Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 88 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Goran Knežević i Dejan Rajčić. Prelazimo na 10. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O AGENCIJI ZA OSIGURANjE DEPOZITA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Leila Ruždić-Trifunović, Veroljub Arsić, Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Ljubiša Đoković, Bojan Kekić, kao i amandmane Odbora za finansije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Leila Ruždić-Trifunović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Veroljub Arsić i Bojan Kekić, sa ispravkom. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Bojan Kekić.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici, član 3. zakona o agenciji za osiguranje depozita odnosi se, pre svega, na to da agencija obavlja poslove obaveznog osiguranja depozita fizičkih lica, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje depozita. Amandman koji sam podneo na član 3. odnosi se, pre svega, na stav 2. gde tražimo da se reči ″i društvima za osiguranje″, kao i reči ″sprovodi postupak privatizacije društvenog kapitala i postupak prodaje državnog kapitala u društvima za osiguranje″, brišu. Suština ovog amandmana povezuje se sa Zakonom o privatizaciji, koji u članu 4. definiše subjekte nadležne za sprovođenje postupka privatizacije. Jedan od subjekata je i Agencija za privatizaciju. Članom 5. istog zakona propisano je da je Agencija za privatizaciju pravno lice koje promoviše, inicira, sprovodi i kontroliše postupak privatizacije, u skladu sa zakonom, s tim što je data mogućnost da se i drugim zakonom uredi položaj, prava i druga pitanja od značaja za rad Agencije. Iako iz navedene zakonske odredbe proizilazi da je Agencija za privatizaciju ovlašćena da sprovodi i kontroliše postupak privatizacije, Predlogom zakona o agenciji za osiguranje depozita ova agencija se takođe ovlašćuje da sprovodi privatizaciju kapitala u društvima za osiguranje. Tako se obrazuju dva organa sa istim ovlašćenjima, što je suprotno osnovnim načelima položaja pravnih subjekata i što stvara pravnu nesigurnost po pitanju nadležnosti za sprovođenje postupka privatizacije. Nedopustivo je da se ista vrsta poslova stavi u nadležnost i drugog subjekta, tako da rešenje predloženo u članu 3. stav 2. Predloga zakona o agenciji za osiguranje depozita znači istovremeno vršenje istih poslova koje vrše drugim zakonom za to ovlašćeni organi. Praktična primena ovog amandmana i ovog zakona značila bi to da se osiguravajuća društva tretiraju kao finansijske organizacije, ili, kako je to Zakonom o privatizaciji i Zakonom o privrednim društvima definisano, da privatizaciju osiguravajućih društava treba da vrši Agencija za privatizaciju. Još praktičnije bi bilo to ko je nadležan da u Republici Srbiji izvrši privatizaciju DDOR-a i ZOIL "Dunav". U razgovoru sa ministrom na poslaničkoj grupi SPS dobili smo čvrsto obećanje da ZOIL "Dunav", kao sigurno najveće osiguravajuće društvo u Republici Srbiji u društvenom i državnom kapitalu, neće biti privatizovano narednih nekoliko godina, a suština je da DDOR i dan-danas, kao osiguravajuće društvo ima dosta akcija koje su kupili strani partneri. Automatsko privatizovanje osiguravajućih društava, kako ZOIL "Dunav", tako i DDOR-a, značilo bi apsolutnu privatizaciju celokupnog tržišta koje se odnosi na osiguravajuća društva. S obzirom da sam podneo amandmane i na zakona o osiguranju, preciznije ću o tome govoriti.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo sada smo na 10. tački – agencija za osiguranje depozita. Članom 3, na koji sam podneo amandman u ime SRS, definišu se poslovi koje obavlja ova agencija. Između ostalog, obavlja i funkciju stečajnog ili likvidacionog upravnika u bankama i društvima za osiguranje, učestvuje u upravljanju bankama čiji je akcionar Republika Srbija, organizuje i sprovodi postupak prodaje akcija tih banaka, organizuje i sprovodi postupak privatizacije društvenog, odnosno državnog kapitala u društvima za osiguranje i obavlja druge poslove utvrđene zakonom. Prilično su velike nadležnosti za agenciju koja je do sada imala sasvim drugi naziv. Do sada se ova agencija zvala Agencija za osiguranje depozita, sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka. Svi smo svesni i upoznati sa činjenicom da je rezultat rada ove agencije do sada bio da je zatvoreno 29 domaćih banaka, na vrlo sumnjiv način, da je neko iskoristio to zatvaranje banaka kao dobar poslovni potez, da je došao do izuzetnog poslovnog prostora za mali novac i da je, zahvaljujući tom poslovnom prostoru, počeo da zarađuje veliki novac za sebe. Dalje, šta je još ostalo što nije pod kontrolom šifrovane političke stranke? Već smo pre nekoliko meseci imali da je NBS oduzela dozvolu za rad pojedinim osiguravajućim društvima. Štaviše, u javnosti se o tome mnogo pričalo, ali uglavnom se ta priča usmeravala ka tome šta će građani koji su imali neko osiguranje kod tih osiguravajućih društava, kakva su njihova prava i da li ta osiguranja važe ili ne važe. Odbor za finansije, kao nadležan za ovu materiju, raspravljao je dva puta. Dobili smo određen materijal iz NBS, koji nije bio potpun, i tražili smo da nam NBS i guverner dostave kompletan materijal da Narodna skupština Srbije i Odbor za finansije imaju uvid u to šta radi NBS. Dobili smo novi materijal, sa oznakom "strogo poverljivo", "državna tajna". Zakazana je nova sednica Odbora za finansije. Poslanici SRS i članovi Odbora za finansije došli su na tu sednicu i neko je, tumačeći Poslovnik o radu Narodne skupštine, proglasio sednicu zatvorenom za javnost. To i mogu da razumem. Znači, novinari su bili isključeni iz rada Odbora za finansije, ali ne mogu da razumem da je traženo i da narodni poslanici Skupštine Republike Srbije koji nisu članovi Odbora za finansije napuste tu sednicu. U tome poslanici Srpske radikalne stranke nisu hteli da učestvuju, pa smo izašli i mi. Zašto je pravo narodnim poslanicima da prisustvuju sednicama odbora uskraćeno, šta se to krije od narodnih poslanika koji nisu članovi Odbora za finansije? Hoće li sada i ova agencija na sličan način da postupa sa Odborom za finansije i narodnim poslanicima koji nisu članovi tog odbora, šta se to toliko u tom materijalu strašno krije i šta se to dešava? Ja sam pregledao materijal, ništa nisam našao toliko bitno da bude zatvoreno i nedostupno ostalim narodnim poslanicima. Toliko o transparentnosti ove vlasti, dakle, pa i o tome šta se radi, pa čak i da se narodni poslanici ne obaveštavaju u određenim situacijama o određenim pitanjima, pa čak im se ne dozvoljava ni da znaju. Šta je sada ovde u pitanju? Ostala su još samo osiguravajuća društva, dakle, njih ne kontroliše ili manje kontroliše NBS i sada ćemo da stavimo i osiguravajuća društva pod patronat agencije za osiguranje depozita. Čudi me da i od osiguravajućih društava niste tražili da oni neki depozit uplaćuju agenciji, da u slučaju da to društvo ne može da isplati premiju osiguranja to uradi agencija, ali je agencija nadležna za rad i kontrolu rada osiguravajućih društava, tako ste to predvideli. Kako već reguliše Zakon o osiguranju, koji je stupio na snagu, razdvojili ste auto-osiguranje, životno osiguranje i druge vrste osiguranja i sada mora da se formira više osiguravajućih društava iz jednog, a zašto? Da biste ih lakše i jeftinije prodali, jer u članu 3. Predloga zakona se kaže da agencija za osiguranje depozita sprovodi postupak privatizacije društvenog, odnosno državnog kapitala u društvima za osiguranje, pa se postavlja pitanje šta će nama Agencija za privatizaciju. Hajde lepo za svaku oblast koja postoji u privredi, ekonomiji, za svaku oblast koja treba da se privatizuje, da osnujemo po jednu agenciju. Dakle, da zaposlimo vas šifrovane u tim agencijama i da što pre to rasprodate, provizije potrpate u džepove i da završite posao. Postavlja se pitanje koji je cilj predlagača? Novac je još jedino ostao kod osiguravajućih društava, izuzetno zanimljiv način sticanja profita. Dakle, zbog nekih starih pogodnosti iz ranijih sistema, čak i pre prelaska na višepartijski sistem, pojedina osiguravajuća društva su imala monopol na tržištu, a sada je cilj da se kroz postupak privatizacije taj monopol prebaci kod nekoga ko je blizak ovoj vlasti i da se pri tome strpa još koja parica u džep.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlogom zakona osnivamo agenciju za osiguranje depozita. Međutim, predlagač mora da zna da je ona već osnovana po dva osnova. Jedan je, što vidimo u prelaznim i završnim odredbama, Zakon o Agenciji za osiguranje depozita, sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka, dakle, "Službeni list" br. 84/89, 63/90, 20/91, kao i "Službeni list SRJ" broj 53/01, kao i Zakon o obezbeđivanju sredstava za osnivanje i rad Agencije federacije za osiguranje depozita i sanaciju banaka. Znači, ne možemo nešto što je osnovano ponovo osnivati, nema razloga. Mi samo menjamo naziv ove organizacije. Znači, ne radi se o osnivanju, nego se radi o menjanju instituta, odnosno organizacije koja će se baviti osiguranjem depozita. Što se tiče odredaba člana 3. kojim su utvrđena prava i obaveze ove agencije, primedba SRS odnosi se na postupak prodaje akcija, kao i postupak privatizacije društvenog i državnog kapitala organizacija osiguranja, kojim faktički dajemo izuzetno velika ovlašćenja ovoj agenciji, a izbegavamo centralnu monetarnu instituciju, NBS, koja bi morala da se uključi u poslove privatizacije kako banaka tako i osiguravajućih društava. Agencijaza osiguranje depozita, u sadašnjem obliku i sadašnjoj organizaciji, nema dovoljno relevantnih podataka i činjenica kako se može sprovoditi postupak privatizacije. Da bi ona to mogla uspešno da radi, ona bi morala imati podatke koje ima NBS. Dakle, NBS ima sve relevantne podatke i može kao centralna institucija voditi adekvatnu politiku u oblasti privatizacije, a posebno se to odnosi na privatizaciju banaka. S obzirom da smo debelo ušli u postupak privatizacije banaka, mi ne možemo dozvoliti da institucija koja nema dovoljno podataka sprovodi postupak. Međutim, pojedine stranke koje su u monetarnoj sferi, a to se odnosi pre svega na G17 plus, ovim načinom preusmeravaju centar vlasti sa centralne monetarne institucije na određenu instituciju, a sadašnja agencija ima tridesetak zaposlenih radnika i nema relevantne podatke i činjenice na temelju čega može sprovoditi postupak privatizacije. Mislim da će sam postupak privatizacije biti loš i to bi bio vrlo kontraproduktivan potez Vlade.
Na član 3. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Ljubiša Đoković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Ljubiša Đoković i Bojan Kekić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Da, reč ima narodni poslanik Bojan Kekić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom zahtevam da se briše "i društvima za osiguranje", a daću slično obrazloženje kao i prošli put, odnosno povodom člana 3. Znači, treba definisati da li osiguravajuća društva pripadaju finansijskim organizacijama i da li je ova agencija zadužena za to. Takođe se navodi da funkciju stečajnog i likvidacionog upravnika ne mora da vrši Agencija za privatizaciju, odnosno Agencija za sanaciju, već je to i dalje regulisano. Ono što je bitno, ako mogu da se nadovežem, a to je kod postupka stečaja i likvidacije banaka, dakle, s obzirom da će biti agencija formirana, bez obzira da li će imati ingerencije nad društvima za osiguranje, morala bi i te kako da povede računa o bankama koje se danas nalaze u stečaju. ″Požarevačka banka″, koja je bila razvojna banka Braničevskog okruga više od 40 godina, od takozvane komunalne banke od 1956. godine došla je u situaciju da se već treću godinu ne završava stečajni postupak, a da je imovina, mislim pre svega na materijalnu imovinu, na poslovni prostor i, ako mogu tako da kažem, osnovna sredstva i sitan inventar, prodata ″Komercijalnoj banci″ za 165 miliona dinara, iako se radi o poslovnom prostoru koji je veličine negde oko 4.000 kvadratnih metara. Dakle, 4.000 kvadrata, a od toga je 30 kvadrata u centru Požarevca već sada prodato za 3.000 evra; suština je da je, ako bi se uprosečila neka cena, ″Komercijalna banka″ to kupila za nekih 350 evra po kvadratu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, kada smo govorili o ovom tzv. paketu zakona naravno nismo mogli pojedinačno dovoljno pažnje da obratimo svakom zakonu, jer smo govorili o 12 zakona istovremeno u okviru ovog paketa. Tada smo mi iz SRS-a najavili određen broj amandmana na sve ove zakone, pa tako i na Predlog zakona o agenciji za osiguranje depozita. U članu 6. ovog predloga zakona kaže se da funkciju stečajnog ili likvidacionog upravnika u bankama i društvima za osiguranje nad kojima je otvoren postupak stečaja ili likvidacije agencija vrši u skladu sa zakonom kojim se uređuje stečaj i likvidacija banaka i društava za osiguranje. Amandmanom je intervenisano tako što se u ovom članu reči "društva za osiguranje" brišu, zato što, to smo govorili u načelnoj raspravi, nije normalno i nije uobičajeno da se za svaku pojedinačnu privatizaciju formira nova agencija. Suština je da ova sadašnja koalicija na vlasti, odnosno Vlada Vojislava Koštunice iz dana u dan, iz zakona u zakon pokazuje kontinuitet sa vladama Zorana Živkovića i Zorana Đinđića, zato što je agencija postala moderan način funkcionisanja vlada Republike Srbije, iako su se predstavnici jedne od vladajućih stranaka svojevremeno ovde zaklinjali da će prekinuti sa formiranjem novih agencija, da ih i oni smatraju paralelnim organima vlasti. Ništa od toga se nije desilo. Naprotiv, svaki put imamo još po jednu novu agenciju. Ova o kojoj danas govorimo zaista je nešto što je apsolutno nepotrebno. Agencija za osiguranje depozita apsolutno je nepotrebna ako imamo Agenciju za privatizaciju, gde se u članu 5. Zakona o privatizaciji govori da Agencija za privatizaciju inicira, sprovodi, kontroliše postupak privatizacije. Potpuno je nepotrebno da se za svaku pojedinačnu privatizaciju donosi nov zakon. Ovde je ministar Dinkić, kada je obrazlagao ovaj set zakona, rekao da se ovi zakoni koji se odnose na osiguranje donose zbog privatizacije DDOR-a iz Novog Sada. Dakle, nešto neverovatno – da ministar, odnosno Vlada predlažu da formiramo agenciju da bi se privatizovao DDOR! Verovatno treba posebna agencija u kojoj će da se zaposle ljudi koji će uredno, u skladu sa stavovima ministra i Vlade da sprovedu tu privatizaciju. Mi iz Srpske radikalne stranke smo principijelno, i svaki put smo to ovde govorili, apsolutno protiv formiranja agencija. Mislimo da svi ovi poslovi koje predviđate mogu da se obavljaju u okviru ministarstva, da u ministarstvima mogu da se formiraju određena odeljenja i odseci, a tako i kada je u pitanju ova agencija, odnosno ovaj zakon; mi ne možemo i nećemo glasati za vladin predlog zakona. Predlažemo vam da usvojite ovaj amandman, kada već donosite zakon da bar liči na nešto, da ne bude toliko očigledno i toliko providno da pokušavate kroz ovaj parlament da određenu grupu ljudi, koja će završiti posao za nekog iz Vlade, smestite u ove agencije koje izglasa Skupština. Vlada skida odgovornost u tom delu sa sebe i onda će da se formira ta agencija, da završi posao onako kako joj se naloži, a mi ćemo opet imati pune novine komentara o još jednoj kriminalnoj privatizaciji. Zato, poštovane kolege, još jedanput vas pozivam – glasajte za ovaj amandman, znam da za zakon hoćete, ali bar pokušajte kroz usvajanje ovog i ostalih naših amandmana da ga dovedete u neke granice normalnog zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Leila-Ruždić Trifunović, Ljubiša Đoković, Zoran Krasić i Bojan Kekić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Većina poslanika koja je govorila o ovom zakonu u stvari je govorila o članu 10. Predloga zakona. Radi javnosti treba da se navede da po ovom članu agencija organizuje i sprovodi postupak privatizacije društvenog kapitala i postupak prodaje državnog kapitala u društvima za osiguranje, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje. Potpuno jedan nelegitiman status, jedna odredba koja odudara od opšteg načela i od opšteg zakona kojim se reguliše proces privatizacije. Mada ovde stoji poziv na opšti propis o privatizaciji, ali se kao organ koji sprovodi umesto Agencije za privatizaciju praktično promoviše Labusova i Dinkićeva agencija. Da bi javnost saznala o čemu se radi moram da kažem da Agencija za osiguranje depozita, stečaj, likvidaciju, a u jednom periodu i sanaciju banaka, odavno postoji, da je to bila jedina institucija sa nazivom agencija u našem pravnom sistemu. Postojala je na saveznom nivou, pre svega da bi preuzela funkciju stečajnog upravnika u onim slučajevima kada banke odlaze u stečaj, ali poznata je i po sanacijama koje je radila, nekoliko banaka, mislim da je bila u pitanju Niška banka, Podgorička banka i jedna od banaka iz sistema ″Jugobanke″. Kasnije, razvojem poslova, naročito posle 1993. godine, išlo se sa idejom o osiguranju depozita fizičkih lica i upravo za onaj deo gde država praktično snosi odgovornost kao garant štednih uloga. Onda je dobila na značaju ta njena treća funkcija da bude stečajni upravnik u bankama protiv kojih je pokrenut stečajni postupak. Što reče jedan od mojih prethodnika, mi već imamo agenciju, ali u ovom predlogu zakona ne definiše se njen status, u prelaznim i završnim odredbama nema nijedne odredbe koja kaže da se menja ime postojeće agencije i reguliše njen pravni status. Ovde se osniva nova agencija, a nema nijedne odredbe koja govori kakva je sudbina postojeće agencije. Moram da podsetim da je ta postojeća agencija tek 2003. godine došla u nadležnost Republike Srbije, kada je došlo do dekompozicije Savezne Republike Jugoslavije visokoumnim potezima poput Beogradskog sporazuma i Ustavne povelje. Ono što je maliciozno u ovom predlogu, a vidi se da postoji pokvareno razmišljanje, bolesno razmišljanje da se zgrabi sve, nalazi se u samom Predlogu ovog zakona. Krenuću redom, u članu 3. opisuje se milozvučno šta bi to bila nadležnost ove famozne agencije, pa se kaže, između ostalog, da učestvuje u upravljanju bankama čiji je akcionar Republika Srbija. Kako potencijalni stečajni upravnik može da učestvuje u upravljanju kapitalom? Kako? Ko je taj um koji je smislio to? Gde ste našli tog genijalca? To je isto kao kada biste rekli da je potencijalni licencirani stečajni upravnik istovremeno u skupštini budućeg društva koje ide u stečaj zastupnik akcija nekog vlasnika kapitala. Ne znam gde ste to mogli da naučite. U literaturi prethodne Jugoslavije, predratne Jugoslavije, nove Jugoslavije i u propisima EU toga nema nigde, a vi ovde čim izađete odmah su oko vas one žute zvezdice. Svaka glupost koja se izrekne od ove vlade predstavlja se krajnjim dometom pridruživanja EU. Zar bi to bilo moguće u nekoj evropskoj državi? Naravno, nema ovog genijalca i da javnost čuje kakve nebuloze unosite u zakon. To vam nije bilo dovoljno. Onda ste rekli da i osiguravajuća društva treba da dođu pod nadležnost te agencije, jer, kako vi to kažete, između bankarskih poslova i poslova osiguranja i nema neke principijelne razlike. Ima suštinske razlike, ali vi ne želite da primetite tu suštinsku razliku. Navodite u članu 7. da ova agencija učestvuje u upravljanju bankama čiji akcionar je Republika Srbija, tako što prati poslovanje tih banaka i rad njihovih organa i obavlja druge poslove u ime i za račun Republike Srbije. Potencijalni stečajni upravnik ovde se javlja kao posrednik, kao opunomoćeni predstavnik nosioca kapitala Republike Srbije. Kako je to, ljudi, moguće? U kojoj je to zemlji moguće? Vi ste zgazili Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije, zgazili ste Ustav, zgazili ste sve moguće propise zbog patološke želje da kontrolišete sve finansijske tokove i da mastite brkove nad tuđim sredstvima i tuđim parama. Kao vrhunac toga dolazi ovaj član 10. gde vi kažete – ta agencija će da vrši i privatizaciju društvenog kapitala i prodaju državnog kapitala, u skladu sa propisima. Znamo kako izgleda to ″u skladu sa propisima″ kada Mlađan Dinkić i Labus diktiraju. ″U skladu sa propisima″ ne priznaje se nijedno rešenje Vrhovnog suda, ne poštuje se nijedna sudska odluka i to je kod vas sve u skladu sa zakonom. Kada padne sneg, a vreme mu nije, onda tragovi moraju da izađu. Evo tragova, a to je član 16 – upravni odbor agencije ima sedam članova, uključujući i predsednika; pa onda kaže – članovi upravnog odbora po funkciji koji obavljaju jesu: ministar nadležan za poslove finansija, Mlađan Dinkić. Znači, kao član upravnog odbora agencije, on kao ministar ima i poreske organe i budžetsku kontrolu i carinsku kontrolu preko svog prijatelja, a vidi se da taj i ovde dolazi, viceguverner, ima kontrolu i preko Narodne banke. Sada ulazi i u agenciju da vedri i oblači ko ide u stečaj, kako će da se proda, po kojoj ceni će da se proda, kome će da se proda. Sledeći je ministar nadležan za poslove privrede. Zašto ste njega ubacili, ne znam. Verovatno se odmetnuo od svoje stranke, pa pravi sa Parivodićem i još nekima neku svoju struju. Koga ste još ubacili? Viceguvernera Narodne banke Srbije, priča zatvorena. Koštunica glumi predsednika Vlade, kobajagi se nešto pita, pare sve pod kontrolom Labusa. Vi sada izlazite ovde i bezobrazno tražite od Srpske radikalne stranke da vam glasa za ovaj predlog zakona. Kakvi bismo mi to bili ljudi kada bismo glasali za ovakav predlog zakona, gde u samom tekstu Predloga zakona ima puno insinuacija, a rekao bih i činjenica koje dokazuju organizovani kriminal. Vi mene terate da ja podržim organizovani kriminal. Kako vas nije sramota? Još ste napisali... Pa, hajde da ste neki majstori, pa da nas prevarite igrom reči, igrom pojmova, pa da kažete – EU koristi direktivu, pa da se pozovete na neke stvari. Nema poziva. Zašto? Zato što prelistamo te direktive i vidimo da nas lažete. Vi ste napravili totalnu papazjaniju od agencije za osiguranje depozita: dobila je nadležnost da vodi i stečaj i likvidaciju banaka, da bude punomoćnik države u upravljanju i prodaji državnog kapitala, da bude organ koji kontroliše privatizaciju i odlučuje o privatizaciji kapitala u bankama i osiguravajućim društvima. I šta vam još treba, kažite šta vam to još treba. Sve ovo što sam vam pobrojao je dve trećine nekih funkcija koje ne smeju da se daju nekome ko pretenduje da bude stečajni upravnik. Vi ste potencijalni stečajni upravnik svim bankama i svim osiguravajućim društvima. Zašto osiguravajućim društvima? Povodom člana 6. je lepo ovde više puta objašnjeno – zašto bi vi bili, agencija, stečajni upravnik osiguravajućih društava, zar trgovinski sudovi nisu sposobni za to. Mi imamo sada situaciju da je Jelašić pokupio onu ekipu koja je gasila banke, obišli su osiguravajuća društva, doneli su odgovarajuća rešenja, a videćete, u obrazloženju zakona o osiguranju oni kažu – pošto smo kontrolom utvrdili da veliki broj osiguravajućih društava ne poštuje zakon, da je nezakonito poslovanje, mi smo odlučili da promenimo zakon. Na bazi te logike, bolesne logike... Valjda svi treba da se ponašaju u skladu sa zakonom. Ako zakon ne odgovara, menjamo ga, a ne zbog toga što ga neko krši. Vi ovde priznajete – menjamo zakon zato što ″Dunav″ krši, DDOR krši, a nemamo hrabrosti da ih ugasimo, ali možemo ove sitne sve da pogasimo. Koliko je ljudi ostalo bez polise osiguranja zbog vaše ekskurzije i pravljenja monopola? Vi pravite monopol, nedozvoljeni monopol. Molim vas, šta će nama antimonopolski zakon? Nama ne treba antimonopolski zakon, jer su svi monopoli instalisani u zakon, ovim pojedinačnim zakonima, a kako predlažu ovi eksperti što ih Evropa sa zvezdicama obožava. Ako želite u Narodnoj skupštini da donesete zakon, onda predložite zakon u skladu sa Ustavom, trudite se da na bazi nekih procena, analiza i stručnih sagledavanja pravdate takvu ideju, ali nemojte da nam dolazite sa običnim papirom na kome se nalazi spisak bezobraznih želja Labusa, Dinkića i onih koje oni zastupaju za neke pare. Nemojte da tražite od Srpske radikalne stranke da, glasajući za ovakve predloge, ni kriva ni dužna sa vama saučestvuje.
Da li još neko želi reč? Da. Narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram ukazati sa par činjenica na odredbu člana 7. Predloga zakona, koji kaže: "Agencija učestvuje u upravljanju bankama čiji je akcionar Republika Srbija, tako što prati poslovanje tih banaka i rad njihovih organa, a obavlja i druge poslove...". Mi znamo u našem pravnom sistemu ko upravlja, a ko vrši nadzor. U našem pravnom sistemu upravljaju organi određenog društva, određene institucije. Znamo ko su ti organi: skupština, upravni odbor i direktor. U ovom slučaju ne može agencija da se stavi u poziciju bilo kog organa. Akcionari upravljaju kroz skupštinu, kroz upravni odbor i preko direktora, svako u svom domenu nadležnosti. Ovim predlogom zakona mi dajemo agenciji pravo da učestvuje u upravljanju kod onih banaka u kojima je akcionar Republika Srbija. Da, ali ne agencija, nego ljudi koje odredi Vlada, odnosno vladini predstavnici koji učestvuju u radu skupštine, upravnog odbora ili kao direktori. U drugom redu ovog člana navodi se način kako oni upravljaju, pa se kaže: "prati poslovanje tih banaka i rad njihovih organa". Šta znači praćenje rada i da li je to upravljanje? Posmatrači došli pa prate rad. Da li je to upravljanje? Sama formulacija ovog člana nije adekvatna pravnoj normi. Moramo je prenormirati, ne možemo je ostaviti ovako. Ako upravlja, onda upravlja, ne može da prati. Dalje, u članu 9. kaže: "Agencija, u skladu sa aktom Vlade, može kod banaka iz člana 7. ovog zakona preduzeti sledeće mere: 1) pokriti potencijalne gubitke" itd. Pokriće potencijalnih gubitaka spada u kategoriju sanacije banaka. (Predsedavajući: Vreme vam je isteklo.) Ako je predlagač ovog zakona malo listao direktivu EU o osiguranju depozita, onda je morao naći odredbe da nema sanacije bankarskog sistema pojedinačne ili zajedničke, odnosno kolektivne. Samo u izuzetnim situacijama direktiva to omogućava, tačno se zna po kojoj osnovi i koje vrste depozita. (Predsedavajući: Molim vas da privedete kraju, vreme vam je isteklo.) Da bi zaštitila bankarski sistem centralna monetarna vlast ili vlada određene države, po direktivi EU, može preduzeti, ali samo na određene vrste depozita i ništa više. Ovakvim normiranjem mi omogućavamo agenciji da otkupi potencijalne gubitke onih banaka koje ona hoće. Ne smemo to da dozvolimo. To je preširoko ovlašćenje i mislim da će doći do zloupotrebe.
Replika, narodni poslanik Albijanić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što ljudi koji izlaze za govornicu i pričaju o agencijama zapravo ne znaju šta je to. Protiviti se u različitim oblastima formiranju agencija znači protiviti se i reformama u celini. Protiviti se privatizaciji u Srbiji znači protiviti se reformama u Srbiji. Protiviti se uvođenju reda u Srbiji, verovatno znate šta to za vas znači. Reći ću vam da je javna agencija agencija ovlašćena zakonom da uspostavlja i primenjuje pravila u svom polju delovanja. Ako hoćemo kraće i jasnije, to je vladina agencija koja reguliše poslove u javnom interesu. Ako pogledamo definiciju videćemo da vama, zapravo, smetaju pravila, smeta vam da se određene stvari regulišu, da se uvodi red, a usput, eto, pokušavate da građanima kažete koju neistinu, da se ne izrazim nekom jačom kvalifikacijom, dakle, da koristite laž kao osnovno sredstvo za skupštinskom govornicom. To nije dopustivo. Javne agencije postoje kako u američkoj tako i u evropskoj tradiciji. Mi smo zemlja koja je zacrtala put ka atlantskim integracijama. Ako vama to smeta, onda vam smeta sve što je tradicija u tim zemljama. U severnoameričkoj tradiciji javna agencija je javna sektorska organizacija definisana od strane vladinog tela ili ovlašćena od strane vladinog tela za delovanje u javne svrhe. Postoji na različitim nivoima: federalnom, državnom, na nivou okruga, grada, čak i na nivou sela. Na primer, postoji kanadska Agencija za privredni razvoj Kvebeka, postoji Agencija za razvoj malih i srednjih preduzeća. U zakonodavstvu EU imate čitav niz različitih agencija koje regulišu stvari u određenim oblastima, kao što su: Evropska agencija za unapređivanje životnih i radnih uslova, Evropska agencija za životnu sredinu, Evropski posmatrački centar, Kancelarija za harmonizaciju unutrašnjih tržišta, Evropska agencija za lekove, Evropska agencija za sigurnost i zdravlje itd. Ima čitav niz agencija koje regulišu različite oblasti. (Predsedavajući: Prekoračili ste vreme.) Završavam. Takođe, u našem okruženju, Republika Slovenija je donela Zakon o javnim agencijama, koji analitičari vide kao važan element slovenačkog strategijskog plana reforme javne administracije. Ovaj zakon kreira nove agencije za polja delatnosti i zadatke gde evropsko zakonodavstvo traži uvođenje nezavisnih, finansijski autonomnih regulatornih tela, u cilju primene novih principa javne administracije. Takve su agencije za tehnološki razvoj, za regionalni razvoj i energiju i čitav niz oblasti... (Predsedavajući: Gospodine Albijaniću, molim vas da privedete kraju.) Završavam. Dakle, ko se protivi ovakvim stvarima i usput još pomene banke, a znamo dobro da je u bankarskom sektoru izvršena najbolja reforma, jer danas štednja u bankama iznosi milijardu i petsto miliona evra, a u vaše vreme toga nije bilo, nije bilo štednje, niste mogli platu da podignete sa vašeg tekućeg računa. Prema tome, sve ovo što ovde pričate je samo jedan blagi pokušaj narušavanja normalne diskusije, jer ako imate neko rešenje, ponudite ga.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku. Molim vas, kažite po kom članu.
Javio sam se zbog upotrebe reči "laž". Gospodine Albijaniću, nije bavljenje politikom da izađete na ulicu i da duvate u pištaljku. Meni je isto sa govornice, ali u onoj tamo skupštini gospodin Zebić jedanput je u nekoj replici rekao da se koristim lažima. Vi ste drugi čovek u mojoj političkoj karijeri koji mi je rekao da lažem. Vi uopšte niste shvatili temu koja je na dnevnom redu. Na dnevnom redu nije zakon o javnim agencijama, pa da nam pričate o Kvebeku. Na dnevnom redu je zakon o agenciji za osiguranje depozita. Na dnevnom redu je, i po nazivu i po nadležnostima, jedna agencija koja postoji u pravnom sistemu još iz vremena kad ste vi duvali u pištaljke, i samo duvali u pištaljke. Da biste se bavili politikom nije potrebno samo da pljunete nekog političara, već treba da imate političku ideju. Vi kažete da mi ništa ne predlažemo. Pa, mi predlažemo da odete sa vlasti, i to vrlo kulturno i elegantno predlažemo. Kako? Iznoseći činjenice i iznoseći političke stavove o tome zašto ne valjaju vaši predlozi zakona. Kod ovog predloga zakona imali ste prilike da čujete verovatno u toku mog govora minimum dvadeset standarda koji zabranjuju da se ovakav zakon donosi u ovakvom tekstu. Mi ne sporimo da u zemlji postoji Agencija za osiguranje depozita i stečaj i likvidaciju banaka. To je ona agencija u kojoj su vaši ljudi bili članovi upravnog odbora – i Janjušević, i Kolesar, i Dinkić i Labus. Ali, vi ne znate da ste već bili u toj agenciji. To je vaš problem i problem je u tome što sada u ovom galimatijasu devet zakona, gde ste razbili materiju koja je bila u tri zakona, vi pokušavate da sakrijete tragove. Ja sam vam na konkretnim primerima u pogledu nadležnosti dokazao totalnu kontrolu jedne političke stranke. To vi nazivate zavođenjem reda. Ja sam vam prošli put pričao ovde, kod Dinkića je sve u najboljem redu ukoliko je pod njegovom kontrolom. Ukoliko nije pod njegovom kontrolom, to je sve kriminal, pa je išao toliko daleko da je čak napao i vašeg Davinića. Sve će on da napadne, ukoliko nije pod njegovom neposrednom kontrolom, tako da kada hoćete da replicirate kažite kome replicirate, kažite u čemu se ogleda ta vaša replika, šta ste vi to pogrešno protumačili kod prethodnog govornika, šta je prethodni govornik izneo da nije istina, kažite kakva je to praksa u drugim zemljama. Počeli ste sa nekim agencijama o reciklaži, o šumskom drveću itd, a ovde je ipak na dnevnom redu nešto što se tiče osiguranja depozita fizičkih lica.
Replika, narodni poslanik Albijanić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da ja imam pištaljku i ona je kao rekvizit okačena na zidu da se sećam vremena kada smo vas skinuli sa vlasti, kada smo oborili jedan nedemokratski režim koji je upropastio ovu državu. Drugo, pričate o političkoj ideji, a vi je nemate. Širite samo praznu priču ovde za skupštinskom govornicom. Janjušević i Kolesar nikada nisu bili naši saveznici, naprotiv, kada smo otkrili da imaju sukob interesa to smo vrlo jasno objavili širokoj javnosti, kada su zloupotrebili položaj i kada su se zbog korupcije našli na sudu. Da padne Vlada, kažete. Ja ću vam reći sledeće: ova vlada je zahvaljujući svojoj aktivnosti omogućila svim građanima Srbije dobijanje pozitivne ocene Studije izvodljivosti. Pre nekoliko dana predsednik SAD Džordž Buš je potpisao ukaz kojim se Srbiji i Crnoj Gori daje status povlašćenog trgovinskog partnera. Da vas podsetim, te sankcije su uvedene 1992. godine. Dakle, preko 4.000 proizvoda sada može da se nađe na američkom tržištu. Sledeće, kao primer odgovorne vlasti i domaćinskog raspolaganja budžetom Republike Srbije ja ću vam reći da je 2003. godine budžetski deficit bio 45 milijardi dinara, 2004 – 22 milijarde, a 2005. biće suficit od tri milijarde dinara. Sklopljeno je nekoliko aranžmana sa MMF-om. Odlaganje koje je objavljeno pre nekoliko dana, pauza od sedam meseci u isplaćivanju duga omogućava da taj novac uložimo u investiranje i proširenje proizvodnih kapaciteta. Podsetiću vas da 2005. godina za Srbiju znači najveći dolazak investicija, oko dve milijarde evra. Sve to jeste rezultat rada Vlade Republike Srbije i ministara iz G17 plus. Možete vi da pričate šta god hoćete, da pokušavate u nekom unutrašnjem političkom marketingu da objašnjavate građanima da ova vlada ne radi toliko dobro; ja znam da građanima nije najbolje, da nisu plate na nivou koji bismo želeli, jer mi želimo valjda da omogućimo i da napravimo takav sistem, takve mehanizme koji su isti kao u zemljama EU. Zašto? Da bi ljudima bilo bolje, da bi prosečna plata, da bi standard života bio bolji. Možete vi objašnjavati ljudima šta god želite, ali ovi signali koji dolaze iz međunarodne zajednice govore o tome da ova vlada ima čvrst reformski put i put koji vodi ka evroatlantskim integracijama.
Narodni poslanik Bojan Kekić.
Član 10. predloženog zakona kaže da agencija organizuje i sprovodi postupak privatizacije društvenog kapitala i postupak prodaje državnog kapitala u društvima za osiguranje, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje. Ovaj član zakona direktno utvrđuje ovlašćenje agencije i ako se podsetimo amandmana koje smo podneli na članove 3. i 6. bespredmetno je da postoji ovaj član, u situaciji kada osiguravajuća društva ne tretiramo kao finansijsku organizaciju, već kao privredna društva. U okviru amandmana koji se tiču zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju detaljno ću obrazložiti šta u okviru zakona o osiguranju, a odnosi se na agenciju za osiguranje depozita, ne stoji, ako postoji pretpostavka, znači, napominjem ponovo, da osiguravajuća društva nisu finansijske organizacije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 136. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije podneo je amandman na član 26. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 136. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije podneo je amandman na član 27, sa ispravkom. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 136. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije podneo je amandman na član 28. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 136. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije podneo je amandman na član 29. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 136. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za finansije podneo je amandman na član 30. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSIGURANjU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Leila Ruždić-Trifunović, Vjerica Radeta, zajedno Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić, Vojkan Tomić, Ljubiša Đoković, Meho Omerović, Aleksandar Vlahović, Veroljub Arsić, Zoran Krasić, Nemanja Šarović, Bojan Kekić, kao i Vlada Republike Srbije. Primili se izveštaj Odbora za finansije, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanici Vojkan Tomić i Meho Omerović podneli su amandman, u istovetnom tekstu, sa ispravkom, kojim predlažu da se posle člana 13. doda novi član 13a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Veroljub Arsić i Bojan Kekić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, čuli smo nekoliko replika. Ovaj novi predlog izmena i dopuna Zakona vezan je za sve dosadašnje diskusije. Svi ovi zakonski predlozi izgleda da se prave samo u svrhu kontrole jedne političke stranke nad kompletnim privrednim i ekonomskim tokovima u državi. Da su dobre namere te političke stranke, možda to ne bi bio problem, ali su iskustva sa tom političkom strankom, koja je nekada sebe nazivala ekspertskim timom, izuzetno loša. Izađe za ovu govornicu jedan moj kolega i kaže – najbolja reforma bankarskog sistema, 29 banaka je zatvoreno, ubijeno, uništeno; nekoliko hiljada ljudi je ostalo bez posla; poslovni prostor tih banaka preuzele su druge banke bliske ekspertskom timu, zauzele na nekakav prilično neobjašnjiv i sumnjiv način. Sada se postavlja pitanje šta je sledeće na redu. Sledeća na redu su društva za osiguranje. Posle banaka ona imaju najveći kapital u državi. Određena osiguravajuća društva čak imaju i neki blagi monopol na tržištu, zahvaljujući ranijem vođenju i uređivanju društvenog, ekonomskog i uopšte finansijskog tržišta. Sada je potrebno da neko iskoristi taj ranije stečeni monopol, privatizuje ta osiguravajuća društva onako kako njemu odgovara i, ako je moguće, strpa još koju paricu u džep. Videćemo gde bi to završilo, na nekom ostrvu sigurno; to ostrvo je sigurno u nekom okeanu itd, gde će kasnije, kada padne sa vlasti, polako da troši taj novac, ukoliko stigne da pobegne iz zemlje. Član 35, na koji sam podneo amandman, reguliše sledeću materiju: ″Predmet privatizacije je društveni, odnosno državni kapital u društvima za osiguranje. U postupku privatizacije može se prodati imovina ili deo imovine društva za osiguranje, na način i pod uslovima propisanim ovim zakonom.″ Postavlja se pitanje – koji zakon reguliše privatizaciju državnog i društvenog kapitala? Prvo isti ti koji su učestvovali u izradi Zakona o privatizaciji nisu izjednačili na najbolji način društveni i državni kapital, a trebalo je, to je jedno nasleđe koje nam nije bilo potrebno. Trebalo je izjednačiti potpuno uslove pod kojima se prodaje društveni i državni kapital. Osim toga, postavlja se pitanje čiji je to društveni kapital i koja je razlika između društvenog i državnog kapitala. ″Postupak privatizacije kapitala iz stava 1. ovog člana rešenjem pokreće Ministarstvo.″ Tu jeste problem, koje ministarstvo? Koje je nadležno ministarstvo za ovo? Da li Ministarstvo za privredu i privatizaciju? Da li Ministarstvo finansija? Kako se zakoni pišu i ko je ovlašćen predstavnik predlagača, ja bih rekao da je nadležno Ministarstvo finansija. Sada dolazimo do najzanimljivijeg stava: "Agencija za osiguranje depozita osnovana posebnim zakonom organizuje i sprovodi postupak privatizacije kapitala iz stava 1. ovog člana". Koja je to agencija? Agencija za osiguranje depozita. Evo, već drugi dan raspravljamo o toj agenciji, i šta smo utvrdili šta je sve ta agencija? Znači, prvo, bavi se osiguranjem depozita građana. Navodno, radi u njihovom interesu. U ranijim diskusijama videli smo da je to, pre bi se reklo, šarena laža. Počinje da se ponaša kao banka u svom obavljanju posla, tako što može da kupuje hartije od vrednosti koje emituje NBS, koje emituje Republika Srbija, može da kupuje hartije od vrednosti uz saglasnost NBS i drugih banaka i država, znači, da ostvaruje prihode i profite. Može da vodi stečaj banke, može banku koja je trenutno nelikvidna, a u postupku je likvidacije, svesno i namerno da ošteti, tako što će njen stečajni upravnik, koga agencija imenuje, da uzme kredit od te iste agencije, verovatno pod nepovoljnijim uslovima, nego što bi uzeo od neke druge banke. Sada još agencija za osiguranje depozita, koja ima jedan vrlo popularan, rekao bih, naziv, koji joj više odgovara – Agencija za osiguranje depozita, likvidaciju i stečaj banaka, agencija za osiguranje depozita, osnovana posebnim zakonom, organizuje i sprovodi postupak privatizacije društvenog i državnog kapitala u osiguravajućim društvima. Ona čak može, pod određenim uslovima predloženim ovim zakonom, da upravlja nekim osiguravajućim društvima. Da li je ta agencija svemoćna? Šta je ona? Da li je agencija za osiguranje depozita? Da li je agencija za likvidaciju banaka? Da li je agencija za privatizaciju? Da li je agencija za osiguravajuća društva? Postavlja se pitanje čemu onda Zakon o privatizaciji? Nesporno, zakon je loš, treba da se promeni. Nema volje skupštinske većine da se taj zakon promeni i da se odredbe tog zakona, koji je loš, promene. Ali, sada imamo paralelne druge zakone, koji su još gori od tog Zakona o privatizaciji. Tako da ne treba da pričate o signalima iz Evropske unije kako su vam reforme ovde dobre, pre bi se reklo da su to neki dimni signali.
Da li se još neko javlja za reč? Za reč se javio narodni poslanik Bojan Kekić. Izvolite.
U članu 35. Predloga zakona, u postojećem članu 243. amandman se odnosi na brisanje stavova 2, 3, 4. i 5. U stavu 1. se ne osporava da osiguravajuća društva treba da se privatizuju. Naime, Zakonom o privatizaciji je predviđeno da Agencija za privatizaciju ima ovlašćenja da promoviše, inicira, sprovodi, kontroliše postupak privatizacije. Takođe, članom 16. Zakona o privatizaciji predviđeno je da se postupak privatizacije pokreće inicijativom nadležnog organa, subjekta privatizacije. Dalje, istim članom je propisano da se inicijativa za privatizaciju dostavlja organizacijama sindikata koji deluju u subjektu privatizacije, kao i da se zaposleni o tome obaveštavaju na način utvrđen ovim aktom. Inicijativa za privatizaciju se, shodno navedenom članu Zakona o privatizaciji, dostavlja Agenciji za privatizaciju. Međutim, članom 243. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju predviđeno je da se postupak privatizacije u društvima za osiguranje pokreće rešenjem ministra, a postupak za sprovođenje privatizacije kapitala društva za osiguranje poverava se agenciji za osiguranje depozita. Ovakvim rešenjem povređuje se član 85. Ustava Republike Srbije, kojim je definisano da je svojina osnov upravljanja i učešća u odlučivanju. Država bi prema ovom rešenju preuzela prava koja, sa jedne strane, imaju društva za osiguranje, a sa druge strane, prava koja pripadaju akcionarima, te bi na taj način dobila ovlašćenja koja joj ne pripadaju. Država može da prodaje samo svoje akcije, ali ne i tuđu imovinu. Za koji trenutak će biti Zakonodavni odbor i sigurno će on utvrditi da li postoji suprotnost sa Ustavom i zakonom, ali napominjem, kao i prošli put kada sam govorio o agenciji za osiguranje depozita, osnovni postulat celokupne rasprave o izmenama Zakona o osiguranju jeste odgovor na pitanje da li osiguravajuća društva predstavljaju finansijsku organizaciju. S obzirom na to da je agencija za osiguranje depozita predstavljena pre svega od ljudi koji se bave finansijama, mogu da kažem i strukom, sigurno da je na možda malo mudriji, odnosno više pravno-teorijski zasnovan način mogao i ovaj zakon da bude usaglašen sa Zakonom o bankama i svim ostalim pozitivno-pravnim propisima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Vojkan Tomić i Meho Omerović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanja Čeković, Blagica Kostić, Staniša Stevanović i Milan Ninić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? Da, reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, moramo se posle agencije za osiguranje depozita vratiti i na ovaj zakon, s obzirom da on omogućava takođe privatizaciju društvenog i državnog kapitala društava koja obavljaju određene poslove od opšteg interesa. Milim da i ovim zakonom izbegavamo NBS kao centralnu monetarnu instituciju, koja bi morala biti uključena u sve ove poslove. Zašto se to čini? To znaju samo predlagači ovog zakona, a s obzirom da znamo ko su predlagači ovog zakona, znamo da iza svih ovih aktivnosti stoji grupacija G17 plus, za očekivati je da će biti zloupotreba, bez obzira što se na čelu te centralne monetarne institucije nalazi predstavnik G17 plus, ali je očito da je ovo jedan način zaobilaženja institucije bez koje ne mogu da prođu ovi poslovi privatizacije koji su bitni i vitalni. Prigovara se predstavnicima Srpske radikalne stranke da se opstruiše reforma. Ovo jeste reformski zakon, ali sam predlagač u ovom slučaju zaobilazi centralnu monetarnu vlast koju ne može obići. Agencija za osiguranje depozita nema podatke koji su relevantni za poslove privatizacije. Znači, ona će prodavati nešto za šta ne zna koliko vredi, niti zna postupak i način prodaje. U samoj agenciji ima 30 zaposlenih radnika koji rade na poslovima osiguranja i ništa više. Znači, nemaju mogućnosti da obavljaju ove poslove. U centralnoj monetarnoj instituciji zaposleno je daleko više stručnih, kvalitetnih ljudi, koji se bave ovom problematikom, koji imaju sve relevantne podatke za poslove privatizacije i čudno je da se ta institucija zaobilazi. Dalje, agenciji se daju određena prava koja ne proizilaze iz odredaba zakona o agenciji za osiguranje depozita, znači, jednim lex specialis zakonom, jer ovo jeste lex specialis u odnosu na lex generalis; znači, generalni zakon, zakon o agenciji ne omogućava ono što omogućava ovaj specijalni zakon. U ovom slučaju radi se o specijalnom zakonu. Opet jedna čudna zakonska odredba, koja jednostavno dovodi, pre svega, nas u zabludu, ako znamo ko iza svega stoji, a plašimo se da će doći do zloupotreba. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Da.)
S obzirom da se dosta priča o ovom predloženom zakonu, moram reći da me malo čudi što nije saopštena strategija razvoja banaka i osiguravajućih društava, jer ako se strategijom razvoja osiguravajućih društava tvrdi da će "Dunav" kao najveće osiguravajuće društvo i jednim delom osiguravajuće društvo DDOR Novi Sad biti ta državna, odnosno društvena osiguravajuća društva, odnosno preduzeća, onda sigurno u predloženim rešenjima teksta zakona (a to se odnosi pre svega na akcije radnika) treba da dođe do određenih izmena. Predloženo je, odnosno tako stoji, da zaposleni imaju pravo na naknadu iz kupoprodajne cene ostvarene prodajom kapitala iz člana 243. stav 1. predloženog teksta. Ništa sporno. Prema članu 42. Zakona o privatizaciji predviđeno je da se u subjektu privatizacije deo kapitala prenosi zaposlenima u akcijama, i to bez naknade, za svaku punu godinu radnog staža u subjektu privatizacije, najviše do 35 godina radnog staža. U predloženom tekstu predviđa se da zaposleni imaju pravo na naknadu koja iznosi 200 evra u dinarskoj protivvrednosti za svaku punu godinu radnog staža u subjektu privatizacije. Pojam naknade podrazumeva da radnici ne dobijaju akcije na koje su ovlašćeni radnici u drugim preduzećima. Samim tim, oni nemaju akcije koje mogu da prodaju po tržišnim uslovima ili koje mogu zadržati i učestvovati u dividendi preduzeća i time sticati i ostvarivati određena upravljačka prava. Ono što je takođe bitno, dakle, ako se bude izvršila brza privatizacija osiguravajućih društava, pre svega mislim na ZOIL "Dunav" i na osiguravajuće društvo DDOR Novi Sad... Tu ću izneti nekoliko uporednih pokazatelja koji govore o bruto premijama u hiljadama evra. U 2003. godini u Srbiji i Crnoj Gori je bila 384 miliona dinara, a u isto to vreme u Hrvatskoj je bila 805 miliona dinara, u Sloveniji je bruto premija 1.279 miliona dinara. Ako pogledamo broj stanovnika u milionima, ako računamo da je Srbija i Crna Gora 10,5 miliona, Hrvatska 4,39 miliona, a Slovenija 2 miliona, računajući apsolutno privatizaciju ako se ostvari kod ZOIL "Dunav" i osiguravajućih društava kao što je DDOR Novi Sad, dolazimo u situaciju da ćemo pre svega izvršiti privatizaciju tržišta, odnosno da ćemo ostaviti širok prostor za osiguravajuća društva koja će doći i izvršiti privatizaciju, pre svega tržišta u Republici Srbiji i Crnoj Gori. Ako se na ovo doda da će "Vojvođanska banka" biti privatizovana, dolazimo u situaciju – jer je ta banka godinama bila razvojna banka Vojvodine, sa raznim kreditima koje je dala, a koji se odnose na hipoteke koje su date privrednim društvima – da će stranci doći u vlasništvo poljoprivrednog zemljišta. Uz obećanje ministra finansija da će ovaj zakon, odnosno kroz uredbu Vlade Republike Srbije, ili kako je rečeno, da će sva ta dugovanja takvih preduzeća biti otkupljena od strane agencije za osiguranje depozita, smatram da uz određenu kontrolu, pre svega ove skupštine, možemo sprečiti da vojvođanska zemlja ode u privatne ruke, ali ne u privatne ruke naših građana, nego u privatne ruke stranih državljana.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Vi menjate član 243. postojećeg Zakona o osiguranju, koji je stvarno problematičan. On glasi: "Postupak privatizacije društvenog kapitala u društvima za osiguranje, pored subjekata utvrđenih propisima kojima se uređuje privatizacija, može pokrenuti i Ministarstvo. Na postupak privatizacije iz stava 1. ovog člana primenjuju se propisi kojima se uređuje privatizacija." Da kažemo da je to korektna odredba, mada smo prilikom donošenja Zakona o osiguranju ovde prigovarali, ali da kažemo da je korektna odredba. Sada to ne odgovara Mlađanu Dinkiću. Šta on nudi? Taj član sada, po njemu, treba da glasi ovako: "Predmet privatizacije je društveni, odnosno državni kapital u društvima za osiguranje. U postupku privatizacije može se prodati imovina ili deo imovine društva za osiguranje, na način i pod uslovima propisanim ovim zakonom. Postupak privatizacije kapitala iz stava 1. ovog člana rešenjem pokreće Ministarstvo." Obavezni subjekt sada je postalo Ministarstvo. U postojećem zakonu, znači pre ove promene, to je dato samo kao mogućnost, a sada je ono obavezan pokretač postupka. "Agencija za osiguranje depozita osnovana posebnim zakonom organizuje i sprovodi postupak privatizacije kapitala iz stava 1. ovog člana. Ministarstvo vrši nadzor nad sprovođenjem postupka iz stava 4. ovog člana." Ministar je član upravnog odbora agencije. Agencija sprovodi privatizaciju, a ministar vrši nadzor nad radom agencije. Tu nema sukoba interesa po onom ekspertu što duva u pištaljke, što čuva pištaljku u kući. Koga vi sada možete da ubedite da je ovo normalno? Nađite nekog čoveka na ulici i kažite – molim vas, da li je normalno da Dinkić pokreće postupak, da bude u agenciji koja to sprovodi i da onda kontroliše agenciju koja je to uradila? Da li je to, po vama, normalno? Ako nije Dinkić, onda Đokić neki. Da je neki Đokić, vi biste skakali; da je kojim slučajem Slobodan Milošević, već bi bilo bombardovanje, vi biste tražili bombardovanje, eksperti bi tražili bombardovanje. I vi sada nas ubeđujete kako je ovo evropsko, direktive. U kojoj zemlji ovo još postoji? Tunguzija, dilkanija, koja država? Objasnite mi u kojoj državi postoji ovakvo rešenje. Vlahović se smeje, njemu smešno. Ne znam ko bi još u ovoj zemlji, osim G17, predložio ovo. Na političkoj sceni ne vidim nikoga, čak ni onoga što miluje prasad kada obilazi u ime Pokreta snaga Srbije. Onaj što miluje pred kamerama prase ne bi predložio ovo, ali vi ste bezgranični. Kod vas je sazdana logika – ukoliko je pod kontrolom Mlađana Dinkića, normalno je, zakonito je, a ukoliko nije pod njegovom kontrolom, to ne postoji, to sve treba pobiti, rasturiti, to su sve lopovi, džukele itd. Nemojte da uništavate državu. Doneli ste Zakon o sukobu interesa i onaj duvač u pištaljke malopre reče – Janjušević i Kolesar, bio je sukob interesa. Bio je sukob interesa između Labusa i Kolesara, ali to je privatni sukob interesa, nije ono što država smatra da je sukob interesa. Vi ovde instališete sukob interesa, vi ovde ugrađujete sukob interesa. Možemo mi da pričamo šta god hoćemo protiv ovog Zakona o privatizaciji, ovog Acinog zakona, ali u tom zakonu nadzor nad radom Agencije sprovodi odbor Narodne skupštine. Ovde ne, nego ministar koji je član upravnog odbora agencije, koji zastupa državu u pogledu kapitala, a kasnije ćemo da pričamo o ovim drugim odredbama, o manipulacijama kako da se očuva, rasproda ili utvrdi kapital. Ljudi, šta radite? Promeniće se taj Vučetić, neće on uvek da bude predsednik Ustavnog suda. Mora da dođe neko ko nešto malo poznaje Ustav i zakon, ko će da smogne snage i da kaže – vi iz G17, stanite malo. Mora da dođe neko drugi ko će da kaže – čekajte, ljudi, ne može ovo ovako. Ne može sve da bude G17 plus. Ovo je Srbija, nije G17 plus. Ta patološka želja koja postoji kod vas je problematična, a vi koji činite Vladu, valjda vam je jasno kakvog koalicionog partnera imate.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Vlahović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vlahović.
Dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni gospodine predsedavajući, na član 36. podneo sam amandman u ime poslaničke grupe Demokratska stranka. Manje-više ovaj amandman je objašnjen tokom uvodne rasprave o ovom zakonu i on se suštinski odnosi na brisanje pojedinih odredbi člana 36. To je u vezi sa instaliranim principom: umesto besplatne podele akcija – podela novca, i to samo za one koji rade u subjektu privatizacije, 200 evra po godini radnog staža, a najviše za 35 godina radnog staža. Druga ključna ispravka odnosi se na davanje ovlašćenja agenciji za sprovođenje postupka prodaje delova imovine društva za osiguranje koje posluje sa društvenim kapitalom. Smatram da su i jedna i druga odredba koje su ovim članom zakona definisane veoma opasne; to možda zadovoljava sasvim kratkoročne interese po planovima ne samo Ministarstva finansija, nego i Vlade Republike Srbije, ali, isto tako, otvara ogromne dileme koje mogu jako puno da koštaju ne samo Ministarstvo, ne samo ovu vladu (koja neće imati naročito dugačak vek), nego i buduću vladu koja će sprovoditi postupak privatizacije i restrukturiranja nad mnogo značajnijim i mnogo vitalnijim resursima, a radi se o resursima javnih preduzeća. Prvo, malo je nelogično da neko ko proklamuje sebe, a to Vlada Republike Srbije uporno govori, da je zapravo pobornik razvoja akcionarstva u Srbiji na ovaj način u jednoj određenoj delatnosti upravo merama utiče na zaustavljanje razvoja akcionarstva u Srbiji. Prosto je nelogično da u realnom sektoru imate, po zakonu iz 1997. i po zakonu iz 2001. godine, jedan ogroman materijal za berzansko trgovanje, a samim tim i za razvoj akcionarstva u Srbiji, a da u osiguravajućoj delatnosti primenjujete lex specialis odredbe, koje su dozvoljene ovim posebnim zakonom, ali koje su potpuno ekonomski necelishodne. Pitam Narodnu skupštinu, Vladu Republike Srbije, a i javnost šta će se sutra desiti kada započnemo privatizaciju velikih javnih preduzeća – koja se doduše uporno, konstantno i mesecima najavljuje, ali čiju implementaciju i početak nismo uspeli, makar do sada, da vidimo – da li to znači da ako radnici Elektroprivrede Srbije sutra zatraže novac umesto akcija da će pojedinačan zakon o elektroprivredi omogućiti podelu novca umesto podele akcija? Da li to znači da će se slična situacija desiti kod NIS-a? Šta je cilj Vlade Republike Srbije? Da podstiče štednju ili potrošnju? Na ovaj način direktno se podstiče potrošnja, umesto podsticanja štednje i investicija, jer posedovanje akcija jeste svojevrstan vid štednje i investicija. Ako je objašnjenje – neka radnici uzmu svoj novac (ovi koji će biti obuhvaćeni podelom novca, umesto podele akcija), neka posle toga odu na berzu i kupe akcije, mislim da je to, u najblažem smislu, jedno cinično i neodgovorno objašnjenje, jer nije realno očekivati da će radnici uzeti novac i otići da kupe akcije, radije će taj novac preusmeriti ka ličnoj potrošnji. Mi smo ovde svedoci čitavog niza mera koje Vlada Republike Srbije preduzima upravo da bi se smanjila lična potrošnja, ne bi li se smanjio taj snažni pritisak na spoljnotrgovinski deficit, odnosno na uvoz roba i ne bi li se smanjio izvor rasta spoljnotrgovinskog deficita. Videli ste i kod odredbi zakona o lizingu, a o čemu svedoči pismo Udruženja lizing kuća, da se zapravo zaustavlja razvoj lizing biznisa. Razumem Vladu zašto to radi, ali ne mogu da opravdam poteze. Dakle, radi da bi se zaustavila lična potrošnja, a ovde stvara jedan ogroman potencijal buduće lične potrošnje. U čemu je suština svih tih kontradiktornih mera koje iz Vlade Srbije sistemski ili operativno dolaze? Ako je cilj da se smanjuje lična potrošnja, podstičite razvoj akcionarstva. Ako nije cilj da se smanji lična potrošnja, onda nemojte da koristite ni druge mere kreditno-monetarne politike, fiskalne politike, nego imajte rast sa povećanom inflacijom, i to je moguće ne samo u ekonomskoj teoriji, nego i u praksi zemalja koje su se nalazile u tranziciji. To je prvi razlog zašto to nije dobro. Nije dobro, u edukativnom smislu, imati podelu novca umesto podele akcija. Podela novca uvek asocira na ono što je kod nas uvreženo i što je produkt dugogodišnjeg perioda razvoja socijalističkog samoupravljanja, gde se umesto ″zaraditi platu″ kaže ″dobiti platu″, umesto ″zaraditi″ koristi se termin ″dobiti″. Šta ovo znači –podela novca umesto podele akcija? Da li je to korak u edukaciji akcionara, onih koji sutra treba da predstavljaju kičmu razvoja finansijskog tržišta kod nas i preko razvoja finansijskog tržišta kičmu finansijskog podsticaja za razvoj ekonomije? Zaista bih voleo da čujem jedno smisleno objašnjenje zašto se ova odredba zakona uvodi u članu 36, zašto se deli novac, a ne akcije. Još jednom ponavljam, nije dobro imati zakon koji služi samo određenoj svrsi, nije dobro uvoditi pojedine zakonske odredbe i činiti presedan zato što nam to možda u jednom ili dva slučaja, od budućih 50 ili 100, odgovara. Nije dobro prema partikularnim interesima definisati opšta pravila. Siguran sam da će se ovo Vladi, nažalost ne ovoj, pošto ona neće biti u situaciji da sprovodi restrukturiranje, odnosno fazu privatizacije u javnim preduzećima, ali bilo kojoj vladi koja bude vodila politiku privatizacije javnih preduzeća, direktno obiti o glavu, jer će, draga moja gospodo, imati sutra situaciju da će nam i preduzeća koja su preostala za privatizaciju iz realnog sektora možda tražiti promenu Zakona o privatizaciji i umesto akcija zatražiti novac. Novac je uvek atraktivniji. Zaista molim predlagača da još jednom razmisli da li je svrsishodno imati jedno ovakvo rešenje unutar Zakona o osiguranju i zaista bih voleo da čujem (ne samo ja, pretpostavljam i čitava javnost) zašto se čini presedan u zakonu o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, odnosno zašto se ide na ovu varijantu koja je definisana članom 243g. S druge strane, želeo bih da znam u čemu je poenta davanja nadležnosti agenciji da prodaje nekretnine, odnosno neposlovnu imovinu, tačnije imovinu koja se ne koristi u direktnoj poslovnoj svrsi. U nekom objašnjenju na Odboru za finansije dobio sam informaciju da nije poenta da agencija prodaje neposlovnu imovinu da bi novac otišao u budžet, naprotiv, novac treba da ostane u preduzeću koje raspolaže tom neposlovnom imovinom. Čemu onda davanje prava toj agenciji da izvrši prodaju neposlovne imovine, tačnije da direktno ugrozi pravnu nezavisnost jednog pravnog subjekta? Napominjem, osiguravajuća društva listom, sve do jednog, nisu javna preduzeća, pa da država na ovaj ili onaj način može da interveniše kod prodaje neposlovne imovine. Mogu da se složim sa članom zakona koji kaže da kada god se prodaje imovina značajnije vrednosti neophodno je zatražiti saglasnost agencije, jer činjenica jeste da se kroz taj tzv. asset striping, ili prevedeno na naš jezik – čerupanje sredstava, neretko dešavala u društvenim preduzećima privatizacija pre privatizacije. Ali, preneti ovlašćenje koje direktno pripada pravnom nezavisnom subjektu, u ovom slučaju osiguravajućim društvima, na državnu agenciju, na drugu instituciju da izvrši prodaju imovine – zaista ne vidim razlog zašto se to čini. Ako se ne veruje menadžmentu ovih preduzeća, onda dozvolimo da akcionari promene menadžment. Ako se ne veruje strategijskimdefinisanim planovima preduzeća, onda oni koji su vlasnici kapitala, pa makar to bili i radnici kao predstavnici društvenog kapitala, treba da promene svoj menadžment i da postave novi, koji će efikasnije raditi ovaj posao prodaje neposlovne imovine ili ući u prodaju te imovine, pošto smo svedoci da neretko društvena preduzeća na jednoj strani cvile da se nalaze u krizi likvidnosti, a na drugoj strani imaju ogromnu neposlovnu imovinu koju nisu spremni da utrže po tržišnim cenama i taj novac iskoriste za poslovne tokove. Ono što bih želeo da kažem, pošto je evidentno da se u konkretnom slučaju radi o vrlo konkretnoj neposlovnoj imovini kojom raspolaže kompanija "Dunav", a ne želeći pri tom ništa da govorim o toj imovini, nego pre svega o principu na kojem treba da bude postavljena i bazirana privatizacija, žao mi je i drago mi je da je ministar potvrdio, nakon mojih primedbi tokom načelne rasprave o ovom zakonu, da je upravo to princip kojim će se rukovoditi u privatizaciji "Dunava", a to je realizacija inicijalne javne ponude. Realizacija inicijalne javne ponude, što će reći trajna, kontinuirana akutacija akcija "Dunava" na berzi, ali i prethodna privatizacija preko berze, bez mogućnosti da jedan pojedinačni vlasnik ima veći blok akcija od definisanog procenta, i to nije više od 10%, sa iznošenjem pojedinih akcija od nekoliko procenata na berzu u odgovarajućim vremenskim intervalima. Dakle, taj model inicijalne javne ponude zaista zahteva jedno efikasno preduzeće, u koje akcionari, dakle, oni koji će svoj novac uložiti u kupovinu tih akcija, imaju puno poverenje. To znači potpuno sređene knjige, pozitivan finansijski izveštaj, potpuno sređene bilanse stanja, i to ne za jednu godinu, nego za period od nekoliko, a najmanje dve godine u istoriji. Zato je potreban novac. "Dunav", ovakav kakav jeste, u ovom trenutku ne može da bude predmet inicijalne javne ponude, jer je prezaposleno preduzeće, ne u smislu posla nego u smislu broja zaposlenih, jer je preduzeće koje ima rudimentarni razvoj, kao i drugo preduzeće, usluge osiguranja, tradicionalne usluge osiguranja. Nema nigde onih ključnih usluga osiguranja koje funkcionišu u drugim razvijenim tržištima osiguranja. Zatim, jer je preduzeće koje ima veoma visoke obaveze itd. Sve to zahteva novac za konsolidaciju. Zar nije logično prepustiti "Dunavu" da prodaje hotelske kapacitete i da taj novac iskoristi kao cash in flow, kao deo jednog strategijskog plana pripreme preduzeća za inicijalnu javnu prodaju i posle toga izaći sa inicijalnom javnom prodajom? Šta se ovde dešava? Agencija će voditi priču o inicijalnoj javnoj ponudi, na jednoj strani. Ko će za to vreme voditi restrukturiranje "Dunava"? Da li agencija ima nadležnosti da izvrši restrukturiranje "Dunava"?Nisam siguran, pošto ne postoji institut restrukturiranja u osiguravajućim društvima. Sigurno je da "Dunav" neće biti deo sveopšteg procesa restrukturiranja, kao nečega što vodi agencija koja je nadležna za tako nešto. Sigurno je da "Dunav" neće biti u klasičnom postupku restrukturiranja kakav poznajemo kod ovih velikih preduzeća. Moguće je da dođe do vremenski nesinhronizovanih akcija. Druga stvar, hoćemo li jednom u ovoj zemlji izgraditi jedan stabilan menadžment ne samo javnih preduzeća, nego i velikih preduzeća od društvenog značaja, gde političke promene neće uzrokovati promene tog menadžmenta? Sanjam o takvoj zemlji u kojoj će profesionalci da rade svoj posao, a političari da se menjaju kao na traci na svakim sledećim izborima, što neće imati uticaj ni na administraciju, ni na javna preduzeća, ni na velika preduzeća, gde neće biti partijskih postavljanja. Ako imamo podelu nadležnosti između, s jedne strane, jedne državne institucije, gde politika ima mnogo veći upliv, i s druge strane, jednog naizgled nezavisnog društva, društvenog preduzeća koje je potpuno nezavisno, bojim se da će tu doći do opšteg galimatijasa u samom procesu pripreme privatizacije. Mislim da su svi razlozi koje sam naveo sasvim dovoljni da predlagač još jednom razmisli i da prihvati ovaj amandman koji ide ka tome da popravi ovaj zakonski tekst. Mislim da ovo o čemu sam govorio zaista nema nijedne političke primese, niti jedne opozicione primese koja dolazi od poslaničkog kluba DS, nego cilj jeste da se dobije jedna dobra osnova za početak privatizacije i u osiguravajućim društvima. Zaista smatram da stvaranje presedana nije dobar početak. Naprotiv, može jako puno da košta u kasnijim slučajevima.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 36. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Leila Ruždić-Trifunović, Bojan Kekić i, sa ispravkom, Ljubiša Đoković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 36. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Vjerica Radeta, Vojkan Tomić i Meho Omerović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko javlja za reč? Da, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta, u ime poslaničke grupe SRS, podnela je amandman na član 36. u kome traži da se novi član 243g briše. Obrazloženje zbog čega je traženo brisanje ovog novog člana: "Amandman se podnosi iz razloga što se predviđenom naknadom između ostalog narušava socijalni program i onemogućava radnicima sticanje akcija bez naknade, narušavajući ustavno načelo o jednakosti zaposlenih u ostvarivanju njihovih prava i interesa. Takođe, predloženo rešenje je u suprotnosti sa članom 10. Zakona o tržištu hartija od vrednosti." O članu 243g je moj prethodnik gospodin Vlahović dosta govorio, ali ću pročitati onaj deo na koji se amandman odnosi, radi građana Srbije, pogotovo stav 2. koji kaže: "Naknada iz stava 1. ovog člana iznosi 200 evra u dinarskoj protivvrednosti za svaku punu godinu radnog staža u subjektu privatizacije, a najviše za 35 godina, s tim da ukupan iznos ne može preći 15%..." itd. O čemu se ovde radi? Prvo, zaposlene u osiguravajućim društvima, a kako su stvari krenule verovatno i zaposlene u javnim preduzećima, pre svega mislim na NIS i EPS, kad dođe do restrukturiranja i do pripreme za privatizaciju tih preduzeća, stavljamo u neravnopravan položaj u odnosu na imaoce akcija dobijenih po osnovu godina staža u subjektu privatizacije. Sva preduzeća po prethodnom zakonu privatizovana su tako što se jedan deo, vidim da se ovde radi o cifri od 15%, imovine pretvori u akcije i akcije podele zaposlenima, u skladu sa brojem godina provedenih u subjektu privatizacije. Ovde ne dozvoljavamo zaposlenima u osiguravajućim društvima, a verovatno i javnim preduzećima sutradan, jer će ona doći na red vrlo brzo, da imaju akcije i da tim akcijama raspolažu. Dame i gospodo, na zapadu je najbolji vid štednje kupovina akcija. Dakle, ne ni oročena štednja, nego kupovina akcija profitabilnih preduzeća, jer te akcije tromesečno, šestomesečno, godišnje obezbeđuju dividendu koja je daleko veća od kamate koju bi imalac akcija dobio u banci da je dao novac na štednju. Dakle, mi ovde dovodimo u neravnopravan položaj radnike u osiguravajućim društvima, a pri tom stvaramo još jednu teškoću za buduće privatizacije, s obzirom da se uglavnom radi o društvenim i državnim preduzećima koja nisu privatizovana, gde je imovina u poprilično nezavidnom položaju. U odnosu na ove, njih dovodimo u situaciju da će im akcije koje će dobiti biti daleko niže. Zato je narodni poslanik Vjerica Radeta tražila, pored ostalog, da se ovaj član 243g briše. Inače, Ministarstvo finansija ima običaj da u predlozima zakona počne, recimo, broj 243, pa a, b, v, g, d, dve azbuke i tri abecede potroši, umesto da članove zakona složi rednim brojevima, od jedan pa dok se ne završi. Ne vidim razloga da se ovakvi predlozi zakona daju, osim ukoliko i to ne treba da zbuni narodne poslanike i da ih, eventualno, omete u pripremi odbrane ili napada na pojedine članove. Postupak pred kojim su sad osiguravajuća društva apsolutno je isti kao i postupak pred kojim su bile banke. Dakle, uništiti ono što može da bude konkurencija, bez obzira da li su privatne ili društvene banke, ostaviti odabrane i za njih pripremiti kupca. Vi se sećate šta se desilo sa bankarskim sistemom, da su četiri najveće državne banke uništene da bi se tržište ispraznilo i da bi se tržište bankarskih usluga prodalo stranim ili domaćim bankama koje su uglavnom privilegovane, a radi se o dve banke. Ima još par privatnih banaka koje još nisu stigli da udave do kraja, a očekujem da će, dok ova vlada potraje, završiti sa ostalim privatnim bankama. Sad otvaramo tržište osiguranja za neku kompaniju; jedan deo prodajom osiguravajućih društava, pre svega mislim na "Dunav" i DDOR, a drugi deo je već pripremljen tako što su mnoga osiguravajuća društva, neka čak i vrlo perspektivna, privatna, već ugašena i ugušena. Zbog toga je narodni poslanik Vjerica Radeta tražila da se član 243g briše, da zaposleni umesto u visini od 15% koliko je određeno, umesto propisanih 200 evra umanjenih za troškove itd., dobiju akcije tih osiguravajućih društava, pa da tako snose, dele buduću sudbinu tog društva. Na kraju, s obzirom da se jutros, a i svaki dan, maše ovde prijateljima sa Zapada, ja ću iskoristiti priliku, s obzirom da imamo malo vremena, da napravim jednu malu digresiju, nadam se da mi nećete zameriti. Svojevremeno, kada su fašisti došli kod Pabla Pikasa i diveći se njegovoj slici rekli – ala ste ovo lepo uradili, gospodin Pikaso je odgovorio – ne, gospodo, to ste vi uradili. Vaši prijatelji sa Zapada su, pored ostalog što nije moglo da stane sve u ove novine, uradili i ovo: ovo je slika male Milice Rakić koju su u Batajnici ubili. Opština Zemun je formirala fond male Milice Rakić, fond koji će imati zadatak da se brine o deci čiji su roditelji izginuli u ovom ratu, o deci koja su ranjena u ovom ratu, o sudbini raznih humanitarnih akcija. Zato vas molim, ja ću u popodnevnom delu podeliti svima po jedan primerak ovih novina, imate ovde žiro račun, pozovite te vaše prijatelje sa Zapada, a i vi operite, ako ikako možete da operete, bar deo vaše savesti.
Reč ima narodni poslanik Vojkan Tomić.
Gospodine predsedavajući, poštovano predsedništvo, javljam se povodom amandmana na član 36. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju koji se odnosi na novi član 243g. U suštini, ovaj amandman predviđa brisanje ovog člana i naslanja se na ono što je i gospođa Vjerica Radeta podnela. To je ovaj deo zakona kojim se predlaže da zaposleni koji su radili u osiguravajućem društvu dobijaju nadoknadu od 200 evra za svaku godinu, a može i manje, jer zakon predlaže da se to može umanjiti, ukupan iznos naknade ne može preći 15% od kupoprodajne cene. Prema tome, predloženo rešenje predviđa da zaposleni imaju pravo na naknadu iz kupoprodajne cene, dok je prema članu 42. Zakona o privatizaciji predviđeno da se u subjektu privatizacije deo kapitala prenosi i na zaposlene, i to u akcijama, bez naknade, za svaku godinu radnog staža provedenu u preduzeću koje je subjekt privatizacije, gde se takođe kaže da to ne može biti preko 35 godina radnog staža. Prema tome, ovo predloženo rešenje je u najmanju ruku suprotno ovom članu Zakona o privatizaciji. Ne samo da je suprotno, već se uzima i pravo tim zaposlenima da po ovom Zakonu o privatizaciji dobiju akcije i da sa tim akcijama učestvuju na tržištu kapitala, odnosno da imaju pravo da ih zadrže i da učestvuju u upravljanju određenim osiguravajućim društvima. Zašto bi se zakonom uzimalo pravo zaposlenima da sami procenjuju da li će zadržati akcije, odnosno da li će ih prodavati na tržištu hartija od vrednosti? Predloženo rešenje je takođe u suprotnosti sa Zakonom o tržištu hartija od vrednosti i drugih finansijskih instrumenata, jer akcije su vrsta hartija od vrednosti koje glase na deo osnovnog kapitala akcionarskog društva; u zakonu se kaže da pravo iz hartija od vrednosti i pravo na hartijama od vrednosti mogu sticati i njima raspolagati domaća i strana fizička i pravna lica i po zakonu je definisano da to bude bez naknade. Jasno je da na ovaj način neće ostvariti prava koja su obezbeđena za zaposlene u drugim subjektima privatizacije, koji postaju vlasnici akcija, a to smo imali prilike da vidimo kod nekih drugih firmi koje su uspešno privatizovane i koje su prodavale akcije – kao manjinski vlasnici izašli su na slobodno tržište hartija od vrednosti i jako dobro prošli sa tom trgovinom svojim akcijama. Međutim, tu je problem, takođe, i u suprotnosti sa položajem onih lica koja su učestvovala u privatizaciji određenih subjekata. Dovode se u neravnopravan položaj lica koja su dobila akcije i slobodno učestvuju na tržištu hartija i ova lica koja bi dobila nadoknadu, odnosno određeni vid otpremnine. Za to imamo primer, na neki način, i u slučaju restrukturiranja određenih preduzeća, gde se nudi radnicima da svojom voljom napuste određeno preduzeće i da na taj način uzmu neku nadoknadu. Na ovaj način se delom ugrožavaju prava tih radnika na socijalni program, što je takođe suprotno proklamovanim načelima da se radnicima koji su višak (a imamo višak u dva naša najveća osiguravajuća društva, a to su "Dunav" i DDOR) obezbedi kvalitetan socijalni program. Zato vas pozivam da glasate za ovaj amandman i da se pridržavamo onih odredbi koje su u Zakonu o privatizaciji.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Čim se krene sa nekim izuzecima i specifičnostima one imaju tendenciju da postanu pravilo i, kao što možete da primetite, na bazi onog izuzetka i specifičnosti iz prethodnog zakona ovde se sada promoviše pravilo. Jedno od tih pravila jeste i novi član 243d koji govori o raspodeli sredstava obezbeđenih privatizacijom osiguravajućih društava u kojima postoji društveni kapital i državni kapital. Ovde se prati neka analogija Zakona o privatizaciji, ali na jedan pogrešan način, jer je sam temelj ove ideje pogrešan. Kao što ste mogli da primetite u prethodnom članu 243g, tu je predlagač praktično spojio dva dela postupka privatizacije, tako da i zaposleni dobijaju neku naknadu, a ne vidi se njihov stav, svojinski status ne postoji, postoji samo status zaposlenog; gubi se veza sa bilo kakvom analogijom kada je u pitanju redovni proces privatizacije, gde se u jednom procentu dele i te besplatne akcije, pa one kasnije dobijaju na tržištu neku svoju vrednost, ali daju pre svega svom imaocu pravo da odlučuje da li će biti i dalje akcionar nekog privrednog društva ili ne. Ovde ne, ovde se stvara taj automatizam, izbegava se raspodela besplatnih akcija, sve ide za novac, ali pravni status zaposlenih je opet problematičan i u ovoj varijanti, zato što nema te međustepenice da su oni dobili svoje akcije. Naravno, nije problem ovog zakona samo privatizacija. Ona će u krajnjem da bude najvidljivija kada je u pitanju privatizacija osiguravajućih društava. Postoji čitav niz odredbi koje nismo hteli da menjamo u ovoj brzini, jer je Vlada danas podnela zahtev, a istog dana predsednik zakazao Skupštinu sa 45 tačaka dnevnog reda i onda naravno da su neke stvari promakle. Promakle su stvari iz članova 17. i 31. Predloga zakona i ja bih vas zamolio da imate i to u vidu prilikom glasanja o ovim amandmanima. Intervencija u članu 17. Predloga zakona odnosi se na član 115. zakona, gde se st. 1. i 2. menjaju, tako da dobijaju samo novi tekst koji kaže: "Narodna banka Srbije propisuje ograničenja pojedinih oblika deponovanja i ulaganja iz člana 114. ovog zakona." Evo, Narodna banka preuzima kompletni aparat, dobija ovlašćenja da se meša u sve i svašta i to nekom svojom odlukom, nekim svojim propisom. Šta je izbačeno iz zakona? Iz zakona je izbačeno da visina pojedinog deponovanja i ulaganja sredstava iz člana 114. ovog zakona ne može biti veća od procenata ukupnog iznosa tehničkih rezervi, i to: 1) od 5%; od 1%; 10%; 30% itd. Znači, dati su kriterijumi, uslovi, pravilo koga se moraju pridržavati i Narodna banka Srbije i osiguravajuća društva. Međutim, to nije dovoljno Mlađanu Dinkiću i grupaciji G17 plus. Ne žele oni da imaju neki limit, neko ograničenje u zakonu. Jednu vrlo preciznu i jasnu odredbu menjaju. Kako? Tako što se dobijaju neograničena ovlašćenja, a onda ne vide da stav 3, koji je postao stav 2, i stav 1. međusobno ne komuniciraju uopšte, pravno-logički ne komuniciraju. U toj njihovoj brzini da zagrabe šta mogu da zagrabe, kao što Davinić gleda da zagrabi ovu vilu na Dedinju, promenili su i član 197. koji se odnosi na reviziju, dodali su novi stav 3. i grubo prekršili zakon koji reguliše status i rad revizorskih kuća. Kaže: "Prilikom odlučivanja o davanju saglasnosti iz stava 2. ovog člana Narodna banka Srbije polazi od stručne osposobljenosti revizora i istinitosti i objektivnosti ranije datih izveštaja, odnosno od toga da li su raniji izveštaji revizora izrađeni u skladu sa međunarodnim standardima revizije". Zašto to ubacuju? Oni to ubacuju zbog jedne banke koju su ugasili, a revizorske kuće su napravile nekoliko pozitivnih izveštaja koji ukazuju da ta banka ne sme da se ugasi. Kao znak revolta i ludosti ugrađuje se nova odredba, to se tiče osiguranja, da se ne bi to desilo kod revizorskih kuća koje prate osiguranje. Naravno, tu se promoviše opet ona vaša revizorska kuća koja vrši reviziju završnog računa NBS. Naprosto, kada predložite član, zakon, od člana do člana manifestujete tu vašu patološku želju. Da li je to nalog MMF-a, Svetske banke, mene to uopšte ne interesuje. Ali, sve što predlažete nema pokrića u ustavnom i pravnom poretku Republike Srbije. Nema! Vi jednim stavom jednog člana derogirate ceo Zakon o reviziji, derogirate sve. Zbog čega? Zbog patologije, čista patologija je u pitanju. Zašto? Vučetić ćuti. Mi da pokrećemo postupak pred Ustavnim sudom, zašto bismo to radili, da neko dve-tri godine drži u nekoj fioci i da ne razmatra, zato što sednu Dinkić i Labus i kažu – nije to poželjno u ovom trenutku, šta će da kaže svet, Svetska banka treba da nam odloži neke kredite, začas sklopite neku priču. Pošto sve ovo što se priča povodom člana 243. čini neku svoju logičku vezu, onda dolazi član 243e, na koji smo takođe podneli amandman. Tu ste propisali, recimo, da društvo za osiguranje koje posluje društvenim, odnosno državnim kapitalom ne može, bez prethodne saglasnosti agencije, da donosi odluke. Opet je tu ministar i ministri, pa je sada tu povećanje i smanjenje kapitala, hipoteke, zaduženje itd. i na kraju kaže – uzimanje ili odobravanje kredita ili izdavanje garancija, van toka redovnog poslovanja. Tu imate potpunu kontrolu. To znači da kada je u pitanju svako osiguravajuće društvo koje posluje sa državnim kapitalom ili društvenim sredstvima, sasvim je svejedno, vi preko ministarstva, Narodne banke i upravnog odbora agencije radite šta hoćete. Vi možete osiguravajuće društvo da dignete na noge, možete da ga uništite. Ovo ovlašćenje vam je potrebno ukoliko dođe do međusobnog sukoba interesa, a direktor osiguravajućeg društva u upravnom odboru ima neku približnu većinu pa ne možete da ga smenite; onda ste ubacili ovo – potrebna saglasnost za sve i za svašta, i za redovno poslovanje. Verovatno tražite neku vezu sa jednom odredbom Zakona o preduzećima koja se takođe tiče raspolaganja od strane društvenih preduzeća koja još nisu privatizovana. Vi naprosto uništavate pravni sistem, finansijski ste odavno uništili. Pravite monopol po svom nahođenju. Sve instrumente vlasti i moći držite vi, a ne onaj koji komanduje vojskom, policijom i nekim stvarima. Vi komandujete, jer držite sve račune pod svojom šapom, pod svojom kontrolom. Ako to tumačite tranzicionom pravdom, u grdnoj ste zabludi. Ako hoćete da nam namestite Labusa i Dinkića kao neke nove demokratske standarde koje svet podržava, zapamtite, postoji jedan mali problem: narod ne podržava. Pričaće onaj ko preživi ove vaše reforme i ove vaše priče. Vi radite sve protiv tržišta, protiv tržišne ekonomije. Vi izmišljate nove institute koji na kugli zemaljskoj ne postoje. Nemojte da nas terate da glasamo, a razmišljam da više i ne slušamo ovo što pričate, jer mi nemamo šta da čujemo tu. Vi ste pročitani i sve se zna šta biste mogli da kažete. Vama je dovoljno da se kaže – tamo su pare; onda, kao u fudbalu, dur sistem – svi tamo gde je lopta. To je grupacija G17 plus. To građani znaju. Napravili ste redove za gorivo, ali i za loto, jer je jedino ostalo da se ljudi u to nadaju, i ″Srećan račun″. Zabavljajte publiku, nema nikakvih problema, samo zapamtite, narod je poprilično ućutao, što može biti vrlo opasno za vas iz G17 plus.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podnela Vlada Republike Srbije. Odbor za finansije prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi da da završnu reč? (Ne, nije tu.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O STEČAJU I LIKVIDACIJI BANAKA I DRUŠTAVA ZA OSIGURANjE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Veroljub Arsić, Milivoje Vuković, Tihomir Đuričić, Dragoljub Anastasovski, Aleksandar Đorđević, Vojislav Milajić, Sreto Perić, Branislav Rankić, Nataša Jovanović, Lazar Čavić, Nemanja Šarović, Zlatko Radić, Dragoljub Stamenković, Dragan Čolić, Vjerica Radeta, Goran Cvetanović, Dragan Živkov, Igor Bečić, Momir Marković, Miloš Dišić, Miljko Četrović, Rodoljub Gačević, Tomislav Penezić, Zlatan Jovanović, Milan Stevović, Milan Škrbić, Radiša Ilić, Zoran Antić, Ivan Radić, Branislav Stevanović, Milan Veselinović i Sulejman Spaho. Narodni poslanik Aleksandar Vlahović na sednici Odbora za finansije povukao je amandman koji je podneo na član 5. Predloga zakona. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, shodno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić.. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Da.
Dame i gospodo narodni poslanici, ulazimo u završnicu svega što je rečeno. Znači, sve ovo do sada, svi zakonski predlozi bili su radi usaglašavanja Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Znači, i zakon o agenciji za osiguranje depozita i izmene i dopune Zakona o osiguranju bili su samo prethodnica ovog zakona koji jeste suština svih ovih rasprava od strane poslanika SRS. Znači, nije u pitanju nikakvo uređivanje materije, prilagođavanje zakonskim propisima, već isključivo želja jedne političke stranke, jedne političke organizacije, par ljudi koji vode tu stranku i tu političku organizaciju da kontrolišu sve finansijske tokove u državi. U članu 1, na koji se odnosi ovaj amandman i čije sam brisanje tražio, kaže se: ″Ovim zakonom uređuju se uslovi i postupak stečaja i likvidacije banaka i društava za osiguranje, kao i uslovi i postupak likvidacije drugih finansijskih organizacija.″ Znači, za svaki slučaj, ukoliko su nešto zaboravili ovim prethodnim izmenama i dopunama zakona da obuhvate, po ovom članu 1. bilo koja finansijska organizacija može doći pod udar ta dva čoveka. Ne treba da se priča kako je do sada bilo i kako su do sada vođeni postupci, prvo, oduzimanja dozvola za rad bankama, kako je 29 banaka zatvoreno, kako se nad 29 banaka vodi stečaj, kako ni za jednu od tih 29 banaka stečaj nije završen. Postavlja se pitanje da li je stvarno trebalo da te banke idu u stečaj ili ne, šta je sa tim bankama, šta je sa poslovnim prostorom tih banaka, šta su te banke zgrešile da im tadašnji guverner, a sadašnji ministar finansija oduzme dozvolu za rad. Mnogo pitanja, vrlo malo odgovora, jer oni samo mogu da se naslute – da je neko želeo da na jedan način koji je, u najmanju ruku, kriminalan te banke ukloni sa tržišta i dozvoli nekim privilegovanim novoosnovanim bankama, koje su ušle u taj poslovni prostor banaka koje su u stečaju, da jednostavno ostvare profit i, ako je moguće, da koriste tu imovinu banaka koje su u stečaju i likvidaciji. Sada su na redu osiguravajuća društva. Već je bilo govora i o tome, drugi po snazi finansijski učesnici su osiguravajuća društva. Imaju određeni monopol, zahvaljujući nasleđu; taj monopol treba da se iskoristi, da opet nekolicina privilegovanih uđe u sistem osiguranja i beleži vanredne profite. Postoje dva načina: kroz privatizaciju banaka gde je osnivač ili većinski vlasnik država, odnosno društveni kapital, a isto važi i za osiguravajuća društva, ili stečaj. Ono što ne može ili što bi bilo previše očigledno ili što bi za privilegovane bilo previše skupo da urade u privatizaciji, sada će to uraditi u stečaju. Sama ta politička organizacija kaže da su najveće zloupotrebe u privatizaciji bile baš kod privatizacija koje se vrše u stečaju. Da se podsetimo prethodnih zakona, stečaj nad društvima za osiguranje i bankama vodi Agencija. Dakle, Agencija koja je produžena ruka Vlade, i slažem se, ali u ovom slučaju produžena ruka i jednog ministarstva, jedne političke stranke i par ljudi. Agencija će da radi ne u interesu banaka koje su u stečaju i likvidaciji, ne u interesu osiguravajućih društava koja bi bila u ovom slučaju u stečaju, već isključivo u interesu ta dva čoveka i njima bliskih ljudi, a određena osiguravajuća društva i određene banke bi trebalo u postupku likvidacije i stečaja da preuzmu. Ako bi to bilo previše očigledno, jednostavno da ih zatvore, jednostavno da se ponovo u tom poslovnom prostoru koje imaju kroz svoje razne filijale iskoriste ili privatna osiguravajuća društva i privatne banke koje nisu bliske toj dvojici ljudi jednostavno uklone sa tržišta. Da uklonimo suvišnu konkurenciju. U početku je to malo skupo, neko pretrpi i neku političku štetu, ali je kasnije korist ogromna. To su razlozi svih onih ranijih diskusija, to je razlog zašto i sada Narodna skupština ima ispred sebe predlog zakona o stečaju i likvidaciji banaka i drugih finansijskih organizacija. Samo se postavlja pitanje mehanizma. To treba ovaj zakon da reguliše. Postavlja se pitanje šta će nama Zakon o likvidaciji i stečaju, kada su subjekti ovih likvidacija izuzeti iz tog zakona, samo se pojedine odredbe Zakona o likvidaciji i stečaju primenjuju. Ova materija se reguliše posebnim zakonom, i to zakonom gde dozvolu za rad oduzima Narodna banka Republike Srbije, a Agenciju, članove upravnog odbora, direktora Agencije imenuje, na predlog nadležnog ministra, Vlada Republike Srbije, Ministarstvo finansija, a Agencija vodi postupak likvidacije, stečaja, pa čak i privatizacije. To je suština svega ovoga, jer gde god da se spomene novac, gde god da se spomene zloupotreba, nekako se uvek na tom mestu nađu i Mlađan Dinkić i Miroljub Labus.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Da.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan od zakona kojima se predlaže izmena Zakona o stečaju i likvidaciji banaka, s tim što se ovim izmenama obuhvataju i društva za osiguranje, odnosno stečaj i likvidacija društava za osiguranje. Ovo je sled prethodnih zakona kojima se objedinjuje kontrola i postupak ne samo rada, nego i stečaja i likvidacije banaka i osiguravajućih društava, od strane jedne stranke koja u aktuelnoj vlasti u Srbiji, takozvanom demokratskom bloku, kontroliše monetarnu i finansijsku sferu. Jasno je da je monetarna i finansijska sfera jedna od najznačajnijih oblasti za funkcionisanje države, a na neki način opredeljuje i sudbinu građana, pravnih lica i subjekata koji postoje u toj državi. Znamo da od 2000. godine na neki način G17 plus kontroliše monetarnu sferu preko Narodne banke Srbije, ranije preko Narodne banke Jugoslavije, a da sada preko Ministarstva finansija i preko Narodne banke kontroliše sve tokove, kako u sticanju tako i oporezivanju građana i pravnih subjekata, a na neki način utiču ili imaju glavnu ulogu u trošenju sredstava, kako kroz budžet Republike Srbije, tako i kroz budžete lokalnih samouprava, jer i oni su na neki način opredeljeni sistemskim zakonima. Ova agencija koja je bila predmet zakona o osiguranju depozita postojala je i ranije, to je bila Agencija za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka. Tom agencijom je rukovodila grupa G17, jer je predsednik saveta te agencije bio Labus i ona je, po nalogu ili programu koji je napravljen na Zapadu, likvidirala preko noći četiri najveće banke u Srbiji. Šta se posle skoro četiri godine od likvidacije tih banaka dogodilo na finansijskom tržištu Srbije? Likvidacijom te četiri banke Srbija je dobila mnogo tzv. privatnih banaka, i neke strane banke. Međutim, sve ovo što G17 ističe, da je reforma bankarskog sistema u Srbiji izvršena najbolje u celom okruženju,jeste samo varka, jer sve ove banke koje su osnovane, kako domaće, tako strane, nisu ništa doprinele za bolji standard građana, niti su poboljšani uslovi korišćenja kredita, a da ne govorimo o štednji. Priča o milijardu i 700 miliona evra ili dolara štednje građana je bespredmetna i nema nikakvog osnova. Ako je tolika štednja, gde se plasiraju sredstva od poslovnih banaka? Da li Narodna banka, da li Ministarstvo finansija ima uopšte neke pokazatelje koliko sredstava te banke plasiraju u privredu Srbije i koliko je plasirano građanima? Nažalost, ne verujem da su to velika sredstva, naprotiv, ta sredstva koja se prikupe od građana po raznim osnovama prevashodno se iznose iz Srbije, bilo preko deficita platnog prometa, bilo na druge nezakonite načine. Stečaj koji je počet još januara 2002. godine nad ove četiri velike banke je samo velika pljačka, kako depozita tih banaka, tako ogromne pokretne imovine koja je razgrabljena, rasturena, a finale svega je da protok vremena učini svoje i da se otme ogroman poslovni prostor u najekskluzivnijim centrima, kako u Beogradu, tako i širom Srbije. Stečaj nije vođen ni od Agencije za sanaciju i stečaj banaka, niti od Trgovinskog suda u Beogradu da se naplate potraživanja te četiri velike banke, pa imamo mnogo primera da dužnici ″Jugobanke″, ″Beobanke″, ″Investbanke″ nisu naterani da plate ono što su dugovali tim bankama. I, ti se sada pojavljuju kao kupci u postupku privatizacije, a pojavljuju se i kupci u postupcima prodaje nepokretne imovine kroz stečajne postupke ili naplate potraživanja preko redovnih sudova, odnosno preko opštinskih sudova. Ima jedan primer u Kraljevu da jednom dužniku, koji ima založno pravo, i to po Zakonu o izvršnom postupku, na nepokretnoj imovini na 3,5 miliona tadašnjih maraka Trgovinski sud sa Agencijom za stečaj banaka nije naplatio to potraživanje, ali je taj kupio u centru Kraljeva poslovni prostor od 500 kvadrata, sa zemljištem, i to u najužem centru grada, za 15,5 miliona preko javne prodaje koju je sproveo Opštinski sud u Kraljevu. Od koga je to kupio? Kupio je za potraživanje koje je imala Vojvođanska banka prema Hladnjači Kraljevo za 15,5 miliona, a Hladnjača Kraljevo prodata je na aukciji. Članovi Odbora za privatizaciju dobro znaju kako je prodata Hladnjača Kraljevo na aukciji, kako se taj većinski vlasnik poneo prema radnicima Hladnjače Kraljevo i kako je grubo prekršio sve odredbe ugovora o kupoprodaji. Kada se sve to sagleda i poveže vidi se da se radi o jednom organizovanom kriminalu koji se proteže od Trgovinskog suda u Beogradu, Agencije za privatizaciju, pa aukcija, Vojvođanska banka, Opštinski sud Kraljevo koji prodaje i taj koji kupuje, a nije vratio tadašnjih 3,5 miliona maraka. Drugi primer, još drastičniji: radnici banaka koje su gurnute u stečaj nisu dobili nadoknadu ličnog dohotka za decembar mesec 2001. godine. Mnogi su otišli po tzv. programu za sanaciju banaka, koji je sprovodio Labus sa Agencijom za sanaciju i stečaj banaka, a to je bila varka ili prevara, od juna do decembra meseca; bila je očigledna namera da se banke gurnu u stečaj. I za toliko godina, pored prodaje celokupne nepokretne imovine, radi se o velikoj imovini u nameštaju, opremi, motornim vozilima, pa čak i umetničkim slikama i dragocenostima u centralama ovih banaka, ali se ne zna gde se sve to našlo i za šta su ta sredstva utrošena, radnici za tri i po godine nisu dobili nadoknadu, niti ima prioriteta kod Trgovinskog suda u Beogradu da dobiju nadoknadu za decembar, tih 8.500 radnika, a oni koji su otišli u penziju nisu dobili posle 3,5 godine ni otpremnine. To je suština kako je Agencija za sanaciju i stečaj banaka vodila i kako vodi postupke stečaja za ove četiri banke, a ništa bolje neće raditi ni ova agencija za osiguranje depozita, jer će to biti isto agencija koja će biti sastavljena od ljudi iz G17. Oni će na isti način za banke koje nisu njima po volji pronaći zakonske mogućnosti da ih odvedu u stečaj, a da se bankama za koje smatraju da treba da ostanu na finansijskom tržištu Srbije ostavi prostor, da imaju što manju konkurenciju, nastave sa radom na ovakav način bez značajnije kontrole. Kao član Odbora za finansije znam da na dnevni red Odbora za godinu i po dana nijednom nije došao izveštaj Narodne banke o kontroli poslovnih banaka. To jasno govori da Narodna banka ne vrši suštinsku kontrolu poslovnih banaka. Ali, kako se stvari sada odvijaju, izgleda da su dve stranke u Srbiji oko ove dve banke koje još nešto znače kao domaće banke podelile interese, kao što su podelile interese oko osiguravajućih društava sa ovim zakonom o osiguravajućim društvima i kontroli ko će vršiti rad osiguravajućih društava. Tu su interesi jasni: znači, jedna banka jednoj stranci, a druga banka drugoj stranci, a radi se o Vojvođanskoj banci i Komercijalnoj banci, kao što se radi o ova dva velika osiguravajuća društva – "Dunav" i DDOR "Novi Sad". Predlogom ovog zakona se faktički sve stavlja, narodski rečeno, pod šapu jedne stranke koja više nema podršku u biračkom telu Srbije, niti među građanima Srbije. Svesni toga, oni zato sve ovo rade i predlažu da bi zgrabili pod svoju kontrolu ono što mogu iskoristiti do prvih izbora koji će neminovno uslediti na jesen. Građani neće nasesti na ono što su radili i na podvale koje su napravili 2000. godine, da će Srbiju izvući tzv. eksperti, jer to nisu eksperti, to su izvršioci programa obaveštajnih službi sa Zapada, ostvarenja interesa tih službi, direktnog sprovođenja programa MMF-a i Svetske banke. Svaka država koja je prihvatila sprovođenje programa MMF-a i Svetske banke došla je u dužničko ropstvo. Doživela je to i Argentina, i Indonezija i mnoge zemlje u svetu. Da je dobar program MMF-a, a vi se po potrebi pozivate na iskustvo Slovenije, Slovenija bi prihvatila program MMF-a, pa bi ugasila sve svoje banke, pa i Ljubljansku banku. Oni su bili mnogo pametniji i imali su bolje rukovodstvo nego što je Srbija, nažalost, imala od 2000. godine, jer Slovenija nije ugasila Ljubljansku banku kao što nije ni privatizovala velika preduzeća u Sloveniji. Ta preduzeća su postala državna preduzeća, ali je zato slovenačka privreda našla otvorenu granicu prema Srbiji i veliko tržište, što je maltene dovoljno za celu njenu privredu. Hvala.
Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik Miloljub Albijanić. Izvolite.
Molim vas da ne dobacujete. Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, da ste čitali dokument koji je u skorije vreme objavljen, a to je pozitivna ocena Studije izvodljivosti, videli biste da su reforme u bankarskom sistemu najbolje izvršene. Štednja u bankama danas iznosi milijardu i 500 miliona evra. Ranije te štednje nije bilo. Danas u Srbiji postoje 42 banke, od kojih je osam stranih. Zaposleno je više ljudi u bankarskom sistemu nego pre stečaja četiri velike banke. Vrlo često, umesto da se priča o dnevnom redu, na pomen reči banka počinje čitava salva i jedna besmislena priča, a vi dobro znate da je dug u te četiri banke iznosio osam milijardi maraka i da je trebalo 18 meseci da čitava Srbija i svi zaposleni u Srbiji rade da bi te dugove vratili. Podsećam vas da devizne rezerve danas u Srbiji iznose pet milijardi dolara, a pitam vas koliko su bile ranije. Podsećam vas da je spoljni dug u Srbiji sada devet milijardi evra, da je otpisan veliki dug prema Pariskom i Londonskom klubu, da je zemlja prvo stekla kreditni rejting B plus, a sada, u ovom trenutku, još bolji kreditni rejting BB minus. Nije ga imala ranije. To je nesporna činjenica, kao što su nesporne činjenice da je neko građanima Srbije uzeo deviznu štednju. Danas država vraća staru deviznu štednju. Podsećam vas na činjenicu da je neko ranije građanima uzeo zajam za preporod Srbije, a da preporoda nije ni bilo, a danas država vraća zajam za preporod Srbije. Kada pogledamo kako je bilo juče, a kako izgleda danas, vrlo jasno se vidi da je država Srbija ozbiljna i odgovorna prema svojim građanima. Ne može se sve vratiti odjednom, ne može se sve što je loše napravljeno u prethodnom periodu popraviti, ali se stvara imidž zemlje u koju vredi ulagati. Taj imidž ne samo u domaćoj, nego i u svetskoj javnosti i čitav niz stvari koje sam izrekao još malopre, poput Studije izvodljivosti, ukidanja američkih sankcija, sporazuma sa MMF-om, saradnje sa čitavim svetom, govore o tome da ovde reforme idu u pravom smeru i da država Srbija treba da zaokruži svoj sistem, uredi ga da bismo jednog dana bili u porodici evropskih zemalja, što nam priliči i dolikuje i gde nam stvarno jeste mesto. Zahvaljujem.
Kolega Četroviću, molim vas, momenat samo, kolega. Po Poslovniku, narodni poslanik Miljko Četrović, pozovite se samo na član. Odmah, kolega Albijaniću. Kolega Četroviću, molim vas, pozovite se na član Poslovnika po kom tražite reč.
Član 100, valjda je sada 104. Evo, kao narodni poslanik i kao čovek govorim na osnovu činjenica. Radio sam 24 godine u Jugobanci Kraljevo. Dobro sam poznavao situaciju vezanu za ″Jugobanku″, a preko sistema ″Jugobanke″ znao sam situaciju ove tri velike banke u Srbiji. Nije tačna činjenica da je dug tih banaka bio 8,5 milijardi, kako je ovde rekao poslanik Albijanić; ne znam da li to on računa u dolarima, markama, dinarima, u lirama italijanskim verovatno. Nažalost, te banke su imale velika potraživanja, kako prema privredi, tako i prema državi Srbiji, na neki način. Ali, stalno mahati sa tom starom deviznom štednjom i kriviti banke za staru deviznu štednju – stara devizna štednja ili deo te štednje je uložen u privredu Srbije, u infrastrukturne i velike objekte u Srbiji. Reći ću vam samo jedan podatak: "Sava centar" je delimično izgrađen iz sredstava te devizne štednje. Taj pogrešan naziv – stara devizna štednja je ubačen svesno i namerno 1990. ili 1991. godine. Moram da postavim sledeće pitanje. Od strane šefa poslaničke grupe G17 plus se govori o uspešnim pregovorima i otpisu duga u Parizu i Londonu. Jedanput ili dvaput sam ovde postavio pitanje zašto su pregovarači Labus i Đelić prihvatili pretvaranje duga u evre, kad je većina duga bila u dolarima i u drugim svetskim valutama? Po tom osnovu su država Srbija i srpski narod dodatno opterećeni sa 3 milijarde dolara, jer kursna razlika između dolara i evra u momentu kad su sklapali sporazum do današnjeg dana je preko 30-35%, dakle, rast evra u odnosu na dolar. To je dodatno tri milijarde dolara. Znači, nije tačno da je otpisan dug. Zapad nama nije nijedan dolar otpisao. Faktički, oni su samo za ove tri i po godine izjednačili onaj navodni otpis sa razlikom u vrednosti. Drugo pitanje, ako pominjete banke, gde su sredstva? Gde su deponovana devizna sredstva ovih banaka? Gde su sredstva agencije "Jugobanke" iz Njujorka – 120 miliona dolara? Gde su sredstva banke u Moskvi, kojima posle raspolažu Dinkić, Janjušević i Kolesar i osnivaju Nacionalnu štedionicu? Gde su sredstva Jugoslovensko-engleske banke u Londonu? To su pitanja na koja G17 plus, Labus i Dinkić moraju da odgovore jednog dana, da polože račune. To su pitanja, pored pitanja o sredstvima koja su se našla na Kipru. Zašto ste zaćutali oko Kipra? Zašto pokušavate da u nekim TV duelima, člancima, knjigama koje pišu vaši koalicioni partneri, bacate maglu u oči građanima Srbije, da pričate o uspešnosti ovih banaka? Pod kojim uslovima ove banke daju kredite? (Predsedavajući: Vreme.) To su najskuplji krediti u Evropi. Ko može da se kreditno zaduži? Ove banke imaju najluksuznije poslovne prostore. Kako one posluju? Izgleda da su to mafijaške banke, rade ko zna koje poslove. Radio sam u banci i znam šta znači obezbediti sredstva za troškove banke.
Narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, replika.
Poštovane dame i gospodo, nije se uplašio, nego u G17 plus ima mnogo ljudi koji mogu da odgovore na vaše primedbe. Ovo je jedan od tih primera, a ima još puno poslanika. Prema tome, spremni smo da svako svakom odgovori. Naravno, replika je na izlaganje gospodina koji je po hiljaditi put pomenuo G17 plus. To se dešavalo juče, dešava se i danas. Meni je potpuno razumljiva potreba da se sa ove govornice govori u ime stranke i da se drže politički govori, pogotovo ako stranka ima problema u sopstvenim redovima i mora malo da zbije redove. No, G17 plus nije takva stranka i G17 plus će vam još jednom reći: gospodo, dosta je sa zamenom teza. Gde su pare sa Kipra, to je pravo pitanje za građane Srbije, odlično pitanje. Gospodo, gde su pare sa Kipra? To nije pitanje za G17 plus, jer u vreme kada su pare odnošene na Kipar G17 plus nije bio u vlasti. Pripadnici G17 plus, uključujući sve poslanike koji ovde sede, tada su bili građani Srbije, oni građani iz čijih džepova su upravo te pare i uzete. Lideri G17 plus o kojima govorite tada su bili asistent i profesor na Ekonomskom fakultetu. Oni se nisu bavili krupnim biznisom. Pravo pitanje – gde su pare koje su otišle na Kipar – treba da postavite krupnim biznismenima u Srbiji, koji svakako ne stoje iza stranke G17 plus. Pitajte Karića, pitajte Drakulića, pitajte druge koji su se obogatili u vreme vaše vlasti. Ko im je to dozvolio i zašto, kakvi su bili interesi političkih stranaka koje su tada bile na vlasti, to je pravo pitanje za građane. Na to vi treba da date odgovor, a ne mi, dame i gospodo, koji smo tada bili obični građani u Srbiji. Nemojte više menjati teze i nemojte pitati gde su pare sa Kipra Mlađana Dinkića, koji je pokušao da uđe u trag tim parama, ali nažalost, zbog zaostalih struktura nije uspeo to da uradi. To su činjenice. Nemojte više govoriti o tome da su lopovi oni koji su pošteno u to vreme živeli od svog rada. To pominjanje Vuka Hamovića i Vojina Lazarevića, za koje sam prvi put čula od vas, kao i teza da su oni nečiji kumovi – isto tako mogu da kažem da su oni kumovi nekoga od vas, pošto je to podjednaka istina kao da su kumovi nekog iz G17 plus. Dakle, iza G17 plus ne stoji krupni kapital. Takođe, jedna krupna zamena teza je da G17 plus kontroliše tokove novca u zemlji. G17 plus je odgovorna stranka koja preuzima odgovornost ovde gde radi. Mi se zalažemo za ličnu odgovornost, u potpunosti. Dakle, mi smo spremni da snosimo odgovornost za ono za šta smo preuzeli odgovornost i nećemo odustati od toga. Govoriti o tome da tu postoje krupni interesi, govoriti o tome, čak je neko iskoristio termin "organizovani kriminal", molim vas da ne dajete tako paušalne procene, jer na taj način pokazujete svu dubinu svoje neozbiljnosti i površnosti.
Jedno obaveštenje: danas, 5. jula 2005. godine u 14,00 časova, na četvrtom spratu, sednica Odbora za saobraćaj i veze. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Rodoljub Gačević. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj predlog da se član 3. ovog zakona briše Vlada i Odbor za finansije su odbili, uz obrazloženje da nije dato adekvatno obrazloženje za predlog o brisanju ovog člana. Zato bih obrazložio sa sledećim: prinudna likvidacija nad bankama vrši se na predlog NBS, odnosno kada NBS oduzme dozvolu za rad. Ukoliko je to uz saglasnost NBS, onda je to dobrovoljna likvidacija, a ukoliko se u toku samog procesa dobrovoljne likvidacije utvrdi, prilikom vršenja nadzora, da postoji opasnost za poverioce, tada se pristupa prinudnoj likvidaciji. Sva ova obrazloženja i tumačenja ko daje predlog kako se vrši prinudna likvidacija, kako se vrši dobrovoljna likvidacija itd, to je nepoverenje i nedorečenost i niz nedoslednosti, i građani su se u toku samog procesa likvidacije banaka i privatizacije banaka suočili sa tim problemima i sa tim istinama. Oni su izgubili poverenje, pa iz tog razloga i smatramo da ovaj član treba brisati. Uostalom, poverioci su se, kao davaoci kredita, osigurali putem raznih garancija, hipoteka itd. Ko se nije osigurao? Nije se osigurao korisnik kredita, pre svega građanin, privredna društva, oni koji su prinuđeni pošto-poto, radi procesa proizvodnje, radi neke svoje lične i široke potrošnje itd. da uzimaju kredite pod veoma nepovoljnim uslovima. Kasnije će se suočiti sa nizom teškoća, upravo u onim slučajevima koji su u dosadašnjoj praksi bili, pa će biti po onoj narodnoj izreci, jer smatraju neki – ajde da uzmem kredit pošto-poto, ionako se nema šta izgubiti, "go se ne svlači" itd. Brzo će se shvatiti i uočiti da to baš i nije tako, jer posle svlačenja do gole kože nastaje i svlačenje kože, odnosno, što bi rekli u narodu – deranje. Onaj ko je jedanput uzeo ovakve kredite pod ovim uslovima više sigurno nikada nije uzeo kredit. Postoje razlozi zbog čega je nastalo i ogromno nepoverenje građana u sve ove vidove štednje, baš upravo zbog ovakve likvidacije i ovakvog oblika privatizacije. Isto kao i štediše, tako i poverioci takođe nisu sigurni ni zaštićeni, niti imaju poverenje u banke, pa se sve više građani opredeljuju, jer im je mnogo sigurnije, da se vrši štednja, kako se to popularno reklo u narodu, u slamaricama, jer je ogromna disproporcija između kamata koje imaju u smislu davaoca kredita, odnosno štediše.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Zoran Krasić.
Vidite, kada mržnja ovlada nekim ko je u poziciji da vrši vlast, onda imamo ovu situaciju da se menjaju propisi, menja se jedan relativno dobar propis, koji se zove Zakon o stečaju i likvidaciji banaka. Propis datira još iz 1989. godine. Više puta je menjan kao savezni propis. Mogle su neke primedbe da se stave kada je u pitanju primena tog zakona, s obzirom da funkciju stečajnog upravnika i likvidacionog upravnika vrši agencija, savezna agencija. Sada, pošto je nastala potreba da se i osiguravajuća društva stave u gotovo identični tretman kao i banke, pošto je nastala potreba da se promeni status agencije u smislu obaveznog članstva u upravnom odboru od strane Dinkića i G17 plus, kontrole i proširivanja tih ovlašćenja i na postupak privatizacije itd, nastala je potreba u ovoj ideji G17 plus da se donese potpuno nov zakon o stečaju i likvidaciji banaka, i sada je dodato i društava za osiguranje. Ja bih samo vašu pažnju usmerio na nešto što čini celinu, a to je i odgovarajuća izmena Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama, a tiče se pre svega člana 57j, gde su dodate nove tačke 10) i 11) i sada to sa ovim članom 3. ipak čini jednu celinu. Član 3. treba da reguliše pod kojim uslovima se otvara postupak likvidacije nad bankom i osiguravajućim društvom. Sada, logika koju primenjuje Mlađan Dinkić jeste – ukoliko banka i finansijska organizacija u svom poslovanju iskaže nelikvidnost koja traje duže od 15 dana neprekidno ili su obaveze banke daleko veće od njene imovine, onda se obavezno otvara stečajni postupak. U svim drugim slučajevima, namerno kažem u svim drugim slučajevima samovolje Narodne banke Jelašića sprovodi se postupak likvidacije, zato što se prethodno oduzme dozvola za rad. To ste vi lepo razgraničili u članu 3 – likvidacija, pa ste rekli dobrovoljna kada sam subjekat traži da se likvidira, jer su po nekoj logici stvari za likvidaciju nestali prirodni, tehnički i ekonomski uslovi za njegovo dalje poslovanje, pa se pribegava likvidacija iz prostog razloga što nema neizmirenih obaveza prema poveriocima. U slučaju da se krene sa tom idejom u likvidaciju, pa se vidi da postoje obaveze, da imovina ne može da zadovolji obaveze, onda se ide na postupak stečaja i srazmernog namirenja potraživanja svih poverilaca subjekata koji se nalaze u postupku stečaja. Međutim, ono što je ovde opasno, to je što je sve praktično u rukama jednog čoveka. Zašto je ova promena izvršena? Namerno se pozivam na zakon o izmenama i dopunama Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama, zato što u onim postupcima koji su vođeni protiv naših banaka, a ti postupci stečaja i likvidacije još nisu okončani, okončan je samo radno-pravni status nekih zaposlenih, ali pitanje imovine, obaveza nije razrešen, a mi smo u ovoj Skupštini više puta potencirali ta sredstva sa Kipra. Nije lopov onaj ko ih je odneo, nego je lopov onaj ko ih drži. Onaj koji je odneo može biti saučesnik onome ko drži ta sredstva. Da biste znali ko je lopov, on treba da ima i vlast nad tim što je uzeto. Onaj ko zna gde su ta sredstva, ko je uspeo da preko jedne advokatske kancelarije, sada je taj čovek predsednik Kipra, napravi dogovor sa Amerikancima i Englezima da se ta sredstva transformišu, da se pošalju na ona egzotična ostrva, to su ta sredstva koja ulaze u proces privatizacije. Vi možete da optužujete koga god hoćete. Velimir Ilić je optužio Dinkića, Vladan Batić je optužio Dinkića, onaj Bogavac iz Državne bezbednosti je optužio Dinkića, i da vam ne ređam, pošto vrlo dobro sam informisan, za razliku od drugih. Ta sredstva postoje, ona kruže negde, ona se, kao, javljaju ovde u različitim pojavnim oblicima. Sada, ovde je bitno gospodinu Dinkiću i Jelašiću da u zakonu naprave mehanizme da oni mogu da prave svojevrsne bravure da li će ići na stečaj, na likvidaciju, kako bi očuvali svoju inicijalnu zamisao da neko nestane. Prva zamisao je bila da nestane Astra banka, i tu ste nam dužni, da znate, tamo su neka naša stranačka sredstva blokirana i ja sam pretio da ću da ga tužim, a tužiću Dinkića, jer on je kriv za tih 300.000 dinara koja su blokirana još od 2001. godine. (Nikola Novaković, sa mesta: A Karića ne smeš?) Ne, poništena su rešenja od strane suda i kada se ponište rešenja (vi biste to valjda morali da znate kao advokat) onda se vraća u prethodno stanje. To se ne vraća u prethodno stanje kada je u pitanju G17 plus. (Nikola Novaković, sa mesta: Mi idemo napred.) Samo vi idite napred. Ako se čita ovo što je napisano u članu 3. i ovo što je napisano u članu 57j Zakona o bankama i finansijskim organizacijama, onda svaka banka može da računa da će da izgubi dozvolu za rad. Ja ću da vam navedem koji su to razlozi zbog kojih Narodna banka, guverner Narodne banke može da donese rešenje kojim se oduzima dozvola za rad. Kaže – ako utvrdi da je dozvola za rad data na osnovu neistinitih podataka osnivača. To možete uvek da kažete. "Banka u propisanom roku ne podnese prijavu za upis u sudski registar. Banka u roku od 60 dana od dana upisa u sudski registar ne otpočne sa poslovanjem, utvrdi se da je novčani iznos osnivačkog kapitala banke manji od propisanog ovim zakonom". To ste utvrđivali kod ove izraelske banke, pa vam je sud poništio. Sud u upravnom sporu vam poništio. Revizorske kuće su vam dokazale da to nije tačno, ali zato ste u onom prethodnom zakonu propisali da ćete vi da odredite koja revizorska kuća je ovlašćena da daje mišljenje. Idete dalje – da se utvrdi da je broj osnivača manji od zakonom propisanog. I tu ste doživeli debakl. U rešenju ste konstatovali da je manji broj osnivača. Čovek je dokazao da postoji zakonom propisani broj osnivača sa minimalnim novčanim iznosom osnivačkog uloga. I to vas ne interesuje. Idete dalje, kaže – banka u ostavljenom roku ne postupi po nalogu NBS iz rešenja iz člana 57d ovog zakona. To je bila situacija sa "Astra bankom". Dali ste obavezujući nalog da se otklone neke nepravilnosti, a niste ušli u bilanse banke i utvrdili strukturu kapitala, nego ste išli sa floskulama – ulagao sredstva za kupovinu kuća itd. Šta je mene briga u šta je on ulagao. On je normalno servisirao sve svoje obaveze, ali je morao da se ugasi, jer je išla konverzija dinara u marke, marke u evre, jer je tu neko trebalo samo na tome da uzme preko 100 miliona evra, a vi nećete da taj čovek uzme 100 miliona evra, nego vaši da uzmu 100 miliona evra i da se preko vaših menjačnica i preko drugih operu prljave pare iz inostranstva. Sada kažete da možete da uzmete bilo kome dozvolu, odmah ide u likvidaciju, bez obzira na bilanse. To vi hoćete. To je ta pokvarena namera sa kojom ste krenuli u ovo zasedanje, da masakrirate sve, da stavite samo pod vašu kontrolu, jer je to garancija zakonitosti. To je garancija kriminala, kažem vam. Dalje, tačka 8) kaže – prinudni upravnici ili NBS pre isteka roka iz člana 57d ocene da prinudna uprava u banci ne može dovesti do otklanjanja nepravilnosti. Pa, i to ste iskoristili kod nekih banaka. Vi ste to mogli da iskoristite i kod Vojvođanske banke, ali niste. Mogli ste i kod drugih banaka, pa niste, ali je zato dobro da se slikate prilikom svojinske transformacije neke banke. Šlag na tortu je novi stav koji unosite u ovaj poseban zakon, kaže se ovako: "Danom donošenja rešenja o oduzimanju dozvole za rad Narodna banka Srbije izvršiće blokadu svih računa banke, a time će rešenjem odrediti i meru zabrane raspolaganja imovinom banke do donošenja rešenja nadležnog suda o pokretanju stečajnog postupka". Što to niste vezali za konačnost, odnosno pravosnažnost rešenja o oduzimanju dozvole? Zašto to niste uradili? Nego, danas donesete rešenje o oduzimanju dozvole, odmah je postalo konačno i odmah je postalo izvršno. Sutradan guverner donosi rešenje o otvaranju, likvidaciji ili stečajnom postupku, dostavlja nadležnom sudu, nadležni sud mora odmah da otvori, blokira se račun, gotovo, kraj priče. Zbog čega? Zato što možda neko u nekoj banci nije postupio po ludačkom nalogu one grupe vaših inspektora iz 2001. godine, koji su zatvarali ove naše najveće četiri banke. Nećemo to da vam dozvolimo. Nećemo da dozvolimo da sprovodite vašu samovolju. Ako ne možemo da obezbedimo 126 glasova da vas blokiramo, onda ćemo sa ove govornice da obavestimo javnost, privredne subjekte, političku strukturu, sve ćemo da obavestimo šta se krije iza ove podvale G17.
Za repliku se javila narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Po osnovu pominjanja G17 plus bar pet puta u izlaganju, kao zamenica šefa poslaničke grupe u odsustvu šefa, dakle, sa punim pravom, gospodine, upoznajte se sa Poslovnikom. Dakle, replika na prethodno izlaganje. Zašto? Zato što je bilo vrlo zanimljivo. Zašto? Zato što smo čuli jednu zanimljivu tezu, par novih informacija i par neistinitih, naravno, optužbi. Zanimljiva teza je ta da jedan pravnik, za koga mnogi kažu da je jako dobar u svom poslu, kaže da lopov nije onaj ko je ukrao novac. Vrlo zanimljivo. Bilo bi dobro da građani Srbije čuju kako to nije lopov onaj ko je ukrao novac? Kako to nije lopov onaj ko je uzeo novac od građana Srbije i odneo ga negde, nego je lopov onaj ko je pokušao da taj novac nađe. To je teza koja se uporno ovde ponavlja, ali je sada možda prvi put eksplicitno izrečena i meni je, moram da priznam, veoma zanimljiva. Drugo, čuli smo još par zanimljivih informacija. Prvo, da se izvesni poslanici i poslaničke grupe stavljaju u odbranu Bogoljuba Karića i "Astra banke", koja je očigledno imala brojne malverzacije u svom poslovanju, što je i dokazano. Osim toga, gospodin Karić je poznat po tome što je sredstva na svoje račune prelivao u vreme najvećeg siromašenja građana Srbije, i ne samo građana Srbije, već i Srbije kao zemlje. Dakle, u vreme kada je bio potpuno uništen budžet Srbije, kada je bila potpuno uništena privreda Srbije, kada su bile potpuno uništene devizne rezerve Srbije, neki ljudi u ovoj zemlji su se enormno obogatili. Među njima je gospodin Karić. Meni je, naravno, zanimljivo da sada prvi put čujem da se jedna poslanička grupa otvoreno stavlja u njegovu zaštitu, što je zanimljivo s obzirom da su imali izvesnih sukoba interesa oko poslanika. Osim toga, zanimljiva mi je informacija, to je ovde jasno rečeno, čini mi se, stenogram će pokazati, da je radikalna stranka imala neki novac u "Astra banci", verovatno tokom devedesetih godina, koje sam već pomenula. Dakle, to su zaista zanimljive informacije za građane Srbije, samo sam imala potrebu da ih podvučem. Treća stvar, da li Mlađan Dinkić, da li G17 plus kontroliše tokove novca u ovoj zemlji? Kontroliše tokove novca u ovoj zemlji, jer novac više ne može da ide na račune van zemlje, nego novac ostaje u zemlji. Budžet je stabilan, kao što ste imali prilike da čujete, devizne rezerve su značajno porasle, država je stabilna, građani još uvek ne žive dobro, ali imaju sigurnost da žive u jednoj pravno i ekonomski stabilnoj državi. Kontrolišemo novac, kontrolisaćemo i dalje tokove novca. To je naša obaveza u ovoj zemlji. Ministar finansija mora da kontroliše novac, to je njegov posao. Ukoliko želi da ga dobro radi, on će se i dalje potruditi da novac građana završi na pravom mestu, u njihovim džepovima i u budžetu, naravno, koji je njihov zajednički. Kako bi se drugačije, gospodo, punio budžet? Juče ste govorili o tome ... (Predsedavajući: Vreme, koleginice.) Završiću odmah. Juče ste govorili o tome da se zavlače ruke u džepove građana Srbije i puni se budžet. Kako bi se drugačije, nego iz poreza, punio budžet? Da, imamo još jedan način, to je ono štampanje para, samo mi smo na taj način zaboravili i nemojte da nas podsećate uopšte na to. Dakle, kontrola novca mora da postoji u ovoj zemlji i G17 plus će se i dalje zalagati za to.
Zahvaljujem. Da pročitam jedno obaveštenje: osamdeset četvrta sednica Zakonodavnog odbora održaće se danas u 13,20 časova u maloj sali u zgradi Narodne skupštine Republike Srbije. Dakle, molim članove Zakonodavnog odbora da odu u malu salu. Za reč se javio gospodin Krasić, po Poslovniku.
Naravno, ono što sam planirao, to se i desilo. Lopov, to je termin koji se koristi u žargonu i u politici, a u pravu se ne koristi. Ne brkajte te stvari. Radi vašeg saznanja, lopovi se dele na velike i male, u zavisnosti od toga koliko je bilo para u sefu. Samo je ta razlika. Ako je bilo mnogo para u sefu, pa je uzeo, on je veliki lopov. Ali, onaj koji je došao, pa je zatekao male pare, on je mali lopov, ali principijelne razlike nema. Pošto niste shvatili razliku između toga ko protivpravno oduzme tuđu imovinu, to je krivično delo, i nečega što u žargonu mi pričamo – lopov, da vam objasnim: neko je možda uzeo i odneo, sakrio, ne znamo po čijem nalogu, ali ne znamo ni ko je faktički vršio vlast nad tim sredstvima i čija su ona imovina, ko to drži u portfelju. Ali, sada znamo, na bazi izveštaja Velimira Ilića, Bogavca, Živadinovića, onog vašeg Lalića, ne znam da li treba da ređam dalje, Amerikanaca, Engleza, Kipra, itd. itd. i posebne knjige o priznanja Mlađana Dinkića – četiri milijarde dolara je bilo i nestalo; nestalo je u vreme dok je Dinkić tražio. To je problem. Vi imate taj problem. Drugo, što se tiče nekih poslova sa "Astra bankom", ništa ne znate. Svako pravno lice moralo je da ima u nekoj banci otvoren žiro-račun i tamo da drži svoja sredstva. To je taj depozit. To ste morali da znate. Neko je izabrao ovu banku, neko onu, neko treću, neko petu, neko neku levu, ali kada ste vi udarili iz vedra neba te pare su tamo ostale. Ako pravite neku insinuaciju da su to neke nezakonite pare, onda izađite pa lepo kažite – raspolažemo sa dokazima; ali, niko ne pravi takve insinuacije, samo ste se vi, kao veliki ekonomski stručnjak, setili toga. Nemojte to da radite. Morate da znate kako bankarski sistem posluje. Pravno lice mora da ima žiro-račun u nekoj banci. Sada je to tekući račun, a ja vam pričam o 2001. i 2002. godini, "Astra banci". Drugo, vi pričate o nekim prijateljskim odnosima. Ja ne znam da li vi čitate novine, da li gledate TV, da li slušate šta se priča za ovom govornicom. Ko proziva čoveka za salate, za lance, za ove gluposti, za ovo milovanje prasadi pred TV? O čemu vi pričate? Mlađan Dinkić je sa kilavom akcijom oko gašenja "Astra banke" od Karića napravio političara. Vi ste ga napravili da bude političar. Ove gluposti sa "Mobtelom", pa sa ovim drugim stvarima. Proganjate ga, pričate da je kriminalac, ali znate šta, kada vlast kaže za nekoga da je kriminalac, a nije ga uhapsila niti je pokrenula postupak, nemojte da pričate, molim vas, jer vi ste vlast. Vi ste pobrkali, vi biste da ste na vlasti, a da se opoziciono medijski ponašate; ne ide, vi ste vlast. Ako treba da hapsite, hapsite, ako imate dokaza, ako terate neki postupak, terajte, dokazujte, a nemojte da se opoziciono medijski ponašate kao vlast. Vi ste sve to pobrkali, vi ćete sigurno ići u opoziciju, ali vanparlamentarnu.
Replika, narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, izvolite.
Naravno, dame i gospodo, da oko termina može da postoji zabuna, ali mi u G17 plus smo navikli da stručne termine koristimo kao stručnjaci, a ne tek samo tako u političkoj frazeologiji. Dakle, u tom smislu se odnosila moja primedba na to, na upotrebu reči "lopov". Znam da se ovde ta reč vrlo olako koristi, ali ne bih preporučila stručnjacima da stručne termine koriste radi političke frazeologije, i to je prosto naš stav i mi se toga držimo. Kada god govorimo o tome i u političkom govoru takođe koristimo te stručne termine, ne mogu da kažem neki narodni termin za nešto u mojoj struci. Ne bih sada da napominjem koji to termini mogu da budu. Što se tiče "Astra banke", naravno da mi je jasno da svako može da ima u nekoj banci depozit. Ono što sam ja rekla je samo da jezanimljivo da se ovde plače nad sudbinom takozvanih domaćih banaka, društvenih, državnih, "Jugobanke", ovih drugih banaka, četiri najveće takozvane banke, a da su očigledno depoziti držani u nekim drugim bankama, i to je samo ono što sam želela da kažem. Naravno da je bilo potpuno legitimno pravo svakog da izabere banku, ali meni je prosto bilo indikativno i zanimljivo da je to bila baš "Astra banka". Što se tiče neprijatelja, potpuno se slažem sa vama. Politički stav G17 plus jeste da su oni ljudi koji su stekli krupni kapital u vreme siromašenja države politički neprijatelji G17 plus, i mi takođe o tome stalno pričamo, pa to ipak vama ne smeta da ih nazivatenašim kumovima. Dakle, dajte molim vas, da stavimo stvari na svoje mesto. Niko od njih nije kum G17 plus. G17 plus nije imala nikakve veze sa tim ljudima, niti je držala novac u njihovim bankama i uvek se jasno politički odredila prema njima. Jednostavno, to je ono što su činjenice. Sve ostalo su insinuacije. Insinuacije mogu biti političke, sa jedne strane, a sa druge strane, ono čemu treba da težimo sa ove govornice jeste da govorimo činjenice i to je ono za šta se zalaže G17 plus.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Penezić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Da.
Dame i gospodo narodni poslanici, ambijent u kome se nalazimo... Da, dobro ste čuli, ispravno, a ako neko ne veruje neka pogleda, pošto sam ja vizuelan tip – Vujaklija, strana 34, levi deo strane, stubac drugi pri sredini, pa pročitajte to. Dakle, sve to dovede često čoveka za govornicom u situaciju da napravi omašku, odnosno da napravi grešku ili lapsus, pa se to i meni desilo juče, bez obzira da li čovek ima tremu, da li je dobar govornik ili loš. Ne kažem da sam dobar govornik, ne znam da li imam tremu, to vi vidite da li se tresem, ali napravio sam omašku, pa sam pominjući ime jedne ozloglašene dame (i tu me je ispravio moj rođak) umesto imena Biljana pomenuo jedno časno ime i izvinjavam se svim Oliverama koje sam juče ovde možda i obrukao, povredio. Pazite, govorio sam o srbomrscima i pomenuo sam ime Olivera, tako da želim ovim putem da ispravim tu grešku. Izvinjavam se svim gospođicama i gospođama Oliverama. Što se tiče mog izlaska za ovu govornicu, naravno, ja sam podneo amandman na član 4. ovog zakona. Prvo što bih učinio, to je da odgovorim na jednu tvrdnju kolege iz jedne stranke, a zovu je šifrovana; kaže – najbolje su naše bankarske reforme. Tačno je to da su najbolje i biće sve bolje dok vi budete aminovali onima sa Zapada i davali sve ono što oni traže, odakle će oni ubirati plodove. Kada toga nestane, onda će biti ona narodna – nesta para, nesta prijatelja, i vi ćete izgubiti podršku i ostaćete praznih džepova. Naravno, neće svi, oni koji su se nagrabili, oni će otići tamo kod njih. Drugo, takođe me je nešto zabolelo, potcenjeni smo na neki način. Govornik je rekao da nemamo pojma, baš tako, šta je agencija, a onda je i sam uzeo neki papir pa čitao. Verujte mi da ću i ja tako doći da iščitam jer nisam stručnjak iz te oblasti. Znam šta je agencija i ja ću vam reći ono što narod zna, to i ja znam i tako ću reći. To je institucija za zapošljavanje istomišljenika, partijskih pripadnika, a opet na teret budžeta, opet po leđima građana. Da je to tačno, opet ću citirati iz ovog zakona, kaže – sredstva za sprovođenje ovog zakona obezbediće se iz budžeta Republike Srbije. Zamislite sada koliko je zakona, pa toliko i agencija, pa onda nekakvih ekspozitura – to je čitav jedan aparat na grbači građana Srbije. Još mi nešto iz člana 3. bode oči. Da li je moguće da se izvrši na dva načina likvidacija, kaže – može biti prinudna ili dobrovoljna. Navedite mi jedan primer dobrovoljne likvidacije. Sve ste likvidirali prinudno, pa čak i one koje su bile profitabilne, koje su imale ogroman novac u rezervama; te ste prve lovili da uzmete, jer tamo je profit, a ovamo gde nema ništa niste se ni zamajavali mnogo. Evo da vam kažem da je to istina, da ste dali te banke drugima da ubiraju profit: pođite ovom ulicom, prvom ulicom levo, da li se zove General Ždanova, piše nešto "Raiffeisen", ništa ne razumem, mislio sam da sam u nekoj stranoj zemlji, a ono sve nazivi banaka i pred njima neke gorile koje čuvaju te banke. Još nešto sam primetio, da Narodna banka, pripisuje se njoj, zna se ko to radi, ovde u članu 4. mnogo se žuri pa se kaže: ″Narodna banka Srbije doneće rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka najkasnije narednog radnog dana po prijemu predloga likvidacionog upravnika iz člana 2. stav 2. ovog zakona.″ Zamislite kako je to mnogo hitno – prvog narednog radnog dana. To mora da se reši, da se slomi preko kolena, što narod kaže – da se Vlasi ne sete. Vi, gospodo (nemojte misliti da je ovo demagogija, ali stvarno vidim da je to tako), želite po svaku cenu da se ravnate sa Evropom, da prihvatite sve ono što vam Evropska unija naređuje, da ne kažem nudi. Kažete da putarine moraju da poskupe, benzin mora da poskupi, jer je to tako na Zapadu. Šta ćemo sa onim ljudima koji imaju male plate ili nemaju nikakve? Kako ćemo njih da uvedemo u Evropu? Njih ćemo polako da teramo sa lica zemlje, jer ne mogu da se leče, nemaju od čega da žive, uskoro ćemo ukinuti, kako vidim, i penzije, mi ih nećemo ni dočekati, jer produžavate rok i tako će nestati penzijski fond, jer i to je rekla Evropska unija. Prema tome, gospodo, ovde piše u obrazloženju da se briše. Izbrišite ovo. Kada sam govorio o Zakonu o radu rekao sam – povucite ga, nije dobar. Vi mi se onda malo smejaste. Kada sam govorio simbolično o ribi, užetu koje treba seći, kažem – secite uže, puštajte ribu, riba je krupna, odupreće vam se, povlačite zakon. Vi ne htedoste, ali dođe posle vreme kada povukoste, kada vam se vrati i jedan i drugi zakon, a možda će sada i ovaj treći, jer vam i sada poručujem – povucite ovaj zakon, nije dobar.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče amandmana koji je na Predlog zakona podneo narodni poslanik gospodin Tomislav Penezić, ceo zakon, a naročito ovaj član, ne samo da treba da se briše iz svih ovih opravdanih razloga koje je gospodin Penezić izrekao, nego zato što će u pravnom smislu donošenje ovakvog zakona sa ovakvim članom da predstavlja presedan, do sada neviđen u našoj praksi kada je u pitanju odnos jedne institucije koja sebi daje neograničena ovlašćenja, odnosno dobila je, kao što je Narodna banka Srbije, po Zakonu o Narodnoj banci i po Zakonu o bankama. Ovim Narodna banka Srbije još više učvršćuje svoju poziciju, a time i aktuelni guverner Radovan Jelašić. Sudbina svih bankara u Srbiji je donošenjem jednog ovakvog zakona ne neizvesna, nego, kako mi Srbi kažemo, nož i pogača su u rukama jednog čoveka koji vlada Narodnom bankom Srbije i kontroliše sve finansijske tokove. Baš kao što je koleginica potvrdila, u jednom izlaganju je rekla – ne, mi to ne radimo, a onda posle 20 minuta se ispravila i rekla ono što je zaista tačno. Vidite šta kaže član 4. Kaže – na osnovu rešenja o oduzimanju dozvole za rad banci, odnosno dozvole za obavljanje poslova osiguranja, Narodna banka Srbije (dakle, to je to što je potencirao gospodin Penezić) odmah donosi rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka. Drugi stav kaže – Narodna banka Srbije doneće rešenje o ispunjenosti (uvek čitaj: Jelašić i Dinkić, to je taj dvojac kada kažemo Narodna banka) uslova za pokretanje stečajnog postupka najkasnije narednog radnog dana po prijemu predloga likvidacionog upravnika iz člana 2. stav 2. ovog zakona. O tome smo govorili kada je u pitanju sam postupak stečaja, to je član 2. I, kaže, što je zaista presedan – rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka je konačno. Rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka izvršeno je momentom dostavljanja nadležnom sudu. Tek u članu 5, o kome ćemo kasnije da govorimo, kaže se da protiv tog rešenja može da se pokrene upravni spor pred nadležnim sudom. Gde ovo ima i gde ovo postoji, da organu koji vam je izrekao ovakvu kaznenu meru, zapravo rekao vam da vas više nema, odnosno odlučili Jelašić, Dinkić, Labus da je gotova ta banka, nestaje, ne možete da izrazite nikakvu žalbu protiv tog rešenja? Moram da vas podsetim na vaše famozne povike, naravno neutemeljene, bile su produkt jedne političke hajke na neistomišljenike i nisu bile potkrepljene nikakvim argumentima u to vreme, moram da vas podsetim na ono o čemu ste govorili kada je gospodin Vučić bio ministar za informisanje i kada je tada bio važeći Zakon o informisanju. Mediji su (a to danas rade bez ikakve kaznene odredbe, naročito B92 koji se upleo u ono banditsko kolo Nataše Kandić) imali rok od 24 sata da objave demanti svakog od vas za stvari koje su se ticale vašeg privatnog života, pre svega onoga što niste uradili; dakle, mediji koji su blatili porodice pojedinih ljudi. A, ovde ne postoji jedan jedini minut, nego kaže – ako je prvog radnog dan u nedelji, ponedeljak, doneto rešenje, overio ga guverner, nemate kome više da se žalite. Ono je konačno, pa izvolite pokrećite spor pred sudom. Pred kojim sudovima? Pred sudovima u kojima su pojedini čelnici tih pravosudnih institucija postavljeni u DOS-ovsko vreme, ljudi koji ne da su politički obojeni nego i te kako služe i izuzetno su povezani sa finansijskim lobijem u ovoj zemlji. Ako mislite da donesete ovakav Predlog zakona, kao i Predlog zakona o finansijskom lizingu, gde se takođe neograničena ovlašćenja daju Narodnoj banci Srbije, koja bi trebalo naravno da kontroliše poslovanje svih onih koji imaju mogućnost davanja lizinga, onda želite da kroz takvo ponašanje, koje je izraženo od perioda kada je Dinkić upao u Narodnu banku tada Jugoslavije, preko njegovog ministrovanja i sada ovakvog Jelašićevog rada, zaista dovedete Srbiju na najniže moguće grane, da jedna šačica ljudi odlučuje o svemu, da se poigravaju sudbinama zaposlenih i ljudi koji su komitenti tih banaka i da oni procenjuju kada je sazreo taj uslov, a to im daje mogućnost iz člana 3. ovog zakona, da se izvrši prinudna likvidacija. Kao što je rekao kolega Krasić, ako nas nema, a uskoro će nas biti 126 najmanje u skupštinskim klupama, jer srpskih radikala je toliko minimalno potrebno da bi se Srbija okrenula jednom boljem, normalnom pravcu svog razvoja i da bi građani imali bilo kakvu sigurnost, koju sada uopšte nemaju, pa i oni koji su u ovim bankama, mi moramo da govorimo i da poručimo i tim ljudima, jer svakom je mač nad glavom, i građanima Srbije da to tako ne ide i ne može. Ovakve zakonske odredbe, osim što predstavljaju presedan u pravnom smislu, zaista predstavljaju veliku opasnost za budućnost Srbije i mogućnost da se šačica ljudi enormno bogati i da uzima u pravom smislu reči reket od onih kojima želi da upravlja i na način na koji to želi da radi.
Zahvaljujem se. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Ovaj amandman je logičan nastavak prethodnog amandmana o kom su kolege govorile. Zaista, članovima 4. i 5. Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje predviđeno je nešto što bismo mi pravnici morali da ocenimo kao pravno nemoguće. Čudi me da je ovako nešto moglo da prođe Zakonodavni odbor, pod uslovom da je Zakonodavni odbor uopšte razmatrao ovaj tekst Predloga zakona. Nedopustivo je i neshvatljivo da se predlažu zakoni za koje svaki pravnik u startu zna da bi dobili negativnu ocenu kod Ustavnog suda, makar i ovakvog kakav je ovaj Ustavni sud, kada bi se ovaj predlog, odnosno zakon, kada bude usvojen, našao na oceni ustavnosti i zakonitosti. Uopšte, predlaganje ovog zakona, po nama srpskim radikalima, bilo je potpuno nepotrebno, jer Vlada je ovaj zakon nazvala zakon o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, a svi dobro znamo da, nažalost, banaka za likvidaciju takoreći više i nema. Sve srpske banke Mlađan Dinkić je još kao guverner likvidirao, ostavio je desetine hiljada ljudi koji su radili u tim bankama bez posla. Dan-danas im je isteklo ono vreme kada su iz Fonda za zapošljavanje dobijali neki dinar. Sada su ti ljudi ostali bez ikakvih mesečnih primanja, samo zahvaljujući tome što je to bila volja Mlađana Dinkića, koji je umesto srpskih banaka (a naravno i Miroljuba Labusa, jer oni to rade u tandemu) uveo u Srbiju razne banke iz inostranstva koje dobro posluju u Srbiji i daju građanima kredite, vrlo skupe kredite. Ljudi u situaciji u kojoj se nalaze, šta će, moraju da uzimaju i takve kredite. Te banke dobro rade, umesto da je to omogućeno srpskim bankama; ne, srpske banke su likvidirane, a ovde imamo razne, čija imena ne znamo ni da izgovorimo. Dakle, suština je da zakon zbog banaka nije trebalo donositi, ali se zakon donosi (rekao nam je ministar Dinkić zbog čega i govorila sam to i jutros), ceo ovaj paket zakona donosi se, kako nam je sam Dinkić priznao, zbog privatizacije DDOR-a iz Novog Sada. Sada, kakva će tu uloga biti predsednika Upravnog odbora ″Dunava″, Miroljuba Labusa, koji je poznat po tome što je kao predsednik Upravnog odbora sve značajnije komitente (i one koji su likvidni i imaju više sredstava) upućivao da sve svoje poslove završavaju kod ″Delta osiguranja″; kakva će uloga biti gospođe Labus, koja je takođe značajno ime u ″Dunav osiguranju″, to će tek građani Srbije da vide, to će tek da vide zaposleni u DDOR iz Novog Sada. Dakle, neverovatno je da nas vi dovodite u situaciju da nekoliko dana ovde potrošimo raspravljajući o nekom zakonu koji je u startu predviđen samo za jedan konkretan posao. Mi pravnici to zovemo lex specialis, a mi koji sebe smatramo i potvrđeni smo kao dobri pravnici znamo da je lex specialis najlošije rešenje za regulisanje bilo koje oblasti u društvu i životu. Leks specijalisi uglavnom su u suprotnosti sa sistemskim zakonima, u suprotnosti su sa Ustavom, kao što je slučaj i sa ovim zakonom o kom danas govorimo. Što se tiče člana 5, predviđeno je da se protiv rešenja NBS o ispunjenosti uslova za pokretanja stečajnog postupka može pokrenuti upravni spor, a prethodno je u članu 4. ovog zakona rečeno da faktički upravnog postupka u ovom poslu nema. Ovde stoji da se radi o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka. Ako ne postoji neki organ koji bi pre suda rešavao po žalbi ili prigovoru na odluku Narodne banke i na rešenje, onda dolazimo u situaciju da faktički nemamo drugostepeni organ u redovnom upravnom postupku. Imamo samo upravni spor, bez obzira što je taj upravni spor ograničen na 60 dana za koliko bi trebalo da se pravnosnažno reši. Svi mi dobro znamo da je to nemoguće. Možda u prvom stepenu eventualno i može da se reši za 60 dana, a da odluka postane pravosnažna, to svi ovde i svi koji nas danas gledaju i slušaju znaju da je to nemoguće. Nije dobro ni da se ovakvim zakonima uplićemo, tako da kažem, u rad sudova, odnosno u Zakon o sudovima. Bilo bi bolje i bilo bi jedino dobro da slučajno članovi Vlade koordiniraju svoj rad, pa da onda od Vlade dobijamo predloge gde se na jedinstven i celovit način rešava jedna materija, a ne da imamo jedne rokove u jednom zakonu, a druge rokove u drugom zakonu. Što je najgore u ovom slučaju, dobiće eventualno neko i tu sudsku presudu i onda će Mlađan Dinkić, od njega smo to već navikli, da izađe na neku televiziju i kaže da njega sudske odluke ne interesuju. Svi znate da je imao takve istupe, nešto što je neverovatno, nečuveno i neviđeno, da ga ne interesuju odluke ni Vrhovnog suda, ni Ustavnog suda, a mi nismo ovde kroz ovaj zakon stvorili uslove da bar neko, ako postoji iko u ovoj državi ko može da utiče na Mlađana Dinkića, mada se čini da takav ne postoji, postoji kao njegov drugostepeni organ. Naravno, znam ko je guverner Narodne banke, ali isto tako znam da su Jelašić, Dinkić i Labus apsolutno sa istim ciljem, sa istim zadatkom, što reče Moma, lopovi [[dobacuju iz klupe, dobro]] , i da su samo slučajno sada ovaj na ovom poslu, a onaj na onom, a u suštini rade isti posao i u suštini su ovde da unište sve što može da se uništi. Vi, kolege koji ćete glasati za ovaj zakon, omogućavate da se ozakone kriminalne radnje, neke koje su već završene i neke koje su već u najavi. Zato vas pozivamo, da bismo onemogućili dalje uništavanje i to nešto banaka što je ostalo i društava za osiguranje, pošto Vlada neće dapovuče ove zakone, prihvatite amandmane SRS, a naši amandmani su takvi da se pojedinačno svaki član briše, jer je to naš odnos prema ovom zakonu. To je način da se, usvajanjem naših amandmana, Vladi Republike Srbije kaže: gospodo ministri, Skupština nije u funkciji Vlade, obrnuto je, vi ste ti koji morate da slušate Skupštinu. Nažalost, kroz ovo vanredno zasedanje smo videli koliko je Skupština i skupštinska većina, nažalost, u funkciji Vlade Republike Srbije: te nam daju dnevni red od 45 tačaka, te im onda padne na pamet da jednu po jednu tačku povlače iz njima znanih razloga ili zato što im se žuri na godišnje odmore. Mi ovde trošimo vreme donoseći neke zakone koji se nigde u Evropi ne donose. Vaša priča je da sve ovo što mi ovde usvajamo radi po nekim direktivama; mi koji imamo drugačije mišljenje znamo i kakve su direktive, znamo šta predviđa EU i znamo da je ovo što vi nudite građanima Srbije samo pljačka građana Srbije, uništavanje zaposlenih, uništavanje osiguravajućih društava, uništavanje to malo banaka što je ostalo. To niko u Evropi ne radi svojim bankama i svojim osiguravajućim društvima. Zašto vi slušate ono što vam niko čak i ne naredi, to je vaš problem i to ćete morati da objasnite građanima, kojima se kosa na glavi diže od ovakvih vaših zakona, jer svaki dan, primenom nekog od ovih zakona, desetine hiljada građana Srbije ostaje bez korice hleba.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? Da, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 5. se odnosi na rešenje koje NBS daje o pokretanju stečajnog postupka nad nekom bankom i nekim osiguravajućim društvom ili nekom drugom finansijskom organizacijom. Prvo, u članu 4. u poslednjem stavu se kaže: "Rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka je konačno. Rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka izvršno je momentom dostavljanja nadležnom sudu". Znači, akcionari, većinski vlasnici nemaju pravo žalbe u upravnom sporu. Jedino što mogu da urade i što im preostaje jeste da to pokušaju da ostvare preko nadležnog suda. Tu materiju reguliše član 5. koji kaže: "Protiv rešenja NBS o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka može se pokrenuti upravni spor. Nadležni sud je dužan da odluku u sporu pokrenutom u smislu stava 1. ovog člana donese u roku od 60 dana od dana prijema tužbe." Sada se postavlja pitanje da li je taj rok mogao da bude kraći, imajući u vidu da trgovinski sudovi često i mnogo efikasnije rešavaju pojedine sporove. Postavlja se pitanje zašto je to baš 60 dana. Znači, NBS može nekoj banci da oduzme dozvolu za rad, može da preko agencije postavi svog stečajnog upravnika, da se otpočne sa postupkom stečaja i likvidacije, da se već nanese šteta banci i u roku od 60 dana mora da reaguje trgovinski sud. Šta se dalje dešava ukoliko trgovinski sud odbaci rešenje NBS, odnosno poništi ga? Već smo videli nekoliko puta da NBS jednostavno nije poštovala odluke nadležnih sudova. To je do sada bilo protivzakonito. Ovim predlogom zakona neke protivzakonite radnje treba da postanu potpuno zakonite i da NBS ima pravo da se meša u posao svuda. Svi se slažemo ovde i svi ističu, pa čak i vladajuća većina, da sud treba da bude nezavisan u odlučivanju. Sada ćemo da vidimo kako to izgleda u stavu 3. člana 5. Predloga zakona: "Ako je rešenje NBS poništeno u upravnom sporu", znači da je većinski vlasnik bio u pravu i da nema osnova za pokretanje stečajnog i likvidacionog postupka, "pa u ponovnom postupku NBS donese novo rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka", sada banka poništava odluku nadležnog suda, "pravne posledice pokretanja stečajnog postupka nastaju danom isticanja prvog oglasa o otvaranju stečajnog postupka na oglasnoj tabli nadležnog suda". Nadležni sud je dužan da odmah reaguje po prijavi Narodne banke, još po članu 4. koji reguliše ovu materiju. Ukoliko sud donese rešenje da nema osnova za pokretanje stečajnog postupka, NBS će doneti novo rešenje kojim potvrđuje svoje prethodno rešenje, kao da nikada nije ni bilo poništenja rešenja NBS od strane nadležnog suda. Kako to drugačije možete da zovete, nego mešanje u posao sudske vlasti? Valjda je sud institucija koja poslednja ima reč kada je u pitanju neki upravni spor, kada je u pitanju bilo šta kada se krši zakon. Bez obzira što ste i zakone napisali po vašoj meri, po vašim standardima, prilagodili ih vašim potrebama, prilagodili ih vašim nezakonitim radnjama koje su vršene u proteklih četiri ili pet godina, sada pokušavate da kroz jedan zakon na mala vrata uvedete da imate pravo da poništavate rešenja nadležnih sudova. Ne možemo da se otmemo utisku da je čitav ovaj set zakona koji je donet, donet u korist jedne grupice ljudi koja kontroliše sve finansijske tokove u državi.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Sad imam priliku da nastavim svoje izlaganje baš zbog člana 6. Znači: "Rešenje o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka dostavlja se banci, odnosno društvu za osiguranje, agenciji za osiguranje depozita, osnovanoj posebnim zakonom, kao i nadležnom sudu, koji je dužan da najkasnije prvog narednog radnog dana od dana prijema ovog rešenja donese rešenje o pokretanju stečajnog postupka nad bankom, odnosno društvom za osiguranje". Član 6. jednostavno poništava član 5. u stavu 1. i 2. Znači, obavezuje se sud da donese rešenje o pokretanju stečajnog postupka, u ovom slučaju nad bankom ili nekim osiguravajućim društvom. Onda neko iz te banke ili osiguravajućeg društva ima pravo da pokrene upravni spor pred tim istim nadležnim sudom. Taj isti nadležni sud sad ima određenu slobodu da proceni da li je rešenje NBS dobro ili nije, da li je u skladu sa zakonom ili nije, da li uopšte ima uslova za pokretanje stečajnog postupka; zaključi i donese rešenje da NBS nije u pravu, da nema uslova za pokretanje stečajnog i likvidacionog postupka, da nema kršenja zakona od strane banke. Onda nas agencija, odnosno NBS čekaju u stavu 3. člana 5. i u članu 6. Znači, nadležni sud mora da postupi odmah, a po članu 5. NBS ima pravo, na jedan određen način, na mala vrata da poništi presudu nadležnog suda. Sada ovi koji izlaze za ovu govornicu i brane šifrovanu političku stranku neka se zapitaju da li uopšte ima osnova braniti nekog ko pokušava da kroz zakonske predloge menja rešenja i presude sudova. Po važećem Ustavu postoji podela vlasti: postoji zakonodavna vlast, a to je Narodna skupština Republike Srbije, postoji izvršna vlast i sudska vlast, svaka je za sebe. Svaka ima određenu nezavisnost, osim izvršne vlasti koja je pod kontrolom Narodne skupštine. Ali, ovde je sve drugačije, ovde izvršna vlast kontroliše i Narodnu skupštinu preko skupštinske većine i poslanici trpe poniženje od izvršne vlasti. Sada je i to malo, sada će izvršna vlast da utiče i na rad pravosudnih organa. Ne samo da utiče, nego i da menja rešenja. U tome jeste poenta, kako mislite da je set ovih zakona nečija dobra volja koja treba da bude sprovedena u interesu građana Srbije. Pre bi se reklo ovako kako se zakoni donose, ko ih predlaže, kako se sazivaju sednice, gospodo poslanici, kako trpimo poniženja od te iste vlade, bez obzira da li je vi podržavate ili ne, jer nemamo sada ovde ni ovlašćenog predstavnika predlagača, ministra u Vladi, koji treba da brani ovaj zakon, koji treba da kaže – vaš amandman je dobar ili loš. Nemamo ga. To je opet poniženje Narodne skupštine. U tome jeste poenta. Onda recite da su ovi zakoni, za koje ćete da glasate u danu za glasanje i da ih usvajate kao da su u interesu građana, u interesu jedne male grupe ljudi koja potpuno kontroliše sve finansijske tokove u državi, ne iz želje da kontrola tih finansijskih tokova bude u interesu građana Republike Srbije, nego isključivo u njihovom ličnom interesu. Sve političke poteze koje su do sada i dok su vršili vlast povlačili, povlačili su isključivo u svom ličnom interesu, pod maskom da to rade za interes građana Srbije. Pričate o nekoj velikoj štednji po bankama, a što ne pričate koliko od 5. oktobra ima više nezaposlenih? Zašto ne pričate koliki nam je deficit u spoljnotrgovinskoj razmeni? Što ne pričate da je poljoprivreda uništena, što su prinosi manji, što o tome ne pričate? Pričate o tome kako vršite uspešnu reformu banaka, tako što ste zatvorili 29 banaka, ostavili ste nekolicinu, uklonili ste suvišnu konkurenciju. Sad planirate da tih nekoliko banaka koje su ostale i osiguravajućih društava koja imaju kakvu-takvu imovinu i kakav-takav posao i prihod preuzmete, stavite pod kontrolu i opljačkate. To nije ništa drugo nego baš to. Svi ovi zakoni vuku u tom pravcu. Nema tu interesa građana. Isključivo interes dva čoveka koji vuku kompletne konce upravljanja državom.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Pauza. Nastavljamo u 15,00 sati.
Još jednom dobar dan. Nastavljamo popodnevni rad današnje sednice. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, član 7, kao i prethodni članovi ovog predloga zakona, pokazuje bespredmetnost lex specialis zakona koji se predlažu od strane Vlade Republike Srbije. U ovom članu stav 1. glasi: "Organi stečajnog postupka su stečajno veće, stečajni upravnik i odbor poverilaca." Šta znači ovaj stav 1. ovog člana? Stečajno veće – ko obrazuje stečajno veće, po kom zakonu se sprovodi stečajni postupak ili organ koji formira stečajno veće? To su trgovinski sudovi. Zašto ovim zakonom i ovim članom da se reguliše da je organ stečajnog postupka stečajno veće? Stečajni upravnik – stečajni upravnik je Agencija za osiguranje depozita. Ranije je bila Agencija za sanaciju, stečaj i likvidaciju banaka. Odbor poverilaca – odbor poverilaca su poverioci banke koja je u stečaju. ″Agencija vrši funkciju stečajnog upravnika u skladu sa ovim zakonom.″ Kako je vršila ulogu stečajnog upravnika, očigledan je primer četiri ove velike banke i ostalih 25 banaka koje se nalaze već godinama u stečaju, a nijedan postupak nije prvostepenom presudom završen. Kada će biti? Kada se bude razgrabio poslovni prostor koji predstavlja veliku vrednost širom Srbije. Ove druge vrednosti su do sada razgrabljene. Kako će ova agencija za osiguranje depozita voditi stečajne postupke? Vodiće ih onako kako bude naloženo od vrha ovog finansijskog lobija koji već vlada od 5. oktobra 2000. godine u Srbiji. Nijedna banka nema, a ni do sada nije imala sigurnost da posluje saglasno Zakonu o bankama, nema prave kontrole banaka ni javnosti rada banaka, pa čak ni preko odgovarajućih odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Kako će se namirivati potraživanja? Ovim zakonom je regulisan redosled potraživanja. Da li i po sadašnjim zakonima postoji neki redosled namirivanja potraživanja? Govorio sam ranije o potraživanjima radnika, penzionera i drugih banaka koje su godinama u stečaju. Ne postoji nikakav redosled, a neće ni biti donošenjem ovakvog zakona. Stečajno veće – ako budu stečajna veća, kao što ih formira Trgovinski sud Beograd, pod rukovodstvom predsednika Trgovinskog suda Kljajevića, sigurno će onda biti pljačka i grabljenje imovine banaka u stečaju, kao što sepljačka i razgrabljuje imovina preduzeća koja se nađu u stečaju. Očigledan primer su mnoga preduzeća u stečaju i stečajni postupci koji se vode i kod ovog trgovinskog suda, a Trgovinski sud Beograd pokriva polovinu teritorije Srbije i po nadležnosti, a i po samoj teritoriji i broju privrednih subjekata, pogotovu privrednih subjekata koji su se našli u stečaju. Radnici tih preduzeća koja su otišla ili gurnuta u stečaj najbolje znaju kako im je i kada će doći do onog minimuma namirenja njihovih potraživanja, zaostale zarade i druga prava iz radnog odnosa. To znaju i radnici preduzeća u Kraljevu koja su gurnuta u stečaj, a znaju i kako je razgrabljena imovina "Trgoprometa", "Kablara" i mnogih drugih preduzeća koja su gurnuta u stečaj. Ti radnici za nekoliko godina nisu mogli da dođu da im se namire minimalne zarade koje su po zakonu bile obavezne da im se isplate. Oteta je ogromna imovina, kako pokretna tako i nepokretna, i ovi tzv. novokomponovani biznismeni, uspešni ljudi u svim oblastima privređivanja za nekoliko godina postali su ti koji sada predstavljaju vlast u senci, kako na lokalnom nivou, tako i na nivou države Srbije. Postoji sprega tih moćnika iz senke i ovih koji su na vlasti i na republičkom nivou, a pogotovu na lokalnom nivou, jer ti koji su moćni, koji imaju novac, sredstva, koji imaju mogućnost da zapošljavaju, da otpuštaju, oni utiču i na donošenje odluka i lokalnih organa vlasti, a prevashodno utiču na donošenje odluka na nivou države Srbije. Vidimo i ovde, kroz predlaganje ovih zakona koji su na dnevnom redu, čak se kroz obrazloženja i navode, bez ikakvog skrivanja, uticaji ili pritisak određenih lobija ili moćnika, a da ne govorim na lokalnom nivou, to je očigledno na svakom mestu, prilikom donošenja svih odluka. Kriminal, koji je u direktnoj sprezi sa vlašću, bilo na lokalnom ili republičkom nivou, ne može da se spreči na ovaj način, kao što to radi Vlada Republike Srbije sa svojim ministarstvima, sa svim državnim organima. Nisu u pravu oni koji kažu da država ne može da se suprotstavi kriminalu. Ako je država prava država, ako je vladavina zakona, ako ima institucije države, nema tog organizovanog kriminala, ni organizovane mafije s kojom država ne može da se obračuna i da ga spreči. Normalno je i logično da u svim sistemima, svim vremenima postoji kriminal, ali država je tu da reaguje uvek svojim sredstvima i kroz izmenu zakonskih propisa, a prevashodno kroz doslednu primenu zakonskih propisa, jer je cilj svakog zakona njegova primena. Cilj zakona nije da se donese i da predstavlja samo mrtvo slovo na papiru, već zakon ili odredba zakona mora da se primeni od svih onih koji su dužni da je primenjuju. Nažalost, nema primene zakona u državi Srbiji i zato imamo ovakvo stanje kakvo imamo. Zato je ovakvo stanje i kroz sve stečajne postupke i pljačke imovine tih subjekata, a radnici nisu u mogućnosti da ostvare ni minimum svojih prava. Oni su, ne svojom krivicom, ostali bez posla i bez zarade, a ne mogu ni taj minimum naknade da dobiju iz stečajne mase. To je realnost u kojoj se mi nalazimo.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, u obrazloženju Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, između ostalog, u analizi efekata zakona predlagač nam je napisao: ″Opravdanost nove pravne regulative iz oblasti stečaja i likvidacije leži u neophodnosti da se pravno urede svi segmenti vezani za bankarski sistem i sistem osiguranja, kao specifičan oblik poslovanja čija je stabilnost od javnog značaja. Zakonskom regulativom do sada je obuhvaćeno poslovanje, zatim nadzor i kontrola njihovog poslovanja, a u cilju zaštite građana formira se fond osiguranja depozita kao i garantni fond za osiguranje.″ U ovom delu obrazloženja postoji zaista nekoliko nejasnoća na koje bi trebalo predstavnik Vlade (da je slučajno ovde) da odgovori narodnim poslanicima i da nam objasni ovo što je zaista vrlo nejasno i nemušto ovde napisano. Međutim, predstavnik Vlade, to je već stalna praksa ovog parlamenta, niti je ovde, niti ga interesuje šta narodni poslanici kažu. Dođe na desetak minuta da pročita ono što je već napisano u obrazloženju, ništa novo nam ne kaže, niti želi da nas čuje, niti želi eventualno da nam nešto dodatno objasni da bismo možda prihvatili ono što je on napisao ili da mi objasnimo njemu da on u ime Vlade to prihvati. Ali, to je praksa ove vlade, kao i one prethodne, tako da mi radimo ono što je posao narodnih poslanika, a Vlada očigledno ne radi svoj posao. Sasvim sigurno da ne radi u odnosu na Narodnu skupštinu. Dakle, ako je opravdanost za donošenje ovog zakona, između ostalog, u neophodnosti da se pravno urede svi segmenti vezani za bankarski sistem, pitanje ministru Dinkiću: kako je on to likvidirao one srpske banke koje je likvidirao, onog januara kada je to uradio i ostao je u sećanju svima koji su bili zaposleni u bankama, a i onima koji nisu, kako je mogao da likvidira četiri najveće srpske banke, ako nije imao pravnu regulativu za to? Da li je to bila samo izražena njegova volja? Dalje, kaže – za banke kao specifičan oblik poslovanja, čija je stabilnost od javnog značaja. Mi znamo da jeste stabilnost banaka od javnog značaja, ali opet pitanje za ministra: zašto je on ne samo destabilizovao, nego likvidirao četiri najveće srpske banke, ali naravno, ministar nije tu, predstavnik Vlade nije tu, pa ćemo sami da nagađamo odgovore, a odgovori su oni koje znaju svi građani u Srbiji. Kada bismo i prihvatili ovaj zakon... A, naravno, mi iz SRS-a govorili smo u načelnoj raspravi, a i sada u pojedinostima, da ovaj zakon nije trebalo donositi. Ne treba nam lex specialis, imamo one sistemske zakone po kojima mogu da se obavljaju svi poslovi koji su predviđeni u ovom zakonu, i mislimo da nema potrebe da se donosi zakon zbog privatizacije DDOR-a, kako je ministar Dinkić ovde rekao. Dakle, i da eventualno mislimo da može ovaj zakon da se donese, onda član 7. ne bi imao smisla i ne bi bio potreban, jer član 7. kaže: ″Organi stečajnog postupka su stečajno veće, stečajni upravnik i odbor poverilaca. Agencija vrši funkciju stečajnog upravnika u skladu sa ovim zakonom. Na predlog agencije stečajno veće bira članove odbora poverilaca, vodeći računa o veličini njihovih potraživanja.″ Prvo, agencija za ovaj segment nije potrebna, jer postoji Agencija za privatizaciju, protiv koje smo mi takođe, ali utvrđena je zakonom, prihvatamo sve ono što je u skladu sa zakonom, jer mi srpski radikali smo istinski legalisti, možemo da budemo protiv nekog zakona dok se on ne donese, ali kada se u ovom parlamentu donese, onda je za nas to zakon koji mora da se primenjuje. Dakle, iz tog razloga nema potrebe za novom agencijom. Pitanje takođe za ministra (da je slučajno ovde) jeste: ko je stečajno veće, ko je stečajni upravnik? Pošto je rekao da se ovaj zakon donosi zbog DDOR-a iz Novog Sada, onda je sigurno već i onda kada nam je ovo obrazlagao znao ko je stečajno veće, ko je stečajni upravnik i ko je taj koji će da uništi DDOR iz Novog Sada. Taj odgovor ministar Dinkić duguje ovom parlamentu. U stavu 3. ovog člana kaže – na predlog agencije stečajno veće bira članove odbora poverilaca, vodeći računa o veličini njihovih potraživanja. Agencija je ovde potpuno suvišan posrednik. Stečajno veće je to koje treba da uredi, odnosno da bira članove odbora poverilaca, da vodi računa o veličini njihovih potraživanja. Šta će tu agencija kao posrednik, osim što će neko u agenciji dobijati pare za to, osim što će neko u agenciji biti posrednik između Vlade i stečajnog veća, osim što će na taj način Vlada da vrši uticaj na pravosuđe, osim što će na ovaj način da se pokuša da se prikrije sve ono što će biti, a već je danas na osnovu ovog predloga zakona jasno – biće nezakonito i kriminalno u postupku privatizacije DDOR-a. Dakle, poslanička grupa SRS predložila je da se član 7. Predloga ovog zakona briše. S obzirom da nije ovde ministar, kao predstavnik Vlade, ne vredi se njemu obraćati, obraćam se vama, poštovane kolege, da u danu za glasanje – ako se iko više bude sećao o čemu se glasa, jer je prošlo 10 dana od kada smo raspravljali o ovom zakonu u načelu, pa zahvaljujući novom poslovniku danas tek raspravljamo o amandmanima – prihvatite ovaj amandman i da se član 7. Predloga ovog zakona briše.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Da.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 8. predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i osiguravajućih društava, sa predlogom da se pomenuti član briše. Svima su dobro poznati stavovi Srpske radikalne stranke prema postupcima aktuelnog ministra Mlađana Dinkića, još kada je zatvorio najveće domaće banke pre četiri godine, oteravši ih u stečaj. Posle toga na red su došle druge banke koje su doživele istu sudbinu. Doduše, tada nije bio ministar, već guverner NBJ, ali je, uživajući podršku tadašnjeg DOS-a, žario i palio u bankarskom i finansijskom sistemu Srbije, a to zahvaljujući sadašnjoj Vladi radi i danas. Članom 8. predlagač želi da uokviri ono što je predvideo članom 5. kojim se reguliše situacija ukoliko se poništi rešenje Narodne banke Srbije u upravnom sporu pred nadležnim sudom. Ona banka ili osiguravajuće društvo na koje se ustremi ministar finansija unapred je osuđeno na propast. Pored poništavanja rešenja Narodne banke Srbije o ispunjenosti uslova za pokretanje stečajnog postupka Narodna banka Srbije ponovo pokreće postupak i donosi rešenje o pokretanju stečaja. Dakle, ministar finansija apsolutno ne daje nikakvu šansu institucijama koje dolaze pod udar Narodne banke Srbije da dokažu da posluju u skladu sa zakonom. Koliko je vremena kao guverner Narodne banke Jugoslavije Mlađan Dinkić dao bankama pre četiri godine da se makar žale nadležnom sudu? Bukvalno ni minut. Toliko je manevarskog prostora ugradio za preostale banke i osiguravajuća društva i u ovom zakonu. Kako to Narodna banke Srbije uvodi stečaj? Likvidacioni upravnik uputi predlog Narodnoj banci Srbije za pokretanje stečajnog postupka prema nekoj banci ili osiguravajućem društvu i stvar je gotova. Da li je taj likvidacioni upravnik podložan kontroli? Da li može da pogreši? Izgleda da nije bitno, kao da se radi o beznačajnim stvarima. Uvođenje stečaja u osiguravajuća društva ima isti cilj kao što je stečajem velikog broja banaka u Srbiji Mlađan Dinkić oslobodio veliko tržište za strane banke i banke čiji su vlasnici domaći finansijski magnati. Tako je i sa osiguravajućim društvima krenula lavina svakojakih agencija za osiguranje, agenti sa ili bez licence već opsedaju građane širom Srbije. Članom 8. predlagač predviđa situaciju posle odluke suda u upravnom sporu, a na osnovu tužbe protiv rešenja Narodne banke Srbije. Ovo je predviđeno za one koji hoće da se suprotstave ministru finansija i obično iz stečaja idu pravo u likvidaciju banke, odnosno osiguravajućeg društva. Svi dobro znamo da su mnoga osiguravajuća društva za osiguranje, recimo, vozila postojala samo na papiru, sa iznajmljenim poslovnim prostorom i ničim više. Pravu nesreću su ljudi doživljavali tek kada saznaju da od naplate štete nema ništa, jer niti ima ko da plati, niti taj ima novca da namiri pričinjenu štetu trećem licu. Sada se može desiti sasvim suprotna stvar. Dolazak novih osiguravajućih društava, čak i sa strane, uvođenje novih tarifa i taksi, i obavezno osiguranje motornih vozila može da postane veoma skupo. Zašto ovo kažem? Imajući u vidu da sa cenama polako stižemo cene u Evropskoj uniji, lako je pretpostaviti da će se to isto desiti i sa cenama osiguranja. Na primer, cena struje 2000. godine i cena struje danas, 2005. godine, cena naftnih derivata 2000. godine i cena 2005. godine, i uz to da ih još nema. Cena školarina na fakultetima 2000. godine, a koja je cena danas? Zarade, međutim, nisu pratile ovaj trend rasta cena. Tako će izgleda biti sa osiguranjem motornih vozila, što će verovatno biti još jedan udar na egzistenciju građana Srbije. Srpska radikalna stranka ne podržava ovakve i slične zakone koji imaju za cilj razbijanje domaćih institucija i gašenje preduzeća, a u ovom slučaju se radi o bankama i osiguravajućim društvima i bespoštednom otpuštanju radnika koji samo taj posao mogu i znaju da rade. Zato sam u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman kojim se predlaže brisanje člana 8. Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Posle generalne probe od pre četiri godine, zatim treniranja strogoće tokom prelaznog perioda između DOS-a 1 i DOS-a 2 svoj hobi gašenja banaka po Srbiji ministar finansija Mlađan Dinkić, evo, hoće da ovekoveči ovim predlogom zakona. Samo je preskočio Nacionalnu štedionicu. Tamo teče med i mleko, nažalost ne za građane Srbije.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 8, na koji je amandman podneo narodni poslanik SRS gospodin Ilić, glasi: "Pravne posledice pokretanja stečajnog postupka nastupaju danom isticanja oglasa o pokretanju stečajnog postupka na oglasnoj tabli nadležnog suda." Čak i da se ne briše ovaj član, on ne obuhvata sve posledice koje nastaju zbog stečajnog postupka: pored pravnih posledica, i finansijske posledice, posledice po poverioce, po dužnike i po državu, humanitarne posledice i, na kraju, stvarne posledice. Pravne posledice uvođenja stečaja u ove četiri državne banke osetile su se onog dana kada je stečajni postupak uveden. Pravne posledice uvođenja stečaja u ove četiri banke i gašenja ove četiri banke po onoga ko je uveo stečaj u te četiri banke, po ondašnjeg guvernera, a danas ministra finansija Mlađana Dinkića, osetiće se dva dana posle sledećih vanrednih parlamentarnih izbora, a nadam se da će to već u ranu jesen ove godine da bude. Finansijske posledice su dvostruke: posledice po one koji su držali svoja sredstva kod banaka, kod ove četiri banke i verovatno kod svih banaka koje blagoizvoli gospodin ministar finansija zajedno sa guvernerom da uvede; finansijske posledice po poverioce iz stečajne mase, a ovim zakonom će se legalizovati, i zato govorim o one četiri banke, nelegalno gašenje one četiri banke. Finansijske posledice po poverioce će biti verovatno takve da neće moći kompletan svoj kapital iz te stečajne mase da izvuku. Kod ove četiri banke finansijske posledice su u tome što je država preuzela, brisala dugove poverilaca, odnosno dužnika banci. Recimo, nekadašnja Železara Smederevo, danas ″U.S. steel″, dugovala je nekoliko milijardi ″Beobanci″. Država je to obrisala za nekoliko stotina miliona dolara, ne mogu se tačno setiti, prodala ″U.S. steel″ na hvala lepo, jer samo pitajte koliko košta izgradnja one visoke peći koju su pre neki dan pustili u rad i od kojih para je to izgrađeno. Prema tome, država je gašenjem ove četiri banke žestoko oštećena. Humanitarne posledice po zaposlene, po one koji su imali sredstva u tim bankama, i na ovaj ili onaj način su im ostala sredstva zarobljena, neverovatne su, a o stvarnim posledicama je pre neki dan ministar finansija Mlađan Dinkić jasno govorio kada je rekao da se ovaj zakon donosi zbog DDOR-a. Ovim se svesno uništava DDOR i posle će tako uništen DDOR verovatno prodati nekom svom prijatelju. Stvarna posledica će verovatno brzo doći i u ″Dunav osiguranje″ i stvarna posledica će biti da će preostale banke i ako je eventualno u ovom prvom naletu u gašenju osiguravajućih društava po Srbiji ostalo neko osiguravajuće društvo i ono će biti očišćeno, jer treba da se ostavi prazno tržište, da se formiraju osiguravajuća društva, da se formira još eventualno neka prijateljska banka i da se kompletan kapital odavde na taj način isisa i iznese u inostranstvo ili da se napune nečiji džepovi. Ti džepovi sigurno neće biti u zemlji, nego će opet biti na Devičanskim ostrvima, na kojima se nalaze one četiri i po milijarde koje su pronađene na Kipru, a koje je pronašao Mihajlović, koje je pronašao Vladan Batić, koje je pronašao kapitalni Velja Ilić, a na kraju, koje je pronašao Mlađan Dinkić. Svi su ih oni pronašli, bile su tamo, a kada je došao Mlađan Dinkić, pronađe ih i njih više tamo nema. Zato tražim od svesnog dela poslanika vladajuće koalicije da kada bude dan za glasanje usvojimo ovaj amandman i da se na taj način ovaj zakon, koji legalizuje jednu enormnu pljačku državne imovine, stavi van snage.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan. Izvolite, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, za član 8. ovog zakona, kojim se, kao i samim zakonom, obustavlja bezakonje u ovoj oblasti, dato je nekoliko rešenja. Predlagač i svi poslanici koji su, poštujući građane koji su ih birali, nastojali da nađu najbolje rešenje dva i po meseca su se oko toga trudili i složili su se oko teksta zakona i oko svih amandmana. Pred nama je predlog da se član 8. briše, kao što su do sada bili predlozi da se svi prethodni članovi brišu i ovi ostali koji su pred nama, a rezultat tog napora je u stvari rezultat lenjosti i pokušaj da u ovoj oblasti i dalje ostane bezakonje. Ujedno, ovi amandmani koji su pred nama već danima, da se svi članovi svih zakona brišu, znače i nepoštovanje ovog parlamenta. Pozivam sve članove parlamenta, sve poslanike koji su protiv bezakonja i nerada na račun para građana, da u danu za glasanje sa gnušanjem odbace ovako besmislene amandmane. Ujedno podsećam građane da je za poslednjih 50 godina prvi put budžet Republike Srbije u suficitu i da nema štampanja para. Toliko o tome, toliko o neradu u Ministarstvu finansija, toliko o lošem radu ministra finansija. Molim vas, dovedite se pameti malo, zaustavite ove besmislene tirade na besmislene amandmane; ako je i od vas, mnogo je.
Hvala vam. Nije bilo nikakvih besmislenih tirada. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Imate tri minuta po ovom amandmanu. Šta Poslovnik? Vas? Ne, gospodin Homan je govorio o amandmanu, koliko sam shvatio, iznosio svoje mišljenje, ali gospođa Radeta takođe govori o amandmanu. Izvolite, gospođo Radeta.
Govorim o amandmanu na član 8. Iznenađena sam, gospodine predsedniče, da niste reagovali na neke izraze koje je kolega pre mene upotrebio: poziv poslanicima da sa gnušanjem odbace amandmane, pisanje i podnošenje amandmana je nazvao neradom. Vi jeste da ste doneli Poslovnik koji ne obavezuje narodne poslanike i zaista je, ne znam koji izraz da upotrebim, ali bar neozbiljno da narodni poslanici koji su glasali za Poslovnik po kom u ovoj sali kada se raspravlja o predlogu nekog zakona može da sedi samo predsednik parlamenta ili predsedavajući i još samo jedan poslanik. A svi ostali na račun građana Srbije mogu i treba da se pojave, da prošetaju kroz Skupštinu, da podignu troškove za taj dan i da napuste ovu salu. Ako bi bili kamermani ovde kao što nisu, bilo bi lepo da prošetaju ovom stranom gde sedi poslanička većina, pa da se i građani Srbije uvere da je tačno to što kažem. Onda se neko usudi da kaže da mi koji podnosimo amandmane podnosimo besmislene amandmane, da trošimo pare građana Srbije, da trošimo nečije vreme. Drage kolege, neće biti tako. Mi znamo šta je funkcija narodnog poslanika, šta je posao narodnog poslanika. Mi srpski radikali posao narodnog poslanika radimo tačno onako kako od nas traže građani Srbije koji su nas doveli u ovu salu. Mi smo toga potpuno svesni, za razliku od nekih drugih koji su se slučajno našli u ovoj sali, prvi put, zadnji put i nikada više. Mi srpski radikali smo bili od početka i bićemo još dugo, naravno, u mnogo većem broju nego što smo danas. Zašto smo podnosili amandmane u kojima smo napisali: član 1. briše se, član 2. briše se itd.? Objašnjavala sam to kada sam govorila o nekom amandmanu malopre, a sada ću da ponovim. Stav poslaničke grupe SRS prema ovom predlogu zakona jeste da ovaj i ovakav zakon u ovom parlamentu ne treba i ne sme da se donese. Kako mi to drugačije da kažemo i da objasnimo nego da predložimo da se svaki član pojedinačno briše? A, da je ministar slučajno ovde, mi bismo ga lepo uz obrazloženje zamolili, kao što smo već pokušali, da povuče ovaj zakon. On nije tu, nemamo kome to da kažemo. Onda možemo da utičemo na narodne poslanike ili bar da pokušamo da vam objasnimo, da vam obrazložimo zbog čega ovaj zakon ne sme da se donese. Jedini način da se to zaista desi jeste da se prihvate naši amandmani. Zaista mislimo, i obrazlagaćemo to do kraja, da nijedan .... (Predsednik:Vreme.) ... od ovih članova ne treba da postoji, zato što ovaj zakon ne treba da postoji. Zato predlažemo pojedinačno da se svaki član briše i bez obzira što ste vi doneli Poslovnik da o jednom amandmanu može da se govori samo 15 minuta, mi iz Srpske radikalne stranke iskoristićemo svakih 15 minuta po svakom amandmanu, ma šta vi o tome mislili. Mi smo ovde da mišljenje o nama donose građani Srbije, a ne vi, kolega, i vaša strančica.
Hvala vam, gospođo Radeta. Potpuno ste u pravu, gospođo Radeta, Skupština je sa samo 65 glasova protiv izglasala novi poslovnik i vi ste potpuno u pravu, sada poslanici sami biraju da li će sedeti u sali, prisustvovati raspravi, a što jeste deo njihove obaveze, i na taj način doprinositi raspravi ili će u odnosu na obaveze koje imaju po odborima raditi na poboljšanju zakona. Potpuno je pravo, molim vas, gospodine Homan, svakog poslanika da ili radi na zakonu tako što će predlagati izmenu nekog člana, koristiti svoje vreme koje ima na raspolaganju u odnosu na budžet građana Srbije, ili će predlagati da se član briše. Dakle, to je potpuno pravo svakog poslanika. Isto tako, pravo je da poslanička grupa predloži sa istim obrazloženjem, dakle, uvek sa istim obrazloženjem. Naravno, svaka poslanička grupa u odnosu na to bira da građani prosude o njoj i u odnosu na to svako od vas ima jednaka prava. Samo se ne slažem i zbog toga upozoravam vas da to pravo ne ignorišete, a vas da ne zabranjujete poslanicima; kao što neki poslanici iznose o jednom zakonu 15 minuta svoj stav, najnormalnije je da i drugi poslanici iznose o tom amandmanu svoj stav. Poslovnik je izričit i kaže da svaka poslanička grupa ima pravo 15 minuta da govori o jednom amandmanu. Zakon je isti za sve i nadam se da ćemo se toga držati i ubuduće, a naravno da će građani suditi. Hvala vam najlepše. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jako bitan zakon koji bitno uređuje bankarski sistem, čak ga i redefiniše, odnosno uređuje bankarsko tržište. Možda je zbog toga ovako žučna rasprava, jer od bankarskog sistema, od načina kako on funkcioniše u potpunosti će zavisiti neka naša ekonomska budućnost, zavisiće budućnost privrede Srbije. Nema razloga za nerazumevanje prema poslanicima Srpske radikalne stranke. Mi se stvarno iskreno borimo da dođemo do toga da Vlada izađe pred nas sa jednom strategijom, sa jednim izveštajem o tome kuda ide bankarski sistem, bankarsko tržište u Srbiji. Nažalost, ono je danas u potpunosti prepušteno Ministarstvu finansija, gospodinu Mlađanu Dinkiću. To je ono što stvara najveće nezadovoljstvo kod poslanika SRS, a čini mi se i kod svih građana Srbije. Problem gospodina Dinkića je što ima lošu komunikaciju sa građanima Srbije, lošu komunikaciju sa ovim parlamentom. To je njegov problem, a nije naš. Naš je problem da obrazložimo sve ono čime smo nezadovoljni, zakonskim rešenjima koja su pred nama. Što se tiče ovih par zakona koji se odnose na osiguranje depozita, na stečaj i likvidaciju i na izmene i dopune Zakona o bankama, očigledno je cilj da se bankarsko tržište uredi i pripremi za jednu ozbiljniju privatizaciju. Srpska radikalna stranka sasvim sigurno nema ništa protiv toga da strane banke i strani kapital uđu u Srbiju. Biće to dobro u tom smislu da ćemo dobiti racionalniji i efikasniji bankarski sistem. To bi trebalo da za našu privredu znači da imamo jeftinije kredite, da imamo veću ponudu kredita. Naravno da se niko od nas tome ne suprotstavlja. Naprotiv, strane investicije su i te kako dobrodošle. Ono što je za nas veliki problem jeste to što ima mnogo više interesovanja stranih investitora za banke, za uspešne firme, nego što ih ima za onaj realni sektor, za masu preduzeća koja idu u privatizaciju i za koje se javlja, eventualno, samo po jedan kupac, ukoliko uopšte ima kupaca. Već par meseci mi ukazujemo na to da se u razvoj bankarskog tržišta ide bez ozbiljne strategije, ili bar mi poslanici SRS-a, a siguran sam da i ostali nisu svesni kuda se ide u samu privatizaciju. Sasvim sigurno nam je potreban odgovor na par pitanja od strane ministra Dinkića ili Ministarstva za finansije, a to je: koji je interes Srbije, koji je interes srpske privrede; da li ćemo ovim izmenama zakona zaštititi finansijski i ekonomski suverenitet Srbije; koji deo bankarskog tržišta ćemo prepustiti stranim investitorima i da li će doći do ukrupnjavanja domaćeg bankarskog sistema spajanjem više banaka? Hoćemo li uspeti da dobijemo banku koja je od značaja na regionalnom nivou? To je izuzetno bitno za Srbiju, jer ne budemo li uspeli da imamo domaće banke bićemo u situaciji da budemo samo kolonija ili, eventualno, predgrađe EU. Verujem da i oni koji zastupaju tako zvučno tezu o Evropi imaju svest da bez domaćeg bankarstva nema ni podrške domaćoj privredi. Na kraju, želim da kažem da je amandman koji sam podneo na član 9. u tom kontekstu, u onom istom pravcu u kome su diskutovale i moje kolege iz Srpske radikalne stranke. Očigledno je da agencija koja se pominje u članu 9, a koja je agencija za par desetina što banaka, što osiguravajućih društava, nema nikakve logike i da je to samo instrument preko koga, nažalost, ministar Mlađan Dinkić ima nameru da sprovodi svoju samovolju, zbog čega smo se i odlučili, odnosno ja lično, da u ovom članu predložimo brisanje same agencije. Sasvim je sigurno da je ona nepotrebna, jer se radi možda o jednom do dva stečaja godišnje. Znači, jedna institucija koja je u svrhu ostvarenja politike jednog čoveka, a ne finansijskog tržišta i privrede Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman se odnosi na član 9. predloženog zakona. Taj član 9. glasi: "Agencija je dužna da isplati osigurane depozite fizičkih lica, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje depozita". Opšta norma, upućujuća na propis koji se zove zakon o osiguranju depozita. Ona veza koja postoji između člana 9. sa ovim drugim zakonom, a to je član 16. koji kaže: "Banka u stečaju je dužna da agenciji dostavi podatke o deponentima i njihovim depozitima, prema njenim uputstvima, u roku od 15 dana od dana donošenja rešenja nadležnog trgovinskog suda o otvaranju stečajnog postupka nad bankom". To stoji u 1. stavu. Ako se pogleda ovde, vidi se da su ova dva predloga zakona rađena na različitim lokacijama i od strane različitih ljudi. Jedan predlog zakona je rađen u Kini, a drugi je rađen u Albaniji. Evo, eksperti, da vam sada to objasnim, pošto ne možete da slušate ovu "tiradu". Uzmite ovaj zakon koji je na dnevnom redu – zakon o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, pa pogledajte šta je napisano u članu 4, a naročito u članu 6. Član 4. kaže da Narodna banka donosi rešenje o ispunjavanju uslova za pokretanje stečajnog postupka, a član 6. kaže da se to rešenje dostavlja agenciji itd, kao i nadležnom sudu koji je dužan da najkasnije prvog narednog radnog dana od dana prijema ovog rešenja donese rešenje o pokretanju stečajnog postupka. U ovom drugom zakonu vi ne znate za rešenje o pokretanju stečajnog postupka, nego za rešenje o otvaranju stečajnog postupka. Onda se vratite na ovaj zakon koji je na dnevnom redu, prethodni član, a to je član 8. Napisali ste da pravne posledice pokretanja stečajnog postupka nastupaju danom isticanja oglasa o pokretanju stečajnog postupka na oglasnoj tabli nadležnog suda. U ovom zakonu nadležni sud je određen kao nadležni sud, a u ovom drugom zakonu je to trgovinski sud. Ovde je rešenje o pokretanju, a ovde je rešenje o otvaranju. Agencija je stečajni upravnik. U rešenju kojim se otvara ili pokreće stečajni postupak određuje se ko će biti stečajni upravnik. Po zakonu, ovde je agencija. U članu 16. kažete – banka će u roku od 15 dana da obavesti agenciju. Ne znam gde je ovde logika. I pravna i ona obična logika ne postoji. Dva zakona koja se naslanjaju, koja bi ladno mogla da budu oba teksta u jednom zakonu, ovoliko se razlikuju, te me ne čudi da posle ovog zakona mora da se od Višeg trgovinskog suda ili Vrhovnog suda, što je postao manir za poslednje dve godine, kako se koji zakon donese, vidi se kontradikcija ili kolizija, traži da da neko tumačenje, kao što je to slučaj sa onim Zakonom o registraciji privrednih subjekata, gde se od Vrhovnog suda traži pomoć da oni protumače šta je napisano u zakonu i šta postaje obaveza agencije, a šta obaveza suda i kako sud tumači koju odredbu, jer, u krajnjem slučaju, uvek sve dolazi na sud. Kako mi vas da ubedimo da vi ne znate da napišete zakon, a razlog zbog kog vi ne znate da napišete zakon je upravo ono što sam pre podne objašnjavao, a to je patološka želja da se vrši kontrola svega i svačega. Vidite, patologija čini čuda. Patologija je stanje poremećene svesti i poremećena svest daje dva teksta zakona između kojih treba da stoji nešto, a to nešto između ova dva zakona je Mlađan Dinkić. To je namerno urađeno. Nemoguće je da se neko prevari u procenama. Ovde se kaže da je Agencija dužna da isplati osigurane depozite fizičkim licima itd. u skladu sa ovim zakonom. U članu 16. zakona o osiguranju depozita, to čini logičku celinu, vi ovde dajete rok od 15 dana da banka obavesti agenciju koja je već prvog dana ušla u banku, jer otvaranjem stečajnog postupka, pokretanjem stečajnog postupka vrši se svojevrsna degradacija svih organa upravljanja banke, sve preuzima stečajni upravnik, agencija za osiguranje depozita, a vi sada tražite da banka u stečaju obaveštava svog stečajnog upravnika, a nju zastupa stečajni upravnik. Ja prosto ne mogu da shvatim kako je neko mogao da zamisli da ovako nešto ugradi u normu. Ono što je najopasnije u ovom organskom jedinstvu između člana 9. i člana 16. nalazi se u činjenici da je ranije i po ovom važećem zakonu agencija kao stečajni upravnik određivala poslovnu banku preko koje će da se izvrši isplata ovih depozita, ovoga što je garantovano građanima, a ovde sada ubacujete da će agencija da raspiše javni tender da se prijave banke između kojih agencija treba da izabere neku banku preko koje će da se izvrši isplata štednih uloga i drugih sredstava banke u stečaju prema građanima. Ne znam, ako ste se međusobno posvađali, nemojte da nas terate da glasamo za nešto što mentalno zdravlje ne dozvoljava, verovatno i za ovo malo što sam rekao, a videli ste da i elementarna logika ne dozvoljava da se ovo nađe u Predlogu zakona. Onaj ko je ovo pisao verovatno je učinio neko krivično delo ili prikriva krivična dela koja se čine u organizaciji G17 plus.
Naravno da niste želeli nekoga da uvredite. Ovo je retorski. Niste mislili da neko čini krivično delo u ime neke stranke, ne niste. Dakle, po Poslovniku, obaveštavam sve da ćemo produžiti radno vreme do završetka rasprave u pojedinostima one tačke koja u 18,00 časova bude na dnevnom redu. Imate još minut po istom amandmanu. Da li ste želeli minut da iskoristite? Gospodin Marković po istom amandmanu. Još dva minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da nam je novim Poslovnikom, demokratorskim poslovnikom, vreme ograničeno, da iskoristim i ovaj jedan minut koji nam je ostao po ovom amandmanu i da kažem samo nekoliko reči. Član 9 – agencija je dužna da isplaćuje osigurane depozite fizičkih lica, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje depozita. Da je ministar Mlađan Dinkić tu ja bih ga pitao – a šta ako zakon o osiguranju depozita (to je onaj zakon o kojem smo juče razgovarali) ne prođe, a ovaj zakon prođe u danu za glasanje? Kako će se član 9. ovog zakona poštovati, kako će se ispuniti član 9. ovog zakona? Šta ako u depozitu ne bude dovoljno sredstava? Da je tu pitao bih ga zašto stečaj ″Beobanke″ već četiri godine traje i zašto se taj stečaj ne završava, jer onog trenutka kada bi se stečaj završio, bez obzira na to što su je bukvalno očerupali, ″Beobanka″ bi imala dovoljno sredstava da tog trenutka počne normalno da radi. Da je ministar Dinkić tu, pitao bih ga zašto ne dozvoljava rad ″Beobanci″, koja u stečajnoj masi, kada se svi dužničko-poverilački odnosi regulišu, ima dovoljno sredstava da bude jedna srednja, čak i jača banka na bankarskom tržištu Srbije. Da je tu, međutim, ministra Dinkića nema, a čini mi se da sam ga video jutros kad sam dolazio na Skupštinu, u kolima sa Kebom ide prema jednom gradu da ugovori jednu muzičku tezgu.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine Zankov, reklamiram povredu Poslovnika od strane tvorca novog poslovnika. Trenutno mi je okrenuo leđa, doduše razgovara u klupi, ali nema problema, čuće gospodin Marković šta nije naučio iz svog sopstvenog poslovnika. Gospodine Predraže Markoviću, rekao je kolega Momir Marković... Da se ne bi unela zabuna, ja znam, kolega Momire Markoviću, da vi odlično poznajete Poslovnik, za razliku od predsednika Skupštine koji ga je predložio i lobirao većinu da se donese, ali radi se o članu 85. i onome što vam je malopre predsednik Skupštine rekao. Naime, on nije imao pravo po Poslovniku, koji sada svojevoljno tumači onako kako mu se prohte, da obavesti sve nas da ćemo da nastavimo rad posle 18,00 časova po tački dnevnog reda koja tada bude bila na dnevnom redu. Prvo, on nije vrač ovde da bi gledao šta ćemo mi da radimo posle 18,00 časova, koja će tačka da bude. On ne može da gleda u staklenu kuglu ili da mu se priviđaju neke stvari. On je samo dužan da tumači Poslovnik, a Poslovnik je jasan, s tim što se ja, kao i celokupna javnost i poslanici SRS, ne slažem sa odredbama ovog poslovnika, ali ako je već napisano, a vi sa ove strane usvojili, onda poštujte ono za šta ste glasali, protiv čega smo mi bili. Kaže da izuzetno predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18,00 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi koje predsednik saopštava narodnim poslanicima. Nijedan ni opravdan ni neopravdan razlog nam nije saopštio, naročito ovaj opravdani ne može da pronađe, jer toliko su katastrofalni ovi zakoni koji su na dnevnom redu da niko ne može da opravda to činjenicom da je neophodno da se usvoji takav neki zakon. Onda sledeći stav lepo kaže, a to je ono što nije naučio Predrag Marković, da predsednik može produžiti rad Narodne skupštine i posle 18,00 časova i to samo do završetka rasprave u načelu, odnosno pojedinostima o započetoj tački dnevnog reda. Ako mi znamo šta smo započeli i na kom smo zakonu, ne može onda predsednik Skupštine da nam kaže – radićemo sve dotle dok se ne završi tačka koja bude bila u 18,00 časova na dnevnom redu. Ako je već odlučio, bez postojanja opravdanih razloga, jer ne može da pronađe nijedan razlog, da produži rad, onda je lepo trebalo da kaže, ako je to već želeo – radićemo do završetka rasprave o pojedinostima o tački koja je sad na dnevnom redu. Da on špekuliše i da razmišlja koja će tačka da bude, govorim principijelno, ne samo danas, nego bilo kog drugog dana, to neće moći, jer ako je već doneo ovakav poslovnik moraće da ga se pridržava. Pošto to ne čini, već svakog dana napravi neku povredu, verujem, gospodine Zankov, jer i vi ste jedan od pobornika demokratskih procesa u ovoj skupštini, za razliku od predsednika Narodne skupštine, da ćete da podržite ovakav moj stav, da nećete ni da mi odgovarate na ovu povredu, jer se nije odnosila na vas. Da se vi pitate i SRS, nikada ne bi bio ovakav katastrofalni Poslovnik ovde primenjiv, pa zato tražim da se Skupština u danu za glasanje izjasni da je predsednik Narodne skupštine Predrag Marković danas povredio član 85. stav 4. i 5. Poslovnika, i posle očigledne povrede verujem da ćete primereno da kaznite predsednika, a on će verovatno da pribegne starom metodu i da podnese ostavku, pa da je povuče.
Naravno da ne bih mogao, a ni želeo da branim predsednika Skupštine, tako da ćemo vašu primedbu staviti na glasanje u danu za glasanje i odlučiće Skupština da li je predsednik povredio Poslovnik u članu 85. Da li se još neko javlja po amandmanu na član 9? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Izvolite, gospodine Radiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, o Predlogu zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje bilo je dosta reči u načelnoj raspravi, koja je bila objedinjena sa još sedam tačaka dnevnog reda. Tom prilikom poslanici poslaničke grupe SRS izneli su za ovom govornicom niz argumenata zbog kojih je trebalo da se ovaj zakon povuče sa dnevnog reda, niz argumenata koji su ukazali na to da ovaj predlog zakona nije dobar, da nije u interesu građana Srbije. Međutim, kako vidimo, vladajuća većina, pre svih ministar Dinkić istrajava u tome da ovaj predlog zakona prođe, a ovo nije ništa drugo do pokušaj da se legalizuje pljačka i uništavanje domaćeg bankarstva, kao i pripremanje rasprodaje domaćih osiguravajućih društava. Svi smo svedoci onoga što se proteklih godina dešavalo na finansijskom planu u Republici Srbiji. Zatvoreno je oko 25 što banaka, što osiguravajućih društava. Veliki broj radnika je ostao bez posla. Cilj svega toga je bio dvostruk: najpre, da se oslobodi finansijsko tržište, odnosno finansijsko polje Republike Srbije za upliv inostranih banaka, koje će na taj način kontrolisati privredu, odnosno proizvodnju Republike Srbije; drugi razlog je taj što će parama građana Republike Srbije kreditirati privredu, odnosno fizička lica, uz jako nepovoljne kamatne stope. Ne čudi nas iz SRS što je ovaj predlog ovako loš, s obzirom da znamo od koje poslaničke grupe je došao. Konkretno, amandman koji sam podneo na član 10. glasi da se ovaj član briše. Bez obzira na to što pojedini poslanici pokušavaju da ospore ovakav način pisanja amandmana, jednostavno, bilo koji drugi način pisanja amandmana ne bi mogao da popravi ovakav loš predlog zakona, osim da se on u celosti briše. Nije ni čudo što je on ovako loš, s obzirom da dolazi od poslaničke grupe koja jedva da ima 2% uporišta u biračkom telu Srbije. Još jednom koristim priliku da pozovem ministra Dinkića, bez obzira što nije u sali, da ovaj predlog zakona povuče iz procedure. Hvala.
Hvala vama. Prvo se javio narodni poslanik Zoran Krasić, pa Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Član 10. je nešto slično kao prethodni, samo što se odnosi na osiguravajuća društva. Sada je to mnogo konkretnije rešeno – da agencija, u roku od 20 dana od dana pokretanja stečajnog postupka, ili otvaranja, kako hoćete, putem javnog tendera, oglašava prenos portfelja osiguranja; ona odlučuje. Ali, ono što je novina, i razlikuje se u odnosu na banke, ogleda se u tome što NBS daje saglasnost na izbor najboljeg ponuđača – preuzimaoca portfelja. Kako je sada moguće u jednom stečajnom postupku da NBS ili bilo koji drugi organ, van onih organa koji vode stečajni postupak, daje bilo kakvu saglasnost i da se nešto pita? Uvek kada se daje saglasnost na nešto radi se o nekom složenom pravnom aktu. Znači, da je neko to kod vas u Ministarstvu znao šta su prosti jedinstveni upravni akti, a šta su složeni akti, onda nikada ne bi napisao ovo ovde. Ali, ne, vi sada tražite da NBS da saglasnost na odluku o izboru osiguravajućeg društva kome će da se preda u portfelj osiguranje onog društva nad kojim je otvoren stečajni postupak. Dalje idete, pa kažete – prenos portfelja osiguranja vrši se ugovorom koji je zaključen između stečajnog dužnika (kako može stečajni dužnik da to zaključuje) i društva za osiguranje - preuzimaoca portfelja. Analogija kod banaka vam je bila agencija i druga banka, preko koje treba da se isplate osigurani depoziti, a ovde vam je analogija da ubacujete društvo za osiguranje, koje je stečajni dužnik, koga može da zastupa samo agencija koja je stečajni upravnik. Sve ste apsolutno pobrkali. Eksperti mogu da se smeškaju do sutra, napravićete totalnu blokadu. Još ako se tome doda vaš Kljajević, predsednik ovog trgovinskog suda, koga vi iz G17 čuvate da se ne razreši... Samo se vi smeškajte, svi koji su se tako smeškali postali su statistička greška. Samo se vi smeškajte, videćete sami koji ćete haos da imate sa ovim zakonima. Videćete, a na strana preduzeća nećete smeti ni prstom da mrdnete. Razmislite o ovim rešenjima, jer ova rešenja će skupo da koštaju finansijski sistem Republike Srbije. Vi toga niste svesni. Sada ste jaki, mislite da ste vlast, mislite da možete sve. Ovo međusobno ne komunicira. Nema logike, 20 dana nakon otvaranja stečajnog postupka vi javnim tenderom pozivate osiguravajuća društva koje će društvo od njih da preuzme da ispunjava obaveze po osnovu polisa osiguranja onog osiguravajućeg društva nad kojim ste otvorili stečaj. Vi sada ne možete da izađete iz ovog problema, koji ste napravili gašenjem 15 osiguravajućih društava i činjenicom da ste nekoliko stotina hiljada ljudi realno uskratili od mogućnosti da naknade svoju štetu preko osiguranja. Uskratili ste im te mogućnosti. Sada, kada su koliko-toliko postojala neka zakonska ograničenja, kada vi dohvatite u vaše ruke ova i ovako velika i široka ovlašćenja, reći ću vam, i one banke iz čl. 9. i 16. Zakona o osiguranju depozita i osiguravajuća društva kojima ćete da prenesete ove polise u portfelj, to će biti trošak stečajnog postupka. Tu se već vidi Nacionalna štedionica, kada su u pitanju banke. Kada su u pitanju osiguravajuća društva, vidi se ono koje pravite, ne u smislu nekog novog, nego ojačavate jedno svoje osiguravajuće društvo. Ali, zapamtite vi iz G17 plus, odnosno pojedini iz G17 plus, ne svi: bilo ko da dođe posle vas na vlast, sve ove zakone će morati da menja i da vraća u normalu, a već vidim da pričate da će to biti neki revanšizam. Nema revanšizma ako se nešto vraća na normalno. Vi od nas tražite da saučestvujemo sa vama ni krivi ni dužni. Naravno da nećemo.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 10. navodi se da agencija, u roku od 20 dana od dana pokretanja postupka stečaja, putem javnog tendera, oglašava prenos celog ili dela portfelja osiguranja itd. Svrha agencije jeste da isključivo bude i radi u interesu Vlade, tako to bar neko pokušava da nam kaže, jer stečaj nad bankom i osiguravajućim društvom sprovodi sama agencija, tako se kaže u članu 7. Predloga zakona, pa se kaže: "Organi stečajnog postupka su stečajno veće, stečajni upravnik i odbor poverilaca". Kaže se: "Agencija vrši funkciju stečajnog upravnika u skladu sa ovim zakonom". Još da bude kao šlag na tortu: ″Na predlog Agencije stečajno veće bira članove odbora poverilaca, vodeći računa o veličini njihovih potraživanja.″ Znači, Agencija odlučuje ko će i poverioca da zastupa. Ko zastupa Agenciju? Agenciju zastupa upravni odbor i direktor Agencije, a kako dolazimo do upravnog odbora? Upravni odbor ima sedam članova, uključujući i predsednika upravnog odbora. U stavu 2. kaže se – članove upravnog odbora imenuje i razrešava Vlada, a u sledećem stavu – članovi upravnog odbora po funkciji koju obavljaju jesu ministar nadležan za poslove finansija... Mlađan Dinkić će da bude član upravnog odbora i sam sebe će da bira kao član Vlade u taj upravni odbor. Dalje – ministar nadležan za poslove privrede, pa dalje, viceguverner NBS zadužen za poslove kontrole banke. A ko kontroliše Narodnu banku, ko postavlja viceguvernera NBS? Opet Mlađan Dinkić. Sada opet ostale članove upravnog odbora imenuje Vlada, jednog člana na predlog NBS. I, zar više nema viceguvernera kao predstavnika NBS, zašto jednog člana predlaže NBS, jednog člana na predlog reprezentativnog udruženja banaka, čitaj dalje – Nacionalne štedionice i Komercijalne banke. To su članovi upravnog odbora. Sada hoćete da kažete, vi koji branite Predlog ovog zakona, da ovde nema vlasti jedne političke stranke, da se ovo radi isključivo u interesu građana. Ako neko počne da čita zakon, videće da sve što se donosi u ovom setu zakona odgovara jednoj političkoj stranci, jednom ili dvojici ljudi. Nemojte da optužujete poslanike koji podnose amandmane da su lenji, jer u obrazloženju ovog amandmana, sada ću da pročitam obrazloženje, lepo piše da je Narodna skupština u funkciji Vlade Republike Srbije, pa se sednice Skupštine zakazuju tri dana pre održavanja da bi se narodnim poslanicima onemogućilo da podnose amandmane, tako da bi se Narodnoj skupštini poturala ovakva nebulozna zakonska rešenja kojima se omogućava dalje pljačkanje naroda i države. Ovim predloženim zakonskim rešenjem samo se legalizuje pljačka i uništavanje domaćeg bankarskog sistema i priprema rasprodaja velikih domaćih osiguravajućih društava. Prilično dobro obrazloženje za nekoga koga hoćete da optužite da je lenj.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Pošto je za ovaj amandman ostalo još malo vremena, tačnije dva minuta, pa je red da se i ta dva minuta pametno iskoriste, da kažem i ja koju reč. Član 10 – Agencija, u roku od 20 dana od dana pokretanja postupka stečaja, putem javnog tendera, oglašava prenos celog ili dela portfelja osiguranja, saglasno raspoloživim novčanim sredstvima i tako dalje. Gospodin Arsić je maločas gotovo nacrtao kako se sva sredstva koncentrišu u rukama ministra finansija, alijas Mlađana Dinkića. Samo još dve reči, vezano za ovaj zakon: nisu narodni poslanici Srpske radikalne stranke napisali amandmane od člana 1. pa do člana 32. da se brišu zbog toga što nisu drugačije amandmane znali da napišu, nego zbog toga što ovakav predlog zakona, ovakav zakonski koncept ne zaslužuje da se nađe u skupštinskoj proceduri, a ne zaslužuje ni podršku. To je jedini način da vam stavimo do znanja, ne vama iz vladajuće koalicije, nego građanima Srbije, kakve zakonske projekte pripremate, kako uvodite u zakonske okvire lopovluk i javašluk koji ste radili od 2000. godine. Gospodo, od 2000. godine svi finansijski tokovi se nalaze u rukama jedne jedine stranke, jedne šifrovane političke organizacije. Dakle, ne zato što nismo znali da napišemo drugačije amandmane, jer za svaki zakon, ako se sećaju poslanici vladajuće većine, koji je nečemu vredeo mi smo davali amandmane da poboljšamo zakon. Ovaj zakonski predlog nikakvim amandmanima ne može da se popravi, ovaj zakonski predlog vodi samo u legalizaciju lopovluka na finansijskom polju koji postoji od 2000. godine naovamo.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Stevanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Da.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 11. predloženog zakona koji, u skladu sa prethodnim članovima, glasi – briše se, kao što će i jedan broj stranaka koje su sada vladajuće stranke biti izbrisane sa političke scene na prvim narednim parlamentarnim izborima. Zatvaranjem banaka koje su likvidne, kao što je "Beobanka", naravno, naneli ste veliku štetu narodu, a proizvod vaših reformi je veliki broj nezaposlenih i veliki broj oštećenih građana kojima ste ostali dužni. Takođe, ovde smo čuli velike primedbe koje su izneli poslanici SRS, posebno kada se priča o privatizaciji banaka, odnosno rasprodaji poslovnog prostora, gde imamo atraktivne lokacije u centrima gradova širom Srbije, gde ste prodali budzašto za veoma jeftine pare, a veliki deo tih sredstava završio je u vašim džepovima. Rezultati reformi, naravno, znamo svi, tu je veliki broj nezaposlenih i veliki broj ljudi koji su oštećeni, a sve su to naši sugrađani. Ovde se pominju pare sa Kipra i nismo čuli odgovore na mnoga pitanja koja su postavljena ispred poslanika SRS, a takođe i za otimačinu svih tih banaka niko do sada nije snosio nikakvu odgovornost; pominjali ste i Bogoljuba Karića, kao jednog od tajkuna, najvećeg tajkuna u Srbiji, a ni on nije kažnjen, a vi koji ste na vlasti trebalo bi to da uradite. Takođe, treba dati odgovor i na program gospodina Labusa za sanaciju banaka, i o tome se ćuti i ne postoji nikakav odgovor. Nijedna kontrola poslovnih banaka nije bila od strane NBS, i tu dugujete odgovor na to pitanje. Usaglašavanje ovog zakona sa svim ostalim zakonima iz ove oblasti kako bi se uredilo naše bankarstvo – naravno, tome nema mesta i mi poslanici SRS smatramo da je to još jedan od suvišnih predloga vaših zakona. Sankcije o kojima govorite da su skinute na preko 4.000 proizvoda – gospodo iz vladajućih stranaka, pitam ja vas kome su u stvari skinute sankcije. Sankcije su skinute onim preduzećima koja su kupili Slovenci, Nemci, Amerikanci, Hrvati; oni su, u stvari, skinuli sebi sankcije, gospodo. Zašto vi ne rešite problem malina? Isto kao i prošle godine dešava se sada ponovo da će naši sugrađani da izgube ogromna sredstva zbog malina i zbog vaše neažurnosti. Hvala.
Za reč se javio narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bismo do kraja rasvetlili ovu nebulozu koja se zove Prelog zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, pročitaću vam član 11. i da pokušamo da taj član 11. analiziramo: "Agencija i poverioci imaju pravo pobijanja pravnih poslova i pravnih radnji kojima je stečajni dužnik pogodovao poverioce u smislu zakona kojim se uređuje stečaj privrednih društava. Pravni poslovi i pravne radnje iz stava 1. ovog člana mogu se pobijati ako su izvršeni u roku od šest meseci pre dana nastupanja pravnih posledica pokretanja stečajnog postupka." Evo prilike da, pored banke u kojoj držite depozit, pored osiguravajućeg društva koje će biti likvidirano, Ministarstvo finansija, alijas Mlađan Dinkić, zavuče ruku u džep privrednim subjektima i fizičkim licima koja su poslovala sa ovim osiguravajućim društvima ili ovom bankom. O čemu se zapravo radi? Vi danas osigurate svoju fabriku, mali privrednik osigura kod DDOR-a, a na DDOR je Mlađan Dinkić odavno bacio oko, pa ne prođe šest meseci, a vi ste osigurali svoje preduzeće kod njega, kompletnu imovinu i pošto će preuzeti DDOR (on ili neko od njegovih kumova, ne mora da bude Hamović, ima on mnogo kumova, ne mora da bude ni Lazarević, ima on i druge kumove), onda će moći da vam uskrati pravo. Kako će vam uskratiti pravo? Čak i da povratite svoja sredstva, tako što će članom 11. Agencija koja je stečajni upravnik, a i stečajni odbor koji formira Vlada na predlog ministarstva (maločas je gospodin Arsić taksativno nabrojao kako se dolazi do ovog odbora i do stečajnog upravnika), onda će oni i nekoliko poverilaca, koje će staviti u tom novoformiranom, samo što se neće zvati DDOR i neće biti vlasništvo onih čije je vlasništvo sada DDOR, nego tih kumova, a kumovske veze su inače ovde, pogotovu u Ministarstvu za finansije vrlo razvijene, reći – pre pet i po meseci ste vi to uradili, a sada se likvidira. Član 11. ovog zakona reguliše da vam oduzmu pravo da tražite povraćaj svojih sredstava. Prvo će blokirati sredstva, a onda ćete ići na sud, jer stav 3. ovog člana kaže – pravni poslovi i pravne radnje iz stava 1. ovog člana pobijaju se tužbom koja se može podneti najkasnije u roku od šest meseci od dana nastupanja pravnih posledica. Dakle, on sebi ostavlja godinu dana, šest meseci pre stečaja i šest meseci do dana podnošenja tužbe i onda će se taj proces sudski vući nekoliko godina dok potpuno vaša sredstva ne obezvrede. Damo i gospodo narodni poslanici, pozivam sve poslanike opozicije i savesne poslanike vladajuće većine da u danu za glasanje izglasamo amandman na član 11. i da član 11. i samim tim i ovaj zakon konačno skinemo sa dnevnog reda.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
U ovom predlogu zakona stečaj je koncipiran kao prva varijanta stečaja iz onog opšteg propisa o stečaju, a to je da krajnji cilj stečaja jeste bankrot. Pošto je krajnji cilj bankrot, onda je potpuno logična ova odredba koja je navedena u predloženom zakonu, a odnosi se na član 12, da u stečajnom postupku nad bankom i društvom za osiguranje nije dozvoljena prodaja stečajnog dužnika kao pravnog lica. Ona je normalna zbog toga što krajnji rezultat stečaja jeste prestanak pravnog lica, pa bilo da je ono banka ili da je osiguravajuće društvo. Ova odredba ovako kako je napisana je nedovoljna, a ukoliko bi se za ovu situaciju pomoć pronašla u opštem zakonu koji reguliše stečajni postupak, načinila bi se još veća greška. Svi stečajni postupci završavaju se, između ostalog, rešenjem koje znači prestanak pravnog lica. Ovde je dobro što stoji zabrana, praktično, prodaje, ali fale odredbe koje se tiču statusa stečajnog dužnika, pravnog statusa stečajnog dužnika, odredbe koje se tiču imovine stečajnog dužnika, a to samo ukazuje da će ova odredba, kako je napisana, tražiti brojna tumačenja, jer ni stečajni upravnik, niti stečajni sudija, niti stečajno veće u nekim perifernim i problematičnim pravno-činjeničnim situacijama neće znati kako da odluče. Ovim amandmanom smo samo hteli da vam skrenemo pažnju da niste završili posao. Dobro je što ste napisali da u stečajnom postupku ne može da se proda stečajni dužnik kao pravno lice, ali tu fale odredbe. Pošto znamo o čemu se radi u celoj ovoj operaciji donošenja novih propisa koji treba da regulišu i status i poslovanje, pa zašto ne i likvidaciju i stečaj osiguravajućih društava i banaka, pošto znamo motive, ovde ste ovo stavili samo pro forme, jer ovo što ste stavili primenjivalo bi se i onako i ovako po logici stvari, a i samom činjenicom da se kao supsidijarni propis primenjuje opšti propis o stečaju nad privrednim subjektom. Ovde ste hteli samo da napravite neku pro forme vezu, kao da ste nešto ozbiljno radili, i da prikrijete suštinu celokupnog projekta nedozvoljenog mešanja u ono što se zove bankarski sistem i sistem osiguranja imovine i lica u Srbiji.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Član 13. Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje glasi: ″Agencija je dužna da izvrši popis imovine stečajnog dužnika i sačini početni stečajni bilans u roku od 60 dana od dana nastupanja pravnih posledica stečaja.″ U članu 8. istog predloga zakona se kaže da pravne posledice pokretanja stečajnog postupka nastupaju danom isticanja oglasa o pokretanju stečajnog postupka na oglasnoj tabli nadležnog suda. O pravnim posledicama i o tome šta su eventualne stvarne posledice govorile su kolege koje su govorile o amandmanu na član 8. koji je u vezi sa članom 13. na koji je amandman podneo kolega Sulejman Spaho i predložio da se ovaj član Predloga zakona briše. Ponoviću ono što sam danas više puta rekla, da smo svim ovim amandmanima o kojima govore poslanici Srpske radikalne stranke izrazili svoj principijelni stav o ovom predlogu zakona, odnosno svoj principijelni stav o radu dela Vlade Republike Srbije, o tome kakve su posledice delovanja sadašnjeg ministra finansija, još iz vremena kada je bio guverner Narodne banke, o tome kako su uništene srpske banke, kako su ovde dovedene banke iz belog sveta koje zarađuju na nemaštini građana Srbije, koji su prinuđeni da uzimaju kredite od tih banaka, koji su inače veoma skupi. I, da bi se izbeglo da na taj način funkcionišu naše banke, onda je sadašnji ministar finansija, dok je bio guverner Narodne banke, uništio naše banke. Sada mu je još ostalo da uništi i osiguravajuća društva. Zato nam je ovde najavio da ovaj zakon o kome danas govorimo treba da se donese da bi se privatizovao DDOR iz Novog Sada. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci mislimo da nije dobro i da je nepotrebno da se donose zakoni za svaku privatizaciju pojedinačno. Zato mislimo da i ovaj član 13, kao i ostale članove ovog zakona, treba brisati, odnosno da ovaj zakon ne treba da se donese. Da je ministar ovde da nas sasluša, toplo bismo mu preporučili da povuče ovaj zakon iz procedure, kao što je Vlada Srbije povukla iz procedure mnoge zakone koji su mnogo značajniji od ovog i od ovih o kojima danas raspravljamo, ali to je neki plan rada Vlade sa kojim se usklađuje Narodna skupština, a što je nedopustivo prema stavu Srpske radikalne stranke. Nažalost, vi ste doneli takav poslovnik da niste u obavezi da radite u ovom parlamentu, a onda se usuđujete da nama zamerate zato što mi radimo, pa onda kažete da naši amandmani predstavljaju opstrukciju. Mi kažemo i ja kažem da naši amandmani pokazuju stav Srpske radikalne stranke prema ovako lošim zakonskim predlozima i nemogućnost da se obratimo predstavniku Vlade kao predstavniku predlagača ovog zakona. Obraćamo se onim narodnim poslanicima koji, iako ih Poslovnik ne obavezuje, sede ovde u ovom parlamentu, da u danu za glasanje prihvate naše amandmane i da spreče uništavanje DDOR-a, ″Dunava″ i ostalih osiguravajućih društava, koja će završiti kao ″Beobanka″, ″Jugobanka″ i ostale srpske banke koje je uništio sadašnji ministar finansija, a tada guverner Narodne banke, Mlađan Dinkić.
Hvala, gospođo Radeta. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Da slučajno ne bude zabune, naravno da je predstavnik predlagača sve vreme tu; ministar je bio tokom načelne rasprave, a tokom rasprave o pojedinostima nije prisutan ministar nego ljudi iz Ministarstva koji beleže dalje primedbe. Izvolite, gospodine Krasiću.
Gospodine predsedniče, predstavnik Vlade u Skupštini može biti samo ministar, a poverenici u radu nadležnih odbora mogu da budu i druga lica. Dobro, nisam se javio zbog toga. Javio sam se zbog amandmana na član 13. Predloga zakona kojim se reguliše jedna obaveza agencije koja je praktično stečajni upravnik. Tu se propisuje obaveza da je ona dužna da izvrši popis imovine stečajnog dužnika, a to su banke i osiguravajuća društva, i sačini početni stečajni bilans u roku od 60 dana od dana nastupanja pravnih posledica stečaja. To ni manje ni više nije tako loša odredba i to je potrebno. Međutim, nije potrebno da to bude član 13, nego bi to trebalo da bude član 8a ili član 9. Ukoliko to što bi po logici stvari trebalo da bude na početku otvaranja stečajnog postupka, a to je da se napravi taj početni bilans, on je neophodan, obavestite gospodina Dinkića, ako je nekada učestvovao, doduše, on je bio u jednom kratkom periodu i veštak, a kako li je on veštačio ne znam – ako se već otvori stečajni postupak i odredi stečajni upravnik, posle tih primopredajnih dužnosti između stečajnog upravnika i organa dužnika prva stvar koja sledi jeste popis imovine. Kod vas je to šesta stvar. Kod vas je prva stvar obaveza agencije po osnovu osiguranih depozita. Kako može agencija da ispunjava svoje obaveze, kako može agencija da objavljuje javni tender i poziva, ako su u pitanju banka kao stečajni dužnik druge banke, a kada je u pitanju osiguravajuće društvo kao stečajni dužnik druga osiguravajuća društva, kako sa njima može da zaključi ugovor, kako može sa njima bilo šta da radi bez početnog stečajnog bilansa? Ne znam kako ste to zamislili. Onda imate svojevrsno preklapanje rokova. Verovatno je svima jasno da velika osiguravajuća društva, poput ovih naših najvećih, a da ne baksuziram, niti prejudiciram budući status, ali nemoguće je da se napravi početni bilans za 60 dana kod velikih osiguravajućih društava ili kod velikih banaka. Pokrenuli ste stečajni postupak nad nekim bankama, a posle godinu i po dana vi niste došli do stečajnog bilansa. Nije bio kriv zakon, to moram da kažem, o stečaju. Nije bio kriv zakon, vi ste to ubrzali, što se tiče trgovinskih sudova, tako što danas guverner dostavi rešenje, sutra mora sud koji sprovodi stečaj da donese ono svoje rešenje o pokretanju stečajnog postupka i tako ste navodno učinili nešto da bude efikasno. Ovo je nemoguće. Nemoguće je da agencija za osiguranje depozita, koja je stečajni upravnik kada su u pitanju banke, stečajni upravnik kada su u pitanju osiguravajuća društva, raspisuje javni tender i bira banku preko koje će da se izmire ove obaveze po osnovu štednje i bira osiguravajuće društvo preko koga će takođe da se ispunjavaju obaveze po osnovu polisa osiguranja osiguravajućeg društva u stečaju, a da ne postoji neki početni bilans. To je nemoguće, a jedino kod vas je moguće. Postoji neki redosled i ako kažete – dobro, mi tu samo nabrajamo izuzetke u odnosu na opšti propis o stečajnom postupku, kažem vam da ste opet napravili grešku, jer da ste išli logikom opšteg propisa ne bi vam se desilo ovo da u 13. članu stavljate nešto što je verovatno posle donošenja rešenja prva stvar koja treba da se uradi. Kad pogledate ove rokove, u suštini, vi ovde imate rokove preklapanja i rokove probijanja. Ovamo ste rekli da je rok od 20 dana da raspiše tender, a kada su u pitanju banke rok od 15 dana. I, raspiše se tender; kako ćete vi na tenderu da saopštite podatke koji su uslov tendera, povodom kojih će neko drugi da učestvuje? Šta, samo kažete: otvoren je stečajni postupak nad NN bankom, pozivamo banke koje bi bile voljne da se preko njih isplati ono što je bila obaveza po osnovu osiguranih štednih uloga. Što bi se neka banka javila, osim Nacionalne štedionice? Ona bi morala da se javi, jer je dobra nona za sve. Niko nije hteo da isplaćuje staru deviznu štednju, htela je nova banka. Kao što vidite, mnogo je bolje bilo da smo otvorili onu temu o Mlađanu Dinkiću, o Nacionalnoj štedionici, o onom Kipru koji tone, o onim egzotičnim ostrvima sa računima off shore firmi. Pazite, vi tu temu ne možete da zaustavite bilo kojim marifetlukom sa zakonom. Ta tema je nezaustavljiva. Štaviše, vi je podgrevate, vi čak i neku našu slutnju potvrđujete da je apsolutna istina, zato što ćutite, izbegavate ili izlazite ovde pa branite to, ne znam: "pridruživanje", "Studija o izvodljivosti", sve neke žute zvezdice oko glave, kao oreol neki. To više niko neće da sluša, to zapamtite, to je promašaj. Znači, pogrešili ste redosled. Ne valja kada se nešto što pretenduje da bude sistemsko rešenje radi na brzinu, po sistemu: imamo 131 glas, mi ćemo to brzo da izglasamo. Evo, da u ovom trenutku prekinemo raspravu, da li vi mislite da bi bilo bolje bankama, osiguravajućim društvima, štedišama i onima koji su osigurali svoju imovinu ili svoj život kod osiguravajućih društava? Zar niste izvukli pouku iz ove avanture koja se zvala gašenje 15 osiguravajućih društava? Ima tu nekih stvari koje su i istinite, poput one stvari, recimo, da je metar kvadratni stambenog prostora u koji je, navodno, ulagalo neko osiguravajuće društvo kapital, kao neko dugoročno ulaganje, pa tamo knjiženjem došlo do 20.000 evra po metru kvadratnom itd. Mi vam to ne sporimo. Tu radite, sprovodite zakon. Ali, nemojte da se desi da neko drugo osiguravajuće društvo isto to radi, a prema njemu niste primenili meru. To je glavni problem. Ima osiguravajućih društava, i vi to dobro znate... Na jedno jedino pitanje povodom ovog, na jednoj od sednica Odbora za finansije, guverner je jednostavno izleteo napolje, jer čim se raščeprka malo posle vaših izveštaja, tih bombastih reči itd, vidi se da je to sve na staklenim nogama. Vidi se samovolja koja izbija. Zapamtite, ako kontroliše Mlađan Dinkić, to je zakonito. Ako ne kontroliše, ništa nije zakonito. Pa, nijedan normalan čovek koji se bavi politikom ne bi zagrabio tolike nadležnosti koliko je taj Mlađan Dinkić uzeo. Svaki normalan čovek bi hteo, prema svojim mogućnostima, kapacitetima, da kontroliše samo nešto što može. Ovde je to sve apsolutno. To je problem i problem je taj što vi morate da aminujete na želje koje su maksimalističke, a one su fizički neizvodljive.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Srpske radikalne stranke sam podneo amandman na član 14. Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, koji glasi: "Član 14. se briše". Neko će reći: pa, vi radikali i nemate neke prave amandmane nego samo "briše se". Normalno da za svaki član predlažemo da se briše kada smo, u suštini, protiv celog zakona. Mislimo da ceo zakon nije dobar, pa samim tim i svi amandmani moraju biti istovetni tj. "briše se". Shvatamo mi vas, da morate da slušate vaše sponzore, pa se zato sednice Skupštine i zakazuju tri dana pre održavanja da bi se narodnim poslanicima onemogućilo da diskutuju o svakom zakonu tj. da bi se sprečili da dobro prouče zakone i da daju prave prigovore i amandmane. Ovaj zakon je samo podloga za dalje urušavanje države i njime se legalizuje dalja pljačka i uništavanje domaćeg bankarstva i priprema rasprodaja velikih domaćih osiguravajućih društava. Naime, sve je više stranih banaka u našoj zemlji koje uzimaju naš novac i ulažu u svoje zemlje, a ne ovde. Zaista nisam stručnjak iz ove oblasti, ali ne znam da li postoji ijedna naša banka koja je sigurna i da radi dobro. Ako ima, voleo bih da mi neko kaže kako se ta banka zove. Koliko znam, četiri velike banke koje su nešto značile u ovoj zemlji su likvidirane. Da bi se dobio kredit, recimo, za kupovinu stana ili kuće, to je mislena imenica, osim ako niste guverner Narodne banke. E, onda stvari stoje drugačije – možete dobiti kredit. Da, tako je. A šta će obični smrtnici? Kako oni da kupe kuću ili stan? Pa, ne možemo svi biti guverneri Narodne banke da bismo dobili kredit. Takođe je ista stvar i sa društvima za osiguranje. Osiguravajuća društva još nisu pod kontrolom Narodne banke, ali sada i njih hoćete da stavite pod kontrolu preko agencija. Mi radikali smo protiv tih agencija, jer nam ne donose ništa dobro. Ako ovako nastavimo, veoma brzo nećemo imati domaćih ni banaka ni društava za osiguranje. U članu 14. se kaže: "Agencija je dužna da utvrdi osnovanost i visinu prijavljenih potraživanja poverilaca u roku od šest meseci od dana isteka roka za njihovo prijavljivanje. Ispitno ročište na kome će se sačiniti konačna lista o svim prijavama potraživanja održaće se najkasnije u roku od 60 dana od dana isteka roka iz stava 1. ovog člana." Mislim da su interesi građana i privrednih subjekata, odnosno poverilaca ugroženi ovako dugim rokovima. Na kraju da kažem mi iz Srpske radikalne stranke nećemo glasati za ovaj zakon.
Gospodine Krasiću, izvolite.
Sudeći po ovim komentarima, vapite za činjenicama i dokazima zbog čega je ovaj amandman izuzetno dobar. Evo, da vam objasnim. O čemu se radi? Zakon o stečaju, opšti propis koji reguliše stečajni postupak i sva prava i dužnosti svih učesnika u stečajnom postupku, takođe sadrži jednu odredbu kojom je propisano u kom roku se prijavljuju potraživanja i u kom roku se prave ovi preseci, bilansi itd. Ukoliko kod banaka i osiguravajućih društava želite da potencirate neku specifičnost zbog koje osiguravajuća društva i banke ne bi mogle da idu u stečaj po tom opštem propisu, onda tu specifičnost treba da ugradite u ovaj predlog zakona. Sada da vam malo pomognem. Jedna od tih specifičnosti kad su u pitanju banke, gde odavno u našem pravnom sistemu poslove stečajnog upravnika obavlja agencija, jeste upravo ta što ne postoji spor oko potraživanja kad su u pitanju štedni ulozi građana, depoziti građana i uopšte poslovanje između banaka i građana. Sve knjigovodstvene evidencije koje poseduje banka, o stanju potraživanja, dugovanja itd, primarno imaju apsolutno tačnost. Prihvatio bih ovu normu koju predlažete kada bi se ona ticala poverilaca osiguravajućih društava i banaka koji nisu fizička lica. Kada su u pitanju osiguravajuća društva, onda svi oni koji imaju zaključen ugovor i svi nosioci polise formalno-pravno ne bi smeli da imaju status poverioca tog tipa koji im dajete u članu 14, već su to tzv. prioritetni poverioci koji ne prijavljuju svoja potraživanja zbog apsolutne tačnosti evidencija koje vode banke. Čim počnete sa činjenicama, onda se i predstavnik i poverenik gube kao lastin rep. Ako se ova odredba odnosi na redovne poverioce iz nekog komercijalnog posla banke sa nekim pravnim licem, onda ovo ima smisla, ali ne u ovom zakonu, nego u onom redovnom zakonu koji propisuje stečajni postupak. U ovom zakonu treba da stoji odredba o tome da štediše i nosioci polisa nemaju obavezu prijavljivanja potraživanja, jer postoji prezumpcija apsolutne tačnosti onoga što je iskazano u knjigama kao potraživanje građana po osnovu štednje, potraživanje građana po osnovu raskinutog ugovora po osiguranju ili nešto sasvim drugo. Pošto se polisa predaje u portfelj drugog osiguravajućeg društva, onda ta lica i nemaju status učesnika u ovom postupku. Ali, vidite, tih tananih razlika koje su neophodne za primenu ovog propisa nema u ovom zakonu, gde one moraju da budu, nego se jednostavno trapa, kao ono veliko stvorenje u staklorezačkoj radnji, i sve se predstavlja ekspertski. Ovo je nemoguće da se primeni. Da bi se primenio ovaj član sudija mora prvo da rastumači ko je poverilac. Zar je štediša poverilac? Koji je on poverilac? Pobrkali ste temu.
Još neko po istom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Tihomir Đuričić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tihomir Đuričić.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 15. zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društva za osiguranje glasi: "Agencija može odlučiti da troškove stečajnog postupka privremeno obezbedi iz sopstvenih sredstava, uz pravo na povraćaj ovih sredstava nakon formiranja stečajne mase u meri koja je dovoljna za namirenje tih troškova″, iz čega se može zaključiti da agencija može, a i nije obavezna da obezbedi sredstva za likvidaciju. Mislim da je sasvim logično da pomenuta sredstva za stečaj obezbedi Narodna banke Srbije, s obzirom da ona izdaje i oduzima dozvole za rad tih banaka i osiguravajućih društava, a ne agencija za osiguranje depozita, kako se to u ovom članu Predloga zakona predviđa. Predlogom ovog člana predlagač je veoma lukavo predvideo da agencija može, a i ne mora obezbediti pomenuta sredstva. Samo se postavlja pitanje od koga to zavisi da li će obezbediti ili neće obezbediti ta sredstva. Neko ovde pomenu da agencija pomaže u radu Ministarstvu. Da, ali na koji način? Pomaganje u radu se može vršiti na više načina, sve zavisi od toga ko šta smatra radom. Prevedeno na srpski jezik, ovim zakonom se predviđa agencija koja će bukvalno obaviti prljav posao u Ministarstvu. S obzirom da znamo kojem ministarstvu pripada ova nadležnost, a i ko je resorni ministar, setom svih ovih zakona koji su na dnevnom redu ove sednice data su velika ovlašćenja ministru za finansije gospodinu Dinkiću u smislu pokretanja postupaka, obavljanja poslova, upravljanja preko upravnih odbora, vršenja kontrole nad radom i poslovanjem finansijskih institucija, što je, po meni, i sukob interesa. Setimo se samo šta se dešavalo dok je gospodin Dinkić bio guverner Narodne banke. Zatvori ″Astra banku″, posle onaj nesretni Đelić vraća pare, ne zna ni ko pije ni ko plaća, ali zato se izmišljaju ove agencije da se prebaci nadležnost i da se skine odgovornost sa jednih na druge, da se ne zna ko pije ko plaća. Da ne bi bilo kao u tursko doba – kadija te tuži kadija ti sudi, ovom prilikom pozivam i Republički odbor o sukobu interesa da preispita sukob interesa koji proizilazi iz Predloga ovog zakona. Ne može ministar da odlučuje baš o svemu: pokreće postupak, vrši kontrolu, otvara, zatvara ono što njemu odgovara. S obzirom da je Srpska radikalna stranka protiv osnivanja raznih agencija, koje ne služe ama baš ničemu nego da uhlebe pojedine članove vaših stranaka, predlažem ovim amandmanom da se član 15. ovog predloga zakona briše.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, kao i u svim zakonima o kojima smo ovih dana raspravljali, tako i u ovom zakonu kako se primičemo kraju, odnosno onom članu koji ima prelazne i završne odredbe, tako se otkrivaju stvarne namere predlagača zakona. Član 15. kaže: ″Agencija može odlučiti da troškove stečajnog postupka privremeno obezbedi iz sopstvenih sredstava, uz pravo na povraćaj ovih sredstava nakon formiranja stečajne mase u meri koja je dovoljna za namirenje tih troškova.″ Prvo, u nekoliko prethodnih članova mi poslanici SRS smo građanima Srbije jasno pokazali kako se finansijski-pravno kriminalnom tehnologijom svi konci polako svode u ruke ministra finansija Mlađana Dinkića. Dakle, on je taj koji će pokretati prste, a guverner i svi ostali koji budu, do zadnjeg čoveka u agenciji, biće marionete i igraće onako kako on poteže prste. Druga stvar, agencija može odlučiti da troškove stečajnog postupka privremeno obezbedi iz sopstvenih sredstava. Postoji mogućnost da se ti troškovi stečajnog postupka maksimalno naduvaju, maksimalno natovare, jer izvor je siguran, a to je stečajna masa banaka ili stečajna masa osiguravajućeg društva, sigurno će biti toliko i prvo se to namiri, a onda ćemo videti hoće li ostati nešto za poverenike ili neće. Da bi se agencija osigurala, u drugom delu ovog člana kaže se – nakon formiranja stečajne mase u meri koja je dovoljna za namirenje tih troškova. Drugim rečima, može ministar Dinkić, a može mu se jer je u situaciji da odlučuje, da napravi neverovatno velike troškove u DDOR-u. Prvo da uvede stečaj, da preko ove agencije napravi neverovatno velike troškove, da te troškove pokrije iz stečajne mase, a videli ste u prethodnim stavovima, i da onda tek ono što ostane bude eventualno deljeno poveriocima tog osiguravajućeg društva ili neke od banaka koje su promašili u onoj prvoj seči. Šta će se desiti? U prethodnim članovima smo videli da će nakon četiri meseca, nakon šest meseci, 60 dana... I, sada vozite svoj auto ulicom i udari vas neko koji je osiguranik DDOR-a. DDOR Mlađan Dinkić uveo u stečaj, jer ga priprema, preparira ga za nekog od svojih prijatelja, ne prođe šest meseci, a sigurno ne može da prođe; vodite računa kako vozite i vodite računa da se ne srećete sa onima koji su osigurani kod DDOR-a, jer ako ne prođe šest meseci nije obavezno da vam se isplati šteta iz stečajne mase. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je krajnje vreme da se stavi tačka na ovu kompletnu raspravu, da predstavnik povuče ovaj predlog zakona, da prestane da maltretira i nas i građane Srbije i da prestane da preti svim osiguravajućim društvima, pre svega DDOR-u, "Dunavu" i većim kućama, jer se on neće hvatati za one sitne, njih je uostalom podavio nedavno u prvoj seči. Da ne strepe ni ti zaposleni, ni ti poverioci banaka i osiguravajućih društava više; da nađete eksperte, pošto je evidentno da vi više niste, tri godine ste lagali narod da ste eksperti, konačno ste dokazali da nemate pojma, da vam naprave zakon i da onda sa tim zakonom izađete pred narodne poslanike, da to usvojimo normalno, bez amandmana i da taj zakon bude konačno u funkciji. Pre toga, stvarno nema smisla.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 16. zakona o stečaju i likvidaciji banaka i osiguravajućih društava. Ukratko ću obrazložiti zbog čega sam tražio da se ovaj član briše. Narodna skupština je u funkciji Vlade Republike Srbije, pa se sednice Skupštine zakazuju neposredno pre održavanja da bi se narodnim poslanicima onemogućilo da podnose amandmane, kako bi se Narodnoj skupštini poturala ovako nebulozna zakonska rešenja kojima se omogućava dalje pljačkanje naroda i države. Ovim predloženim zakonskim rešenjem samo se legalizuje pljačka i uništavanje domaćeg bankarstva i priprema rasprodaja domaćih osiguravajućih društava. Ovaj predlog zakona nije dobar ni za koga, a prvenstveno za srpsko bankarstvo, koje je potpuno uništeno i služi pojedincima za enormno bogaćenje. Zbog svega navedenog poslanička grupa SRS neće glasati za ovaj predlog zakona, kao ni za jedan zakon koji je na štetu Srbije i srpskog naroda.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 17. Predloga zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini. U obrazloženju koje sam dao kao predlagač ispred poslaničke grupe SRS stoji – Narodna skupština je u funkciji Vlade Republike Srbije, pa se sednice Narodne skupštine zakazuju tri dana pre održavanja da bi se narodnim poslanicima Narodne skupštine onemogućilo da podnose amandmane, kako bi se Narodnoj skupštini poturala ovako nebulozna zakonska rešenja kojima se omogućava dalja pljačka naroda i države. Ovim predloženim zakonskim rešenjem samo se legalizuje pljačka i uništavanje domaćeg bankarstva i priprema rasprodaja velikih domaćih osiguravajućih društava. Naime, mi iz Srpske radikalne stranke smo s pravom svi ovde govorili, za ovom govornicom, da je ovaj predlog zakona u funkciji ove vlade, G17 plus, odnosno interesne grupe koja je građane Srbije zavila u crno. Naravno, Narodna skupština je stavljena potpuno u funkciju Vlade Republike Srbije, odnosno u funkciju jedne političke grupacije koja sebe naziva G17 plus; ranije su se zvali nevladine organizacije, eksperti itd. Naravno, ovde možemo da kažemo da najveću odgovornost ovde ima Demokratska stranka Srbije, jer je u koaliciji sa G17 plus i ne može se nijedna politička opcija koja podržava vladajuću koaliciju opravdati za sve ovo što radi jedna politička partija, koja sebe naziva partijom koja će Srbiju uvesti u Evropu i čiji je šef poslaničke grupe za ovom govornicom izneo gomilu neistina. Bolje bi bilo da se vrati i da predaje matematiku u srednjoj tehničkoj školi gde je to radio, nego što se bavi politikom, jer se vidi da je potpuno promašio. Ovim izmenama obuhvataju se društva za osiguranje. To je suština svega onoga što ovaj predlog zakona u članu 17. kaže: ″Potraživanja poverilaca banke u stečaju utvrđuju se na ispitnom ročištu i isplaćuju se po sledećim redovima prioriteta (isplatni redovi): 1) potraživanja agencije po osnovu osiguranog iznosa depozita fizičkih lica i potraživanja po osnovu depozita fizičkih lica umanjena za iznos osiguranog depozita; 2) potraživanja po osnovu javnih prihoda dospela u poslednja tri meseca pre otvaranja stečajnog postupka, osim doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih; 3) potraživanja ostalih poverilaca; 4) potraživanja akcionara banke.″ Znači, suština ovog predloga zakona je – kao što je sve urađeno sa srpskim bankama, naravno, to će se uraditi sa osiguravajućim društvima. Jasno je da će se dovesti u situaciju i građani Srbije, koji su u veoma lošoj situaciji, jer ih vodi jedna ovakva vlada, da jedna interesna grupa kao što je G17 plus upravlja monetarnim sistemom ove države i pojedinci poput Miroljuba Labusa, potpredsednika Republičke vlade i ministra za finansije, gospodina Mlađana Dinkića, takođe donose zakone koji su u suprotnostisa interesima građana Srbije. Zbog svega onoga što ste uradili u prethodnom periodu, kada ste bili u DOS-ovoj vladi, i sada, kao ministri, kada ste u većinskoj Vladi sa DSS-om, najodgovorniji ste za stanje u državi. Građani Srbije žive loše i živeće verovatno još lošije posle svih ovih zakonskih predloga koje vaša poslanička većina u ovoj skupštini donosi na štetu građana Srbije. Donosite zakone koje ste predlagali Narodnoj skupštini na brzinu. Pokušavate promenom i izmenom Poslovnika o radu Skupštine Srbije da ubrzate proces propadanja države. Mi ćemo pokušati na sve moguće načine da objasnimo građanima Srbije za ovom govornicom koliko je poraz što je ova vlada, na čelu sa DSS-om i G17 plus, vlast na republičkom nivou. Nadamo se vrlo brzom raspisivanju republičkih izbora, na kojima će vas građani Srbije poništiti zato što niste ispunili očekivanja. Građani Srbije žive veoma loše. Srbija je na rubu egzistencije, kako u socijalnom, tako i u ekonomskom smislu; stanje zemlje je veoma loše, vas to ne interesuje. Pojedini poslanici G17 plus su branili svoje zakonske predloge za ovom govornicom i čak su konstatovali da građani Srbije žive loše. Da ste tako govorili u kampanji, tada ne biste dobili onaj broj glasova koji ste dobili, ali sada, posle svega, vidi se da na sledećim izborima nećete preći taj izborni cenzus i otići ćete na smetlište političke istorije.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Amandman se odnosi na član 17. Predloga zakona, koji reguliše isplatne redove kada je u pitanju stečaj nad bankom. Član 16. govori o namirenju, odnosno isplati troškova stečajnog postupka, i to jednog vrlo ograničenog dela troškova, kada su u pitanju i banke i osiguravajuća društva protiv kojih se vodi stečajni postupak. Namerno pravim vezu između ova dva člana iz prostog razloga što u samoj definiciji stečaja u ovoj varijanti imamo, praktično, bankrot. Pošto je u pitanju bankrot, onda svi poverioci, bez obzira kako se oni kotirali prilikom prijavljivanja, mogu da računaju da će u stečajnoj masi imati srazmerno namirenje svojih potraživanja, jer naprosto u stečajnoj masi ne postoji ona količina novca koja bi namirila sve poverioce, kada je u pitanju član 17, banke. Ovde se sada navodi, a tiče se tačke 1), vodi se kao potraživanje Agencije, ali ovde se Agencija javlja u onom delu gde ona osigurava depozit, a ne u onom delu gde je stečajni upravnik. Tu se pravi neka razlika. Naravno, ovo što se tiče građana i ispunjavanja obaveza po osnovu garancija države za štedne uloge i depozite fizičkih lica, to je potpuno normalno da se nađe na prvom mestu. Potraživanja po osnovu javnih prihoda dospela u poslednja tri meseca pre otvaranja stečajnog postupka, osim doprinosa za PIO zaposlenih. Dakle, PIO zaposlenih, barem što se tiče onih koji su ostali tamo, jeste trošak stečajnog postupka iz člana 16. i zato vam namerno pravim ovo poređenje i ovu vezu. Potraživanja ostalih poverilaca i potraživanja akcionara banke. Tu imamo najveći problem. Ako pretpostavimo da se otvorio stečajni postupak nad bankom koja je u potpunosti svoju organizaciju i svoj kapital usaglasila sa važećim Zakonom o bankama i finansijskim organizacijama, onda možemo reći da imamo banke sa definisanim vlasnicima i, zašto ne reći, privatizovane banke, jer sve je jasno. Međutim, postoji samo jedna mala opasnost: da zbog troškova iz člana 16, a to su oni troškovi stečajnog postupka, i zbog ovih isplatnih redova, kako su ovako ostavljeni gde ne može da se da neka veća primedba, ova poslednja kategorija dođe u situaciju da konstatuje da praktično neće da namiri svoje potraživanje, ne po osnovu toga što je akcionar u stečajnom dužniku, jer taj deo nije obuhvaćen ovde, nego po osnovu nekog svog potraživanja koje ima iz redovnog svog posla osnivač banke, kao pravno lice, sa bankom kao pravno lice. Tu imamo jedan neravnopravni položaj, a donekle postoji opravdanje za taj položaj, ali ne postoji zaštita od jedne moguće veze između člana 16. i člana 17. da se osujete neka normalna potraživanja koja je akcionar banke imao prema banci iz nekog svog trećeg posla, nekog komercijalnog aranžmana. Zašto ovo pričam? Ovo pričam zbog promena Zakona o bankama i finansijskim organizacijama; to je onaj čuveni član 57j koji kaže da obavezno banka ide u stečaj ako je nelikvidna duže od 15 dana, znači račun ne radi, i ako su obaveze banke veće od njene imovine. Ovaj prvi razlog iz člana 10. relativno lako može da se utvrdi. Ovaj drugi, da su obaveze banke veće od njene imovine, može da se utvrdi tek jednom dubinskom kontrolom poslovanja banke, pa da se vidi da je jednostavno banka na neki način ″pojela″ svoju supstancu i da je u vodama fiktivnog poslovanja. Kada dođe ta situacija, onda po pravilu poverioci ne mogu da računaju na veliki procenat naplativosti svojih potraživanja. Neću sada da licitiram da li će to biti 10, 20 ili 50%, ali prosto ne mogu da verujem da neki poverilac može da naplati svoje potraživanje više od 60% od nominalnog iznosa tog potraživanja, iz prostog razloga što ovaj uslov iz tačke 11) Zakona o bankama i finansijskim organizacijama govori da je banka duboko ušla u dubioze, dakle, čim je pokrenut taj stečajni postupak. Znači, nema načelne primedbe na ove isplatne redove, ali smatram da rešenje koje je sadržano u postojećem Zakonu o sanaciji i stečaju banaka i u opštem propisu koji reguliše likvidaciju, dakle, daje bolja rešenja za ovu situaciju kada je u pitanju banka. Ono što je obaveza države, to je svakako onaj deo gde se garancija države realizuje preko onog dela koji se isplaćuje prekoAgencije za osiguranje depozita. Zato kažem, ovde treba potencirati u tački 1) da se Agencija pominje kao organizacija koja u ime države garantuje štedne uloge, a ne u svojstvu stečajnog upravnika. Opasna je ova veza sa rešenjima iz člana 16, a apsolutno sam siguran da je ovo u tački 4) – potraživanja akcionara banke, gotovo imaginarna kategorija, koja je samo radi reda postavljena ovde, jer ona suštinski neće imati nekog većeg opravdanja.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Da.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 18. reguliše potraživanja, odnosno isplatne redove kada su u pitanju potraživanja prema osiguravajućim društvima. Skrećem pažnju predlagaču ovog zakona da je obratio pažnju samo na jednu stvar koja je vrlo krupna sa gledišta prakse koja se dešava kod nas. Vidite, potraživanja poverilaca društava za osiguranje u stečaju utvrđuju se na ispitnom ročištu i isplaćuju se po sledećim redovima prioriteta: 1) potraživanja poverilaca po osnovu ugovora o osiguranju i reosiguranju života, do visine obaveza iskazanih u sredstvima matematičke rezerve, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osiguranje. Molim vas, i tu postoji razlika: imate potraživanja koja građanin ima prema osiguravajućem društvu, koja su registrovana u sudu; imate potraživanja koja su registrovana u jednom mirnom postupku između osiguravajućeg društva i osiguranika i imate sporna potraživanja, gde osiguravajuće društvo i građanin nisu mogli da se pogode, dogovore i predmet je otišao na sud. To nije beznačajna stvar za ovaj zakon. Druga tačka – potraživanja poverilaca po osnovu ugovora osiguranja od posledica nezgoda. Treća tačka – potraživanja poverilaca po osnovu ugovora o osiguranju svih ostalih vrsta osiguranja; četvrta – potraživanja poverilaca po osnovu ugovora o reosiguranju. Ali, da se vratim na ovu treću tačku. Tu vam je i osiguranje od šteta, dakle, tu su vam putnički automobili, mislim na štete, i tu imamo situaciju da ljudi čekaju sa sudskim presudama da naplate svoja potraživanja, čekaju na neki prioritet u mirnom postupku, a sada ih je zadesio stečaj osiguravajućeg društva. Pa, čekajte, ko ima prioritet, da li onaj ko drži u rukama dve godine staru presudu koja obavezuje osiguravajuće društvo da mu isplati naknadu štete ili neki drugi poverilac po istom osnovu kome je stečajni upravnik priznao potraživanje? Tu mora da se pravi neka razlika. Ne može to da se stavi u isti koš. A zašto? Postavlja se pitanje zašto je onaj građanin, verujući u državu, dve ili tri godine vodio sudski postupak, dobio presudu, pravosnažna presuda, izvršna presuda, nije mogla da se izvrši i sada se desi da pre njega namiri potraživanje neko sasvim treći, ko je verovatno kasnije imao nezgodu, pa je prouzrokovana šteta. Svi vi koji zastupate u sudu primećujete o čemu se radi. Ovo je ozbiljan nedostatak ovog zakona, koji će u praksi da se pojavi. Ova potraživanja poverilaca po osnovu ugovora o osiguranju, to se odnosi na nešto drugo. Potraživanja po osnovu javnih prihoda dospela u poslednja tri meseca pre pokretanja stečajnog postupka – to je nešto što ide normalno. Potraživanja ostalih poverilaca, potraživanja akcionara društva za osiguranja, odnosno članova društva za uzajamno osiguranje itd. Slična logika sa tačkama 3. i 4. iz prethodnog člana, ali mora da se napravi ta razlika u pogledu potraživanja. Šta da radi onaj ko, recimo, sedam godina čeka na izvršenje kod nekog velikog osiguravajućeg društva, kamata je učinila svoje, neko izazove stečaj tog osiguravajućeg društva; naravno, on će srazmerno da se namiri, ali u kom isplatnom redu? Životno osiguranje, prvi isplatni red itd. Gde je njegovo potraživanje? Njegova potraživanja su pojela kasnija potraživanja koja su u mirnom postupku priznata ili od strane stečajnog upravnika priznata. Ta tanana razlika mora da postoji, jer onda ne treba građani da vode postupak pred sudom i da dobijaju sudske presude, nego da trče u agenciju, da se pogađaju sa nekim predstavnikom stečajnog upravnika, da prave neke poluprivatne dogovore da im se prizna potraživanje. Ulazi u isti koš i oni se namiruju bez suda, bez ikakvih problema, u odgovarajućoj srazmeri kao što to čine i svi drugi. To su neke stvari i ja se prosto čudim da vi advokati koji ste u strankama koje čine većinu niste ovo primetili i niste podneli odgovarajući amandman kojim bi se utvrdio neki redosled unutar isplatnih redova, jer to obezvređuje i vaš posao kada zastupate nekoga.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u toku je rasprava o pojedinostima o zakonu o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje. Prilikom pripremanja za ovu raspravu konsultovao sam se sa kolegama i s obzirom da je ovo zakon koji se po obimu onoga što reguliše naziva poseban, specijalni zakon, pokušali smo da vidimo i da utvrdimo šta će pravni sistem u Srbiji dobiti sa ovim zakonom i da li bi, ukoliko njega ne bi bilo u pravnom prometu Republike Srbije, ova država nešto izgubila. Došli smo do zaključka, formalno-pravno posmatrano, da se ništa posebno ovim zakonom neće dobiti, odnosno ništa se ne bi izgubilo da on ne bude prihvaćen. Međutim, suštinski, kada se pođe od člana do člana i uđe u suštinu predmeta ovog zakona, onda se vidi da će građani Srbije, odnosno banke i osiguravajuća društva biti u poziciji da izgube mnogo sigurnog, jer sektor finansija želi svaku sferu, svaki detalj da kontroliše. Neko je danas rekao – naravno da treba kontrolisati štampanje para, ali ne treba od građana Srbije uzimati njihovo, ne treba im otežavati ionako težak život. Podneo sam amandman na član 19. i baš u ovom članu se može videti potpuna besmislenost ovog zakona. Član 19. Predloga ovog zakona kaže – na stečajni postupak banaka i društava za osiguranje, ako ovim zakonom nije drugačije određeno, primenjuju se odredbe zakona kojim se uređuje stečaj privrednih društava. Znači, primenjuju se odredbe jednog sasvim drugog zakona, kao kada bi neko rekao da je ovo olovka dok se drugačije ne dokaže. Nema potrebe da drugačije dokazujemo, odokativno posmatrano ona je to. Međutim, u članu 30. ovog zakona kaže se – postupci sanacije banaka pokrenuti do stupanja na snagu ovog zakona nastaviće se po zakonu koji je do sada važio, što znači da mi u ovoj oblasti imamo regulativu, da nije ni postojala nikakva potreba za donošenjem ovog zakona. Danas je neko, braneći ovaj zakon, a pretpostavljam da većina poslanika iz političke stranke G17 plus, zapravo duboko sam ubeđen u to, misli isto kao i poslanici SRS da je ovaj zakon bespotreban, ali verovatno zbog stranačke discipline oni to podržavaju i danas je zamenik predsednika poslaničke grupe, a to ona čini više puta, pa ponekad i predsednik poslaničke grupe, kada hoće da nešto opovrgnu, onako paušalno ocene i potpomognu svojim ministrima, oni kažu – znate li kolika je sada kod nas štednja, znate li koji je broj zaposlenih. Gospodine Albijaniću, ja sam utvrdio u skoro 20 opština u Srbiji da se nije povećao broj zaposlenih sa zatvaranjem četiri velike banke; računajući zaposlene u službi za javno plaćanje, ostaje otprilike isti ili je smanjen. Znači, nije tačna činjenica da se broj zaposlenih sa zatvaranjem one četiri banke povećao. Zatim, kaže da je došlo do štednje. Nemojte pričati da je došlo do štednje, nije sigurno, osim pojedinačnih slučajeva. Ne može da dođe zato što građani Srbije teško preživljavaju, teško sastavljaju kraj sa krajem, a o štednji nema govora, to su samo pojedinci koji možda jesu u situaciji da nešto uštede. Dalje kažete da funkcioniše podela kredita. Ona možda funkcioniše, ljudi su prinuđeni da bi pokrenuli neke privredne aktivnosti, ili fizička lica da bi se jednostavno prehranila, svoje porodice i da bi školovali decu, da uzimaju neke kredite, a videli ste i sami danas, mogli ste da pročitate, a to je i tačno kada odete u banku i raspitate se, ukoliko podignete 50.000 evra kredita u vreme kada budete vraćali bićete obavezni da vratite 106.000 evra. To je 100% kamata na neki period. Čak je i ministar jednom ukazivao da se pre podizanja kredita treba raspitati koliko će onaj ko ga bude uzeo biti obavezan da vrati. Neću reći da je ministar svojim činjenjem i vođenjem politike u Ministarstvu finansija doprineo da to bude tako, ali stvaranjem ambijenta došlo se u takvu situaciju. Posle zatvaranja naših najvećih banaka (bez razloga, to kažu srpski radikali, a kažu i građani Srbije, pogotovo oni koji su radili u tim bankama) strane banke su došle u situaciju da vrše pljačku nad građanima Srbije preko visokih kamata, a građani Srbije su prinuđeni da uzimaju te kredite jer privredna aktivnost je potpuno zamrla; da bi pokrenuli tu svoju aktivnost, odnosno delatnost kojom su se bavili prinuđeni su ponekad, ne pitajući za cenu tog kredita, da ga uzimaju. Kažete da građani sada imaju veliku sigurnost. Dame i gospodo narodni poslanici, neće biti da je tako, da imaju veliku sigurnost. Kada pođem iz Ljubovije u Beograd na zasedanje Skupštine, rizikujem i nisam siguran da li ću negde moći da naspem gorivo da nastavim put. Ministre, kada smo donosili zakon o izmenama i dopunama Zakona o akcizama rekli ste da to činimo (i bili ste podržani ovde od određenog broja poslanika koji podržavaju tu vladu) da bismo imali normalno snabdevanje dizel gorivom. Da vas obavestim, vi verovatno to još uvek ne znate, snabdevanje nije normalno, a ujedno je vaša obaveza da sa drugim predstavnicima Vlade nešto učinite na tom polju, da bar tu nesigurnost građani Srbije ne osećaju. Zatim, postoji nesigurnost poljoprivrednih proizvođača, odnosno proizvođača maline, višnje i drugih poljoprivrednih proizvoda, da ih sada ne nabrajam. Apsolutno nemaju nikakvu sigurnost oko toga da li će njihovi proizvodi uopšte biti otkupljeni, s jedne strane, a sa druge strane, kada to predaju određenim otkupljivačima da li će to biti naplaćeno. Znači, nije tačno da sada imamo veliku sigurnost, a vi ste u obavezi da pokušate da povratite poverenje građana Srbije i da imamo neku veću sigurnost, ukoliko je to moguće, mada ja lično sumnjam da ćete u tome uspeti; ako hoćete da izrazim sumnju, možda vam nije ni namera baš najčistija da do toga dođe.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada predlaže da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Amandman na član 20. glasi – član 20. predloženog zakona briše se. Inače, član 20. odnosi se na prinudnu likvidaciju i kaže se: ″Na osnovu rešenja o oduzimanju dozvole za rad NBS odmah donosi rešenje o likvidaciji banke, odnosno druge finansijske organizacije.″ I, drugi stav ovog člana: ″Na osnovu rešenja o oduzimanju dozvole za obavljanje poslova osiguranja NBS odmah donosi rešenje o likvidaciji društva za osiguranje.″ Naravno, amandman glasi – briše se član 20, sa ciljem koji je već naveden i jer smo u suštini protiv ovakvog zakona. U razlozima za donošenje zakona kaže se da opravdanost nove pravne regulative itd. leži u neophodnosti jačanja stabilnosti bankarskog sistema. Mi smo pre godinu i pre godinu i po dana ubeđivani da je bankarski sistem stabilan. Nije na odmet da se ponovo vrši jačanje stabilnosti, ali dokle će se to jačanje stabilnosti vršiti i kada ćemo jednom doživeti da nam neko kaže – bankarski sistem je potpuno stabilan. U drugom delu ovog razloga kaže se – i povećanje poverenja građana u bankarski sistem. Isto smo ubeđivani, povodom svakog zakona koji se tiče oblasti finansija, da je bankarski sistem veoma stabilan, da građani imaju poverenje, da raste štednja itd. Podsetiću vas da najveći broj onih koji imaju račune u bankama koristi te račune isključivo zato da bi preko njega primili platu, a da je veoma mali broj onih koji štede u bankama. Uglavnom su to neki koji su bliski onima koji kreiraju monetarnu politiku i znaju kako će se kretati kamate i do kada će biti stabilnost na finansijskom tržištu i imaju novac da štede. Navešću vam jedan primer: u stotinama agencija koje su već osnovane rade hiljade ljudi, a neki od njih imaju ogromna primanja, i više stotina hiljada dinara. Ako sada uporedite podatak koji je danas izašao u novinama – da je u opštini Lebane prosečna plata nešto preko 2.000 dinara, onaj koji ima 300.000 dinara, više od 20 ljudi, imaće prosek preko 200 evra, tako da se taj prosek lako napravi. A da ne pominjem primer Bogoljuba Karića koji ima platu od 300.000 i nešto evra, ravno 1.500 onih iz Lebana, koji ne primaju nikakvu platu; u proseku sa 1.501. Bogoljubom Karićem imaće prosečnu platu od više od 200 evra. Smatramo da je novac u Srbiji neravnomerno raspoređen, da se nalazi u rukama malog broja ljudi, da je najveći broj građana Republike Srbije u strašnim ekonomskim problemima i zbog toga postoji nerazumevanje između vas koji ovakav zakon branite i nas koji ga kritikujemo, jer je mnogo veći broj onih koji praktično ne mogu da žive u Srbiji životom dostojnim čoveka. Još nešto iz obrazloženja, u razlozima za donošenje ovog zakona objašnjava se da se članovima od 6. do 21. omogućava da se sprovodi što efikasniji postupak stečaja i kaže se – do sada je nadležni sud bio dužan da donese rešenje u roku od tri dana od dana donošenja rešenja NBS o oduzimanju dozvole za rad, odnosno oduzimanju dozvole za poslove osiguranja. Novim zakonom je određeno da to bude najkasnije prvi radni dan po prijemu rešenja od NBS. Zaista mi je nejasno čemu ovolika žurba, da li je tri dana bio toliko veliki rok da je morao da se skrati na prvi radni dan, koji opet može biti tri radna dana, i šta će to neka banka ili osiguravajuće društvo za ta dva dana više moći da uradi, odnosno ne uradi, čime bi se ugrozila finansijska stabilnost u Republici Srbiji.
Hvala, gospodine Rankiću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Član 20. Predloga zakona u prvom stavu odnosi se na likvidaciju banaka, a u drugom stavu na likvidaciju društava za osiguranje. Ono što je karakteristično i za banke i za osiguravajuća društva jeste da rešenje o oduzimanju dozvole za rad donosi NBS i ona istovremeno donosi rešenje o likvidaciji banke, odnosno druge finansijske organizacije kada je u pitanju stav 1, a kada je u pitanju stav 2. rešenje o likvidaciji društva za osiguranje. Sada čitam ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i finansijskim organizacijama što se tiče ovog člana kojim se menja član 57j u stavu 1. dodaju se dve nove tačke 10) i 11), kao obavezni razlog za pokretanje stečajnog postupka. Prvih devet razloga odnosi se na oduzimanje dozvole za rad banke, a kao posledicu tog rešenja imaju pokretanje likvidacionog postupka. Tu se predlažu promene – nov stav 4. i promena u stavu 5. koja je u koliziji sa članom 20. stav 1. ovog drugog zakona. Ovde kažete da NBS donosi rešenje o likvidaciji banke, a u članu 57j Zakona o bankama i finansijskim organizacijama naveli ste u poslednjem stavu – danom donošenja rešenja o oduzimanju dozvole za rad, a misli se na banku, Narodna banka Srbije izvršiće blokadu svih računa banke, a tim će rešenjem, a to je sada novo što dodajete, odrediti i meru zabrane raspolaganja imovinom banke do donošenja rešenja nadležnog suda o pokretanju stečajnog postupka, odnosno postupka likvidacije. Ne znam da li se radi o terminološkoj neusklađenosti između ova dva zakona, ali ovde nema neke velike logike. U ovom zakonu koji se tiče stečaja i likvidacije banaka kažete da rešenje o likvidaciji donosi NBS, a postupak likvidacije sprovodi preko likvidacionog veća i preko likvidacionog upravnika. Ovde vam nešto fali između ova dva zakona. Nije samo terminološke prirode. Sklon sam ovim pravno-tehničkim rešenjima iz člana 20. ovog zakona koji je na dnevnom redu, jer on ima neke logike, ukoliko se kao prezumpcija tačnosti prihvati da je sve ovo što je urađeno na osnovu člana 57j Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama došlo u stadijum pravosnažnosti. Ukoliko to nije u stadijumu pravosnažnosti, tim pre što protiv ovih rešenja o oduzimanju dozvole za rad može da se vodi upravni spor. U prepodnevnom delu sam čitao šta sve sadrži tačke od 1) do 9), gde postoje toliko preširoke formulacije razloga da mene uopšte ne bi iznenadilo da Vrhovni sud usvoji tužbu u upravnom sporu i poništi rešenje guvernera NBS. U drugom zakonu je odmah pokrenut likvidacioni postupak. Podrazumeva se, kada je u pitanju prinudna i kada je u pitanju dobrovoljna likvidacija, da likvidacioni dužnik - banka raspolaže sredstvima da izmiri sve svoje obaveze i da nešto još ostane nakon brisanja i nestanka tog pravnog lica. Šta da se radi ukoliko se pred Vrhovnim sudom utvrdi da je rešenje guvernera kojim je oduzeta dozvola za rad, a ona je bila uslov za ovo drugo rešenje o likvidaciji, ukoliko se to usvoji, šta ćemo onda? Po logici stvari, ako se uporno insistira na likvidaciji zbog oduzimanja dozvole za rad, pa stalno Vrhovni sud to poništava i vraća, onda imamo primer da guverner Narodne banke svesno krši propise, a to bi u nomenklaturi krivičnih dela bila verovatno zloupotreba službenog položaja. Dok neko raspravi zloupotrebu službenog položaja, banka je likvidirana. Ajde što je likvidirana, nego može da se desi da se na kraju tog postupka konstatuje veliki ostatak sredstava. Naravno, on pripada vlasnicima, ali oni su izgubili esenciju za obavljanje bankarske delatnosti. Kako da se mi zaštitimo od toga? Zato kažem da je ovde namerno, između člana 20. ovog predloga zakona, koji se tiče stečaja i likvidacije banaka i društava osiguranja, u delu koji se tiče banaka, i Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama napravljena rupa, jer je, praktično, trgovinski sud, koji je sada prema Zakonu o uređenju sudova nadležan za stečajne postupke, doveden u vrlo nezavidan položaj. Namerno ne komentarišem ovaj deo koji se tiče Zakona o bankama i finansijskim organizacijama, gde se predviđa, osim blokade sredstava, i zabrana raspolaganja imovinom itd. Za takve neke mere jedino može biti nadležan sud. Ne može Narodna banka i ne može bilo koji organ izvršne vlasti, već samo sudska vlast može tako nešto, na predlog organa koji potiče iz izvršne vlasti, da uradi. Neusaglašenost ova dva propisa koja su sada na dnevnom redu i onog opšteg propisa koji reguliše likvidaciju dovodi u pitanje da li mi treba da usvojimo ovakav predlog zakona.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 21, za koji sam, u ime poslaničke grupe SRS, predložila da se briše, dokaz je da je ovaj zakon u mnogim svojim odredbama kontradiktoran. Ovaj član 21. je, u bukvalnom smislu reči, izmiksovan i napravljen od četiri zakona: od Zakona o agencijama, Zakona o stečaju, Zakona o privrednim društvima i ovog novog o kome sada raspravljamo. Moram ponovo da se vratim na priču od pre podne i na član 3. i videćete koliko to jedno sa drugim nema veze. Juče sam vam rekla, i danas smo pričali mnogo o tome, da je NBS sebi dala širok spektar zadataka kada je u pitanju likvidacija jedne banke. Pitanje je koliko njih će u budućnosti opstati na tržištu. Zaista je neverovatno, a pitam se, a i sve vas, ako uopšte pratite, šta se ovim članom 21. uređuje i ovim zakonom uopšte? Ako NBS ima tolika ovlašćenja, ako već postoji zakon o njoj, o Agenciji za sanaciju banaka, Zakon o stečaju, Zakon o privrednim društvima, koji se sada spominje u članu 21, onda je neverovatno da nam je i ovaj član potreban i ovaj zakon kao zakon koji će da reguliše ovu oblast. Mi pokušavamo da vas ubedimo i zato smo napisali, od prvog do poslednjeg, da se svaki od tih članova briše, da je potpuno bespotrebno da oni postoje. Ministru finansija gospodinu Dinkiću, koji je došao popodne da prati naš rad, bilo bi bolje da se pozabavi jednim ključnim pitanjem; ako je to motiv zašto donosi ovaj zakon, onda mu je bolje da krene od uzroka, odnosno od posledica zašto je to stanje takvo i da se pozabavi pitanjem odnosa banaka prema prezaduženoj srpskoj privredi. Da li će pojedine banke, a neke od njih sam spominjala juče, to nisu ove strane banke, one rade u mnogo manjem obimu sa privredom, ove koje postoje, tzv. domaće banke koje već godinama rade sa srpskom privredom, kakvom-takvom, da dožive tu sudbinu zbog toga što je privreda nelikvidna, samim tim i one. Činjenica je, a to je podatak koji niko od vas ne spominje, a najmanje vi, gospodine Dinkiću, na svojim konferencijama za novinare i nastupima, jer to nije sada za vas popularno, i Republički zavod za statistiku je zabeležio da je pad industrijske proizvodnje za maj 2005. godine u odnosu na maj 2004. godine za tri, pet posto. Kako je takva situacija u Kragujevcu u kome ja živim, a vi ste neki jadni program osmislili za Kragujevac, Bor i Vranje od svega 800 miliona dinara, takva vam je situacija i u celoj Srbiji. Mi imamo nekoliko takvih banaka. Jedna je ta koja posluje dugi niz godina i prinuđena je bila na neku vrstu integrisanja, na regionalnom nivou ili malo šire, sa srpskom privredom. U pitanju je i njihova dalja sudbina, jer ako su se one, a veoma malo rade sa stanovništvom, vezale za privredu, a privreda je u očajnoj situaciji (da ne govorim o "Agrobanci", "Niškoj banci" itd, a vi znate da ima mnogo takvih banaka koje su tog uskog regionalnog karaktera), onda će one sve doći pod udar ovog zakona i upravo ovog člana. Ko će da im određuje da li će da se vodi postupak prinudne ili dobrovoljne likvidacije – NBS, jer je sebi dala to ovlašćenje u članu 3. Dakle, umesto da se zaista pozabavite tim stvarima i da vidite – naročito u kontekstu daljeg upravljanja javnim finansijama sa vaše strane, a nadam se da će to biti još veoma kratko – kakva će vam generalna odluka biti kada je u pitanju taj za vas nerešivi problem zadužene privrede, a morate time da se bavite, sa jedne strane, i takvih banaka koje postoje, vi nam nudite potpuno besmislene zakone. Vi morate u okviru svog ministarstva, a to nije gospodin Anđelić, već morate da imate druga lica koja bi vam pomogla u tome, nekog pravnog stručnjaka da vam pomogne da pravno uobličite ovaj zakon, nekog kome ćete da verujete. Ako ste poveravali ovakvom timu pravnika koji su vam napisali član 21, onda ste vi (a i inače jeste) na izuzetno lošem putu. Sve je to opet moralo da prođe republičkog sekretara Sekretarijata za zakonodavstvo, koji pledira da bude, navodno, dobar pravnik; ne znam kako je uopšte pustio u proceduru ovakav zakon sa ovim članom 21. i sa mnogima pre toga, a naročito onaj koji se tiče konačne odluke Narodne banke i eventualnog pokretanja upravnog spora. Sve to je ponovo moralo da dođe, kad je već u skupštinskoj proceduri, pred Zakonodavni odbor. Živo me interesuje gde je onaj "pravni stručnjak" Aligrudić, da nam objasni kako je mogao da ovakav predlog zakona pusti i da kaže da je pravno moguć. Tu je gospodin Aligrudić, ali dok on nađe koji član, koji zakon, nije to tako jednostavno. Nemoguće je da se primeni u praksi, gospodine Dinkiću, ceo ovaj zakon, a naročito ovaj član 21. Pošto su tu sada i ove sve prozvane kolege, neka lepo izađu i neka kažu kako je moguće da ovakav član postoji, a onaj Balinovac, kada se sledeći put pojavi, valjda će da odgovori na ovo isto pitanje.
Molim vas da ne ometate govornike. Pošto kamera nije uključena, da ne bi bilo pogrešne informacije, ministar nije ni na kakvom putu, ministar je ovde, sedi u prvoj klupi. Gospodine Markoviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da nastavim ovo što je predsednik Skupštine rekao i da vam kažem da sam pre dvadesetak minuta dobio telefonski poziv koji je raspršio onu moju pretpostavku koju sam izneo jutros – da je gospodin ministar sa gospodinom Kebom išao da ugovara tezgu. Nije, išli su da snimaju CD, sad su mi javili. Pre desetak dana... (Predsednik: Molim vas, ne dobacujte poslaniku, svejedno što je iz vaše poslaničke grupe, zabranjeno je ometanje.) Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, pre desetak dana pročitao sam u novinama da je ministar finansija razgovarajući sa decom u jednoj osnovnoj školi (a kakvo je vreme došlo, posle ove četiri godine jedino deci može da priča i da mu deca veruju) rekao da on ima nameru da dobije Nobelovu nagradu. Ako zbog ičega treba dobiti Nobelovu nagradu i ako je ministar tvorac ovog zakona, onda mu sigurno sleduje Nobelova nagrada. Ne znam da li je za ekonomiju, nije za ekonomiju, gospodine Krasiću, ne znam za šta, ali Nobelova nagrada mu sleduje. Dame i gospodo narodni poslanici, od 1. člana do člana 32. ovog zakona mi poslanici SRS dokazujemo, prvo, bespredmetnost ovakvog zakona, jer je ova materija zakonski regulisana i do sada; dokazujemo kako se koncentracijom vlasti i odlučivanja sve sliva u jednu ruku i obrazlažući amandman za jedan od prethodnih članova ja sam slikovito pokazao ko će mrdati prstima, a ko će biti marionete koje će mrdati. Dame i gospodo narodni poslanici, Nataša Jovanović podnela je amandman na član 21. Član 21. glasi: "Odredbe zakona kojim se uređuje stečaj privrednih društava i odredbe ovog zakona kojima se uređuje stečaj shodno se primenjuju i kod likvidacije, osim odredaba kojima se uređuje odbor poverilaca, razlučni poverioci, pobijanje pravnih radnji, osiguranje depozita i isplatni redovi". Dame i gospodo narodni poslanici, ono što ide u prilog gospodinu Dinkiću, on pokušava da članom 21. ozakoni sve ono što ne ide pod kapu. Gospodin Dinkić, ako je on predlagač ovog zakona, ako je on tvorac ovog zakona, ne dozvoljava ovim članom da se primenjuju odredbe ovog zakona. Mislim da smo mi danas potrošili od 10,00 sati do sada dovoljno vremena da građane Srbije, svesne poslanike vladajuće većine i poslanike opozicije ubedimo u neispravnost ovog zakonskog projekta i da ih ubedimo da sutradan, odnosno za dvadesetak dana, kada se bude glasalo o ovom zakonu, pritisnu crveno dugme i ne izglasaju ovaj zakon.
To nije na dnevnom redu. Amandmani su na dnevnom redu. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Čavić Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja praktično nastavljam tamo gde sam malopre stao kod onog člana 20. i onog amandmana. Upozorio sam vas na nelogičnost između ova dva predloga zakona. Može se reći da je formalno-pravno ovo što stoji u članu 22. korektno, ali ako se pravi veza između onoga što stoji u članu 20. i 23. i imaju u vidu one primedbe koje sam izneo na član 20, onda tu nešto nije u redu. U članu 23. ste napisali: ″Ako Agencija u toku likvidacionog postupka utvrdi da su ispunjeni uslovi za otvaranje stečajnog postupka″, tu bi jedino mogao da bude razlog iz člana 57j tačka 11) da su obaveze banke daleko veće od njene imovine, to je ta situacija, ispunjeni su uslovi za otvaranje stečajnog postupka, ″dužna je da takav predlog podnese Narodnoj banci Srbije″. Zašto NBS? Zašto ne sudu pred kojim se vodi likvidacija? Zašto ne obavesti likvidaciono veće? Zašto NBS? Po opštim propisima o stečaju, ukoliko se u toku postupka likvidacije vidi da imovina kojom raspolaže likvidacioni dužnik ne može da namiri sva potraživanja, odnosno sve obaveze koje postoje, onda se od suda traži da stečajno veće promeni odluku i da ne otvara likvidaciju, nego da otvara stečajni postupak. Zašto vi sada u jednom sudskom postupku vraćate ponovo Narodnoj banci Srbije, koja je administrativni organ, koja nije organ sudskog značaja? Kako ste mogli da dozvolite da vam to promakne? Malopre sam vas upozorio na onaj nedostatak iz člana 20. u kome ste vi rekli da NBS donosi rešenja o likvidaciji. Šta će vam likvidaciono veće onda? U ovom članu 22. propisujete da su organi likvidacionog postupka likvidaciono veće i likvidacioni upravnik. Likvidaciono veće su sudije trgovinskog suda, a likvidacioni upravnik je agencija. Agencija sprovodi likvidaciju, ustanovljava da su ispunjeni uslovi za stečaj, vraća, u toku sudskog postupka, Narodnoj banci Srbije. Zašto? Samo se s jednog postupka prelazi na drugi postupak u okviru jedinstvenog postupka koji se vodi povodom jednog pravnog lica. Ceo postupak se svodi na to da se gasi jedno pravno lice. U svim ovim varijantama kada je u pitanju stečaj, tu je samo bankrot. Ništa više. Ova odredba je vas izdala da ono što ste naveli u članu 57j, poslednji stav kaže – zabrana raspolaganja imovinom banke do donošenja rešenja nadležnog suda o pokretanju stečajnog, odnosno likvidacionog postupka, ovde pokazuje da NBS u likvidacionom postupku traži trgovinski sud kao neki pro forme organ, koji navodno učestvuje, pred kojim se navodno vodi likvidacioni postupak, ali ceo likvidacioni postupak nije u sudu, nego u Narodnoj banci i u agenciji, i to u onoj agenciji gde su članovi upravnog odbora po službenoj dužnosti ministar finansija, ministar privrede, viceguverner – sve istomišljenici. Tu je zatvoren krug kada je u pitanju bankarski sektor i osiguravajuća društva. Sve je pod kontrolom ministra finansija. Znači, ne poštuje se Ustav, ne poštuju se pravila sudskog postupka, sve se drži u jednom krugu, tim pre što u jednom drugom zakonu postoji jedna odredba da ukoliko se poništi u upravnom postupku, u upravnom sporu rešenje o oduzimanju dozvole, onda može da se donese novo rešenje, posledice stupaju od onog dana kada je prvi put doneto rešenje. Znači, ako je prvi put doneta odluka u jednom malom partijskom kružoku da nestane neki privredni subjekat, on će da odleprša. Pitanje je samo koliko će to bolno da bude, ali će biti bolno. Naravno da smo podneli i ovde amandman, zato što smatramo da je postojeći Zakon o stečaju i likvidaciji banaka daleko humaniji od ovoga i daleko ustavniji u odnosu na ovaj ponuđeni set zakona, koji se tiče osiguravajućih društava i banaka. Vi ovde imate fundamentalni nedostatak, vama je likvidaciono veće pro forme nešto što jedanput udari pečat na početku i nešto što na kraju možda i ne treba da udari pečat.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Zlatko Radić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ne mogu, predsedniče, da nastavim tamo gde sam stao, zato što je sada potpuno novo poglavlje koje se tiče dobrovoljne likvidacije. Dobrovoljna likvidacija je kada subjekat zaključi da su se izgubili razlozi da on postoji na tržištu, a on nije u poslovnim dubiozama, raspolaže imovinom, raspolaže sredstvima da namiri sva svoja potraživanja. Jednostavno, želi u jednom brzom postupku da prekine više da postoji, pa se onda prelazi na tzv. postupak dobrovoljne likvidacije. To je nešto po teoriji. Ono što je ovde interesantno u članu 24, to je patološka potreba da se za sve pita Narodna banka Srbije. NBS odlučuje o svemu, ovde u formi saglasnosti. Ona odlučuje tako što daje saglasnost da li neko može da ide u dobrovoljnu likvidaciju ili ne. Moram da kažem da to naš pravni sistem ne bi mogao da dozvoli iz prostog razloga što, u principu, dobrovoljna likvidacija ne predstavlja štetu za drugu, treću ili bilo koju sledeću osobu. Ona ne narušava ničiji interes. Zato je dobrovoljna. Ne znam zašto bi se NBS posebno pitala da li će "Rajfajzen" da se samougasi. Lično to želim, zato što sam greškom uzeo jedan kredit, jedva sam ga otplatio, svakoga meseca su mi po šest puta slali neke opomene za neke račune, a kada sam isplatio sada mi bezobrazno nude kreditnu karticu, jer sam upao kod njih u neki kompjuter. Naravno, zamolio sam ih da me izbace, da me više nikada ne pomenu, jer ne mogu da pomislim na njih. Veći su zelenaši nego bilo koja domaća banka. Zašto bi sada NBS bila nadležna da daje saglasnost za samouništenje "Rajfajzen banke"? Prvo, nastala je vrlo problematičnim sredstvima, malo iz Ljubljane, malo iz Sarajeva, pa povraćaj tih sredstava, ali to neću da otvaram, pošto nije baš ova tema. Zašto bi NBS morala da da saglasnost povodom odluke organa banke koja kaže – idemo u likvidaciju, ne želimo više da poslujemo; jednostavno, osnivači smatraju da su dovoljno zaradili da mogu da ispune sve obaveze da plate državi porez po osnovu izvučene dobiti, izvučene imovine. Zašto bi sada to bilo interesantno za NBS? Slažem se da je tu u pitanju neka, uslovno da kažem, mešovita banka, gde postoji delom državni kapital, privatni kapital, pa za onaj deo državnog kapitala da se neko pita, ali nikako NBS, već nominalni vlasnik kapitala. Verovatno onaj ko u ime Srbije to radi, a to je Vlada Republike Srbije. Ne ovo što oni nezakonito guraju Agenciju. Oni su čak Agenciju u jednom od ovih zakona u ovom setu ovlastili da ona rešava u ime Republike i vrši ta osnivačka prava preko svojih ljudi u upravnom odboru, a ujedno je i stečajni upravnik i likvidacioni upravnik – sve. Sada kod dobrovoljnih stvari oni moraju da traže saglasnost Narodne banke. Postavljam pitanje – šta ako Narodna banka ne da saglasnost? Onda terate banku koja je pozitivna da napravi negativno poslovanje da bi onda išla u stečaj. Na osnovu čega vi određujete – ovoj banci ćemo da damo saglasnost, a ovoj banci nećemo da damo saglasnost? Na bazi čega? Njihovih potencijala. Kojih potencijala? Imate ove strane banke, one nemaju kredite prema privredi. One nemaju potrošačke kredite i plaćanje prema inostranstvu, gde je zagarantovano. Na ličnom primeru sam rekao, odrali su me; ne pada mi na pamet više da gledam televiziju, njihovu reklamu. Svakog 16. šalju dospelu kamatu za 15. zato što blagajnik možda nije platio ili nije uzeo neki srednji kurs, ili je uzeo srednji kurs, ali se promenilo za dva dana. Takve banke smo dobili, čiste zelenaške banke. Sada su napravili svoje asocijacije za lizing, itd. Kako neko misli da, recimo, toj banci ne da saglasnost da se ona dobrovoljno uništi, a zloupotrebljava ime jedne banke iz inostranstva. Šta je to kriterijum? Nađite mi kriterijum, kažite – ne možemo da damo; zašto – zbog potencijala, zbog ovoga ili onoga. Država i svi su zaštićeni. Ona traži dobrovoljnu likvidaciju. Ona nije problematična ni finansijski, ni imovinski. Ona sve svoje obaveze može da izmiri. Čak će i akcionari da povuku svoj osnivački kapital, da li u onom iznosu ili daleko većem iznosu; ni to, u krajnjem slučaju, nije bitno. Za svako povlačenje kapitala stupa na snagu drugi deo Dinkićeve ličnosti, a to je poreska politika. Zašto saglasnost? Nema odgovora, ali je nešto ubačeno da biste držali sve pod kontrolom, jer je sve zakonito ukoliko je pod Dinkićevom kontrolom. Ukoliko nije pod njegovom kontrolom, to je katastrofa, to je kriminal, to je najgore. To je problem. Nećemo da vam podržimo zakon zato što pokušavamo od člana do člana da skinemo tu masku, tu prašinu, da ogolimo, da svi građani vide šta ste zamislili i kojim se sve operacijama služite da biste sačuvali tih 3,2%.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada predlaže da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada predlaže da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada predlaže da se amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Hvala. Dame i gospodo, čini mi se da ste danas zaista čuli mnogo argumenata u prilog stavu poslaničke grupe SRS da ovaj zakon treba da se povuče, odnosno da se prihvatanjem amandmana Srpske radikalne stranke jedan po jedan član ovog predloga zakona briše. U obrazloženju Predloga zakona, u delu - analiza efekata zakona, stoji da se ovim zakonom, između ostalog, želi postići i usaglašavanje sa drugim zakonima koji uređuju ovu oblast, a u cilju jačanja poverenja građana u celokupan finansijski sistem, što će postići donošenjem zakonske regulative koja obezbeđuje dosledno i adekvatno sprovođenje ovih postupaka. Ovo je neverovatno, posebno ovaj prvi deo rečenice, gde kaže da se zakonom, između ostalog, želi postići usaglašavanje sa drugim zakonima koji uređuju ovu oblast. Ne znamo ni sa kojim zakonima, ni zbog čega je bilo potrebe da na ovaj način, kako vi kažete, usaglašavate, jer postoje zakoni koji regulišu ovu oblast. Nije bilo potrebe da se posebno donosi jedan ovakav zakon, koji samo pravi zabunu, jer pokušavate, zato valjda i donosite zakon, da zbunite javnost Srbije. Sada donosite jedan nov zakon i tim zakonom ćete regulisati sve što je bilo neregulisano u ovoj oblasti, a niste odgovorili na pitanje, odnosno ministar nije odgovorio na pitanje kako je do sada radio ovaj posao ako tvrdi, u ovom obrazloženju, da do sada nije bilo uredne zakonske regulative. Znači da je do sada radio nezakonito. Mislim da je dobro da najpre pročitam član 30. Predloga ovog zakona (jedan kolega ga je već citirao), gde kaže – postupci sanacije banaka pokrenuti do stupanja na snagu ovog zakona nastaviće se po odredbama Zakona o sanaciji, stečaju i likvidaciji banaka. Dakle, u članu 27. se kaže: ″Ako po okončanju postupka likvidacije preostanu sredstva, ta sredstva se dele akcionarima likvidacionog dužnika saglasno pravima iz akcija i u visini koja je srazmerna učešću u akcionarskom kapitalu likvidacionog dužnika.″ Kažete dalje: ″Potraživanja poverilaca koja nisu prijavljena do dana deobe likvidacione mase izmiriće, po okončanju postupka likvidacije, lica u čiju je korist uplaćen ostatak likvidacione mase posle glavne deobe, i to samo do visine vrednosti preuzete imovine.″ Ovo je toliko nejasno napisano da u suštini ništa ne znači i ovako kako je ovde predviđeno uopšte ne može da se primeni. Opet imamo jedan neprimenjiv zakon, a, to smo više puta konstatovali, to je manir sadašnje vlade. Takođe, ne kažete šta će biti ako po okončanju postupka likvidacije ne preostanu sredstva, kakva je onda sudbina akcionara. U stavu 3, poslednjem stavu člana 27. stoji: ″Tužbu za isplatu potraživanja iz stava 2. ovog člana poverioci podnose protiv lica u čiju je korist uplaćen ostatak likvidacione mase, najkasnije u roku od šest meseci nakon okončanja likvidacionog postupka.″ Gde je ovde odgovornost likvidacionog upravnika ili veća? Da li ovaj član, a pogotovu poslednji stav ovog člana, ne otvara široku mogućnost zloupotreba, mogućnost da likvidacioni upravnik i veće urade posao onako kako se njima dopada ili kako im neko kaže i da onda treća lica snose odgovornost, koja čak mogu biti sa pravnog stanovišta potpuno regularna u ovom poslu. Dakle, radi se o DDOR-u, to nam je ministar rekao, nemamo mi tu šta da izmišljamo, i kada se desi da dođe do te privatizacije i kada se desi sve ono što se predviđa za DDOR onda će lepo da se kaže – nije tu krivo ni veće, ni ministar, ni stečajni upravnik, nego tamo neko treće lice. Dakle, ovo je dodatna argumentacija, pored svega onoga što smo mi srpski radikali ceo dan pričali. Evo, sada je i ministar tu, mada ne učestvuje u radu, pa ga pozivam da ovaj zakon povuče. Ako on to ne želi, onda pozivam narodne poslanike da u danu za glasanje glasaju za naše amandmane, jer naši amandmani govore o tome da nam ovaj zakon ne treba. Prihvatite ove amandmane i da se uhvatimo nekog ozbiljnijeg posla, jer mnogo toga ozbiljnijeg stoji pred nama, pre svega svi oni zakoni koje ste povukli iz procedure. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? Da.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 29. koji glasi – postupci likvidacije društava za osiguranje započeti po Zakonu o prinudnom poravnanju, stečaju ili likvidaciji i postupci likvidacije društava za osiguranje započeti po odredbama Zakona o privrednim društvima nastaviće se po odredbama ovog zakona. U ovom zadnjem stavu stoji: ″Ako je NBS oduzela dozvolu za obavljanje poslova osiguranja društvu za osiguranje, a nadležni sud do momenta stupanja na snagu ovog zakona nije doneo rešenje o otvaranju stečajnog postupka, odnosno postupka likvidacije, stečajni postupci i postupci likvidacije društva za osiguranje sprovešće se po odredbama ovog zakona.″ Pošto imamo situaciju da smo već u dosadašnjim stečajnim postupcima imali zakone koji su određivali stečajni postupak, mislim da je bespotreban ovaj zakon. Amandmanom se član 29. briše iz razloga što je na sve članove ovog zakona Srpska radikalna stranka podnela amandmane za brisanje, jer sama reč brisanje znači da kada se nešto ubriše, dakle, treba ponovo da se napiše ili da se više uopšte ne napiše. Prema tome, da se vratimo samo na jednu konstataciju gde je došlo do ovakvih situacija i zbog čega je društvo došlo u situaciju stečajnih postupaka. Proglašavanjem Republike Srbije zemljom visokog rizika došli smo u situaciju, kroz stečajne postupke, da prodamo firme po jeftinim kvotama i da uvedemo banke iz inostranstva koje danas daju kredite sa vrlo nepovoljnim kamatama. Narod koji je u potrebi da digne kredit da bi preživeo ili neko privredno preduzeće koje je prinuđeno da digne kredit sa vrlo nepovoljnim kamatama vraća te kredite i ne može da dostigne razvojni deo koji bi trebalo da, prilikom podizanja kredita, dakle, da napreduje firma i da u tom nekom razvojnom delu bude primerna i da može da održivost svoju koju je započela i završi. Prema tome, mislim da je ovaj celokupan zakon koji je predloženbespotreban i član 29. vrlo precizno objašnjava ovde da su već dosadašnji stečajni postupci vršeni po nekim zakonima i da je ovaj zakon nepotreban. Hvala
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Miloš Dišić. Vlada predlaže da se ovaj amandman odbije, a Odbor za finansije predlaže da se amandman ne prihvati. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača mr Mlađan Dinkić želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Nastavljamo rad sutra u 10,00 časova, pretresom u pojedinostima 13. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama i drugim finansijskim organizacijama. Hvala i prijatno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo rad sednice Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 90 narodnih poslanika, što je više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Goran Knežević i Miroslav Markićević. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BANKAMA I DRUGIM FINANSIJSKIM ORGANIZACIJAMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Veroljub Arsić, Nataša Jovanović, Zlatan Jovanović, Zoran Krasić, Gordana Pop-Lazić, Momir Marković, Dragoljub Stamenković i Milovan Radovanović, i Odbor za finansije. Primili ste obaveštenje sledećih narodnih poslanika da povlače amandmane, i to: Milan Veselinović na član 2, Miljko Četrović na član 2, Rodoljub Gačević na član 3, Tomislav Penezić na član 4, Zlatan Jovanović na član 5, Milan Stevović na član 6, Milan Škrbić na član 7, Radiša Ilić na član 8, Zoran Antić na član 9, Ivan Radić na član 10, Branislav Stevanović na član 11 i Sulejman Spaho na član 13. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.