Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je veoma ozbiljna dopuna zakona, koja se odnosi na zakone iz 1991. i 1992. godine, kojom se pokušava i u mnogo čemu i uspešno ispravlja velika istorijska nepravda, koja je naneta mnogim seljacima od 1946. godine, a posebno onima, kojima je zemlja oduzimana 1953. godine po osnovu Zakona o opštem zemljišnom fondu, poljoprivrednom fondu i mnogim seljacima, koji su zemljište izgubili zbog neizvršenih obaveza prema državi povodom obaveznog otkupa. Uveren sam da bi ova dopuna zakona trebalo još jedanput da se razmotri i voljan sam da predložim Vladi da u ovom trenutku povuče ovaj predlog, s obzirom na član koji se ovde pominje 12a. i 12b. Svojevremeno, kada je zemlja oduzimana od seljaka, oduzimana je iz više razloga, ali uvek je država oduzimala, bilo savezna, bilo republička. S obzirom da država oduzima zemljište, svejedno iz kojih razloga, izmišljenih, mada ideoloških 1946. godine, kao i 1953. godine, jer se zemlja oduzimala s obzirom na odredbe da će zemljoradnik, ukoliko ima 25 hektara najkvalitetnije zemlje, preksutra postati buržuj i ako 1953. godine bude imao više od 10 hektara, takođe. Taj element teško je oštetio mnoge zemljoradnike, koji su se od onda naovamo neprekidno bojali hoće li država nastaviti sa politikom otimanja imovine. Ne zaboravimo da seljak do 1966. godine u našoj zemlji nije imao pravo da kupi nijednu novu poljoprivrednu mašinu, nije mogao da kupi traktor, kombajn. To mu je bilo zakonom zabranjeno i sve do 1990. godine seljaku je bilo zabranjeno da upotrebljava spoljnu radnu snagu, mada se to, naravno, činilo. Ono što mi sada ne ustanovljavamo, nažalost, ovom dopunom zakona, onih zakona iz 1991. i 1992. godine, povodom kojih se zemlja vraćala, jeste to da mi sada ne opterećujemo državu obavezom da ona mora da obeštećuje one, od kojih je svojevremeno oduzimala zemljište. Tamo gde je savezna država oduzimala, ona bi trebalo da bude opterećena. Doduše, zakoni iz 1946. i 1953. godine bili su savezni. Zbog političke situacije u zemlji pre sedam-osam godina bilo je dobro što je Srbija na sebe preuzela obavezu da na svojoj teritoriji ispravi veliku nepravdu, mada je manje više svo zemljište, koje se oduzimalo u onoj Jugoslaviji, bilo na teritoriji Srbije i Vojvodine. Izvan se vrlo malo diralo zemljište, ako se uopšte i diralo. Sa ovim kako se zavodi obaveza u ovom zakonu da se obeštećuju oni koji su nekada oštećeni oduzimanjem zemljišta, mi sada opterećujemo bilo zadrugu, bilo neko preduzeće ili poljoprivredno dobro da ono bude to koje treba da obešteti bivšeg vlasnika. To je nedozvoljeno. Država je uzela zemljište i država mora da obešteti bivšeg vlasnika, ukoliko nije u stanju da mu se direktno vrati zemljište. Postoje modeli kako se to može činiti. Najgore je ovo što je ovim zakonom predloženo, a to je da ukoliko onaj koji drži zemljište nije u stanju da ga vrati zbog izgrađenih objekata na njemu, nije u stanju da ga vrati bivšem vlasniku, taj sada može, ako bude tužen na sudu, da dobije jedno idealno pravo da razvuče na čitavih 10 godina isplatu naknade uzete imovine, a sada kod njega, koja je u međuvremenu i uvećana. Istovremeno ovaj zakon ni na koji način ne revalorizuje tu sumu, koja će se na deset godina isplaćivati,niti je vezuje za indeks cena na malo, koje će se u međuvremenu povećavati, niti vezuje za neku inostranu valutu, ukoliko je to neophodno kao sidro, niti vezuje za berzansku cenu zlata. Dakle, ukoliko sud jedanput utvrdi kolika je imovinska vrednost, recimo ove godine, sporne imovine, u roku od 10 - 11 godina praktično svota koja će se isplaćivati, a kvartalno se isplaćuje, one poslednje svote možda će biti dovoljne da se kupi čaša mineralne vode, a neće to imati nikakvih veza sa stvarnom vrednošću ove imovine. Pošto je, po mom mišljenju, a verujem da će to podeliti mnoge stručnjake, a pre svega one oštećene, država obavezna da obešteti one koji su u međuvremenu stradali oduzimanjem zemljišta,onda bi država iz svog budžeta morala da isplaćuje one koji su oštećeni. To se može učiniti donošenjem novog poreskog zakona, gde bi se eventualno ukinuli neki postojeći koji su i nekorisni, da se ne bi dodatno stanovništvo opterećivalo, ali se novim poreskim zakonom mogu sakupiti sredstva da bi se trenutno isplatili svi oštećeni, ne čekajući 10 ili 11 godina na to. Privatna imovina je sveta, ona se ne sme dirati, ukoliko je dirnuta iz oštih razloga, a u ono vreme i iz ideoloških, ako se ispravlja velika nepravda, onda neka se to uradi odmah, trenutno i efikasno. Ako država smatra da je za nju u ovom trenutku nepopularno i ekonomski suviše teško da donese novi poreski zakon, pomoću kojeg bi sakupila novac u budžet i trenutno isplatila oštećene, ona može oštećenima da ponudi zemlju na drugom mestu, da ponudi sigurne hartije od vrednosti, ili, u slučaju da se otople naši međusobni odnosi, ove države i inostranstva, može da se uzme i inostrani kredit, odakle bi trenutno svim oštećenima bilo isplaćeno, a država na sebe onda uzela obavezu da taj kredit vraća, eventualno i preko poreza koji bi onda raspisala. Kako je sada postavljeno, oštećeni će i dalje ostati oštećeni, oni neće dobiti novac koji zaslužuju i možda će čak treća generacija naslednika da taj novac primi onda kada vrednost tog novca više neće ništa značiti, a stara nepravda će ostati neizmirena.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč ministar Milačić.
Ostajemo pri Predlogu zakona. Drago mi je da je i poslanik Veselinov pohvalio ovaj zakon. Time je konstatovao da je u najvećoj meri on već realizovan. Stošezdeset hiljada hektara, koliki je ukupni nivo bio u obavezi vraćanja zemljišta, sa stopedesethiljada hektara je postupak u celini završen. Ostalo je još deset hiljada hektara koji je u postupku rešavanja. Od tih deset hiljada hektara, dve trećine se odnose na neizgrađeno gradsko građevinsko zemljište. Prema tome, kada je reč o vraćanju zemlje seljacima, mora da se konstatuje da je posao praktično skoro u celini izvršen. Mi smo ovde konstatovali taj opšti interes zbog čega obaveze isplate u novcu definišemo na način koji je primeren ovoj realnoj situaciji, ali mora da bude jasno - i tu poslanik Veselinov nije u pravu - da se ovaj iznos sadrži u realnoj vrednosti, jer se valorizuje koeficijentom rasta cena na malo. Prema tome, ni ti građani koji budu dobijali naknadu u narednom periodu neće biti oštećeni. Opšti interes zbog opšte situacije mora biti uvažen i Vlada ostaje pri ovom predlogu.
Da li se još neko javlja za reč? (niko) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o načinu i uslovima priznavanja prava i vraćanju zemljišta koje je prešlo u društvenu svojinu po osnovu poljoprivrednog zemljišnog fonda i konfiskacijom zbog neizvršenih obaveza iz obaveznog otkupa poljoprovrednih proizvoda u celini. Za 162, protiv 39, niko uzdržan, dva narodna poslanika nisu glasala, ukupno prisutno 203 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o načinu i uslovima priznavanja prava i vraćanju zemljišta koje je prešlo u društvenu svojinu po osnovu poljoprivrednog zemljišnog fonda i konfiskacijom zbog neizvršenih obaveza iz obaveznog otkupa poljoprivrednih proizvoda. Prelazimo na 14. tačku dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PUTEVIMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za saobraćaj i veze, koji predlaže Narodnoj skupštini da usvoji Predlog zakona u celini, i Zakonodavnog odbora, koji je prihvatio ovaj predlog zakona. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (ne želi) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? Ima reč narodni poslanik Tihomir Marjanović.
Gospodine predsedniče, gospodo iz predsedništva, gospodo poslanici, iz koncepta ovog zakona vidi se da se sada iz Ministarstva za saobraćaj i veze izdvaja, odnosno obrazuje posebna organizacija - Republička direkcija za puteve. Možda je to i dobro - videćemo. Njen zadatak je, kao što se navodi, da radi na poboljšanju ukupne mreže magistralnih i regionalnih puteva. I to u načelu mogu da prihvatim. Gospodo, moram reći da je do sada Republička vlada vrlo malo pažnje poklanjala razvoju i poboljšanju putne mreže. Pogledajmo samo kakva nam je Ibarska magistrala, ona je u užasnom stanju, a ništa se ne preduzima da se to stanje popravi. Sami u obrazloženju zakona na strani 2. kažete da se ogromna sredstva ubiraju za razvoj putne mreže. Postavlja se pitanje gde su do sada ta sredstva trošena, a bila su i do sada pod kontrolom Vlade. Mogu vam reći da mnoge opštine u Srbiji možda imaju bolje seoske puteve nego što su nam ti magistralni ili pak regionalni putevi. Naveo sam primer Ibarske magistrale, a to se naročito odnosi na deo od Ljiga do Rudnika. Svi znamo šta znači za jednu privredu putna mreža. Bez dobre putne mreže nema ni razvoja turizma, jer kako će strani turista doći ako su nam putevi loši. Mi iz Srpskog pokreta obnove imamo u našem programu kako bismo to rešili. No, spremni smo da podržimo i sva druga rešenja koja vode poboljšanju putne mreže, jer je to interes svih građana Srbije. Uostalom, mi smo ovde zbog građana Srbije. Ne mogu a da ne kažem da je potrebno što pre pristupiti izgradnji i popravci loših regionalnih puteva. Nemojmo da se rastrčimo pa da pred izbore pravimo i otvaramo - što bi se reklo - predizborne puteve. A bogami do sada smo imali takvih slučajeva. Ja ću navesti primer opštine Požega. Pred poslednje predsedničke i poslaničke izbore u minut do dvanaest urađen je jedan deo regionalnog puta. Deo sredstava - priznajem - veći deo obezbedila je Republika, ali je jedan deo sredstava obezbedila i opštinska Direkcija za izgradnju. Mi smo iz opštine učestvovali u gradnji dela toga puta, jer je to interes naših građana. Mi ne želimo da građane delimo, već nam je zajednički interes da nam svima bude bolje. Bili smo iznenađeni, gospodo, činjenicom datadašnji ministar za saobraćaj i veze, koji je otvorio i pustio u saobraćaj taj deo puta nije našao za potrebno da se javi i pozove opštinsko rukovodstvo. Gospodo, mora se poštovati izborna volja građana. Uostalom , Srpski pokret obnove to uvek ističe i tako se i ponaša, a taj potez tadašnjeg ministra Vlade i same Vlade neka ide njima na obraz. Sva sredstva koja se ubiraju ovde, u Republici, ili po opštinama i troše za izgradnju puteva - narodne su pare, pa prema tome svi to moramo poštovati. Na kraju želim i ovo da kažem. Gospodo iz Vlade, a ne samo ministre za saobraćaj i veze, svi se morate potruditi da se iskoristi geografski položaj naše zemlje. Sarađujmo sa susednim zemljama, uvodimo i strani kapital koji će da uloži sredstva u naše puteve, jer i oni imaju interes da mi imamo dobre puteve, jer se tako skraćuju njihove maršrute. Ne dozvolimo da nam stranci zaobilaze sa svojim vozilima zemlju, jer se naši putevi nalaze u lošem stanju. Mislim da će ovaj zakon opravdati poverenje ukoliko građani zbog njegove primene imaju koristi.
Ima reč narodni poslanik Živadin Jotić.
Gospodine predsedniče, kolege narodni poslanici, ispada da je najvažnija stavka u ovom predlogu zakona o putevima formiranje Republičke direkcije za puteve i Republičke inspekcije za javne puteve. Možda je to u neku ruku i dobro. U stavu 2. Republička direkcija donosi srednjeročni program izgradnje, rekonstrukcije i održavanja magistralnih i regionalnih puteva. Isto tako Direkcija poziva svoj savet radi donošenja srednjeročnog programa. To je dobro. Dobro je i to da Republička direkcija podnosi šestomesečne izveštaje Vladi Republike Srbije. Inspekcija koja se u daljem tekstu spominje da treba da bude iznad Direkcije za izgradnju puteva, trebalo bi da bude iznad Direkcije, a to ovde nije jasno iskazano, ali bi moralo da bude, jer inspekcija vrši nadzor. Ja bih u svojoj diskusiji rekao nešto o stanju na putevima, regionalnim i magistralnim, bar nešto više da kažem o putevima kojima sam ja putovao. Stanje puteva je krajnje zastrašujuće. Svi su putevi do te mere oštećeni, kako se to kaže, krpljeni su, i to se radi u ovoj našoj siromašnoj državi putem lopata i mobilnog valjka. A to je dovelo do toga da su putevi neravni, kako se to kaže džombasti i predstoji im jedno korektno presvlačenje, a to je jako skupo. Putevi se nisu održavali kako treba, a godinama se skupljaju namenska sredstva za puteve, poreza od benzina, za drumarinu na osnovu registracije, a sredstva od drumarine ko zna gde su odlazila. Verovatno je da je ova država živela od tih sredstava umesto da ulaže u nove puteve i da održava postojeće. Mnogi, ako ne i većina puteva, kao i autoput građeni su sredstvima narodnih banaka. Te puteve nije pravila naša država svojim sredstvima, već stranim kreditima koji nisu ni vraćeni, a tu se učestvuje i u deviznim dugovima naše države. Te dugove nama strani poverioci nikada neće da otpišu i plašim se da će morati da ih otplaćuju i naši unuci. Nove strane kredite u ovom trenutku nećemo moći da dobijemo bar dok se ne približimo Evropi i svetu, bar u nekim demokratskim promenama. Naš auto put zaobilaze stranci koji putuju iz Evrope ka jugu. Zašto ga zaobilaze? Jedno vreme tražene su devize zato što nam je najskuplja putarina u Evropi i lošeg puta. Put je dosta valovit, na njemu su sitnija i krupnija oštećenja, ulegnuća. Pogledajte samo ogradu pored auto- puta pa ćete videti u kakvom je stanju, a na nekim putevima ograda i ne postoji. Ako se ide nekom većom brzinom, ako naiđe neka životinja, znate šta se događa. Rumunija i Bugarska trasiraju put u svojim državama, one na taj način polako odvlače saobraćaj i prave puteve tako što izdaju u zakup benzinske pumpe na 10 godina i tako spasavaju svoje puteve, a mi ovde sedimo i čekamo. Ministar za saobraćaj i veze bavi se preokupacijom i zabavom da dobacuje poslanicima Srpskog pokreta obnove umesto da o ovom pitanju pokrene proceduralno pitanje.
Ima reč narodni poslanik Džemail Suljević.
Dame i gospodo, narodni poslanici, pred sobom imamo Predlog zakona na usvajanje. Zakon o putevima. Radi se o izuzetno značajnom pitanju i sa našeg aspekta gledano ovaj zakon, postojeći Zakon i predloženi zakon izmena i dopuna osnovnog zakona ne rešava ključna pitanja u smislu i u kontekstu ravnomerno kada je reč o razvoju putne mreže na nivou države. Posebno su neprihvatljiva dva poglavlja iz osnovnog, dakle, postojećeg zakona. Niti sa predlogom izmena i dopuna ovog zakona ne rešavaju se ta pitanja u kontekstu ravnomernog razvoja države. A sa aspekta Sandžaka i putne mreže smatramo da se radi o očitom primeru regionalne i etničke diskriminacije. Za ovo što govorim imam i argumente i bićete u prilici da to čujete. Dakle, u ovom zakonu, posebno u poglavljima 5,koje se odnose na upravljanje magistralnim i regionalnim putevima i u šestom poglavlju gde se radi o naknadi za puteve i finansiranju puteva, mogu da se konstatuju neke stvari. Konkretno iz ovog poglavlja pet u članu 48. ne daje sistem mogućnost kako i gde će se ulagati u izgradnju, rekonstrukciju i razvoj putne mreže, već se ostavlja subjektivno Vladi ili nadležnom ministarstvu ili Direkciji za puteve da odlučuje gde će se i koliko ulagati. Ovde stoji da će na osnovu analize potreba izgradnje, rekonstrukcije, održavanja i razvoja mreže prema dosadašnjim potrebama Vlada usmeravati sredstva i izgradnju. Ono što osnovno nedostaje ovom zakonu to je upravo što ne postoje relevantni kriterijumi za određivanje prioriteta gde će se graditi. To je ključno pitanje i najbitnije pitanje onog što ovaj zakon ne sadrži. Da je istina da je Sandžak kao prostor u smislu putne mreže diskriminisan, ja ću izneti nekoliko podataka koje je upravo Republički inspektor za puteve napravio, odnosno napravio je jednu analizu o stanju magistralnih i regionalnih puteva na području opštine Sjenica. I evo pod tačkom 1. kaže ovako: "Po stepenu izgrađenosti, modernizovanosti i opštem sadašnjem stanju kvaliteta kolovoza na mreži magistralnih i regionalnih puteva teritorija opštine Sjenica je na poslednjem mestu od 10 opština Zlatiborskog okruga i svih opština Republike Srbije (uže područje), što je očigledno iz tabele 1. Evo je tabela 1. Tu je data i mreža. Ovde uzimam primer samo jedne sandžačke opštine, a slična je situacija i u drugim opštinama. Asfaltiranost regionalnih puteva na području recimo samo ove opštine je 21,7 procenata, a ostali su zemlja i makadam. Asfaltiranost magistralnih puteva je samo 53 procenta, dakle ima i neprosečenih ili samo zemljanih puteva oko 48 kilometara magistralnih puteva. Imaju kategoriju magistralnih puteva. Na području Pešterske visoravni nema ni jedan kvadratni metar položenog asfalta kada su u pitanju seoski, dakle lokalni i nekategorisani putevi, dok je taj prosek na nivou Republike kod seoskih puteva 50 odsto asfalta. Taj prosek, dakle ovaj smanjuje područje Sandžaka. I kada se radi o mreži puteva, magistralni put Prijepolje-Sjenica već 50 godina se gradi i još uvek nije napravljen. Regionalni put koji ide od Ivanjice, koji treba da ide od Ivanjice preko Duge Poljane, Rasna, Ugao i prema Bjelom Polju, jedan od najstarijih regionalnih puteva, još uvek nije asfaltiran, a u zimskim uslovima je čak i neprohodan. I reći ću još jedan mali argument isto iz ove studije republičkog inspektora, gde kaže, a odnosi se na magistralni put: "Zbog lošeg stanja elemenata puta i kolovoza saobraćaj se otežano odvija za ovu kategoriju saobraćajnica. Radi se o magistralnom putu koji ide od Novog Pazara preko Sjenice i prema Novoj Varoši, gde imamo situaciju da se saobraćaj zbog lošeg stanja teško odvija. Posledica takvog stanja putne mreže na području Pešterske visoravni je mnogo izgubljenih života, u porođajnim mukama žena, posebno u zimskim uslovima, gde nisu mogle doći do lekara, imamo mnogo smrtnih slučajeva prevrtanjem sa traktora i drugih pešterskih kola, upravo idući i vozeći po bespuću. Dakle, sa našeg aspekta gledano ovaj osnovni zakon i predložene dopune i izmene zakona za nas su neprihvatljive. I ako se ne izvrše temeljite promene u smislu ravnomernog razvoja putne mreže na području i Sandžaka i Republike i države, smatraćemo da Vlada i aktuelni režim svesno diskriminišu taj prostor. Naravno, u ovom zakonu ima, u poglavlju 6, i greški u ciframa, recimo u članu 54. stav 3., ovo treba ispraviti, mislim da se radi o štamparskoj greški, nije 51 nego 52. U članu 56. ima i nekih nelogičnosti, tamo gde stoji da se može 10 posto izdvojiti iz onih sredstava koja se izdvajaju na derivate nafte, mogu se izdvojiti za lokalne, nekategorisane puteve, ako su u funkciji migracionih kretanja, valjda ako su u funkciji sprečavanja migracionih kretanja. Zahvaljujem se.
Molim narodne poslanike da ne koriste mobilne telefone u sali zato što utiču na elektronsku opremu. Ima reč narodni poslanik Zoran Vukadinović a sledeći prijavljeni je Zoran Jovanović.
Poštovane dame i gospodo, uvaženo predsedništvo, kolege poslanici, kao poslanik iz okruga koji je igrom slučaja pomenuo moj prethodni govornik dužan sam da kažem nekoliko reči, što ću učiniti u onom delu koji se odnosi na zakon koji je veoma interesantan i potreban ovoj Srbiji i ovoj zemlji. Pravljenjem i izdvajanjem Direkcije kao posebnog činioca vrednosti u Srbiji, sa Ministarstvom za kapitalne investicije, govori da ova Srbija misli o svojoj zemlji, da ova zemlja hoće takve i to su pravi zakoni. Ja sam dužan da kažem da se moramo setiti vremena koje je iza nas, vremena sankcija, kada su ovu državu svi hteli da unište, Ministarstvo za kapitalne investicije se bavilo javnim radovima, a to je izgradnja puteva, upošljavanje svih onih koji su dužni da ovu zemlju izgrađuju. Ja sam kao čovek veoma zadovoljan što sam učestvovao jednim delom da taj put razvoja Srbije pomognem. Dužan sam da kažem da Direkcija ima pravila igre koja ne traju donošenjem ovog zakona, ona traju mnogo godina unazad. Zna se ko gradi magistralne puteve, kakve su koncepcije, kako se grade autoputevi i o tome svakako nadležno resorno ministarstvo mora voditi računa, izgrađivati i upućivati da ova Srbija želi da ima što više privatnog i da se privatizuje. Znači, mi nismo u onom delu i ne želim da osporim ni jednog prethodnika da li je to što je govorio istina ili nije. Ja samo znam da se za magistralne puteve mora starati ministarstvo, da se za lokalne puteve mora starati opština, ako je zainteresovana da svoj regionalni put želi da popravi pravila su jasna - 50 posto od strane Direkcije, 50 posto sredstava daje opština za to područje koja želi da izgrađuje svoje puteve. Ja, takođe, znam da lokalne puteve izgrađuju Direkcija, opština i subjekti kao mesne zajednice i građani koji su zainteresovani da to sa projektnom dokumentacijom izgrade. Prema tome, tu se nema šta zameriti. Može se reći da Prostorni plan Republike Srbije neke kolege su usvojile i on je tačno dao smernice koji će put po kom prioritetu, kao i moja Ibarska magistrala do Ljiga, dobiti onakav značaj kako to zaslužuje. Borim se za to da i prema Kosovu i Metohiji, prema onom delu gde je srpska duhovnost i državnost, da i taj put dobije širinu. Neka to bude 15 metara, neću se ljutiti. Ali, ne mogu tražiti od moje zemlje i od moje Vlade da u ovom teškom vremenu, kada teroristi vladaju i hoće da nas unište, da sve napravimo za nedelju dana. Siguran sam da ćemo donošenjem ovog zakona ubrati sredstva, da ćemo ta sredstva pravilno uložiti i da ćemo programom Vlade Republike Srbije znati koji ćemo put i po kom prioritetu popraviti. Želim da podržim ovaj zakoni da zamolim da izgradnjom ovih puteva bude što manje žrtava i da se putevima i mostovima spajaju ljudi, a nikako da se razdvajaju.
Ima reč narodni poslanik Zoran Jovanović.
Gospodine predsedniče, drage kolege i koleginice poslanici, dame i gospodo, dolazim iz Izborne jedinice 20, Moravički okrug, sedište Izborne jedinice Čačak. Da podsetim poslanike da je u toj izbornoj jedinici prošle godine u septembru apsolutnu pobedu odneo Srpski pokret obnove, na parlamentarnim izborima, a tako je i predsednik naše stranke dobio apsolutno najveći broj glasova u celom okrugu kao predsednički kandidat. (Vojislav Šešelj, s mesta: To tada i nikada više.) Bez obzira što se nama poslanicima SPO stavlja zamerka da od koalicionih partnera u Vladi napadamo samo Srpsku radikalnu stranku, tako će biti i ovoga puta, čisto iz razloga što je resorni ministar za saobraćaj i veze, ako se ne varam, iz Srpske radikalne stranke. Kada smo već kod ministra, ja imam podatak da taj ministar na lokalnim izborima nije mogao da prođe u svojoj mesnoj zajednici ni za opštinskog odbornika. Postavlja se pitanje, kakva je to kadrovska politika mandatara Republičke vlade.....
Gospodine Jovanoviću, da se držite tačke dnevnog reda.
.... kada predloži za ministra čoveka za koga nisu glasale komšije i susedi iz mesne zajednice. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o putevima, mi članovi Zakonodavnog odbora iz SPO smo podržali predložene izmene zakona, uz ogradu da li će se izmenjen i dopunjen zakon primenjivati. Gospodin Šešelj, kao profesor uvodnog prava na Univerzitetu u Prištini, zna da smo mi, kao studenti, učili da se pravni poredak sastoji od pravnih propisa, sistema pravnih normi i ponašanja po istima, a što čini pravni poredak. Profesore, da li sam u pravu? (Vojislav Šešelj, s mesta: Još si nešto zaboravio. Ima šest elemenata.) Zaboravio? To, kada budem bio na postdiplomskim studijama.
Gospodine Jovanoviću, molim vas da ne vodite dijalog sa poslanicima, molim vas....
..... Sarajevskog univerziteta. Vi ste studirali u Sarajevu, a ja u Beogradu. (Vojislav Šešelj, s mesta: Ti si rekao tri, a ima šest elemenata. To nije dovoljno za šesticu.) Zakon o putevima koji je donet 1991. godine, ako se ne varam, predviđao je da se od ukupno ubranog poreza na promet naftnih derivata na području opštine 95% usmerava u direkcije za puteve, a 5% opštini na čijoj teritoriji je ubran. Sada ta Direkcija za puteve postaje Republička direkcija za puteve. Nadamo se da ona neće postupati kao bivša, koja nije izmirivala zakonsku obavezu, pa imam podatak za opštinu Čačak da od 1992. godine ni jedan jedini dinar po ovom osnovu nije uplaćen. (Vojislav Šešelj, s mesta: Ko vlada u Čačku?) Zatim, kao što je Direkcija za puteve imala po dosadašnjem zakonu, tako i po izmenjenom zakonu Republička direkcija ima obavezu da donosi srednjoročni program i finansira izgradnju, rekonstrukciju, održavanje i zaštitu razvoja magistralnih i regionalnih puteva. Kao što pomenu kolega Suljević, ako se ne varam, može da se daju ovde određeni podaci koliko je koja opština dobila od Direkcije za puteve. Pošto potpredsednik Vlade gospodin Vojislav Šešelj pita ko vlada u Čačku, vezano za to da mu kažem da prošle godine opština Čačak od Direkcije za puteve nije dobila ni jedan dinar. U Čačku smo mislili da je to po političkom kriterijumu, pošto je SPS izgubio vlast u Čačku. Međutim, kada smo videli da dobijaju Kragujevac i Užice, gde takođe ne vlada SPS, videli smo da nije u pitanju taj kriterijum. (Vojislav Šešelj, s mesta: Ne možemo još da identifikujemo ko vlada.) Gospodine Tomiću, ako vi mislite da je lepo ponašanje potpredsednika Vlade da dobacuje jednom poslaniku, da li vi delite to mišljenje?
Ja sam vas upozorio da ne vodite dijalog, nego da govorite o tački dnevnog reda. Molim vas, ne dobacujte. Ja ću vas upozoriti javno, a posle toga znate šta sledi.
Kao što mi je poznato, u programu za 1998. godinu Čačak nije predviđen. Kao što je Kragujevac poznat po izreci "obilazi kao kiša oko Kragujevca", tako će Čačak postati poznat po izreci - obilazi ga kao Republička direkcija za puteve. Inače, obilaznica oko grada Čačka je magistralni put i u nadležnosti je kako zaštite, tako i investicionog ulaganja od strane Republičke direkcije za puteve. Kroz centar Čačka prolazi put koji je odlukom SO Čačak proglašen za pravac kruženjaregionalne saobraćajnice Čačak - Šiljkovica. Znači, Republika je dužna da učestvuje u održavanju ove magistralne i ove regionalne saobraćajnice i tu dužnost ne ispunjava. Kada je bilo u pitanju zimsko održavanje puteva prošle godinei kada smo od preduzeća nadležnog da održava regionalni put kroz centar Čačka dobili obavezu, Direkcija nije bilau stanju da obezbedi ni jedan kilogram soli za posipanje. Rekli su - nemojte se sekirati, mi ćemo posipati rizlom umesto solju. Mi kažemo - nemojte, zapušićete nam kišnu kanalizaciju, pa će onda mnogo skuplje da nas košta raspušavanje te kišne kanalizacije, pa ćemo mi iz naših skromnih opštinskih izvora ..... (Vojislav Šešelj, s mesta: Šta znači reč "raspušavanje"?) Pitajte Radu Trajković, ona će vam objasniti. Opština Čačak je morala da preuzme obavezu Republike i da zaštiti regionalni put koji prolazi kroz Čačak. Prema tome, SPO podržava predlog izmene i dopune ovog puta. U pravno-tehničkom smislu ovaj predlog zakona je ispravan, ali pod uslovom da se primenjuje u praksi. Zahvaljujem i ovima što su dobacivali i ovima drugima.
Dragan Todorović, ministar za saobraćaj i veze želi repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, očito da neki poslanici koji su bili za ovom govornicom, po mom dubokom uverenju, nisu sposobni ni da pređu put sami bez da ih neko prevede, a ne da o tome diskutuju.
Gospodine ministre, molim vas da vodite računa o dostojanstvu narodnih poslanika.
Interesantno je da lopovi protekom vremena misle da će se njihovo delo zaboraviti. Na opštini Voždovac, SPO je ukrao mandat kandidatu Srpske radikalne stranke, iako su na tom biračkom mestu izbori sprovedeni pet puta i na tim izborima ja sam tri puta pobedio, a dva puta su izbori poništeni. Tu među vama sedi predsednik opštine Voždovac, koji je potvrdio da je mandat ukraden, ali opravdao je to da dolaskom na vlast vlast mora da krade, a vi to u Beogradu pokazujete svakim danom. Pogledajte kakvi su vam radijatori, pogledajte kakav vam je gradski saobraćaj. Da vam ne voze ljudi iz Republike Srpske, Crne Gore i širom Srbije ni jedan građanin ovoga grada nikada ne bi stigao na posao, ni jedan učenik u školu. Vi ste svega toga svesni. Od ono para što ubirate snimate filmove, idete na raznorazna putovanja, misleći da neće doći dan kada ćete podneti račun. Hvalite se da ste osvojili vlast u Čačku i još u nekim opštinama. Gde vam je danas ta vlast? Zašto gospodin Velimir Ilić ne sedi sa vama u ovoj sali ovde? Zbog čega ostali poslanici, koji su kao vaši kandidati prošli u opštini Čačak, ne sede ovde sa vama ili nisu više u vašim redovima? Zbog toga što su shvatili da rukovodstvo Srpskog pokreta obnove ne može da uradi ni jedan posao koji bi bio koristan za narod, odnosno za građane, sem za porodicu Drašković i još jedan mali broj ljudi koji je okupljen oko njih. To je problem koji vi nećete uspeti da razrešite. Imate, ako vam bog podari sreću da ne dođe do prevremenih izbora, da penjete ovu poslaničku platicu, da izlazite za ovu govornicu i to vam je sve što vam ostaje do sledećih izbora. Na sledećim izborima imaćete prilike da se uverite da građani ni najmanje nisu naivni i da od vas ne očekuju apsolutno ništa.
Reč ima Zoran Jovanović, odgovor na repliku.
Nema razloga da republički ministar misli da je to strašno ...
Gospodin Todorović vam je odgovarao kao narodni poslanik.
Da, ali vezano za izbore na Voždovcu. Kada može savezni poslanik da izgubi izbore u mesnoj zajednici, kao što je gospodin Zoran Bingulac izgubio, pa postavljen za saveznog ministra, tim pre može i republički ministar da izgubi u mesnoj zajednici. Vezano za Čačak, zašto u Čačku od 70 odborničkih mesta nema ni jedan odbornik Srpske radikalne stranke? Ima 30 odbornika Srpskog pokreta obnove, a 15 odbornika je gospodin Velimir Ilić po svojoj rodbinskoj i po prijateljskoj vezi odvojio i stavio na kandidatsku listu, a nisu bili članovi Srpskog pokreta obnove kada su održavani izbori. Ovo zbog šire javnosti moram da kažem. Dakle, u Čačku vlada koalicija Demokratske stranke i koalicija bivših članova, odnosno da kažem nečlanova Srpskog pokreta obnove [[smeh u sali]] Nisu ljudi bili članovi Srpskog pokreta obnove. Gospodin Ilić nas je obmanuo, prevario, a inače Srpska radikalna stranka nema ni jednog odbornika. Ja mislim da sam odgovorio potpredsedniku Vlade ko vlada u Čačku, samo mi vi odgovorite da li vi podržavate Đinđića? (Vojislav Šešelj s mesta: Koga mi podržavamo to je naša stvar.)
Ima reč narodni poslanik Dragan Todorović, odgovor na repliku.
Meni je stvarno žao poslanika Srpskog pokreta obnove. Ja sam ipak mislio da ih poštedim i da ne kažem baš sve, ali moram sada, na žalost, da kažem upravo vezano za Čačak. Ja sam razgovarao sa Velimirom Ilićem i on je čovek u muci priznao da je jedini i osnovni razlog zbog čega se razišao sa Draškovićima zbog toga što nije hteo da plati onih 50%, koje je bio obavezan da plati svaki predsednik opštine koga je postavio Srpski pokret obnove. To je osnovni razlog zbog čega ste vi izgubili, odnosno zbog čega ste se posvađali sa Velimirom Ilićem. Evo vam ovde i predsednika opštine Voždovac, pa neka kaže koliko je on platio svoje predsedničko mesto i kada je to platio. Znate vi to sve, ne treba ja u to da vas ubeđujem, ali ovo je zbog javnosti, a ne zbog vas.
Ima reč potpredsednik Vlade, Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo, meni je veoma drago što, koliko vidim, svi poslanici Narodne skupštine podržavaju ovaj zakonski projekat, jer je projekat dobar i uneće pozitivne promene u našu praksu u ovoj oblasti. Pošto smo se svi usaglasili oko tog projekta možemo malo i da se našalimo, a povod su uvek poslanici Srpskog pokreta obnove i da vas nema u ovoj Narodnoj skupštini nama bi bilo strašno dosadno. Kroz sve te šale pojavio se i jedan ozbiljan problem, problem nepotizma, problem tih rođačkih veza i odnosa, pa bi možda mogla da se pokrene inicijativa da se menja izborni zakon, pa da taj izborni zakon tako jasno formulišemo da uvek znamo na vašim listama ko su vam stranački kadrovi, a ko su rođaci, pa ide lista rođaka Srpskog pokreta obnove i ide i lista aktivista Srpskog pokreta obnove. Tako je i kada se ide na lokalne izbore. Na lokalne izbore su išli aktivisti, a funkcije u gradskoj vlasti Beograda preuzeli rođaci. Nema mnogo aktivista među funkcionerima, ali ima ogroman broj rođaka. Demokratska stranka je pravila cele spiskove tih rođaka, a vi to niste demantovali. Mi vas i ne poznajemo tako dobro. Kada sam bio predsednik opštine dolazi kod mene Slavica Altipar-Markov, gradski sekretar za obrazovanje, prvo da nas pohvali što smo ulagali mnogo u zemunske škole, a onda da predloži još neke projekte. Ja je lepo primim, razgovaramo i ona se predstavi kao sestra Vuka Draškovića. Ni ja nisam znao da Vuk Drašković ima toliko rođaka, a da o Danici Drašković i ne govorim. Vi to najbolje znate. Onda da idemo sa dve liste na sledeće izbore, pa i da narod zna - ovo su stranački aktivisti, možete za njih glasati, a ovo su stranački rođaci, možete i za njih glasati, pa neka se svako opredeli. Onda da vodite računa kada raspoređujete funkcije posle izbora, ako vam slučajno negde upali u nekoj mesnoj zajednici da ponovo osvojite vlast, onda bar pola stranačkih aktivista među funkcionere odredite, a pola rođaka. Nemojte kao sada samo rođaci da drže vlast, a vi morate na svojim leđima kampanju da izvučete. (Zoran Jovanović traži reč.)
Nemate više pravo, vi ste izazvali repliku. Jednom ste izlazili i to je gotovo. Vi ste pomenuli gospodina Šešelja, ali nemate pravo ponovo. Vi tako možete sto poslanika da pomenete, pa mislite da možete da izađete sto puta. Nije povreda Poslovnika. Ima reč narodni poslanik Atanacković, odgovor na repliku.
Poštovane kolege narodni poslanici, nisam imao nameru da izlazim i da nešto govorim o ovom zakonu. Smatram da je više stvar koja praktično uređuje jednu oblast u okviru delatnosti jednog ministarstva i čudi me, jasno je da ovde ima puno kolega koji žele inače da govore o putevima, kao jednoj vrlo važnoj stvari za našu zemlju, pa je čini mi se to više bio razlog za ovo što smo do sada čuli. Međutim, zaista više ne znam da li ikakvog smisla ima da se, ako se raspravlja o jednom ovakvom zakonu, istovremeno prelazi na savim drugo polje koje baš nikakve veze nema sa zakonom i da se onda cela diskusija, mada nam je to možda interesantnije, bilo bi možda dosadno, ali ne treba na početak odgovarati na takav način i pošto sam ja ovde prozvan i to u nekoliko različitih nivoa, prvo ja zaista nisam platio svoje mesto predsednika opštine. Ja sam od prvih ljudi koji su se 1990. godine uključili inače u naše političke promene, sa željom da napravimo višestranačje i da to višestranačje pomogne ovoj zemlji da stupi u red ostalihzemalja sveta i da pomoću višestranačja pokušamo, ne ovakvim svađama i ovakvim pričama, nego ozbiljnim radom da doprinesemo boljitku naše zemlje. Koliko smo u tome uspeli, žao mi je da mogu da konstatujem da su još uvek prisutne iste pojave i da nismo ozbiljno napredovali na tom polju. Što se tiče ove druge stvari, nekih mojih izjava, odnosno kako ministar kaže, inače žitelj moje opštine, da je pokraden i da je to uradio SPO i slično, vi znate kakav je bio izborni zakon i znate šta se sve dešavalo tih dana i meseci. On je u pet krugova učestvovao u tom nadmetanju sa svojim protivkandidatom, pobeđivao je on, pobeđivao je ovaj drugi i na kraju se završilo kako se završilo. U tome ja zaista ne mogu da budem arbitar, tu su arbitrirali sudovi, kao i u svim drugim situacijama. Znate i sami, bio je primenjen i lex specialisnašeg predsednika. Prema tome, suditi o tome da li je više u pravu jedan ili drugi zaista je bilo teško. Ali, mislim da su preteške kvalifikacije povodom tog čina i ne odgovaraju ovom mestu. Mi ovde treba da razgovaramo o nekim drugim stvarima, a ne o takvim. Mislim da ovako gubimo vreme, treba da se bavimo ozbiljnim poslovima, ozbiljni smo ljudi. Mada može biti interesantno, učešće u tome i priča, ali mislim da to nije mesto da bi se na njemu ovako raspravljalo. Ja zaista na taj način ne želim, niti umem da razgovaram.
Ima reč narodni poslanik Dragan Todorović.
Ne treba puno ubeđivati, dovoljno je posmatrati gospodina Atanackovića i shvatiti u kakvom se teškom položaju on nalazi. Teško je priznati istinu. Ne zna šta je bilo, a predsednik je opštine, u kojoj su meni ukrali mandat. Ne zna kakvi su rezultati bili, kaže - pobeđivao je on, pobeđivao sam ja. Nije tačno. Dva puta su izbori poništeni, jedanput na žalbu Srpske radikalne stranke, drugi put na žalbu SPO, a tri puta, kada su se rezultati brojali, pobedio sam ja. I peti put, kada sam pobedio, žalili ste se sudu. I sudije, sa kojima ste vi uradili ono što ste uradili, doneli su takvu odluku kakvu su doneli. Ali, građani su rekli svoju reč. Najbolji primer za to može da vam posluže izbori 21. septembra, kada su građani glasali za republički parlament. Na tom biračkom mestu sva četiri puta od 21. septembra do 21. decembra Srpska radikalna stranka je ubedljivo pobeđivala. Prema tome, ako laže koza, ne lažu rezultati na izborima u septembru, oktobru i decembru.
Ima reč narodni poslanik Života Cvetković.
Poštovani poslanici, zaista smo danas u prilici, bez obzira na našu političku pripadnost, da damo punu podršku ovakvom zakonskom projektu. Zašto? Pa, svima nam je u interesu da dalje usavršavamo putnu mrežu, da dalje jačamo komunalnu infrastrukturu. Upravo Vlada na ovakav način stvara prostor, dajući novu ulogu i mesto Direkciji za puteve. To je interes svih naših građana, to je interes ove države i za to tu moramo biti apsolutno jedinstveni. Jedan broj poslanika danas je shvatio da se razgovara o izveštaju o radu i nastoji da minimizira rezultate, koji su postignuti poslednjih godina na ovom planu. Ako ovu vladu narodnog jedinstva treba za nešto pohvaliti, treba je pohvaliti za napore da se zaista promeni slika u našoj putnoj mreži. Niko ne tvrdi da imamo razvijenu putnu mrežu, ali je nesporno da je na tom planu urađeno više nego ikada, na čitavom prostoru Srbije od Horgoša do Dragaša radilo se na lokalnim, regionalnim, magistralnim putevima i auto-putu. Svuda tamo, gde je bilo inicijative i gde su građani bili na nogama i svuda tamo, gde su građani bili spremni da udružuju sredstva, njima se izlazilo u susret preko Direkcije za puteve, opštinske ili republičke i tako, naravno, treba da se ponašaju. Nigde nije bilo političkih kriterijuma što se tiče pripadnosti, svi smo bili u istoj poziciji. Zato plediram na vas da danas damo punu podršku ovakvom projektu. Nesporno je da možemo razgovarati i da možemo danas otvarati prostor za neke nove inicijative, kako da dođemo do novih izvora sredstava, da bi se još više radilo. Dakle, dajem punu podršku ovakvom zakonskom projektu, jer na ovaj način stvaramo uslove i ambijent da se nastave ovakve aktivnosti. Jer, kako Latini kažu: Via e vita, put je život. Hvala.
Za reč se javio ministar građevina, Dejan Kovačević.
Poštovani predsedniče, poštovani narodni poslanici, želio bih da iznesem neke podatke, koji su interesantni za Skupštinu Srbije. Prvo, u Republici Srbiji imamo 17.000 kilometara regionalnih i magistralnih puteva. Imamo već izgrađenih 600 kilometara auto-puteva, odnosno na jednom delu su polu auto-putevi sa svim elementima auto-puta. Ove godine Vlada Republike Srbije donela program da 224 projekta gradi u Republici Srbiji. Praktično svi ti projekti su već u završnoj fazi i ulažu se sredstva i u lokalne, regionalne i magistralne puteve. Mogu da vam kažem da se u ovoj godini gradi na 48 magistralnih puteva, na 72 regionalna puta i 104 lokalna puta. U programu Vlade Republike Srbije predviđeno je da deo sredstava obezbede i opštine, naročito na lokalnim putevima. U ovom periodu, od kako je donet ovaj program u 1998. godini, urađeno je preko 300 kilometara lokalnih, regionalnih i magistralnih puteva, i to je sve organizovala Vlada Republike Srbije. Dalje, mogu da vam kažem da se grade auto-putevi. Do kraja ove godine završavamo 15,5 kilometara auto-puta, što nam je preostalo iz prošle godine od Subotice do granice sa Mađarskom i proširenje graničnog prelaza. Završava se deo obilaznice auto-puta sa velikim mostom preko Save kod Beograda od 16,8 kilometara i to će biti pušteno pre kraja godine. Gradimo 24 kilometra auto-puta kod Leskovca i 21 kilometar auto-puta od granice Makedonije prema Bujanovcu. Takođe je u izgradnji 5,6 kilometara auto-puta od Niša prema Bugarskoj granici. To je deonica Komnen-Prosek. Dalje, mogu da vam kažem da je Vlada Republike Srbije preduzela meru projektovanja izgradnje za iduću godinu. U završnoj fazi je generalni projekat auto-puta Beograd-Južni Jadran, deonica od 130 kilometara, koja se približava Čačku. U projektovanju je generalni projekt auto-puta od Niša prema bugarskoj granici i pripremljeni su svi elementi za davanje koncesije za izgradnju auto-puta od Niša prema makedonskoj granici. Prema tome, to su sve poslovi koji su urađeni u ovoj godini i koje Vlada Republike Srbije finansira, i to finansira iz sledećih izvora: jedan deo sredstava se naplaćuje kao putarina na putevima i to se koristi za izgradnju lokalnih puteva, i regionalnih i magistralnih i za održavanje puteva. Mogu da vam kažem da se svakog meseca ulaže 15 miliona dinara za održavanje puteva i predviđena su sredstva koja će se koristiti za održavanje u zimskom periodu - za uklanjanje snega i leda sa autoputeva, kao i sa svih drugih puteva koji su u Republici Srbiji. Vlada Republike Srbije je takođe donela jednu uredbu još krajem 1996. godine, gde se iz derivata nafte izdvajaju sredstva za izgradnju autoputeva. I ove godine, u maju, donela je odluku da se 25 para od prodatog benzina izdvaja za izgranju lokalnih, regionalnih i magistralnih puteva. Znači, to su sve izvori koji su korišćeni u ovoj godini. Ovde je neko pomenuo strane kredite. Mogu da vam kažem da ih je još 1991. godine suspendovala Evropska zajednica, one koje je dala Republici Srbiji. I sve što je građeno 1991. - autoputeva i ovih puteva u Republici Srbiji, kao i održavanje, to je sve finansirala Vlada Republike Srbije. Mogu da vam kažem da je naša transevropska magistrala već u toj fazi da mnogo bolje izgleda nego što je to slučaj kod mnogih drugih susednih zemalja, ali je tačno da smo imali nedovoljno sredstava koliko smo mi mogli da uradimo. Mi sada sa programom koji je Vlada usvojila da se ide u koncesiji želimo da privučemo koncesionara, gde bismo mu dali jednu deonicu. Normalno, tu treba Vlada da donese odluku, da usvoji koncesioni akt i da se raspiše međunarodna licitacija. I to je jedan vid privlačenja stranog kapitala. Mislim da svi ovi podaci dovoljno govore šta Vlada Republike Srbije preduzima. Dalje, moram da kažem nekoliko reči kako se određuje šta se radi i šta će se raditi. Direkcija za puteva angažuje Institut za puteve koji uradi jedan program na osnovu snimljenog stanja na terenu, oštećenog kolovoza i frekvencije saobraćaja na putu i na osnovu toga se donese program. Tačno je da mi imamo daleko više potreba nego što imamo finansijskih sredstava, ali na osnovu toga se izabere ono što mora da se gradi u dotičnoj godini. Mislim da neki pravci, kao što su magistralni i regionalni putevi, uvek su u prioritetu, jer je tu najveća frekvencija saobraćaja, ali moram da kažem da su i lokalni putevi takođe značajni za građane, pa i tu Vlada Republike Srbije pomaže maksimalno da se neki lokalni putevi ili poprave, ili izgrade, ili da se isprave neki elementi. Za sve ovo u ovoj godini Vlada Republike Srbije uložiće oko milijardu i trista miliona dinara iz ovih raznih izvora, bar tako očekujemo da će biti, na osnovu podataka koje imamo za deset meseci, jer su svi ovi prilivi realni i dolaze i koriste se za izgradnju ovih saobraćajnica. Normalno, iz tih sredstava se mora platiti projektovanje, mora se platiti eksproprijacija, mora se platiti opremanje saobraćajnica. Dalje, mislim da se takođe značajno ulaže i u rekonstrukciju i u izgradnju mostova. Srbija ima preko tri hiljade mostova, od kojih su neki napravljeni još i krajem prošlog veka. Prema tome, to jedan podatak koji može da koristi nekome ko želi da se udubi u ovu materiju. Moram da kažem sledeće, da putevi koji su dovedeni do grada su u nadležnosti Republike, a sve što je u gradu, što uključuje ulice itd., to je obaveza grada u pogledu održavanja tih saobraćajnica, njihove gradnje, rekonstrukcije itd. Vi ste videli koliko je u Beogradu urađeno, što je radila lokalna vlast, a i u drugim gradovima. Normalno, tu su još i drugi izvori sredstava. Želim da dodam da je prošle godine Fond za razvoj Republike Srbije uložio 81 milion maraka za izgradnju magistralnih, regionalnih i autoputeva u Republici Srbiji. To su sredstva koja su došla od Telekoma. Znači, Vlada Republike Srbije se prema svim građanima jednako odnosi. Ovo je stručna materija, pripremaju je stručni ljudi i instituti, projektanti, projekti koji su od značaja za Republiku rediguju se u državnoj revizionoj komisiji, koja je inače u okviru Ministarstva građevina. Prema tome, Vlada Republike Srbije vodi računa da se sve što treba da se uloži - uloži maksimalno profesionalno, da za određenu sumu para dobijemo što više kilometara autoputeva. Potrebe su sigurno veće, ali moramo imati u vidu i situaciju ukojoj se nalazimo.
Ima reč narodni poslanik Milan Miković, šef poslaničkog kluba Srpskog pokreta obnove.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, ja sam se javio pre gospodina Cvetkovića, a njemu ste dali reč iako imam pravo po Poslovniku da odmah dobijem reč, ali vam ne zameram, ne mislim da ste to namerno učinili, ali hteo bih da na neke stvari ukažem i u vezi ovog zakona i u vezi svega ovoga što je rečeno, posebno prethodno od gospodina ministra. Gospodin ministar kaže da je Vlada finansirala ovo, i ovo, i ovo. Svi smo mi finansirali. Vlada nema svoje pare. Vlada, na osnovu ovlašćenja, raspolaže parama svih nas. Prema tome, svi putevi i sve drugo što se radi sve je to ulaganje svih nas i nemojmo da stvaramo utisak da Vlada ima i neke druge pare sa kojima može nešto da radi. Prema tome, svako od nas želi da bude ponosan da je i on učestvovao u gradnji i ovog puta i svega drugog što se radi. To je prva stvar. Druga stvar o kojoj bih hteo da se izjasnim,interesantna je stvar, ne da danas raspravljamo, nego i o situaciji i o izgradnji puteva i o svemu ovome. Danas smo, međutim, ograničeni - ili treba da budemo ograničeni - sa onim što je na dnevnom redu. Da li u tom pogledu ima ili nema nekih primedaba, da li je baš sve tako dobro kao što je ovde prikazano, da li je ovaj projekat mogao da bude bolji i da li u ovom projektu ima i nekih stvari koje su očigledno promakle u prvom trenutku, a koje ne bi smele takve da ostanu. Uzmite član 47. dosadašnjih propisa, a kod nas se radi o članu 5. ovog zakona. Tu je izmenjen stav 1., gde je izbrisano da se održavanje, zaštita i izgradnja puteva vrši na osnovu dugoročnih i srednjoročnih programa razvoja i Vlada je objasnila da neće više biti dugoročnih programa razvoja, o čemu može da bude reči - da li je to dobro ili nije dobro, da li treba i u izgradnji puteva da postoje dugoročni planovi razvoja. Prema tome, to je tema o kojoj može da bude govora, ali niste predložili da se ispred poslednje tri reči, gde se spominje direkcija za puteve napiše "Republička", jer tako smo je prekrstili i to joj je ime, to joj je naziv i mislim da je sa formalne strane to jedan propust koji bi trebao da se ispravi, jer je na svim drugim mestima gde je postojala direkcija to izmenjeno. To je jedna stvar. Druga stvar u vezi ovog člana je nešto našta treba da se ukaže. Do sada je postojeća direkcija, koja će sada biti Republička direkcija, donosila dugoročni plan, koga neće biti, i srednjoročni program održavanja, zaštite i svega ostalog, a na iste je davala saglasnost Narodna skupština. Ovim predlogom zakona Narodna skupština nema tu svoju ingerenciju, nema to svoje ovlašćenje, izbrisano je da Narodna skupština daje saglasnost na srednjoročni plan, ili srednjoročni program, koji će ostati. To je činjenica koja postoji, treba da navedemo, odnosno da registrujemo, da li je to dobro ili nije dobro. To je druga stvar i o tome možemo da raspravljamo, ali to je nesumnjiva stvar koja ovde postoji. U članu 5. vi ste rekli - Republička direcija za puteve donosi srednjoročni program izgradnje i rekonstrukcije, održavanje itd. i godišnji program radova na održavanju, zaštiti i svega toga uz saglasnost Vlade Republike Srbije. Da li samo godišnji program zahteva saglasnost ili i srednjoročni? Mislim da bi to moralo da bude jasno, ali smo dobili obaveštenje kako će to biti i na koji način, pa mislim da je za sve nas od značaja. Razlozi zbog kojih ste govorili ili predlagali da se uvede Republička direkcija za puteve, bolje reći ceo taj sistem za razliku od dosadašnje direkcije, ima jedan broj sigurno dobrih argumenata. To je ono zbog čega smo rekli da je deo koji treba podržati u ovom zakonu, jer može biti kontrola nad jednom republičkom direkcijom koja ima ovakvu samostalnost, za razliku od onoga gde je ta direkcija bila u okviru Ministarstva i zaklonjena tim ministarstvom i mogućnošću kontrole nad tim stvarima. Ukazao bih još na jednu stvar. Srednjoročni plan donosi se uz saglasnost Vlade. Međutim, u one tri tačke koje se pominju u članu 51b tu se govori o nečem drugom. Isto se to donosi uz saglasnost Vlade po prethodno pribavljenom mišljenju ministarstva nadležnog za poslove saobraćaja. Razume se kako će Vlada drukčije i da odlučuje ako prethodno njeno ministarstvo na neki način nije dalo svoje mišljenje. Ono je jedino kvalifikovano da daje to svoje mišljenje Vladi. To su odnosi između jednog ministarstva i Vlade i njima nije mesto u ovom zakonu. To su razlozi stručne i tehničke prirode, na nekim mestima i suštinske, ono o ulozi Narodne skupštine zbog kojih sam smatrao da je potrebno ovog trenutka ovde da ukažem i mislim da morate da imate poverenje, zatim ono što je najvažnije i prvo da nam date vremena da svaki put kada se donosi zakon da možemo i da ga pročitamo i uporedimo, da nam date pun tekst propisa koji se menjaju, ne samo jednu tačku nego kompletan spisak članova i problema o kojima se radi i u jednoj takvoj situaciji i samo u takvoj situaciji moći ćemo da ispunimo naše obaveze da kada donosimo zakone da budu bolji od onih ranijih.
Ima reč narodni poslanik Snežana Bajović.
Poštovani narodni poslanici, gospodine predsedniče, ja sam poslanik Srpskog pokreta obnove. Evo šta mene muči, a što muči i narod, građane naše zemlje, koji žive u ovoj zemlji, koji drugu zemlju nemaju. Ovo veliko nejedinstvo i svađe su veliki problem. Verujte ljudi, verujte drage moje kolege da je naša zemlja u velikoj krizi. Na dnevnom redu je Zakon o putevima i kada je u pitanju ta oblast, kada je u pitanju putna mreža u našoj zemlji, ne mogu da kažem da je idealna, da je dobra, da su planovi razvoja dobri, jer postoje putevi koji su totalno neprohodni u našoj zemlji. A vi razmislite o kojim se putevima radi. Postoje putevi koji su delimično prohodni, postoje putevi koji su ruinirani, putevi koji su izgrađeni pre više godina, a danas preko njih ne može da se prođe. Jedan od glavnih razloga, čini mi se, možda glavnih, možda neću biti u pravu, jer se neko neće složiti sa mnom, saobraćajnih nesreća je stanje na putevima. Ono što ovaj zakon predviđa, a što se meni ne sviđa, a to je što je zapostavljena uloga narodnog poslanika. [[smeh]] Vi možete da se smejete dragi moji narodni poslanici, ali u saradnji sa narodnim poslanicima koji predstavljaju narod, jer narod govori poslanicima misleći da će poslanik da iznese sve njegove muke pred Skupštinom, da bi Vlada pomogla razrešavanju tih problema. Međutim, vi ste te probleme u ovom zakonu zapostavili. Bilo bi najbolje da se, u saradnji sa opštinama i sa predlozima narodnih poslanika, u Zakon unese jedan član pošto je katastrofa na našim putevima, da je situacija stvarno katastrofalna na putevima i da se prema tome formira jedna komisija koja bi izašla na teren i da snimi sve puteve i da posle popravki puteva koji su najugroženiji, bez obzira u kom se delu naše zemlje nalaze, da to konstatuje radi intervencije. Možete vi koji mi dobacujete da se ljutite koliko god hoćete, ali kad budete otišli kući i kada dobro razmislite videćete da sam u potpunosti u pravu. Prođite putevima pa ćete videti i u kakvoj su situaciji ti naši putevi. Videćete da su nam putevi, prvo, neobeleženi i to već izgrađeni putevi. Videćete na putevima saobraćajne nesreće mnogo veće, a razloge zbog neobeleženosti puteva i nesavesnog rada u lošim klimatskim uslovima od strane službe koja treba da održava puteve. Pre svega, ako se radi u sezonskim uslovima reč je o posipanju solju. Skoro je došlo do nesreće, ali hvala bogu, lepo se završila jer niko nije stradao. Sada je na brani Moravskog mosta zbog neblagovremenog obezbeđenja i posipanja mosta solju žena uletela u Moravu. Sa druge strane, regionalni put Požarevac - Svilajnac je katastrofalan. Regionalni put Petrovac - Velika Plana je isto tako u katastrofalnom položaju.
Molim narodnog poslanika Snežanu Bajović da govori o zakonu, a ne o stanju puteva, jer iako to ima veze sa zakonom, nije predmet ove tačke dnevnog reda. Molim vas, držite se dnevnog reda.
Evo zašto. Ko će sutra znati? Direkcija će znati da put Aleksandrovac - Mirjevo, koji spada u grupu regionalnih puteva, nije prohodan i narod ne može da dolazi kod lekara radi lečenja. Ne smeju više da se spuštaju s brda lošim putevima. Da li će to Direkcija za puteve da zna, da li zna ovog trenutka ili uopšte? Ne zna sigurno. Vi ste iz Zakona izbacili tačku, iz bivšeg Zakona, gde se na mnogim stvarima Skupština pitala. To neće valjati za rad ubuduće.
Ima reč narodni poslanik Veroljub Stevanović.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo, prosto je neverovatno šta se dozvoljava poslanicima neke stranke da rade u ovoj sali. Naravno, dosta vi pomažete tome. Vi čujete dobacivanje i ministra Todorovića i potpredsednika Vlade gospodina Šešelja, dosta ružnih reči, ne reagujete ako neko ne govori o zakonu. Dakle, prosto je neverovatno koliko ti ministri ne znaju osnovne stvari, pre svega ne znaju, a kažu...
Gospodine Stevanoviću, molim vas da govorite o zakonu.
Naravno da ću govoriti o zakonu, ali moram da se vratim na jednu stvar, dakle rečeno je da je neko davao novac iz opština u kojima smo mi. Zato je bio zahtev za replikom, vi nam to niste dali. To je nemoguće, ko god zna kako se budžet kontroliše...
Molim vas, niste vi pomenuti poimenice...
Ali, samo da vam kažem, kakvi su nam ministri takva nam je i Vlada, takav nam je i život u ovoj zemlji i naravno da nas to interesuje. Ja bih molio gospodina Todorovića da nam kaže koje kvalifikacije ima za mesto ministra, ali pošto sam ja dosta kompetentan da govorim o ovom zakonu jer sam četiri godine bio predsednik Odbora u ovoj skupštini za saobraćaj i veze, odlično znam kakvo je stanje na putevima, a imamo izveštaj Vlade o putevima koji su u katastrofalnom stanju, o regionalnim i magistralnim. Jedino gore od toga jeste stanje na železnici. I još jednom vas podsećam, po izveštaju Vlade najmanje 10 milijardi maraka je potrebno da ta železnica počne da se koristi na pravi način. To je dakle ono što je činjenica. S druge strane, što se tiče samog Ministarstva ili Direkcije za puteve bivše, a sada nove Republičke direkcije za puteve, mora se reći da nije istina ni ovo što je gospodin Jovanović rekao za Kragujevac. I Kragujevac obilaze, kao i kiša što ga obilazi, ovi iz Direkcije za puteve odnosno ovi iz Ministarstva. Ni jedan dinar nije dat za regionalne, magistralne puteve za teritoriju grada Kragujevca u ove dve godine otkako smo mi na vlasti. I dakle, netačan je podatak da se novac izdvaja za Kragujevac, jer tamo stoje svi poslovi na obilaznici oko Kragujevca a tamo je, i dogovor je, da 70 posto ulaže Republika, a 30 posto grad. I pored silnih urgencija još uvek nema ni dinara sa te strane. Sa druge strane, kada se tiče regionalnih odnosno lokalnih puteva, ja vam moram reći neke činjenice koje verovatno nekima neće da zvuče istinito, ali su istina. Na teritoriji grada Kragujevca 1996. godine u selima je asfaltirano 6,5 km. puteva, 1998. godine po selima Kragujevca je asfaltirano 33 km. puteva. To je vidite koliko puta više. U istoriji Kragujevca nikada nije asfaltirano više od 17 km. Tako radi nova vlast u Kragujevcu, SPO. To nekima, verovatno, smeta. Slična je situacija u kulturi, u prosveti, tamo gde imamo naše obaveze, svuda je to tako i to je istina o Kragujevcu. To je s jedne strane. S druge strane, ove uvrede koje dolaze na račun poslanika SPO imaju određene granice. Ja mogu da kažem da ništa smešnije nije od situacije, od slike kada je gospodin Šešelj na ovom mestu gde sam sada ja ovde. Ja to neću da kažem jednostavno zbog toga što ćete vi vrlo brzo videti sada da sam ja u pravu.
Ima reč narodni poslanik Miloš Nešović, a neka se pripremi narodni poslanik Svirčević.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri Vlade Republike Srbije, mislim da je posle izlaganja ministra Dejana Kovačevića bilo sve jasno. Ja se sa tim podacima neću služiti jer ih i ja znam, pošto sam 1994. godine jedan period bio pomoćnik ministra za saobraćaj i veze za drumski saobraćaj i puteve. Ali, činjenica da je trebalo doneti zakon i izdvojiti Direkciju za puteve iz Ministarstva stoji iz više razloga. Moći ćemo, odnosno nećemo kontrolisati putem inspekcijskih organa, Direkciju koja je organ Ministarstva saobraćaja i veza, mislim da je to nespojivo i da se iz tog razloga mora to činiti. Direkcija za puteve imaće sada i svoj upravljački paket, imaće naravno svoj savet, svoj upravni odbor i svog direktora. I dosad, od 1992. godine pratim da su se uvek radili planovi i analize na područjima svih 29 okruga u Republici Srbiji. Verovatno, neko od nas nije bio u prilici da to radi i zbog toga se verovatno pojavljuju i ovakve diskusije. Na osnovu svih analiza i pregleda na terenu mogu da kažem da sam veoma dobro pratio raspodelu sredstava, koje je radilo Ministarstvo za saobraćaj i veze, zajedno sa Direkcijom, i da su ta sredstva kanalisana praktično i na magistralne, regionalne, i na autoputeve, tamo gde je to bilo najpotrebnije. Ministar Dejan Kovačević je govorio i o zaobilaznicama. U Kraljevu se radi zaobilaznica već sedam - osam godina. To su ogromna sredstva i moramo shvatiti da ima i drugih prioritetnih obaveza ako se to proceni u Ministarstvu ili Direkciji. Ali, setimo se kroz koje vreme smo prošli za ovih devet godina i na koji način smo ubirali sredstva za izgradnju i održavanje naših regionalnih, magistralnih i autoputeva. Ja sam prvi put republički poslanik i moram da vam kažem da mi je mnogo žao što ogromno vreme trošimo van dnevnog reda, da nekoga uvredimo ili da se politički predstavljamo svojim biračima. Mislim da bi bilo mnogo bolje ako bismo vreme u Skupštini proveli i usmerili svoju aktivnost i svoj rad po dnevnom redu, pa da nam zakoni budu što kvalitetniji i što bolji. Hvala vam lepo i izvinite.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Ratimir Svirčević, a neka se pripremi narodni poslanik Tihomir Marjanović.
Poštovani poslanici, danas imamo Predlog zakona o putevima, a ni od poslanika ni od ministra saobraćaja, ministra građevine nismo čuli jedan po meni vrlo bitan podatak - koji je to put u ovoj našoj zemlji koji je najopterećeniji? Da li vi znate? To već dugo godina, kako bih rekao, to prvo mesto drži put Beograd - Novi Sad. Taj put nosi oznaku E-5, ako se ja ne varam, ispraviće me gospodin, dobro E-75, E-5 je onaj stari koji prolazi kroz Inđiju-Pazovu, tamo Sremske Karlovce itd. Hoću da kažem, ti brojevi dosta govore o važnosti puteva. Vi znate da početkom ovog veka, kad su davali te oznake putevima od E-1 pa nadalje, da je to bilo onda u ono vreme po stepenu važnosti, pa je E-1 na primer Pariz-Brisel, jel tako nešto a ovo je put E-5, ja ga zovem E-5 jer je on direktna zamena za put stari koji je prolazio, kako sam rekao, kroz Inđiju, Novu Pazovu, Batajnicu i slično. To je put koji mi zovemo auto-put. Niko ga u svetu ne zove auto put. Taj put već 20 godina stoji nedovršen, sa jednom kolovoznom stranom (mislim da je to pravi termin) gde postoje tri trake, gde se danas vozi na takav način, da bi u bilo kojoj kulturnoj zemlji bilo koja inspekcija saobraćaja zabranila za saobraćaj taj put, dok se određene stvari ne otklone. Samo na delu puta od Novog Sada do pumpe minut, to je prva pumpa od Novog Sada, u ovoj godini je bilo oko 30 poginulih. Naime, postoji jedna žuta traka (Ministre, da li je tako zovemo?). To se zove žuta traka i postoje ove dve kolovozne. Žuta se potpuno ravnopravno koristi i izaziva takvu opasnost koja je prouzrokovala ovolike nesreće. Taj put se zove auto put i zbog toga što se naplaćuje drumarina i to 20 godina. Pitam vas, gde su te pare?. Lepo je što ćete taj put produžiti do Subotice i praktično do granice, ali mislim da bi bilo veoma važno da Vojvodina, koja je najviše para dala ubirajući putarinu (putarina se tamo ubirala pre nego što se ubirala na putu Beograd - Niš) dobije mogućnost da se taj put praktično napravi auto putem. To auto put nije i pitajte ko god se razume u te stvari i reći će vam da to nije auto put. Ostavljeni su svi mostovi, svi prelazi, svi nadvožnjaci još pre 20 godina, da se uradi druga traka. Do sada nije urađeno. Mi imamo jedan auto put u Vojvodini sa četiri trake (tako se to zove, u stvari ima šest traka) to je taj put koji nesretnim sticajem okolnosti sada ne vodi nikuda. To je put Beograd - Šid. (Vojislav Šešelj, s mesta: Kako ne vodi nikuda? Vodi.) To je za mene nikud, jer tim auto putem ako idete, to je kao da se vozite aerodromskom pistom. Tu vozila nema, našu zemlju obilaze. Čujem da prave obilazni put kroz Mađarsku, Rumuniju, Bugarsku prema Bliskom Istoku. Šta bih sada mogao da kažem? Naplaćujemo taj put koji nikud ne vodi i tu nisu veliki prilivi. Naplaćujemo put od Beograda skroz do Hajdukova. Ne vidim da igde piše a i nisam čuo da se planira da se uradi druga traka, što bi bilo neophodno. Vraćam se na to da je put Beograd -Novi Sad najopterećeniji put u Srbiji. Da li to ima veze sa našim ministrom saobraćaja, koga ja ovde pitam šta je on po struci. To sam pitao pre jedno mesec dana, prethodni govornik je to pitao i molim vas da mi odgovorite.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Tihomir Marjanović, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Kostadinović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, kada sam govorio o zakonu imao sam nameru da govorim i to mi je cilj i tako sam i govorio, da se poboljša kvalitet tog zakona i odgovorno tvrdim da mi u opštinskoj vlasti ćemo uvek biti za saradnju sa Republičkom direkcijom, da bi se poboljšali uslovi življenja građana. Mi smo u opštini Požega na nivou opštinske direkcije uradili prilično po pitanju putne mreže. Odmah da kažem, ništa nije dobro da ne može biti bolje. Uradili smo dosta. Ovo što ću sada reći, to govorim zbog široke javnosti. Ono što je gospodin ministar Todorović izjavio, da su predsednici opština tamo gde je pobedio SPO platili svoje mandate, odgovorno tvrdim, a nemam običaj da kažem, pošto sam po struci prosvetni radnik, da laže. Ovog puta moram da upotrebim tu tešku reč, jer ministar bi morao da vodi računa o izjavama koje daje, da meri te izjave i da te izjave idu i na lični integritet ljudi. Zato mislim da gospodin ministar ubuduće, kada daje izjave, vodi računa jer je drugačija izjava jednog poslanika, a drugačija je izjava ministra. Zato bih ga zamolio da mora da shvati da se ovde u parlamentu nalaze i predsednici opština, koji su svoje mandate zaradili voljom građana, a ne platili. To je ordinarna laž.
Narodni poslanik Todorović. Samo kratko, stvarno nema smisla koliko smo izgubili u replikama.
Šta da radim? Moram da vas podsetim na jedan slučaj koji se desio u Engleskoj. Ušao je čovek u jednu radnju da ukrade nešto kroz rupu, ali samo do pola. Drugi deo nije mogao da prođe. Na sudu se branio time da nije celim telom izvršio krivično delo, već samo polovinom. Onda je sud doneo vrlo mudru odluku da osuđuje samo polovinu tela koja je izvršila krivično delo. Otprilike, takva je situacija i sa poslanicima SPO. Vaš predsednik opštine prizna ovde i kaže da je to platio i vi sada ovde svi pričate da nije platio. Raspravite to sa Vukom Draškovićem i sa Danicom Drašković. Vidite ko je koliko platio, kada je platio, imaćete sve informacije. Molim vas, nemojte mene za to da optužujete. To je vaš stranački problem, a ne problem ove skupštine. Nažalost, morao sam to da vam kažem, jer vas je ostao još mali broj. Možda to svi ne znate. Sada, nadam se dane postoji niko ko to u SPO ne zna.
Ima reč narodni poslanik Zoran Kostadinović, a neka se pripremi narodni poslanik Dražimir Marušić.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, naš utisak je da se Zakon o putevima u odnosu na prethodne samo oslobađa nekih obaveza koje je u prethodnim zakonima bio obavezan da poštuje, nekih proceduralnih, znači, obaveza, koje su po mom dubokom ubeđenju obavezivale na određenu demokratičnost. Znači, u ovom trenutku, kada se zakon oslobađa i skupštinske kontrole, on se ujedno oslobađa i tih proceduralnih kontrola, a zapamtite procedura je prvi znak demokratije. Onaj ko poštuje proceduru taj je već demokrata. Očigledno je da ovaj zakon pokušava da se iz te procedure izvuče. Ja ću vam reći zašto sam se javio, naročito posle govora gospodina ministra. U Zaječaru, kao nosilac liste, u Izbornoj jedinici 18 Zaječar, strašno sam se napatio sa SPS-om, JUL-om i njihovim koalicionim partnerima, jer su non stop na Timočkoj televiziji otvarali puteve i popravljali puteve. Odakle im para samo da one ogromne mašine i one radnike dovedu. Zaječar je verovatno prvi regionu kojem je jedan put otvoren na dve strane. Otvorili ga prvo u Zaječaru, a onda sve te mašine prebacili u Bor. Tu su se svi lepo doterali, slikali, obećali narodu lepšu budućnost. Potrošili su sigurno nešto, jer to ne može bez para, a dva dana posle toga nigde nikoga. Pusto ono gradilište, nema ljudi, nešto malo zgaženog kukuruza, nešto malo upropašćenih oranica od Zaječara prema ..... i onda se sve ućutalo. Da ne pričamo o krpljenju rupa pred izbore, znači ovo što se ovde traži je u stvari pokušaj da se fond kojim Direkcija za puteve raspolaže podredi Socijalističkoj partiji, odnosno koaliciji na vlasti i da ona sa tim raspolaže kako hoće. Ja tvrdim da je u Zaječaru, po osnovu ovih para koje su došle za izgradnju puteva i popravak puteva bilo najozbiljnijih finansijskih zloupotreba u predizbornoj kampanji. Žao mi je što će ovaj zakon uspeti da potpuno zaštiti Socijalističku partiju i njene koalicione partnere i mi nećemo nikada imati uvida u to koliko je potrošeno za puteve, kakav je kvalitet tih puteva. Tu stalno može da se izvlači ogromna količina novca iz naroda i znači, nikada nećemo biti načisto kako i na koji način Direkcija raspolaže novcem koji bi prevashodno trebalo da koristi za puteve, a ona zapravo samo koristi za predizbornu kampanju i krparenje puteva.
Ima reč narodni poslanik Dražimir Marušić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo, poštovane kolege, zaista na dnevnom redu je jedan zakon, odnosno izmena zakona koja treba da poboljša, prema shvatanju Vlade i verovatno prema mišljenju stručnjaka koji su radili na ovom projektu, da poboljša organizaciju gazdovanja, upravljanja putnom privredom, odnosno organizacijom koja se bavi planiranjem, uređenjem i izgradnjom puteva na teritoriji Republike Srbije. Mi nažalost od ovog zakona napravismo jednu političku tiradu ovde u smislu izbora, optuživanja i svega onoga što nas tišti u neuspehu ili manjem uspehu od onoga što smo očekivali u izborima. Zaista pomalo smešno deluje kada sedite gore, negde na vrhu ove sale i kada slušate sve što je ovde izrečeno, za ovom govornicom. Mi moramo da budemo svesni da je Vlada predložila jedno rešenje za koje smatra da je optimalno i da jednu organizaciju, instituciju koja treba da gazduje putnom privredom Srbije, treba da izdvoji i da jednostavno omogući da prema struci, nauci i ekonomskoj mogućnosti gazduje, upravlja magistralnim i regionalnim putevima u ovoj zemlji. Kako ih pravimo, da li sa tri trake, da li sa više ili manje rupa, kvaliteta, to je sada neka druga stvar koja je izvan ovog zakona, to je još ono što se zove ekonomska moć ove zemlje. Logično, mi znamo koliko smo bili u sankcijama, koliko je saobraćaj bio izvan ove zemlje, koliko je bilo teško naći mazut, odnosno asfalt, pošto je to derivat nafte, koliko smo imali muka u proteklih pet-šest godina i dobro je da smo i onaj potencijal koji smo imali zadržali na odgovarajućem nivou, a u prethodne dve godine zaista smo imali jednu ekspanziju. Hoću da verujem, pošto sam nekako najstariji predsednik opštine u Srbiji, koji je dosta upoznat sa svim ovim, da je zaista taj kolač deljen na sve moguće načine, da bude pravičan, jer ne verujem, niti sam ikad bio prisutan na bilo kom sastanku da je neko nekoga delio prema SPS-u, prema SPO-u ili nekoj drugoj političkoj partiji, nego jednostavno prema onim kriterijumima i mogućnostima i guberu, koji je bio toliki koliki jeste. Hoću da vam kažem da i mi u lokalnim samoupravama imamo sopstvenih problema. Ja ću vam samo navesti problem Milanovca, ono što kažu, da se ipak zna. Već sedam godina u Gornjem Milanovcu funkcioniše komunalni doprinos, koji juče usvajasmo, koji ima jedan svoj postotak i to značajan za puteve, a svih 63 naselja u Gornjem Milanovcu imaju svoj samodoprinos za puteve. Sa takvom ulaznicom se dolazi do Direkcije, dolazi se do banaka i do svih onih koji mogu da pomognu izgradnji putne privrede. Prema tome, dajmo taj kolač, uradimo svuda, a ne da optužujemo da li nam neko daje ili ne daje. Malo pre neko reče ovde, moj kolega iz Čačka, da tamo nije dato. Ja sam iz tog okruga. Dato je tamo dosta, posebno u protekle dve godine. Svuda je davano u Srbiji, deljeno je i u Moravičkom okrugu i svim opštinama. Druga je stvar koliko su rukovodstva opština i lokalne direkcije bile spremne da se upuste u to i da se jednostavno organizuju u pogledu prikupljanja lokalnih sredstava, i bankarskih, i učešća Republičke direkcije. Prema tome, treba da se zna jedan kriterijum, a sa stanovišta primene ovog zakona smatram da je Vlada našla jedno opredeljenje koje će sigurno uz koordinaciju ustanova, odnosno direkcija, uz koordinaciju Ministarstva za saobraćaj, posebno Ministarstva za građevinarstvo, jer se radi o objektima niske gradnje - uz jednu želju i potrebu da shvatimo da nam je saobraćaj ne nešto što nam je, što kažu u udžbenicima, žila kucavica, nego i izlazak naše ekonomije na svetsko tržište u narednom periodu, uz dobru organizaciju, uz određene koncesije koje verovatno moramo dati ovoj zemlji - povući jednu toliko značajnu granu privrede da jednostavno naša privreda polako hvata korak tamo gde joj je mesto. S tog stanovišta podržavam Predlog ovog zakona, a sa drugog stanovišta, gde se više govorilo, ipak se treba malo više organizovati u opštinama i sakupljati taj dinar. Ne zaboravite ovo što sam rekao, opština Gornji Milanovac je jedna od najvećih po prostoru u Srbiji i nema gotovo ni jednog mesta gde bilo šta nije rađeno.
Da li se još neko javlja za reč? (ne) Zaključujem načelni pretres. Molim narodne poslanike da postave kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona u načelu. Za 164, , protiv jedan, četiri uzdržana, nije glasalo 12, ukupno je prisutan 181 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li neko želi reč o Predlogu zakona u pojedinostima? (ne) Pošto se niko ne javlja za reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o putevima u celini. Za 160, niko protiv, uzdržanih 22, nije glasao jedan, ukupno je prisutno 183 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putevima. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O ZAŠTITI NA RADU Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o ovim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (ne želi) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (želi) Ima reč narodni poslanik Bojana Ristić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, članovi Vlade, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu predstavlja jedan relativno dobar zakon sa gledišta sprovođenja mera zaštite na radu, kako bi se sačuvala radna i zdravstvena sposobnost zaposlenih. Ovaj zakon trebao da štiti radnike od povređivanja, da spreči nastanak profesionalnih oboljenja, da garantuje ispravnost oruđa za rad, električne i gromobranske instalacije i opreme lične zaštite. Ovim zakonom trebalo bi regulisati osposobljavanje zaposlenih za bezbedan rad. Namerno kažem trebalo bi, jer u praksi nije tako. Znam mnoge invalide rada koji godinama ne mogu da dobiju odgovarajuće radno mesto, a u međuvremenu rade poslove koje ne bi smeli zbog svog zdravlja. Takođe ima preduzeća koja godinama, a i decenijama rade bez saglasnosti, npr. inspekcije za protivpožarnu zaštitu ili neke druge. U ovakvim slučajevima direktno se ugrožava zdravlje, pa i život zaposlenih, koji često i ne znaju u kakvoj su opasnosti. Da ponovim još jednom, najveći problem kod ovog zakona je to što se najverovatnije neće sprovoditi. Zašto? Zato što Srbija ima jednu čudnu pojavu. Relativno dobri zakoni, kao što je Zakon o zaštiti na radu ne sprovode se, dok se neki drugi, kao što je Zakon o univerzitetu i Zakon o informisanju, i te kako sprovode. I te kako se sprovode ovi zakoni, doduše i oni samo u jednom delu Srbije. Tačnije, Zakon o informisanju sprovodi se samo na srpskim novinarima, brzo, preko noći, kao na prekim sudovima, donose se presude...
Molim narodnog poslanika Bojanu Ristić da govori o Predlogu zakona koji je na dnevnom redu. Molim vas, nemojte proširivati temu.
Znači, donose se presude na osnovu ovog zakona protiv pojedinih novina, radio i TV stanica. Na drugoj strani...
Molim narodnog poslanika da se drži tačke dnevnog reda.
Vlada na Kosovu ne preduzima ništa protiv listova na albanskom jeziku, kao što su "Bujku" i "Koha ditore", mada otvoreno zagovaraju otcepljenje Kosova od Srbije i podstiču terorizam.
Molim narodnog poslanika Bojanu Ristić da se drži dnevnog reda, jer ću Vam oduzeti reč. Molim Vas.
U grupu zakona, koji se ne sprovode, spadaju mnogi zakoni u ovoj zemlji. Na primer, zakoni, kojima bi trebalo da se garantuje devizna štednja, da država bude garant za deviznu štednju.
Molim narodnog poslanika Bojanu Ristić da se vrati na dnevni red, ili ću Vam, gospođo, oduzeti reč.
Evo, brzo ću. Ne poštuju se zakoni, po kojima bi trebalo redovno da delite penzije.
Molim Vas, oduzimam vam reč, narodnom poslaniku Bojani Ristić.
Ne poštuje se Zakon o isplati dečijeg dodatka na vreme (isključen je mikrofon). Molim vas, uključite mikrofon.
Molim Vas, napustite govornicu. Imate javnu opomenu da niste poštovali predsednikovu reč. Molim Vas, ne možete dobiti reč, oduzeo sam Vam reč. Budite ljubazni, napustite govornicu. Ko se dalje javlja za reč?
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, istini za volju o ovom zakonu o zaštiti na radu treba govoriti iskrenije, da Republika Srbija u ovim zakonskim propisima ništa ne zaostaje za tehnološki razvijenim zemljama u Evropi. Međutim, možemo da vidimo da se sva zakonska rešenja na vreme usaglašavaju i to je bilo 1991. godine kroz dopune i izmene zakona, 1993. godine dva puta, zatim 1994. godine i sada, 1998. godine. Znači, radi se o veoma dobrom, stručnom zakonu. Stvar je u tome da li se zakon može primenjivati. Svakako može, ali svi moramo da znamo da ovaj zakon u otežanim uslovima privređivanja za određena privredna preduzeća iziskuje novčane izdatke. Kada pomenete direktorima preduzeća odnosno poslovodnim organima, to su mere zaštite, za koje treba izdvojiti izuzetno velika novčana sredstva, a vi znate da mnoga preduzeća, danas nisu u stanju da plate ni topli obrok i sva ona davanja, koja se tiču zakonskih rešenja, doprinosa. Kod ovih zakonskih rešenja je najbitnije ono što piše u prvom delu zakona, znači tehnička zaštita koja se odnosi na preventivu. Taj deo mora biti izuzetno rigorozan i on je sadržan u dopunama i izmenama, posebno u kaznenim odredbama, gde su kazne povećane i svakako ih treba povećati. Posebno u delu gde se privredni subjekti, odnosno zadužena lica ne pridržavaju i ne sprovode tehničke mere zaštite, naročito gde se ne traži izdvajanje većeg dela finansijskih sredstava. U prvom delu izmene su se odnosile na uvoz ove opreme, koju mora da prati stručna i tehnička dokumentacija. Kada se ona prodaje iz firme, po svim standardima mora da je prati određena tehnička dokumentacija. Ostaje samo sporno u ovom zakonu da li su određena preduzeća primenom određenih zakonskih i podzakonskih akata i tehničkih propisa u stanju da ispoštuju u ovom vremenu sve tehničke propise, odnosno da se ponašaju u skladu sa ovim zakonom. To je poenta ovog zakona. Istini za volju, nisu u stanju i tu se moraju tražiti određena rešenja. Imamo kvalitetne inspektore i ako inspekcija radi kvalitetno, može da zaustavi deo pogona u lancu proizvodnje, ali onda treba da stane cela proizvodnja. Šta da se gleda, šta je veća materijalna šteta, zaustaviti pogon ili sačekati da preduzeće stane na zdrave noge i da se otkloni u tom lancu minimum onoga što se zahtevalo. Znači, poenta je u tome. U nedostatku novčanih sredstava. Verovatno da će i kod primene zakona biti razmišljanja o tome da li se svi ovi zakonski uslovi mogu ispoštovati. Kada se pominje Zakon o zaštiti od požara, on se integralno naslanja na sve članove Zakona o zaštiti na radu. Maltene se radi o jednom zakonu i članovi zakona se prepliću jedni sa drugima. Vlada Republike Srbije je stavila u proceduru još 1993, 1994. godine i smatram da bi Zakon o zaštiti od požara, koji je izuzetno važan kao i Zakon o zaštiti na radu, trebalo da uđe u skupštinsku proceduru i u tom zakonu treba određeni članovi da se dorade, kao što su dorađivani u Zakonu o zaštiti na radu.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč narodni poslanik Milan Miković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, ovde su dve osnovne stvari na koje treba ukazati i u pogledu kojih treba doneti takva rešenja, koja će nam obezbediti nesumnjivo da se zaštita na radu obezbedi na svim mestima. Jedno je ekološko pitanje, izuzetno aktuelno pitanje. To je pitanje na kome Vlada i zakoni ne treba da prate, nego treba u osnovi da traže i uslovljavaju da rad može da se obavlja samo tamo gde je apsolutno obezbeđena puna zaštita svega toga. Nije slučajna stvar da na teritoriji cele Srbije imamo čitav niz regiona u kojima takva zaštita nije do kraja sprovedena, nije obezbeđena, nije kontrolisana. Mislim da su to pitanja koja imaju daleko širi značaj, nego što je pitanje jednog trenutka, jedne sredine. U tom pogledu ima jako mnogo stvari koje treba da se i zakonski regulišu i na neki način obezbede u praksi. Ja ću vam samo reći, postoji savezni propis donet pre sedam i više meseci, na osnovu koga je Savezna vlada bila dužna da donese deset podzakonskih akata, na osnovu kojih bi se sve to moglo realizovati. Koliko smo obavešteni, do sada nijedan od tih akata nije donet. Prema tome, uz koordinaciju svega toga sve to mora brzo, hitro i do kraja da bude sprovedeno, da bismo zaštitili sve one ljude, koji pre svega rade u radnim organizacijama, a indirektno, ako smo njih zaštitili, zaštitili smo i svu okolinu takvih objekata, u kojima takve opasnosti nastaju. To je jedna stvar. I druga stvar profesionalne prirode. U novim odredbama, od člana 37. pa do kraja predviđaju se nedozvoljena ponašanja koja se sankcionišu. Ali se to čini na način na koji svakako ne bi smelo da se uradi, jer se kaže: Ko postupi suprotno članu 21. kazniće se, pa je kazna predviđena. Ili: Ko ne dostavi u određenom roku dokaze iz člana 48a - kazniće se. Svugde gde hoćemo da se zakon primenjuje napiše se - ne sme da se uradi to, i to, a u zagradi se pozove na odgovarajući član zakona, u ovom konkretnom slučaju na član 21. Tako može da se onda ovo primenjuje. Inače, kada vi napišete: Novčanom kaznom od 1.500 do 450.000 dinara kazniće se za privredni prestup pravno lice ako preglede i ispitivanja iz člana 10, 16a, 18, 22. i tako - sedam - osam komada, vrši bez propisanog ovlašćenja. To nije dobro. Mislim da u tom pogledu moramo da počnemo da radimo na sasvim suprotan način. Imate u istim odredbama, u istim članovima, gde se kaže: Tačka 8. se menja, ili se kaže, dodaje se nova i kaže: Dok ovlašćeno preduzeće ne pribavi propisan stručni nalaz, a u zagradi piše: član 16a. Prema tome, na dva načina u okviru jednog člana zakona se reguliše takva stvar. Molim vas, svi pišu propise, pišu ih sportske organizacije, sva moguća udruženja, svi pišu propise. Najbolje propise mora da piše ovo telo, ovaj parlament, najviše telo u Republici. Prema tome, ako ono toga neće da se drži, ako ono neće da njegovi akti budu potpuno jasni, jasno je da se ne može to isto očekivati na drugim mestima.
Da li se još neko javlja za reč? (ne javlja) Zaključujem načelni pretres. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona u načelu. Za 175, niko protiv, 9 uzdržanih, dva poslanika nisu glasala, 186 prisutno. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 13. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatili ovaj amandman, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Predloga zakona. Na član 15. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatili ovaj amandman, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatili ovaj amanadman, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatili ovaj amanadman, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 32. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatili ovaj amanadman, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatili ovaj amanadman, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li još neko želi reč o ovom predlogu zakona? (ne želi) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu u celini. Za 172, niko protiv, 12 uzdržano, četiri nisu glasala, 188 narodnih poslanika prisutno. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti na radu. Prelazimo na tačku 16. dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O SAMOSTALNOM OBAVLjANjU UMETNIČKE ILI DRUGE DELATNOSTI U OBLASTI KULTURE Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije, kao i obaveštenje Vlade da se za njenog predstavnika prilikom pretresa Predloga zakona određuje mr Željko Simić, ministar kulture. Primili ste izveštaje Odbora za kulturu i informisanje i Zakonodavnog odbora, koji su prihvatili Predlog zakona u načelu i u pojedinostima. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (ne želi) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (ne želi) Zaključujem načelni pretres. Molim narodne poslanike da radi utvrđivanja kvoruma postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona u načelu. Za 176, niko protiv, 6 uzdržanih, 6 nije glasalo, 188 prisutno. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li neko želi reč? (ne želi) Pošto se niko ne javlja za reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o samostalnom obavljanju umetničke ili druge delatnosti u oblasti kulture u celini. Za 174, protiv niko, uzdržanih 6, nije glasalo 5 poslanika, ukupno prisutno 185. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o samostalnom obavljanju umetničke ili druge delatnosti u oblasti kulture. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O ADVOKATURI I SLUŽBI PRAVNE POMOĆI Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandman, koji je na Predlog zakona podneo Zakonodavni odbor. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojio narodni poslanik Milan Miković. Otvaram načelni pretres. Da li prestavnik predlagača želi reč? (ne želi) Da li narodni poslanik Milan Miković, koji je izdvojio mišljenje, želi reč? (želi) Ima reč narodni poslanik Milan Miković.
Gospodine predsedniče, hteo bih da ukažem na jednu stvar. Donet je savezni zakon u ovoj oblasti. Međutim, u saveznom zakonu je izričito rečeno da će neke stvari biti regulisane posebnom odlukom Vlade Jugoslavije. Takav podzakonski akt nije donet. I zbog toga što nije donet, ne može u celosti važeći Zakon o advokaturi i službi pravne pomoći da se stavi van snage, dok i to pitanje ne bude rešeno podzakonskim aktom Savezne skupštine. To pitanje je u suštini pitanje obezbeđenja odbrane u krivičnim predmetima. Prema tome, ne radi se o sporednoj, nego o krupnoj stvari. Jasno je da ove odredbe, koje su regulisane saveznim propisom, ne važe. Prema tome, jedino ono što do sada nije regulisano saveznim propisima - zato je i rečeno da će to Vlada Jugoslavije da uradi, a do danas to nije urađeno - pa iz tih razloga ne može, po mojoj oceni, taj zakon u celosti da se stavi van snage. Mi smo na sednicama odbora na to ukazali ministru pravde i ministar pravde je sa svoje strane preduzeo određene mere i intervencije, ne bi li Savezno ministarstvo pravde donelo i taj propis i na taj način dovelo nas u situaciju da možemo da stavimo van snage Zakon o advokaturi u svim svojim odredbama. Prema tome, tražimo nešto što je najnormalnije. No, da ne bi bilo zabune, bilo je reči, jednog trenutka, da se donese isto tako zakon ili odluka kojom će biti stavljen van snage Zakon o merama za slučaj vanrednog stanja, a taj zakon postoji na teritoriji Srbije, mada je ta materija regulisana odredbama Zakona o odbrani Savezne Republike Jugoslavije. I tada nam je od strane tadašnje Vlade saopšteno da ne možemo da stavimo Zakon van snage o merama za slučaj vanrednog stanja dok god i neka pitanja, koja nisu regulisana Zakonom o odbrani, ne budu regulisana. E, sada, na jednom mestu je u redu, a na drugom mestu nije u redu. Mislim da moramo na isti način da postupamo bez obzira koji je zakon u pitanju. Prema tome, to je jedini razlog zbog čega sam izrazio svoje protivljenje i smatram da ovog trenutka ne treba usvojiti taj zakon. Nikakvih štetnih posledica neće biti ako to učinimo na decembarskoj sednici ili na jednoj od sledećih sednica, nakon što savezni ministar pravde donese tu svoju odluku.
Da li se neko od narodnih poslanika javlja za reč? (ne) Ima reč ministar pravde Dragoljub Janković.
Članom 72. tačka 12. stav 1. Ustava Republike Srbije odnos advokature u Srbiji je u nadležnosti Republike Srbije. Savezni ustav u članu 79. predviđa mogućnost da republike mogu da prenesu svoje republičke nadležnosti na nivo savezne države. Obe članice republike su to i učinile i na osnovu takvog akta dveju republika Savezna skupština je maja meseca ove godine donela savezni zakon o advokaturi, koji je stupio na snagu i počeo da se primenjuje 14. jula ove godine. Dakle, stupanjem na snagu saveznog zakona praktično je republički prestao da važi, jer ne možemo da imamo dva zakona u istoj oblasti, oni se delimično i razlikuju, pa bi u praksi moglo doći do problema, naročito na terenu, kod sudija i advokata da li zakon važi ili ne važi, koji se primenjuje, pored nesporne činjenice da je na snazi samo savezni zakon. Savezni zakon je u svojim odredbama predvideo da će advokatske komore Srbije i Crne Gore, svaka za svoje područje, doneti tzv. advokatsku tarifu kojom se utvrđuju naknade i nagrade za rad advokata. Jednom odredbom je predviđeno da će se samo naknada za rad advokata i za tzv. službene odbrane doneti propis o tome od nadležnog saveznog organa. A zašto je tako učinjeno, to nije naša stvar. Međutim, Srbija je tek nedavno, odnosno Advokatska komora Republike Srbije tek je nedavno donela svoju advokatsku tarifu, koja je objavljena u poslednjem "Službenom listu Savezne Republike Jugoslavije" i normalno je da savezni ministar nije mogao da odredi naknade za službene odbrane, nemajući kao neku polaznu osnovu advokatske tarife koje će utvrditi nadležne advokatske komore. Mislim da odsustvo tog akta nije smetnja za donošenje ovog zakona kod nesporne činjenice da ne mogu da važe istovremeno dva zakona. I do sada su službene odbrane advokatima uvek bile ocenjivane na osnovu advokatske tarife koja je važila za sve odbrane. Nikada nije bilo posebno regulisano pitanje, niti drugačije regulisano pitanje naknada za službene odbrane. Prema tome, pošto je doneta advokatska tarifa za redovnu odbranu nema smetnji dok se to pitanje ne reši po zakonskim aktom eventualno na drugačiji način, a ne mora da znači da će biti na drugačiji način, nema smetnji da sudovi rade i primenjuju važeću advokatsku tarifu, kao što to rade više decenija unazad. Prema tome, odsustvo tog zakonskog akta koji treba da donese savezna država, nije smetnja za prestanak ovog zakona iz republičke nadležnosti.
Ima reč narodni poslanik Branislav Pomoriški.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, novousvojeni savezni zakon ima za posledicu ukidanje najstarije profesionalne asocijacije advokata na Balkanu. Prestaje da postoji Advokatska komora Vojvodine. Ne upuštajući se u pitanje poštovanja tradicije, duge više od 75 godina, postavlja se pitanje da li Autonomna pokrajina Vojvodina ....
Gospodine Pomoriški, vi govorite o posledicama saveznog zakona, a mi govorimo o ukidanju Zakona o advokaturi, koji je važio u Republici. Molim vas, držite se toga.
Postavlja se pitanje da li Autonomna pokrajina Vojvodine ovim putem mora ugasiti sve Vladine ....
Ponovo vas upozoravam da se radi o ukidanju Zakona. Prema tome, zna se koji je predmet, vi ne možete govoriti van dnevnog reda.
Znači, postavlja se pitanje šta će biti sa Maticom Srpskom, hoće li postati deo...
Gospodine Pomoriški, držite se teme o kojoj se govori. Da li se još ko od narodnih poslanika javlja za reč? (niko) Zaključujem načelni pretres. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice radi utvrđivanja kvoruma. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona u načelu. Za 147, 28 je protiv, niko uzdržan, 6 nije glasalo, 181 narodni poslanik je prisutan u sali. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila Predlog zakona u načelu. Otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo Zakonodavni odbor. Pošto su amandman Zakonodavnog odbora prihvatili predstavnik predlagača i Odbor za pravosuđe i upravu, konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li još neko želi reč o ovom predlogu zakona? (niko) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o advokaturi i službe pravne pomoći u celini. Za 148, 31 je protiv, niko uzdržan, 7 narodnih poslanika nije glasalo. Ukupno 186 narodnih poslanika je prisutno u sali. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o advokaturi i službi pravne pomoći. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ODLUKE O UTVRĐIVANjU ARHIVSKE GRAĐE OD IZUZETNOG ZNAČAJA KOJA SE ČUVA U ARHIVIMA Primili se Predlog odluke, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaj Odbora za kulturu i informisanje, koji predlaže Narodnoj skupštini da usvoji Predlog odluke. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora, koji smatra da se Predlog odluke može prihvatiti. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojio narodni poslanik Milan Miković. Otvaram jedinstveni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (ne) Da li narodni poslanik koji je izdvojio mišljenje želi reč?
Vi ste sve ovo pročitali, isto kao i ja, i vi ste videli da nam predlaže Vlada da donesemo odluku kojom se utvrđuje da je kulturno dobro od izuzetnog značaja arhivska građa, pa je sada sve navedeno i između ostalog: "Građa Saveza socijalističke omladine Srbije, Republičke konferencije iz perioda od 1964. do 1990." Ne mislim da to može i treba da bude u spisku kulturnog dobra od izuzetnog značaja za ovu zemlju. Druga je stvar ako se radi o političkim organizacijama njihovim materijalima iz kritičnog vremena, iz vremena što može da se iskoristi za tako nešto. Ali materijal omladine iz perioda 1964. do 1990., jedne političke partije, bojim se da će nas dovesti do toga da ćemo sutra sve naše materijale, svih relevantnih političkih stranaka, u ovo ubaciti i sve to smatrati kulturnim dobrom od izuzetnog značaja. Hvala.
Zahvaljujem. Ima reč potpredsednik Vlade Vojislav Šešelj.
Ja sam, iako najviše volim da slušam gospodina Mikovića u Narodnoj skupštini, ovog puta zaista veoma iznenađen njegovim nastupom. Smisao čuvanja arhivske građe nije u njenom naknadnom javnom dokazivanju, nego u pružanju pomoći svim istoričarima, istraživačima prošlosti, koji žele da jedan period naše istorije rasvetle sa svih strana. Reč je o jednoj političkoj organizaciji kada smo imali jednopartijski sistem. Čuva se arhivska građa Saveza komunista. Kako će za 30 godina neko da istražuje sistem rada unutar Saveza komunista, način donošenja odluka, ako nema arhivsku građu, kako će da istraži jednu od transmisija Saveza komunista, tako se to u teoriji naziva - Socijalistički savez, Savez socijalističke omladine, Savez sindikata, Savez boraca itd. Sve su to bile transmisije. I Ustavom su regulisane transmisije. Sve su to bili ustavni faktori. Nije postojao zakon o političkim partijama i društvenim organizacijama. Ustavom je bilo određeno koje su to organizacije. Zbog toga se čuva njihova građa i ovaj naš zakon ne kaže da se čuva samo lepa arhivska građa ili samo ružna. Čuva se sva arhivska građa, a posle će istoričari da procenjuju šta je bilo lepo u našoj istoriji, a šta nije bilo lepo, davaće i vrednosne sudove na osnovu naučnih i stručnih činjenica. A ovaj zakon ne sadrži nikakve vrednosne sudove. On sadrži samo činjenice. Postojalo je to i to, bilo je ustavni faktor, bilo je državni faktor i mora da se čuva. Mora da se čuva da bi se nekome u budućnosti pomoglo u naučnoistraživačkom radu. To je osnovni smisao čuvanja arhivske građe.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Miković.
Obično ne polemišem sa svojim stavovima i tuđim stavovima. Ne govorim o tome da li ovo spada u arhivsku građu. Sve spada u arhivsku građu. Ali, ovde se pravi razlika između arhivske građe i dela arhivske građe, koji se kvalifikuje kao kulturno dobro od izuzetnog značaja za ovu zemlju. Prema tome, tačno je da je to arhivska građa. I sve je arhivska građa i sve tu i može da spada i svaki papirić jednog trenutka može nečemu da koristi. Ali, deo arhivske građe se ovde izdvaja i kvalifikuje se kao kulturno dobro od izuzetnog značaja. A na to nije dat odgovor, na osnovu čega ovo da kvalifikujemo kao kulturno dobro od izuzetnog značaja.
Nema potrebe da se sporite, jer Skupština će doneti odluku kako bude trebalo. Ima reč potpredsednik Vlade Vojislav Šešelj.
Dobro, gospodin Miković odustaje da se sam sa sobom spori. To je vrlo lepo, ali to je trebao mnogo ranije da uradi. Zašto je ovo potencirano Zakonom o čuvanju arhivske građe. Zato što je od posebno velikog značaja. Reč je o ustavnom faktoru, organizaciji koja je Ustavom utemeljena. Direktno Ustavom. Nema druge formulacije ovde. Kultura obuhvata sve, i nauku, i obrazovanje, i svakodnevni rad i život, sve je to kultura u širem smislu reči. Čuva se kao kulturno dobro, čuva se kao dokumenat bez koga nema kvalitetnog naučnog rada u budućnosti. Nema toga ko može napisati dobru kritičku istorijsku studiju o Savezu komunista, a da ne istraži Savez socijalističke omladine. Nemoguće je. Pa među nama ima i nekoga ko se bavi i naukom, nema samo valjda onih koji se otimaju o privilegije. Kako je moguće istražiti Savez komunista od 1945. do 90. godine ako se ne istraži i omladinska organizacija. Nije moguće. To je razlog što se ovo posebno čuva. Dakle, mere čuvanja su veće u odnosu na one klasične mere čuvanja arhivske građe, postoji obaveza da se neka arhivska građa čuva pet godina, neka 10 godina, neka 20 godina, ko zna koliko koja, nije ni važno da u to ulazimo. Postoji jedan deo arhivske građe koji se mora čuvati neograničeno. I to dobro čuvati. I ovo je zakonska formulacija kojom se obuhvata ta posebna briga o jednom delu arhivske građe, bez ikakve ideološke konotacije. Vi biste sada rekli, to je ružno, nećemo da čuvamo. Nemačka država na ovaj način čuva arhivsku građu Hitler-jugenda. Čuva je i čuvaće kao blago jer bez toga nema istraživanja Hitlerovog režima. Nemoguće je. Dakle, nešto što je najcrnje, najlošije, najgore, ali mora da se čuva sa najvećom pažnjom, sa najvećom brigom, jer bez toga ne može da se osvetli jedan period prošlosti.
Zahvaljujem. Ima reč narodni poslanik Čotrić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, nadam se da će se u ovoj arhivi Komunističke partije naći i molba gospodina Šešelja za prijem u Savez komunista. Ta molba je napisana na 99 gusto kucanih stranica, a možda će u tim arhivima Saveza socijalističke omladine biti i primerci lista "Omladinske novine", zvaničnog glasila te organizacije. Godine 1982. je gospodin Vojislav Šešelj dao intervju tadašnjem novinaru...
Gospodine Čotriću, ja Vas molim da se držite dnevnog reda.
Evo, sad ću preći na temu. I na pitanje gospodina Draškovića šta je po nacionalnosti, Vojislav Šešelj je odgovorio "Jugosloven" (Vojislav Šešelj - da, tako, "Jugosloven"). Upravo tako to se može vrlo lako proveriti. Međutim, da ja pređem na temu koja je na dnevnom redu. Mi smo danas usvojili Zakon o zaštiti na radu, ali moram da kažem da poslanički klub moje stranke SPO izražava žaljenje što u republičkom budžetu nema sredstava da se angažuju plaćeni vaspitači i vaspitačice koji bi uljudnom ponašanju naučili neke poslanike, a bogami i ministre iz Srpske radikalne stranke. Govorim o temi.
Molim vas, to nije tema.
Dozvolite mi samo da završim rečenicu. Dakle, kada je reč o posebno teškim slučajevima primitivizma, onda da se iz tih sredstava plaćaju i nadležni medicinski eksperti. Dakle, podržavajući Predlog odluke o arhivskoj građi, predlažemo da se posebno arhiviraju izjave predsednika Srpske radikalne stranke i potpredsednika Republičke vlade gospodina Šešelja, jer će to nekim budućim istraživačima i budućim istoričarima biti veoma dragocena građa za izučavanje politike, pre svega prevrtljivosti i prodaje magle narodu, šarenih laža.....
Gospodine Čotriću, molim Vas, sasvim ste izašli iz okvira dnevnog reda. Ostavite to za neku drugu priliku. (Poslanik Čotrić i dalje govori.) Molim vas, biću prinuđen da vam oduzmem reč. Ne govorite o Predlogu odluke.
Ja govorim o Predlogu odluke.
Molim vas, ne govorite.
Govorim.
Moje je pravo da ocenim da li govorite o tački dnevnog reda ili ne.
Evo, ja nisam govorio više od tri minuta.
Ne, ja vam ne mogu dozvoliti da dalje govorite ukoliko ne govorite o tački dnevnog reda.
Evo, govorim. Primera radi, Šešelj je juče govorio o, kako je on rekao .....
Gospodine Čotriću, nemate više reč. (Poslanik Čotrić nastavlja sa diskusijom.) Oduzeo sam vam reč.Napustite govornicu, molim Vas. Gospodine Čotriću, molim Vas, imate opomenu. Izričem vam i drugu opomenu. Sledeće je, molim vas, udaljenje iz sale. (Poslanik Čotrić i dalje nastavlja sa diskusijom.) Oduzeo sam vam reč i budite ljubazni i napustite govornicu. Obećavali ste tri puta da ćete to uraditi i niste uradili. Molim vas, napustite govornicu. (Poslanik Čotrić nije napustio govornicu.) Molim vas, pauza, nastavljamo u 14,30 sati. (P a u z a.) Predlažem da nastavimo sa radom. Uručena vam je odluka Centralne otadžbinske uprave Srpske radikalne stranke o isključenju i prestanku članstva u Srpskoj radikalnoj stranci prof.dr Veselina Trajkovića i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije, povodom razmatranja ove odluke, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 102. stav 1. tačka 1. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika prof.dr Veselina Trajkovića, danom isključenja i prestanka članstva u Srpskoj radikalnoj stranci. Saglasno članu 102. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku prof.dr Veselinu Trajkoviću, izabranom sa Izborne liste Srpske radikalne stranke - dr Vojislav Šešelj, u Izbornoj jedinici 28 - Priština, danom isključenja i prestanka članstva u Srpskoj radikalnoj stranci. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Vraćamo se na raspravu o prethodnom Predlogu odluke. Da li još neko od narodnih poslanika želi reč? Ima reč narodni poslanik Milan Miković, šef poslaničkog kluba Srpskog pokreta obnove.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, u ime poslaničke grupe Srpskog pokreta obnove u Narodnoj skupštini Republike Srbije izlažem naše saopštenje i molio bih da to uzmete k znanju. Ako je istina da je arhiva Saveza socijalističke omladine kulturno dobro od izuzetnogznačaja, onda su to i "Velika Srbija" i "Zemunske novine", koje se u milionskim tiražima besplatno rasturaju po Srbiji, a na čije se štampanje troše desetine miliona maraka. Ovo je pokušao da predloži i obrazloži gospodin Čotrić, ali mu to, gospodine predsedniče, vi niste dozvolili. Arhiviranje "Velike Srbije" i "Zemunskih novina" pomoći će budućim istoričarima da odgovore na pitanje na koji je to način jedna stranka, od programa za veliku Srbiju, koja će se graničiti sa velikom Nemačkom, stigla do zahteva da se mala Srbija utopi u obnovljeni Sovjetski Savez. Zbog toga nije nevažno da se arhiviraju ovi dokumenti, jer sigurno nisu ništa manje značajni od arhive socijalističke omladine. Gospodine predsedniče, ukoliko ubuduće budete dozvoljavali poslanicima i ministrima iz Srpske radikalne stranke da kleveću i vređaju poslanike Srpskog pokreta obnove, a pri tom sprečavate naše poslanike da odgovore i da se brane, poslanički klub Srpskog pokreta obnove razmisliće o svrsishodnosti svog sedenja u ovoj sali pri takvim okolnostima.
Ima reč narodni poslanik Nenad Čanak.
Drugarice i drugovi, dame i gospodo, želim da u potpunosti podržim predlog gospodina potpredsednika Vlade, Vojislava Šešelja, i mislim da apsolutno ne sme da se dovodi u pitanje da li su dokumenti, o kojima je ovde bila reč, pitanje kulturnog dobra ili nisu. Kultura obrazložena na način kako je to učinio gospodin potpredsednik i jeste to o čemu ovde govorimo, pre svega kultura političkog dijaloga, politička kultura uopšte, tako da je svaki dokumenat od izuzetnog značaja za sve nas, a naročito za one koji dolaze za nama. Međutim, ja bih bio slobodan da stavim još nekoliko dobronamernih primedbi u smislu proširenja svega ovoga. Treba još više učiniti na tome i ovo što je gospodin Miković sada rekao, oko pitanja pojedinih novina koje se dele u milionskim tiražima, fala bogu da ako se nešto deli u milionskom tiražu spada u kulturno dobro i u oznaku jednog vremena. To zaista nije ni malo sporno. Mi smo iz Lige socijaldemokrata Vojvodine izuzetno zainteresovani za to da se to reši na najbolji mogući način, jer 206 naziva arhiva u predočenom nam materijalu, 142 su iz Vojvodine ili 68,92%, iz Srbije 53, odnosno 25,73%, a sa teritorije Kosova svega 11 ili 5,34%. Mislim da nije dovoljno urađeno na tome da se više arhiva pronađe u Srbiji, mislim na geografsku Srbiju, a ne na administrativnu, i mislim da nije dovoljno učinjeno na tome da se što više zaštiti, pre svega istorijsko nasleđe države u kojoj živimo. Arhiva se mora izuzetno pažljivo čuvati, jer mi imamo jedno strašno iskustvo u istoriji da je prilikom svake smene vlasti prva stvar bila paljenje arhive. Sa takvom praksom mora da se prekine i da se posveti pažnja daleko više tome da buduće generacije i sud istorije imaju meritorne dokumente, da imaju dokumente na osnovu kojih će zaista moći objektivno da sude o svima nama, a to ne znači naravno da se iz tih arhiva smeju skloniti zapisnici sa tajnih sastanaka, gde moramo saznati ko se šta dogovarao, pa makar to bili i naši potomci koji će biti o tome obavešteni, da saznamo koje su obaveze koje smo preuzeli itd., da iz arhiva ne ostaju samo frizirani dokumenti, kao što je često bio slučaj, nego da ostanu zaista istiniti dokazi o vremenu u kome živimo. Arhivu treba pažljivo čuvati, jer je ona osnova za sud istorije, a mislim ne samo istorije, nego i drugih sudova, jer će ovde svi sudovi imati mnogo posla. U svakom slučaju, završio bih sledećim rečima - Vojvodina koja ima 68,92% naslova, a njene arhive potiču još iz daleke 1699. godine, pokazala je da ume da čuva arhivu ove zemlje i predlažem zbog toga da se nađe način da se taj posao, koji je odgovorno obavljala sve ove vekove, nastavi i nadalje.
Ima reč narodni poslanik Zoran Kostadinović.
Dame i gospodo, mislio sam da će biti malo reči i o inicijativi koja je podneta na Odboru za kulturu i informisanje, a ta inicijativa obuhvata i to da se, pošto ovde vidim gde se čuvaju arhivi Srpske pravoslavne crkve, da se pre svega arhiva Srpske pravoslavne crkve vrati Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Ta arhiva je uzeta posle Drugog svetskog rata od organa državne bezbednosti i do dana današnjeg Srpskoj pravoslavnoj crkvi, za ostale ne znam, nije vraćena. Poći ćemo od ovoga da ovaj zakon želi da uredi te odnose i ako to stvarno želi, onda bi ta arhiva zapravo trebala da bude vraćena Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Ja ću vam reći po mojoj pretpostavci zašto nije vraćena. Ima jedan period u našoj istoriji, i to su meseci septembar i oktobar 1944. godine, tada je palo najviše žrtava od nove vlasti. Neki potomci, koji su hteli da razjasne zašto su im roditelji postradali u septembru ili oktobru 1944. godine, mada je stradanja bilo i kasnije, ali su napravljeni tobože neki vojni sudovi, dobili su i od Arhiva Srbije i od Vrhovnog suda podatke da oni ne znaju za te sudove, za vojne okruge iz tog perioda, od tih dva meseca. Tada je najveći broj žrtava pao. Bilo bi zanimljivo da to povežemo upravo sa arhivama Srpske pravoslavne crkve, jer Srpska pravoslavna crkva je u to vreme vodila podatke o rođenim, umrlim, venčanim i to tada nisu radile mesne kancelarije, nego se sve to obavljalo u crkvi. Znači, to je jedan veoma ozbiljan rad koji bi rasvetlio jedan period potpunog mraka kod nas. Nema ni jednog razloga da se vi iz Socijalističke partije, Radikalne stranke i leve koalicije protivite tome. To je jedan period gde su akteri uglavnom i sa jedne i sa druge strane već izvan domašaja zakona, u božijim su rukama, ali bi bilo veoma dobro da se jednog dana sazna istina, da se ta istina ne bi ponovila. Mi iz Srpskog pokreta obnove smo baš zbog toga predložili na Odboru da se arhiva vrati Srpskoj pravoslavnoj crkvi, da bismo taj period osvetlili. Inače, sva ta arhiva, za ta dva kritična meseca uglavnom je ili u privatnim ili po neki dokumenat u po nekom istorijskom arhivu. Za pohvalu je Istorijski arhiv u Zaječaru koji čuva nekoliko objava i pošto sam video dve objave mogu da vam pokažem kada bude trebalo. Tu je negde oko šezdesetak osoba nad kojima je izvršena smrtna kazna. Znači, na svaku odjavu je toliko i toliko. To je otprilike bio radni učinak nekog likvidatorskog bataljona za jednu noć na Kraljevici u Zaječaru. Ako to ne budemo ispravili, verujte istorija će nam se ponoviti. Ne vidim ni jedan razlog da Srbija ponovo uđe u takve sukobe. Zato predlažem da Skupština zauzme stav da čak odvoji i sredstva Srpskoj akademiji nauka i umetnosti i da se u određenom periodu posveti jedan tim naučnika ovom periodu, da bismo saznali šta se tada i gde dogodilo. Ponovo apelujem na vas da u jednom razumnom periodu vratimo arhivu i dokumenta Srpskoj pravoslavnoj crkvi, koju je državna bezbednost uzela krajem 1944. i početkom 1945. godine.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (ne) Zaključujem jedinstven pretres. Molim narodne poslanike da, radi utvrđivanja kvoruma, postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke o utvrđivanju arhivske građe od izuzetnog značaja, koja se čuva u arhivama. Za 138, protiv dva, uzdržalo se 27, nisu glasala tri, ukupno je prisutno 170 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog odluke o utvrđivanju arhivske građe od izuzetnog značaja, koja se čuva u arhivima. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke, koji je podnela poslanička grupa Socijalističke partije Srbije. Otvaram jedinstven pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? (ne) Da li neko od narodnih poslanika želi reč? (ne) Pošto se niko ne javlja za reč zaključujem jedinstveni pretres. Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice. Imamo kvorum. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Za 154, protiv niko, uzdržalo se devet, nije glasalo četiri, ukupno je prisutno 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda: – POSLANIČKA PITANjA Samo nekoliko upozorenja. Molim narodne poslanike da ne napuštaju skupštinsku salu, jer usmena poslanička pitanja moraju se davati pred kvorumom, a pismena pitanja mogu se dostavljati i mimo toga. (Poslanici napuštaju salu.) Molim narodne poslanike da postave svoje kartice u poslaničke jedinice, da vidimo koliko je prisutno. Prisutan je manji broj poslanika. O poslaničkim pitanjima se ne glasa, ali je tačka dnevnog reda. Pitanja se mogu postavljati i pismenim putem i onda nema potrebe da bude kvorum. Ali, kada se govori pred Skupštinom, treba da bude kvorum. Ja imam tri poslanika do sada prijavljena, to su Bojana Ristić, Nikola Jovanović i dr Nevena Petković. Ja vas molim da pošaljete pismena pitanja Vladi ili da to odložimo za sledeću sednicu. Predložite da se na sledećoj sednici to uvrsti kao prva tačka dnevnog reda. Sednica je završena. Meni je žao, nastavićemo sledeći put. Vidimo se u decembru.