako je znanje prazno ako nema iskustva, a isto tako i iskustvo ukoliko nema znanja. Nadam se da je generalni direktor Železnica Srbije osoba koja odgovara, što se integriteta tiče, i u pogledu neosuđivanosti, a i u pogledu znanja i iskustva, odnosno stručnosti.
Reč ima ministar, gospodin Mrkonjić. Izvolite.
Dakle, ovo više nije u mojoj nadležnosti. Pročitaću – Odbor za ustavna pitanja je razmotrio ovaj amandman i smatra da amandman nije u skladu sa članom 34. Ustava Republike Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u jednu ruku razumem predlagača, a u drugu ne razumem. Dakle, licencu za upravljanje infrastrukturom ne mogu dobiti lica koja su pravosnažno osuđena za teška krivična dela i privredne prestupe. To piše i u predlogu koje je podnelo ministarstvo, odnosno Vlada Republike Srbije. Predlagač amandmana je dodao – i lica protiv kojih se vodi krivični postupak. Ukoliko poštujemo pretpostavku nevinosti, lica protiv kojih se vodi krivični postupak ne moraju biti osuđena. Dakle, ukoliko sprečimo da zahtev za izdavanje licence dobiju lica protiv kojih se vodi bilo kakav krivični postupak, jer predlagač za razliku od Vlade nije razdvojio teška krivična dela i privredne prestupe, već je uopštio i predlaže da se licenca ne može izdati licu protiv koga se vodi bilo kakav krivični postupak. Bilo kakav krivični postupak i osuđen za krivična dela i privredne prestupe je velika razlika. Em je razlika, em lice koje je okrivljeno ne mora biti pravosnažno osuđeno, a često se razne krivične prijave podnose, svedoci smo, iz političkih razloga. Politički neistomišljenici, pa i konkurencija, ekonomska konkurencija u određenim oblastima, umeju, pa često i znaju, da nameštaju raznorazne krivične postupke, uključujući i krivične postupke koje su podnete na osnovu poreskih prijava. Dakle, jedan drugome umeju, kako to naš narod kaže, znaju da nameste krivičnu prijavu na takav način da se liše konkurencije prilikom konkurisanja za izdavanje licence. Predlagač amandmana je upravo to predložio, da podnosilac zahteva za izdavanje te licence ne može biti ni lice protiv koga se vodi krivični postupak bez obzira da li će ono kasnije biti pravosnažno osuđeno ili ne. Razumeo bih predlagača da je dodaoposle ovoga – i lice protiv koga se vodi krivični postupak za teška krivična dela i privredne prestupe, ukoliko budu pravosnažno osuđeni. Takvu vrstu amandmana bih podržao. Ovako, nažalost, ne mogu, jer se time narušava pravo onoga čija krivica nije sudski pravosnažno dokazana da konkuriše za ovu licencu. Hvala.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, na član 10. amandman je podneo Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman na član 10. stav 4. proizašao je iz prethodno podnetog mog amandmana, pa je u konsultacijama sa pomoćnikom ministra saobraćaja prihvaćeno da to ide kao amandman resornog odbora. Čudi me da nije u potpunosti prihvaćen. Naime, vi ste u Predlogu zakona, kada je u pitanju ovaj član, a on se tiče licenca za upravljanje železničkom infrastrukturom, predvideli da uslov koji se odnosi na stručnost ispunjen je ako podnosilac zahteva ima upravu koja poseduje znanje ili iskustvo neophodno da obezbedi pouzdan način obavljanja, operativnu kontrolu i nadzor nad obavljanjem delatnosti, a koje su navedene u licenci. Moja primedba, moj amandman je bio, koji je delimično obuhvaćen amandmanom koji je podneo resorni odbor, da uprava koja poseduje znanje i iskustvo mora da ima i osoblje koje je stručno i osposobljeno za organizovanje i regulisanje železničkog saobraćaja. Čudi me da niste prihvatili i ovaj deo amandmana koji se odnosi, jer prema predloženom rešenju bi značilo da licencu može da dobije podnosilac zahteva koji poseduje znanje, a nema iskustvo ili ako poseduje iskustvo, a nema znanje. Ovde bih insistirao da predlagač prihvati i lice koje ima i znanje i iskustvo. Zašto jedno drugo isključuje? Mislim da ima prostora da se u tom obliku upotpuni ovaj amandman koji je resorni odbor predložio. Znači, zašto nije bilo prostora da se prihvati i znanje i iskustvo, nego ste ultimativno stavili ili znanje ili iskustvo? Mislim da bi jako povoljnije bilo da je prihvaćen moj predlog. Hvala.
Na član 10. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Momir Stojanović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman sa ispravkom, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mirna Kosanović i dr Ivan Bauer. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, u narednih sat i po mislio sam da raspravljamo o Statutu Vojvodine, a ne o Zakonu o železnici. Međutim, dobro je da smo se vratili na dnevni red. Dakle, vidite da je zakon izazvao veliku polemiku kod nas poslanika i kod opšte šire javnosti, a i kod samih železničara koji su rekli, to sam ja rekao u raspravi u načelu, da nisu zadovoljni ovim zakonom i da primenom ovog zakona počinje jedna neravnopravna utakmica, a naročito za našeg operatera. Oni smatraju da ne mogu u ovom trenutku adekvatno da odgovore ovom zakonu. Zapravo, kao što rekoh, počinje jedna neravnopravna utakmica gde će biti pre svega favorizovanih operatera i gde će biti diskriminisanih operatera. Dakle, apsurd je još veći što naša železnica nema sve dozvole, licence, sertifikate da vrše prevoz robe i putnika na celoj teritoriji Srbije. Međutim, pametne zemlje, kao što smo rekli, su rešile to na jedan pametan način pre nego što je liberalizacija železničkog tržišta postavljena u njihovim zemljama. One su po automatizmu davale i licence i dozvole i sertifikate svojim nacionalnim operaterima, čuvajući na taj način jedan resurs, čuvajući radna mesta. Donošenjem ovog zakona naš operater će morati da podnese zahtev kao i svi ostali koji su zainteresovani kod direkcije za železnicu, da im se dozvoli i licenca i dozvola da mogu da vrše svoju delatnost. Takođe, mnoge zemlje, ozbiljne zemlje su modernizovale svoje operatere, pa su onda uradile liberalizaciju tog svog tržišta. Kao DSS smo reagovali amandmanski na ovaj zakon. Ukupno smo podneli 21 amandman. Od toga ste četiri prihvatili. Očekivali smo da ćete prihvatiti mnogo više, jer naši amandmani su osnovani, suvisli i u principu smo želeli da pomognemo vama, kao zakonodavcu i zakonopiscu, vezano za ovu delatnost. No, šta je tu je. Podneli smo amandman na član 14. koji glasi – u članu 14. posle stava 2. dodaje se novi stav 3. koji glasi: "Upravljač infrastrukture je, pri obavljanju delatnosti, dužan da se stara o zaštiti stanovništva od buke i strujnih udara u skladu sa zakonom i drugim propisima". Dakle, radi se o zakonskoj odredbi, licenca za upravljanje železničkom infrastrukturom. Na ovaj način smo hteli da obavežemo upravljača infrastrukture da uradi sve adekvatne poslove kako bi naše kompozicije mogle nesmetano da putuju, kako bi naši putnici bili bezbedni, s obzirom da u većini gradova, maltene u svim gradovima, pruge prolaze kroz gradsko jezgro. Na taj način se stvaraju određene opasnosti. Pre svega, mislili smo da upravljač železničke infrastrukture pre svega obezbedi kvalitetnu infrastrukturu, vezano za struju, gde se dešavalo u prošlosti da je bilo mnogih strujnih udara, da ne pominjem sad i žrtve koje su stradale zbog nemarnosti u tom trenutku. Takođe, ono što smo hteli ovim amandmanom je da pomognemo ljudima koji se nalaze u blizini pruge, čiji su stanovi ili kuće pored pruge. Oni faktički ne znaju kad je dan, kad je noć zbog velike buke vozova i samih lokomotiva. To je bila naša namera. Očekivali smo da ćete da prihvatite ovaj naš amandman, jer ne remeti ovaj vaš član zakona. Iz tog razloga molimo vas da razmislite još jednom da li postoji mogućnost da se prihvati ovaj amandman. Zahvaljujem.
Izvolite gospodine ministre.
Da odgovorim odmah. Dakle, ovo nije prihvaćeno samo zbog toga što je ta materija regulisana zakonom o zaštiti čovekove sredine. Prema tome, on je to tamo definisao i nema nikakvih problema. Sve ovo što vi kažete poštovaće se kroz taj zakon. Mi bi sad ovde duplirali drugi zakon i za to nema potrebe. Inače, apsolutno ste u pravu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Upravo zato što ste pomenuli taj zakon koji ne postoji, gospodine ministre, ne postoji zakon o zaštiti čovekove okoline, nego Zakon o zaštiti prirode, na njega ste verovatno mislili. Jesmo napisali ovakav amandman jer želimo upravo da skrenemo pažnju na jednu vrlo važnu oblast, a to je oblast zaštite životne sredine. Gospodin Pejčić je u ime zajedničke naše poslaničke grupe zaista fokusirao svoje izlaganje na drugi deo našeg amandmana, gde smo govorili o strujnim udarima, ali mi insistiramo da se zaista vodi računa i da se ozbiljno pristupi zaštiti životne sredine, vi to pominjete u stavu 2, vidim šta vi gledate, ali mi smo fokusirani na neke dve druge činjenice. Ima nekoliko zakona koji regulišu ovu oblast, a iz zaštite životne sredine su recimo Zakon o zaštiti od buke, Zakon o zaštiti prirode i sličnih zakona koji su zaista vrlo povezani sa ovom materijom o kojoj danas govorimo. Ali sa druge strane, znajući da država, odnosno Vlada izdvaja samo 0,2% budžeta za zaštitu životne sredine, znajući da je ukinut Fond za zaštitu životne sredine, iz kojih bi se finansirali ovi projekti, mi zbog toga i potenciramo ovo što ste vi ovde stavili u stavu 2, uvodeći novi stav 3, gde pominjemo zaštitu životne sredine. Vrlo je važna oblast. Mi smo se, kao država, opredelili da nam je to treći stub održivog razvoja. Moram da pomenem da ne ulažemo dovoljno sredstava i moram da pomenem da bi ovde, skoro kroz ceo zakon, kao i ovaj zakon koji je sada važeći, zakon iz 2005. godine, pričamo o direktivi 91/440 koja jeste uradila mnogo za železnički saobraćaj, ali je sa druge strane uradila isto tako mnogo na uništavanju životne sredine i to je jedan od problema u primeni te direktive, zbog kojih se u EU u mnogim delovima odustalo od primene ove direktive i ona nije do kraja sprovedena. Zato insistiramo da vodite računa o tome. Vi, na kraju krajeva, kao i u zakonu iz 2005. godine, zaista dobro razdvajate infrastrukturu na jednoj strani i prevoz na drugoj strani. To je, što se nas tiče, sasvim u redu, ali vas molim da obratite pažnju na zaštitu životne sredine, kao vrlo važan deo razvoja ove zemlje, jer mi govorimo o održivom razvoju i održivi razvoj će biti moguć samo kada poštujemo zakone. Kažete da Zakon o železnici nema direktne veze, ali ima vrlo indirektne veze, čak možda i direktne veze sa zaštitom životne sredine. Mislim da bi dobro trebalo razmisliti da li ovaj amandman da prihvatite. Hvala.
Hvala. Niko se više ne javlja. Na član 15. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada, Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Donka Banović, izvolite.
Hvala. Inače sam o ovom članu govorila, zato što mislim da je on veoma problematičan, i kada je bila rasprava u načelu, pa se izvinjavam ako ću ponoviti te iste argumente, zato što je prosto to tako. Amandmanom predlažemo da se kompletan član 15. briše, zato što je u tom članu kroz tri stava predviđeno da upravljač infrastrukture može da obustavi javni prevoz putnika i robe na železničkoj infrastrukturi na kojoj prevoz nije rentabilan. Ako se vratimo, mislim da je to bio član 7, između ostalog se vidi da vi predlogom zakona predviđate da i upravljač infrastrukture može da bude preduzetnik, pa kad to dvoje spojimo, onda je zanimljivo da i neki preduzetnik koji proceni da mu se više ne isplati da upravlja tim delom infrastrukture zato što nije rentabilna, po njegovim merilima, da može da obustavi javni prevoz putnika i robe. Mislim da ovakvo posmatranje uopšte kompletnog sistema železnice u Srbiji, mislim da to druge države ne rade, da nije dobro, zato što je železnički saobraćaj mnogo više i značajnije od puke rentabilnosti i ekonomskih interesa. Dakle, tu morate da vodite računa o vojno-bezbednosnim interesima. Pa, ako hoćete, dobra železnica je u funkciji i populacione politike. Dakle, ako imamo, kao što imamo, nažalost, pogotovo neka rubna područja odakle se stanovništvo iseljava, onda je u ovom trenutku mnogo takvih deonica, gde saobraćaj, prevoz putnika i robe nije rentabilan. Ako se još i odlučimo da nećemo ulagati sredstva, da obnovimo tu infrastrukturu, pa se onda taj upravljač odluči za ukidanje kompletne, zato što nema ekonomskog interesa, onda rubna područja koja su već pusta, ona će biti u još gorem položaju. To su ujedno i nerazvijena područja. Da bi neko područje postalo interesantno nekim budućim investitorima, on pre svega pogleda kakva je energetska situacija, da li to područje ima gas, kao energent, pa onda gleda kako je saobraćajno povezano itd. Da ne širim tu priču, mislim da je ovo uopšte loš član i loše data mogućnost. Vi meni, u obrazloženju, inače odgovarate argumentima zbog kojih ja tražim ukidanje i kažete – ovim se štite ekonomski interesi upravljača infrastrukture. Upravo zbog toga predlažem ovaj amandman. Mislim da ekonomski interesi upravljača infrastrukture ne mogu da budu jedini kriterijum za to da li će da postoji neka pruga ili neće. Takođe smo u raspravi u načelu, ja sam govorila o Pirotskom okrugu, ministar je govorio o tome u kakvom je stanju železnička infrastruktura od Niša do Dimitrovgrada. Ta je pruga apsolutno nerentabilna. Mislim da sada ima jedan putnički voz. Doduše, kao što rekoh, imamo sreću što je to deo koridora, pa je to praktično međunarodni koridor. Inače, da nije tako, odavno bi ta pruga bila ukinuta. Razlog zbog čega je nerentabilna je loša infrastruktura, što se putuje tri sata, jedna deonica koja se kolima pređe za 40 minuta ili sat. Hoću opet da ukažem na Pirotski okrug i na situaciju u kojoj se nalazi Opština Babušnica. Oni nemaju železnicu, a ako mi usvajamo ovako zakone, gde se strogo gleda na rentabilnost, nikad je neće ni imati. Što je najcrnje, put od Pirota prema Babušnici i Beloj Palanci je u katastrofalnom stanju. Sada se opet vraćamo, čak se možda ministar i seća, jer su ljudi iz Babušnice pre zime pokušali da intervenišu i plašili su se toga šta će se dogoditi u zimskom periodu, upravo razmišljajući o tome kako će lokalna samouprava sa jedne i druge strane, odnosno sa strane Pirota i u drugom delu sa strane Bele Palanke, kakvo će uopšte biti čišćenje tih puteva, koji su dati u obavezu lokalnim samoupravama. Dešavalo se nekoliko dana zimus da ljudi maltene nisu mogli ni po tom tako groznom putu koji vodi do njihove opštine, da su praktično bili zavejani i morali su da zove u pomoć putare čiji to u tom trenutku nije bio posao. Ono što hoću da kažem, ovakvim stavom mi praktično ta nerazvijena područja osuđujemo na nerazvijenost i ubuduće. Kako će se ovaj investitor zainteresovati za neki grad kao što je Babušnica, Babušnica je grad u Srbiji i tu žive neki građani, kako će se on uopšte zainteresovati da otvori, recimo, neki novi pogon, ako mu je put grozan i ako nema železnicu, a to u prilog razvoja novih trasa valjda?
Hvala. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, potpuno se slažem sa onim što je moja uvažena koleginica Banović iznela, možda treba razmišljati potpuno o ukidanju ovog člana iz Predloga zakona, jer će oni najviše pogoditi ruralna područja, nerazvijena područja. Opšte je poznato da je prevoz železnicom jeftiniji od prevoza drumom i kad je u pitanju robni i putnički saobraćaj. Mislim da nema potrebe da ovaj član ostane u Predlogu zakona. Predložio sam amandman na ovaj član i moji razlozi koji su me navodili jeste što se ovde prvi put izmešta odluka o proglašenju, odnosno o obustavi saobraćaja na delu železničke infrastrukture za koje se proceni da je nerentabilna, ta odluka se prenosi sa Narodne skupštine Republike Srbije na Vladu Republike Srbije. U razgovorima sa predstavnicima resornog ministarstva, kada smo razmatrali ovaj amandman, dobio sam uveravanje da će ovakvo rešenje biti - da Vlada može obustaviti saobraćaj na delu železničke infrastrukture koji se proceni da je nerentabilan, ali ne može ukinuti taj deo železničke infrastrukture i to ostaje u nadležnosti Narodne skupštine. Stoga sam povukao svoj prethodno podneti amandman, ali, imajući u vidu argumente moje koleginice Banović, sasvim opravdano postavlja se pitanje da li ovaj član u Predlogu zakona treba zadržati, jer će on najviše pogoditi upravo stanovništvo u ruralnim područjima naše Republike.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nisam hteo da se javljam po oba amandmana, zato ću reći da ću podržati jedan od ova dva amandmana, da li gospodina Stojanovića ili gospođe Banović, iz prostog razloga što ovaj član 15. nije baš neko sretno rešenje. Oko toga moramo da se složimo. U stavu 1. kaže se – upravljač infrastrukture može obustaviti javni prevoz putnika i robe na železničkoj infrastrukturi ili delu infrastrukture na kojoj javni prevoz putnika i robe postane nerentabilan, uz saglasnost Vlade. Razumeo sam da prevoz putnika i robe železnicom uopšte nije rentabilan. Dakle, ovde nema kriterijuma po kome će upravljač infrastrukture birati ono što želi da zatvori za saobraćaj. Dakle, kompletne pruge su nam za sada nerentabilne. Ovde ne piše – tamo gde je nerentabilnost povećana u odnosu na druge pruge ili neko tako drugo rešenje, pa da se vidi šta je apsolutno nerentabilno što uveliko opterećuje i ne daje odgovarajuće efekte u prevozu putnika i robe ili su, recimo, sela uzduž te pruge u potpunosti izumrla, kao što preti opasnost da se desi, pa nema nikakve potrebe da ta pruga ili lokalna deonica postoji i da se njome upravlja. Ne slažem se sa kolegom Stojanovićem da upravljač ne može ukinuti prugu. U stavu 2. piše – železničku infrastrukturu ili njen deo na koji se zbog nerentabilnosti obustavi javni prevoz putnika i robe upravljač infrastrukture može da preuredi u manipulativnu prugu i za druge namene i da propiše uslove i način korišćenja. Dakle, posle dobijanja saglasnosti Vlade, onaj ko je zatvorio saobraćaj tu prugu može da upotrebi u druge svrhe, za druge namene i da propiše uslove i način korišćenja. To može da bude i u turističke svrhe. U ovom drugom stavu to može tako da ostane, ali takođe po meni treba da postoji neka saglasnost Vlade da upravljač koji obustavlja saobraćaj na delu pruge, kada želi da promeni namenu, takođe mu je potrebna saglasnost Vlade ukoliko to želi da preuredi u neke turističke i druge namene, a i dalje posle saglasnosti Vlade o obustavljanju saobraćaja on ima pravo da upravlja tom deonicom. On može nju iskoristiti u druge namene, a pri tome mu nije potrebna više saglasnost Vlade, što po meni baš i nije dovoljno sretno rešenje. Takođe, želim da kažem da i u stavu 3. baš nije sretno rešenje kada ga veže za stav 1. Bilo bi dobro da pre dobijanja saglasnosti Vlade, ovo što piše u stavu 3. – upravljač infrastrukture je dužan da odluku o obustavljanju prevoza iz stava 1. ovog člana dostavi železničkim prevoznicima za sopstvene potrebe, organima AP, organima jedinice lokalne samouprave i objavi u dnevnim listovima. To se sve događa na kraju. Nemoguća je bilo kakva njihova reakcija, bilo kakva njihova eventualna prevoznička i druga pobuna ili zahtev prema Vladi da ne izda tu vrstu saglasnosti. Bilo bi dobro da je to spojeno, da Vlada može da da saglasnost, ali pre toga da obavesti AP, lokalne samouprave na koje se ta deonica odnosi, da obavesti pre davanja saglasnosti i prevoznike za sopstvene potrebe ili prevoznike na tim prugama da oni znaju pre dobijanja saglasnosti Vlade da upravljač želi da zaustavi saobraćaj na toj deonici i da oni imaju pravo da preduzmu te mere. Dakle, zamolio bih predlagača zakona da od ova dva člana pokuša da nađe neko rešenje. Gospodin Stojanović je išao time da se saobraćaj zatvara otprilike konačnom odlukom, da Vlada sa time izađe pred Narodnu skupštinu i da onda Narodna skupština bude ta koja će dati odobrenje za zatvaranje dela pruge, odnosno obustavljanje prevoza. Mislim da je predlagač zakona svakako imao dobru nameru, ali da je trebao da uskladi stav 1. sa stavom 3, odnosno stav 2. da nije moguće preurediti prugu za nek druge delatnosti bez saglasnosti Vlade koja je data na zatvaranje saobraćaja. Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite.
Mislio sam da neću da se javljam po ovom članu. Dakle, da nema člana 15. koji reguliše obavezu obustave prevoza, onda bi tek bio haos. Onda bi preduzeće moglo da gasi i pali kako hoće. Član 62. reguliše obustavljanje, odnosno ukidanje pruga i to donosi Skupština. Dakle, zato postoji član 15, da ipak na neki način stvori uslove da se odluka donese. Lično ne znam u ovom mandatu Vlade da li ćemo ikada o tome razgovarati, odmah da vam kažem, ali hajde da se ne vežemo za to. Zakon mora da bude trajan. Siguran sam da ovaj član 15. mora da postoji. Možda da vidimo ovo što kaže gospodin Rističević i gospodin Stojanović, pa i gospođa Donka, da ga preuredimo, ali član 15. mora da ostane. To garantuje obavezu upravljača infrastrukturom da reguliše to pitanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
U potpunosti se slažem sa mišljenjem ministra da treba samo jedna mala dodatna dorada oko saglasnosti Vlade, da onaj ko dobije saglasnost Vlade za zatvaranje treba da traži saglasnost Vlade i za otvaranje pruge za neke druge namene. Hvala.
Hvala. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravni sistemom. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ministri i predstavnici Vlade, mi smo rekli da bi se jedan zakon primenjivao država mora da bude jaka na celoj svojoj teritoriji. Znamo da u ovom trenutku Srbija nema nikakve ingerencije što se tiče Kosova i da se ova Vlada polako odmiče dela te teritorije. Druga stvar, da bi se zakon primenjivao je to da ima kvalitetnu infrastrukturu vezano za železnicu, a to znači da ima kvalitetne pruge, da ima kvalitetne vozove, kompozicije, vagone, a sad kakvo je stanje u našoj železnici svi vi to dobro znate, jednom rečju katastrofalno, s obzirom da je takvo stanje i u našoj državi. Pre svega, dobro bi bilo da napomenemo šta to od infrastrukture ima naša država, pričamo o železničkoj infrastrukturi, dakle, 3.800 kilometara pruge koje su stare od 40 do 60 godine, 7% dvokolosečnih pruga, jednu trećinu elektriciranih pruga, naše lokomotive su stare oko 40 godina i jure brzinom iznad 40 kilometara na sat u proseku. Iz tih razloga sam rekao da je stanje, naše infrastrukturalno stanje što se tiče železnice katastrofalno. Ono što je takođe bitno, a što nismo pričali danas je da, ako slučajno država ne reaguje vezano za Koridor 10 i prugu Beograd – Bar da mnogi evropski vozovi za koji vi želite da se prikačite će nas zaobići i otići na Koridor 10, a mi ćemo se i dalje voziti Ćirom i Šargarskom 8, to je neprihvatljivo. Pretpostavljam i za ovu Vladu da će uložiti puno napora da bi otklonila neke nedostatke čak i što se tiče tih magistralnih pruga koje se ulivaju u taj Koridor 10 i tu prugu Beograd – Bar da će uložiti mnoga sredstva. Otprilike treba u narednih desetak godina da uloži četiri do pet milijarde da bi pruge bile konkurentne i da bi se prevozilo što veći broj robe i putnika na tim prugama. Mi smo na član 18. takođe reagovali amandmanski, vezano za odredbu pristupa korišćenja železničke infrastrukture. Naša namera, naša intencija je bila pre svega, kao što rekoh da poboljšamo tekst zakona, ali i da ukažemo vama, gospodine ministre da neke stvari mogu da se promene. Dakle, mi smo tražili u članu 18. stav 1. posle reči "korišćenja železničke infrastrukture" dodaje se reč "detaljno", to znači za kompletan pregled železničke infrastrukture, ostali tekst ostaje isti. U istom članu, posle stava 4. dodaje se novi stav 5. koji glasi – upravljač infrastrukture dužan da odmah obavesti železničke prevoznike i železničkog prevoznika, zatim, sopstvene potrebe da je došlo do promene podataka u izjavi o mreži. O čemu se ovde radi? S obzirom da smo imali mnogo železničkih nesreća vezano za iskakanje vozova i da naš operater sadašnji koji je obavljao ovaj deo posla nije adekvatno reagovao i nije javljao mašinovođama da ima problema na železnici dobro bi bilo da prihvatite ovaj amandman. Šta ste nam vi odgovorili? Vi ste nam rekli da ne prihvatate ovaj amandman iz jednog prostog razloga zato što je njegova sadržina već predviđena članom 19. Predloga zakona. Međutim, član 19. govori nešto drugo. Izjava o mreži i njena izmena i dopuna donosi i objavljuje upravljač, on jeste donosi i upravlja, ali mi smo tražili da se to odmah stavi. Znači, da se odmah to prontno da se reaguje, kako ne bi došlo do nekih nesreća. Iz ovog razloga, ja očekujem gospodine ministre, iz ovog suvislog objašnjenja da ćete vi prihvatiti ovaj naš amandman ili u potpunosti dopunjava ovaj član 19. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i Odbor za prostorno planiranje i saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dobro je da smo konačno vratili našu priču na zakon i na amandmane koje smo podnosili. Moram da podsetim na onaj neslavni skor koji mi kao politička stranka koja je podnosila amandmane imamo, mi izgleda ne možemo da vas ubedimo da neke od ovih stvari koje su vrlo zasnovane i na znanju onih koji su nam pomagali da ovo pišemo, a boga mi i na nekom realnom životu, su argumenti u korist ovoga da prihvatite amandmane. Naravno, vratiću se na amandman koji smo podneli na član 20. naslov je – dodela kapaciteta infrastrukture iznad ovog člana. Sam član 20. se odnosi na zahtev za dodelu trase vozova. U stavu 2. vi ste napisali – zahtev za dodelu trase voza podnosi se godinu dana, a najkasnije deset meseci pre početka važenja novog reda vožnje. Ne razumem zbog čega smatrate da je potrebno da zbunjujete one koji budu aplicirali za trasu voza, da postoji mogućnost da ima deset meseci, a onda daje maksimalno 12 meseci. Mislim da je prosto mnogo jednostavnije da se kaže da je godinu dana pre isteka reda vožnje taj rok kada oni mogu da apliciraju, pogotovo što ovo što smo mi predložili, dakle, da brišete ovom deset meseci, da ostane rok samo od godinu dana, pogotovo to sad dovedete u vezu sa sledećim stavom koji ste napisali – po isteku roka iz stava 2. ovog člana mogu se podnositi zahtevi za dodelu trase voza koji nisu dodeljeni i zaključivati ugovori o korišćenju železničke infrastrukture. Znači, da prevedemo to u realni život. Za one najintersantnije trase biće mnogo onih koji hoće da apliciraju, da li je tako? Onda oni će aplicirati ili deset meseci, ili 12 meseci pre isteka ovog reda vožnje, ali kako će oni znati ko će imati prednost, onaj koji je aplicirao pre deset meseci, onaj koji je pre 11 ili onaj koji je pre 12. Ko će onda prvi doći do devojke, kako bih rekla? Ko će dobiti tu trasu ako ste dali različite rokove? Za ono što ostane, onda ostavljate novi rok – mogu se i kasnije javljati. Znate šta, bojim se kako ćete opet sad znati koji su ostali. To nije regulisano ovim zakonom, da li ćete praviti nove pravilnike, bojim se da će iz ovoga nastati jedan strašno veliki haos za one koji žele da apliciraju. Mislim da je stvar mnogo jednostavna. Kažete godinu dana i svi oni koji apliciraju godinu dana pre isteka voznog reda imaju pravo da dobiju trase. Oni se jave u tom jednom roku i nemaju mogućnost da razmišljaju da li će onaj pre mene iskoristiti pravo da se javi u 11 meseci ili u deset meseci. Znači, za sve su isti uslovi. Onda ono što pre ostane ne da piše – mogu se, nego kažete postoji sad neki drugi termin koji ćete dati i u tom terminu mogu da se jave i da apliciraju. Za mene su to mnogo jednostavnije stvari. Možda u železničkom sistemu sada postoji nekakav takav ritam pa se vama čini da je on usvojen kao pravilo i da je on jednostavan, ali se boji da onda nisu isti uslovi za sve konkurente. Prosto, mislim da država mora da vodi računa o tome da će se možda javljati različiti prevoznici, jer nudite tu mogućnost i da će u tom slučaju doći do kolapsa. Hvala.
Samo da obavestim DSS da im je od poslaničke grupe ostalo vreme minut i 30 sekundi, a od ovlašćenog predstavnika devet minuta. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Amandman na stav 1. ovog člana 23. je jednostavan. Predlažemo brisanje dve reči, odnosno reči "po pravilu", ali ću pročitati ceo stav – upravljač infrastrukture po pravilu dodeljuje trase voza jedanput godišnje po usklađivanju zahteva za dodelu trasa voza u postupku izrade reda vožnje itd. Mi predlažemo brisanje reči "po pravilu" jer kad stavite tako i imate u zakonu reč "po pravilu" onda znači da uopšte i nemate pravila, odnosno da možete da nešto radite na jedan način, drugi način, itd. Međutim, ono što je dobro, dakle, ovaj amandman je dobar, a i ono što pokazuje da on jeste dobar jeste to što ste usvojili amandman kolege Stojanovića koji je potpuno isti. Sad tu se postavlja problem kako ćete vi da se ponašate prema tom prečišćenom tekstu ako ste jedan amandman prihvatili, koji je potpuno isti, i drugi amandman koji ste odbili. Mislim da ste tu napravili ne znam ko, vi u ministarstvu grešku, ili naša skupštinska služba, ali ovo nije privi put, ali se dešavalo kad mi ukažemo na to da su isti amandmani, dva ista amandmana, jedan ste prihvatili, drugi ste odbili, onda se to rešavalo tako što prihvatate i ovaj amandman, ako ste prihvatili amandman kolege Stojanovića.
Hvala. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacijenisu prihvatiliamandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, s obzirom na vreme koje nam je ostalo, ja ne mogu kompletno da obrazložim ono što sam želela. Ovaj član 24. se odnosi na dodelu kapaciteta infrastrukture, i u 1.stavu kažete – tokom procesa planiranja reda vožnje iz člana 23. ovog zakona, kada naiđe na sukobljavanje različitih zahteva upravljač infrastrukture nastoji da putem koordinacije zahteva obezbedi najbolju moguću usklađenost svih zahteva. Prosto, ja ne vidim šta vi ovde hoćete da nam kažete? Valjda postoje nekakve zakonske procedure i neki jasni kriterijumi. Zašto bi vam ibila potrebna koordinacija zahteva, da to putem zahteva koordinacije zahteva obezbeđujete. Mi mislimo da treba da izbrišete ovo i da predvidite jasne procedure. Ovo koordinacijom zahteva da izbrišete. Zatim, u stavu 3. kažete – upravljač infrastrukture nastoji da kroz koordinaciju sa podnosiocem zahteva postigne rešenje svih sporova. Mi smo predvideli da se briše. Ponovo tražimo da postoje jasne zakonske procedure i da se te jasne zakonske procedure primenjuju, i da pustite te priče da vi sad koordinacijom zahteva dovodite do nekakvog rešenja da smanjite sporove. Sporovi se mogu smanjiti samo ako se poštuju zakoni, nema nikakvih drugih problema. I na kraju, u stavu 5. u slučaju sporova koji se odnose na dodelu kapaciteta infrastrukture, obezbeđuje se sistem rešavanja sporova kako bi se takvi sporovi rešili blagovremeno, i sledeća rečenica – ako se ovaj sistem primeni odluka se mora doneti u roku od 10 radnih dana, bez obzira na postupak po prigovorima. Prosto mislimo da ovde grešite i da je mnogo važno da se reči – kako bi se takvi sporovi rešili blagovremeno izbrišu. Pišete 10 dana, dovoljno je, što se mene tiče. Evo, malo, malo, pa pogledam ovog vašeg ministra u senci, pošto očekujem da on reaguje na moj amandman, pošto vi ministre ne reagujete. Hvala.
Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Makrović. Vlada i odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacijenisu prihvatiliamandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Hvala. Ovaj se amandman odnosi na član 25. praktično se sastoji iz tri dela. Odnosno, imamo tri izmene stav treći, četvrti i peti. Ovaj član govori o mogućnosti sklapanja okvirnog sporazuma između upravljača infrastrukture i podnosioca zahteva za korišćenje, i ta ideja je uredu. Odnosno postojanje tog okvirnog sporazuma, ali nije u redu u stavu 3. opet se govori o mogućnosti koju vi u zakonu vidite kao po pravilu, pa kaže – okvirni sporazum sadrži detaljno trasu voza, već zadovoljava legitimne komercijalne potrebe podnosioca zahteva i zaključuje se po pravilu na pet godina. Znači, može na pet godina ali i ne mora. Znači, predlažemo brisanje reči po pravilu. Zatim, stav 4, prosto moram da ga pročitam da bih objasnila o čemu se radi – u posebnim slučajevima upravljač infrastrukture može pristati na kraći ili duži period, svaki period duži od pet godina, pravda se poslovanjem komercijalnih ugovora, namenskih investicija ili rizika. Mislim da ljudima koji budu gledali kako će da sklapaju taj privremeni sporazum ništa neće biti jasno. Mi predlažemo brisanje tog stava i izmenu stava 5 kako bi sve bilo jasno i taj stav 5. glasi – izuzetno period može biti duži od pet godina, ali najviše 10 godina, kada je reč o dugoročnim investicijama velikog obima i kada je takvo investiranje obuhvaćeno ugovornim obavezama. Ako prihvatite ovaj amandman, onda će sve biti jasno, najmanje na pet, a najduže na 10 godina.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Momir Stojanović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Anđelković. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Momir Stojanović. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dragi poslanici, ukoliko prekoračim dozvoljeno vreme, koristiću vreme od poslaničke grupe. Ovaj moj predloženi amandman nije prihvaćen uz obrazloženje da nije u skladu sa Zakonom o budžetu, makar pomoćnik ministra mi je tako rekao, a ključno u predlogu jeste, izvori sredstava za finansiranje železničke infrastrukture. Jedno od rešenja o kome smo diskutovali pri raspravi u načelu jeste da je danas neshvatljivo da u okviru naplate akcize za gorivo, Železnica plaća i drumarinu, iako je poznato da Železnica ne koristi drumove. S toga, moj amandman se odnosi i na to daŽeleznica ne plaća u okviru plaćanja akciza, na kupljeno gorivo i drumarinu, ali makar kako su mi iz resornog ministarstva objasnili, to nije moguće za sada. Gospodine ministre, ja bih iskoristio u okviru amandmana na ovaj član da ukratko, a vi vrlo dobro znate kakvo je stanje na Železnici, ali moja diskusija će se odnositi koje su subjektivne slabosti danas, da zanemarimo objektivne, dugogodišnje slabosti, i ja vas molim da u okviru vašeg Ministarstva, a to je pojava u celoj Srbiji, u svim javnim preduzećima, ministarstvima, pa i u Železnicama Srbije, da su nam direktori tih javnih preduzeća iz jednih političkih opcija, a ministri su resornog ministarstva iz drugih, pomoćnici ministara iz trećih. Ono što bi mi vojnici rekli, potrebno je ustrojiti jedinstvenu hijerarhiju u odlučivanju kada je u pitanju svako javno preduzeće, pa tako i Železnice Srbije. Lično mislim, da pored premijera, pa vas kao resornog ministra, u gradaciji odgovornosti po pitanju stanja u Železnici, trebao je da bude vaš pomoćnik za železnički saobraćaj, imate pomoćnika i za vazdušni saobraćaj, pomoćnik za drumski saobraćaj, isto je to situacija i sa JAT-om, ali da govorim o Železnici. Nisam ničim motivisan, ali vidim da u svakom ministarstvu, pa i u vašem postoji jedan problem koji ovako izgleda. Iako imate direktora "Železnica Srbije" npr, govorim samo figurativno, koji je iz jedne političke opcije, vi ste ministar iz druge političke opcije, onda je logično da u hijerarhijskom smislu vi kao ministar, pa onda ispod vas bude vaš pomoćnik za železnički saobraćaj, pa onda direktor i da to morate tako ustrojiti u svakom javnom preduzeću, zato što direktori javnih preduzeća, kada im se nešto ne sviđa od vašeg pomoćnika ili vas, odmah se žale svom lideru stranke i kažu – pa ne, to mene ne obavezuje. Vi ćete se složiti, kao iskusan čovek, da je to danas problem u svakom javnom preduzeću u Srbiji. Dok ne ustrojimo jedinstveno hijerarhijsku odgovornost mi ne možemo računati na neki bitniji uspeh u tome. Zato vas molim u strateškom pogledu da je potrebno to prvo uraditi. Drugo, u strateškom, što bi mi vojnici rekli, potrebno je izvršiti hitno liberalizaciju železničkog tržišta. Razgovarao sam sa a vašim pomoćnikom i sviđa mi se njegovo razmišljanje, mi se bojimo stranih operatera i zato ne idemo u to. Hajde da počnemo u nekoliko faza da to radimo, da radimo na sporednoj železničkoj infrastrukturi, hajde da ne budemo tako bojažljivi kada je u pitanju Koridor 10, pa da vidimo kako će funkcionisati, da to podelimo u nekoliko faza, prvu, drugu, treću fazu, da budu to neke regionalne saobraćajnice, pa da onda idemo na ovu glavnu i da pogledamo. Neophodna je liberalizacija uz koncesiju o kojoj smo govorili, neophodna je liberalizacija železničkog tržišta. U operativnom pogledu gde su problemi danas u "Železnici"? Ko je gospodine ministre odgovoran za plaćanje penala zbog ne povlačenja odobrenih kredita? Mi ni dan danas nemamo pokrenutu odgovornost za one koji nisu odobrene kredite povukli, zbog toga "Železnica", odnosno država i budžet plaćaju ogromne penale. Šta će "Železnica" uraditi sa ogromnim viškom skladišnog prostora, u koje je ranije skladištena denčana roba? Ti skladišni prostori su duž cele železničke infrastrukture danas prazni, zvrje prazni, "Železnica" plaća propisane gradske takse a taj prostor zvrji prazan. Zar nije moguće da menadžment "Železnice" iznađe mogućnost da se taj prostor izda nekome na korišćenje i da plaća od toga takse. Ja verujem da zbog vaših obaveza niste u mogućnosti da obiđete, ali na celoj teritoriji Srbije postoji ogroman prostor koji danas prazan zvrji i za to "Železnica" plaća gradske takse. Šta će "Železnica" uraditi sa zgradom u Makišu koji ima 13 spratova, gospodine ministre? Zvrji prazna. Zašto direkcija "Železnice" mora da bude smeštena u luksuznoj zgradi u Nemanjinoj i zašto se svi elementi "Železnice" danas raštrkani na mnogim lokacijama u Beogradu, ne skoncentrišu u toj zgradi, a ovaj poslovni prostor u Nemanjinoj izda i time "Železnice" prihoduje? Zašto se ne skoncentriše celokupna infrastruktura "Železnice", odnosno elementi rukovodeće infrastrukture "Železnice" na jednom mestu u toj zgradi trinaestospratnici, ponavljam, u Makišu koja zvrji prazna a za to pretpostavljam, nisam stigao da proverim direkcija "Železnice" plaća sigurno u zakup ovu zgradu ili u Nemanjinoj? Možda je njeno vlasništvo. Da li će novo poslovodstvo, sada malo kritikujem i novo poslovodstvo, pošto je direktor "Železnice" iz moje stranke, da li će ukinuti svoju odluku o ukidanju tzv. "režim vožnje"? Ne znam da li znate gospodine ministre, od dolaska novog poslovodstva promenjena je realizacija saobraćaja teretnih vozova, tj. ukinute su tzv. "režim voženje vozova". Šta to u praksi znači? Znači da na primer operativno odeljenje u Novom Sadu ne može da pokrene voz iz Novog Sada ka Beogradu ako u Beogradu nema povratnog bruta za Novi Sad. Znači, u Novom Sadu može da čeka tri, četiri voza u pravcu Beograd, sve dok iz Beograda ne dođe voz koji vozi neku robu ka Novom Sadu. Znači, sa jedne strane nemamo dovoljno lokomotiva, ili ih mi gomilamo samo zato što iz Beograda ne može da dođe prazan voz, tako smo došli do onog povećanja bruto tonskog kilometra, smanjene su režim vožnje lokomotiva, ali su znatno produženi rokovi prevoza. Ovde niko ne vodi računa o rokovima prevoza koji su propisani kako železničkim propisima, tako i zakonom i o ugovorima u železničkom prevozu. Ovde niko ne vodi računa da li je ta roba npr. carinska, i treba da u određenom roku izađe iz zemlje i ovde je bitno da ne bude samo tzv. "praznog trčanja lokomotiva". Ko kontroliše centralne obračune i proverava valjanost i ispravnost istih? Gospodine ministre, skrećem vam pažnju, centralne obračune u "Železnice", to je posebna priča, to je najveća čuvana tajna u "Železnice Srbije " danas, to je tajna nad tajnama i poznata je samo uskom krugu ljudi, koji služi za manipulacije, mahinacije, raznovrsne manipulacije. Kolika je cena prevoza po centralnom obračunu? To običnim smrtnicima na "Železnici" nije poznato. Ko pita nešto na tu temu reskira smenu, šikaniranje i lepo mu se kaže – gledaj svoja posla. Primera radi, zamolio bih vas gospodine ministre da me slušate, dok su kola tovarena koncentratom rude bakra u Majdanpeku, ka topionici u Boru, znala da stoje desetak dana u Majdanpeku, dotle su limovi iz stanice Prahovo, Prahova pristaništa, odlazili skoro u roku.
Gospodine Stojanoviću, molim vas, sada sam pročitao vaš amandman, to o čemu vi sada pričate nema veze sa amandmanom. Razumem, to je načelna rasprava, razumem potrebu da se o tom problemu diskutuje, ali je to trebalo u načelnoj raspravi. Amandman koji ste vi podneli je sasvim nešto drugo i molim vas, obavezni ste da se držite dnevnog reda, to podrazumeva da amandman o kojem se raspravlja, tog momenta tačka dnevnog reda i molim vas da se vratite na amandman.
Ne slažem se sa vama uvaženi predsedavajući, jer u 1. stavu člana 33. kaže – stanje na poslovima, računima upravljačke infrastrukture je rezultat ravnoteže prihoda od naknada za korišćenje železničke infrastrukture, prihoda i rashoda itd. Govorim gde su problemi u prihodima, uvaženi predsedavajući. Govorim o prihodima gde se odlivaju prihodi u "Železnici" i stoga, dozvolite mi da završim ono što sam hteo da iznesem gospodinu ministru. Znači, govorim o prihodima i govorim gde se odlivaju sredstva od prihoda.
Ja sam i dalje ubeđen, neću vam oduzeti reč, ali ipak zbog drugih poslanika sam ubeđen da ste vi ipak mimo teme dnevnog reda. Ne znam, tu je i ministar i tu su ljudi. Izvolite.
Da napravimo kompromis, neću izneti, mada mislim da je dobro i za ministra i zbog javnosti i zbog ukupnog stanja u železnici, ali predaću to pomoćniku ministra. Zamolio bih vas, rekao sam, problem centralnih obračuna i kontrole istih, molim vas, zato imaju potrebe da se pozabave nadležni organi. Gospodine ministre, neophodno je izvršiti reformu sindikalnog organizovanja, jer su izdaci, govorim o rashodima, predsedavajući, ja ovde imam pregled i mogu to dati, a ministar zna koliki su troškovi dnevnica, korišćenja hotelskih usluga, deviznih dnevnica, raznih sindikata kojih ima 37 i uputio vas gospodine ministre da akt pod brojem 05/2009-347 od 8.12.2009. godine, koji je Upravnom odboru uputila radna grupa, kojom je rukovodio Dušan Jakšić, proverite i utvrdite odgovornost zašto je sindikatu "Železnica Srbije" dva puta greškom uplaćeno 23 miliona dinara. Mogu vam dati taj akt a kažem da po mnogim pitanjima i po ovome ima posla i za nadležne organe, koji čini mi se odavno nisu pretresali zakone iz poslovanja "Železnice". Promena kolektivnog ugovora, jedan od zadataka, ne znam da li vam je poznato kako to funkcioniše na "Železnici"? Na primer, ne znam da li vam je poznato da a.d. "Železnica Srbije" uskoro otići u stečaj ako izgubi sve sporove koje protiv nje vode njeni radnici, tj. svi oni koji imaju smenski rad, a takvih je na železnici oko 10.000 puta negde, u proseku 200.000 dinara, pa vidite koji je iznos. Zašto novi menadžment ne promeni kolektivni ugovor po kome iznos toplog obroka ulazi u cenu rada, a to u prevodu znači da direktor koji ima koeficijent 6,5 prima tri puta veći iznos od radnika koji, na primer, ima koeficijent 2,08? Neophodno je promeniti i preispitati kolektivni ugovor. Gospodine ministre, dolazimo do bolnog pitanja, a to je kadrovska reforma u "Železnici". Ne znam koliko vam je poznato, ako izvršite neku analizu, vaše ministarstvo, ko je sve poslednjih 12 godina u rukovodio "Železnicom", ko je bio na rukovodećim mestima? Samo su menjana mesta saobraćani inženjeri, školski drugovi, poznanici iz detinjstva. Proverite samo koliko je novih ljudi u upravljanju "Železnicama Srbije", pa ćete zaključiti da su u jednoj Vladi jedni bili na jednoj poziciji, drugi na drugoj, u drugoj Vladi se ovaj vratio na svojoj poziciji i to se kruži. Neophodno je kadrovsko provetravanje u "Železnicama Srbije", gospodine ministre. Sasvim na kraju, uz zahvalnost što ste me saslušali, mada puno toga ovih mesec dana sam pokušao da saznam o "Železnicama Srbije", stanje je jako loše. Spreman sam i molim vas za jedan razgovor sa ljudima koji su po 40 godina u "Železnici", vrlo dobro upoznati sa stanjem u "Železnici", da vaš pomoćnik za železnički saobraćaj, vi i direktor "Železnica Srbije". Voleo bih da prisustvujem jednom takvom sastanku gde bih sa zadovoljstvom prezentovao sve dokaze i sve probleme s kojima se danas suočava "Železnica Srbije". Iz toga bi sigurno izvukli koji su prioriteti i verovatno naložili menadžmentu "Železnice Srbije" da to otkloni. Bez toga mislim da nijedan najbolji zakon neće moći da reši probleme u "Železnicama Srbije". Ja se zahvaljujem.
Po Poslovniku, narodni poslanik Radoslav Milovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, reklamiram član 106. i 109. Poslovnika Narodne skupštine. U članu 106. se kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres, a u članu 109. se kaže da se opomene izriče narodnom poslaniku koji, pored i upozorenja predsednika Narodne skupštine, govori o pitanjima koja nisu na dnevnom redu. Tokom čitavog dana se, osim o priči o amandmanima, govori o temama šta se nekada događalo. Prosto, svi imamo osećaj da je tek dolaskom SNS na vlast počela nova era. To je prosto nedopustivo i nadam se da ćete vi u narednom periodu korektnije voditi ovu sednicu. Hvala.
Ako ste pročitali član na koji je narodni poslanik dao amandman, onda ćete videti da je on bio u temi što se tiče samog člana, ali što se tiče amandmana, slažem se. Zato sam ga i upozorio. Otuda i jeste malo problem napraviti strogu podelu između onoga o čemu je on diskutovao po članu i amandmanu. On je to vešto povezao. Slažem se da je on proširio tu temu, ali ne vidim da je toliko izvršena povreda Poslovnika, da je zaslužio da ga prekinem. U tom smislu sam mu dozvolio da završi uz sve moje intervencije da se vrati na temu. Da li smatrate da ovo zaslužuje da se o ovome izjašnjava u Danu za glasanje? (Radoslav Milovanović, s mesta: Ne.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam pročitao ovaj amandman i neka rešenja su veoma zanimljiva. Pročitao sam i obrazloženje Vlade i shvatio da to ne zavisi samo od dobre volje Vlade, da to treba projektovati i budžetom, da je jedan od izvora finansiranja budžet, a drugi su sopstveni prihodi, ali ovde ima jako zanimljivih rešenja i predlagač je definisao kako da se finansira prevoz putnika i robe, ali takođe kako da zanovimo, obnovimo postojeću zapuštenu infrastrukturu. Dakle, voleo bih da u nekim budućim razmišljanjima o nekim dopunama eventualnim zakona ili u nekom novom zakonu predlagač, Vlada, odnosno Ministarstvo uzme u obzir sve ovo što je gospodin Stojanović izneo. Nećemo glasati za amandman u potpunosti shvatajući teškoće koje bi se, usvajanjem amandmana, odrazile na celokupni zakon. Shvatio sam i da to baš i nije u skladu sa evropskim propisima. Na kraju želim da kažem, bez obzira što ovde ima od čega bi se finansirala obnova infrastrukture itd, bojim se da ova sredstva svakako postoje, ali time uvećavamo cenu goriva, dizela, benzina. Mislim da je najbolje da korisnici usluga, tu pre svega mislim na privredu, finansiraju razvoj železnice, obnovu infrastrukture i sve dok ne zavrnemo rukave i ne napravimo neki privredni sistem i ne napravimo neku proizvodnju bojim se da nećemo uspeti da obnovimo infrastrukturu. Dakle, od siromašnih građana ne može se toliko uzeti koliko je naša infrastrukturazapuštena. Shvatam da će tu biti kredita i s tim u vezi mislim da ima zanimljivih ideja u amandmanu gospodina Stojanovića, ali bih tome dodao još da svi zajedno treba da radimo na rastu proizvodnje, da imamo šta da prevozimo tim prugama. Kada budemo imali šta da prevozimo od svoje robe tim prugama, onda ćemo prevozom svoje robe, strane robe, svojih putnika i stranih putnika uspeti da finansiramo železničku infrastrukturu. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Zoran Anđelković podneo je amandman kojim predlaže promenu naziva odeljka 5. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da lineko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Stefana Miladinović podnela je amandman na članove 46, 100. i 101. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da lineko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, drugi amandman SVM odnosi se na član 46. Predloga zakona, koji govori o Nacionalnom programu železničke infrastrukture. Predlogom zakona su utvrđeni elementi budućih nacionalnih programa železnice, koji će se donositi na period od pet godina, a Vlada će podneti jedanput godišnje i izveštaj o realizaciji Nacionalnog programa. To je jedna novina i svakako je za pohvalu. Prvi deo našeg amandmana se odnosi na dodavanje jednog novog elementa koji bi, prema nama, Nacionalni program železničke infrastrukture morao da sadrži, a to je definisanje modela javno-privatnog partnerstva. Mislim da nije dobro što Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj naš amandman, jer mislimo da bi bilo celishodno da Nacionalni program železničke infrastrukture Republike Srbije sadrži i definisanje modela javno-privatnog partnerstva. U mišljenju Vlade se navodi da je javno-privatno partnerstvo regulisano drugim zakonom, Zakonom o javno-privatnom partnerstvu i koncesijama. To je, naravno, tačno, ali mislimo da javno-privatno partnerstvo vezano za železnički saobraćaj i železničku infrastrukturu treba detaljnije regulisati posebnim sistemskim zakonom, a to je Zakon o železnici. Mi smatramo da su razlozi koji dovode do uspostavljanja javno-privatnog partnerstva u oblasti železničke infrastrukture neefikasnost javnog preduzeća u pružanju javnih usluga, zastarelost opreme i infrastrukture koju javni sektor nije u stanju da obnovi i nedovoljan obim i kvalitet javnih usluga u oblasti prevoza putnika i robe, što za posledicu ima otežanu mobilnost stanovništva i usporen privredni razvoj. Mi smo o ovome govorili i u načelnoj raspravi i danas u vezi našeg prvog amandmana, u vezi mogućnosti prenošenja prava upravljanja jedinicama lokalne samouprave i AP Vojvodini na delovima železničke infrastrukture Republike Srbije. Zbog čega mi smatramo da Nacionalni program železničke infrastrukture treba da obuhvati i element koji se odnosi na definisanje modela javno-privatnog partnerstva? Zbog toga što, bez obzira što poslednjih godina postoji značajno interesovanje privatnog sektora za ulaganje u železničku infrastrukturu, do realizacije konkretnih projekata ipak ne dolazi iz razloga nepostojanja modela javno-privatnog partnerstva, na osnovu koga bi privatnipartner tačno znao šta dobija za uložena sredstva. Ako se predlagač zakona zalaže za liberalizaciju, za postepenu liberalizaciju tržišta vezano za železnički saobraćaj i u Republici Srbiji, onda smatramo da bi detaljnije trebalo regulisati i model javno-privatnog partnerstva, a to bi se moglo uraditi onako kako smo mi predložili, tj. na način da ovo bude element Nacionalnog programa železničke infrastrukture. Zbog toga pozivam gospodina ministra da još jednom razmotre mogućnost prihvatanja ovog predloga. Drugi deo istog ovog amandmana na član 46. se odnosi na jedan drugi stav, ali isto vezano za Nacionalni program za razvoj železničke infrastrukture. Mi smo predložili da delove Nacionalnog programa koji se odnosi na železničku infrastrukturu na teritoriji AP, Vlada utvrđuje u saradnji sa nadležnim organom AP. Predlažem da obratite pažnju na ovaj termin ili na ove reči "u saradnji sa nadležnim organom AP". Postojala su i druga razmišljanja da se to radi uz saglasnost AP ili na predlog AP. To bi bilo pravno nemoguće, ali mislim da saradnja treba da postoji, o tome sam danas mnogo govorio, između republičkih i pokrajinskih organa. Razgovori treba da postoje i mislim da nikom ne bi smetalo da se delovi Nacionalnog programa, koji se odnose na infrastrukturu na teritoriji AP Vojvodine, definišu u saradnji sa nadležnim organom AP Vojvodine. Vlada Republike Srbije je u svom mišljenju o našem amandmanu navela da je železnička infrastruktura celovit sistem. To apsolutno niko ne spori. Više puta sam to već podvukao, a Vlada je navela i to da neće bitiposebno obrađivani delovi železničke infrastrukture na teritoriji AP. Nismo ni mi mislili da će postojati poglavlje o delu infrastrukture na teritoriji AP Vojvodine, ali će svakako sadržati, nadamo se i sigurni smo, taj nacionalni program i delove vezano za AP Vojvodinu i vezano za taj deo Nacionalnog programa. Bilo bi dobro da se to definiše u saradnji sa nadležnim organom AP Vojvodine. Doduše i vi ste naveli u mišljenju da će prilikom izrade tog programa po prirodi stvari biti konsultovani i organi AP. Ako je to tako, onda ne znam, stvarno mi nije jasno zbog čega niste prihvatili ovaj amandman. Ako ste prihvatili 20 i nešto amandmana poslanika, što je svakako dobro, pa kako da vam kažem, malo je čudno da baš ni jedan od rešenja predloženih od SVM nije bilo prihvatljivo za Vladu Republike Srbije, ali se još uvek nadam, pogotovo posle diskusije ministra o tome da će oni, da ćete vi razmisliti još jedanput do kraja sutrašnjeg dana, pa nam se možda posreći, pa usvojite oba naša amandmana. Na to apelujem. Hvala.
Reč ima ministar Mrkonjić.
Hvala najlepše predsedniče. Ovaj peti, kako da kažem, član ovog člana je potpuno jasan i on je nesporan. Ovaj šesti o kome ste sada govorili je bio malo sporan. Vlada utvrđuje u saradnji sa nadležnim organom o AP. Hajde da prenoći. Nadam se da će i to biti jasnije pa ćemo da ga usvojimo. Hvala.
Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, obratiću se sa istom nadom kao gospodin Pastor. Samo mi imamo 17 takvih za usvajanje, pa razmislite. Iznad člana 45. naslov je – izgradnja, rekonstrukcija i modernizacija železničke infrastrukture i vi u članu 46. kažete – da Vlada podnosi Narodnoj skupštini jednom godišnje izveštaj o realizaciji nacionalnog programa. To je vrlo normalno i uredu je. Mislim da je dobro da se napravi nacionalni program i vrlo je značajan jer obuhvata postojeće karakteristike stanja naše železničke infrastrukture, strategiju izgradnje, rekonstrukciju, modernizaciju, održavanje železničke infrastrukture, razvojne komponente o izgradnji novih kapaciteta, infrastrukture od posebnog značaja, definisanje strukture, dinamike realizacije, prioriteta, visine i izvora finansijskih sredstava. Ne znam zašto mi ovde pada na pamet pruga Valjevo-Loznica, vi ćete sigurno znati zašto mi je to palo na pamet. S obzirom na zapuštenost infrastrukture, s obzirom na stihijsko određivanje šta će se graditi, gde će se graditi, s obzirom da ne znamo od kojih sredstava će se graditi i koji su izvori finansiranja, ne znamo šta su nam prioriteti, još uvek se o tome raspravlja, smatramo da je jako dobro da upravljač infrastrukturom dva puta godišnje podnosi izveštaj Vladi. Zašto? Bojim se da godinu dana protekle jako brzo i da Vlada posle pola godine može da interveniše i da nešto popravi, da nešto doda, da izvrši neku rekonstrukciju, a posle godinu dana kada je završena mogućnost da se gradi nešto u nekoj sezoni, onda ona na to više nema pravo. Čini mi se da je ovaj naš amandman vrlo smislen. Vlada mora da zna, upravo zbog toga što je infrastruktura u strašno lošem stanju, kako se kreće realizacija nacionalnog programa i mora da bude obaveštena mnogo više nego jedanput godišnje. Hvala.
Reč ima ministar Mrkonjić.
Prihvatamo gospođo Vojić Marković, ali mi niste jasni oko pruge Valjevo-Loznica. Molim vas, šta ste hteli time da kažete? Da pruga ne treba ili šta?
Htela sam da kažem da pruga treba, a da se ovog trenutka ne zna da li će se graditi. Takve su informacije po medijima. Ne zna se iz kojih sredstava će se graditi i kada će se graditi, pa bismo voleli da to znamo, mi iz Valjeva?
Mogu li predsedniče još malo? Dakle, gradiće pruga Valjevo-Loznica. U dogovoru oko ruskog kredita koji je trajao pune tri godine sam kada god sam bio ovde davao informacije kako ti poslovi idu. Odmah da napomenem da su ruski predstavnici bili vrlo jasni, njihovi idejni projekti su ranga naših glavnih projekata, a mi glavne projekte nismo imali za sve ono što smo hteli da podelimo Rusima. Hteli smo da damo železnicu iz dva razloga. Prvi, jer Železnica Srbije danas apsolutno u ruskim partnerima može da nađe potpuno ravnopravno isti status i opreme, vagona i lokomotiva koje imaju zapadne zemlje. Drugi, jer su objekti koje smo ponudili Rusima upravo objekti koji su započeti da se grade i teško nailaze na finansiranje u evropskim bankama i Svetskoj banci. To je suština. Dakle od 800 miliona mi smo nabrojali pet projekata. Naravno da je Koridor 10 bio uvek u prioritetu, ali za Koridor 10 nismo imali projekte, nemamo ih ni dan danas, a za prugu Valjevo-Loznica imamo. Ne treba da komentarišem značaj te pruge. Mislim da je on potpuno jasan, prema tome nema nikakvih zadnjih namera. Ako budemo obezbedili projekte do momenta dok ne budemo potpisali ugovor o realizaciji projekata na Koridoru 10 iz ruskog kredita, odradićemo to. Ako ne, radićemo prugu Valjevo-Loznica. Iza toga ćemo obezbediti sigurna sredstva i da se realizuje projekat pruge Valjevo-Loznica. Dakle, pruga Valjevo-Loznica će se sigurno izgraditi. Nesporazumi u medijima su eliminisani. Hvala.
Hvala. Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, na član 51. amandman je podneo Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 52. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Hvala. Ovaj amandman se odnosi na član 52. Tu se govori o tome da železnička infrastruktura mora da se održava u stanju koje obezbeđuje bezbedan i nesmetan železnički saobraćaj itd. To su dva stava. Naravno, da bi se uopšte zaokružio ovaj zakonodavni okvir, kada je železnica u pitanju, mi očekujemo da ćemo uskoro dobiti u skupštinsku proceduru i taj zakon o bezbednosti u železnici, mislim da se zove i interoperabilnosti, nije samo o bezbednosti. Moram da priznam da me malo i čudi što niste uspeli da dovršite taj zakon do sada. Znam da se i on pisao u vreme kada se i ovaj zakon prvi put našao u skupštinskoj proceduri. Moguće je da ste nešto menjali. Bilo bi dobro da su ova dva zakona išla zajedno. Kada je reč o ovom našem amandmanu, u stavu 2. u pitanju je održavanje železničke infrastrukture u stanju koje obezbeđuje bezbedan i nesmetan železnički saobraćaj, u tom stavu vi kažete – u cilju toga moraju se vršiti stalni nadzori i povremeni pregledi, kao i otklanjanje utvrđenih nedostataka. Ovo se nekako kosi jedno sa drugim, zato što ako vršite stalni nadzor, vi vršite stalni nadzor. Koliko će to biti stalno i koliko često će biti ti nadzori ili pregledi, za to verovatno vi imate neke standarde i šta znači stalni nadzor. Onda, posle toga kaže – vrši se stalni nadzor i povremeni pregledi. Taj stalni nadzor se ostvaruje i kroz povremene preglede, pretpostavljam. Ovo se jedno s drugim ne slaže. Umesto: "povremeni pregledi", mi tu predlažemo da dodate i: "funkcionalno ispitivanje". Vi ste meni odgovorili da to nije u duhu železničke terminologije. Meni je žao što sam pogrešila duh železničke terminologije, ali mislim da nisam pogrešila duh kada je reč o tome da se mora voditi računa o bezbednosti saobraćaja na železnici.
Reč ima ministar.
U duhu ovoga prihvatamo i taj predlog.
Kako je ministar krenuo, mislim da će se ova sednica završiti brže nego što sam očekivao. Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić, Radmila Gerov i Miljenko Dereta. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 66. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 69. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mirna Kosanović i dr Ivan Bauer. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 72. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Gorica Gajić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić.
Hvala. Poštovani gospodine ministre, uvaženi predstavnici Vlade, kao što vidite, DSS, naša poslanička grupa, podnela je 21 amandman, što pokazuje da se vrlo ozbiljno pozabavila ovim predlogom zakona o železnici, a koliko dobro obrazlažemo amandmane, evo, čuli ste i ministra da će verovatno do kraja ovog zasedanja prihvatiti još koji amandman DSS, pa vam se unapred zahvaljujem. Od ovih 21 amandmana, koliko je DSS podnela, sedam amandmana se odnosi na problem fizičke pristupačnosti prevoznim sredstvima. Naime, već sam rekla da je to naša obaveza prema konvenciji koju smo ratifikovali, u odnosu na prava osoba sa invaliditetom, a pogotovo je to naša obaveza jer smo samo pre koju nedelju ovde usvajali i usvojili Zakon o zapošljavanju osoba sa invaliditetom, gde se nadam da ćemo, ako taj zakon zaživi, da ih uključimo u oblast prava, u oblast rada i u sve društvene sfere našeg života. Kako ćemo im omogućiti da dođu do svog radnog mesta, ako im ne omogućimo nesmetan i bezbedan pristup saobraćaju, pre svega javnom prevozu, uključujući i drumski i železnički saobraćaj? Mi smo od ovih sedam amandmana koje smo podneli, a zahvaljujemo se što ste tri prihvatili i što ste imali dovoljno sluha i razumevanja za ove probleme osoba sa invaliditetom. Da se vratim na član 72. koji je bio predmet našeg amandmana. Članom 72. reguliše se pojam reda vožnje, pa se u stavu 2. kaže – red vožnje, odnosno izmene i dopune reda vožnje za javni prevoz putnika objavljuju se u sredstvima javnog informisanja, ističu na vidnim mestima, u staničnim zgradama i objavljuju i na drugi uobičajeni način, najkasnije 20 dana pre stupanja na snagu. Demokratska stranka Srbije predlaže da se doda stav 3 – red vožnje iz stava 2. ovog člana mora biti dostupan osobama sa invaliditetom u pristupačnim formatima. Naime, poređenja radi, u zemljama koje su regulisale ovaj problem pristupačnosti osobama sa invaliditetom, nekoliko tih formata su, pre svega, za slabovide osobe, jači tisak, krupnija slova na kontrasnoj podlozi, za slepe osobe to je Brajevo pismo ili čak i elektronska forma – CD, da osoba sa invaliditetom može da ponese kući i da ima uvid u red vožnje. Vi ste ovaj amandman odbili, niste prihvatili, uz obrazloženje da je Direkcija za železnice nadležna da donosi formu i sadržinu reda vožnje. Verujte mi, ako ih mi ovim zakonom, da tako kažem, ne obavežemo, bojim se da Direkcija za železnice neće uvažiti potrebe osoba sa invaliditetom, da u posebnim formatima koji su njima pristupačni i donesu takav red vožnje. Molim vas, gospodine ministre, razmislite. To ne iziskuje neke troškove. Imam informacije da su železnice već uvele neki oblik reda vožnje u toj pristupačnoj formi, ali nije sistemski rešeno, nije zakonski rešeno. To je rešenje ad hok. Molim vas da još jednom razmislite da, kada je u pitanju red vožnje, to prilagodimo osobama sa invaliditetom. Zahvaljujem.
Reč ima ministar.
Dobro ste rekli. Razmislićemo do sutra, zbog toga što je to u nadležnosti Direkcije železnica. Proveriću sa njima i ako ne budem bio ubeđen da će oni to da urade, uradićemo mi sigurno. Potpuno se slažem sa vama. Hvala.
Na član 87. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić.
Svakako želim reč. Ovo je jedan od tri amandmana koja su prihvaćena, a koja se tiču pristupačnosti železničkog saobraćaja osoba sa invaliditetom. Radi javnosti, a i radi baš tih osoba za koje se ovde zalažemo, pročitaću suštinu amandmana koji je prihvaćen. U članu 87. se propisuje šta sve pojedine odredbe u ugovoru o obavezi javnog prevoza regulišu, pa tačka 6. kaže da se odredbama uređuju zahtevi kvaliteta ukoliko nadležni organ u skladu sa zakonom zahteva od železničkog prevoznika da poštuje određene zahteve kvaliteta. Mi predlažemo amandmanom da se posle reči "zahtevi kvaliteta" dodaju reči "uključujući obezbeđivanje pristupačnog prevoza za putnike sa invaliditetom". Dobro je što je ovaj amandman prihvaćen. Još jednom ste pokazali razumevanje i sluh za problem osoba sa invaliditetom, tako da se mi vama, u ovom slučaju, zahvaljujemo, u ime poslaničkog kluba DSS, a svakako najviše u ime osoba sa invaliditetom. Hvala.
To mi stvarno mnogo znači.
Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Donka Banović. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković podnele su amandman koji se posle člana 91. dodaje novi član 92. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem. Narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
Hvala. Ovde predlažemo dodavanje jednog novog člana koji bi bio član 92, a posle člana 91. Inače naslov iznad člana 91. je - status i poslovi Direkcije za železnice. Inače se ovi članovi nalaze u okviru Glave 4. gde je reč o Direkcija železnice. Ono što smo mi primetili u ovom predlogu zakona jeste da su do detalja razrađeni svi oni poslovi i oblasti koje obavlja ili koje će obavljati Direkcija za železnice, što je jako dobro. Međutim, ono što nedostaje, to je da nema ni reči o tome ko će biti na čelu te direkcije, mada se podrazumeva iz naziva, niti o tome ko i kako i na koji period se bira taj budući direktor. Naš amandman, odnosno ceo član bi glasio – Direkcijom rukovodi direktor Direkcije. To se podrazumeva. Sledeći stav je – direktora bira Vlada na period od četiri godine, na osnovu javnog konkursa. Treći stav bi glasio – kandidati za direktora moraju imati visoku stručnu spremu tehničke struke i najmanje pet godina radnog iskustva na železnici. Mislimo da je trebalo da prihvatite ovaj amandman i da ovaj član postane sastavni deo zakona. Sada vama pomoćnik objašnjava zbog čega nije prihvaćen, jer ste vi, normalno, pitali zbog čega nije prihvaćen ovaj amandman. Dobila sam to obrazloženje. Navodno se ovaj naš predlog kosi sa Zakonom o državnoj upravi, kojim je propisano rukovođenje i način postavljanja direktora Direkcije za železnice kao posebne organizacije. Hajde da poverujem da tu postoji taj problem i da će se to kositi sa zakonom, ali bih pre rekla da je i predlagač opet tu predvideo da se ne zna na koji se period bira direktor, niti se postavlja obaveza - koje je struke. Danas je bilo puno reči o tome – stručnost, iskustvo, da li stručnost i iskustvo, ili i jedno i drugo itd. Čuli smo onda od kolege iz SNS, gospodina Stojanovića, koji je govorio o nekakvoj lošoj kadrovskoj strukturi i stalnom nekom menjanju jednih te istih ljudi. Znači, nisam to govorila ja nego gospodin Stojanović. Ne vidim problem da se u ovom zakonu navede koje struke mora da bude direktor, pa ako ništa, i zaštita železnice od lošeg rukovođenja. Podsetiću vas da smo nedavno imali zakon o izmenama i dopuna Zakona plovidbe na unutrašnjim vodama. Niste vi bili prisutni kao ministar, bio je gospodin Ilić, pa ste vi tim zakonom potpuno ukinuli Direkciju za vode, pa znate? Ministar Ilić je navodio razloge da je ta direkcija nedomaćinski poslovala, da je to bilo prilično ružno slušati, i to je nešto što vi ne možete da proverite. Dakle, vi ste jednim zakonom ukinuli jednu direkciju, a sada se opet brani vaš pomoćnik time da ne može po zakonu zato što je to posebna organizacija, a onu posebnu organizaciju smo ukinuli sa jednim članom. Mislim da je ovde jako dobro da stoji, ako ništa drugo, koje struke treba da bude direktor.
Reč ima ministar. Izvolite.
Pošto je gospođa Donka objasnila ceo ovaj amandman, samo nekoliko stvari da pojasnimo. Dakle, u sastavu Vlade kao organa vlasti postoji direkcija i odgovornost je predsednika Vlade. Postoji Agencija, takođe. I unutar ministarstava postoje uprave. Za uprave su nadležna ministarstva. Direkcija, ne znam zašto je to Velimir Ilić objašnjavao, verovatno je on tada bio umesto mene, odnosno nisam bio tu, ali Direkcija za vode ukinuta. Jednostavno kao uprava je ona ušla u Ministarstvo i sada "Plov put", to se tako zove, iste poslove radi unutar ministarstva. Procenili smo da je to jednostavnije, bolje i brže za realizaciju poslova koje "Plov put" radi. Inače je vrlo dobra i organizovana organizacija od 100 ljudi, stručnjaka itd. Agencije imaju svoje upravne organe. Dakle, uprave koje se biraju, znate već kako to ide, kadrovska komisija ih bira, a direktori se biraju na konkursima. Direkcije koje su u sastavu, koje su pod kabinetom predsednika Vlade, takođe idu na konkurse. Ovaj direktor direkcije je izabran pre par godina i on je išao na konkurs. Još samo jedna informacija, vidim da i mediji to ne razumeju. Nekoliko puta sam čitao u medijima i mene su napali da sam pomoćnike primao kako hoću. Ne. Trenutno pomoćnike primamo na radna mesta, a svi oni idu na konkurse takođe. Dakle, niko u ministarstvima neće biti od tih vrhunskih činovnika koji neće proći proveru konkursa. Samo toliko da znamo kada o tim stvarima razgovaramo. Hvala najlepše.
Reč ima gospođa Banović. Imate još jedan minut. Izvolite.
Izvinite, možda nisam precizno izrazila…
Izvinite, da li je ovo replika?
Da, replika.
Izvolite.
Znam da "Plov put" nije ukinut kao takav, ali je ukinut kao posebna organizacija, i da je postao, ušao i da je sastavni deo ministarstva. To znam. Ne znam kako se naziva, ali je verovatno u okviru sektora unutar ministarstva. Dakle, ono što možemo da zaključimo je da mi ponekad imamo jako loša iskustva sa tim posebnim organizacijama. Kakvo će nam biti iskustvo sa ovom organizacijom, ili kako već ima taj status posebne organizacije, možda je i ovo trebalo da bude deo i sektor u Ministarstvu saobraćaja. Pri tom, ovde ni u zakonu ne možemo navedemo neke osnovne kriterijume, što nije dobro, ali dobro.
Ministre, izvolite.
Direkcija za železnicu kao regulatorno telo u Hrvatskoj, mislim da smo to prošli put govorili, čak postoje dve takve direkcije. Sve smo to stavili tri zadatka koje ona ima smo stavili u jednu direkciju. To je ranije bila zajednica jugoslovenskih železnica, a sada je to Direkcija za železnicu. Nema, ona ima 35 do 40 radnika. Uvek ih je imala i neće ih imati više. Prema tome, ona je regulatorno telo, sa jasnim ciljevima i znacima koje treba da radi. To smo govorili i prošli put i to precizira zakon. Hvala najlepše. Isto sam to rekao i malopre, direktor se bira po konkursu na pet godina.
Na član 92. amandman je podnela amandman je podnela narodni poslanik Gorica Gajić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 91. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 93. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Gorica Gajić. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Petar Škundrić. Vlada i Odbor za prostorno planiranje, saobraćaj, infrastrukturu i telekomunikacije su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 94. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Hvala gospodine predsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Direkcija je regulatorno telo i ima jako mnogo obaveza, sami ste rekli da ste joj tri vrste poslova namenili. Jedna od tih obaveza je evidentirana u članu 94, to je regulisanje bezbednosti železničkog saobraćaja. Mislim da je ovde dosta dobro razrađeno u osam tačaka koje su sve obaveze u oblasti bezbednosti saobraćaja date Direkciji, poverene Direkciji. No, ono što ne vidim, dakle smatram da je potrebno da se unese, to je da vodi evidenciju o svim vanrednim situacijama u železničkom saobraćaju. Svedoci smo, pre nekoliko dana je bila jedna od takvih vanrednih situacija. Dakle, ima ih. Vrlo je važno da znamo šta je to što je vanredna situacija u železničkom saobraćaju, vrlo je važno da imamo evidenciju o njima i ne vidim šta bi smetalo od svih ovih poslova, uz sve ove poslove, koje ste namenili Direkciji da ima i ovakvu jednu evidenciju, jer to može da bude vrlo racionalno iskorišćeno. Kada budemo imali pregled šta, kako i zbog čega se dešava, kako smo reagovali u tom trenutku, to može da bude podstrek da sledeći put odreagujemo bolje. Jer, kao što svi znamo, da se ne lažemo, mnogo često odreagujemo potpuno neadekvatno. Hvala.
Reč ima ministar Milutin Mrkonjić.
Prihvaćeno.
Bili ste veoma ubedljivi. Na član 104. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Donka Banović i Milica Vojić Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 110. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Kenan Hajdarević, Ivan Andrić, Radmila Gerov i Miljenko Dereta. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Hvala vam gospodine predsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 110. Predloga zakona odnosi se na rok donošenja podzakonskih akata. Predlogom ovog zakona predviđeno je da se u roku od 24 meseca od stupanja na snagu ovog zakona donesu svi neophodni propisi definisani Predlogom zakona o železnici. Naš amandman skraćuje ovaj rok sa 24 meseca na tri meseca iz dva osnovna razloga. Prvi razlog je što mislimo da je malo prevelik taj rok od 24 meseca. Zašto mislimo da je prevelik? Zato što je ovaj zakon ušao u skupštinsku proceduru po hitnom postupku. Ako je nešto ušlo po hitnom postupku a predviđeni rokovi za podzakonska akta su 24 meseca mislim da je to neozbiljno. Drugi razlog jeste što smo mi u prethodnom sazivu Skupštine Srbije imali ovaj zakon gotovo u 99% odredaba isti zakon i to je bilo pre godinu i po dana. Tada je ovaj zakon o železnici bio isto po hitnom postupku. Pa mi prosto nije jasno šta se dešava ili ne dešava u ovom međuperiodu pa ne možemo da uradimo ili pripremimo te podzakonske akte. Drugo važno političko pitanje, kada govorimo o podzakonskim aktima jeste šta ova Vlada Srbije, odnosno ministarstva, nadležna ministarstva rade kada je potrebno da se ispoštuju zakonom predviđeni rokovi iz onih oblasti koje je usvojila ova Skupština, ovaj saziv Skupštine Srbije. Gospodine ministre, u decembru mesecu stupio je na snagu Zakon o javnim preduzećima. Taj zakon o javnim preduzećima, između ostalog, se odnosi i na železnicu. Tim zakonom o javnim preduzećima predviđeno je da Vlada u ime Republike Srbije, kao osnivač, usaglasi osnivačka akta javnih preduzeća sa novim Zakonom o javnim preduzećima. Da li ste usaglasili ijedan osnivački akt javnog preduzeća iz vaše oblasti? Da li je usaglašen osnivački akt "Železnica Srbije" sa tim novim Zakonom o preduzećima. Po tom Zakonu o javnim preduzećima, član 52, stoji između ostalog i obaveza javnog preduzeća da dostavlja tromesečne izveštaje o svom radu nadležnom ministarstvu i Ministarstvu finansija. Da li ste vi, kao ministarstvo, dobili i jedan izveštaj javnih preduzeća o svom radu za prethodna tri meseca? Ovde se konkretno misli na Železnicu Srbije. Da li je Železnica Srbije, kao budžetski korisnik, uradila shodno članu 50. mere racionalizacije kako bi se nivo subvencija koje dobijaju iz budžeta smanjio u narednom periodu. To je obaveza po Zakonu o javnim preduzećima, ali to je obaveza koju je preuzela na sebe i Vlada Srbije, a samim tim i određena javna preduzeća, shodno fiskalnoj strategiji koju ste usvojili na sednici Vlade, čini mi se, krajem novembra meseca 2012. godine. Mislim da je suštinsko to političko pitanje – koja je to sila koja onemogućuje Vladi Srbije da poštuje zakonom predviđene rokove, dok tražimo od građana Srbije da se drže zakonom predviđenih rokova u bilo kom obliku? Zašto ministarstva ne ispunjavaju te obaveze? Zašto Vlada Srbije to ne radi? Zato mi u LDP, kada i govorimo o rokovima za donošenje podzakonskih akata, vidimo iz iskustva ove Vlada da je to fluidna kategorija. Nešto se napiše, pa nema veze. Nećemo ispoštovati. Zašto nećemo ispoštovati? Zato što ne postoje kaznene odredbe koje će omogućiti da sankcioniše nekoga, bilo u ministarstvu ili u samoj Vladi, za ne ispunjavanje tih obaveza. Hvala.
Reč ima ministar.
Zahvaljujem, gospodinu Kenanu. On je potpuno u pravu. Predlažem da se taj rok koji smo dali od 24 meseca skrati, ali barem na šest meseci. Zašto? Moje iskustvo, vi znate da sam ja čovek koji brže reaguje od drugih ljudi, kaže da u Vladi jedan dokument, evo daću primer, oba dokumenta vezana za Javno preduzeće Putevi Srbije i a.d. Železnice su sada danas usaglašena na Vladi. To znači da su sva ministarstva dala saglasnost. To traje četiri meseca, nažalost. Uz sve napore, verujte mi, to traje četiri meseca. Sada smo doneli osnivačka akta i od tog momenta mogu da se broje datumi kada ćemo izabrati nadzorne organe, upravne odbore i generalne direktore. Zato molim da se rok za ova akta o kojima ste govorili sada sa 24 skrati na šest meseci. Trudiću se… (Zoran Anđelković, s mesta: Kako tehnički?) Lepo. Sve zavisi od rada ministarstva. (Zoran Anđelković, s mesta: Nema amandmana.) To su interna dokumenta u ministarstvima. Ona dokumenta koja idu na usaglašavanje, e tu su muke velike. Tu mora često da bude intervencija i predsednika Vlade i potpredsednika Vlade. Molim da to bude šest meseci. Prihvata se vaš amandman i shvatite da je to dobro. Hvala.
Moram samo tehnički da pojasnim. Amandman koji je podnela grupa narodnih poslanika predviđa da se propisi donesu u roku od tri meseca. Dakle, ako prihvatite njihov amandman, biće tri meseca. Mi, u ovom trenutku, ne možemo da kažemo da je šest meseci iz razloga što ne postoji amandman koji predviđa da je šest meseci. U ovom trenutku je nemoguće to menjati. Ako prihvatate amandman, to je tri meseca. Ako ne prihvatate, onda je onaj rok koji je predviđen u tekstu zakona.
Prihvatamo amandman od tri meseca.
Ministar je prihvatio amandman. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovani gospodine predsedniče, gospodine Mrkonjiću moram da vam čestitam na hrabrosti. Vi jeste bili poznati kao ministar pre roka. Taman sam spremio diskusiju da vas dobro iskritikujem, jer ovako ne možemo da se igramo zakona. To je jedna paušalna, vaša, volja, ovoga trenutka dobra i dobronamerna, da malo date jedno ubrzanje ovoj Vladi. Samo ću da vas podsetim, ovo što je predložila LDP, što je obrazlagao uvaženi kolega Kenan Hajdarević, to je jedno veoma važno pitanje o kojem smo već nekoliko puta raspravljali u ovom sazivu. Dakle, nije pitanje – da li ćete vi doneti zakone, da li ćete ih napisati, prepisati, šta ćete sa njima uraditi? Najvažnije je pitanje – da li će se ti zakoni sprovoditi u praksi? To je ono gde vaše političko delovanje kod nas pobuđuje skepsu i sumnju. Dobro je što ste vi prihvatili da to bude tri meseca. Ne postoji poslovnička mogućnost, to vam je objasnio predsednik Narodne skupštine, da to bude za šest meseci. Samo ću da vas upozorim na nekoliko stvari. Zakonom o javnim preduzećima, metodama mojih koleginica i kolega, pored toga što smo poslanici, mi smo uglavnom i odbornici, neki od nas, vrlo malo lokalnih samouprava je usaglasio ove zakone o javnim preduzećima sa svojim delovanjima. I dalje imate u nekim opštinama i gradovima upravne odbore javnih preduzeća. I dalje imamo primenu starog zakona, a nemamo sprovođenje zakona u praksi. Dakle, ono o čemu je juče govorio moj uvaženi kolega Srđan Miković, nije samo potrebno doneti zakon i objaviti ga u "Službenom glasniku", zakon mora da zaživi u praksi, da se sprovodi. Poslanici LDP, DS i DSS i ja, u to sam apsolutno uveren, proverićemo kako se realizuje vaše obećanje, bez namere da budem maliciozan ili zlonameran. Ako želite nešto, kolega, dva prstića, ako imate šta da kažete. Ako nemate, na farmu. Dakle, mi ćemo voditi računa o tome da li se vaše obećanje ispunjava. Ako se ne ispunjava, ne zaboravite da ćete možda već za mese i po, dva, tri, ponovo doći u Skupštinu i gospodin Kenan Hajdarević i ja ćemo vas podsetiti na vaše obećanje. Ali nemojmo da bude – obećali smo, a ne možemo, neće da rade, ne vole da rade. Apsolutno sam uveren da ćete umeti. Kada ste mogli da ih naterate da most završe zimi tri meseca pre roka, valjda ćete umeti da ih naterate da podzakonska akta pripreme pre roka. Pazite šta ste obećali, zakon je usvojen onog dana kad Skupština za to glasa većinom narodnih poslanika, a zaživeće u praksi onoga trenutka kada počne da se primenjuje i kada podzakonska akta budu pripremljena. Nemojte posle da bude kao sa nekim delovima auto-puta koji su radili drugi, a ne vi – nije gotovo, pokvarila se mašina, ne radi bager, valjak je kriv, krivi su radnici. Vodićemo računa o tome da ispunite ovo obećanje. Hvala.
Reč ima ministar.
Pošto pretpostavljam da je ovo moja završna reč, prvo da se zahvalim svi poslanicima na stvarno izvanrednoj saradnji. Opet podvlačim, kad god dođem ovde, uvek toga puno naučim, bez obzira što spadam, sem mojih kolega iz PUPS, u najstarije u ovoj Skupštini ovde. Podsećam gospodina Srđana Milivojevića, pošto zna kako smo radili, kad god ste tražili nešto u Kruševcu, jeste li išli sa mnom, jel bilo završeno? Da li je bilo problema? Bilo je. Jesu li rešeni? Jesu. Najmanje sada birokratija administracije može da nas spreči. To ću pokušati sada, u ovom mandatu ili na kraju, nije važno, da ispunim. Prema tome, nemojte sumnjati u mene, gospodine Milivojeviću. Hvala najlepše.
Narodni poslanik Predrag Marković.
Hvala vam. Povodom amandmana. Držim vas za reč da ispunite makar obećanje, da je ovo bila vaša završna reč, "kvo demonstrandum", a sve ozbiljne poslanike pozivam da dobro razmisle i da u odnosu na ono što se danas čulo, šta je realno moguće, a šta nije, pošto je lako nešto izgovoriti, bilo da ste pozicija ili opozicija, da ćete vi nekoga kontrolisati iako niste sposobni bili ni sebe da kontrolišete ili da obećate u ime ministarstva, mada je komplikovano da ministar u ime ministarstva nešto obeća što je proceduralno komplikovano. Pozivam sve odgovorne poslanike da za ovaj amandman svakako ne glasaju u danu za glasanje, jer on realno nije ostvariv. Hvala.
Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Nastavljamo sa radom u ponedeljak u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno89 narodnih poslanika, odnosno da su prisutnanajmanje 84 narodna poslanikai da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača profesora dr Slavice Đukić Dejanović, ministra zdravlja, pozvao da sednici prisustvuju i Slavka Lakićević, pomoćnik ministra zdravlja i Radmila Ivanek, posebni savetnik ministra zdravlja. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 2. tačke dnevnog reda - Predloga zakona o pravima pacijenata. Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.