Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Htela sam da vas obavestim i podsetim da će sednica Odbora za privatizaciju biti u plavom salonu u 10.30 časova. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuju 103 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da su u sali prisutna 84 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je gospođa Milica Radović opravdano odsutna. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju gospodin Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde i gospodin Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SEDIŠTIMA I PODRUČJIMA SUDOVA I JAVNIH TUŽILAŠTAVA (nastavak u pojedinostima) Pre nego što pređemo na amandmane, gospođa Radeta je tražila reč, reklamira Poslovnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 226. Poslovnika. Smatram obavezom narodnih poslanika i ovog parlamenta da ono što smo juče gotovo ceo dan govorili o misiji Euleks, o obavezi državnih organa da objasne građanima Srbije ko je to prihvatio okupaciju Kosova i Metohije... Odgovor na to dobili smo delom u jednom intervjuu državnog sekretara u srpskom Ministarstvu za Kosovo i Metohiju Olivera Ivanovića, koji kaže da dok su trajali intenzivni pregovori sa predstavnicima UN Vlada nije mogla da krene u pripremanje stanovništva, jer je morala da sačeka da dobije ono na čemu je insistirala i da to bude usvojeno u Savetu bezbednosti. On takođe optužuje opoziciju da je doprinela zbunjenosti kosovskih Srba, jer o Euleksu govori sve najgore, a o njemu zna manje od običnih kosovskih Srba. Sada, pošto je Oliver Ivanović ovako pametan i kaže da mi ne znamo ništa o Euleksu, bilo bi dobro da dođe, ali ne on, nego ministar Bogdanović – on je, podsećam javnost, ministar u Vladi Srbije, a nekada je bio ministar u šiptarskoj vladi – i da on objasni građanima Srbije i narodnim poslanicima ko je i kakva ovlašćenja dao Vladi Republike Srbije, Borisu Tadiću, Oliveru Ivanoviću, ministru Bogdanoviću. Na osnovu čega su oni dozvolili da misija Euleks okupira Kosovo i Metohiju? Ne može on da proziva ni narodne poslanike, ni Srbe sa Kosova i Metohije da ne znaju dovoljno ili da nisu dovoljno pametni. Znamo mi koliko je pametan Oliver Ivanović, znamo kada je on izdao i prodao interese Srba na Kosovu i Metohiji, ali je nejasno kako ga Boris Tadić izabra za državnog sekretara u Ministarstvu za Kosovo i Metohiju. Da smo mi u pravu, nažalost, i da je činjenica da misija Euleks raspoređena na Kosovu i Metohiji znači okupaciju dela Srbije govori i jedna vest gde se Marti Ahtisari oglašava, naravno, čovek srećan, jer je... Izvinjavam se, vidim da je isteklo vreme, dozvolite mi vrlo kratko. Dakle, Marti Ahtisari je srećan zbog toga što je ono što je on predvideo u svom planu već videlo realizaciju na Kosovu i Metohiji. U razgovoru sa novinarima u Oslu – gde bi sutra i zvanično trebalo da dobije prestižno priznanje, to je Nobelova nagrada za mir, znate tu komediju – Ahtisari je ponovio svoje gledište da je Kosovo nezavisno i da će tako i ostati, a takođe je pozvao Srbiju da to prihvati. Norveški Nobelov komitet sutra će uručiti nagradu bivšem finskom predsedniku, koja mu je dodeljena zbog njegovih mirovnih nastojanja u Namibiji, Indoneziji, Severnoj Irskoj, ali i na Balkanu. Njegov plan za rešenje konačnog statusa Kosova predvideo je međunarodno nadgledanu nezavisnost južne srpske pokrajine koja je, uprkos žestokom protivljenju Srbije, 17. februara proglasila nezavisnost, koju je od tada priznalo preko 50 država sveta, uključujući i SAD. Gospodine Ivanoviću, gospodine Borisu Tadiću, gospodo iz Vlade Republike Srbije, gospodo iz skupštinske većine, ako vam se čini da mi narodni poslanici SRS, i da Srbi na Kosovu i Metohiji ne znaju šta im se desilo, evo, potvrdio im je Marti Ahtisari, priznali ste Ahtisarijev plan, priznali se okupaciju južne srpske pokrajine, dela Srbije, Kosova i Metohije.
Gospodin Zoran Krasić, po Poslovniku.
Pozivam se na član 27. Poslovnika Narodne skupštine i želim da vam ukažem na to da vi skandalozno vodite sednicu Narodne skupštine. Dok se budem obraćao građanima i poslanicima moraću Ustav da spustim, jer kada se pozovem na Ustav vi onda date opomenu. Nikada se nije desilo u parlamentarizmu da predsednik Narodne skupštine kažnjava poslanika koji čita odredbe Ustava Republike Srbije. Samo da vam skrenem pažnju koliko vi to loše radite, i to: na današnji dan 1926. godine je umro Nikola Pašić, na današnji dan 1948. godine Ujedinjene nacije su proglasile 10. decembar Danom ljudskih prava, na današnji dan Vojislav Šešelj je 2.115 dana u pritvoru Haškog tribunala. Večeras gledajte suđenje u 10.00 sati da biste čuli kako se brani Srbija, kako se brani srpstvo. Ne sa šest anonimnih i krijući donetih tačaka, nego iskreno, srcem i na sve moguće načine, da se sazna pre svega istina. Koliko se loše vodi ova sednica dovoljno je da vas podsetim da je juče jedna gospođa iz Demokratske stranke izašla ovde i rekla – treba da vodimo dijalog. Niko joj nije izrekao opomenu. Mi smo tražili taj dijalog već šest meseci; predlagali smo rezolucije, dogovarali se, pokušavali da nađemo neke zajedničke tačke i da krene taj dijalog. Izašao je neki doajen pa je rekao – šta nudite? Dajte tačku dnevnog reda pa da čujete šta se nudi. To je ta malverzacija. To je ta demonstracija primitivizma, prostakluka i anticivilizacijskog ponašanja žute boje. Građani, samo da znate da su to oni što glasaju iz Bodruma. Ta afera još nije rešena. To su oni što glasaju iz Soluna. Ta afera je rešena. Taj čovek je napredovao, da znate, u gradu Novom Sadu. Tu je merilo da ako što više zakukuljiš, zamumuljiš, time si dokazao veću odanost principima Demokratske stranke, a to je – drpi šta stigneš. Anticivilizacijsko ponašanje, kada se preko noći uhapsi nekoliko hiljada ljudi. Anticivilizacijsko ponašanje, kada se pogase banke, kada se pogasi naša privreda. Znate, građani Republike Srbije, ukoliko se ova igra i ovakav način skandaloznog vođenja Narodne skupštine ne prekine, onda ćemo imati situaciju od juče, gde nam je neko pledirao za neku solidarnost, država je u krizi. Što se tiče SRS-a, mi vam nudimo tu solidarnost. To je ta koalicija sa DS-om: vi kradete, a mi vas hapsimo.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Milentijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Milentijević ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo predstavnici Vlade Republike Srbije, odmah na početku ću reći da nije dobro što Vlada nije prihvatila amandman koji sam podneo, ali dobro. Podneo sam amandman na član 7. tačka 2), gde se brišu reči "Kosovskoj Mitrovici" i dodaje tačka 4) koja glasi: "Odeljenje Višeg prekršajnog suda u Kosovskoj Mitrovici za područje AP Kosovo i Metohija". Razlog podnošenja ovog amandmana je vraćanje ove institucije na teritoriju AP Kosovo i Metohija, jer očigledno Vlada povlači ovu instituciju sa teritorije AP Kosovo i Metohija. To je isto učinila i sa privrednim sudom za teritoriju AP Kosovo i Metohija. Obe ove institucije, privredni sud i viši prekršajni sud, za teritoriju AP Kosovo i Metohija prebačene su u Niš. Karakteristično je obrazloženje Vlade Republike Srbije koja povlači instituciju iz južne srpske pokrajine: Vlada ne prihvata amandman iz razloga što smatra da je celishodnije rešenje da odeljenje višeg prekršajnog suda u Nišu bude nadležno i za područje AP Kosovo i Metohija. Molim vas, koja je to celishodnost? Je li to radikalan potez kada su u pitanju svi sudovi i sedišta sudova na teritoriji Republike Srbije? Mogu da shvatim opravdanost da se neki sudovi gase, o tome je dosta rečeno, ali ne mogu da shvatim da se povlači institucija pravosuđa sa Kosova i Metohije. Mislim da je to vrlo loša poruka za nas Srbe koji živimo na teritoriji Kosova i Metohije. O tome sam govorio prilikom obrazlaganja amandmana koji se odnosio na povlačenje privrednog suda i sada više o tome ne bih govorio. Tada sam izneo dovoljno razloga. Obrazloženje koje sam dao za privredni sud takođe važi i za viši prekršajni sud. Svima onima koji žive na Kosovu i Metohiji, koji priznaju Republiku Srbiju i zakone Republike Srbije vi ste ukinuli pravo da imaju svoje sudove na teritoriji AP KiM. Dobro je što su u jučerašnjoj raspravi o ovom zakonu progovorile i moje kolege iz opozicije, mnogo je dobro, jer se juče čula neka argumentacija u odnosu na ono što je izneto u jučerašnjoj prepodnevnoj raspravi, i u nastavku popodnevne, a to je, otprilike, da ne nabrajam mnogo, konstatacija da opozicija govoreći o problematici na Kosovu i Metohiji stiče politički kapital, da se opozicija koja iznosi te probleme igra osećanjima Srba na Kosovu i Metohiji. Moram da postavim jedno pitanje, s obzirom na to da su takve konstatacije iznete juče. Da li je politički kapital to što Odbor za Kosovo i Metohiju od konstituisanja Skupštine Republike Srbije nije održao nijednu sednicu, a većinu u Odboru čini vladajuća koalicija? Da li je politički kapital opozicije to što za pola godine rada ove Narodne skupštine Republike Srbije nije održana nijedna rasprava o problematici na Kosovu i Metohiji, nije raspravljano o rezoluciji koju je podnela Vlada Republike Srbije, koja je dva ili tri meseca zamajavala sve pregovarače u razgovorima da se usaglasi rezolucija, kada je tražila opšti nacionalni politički konsenzus, a to je da se prihvati misija Euleks? S obzirom na to da je celokupna desna strana bila protiv takve rezolucije, da ova leva strana nije imala većinu za takvu rezoluciju jer za nju, odlično se sećam, nisu imali nameru da glasaju poslanici koalicije manjina, nisu imali nameru da glasaju ni moje kolege iz lige demokrata iz Vojvodine, ona je povučena. Znači, vi niste imali 126 poslanika za tu rezoluciju, to je činjenica. S druge strane, poslanici tadašnje koalicije DSS-NS i Srpske radikalne stranke, 108 poslanika, tražili su da se na dnevni red uvrsti rezolucija o Kosovu i Metohiji. Tražila je i Liberalno-demokratska partija da se uvrsti rezolucija o Kosovu. Većinom glasova sa ove leve strane obe su odbijene. Je l' takav odnos ima vladajuća koalicija prema Kosovu i Metohiji i je l' to politički kapital, gospodine Mićunoviću, kada se govori o tim argumentima? Da li je politički kapital Skupština Zajednice opština AP Kosovo i Metohija, koja je odgovor na nelegalno i nelegitimno proglašenje nezavisne republike Kosovo? Podršku za osnivanje Skupštine Zajednice AP KiM mi Srbi koji živimo na Kosovu i Metohiji dobili smo od predsednika Republike, od Vlade Republike Srbije, a za to vreme niko od predstavnika Vlade Republike Srbije nije prisustvovao na pet održanih sednica Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohije. Zar nije bilo normalno da neko prisustvuje i da sve ovo o čemu smo mi juče raspravljali i tražili odgovore objasnite predstavnicima koji predstavljaju Srbe i sve one koji poštuju Republiku Srbiju na Kosovu i Metohiji? Da li je politički kapital opozicije da se ignorišu potpisi i peticija 75.000 Srba sa Kosova i Metohije, a da, osim otprilike dva reda u nekim medijima, nikakav publicitet nije dat toj peticiji? Gospodo, 75.000 potpisa je stavljeno na tu peticiju. Da li je ona ispravna ili nije, vreme će da sudi, ali to je vredno pažnje, 75.000 Srba koji žive na Kosovu i Metohiji. Da li su politički kapital tajni pregovori koje je neko vodio o misiji Euleks? Ko je vodio tajne pregovore, koju platformu je imao u pregovorima za misiju Euleks? Koja je sadržina sporazuma Beograd - Ban Ki Mun? Ono što je kao prevod došlo od UNMIK-a ne govori ono što je izneto u javnosti kao politička pobeda. Daj Bože da ovo nije u redu, ali kako da verujem da nije u redu kad mi narodni poslanici nemamo sadržaj tog sporazuma? Da li je politički kapital da Vlada Republike Srbije povlači pojedine institucije sa teritorije AP Kosovo i Metohija? Da li je politički kapital opozicije to što je Vlada Republike Srbije u Predlogu budžeta za 2009. godinu prepolovila budžet za Kosovo i Metohiju, a po Ustavu Republike Srbije budžet za teritoriju Vojvodine (nemam ništa protiv toga) iznosi 7%? Da li je politički kapital žal ove leve strane za spaljenim punktovima koje su spalili Srbi revoltirani zbog samoproglašenja nezavisne republike Kosovo, a da niko ni iz EU, ni iz UN nije na to reagovao? Na kraju, jučerašnje raspoređivanje misije Euleks je prema komandi Evropske unije, iz Brisela, i to je direktna podrška nezavisnom Kosovu, što ne krije skoro nijedan zvaničnik iz EU. Zato bi bilo dobro da vi koji ste prihvatili sporazum od šest tačaka i misiju Euleks nazovete misiju Euleks pravim imenom. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Gospođo Radeta, izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada govorimo o Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava čini se da nemamo kome da se obraćamo, jer predstavnik Vlade ne želi da čuje argumente koje mi narodni poslanici danima iznosimo ovde u parlamentu, a koji se svakodnevno čuju u javnosti, pre svega u stručnoj javnosti. Mediji su preplavljeni izjavama, strahovima pojedinih sudija, sudskih udruženja, Društva sudija, Vrhovnog suda Srbije, svi su uplašeni onim što ih čeka od ovog tzv. seta pravosudnih zakona. Nama se ovde priča priča kako je ovo neki najhitniji mogući posao, kako će reforma u pravosuđu da se desi kada ovi zakoni budu usvojeni, a stupaju na snagu tek za više od godinu dana, odnosno 1. januara 2010. godine. Daj Bože da nikad ne stupe na snagu i verujemo, zaista, i da neće, jer ovim zakonima ne dobijamo ništa pozitivno u oblasti pravosuđa. Dobijamo mnogo novih otkaza, mnogo problema, odnosno, građani u malim mestima imaće mnogo problema; da bi ostvarili neka svoja prava kod nadležnih sudova biće izloženi dodatnim troškovima, putovanjima, gubljenju vremena. Sudije, tužioci, zaposleni u sudskoj upravi ostaće bez posla, Srbija će morati izdvajati neka nova sredstva za izgradnju i proširivanje zgrada sudova u sedištima gde se ti sudovi planiraju. Dakle, mnogo, mnogo problema, govorićemo o tome više po narednim amandmanima. Ali, ono što je zaista bolno u Predlogu ovog zakona, posle onog što se juče desilo na KiM, posle razmeštanja misije Euleks, sve mi se čini da je ceo ovaj set zakona napravljen da bi se zapravo okupacija Kosova i Metohije provukla i kroz ove zakone i da je to jedini razlog zbog čega se vama mnogo žuri sa usvajanjem ovih zakona. Amandman koji je podneo kolega Milentijević odnosi se na član 7. stav 1. tačka 2). Član 7. govori o odeljenjima višeg prekršajnog suda i kaže da je odeljenje u Nišu predviđeno za područje prekršajnih sudova u Vranju, Zaječaru, Leskovcu, Kosovskoj Mitrovici, Negotinu, Nišu, Pirotu, Preševu i Prokuplju. Naravno da je ovo potpuno besmisleno, van pameti. Zamislite, viši prekršajni sud. Nije to ni apelacioni sud, ni vrhovni sud, to je viši prekršajni sud i on odeljenjem u Nišu obuhvata sedam-osam opština, da ne gubim vreme da to brojim. Naravno da je ceo ovaj član i kompletna mreža svih, pogotovo ovih prekršajnih, sudova nešto za šta niko u ovoj sali ne može da kaže nijednu pozitivnu reč. Ono što je najstrašnije u ovome jeste da je i za Kosovsku Mitrovicu nadležno odeljenje u Nišu. Kolega Milentijević je predložio da se to briše, a da se doda novi stav koji bi predvideo da odeljenje višeg prekršajnog suda u Kosovskoj Mitrovici bude za područje Kosova i Metohije. Kaže Vlada, ne može to tako, šta će nama sudovi na Kosovu i Metohiji; amandman se ne prihvata iz razloga što neki pametnjaković u Vladi smatra da je celishodnije rešenje da odeljenje višeg prekršajnog suda u Nišu bude nadležno i za područje prekršajnog suda u Kosovskoj Mitrovici. Ovakvo izrugivanje narodnim poslanicima, Srbima na Kosovu i Metohiji zaista je neprimereno bilo kojoj vladi, makar ona bila i vlada Borisa Tadića. Šta to znači – Vlada misli da je celishodnije? Vlada mora nas da ubedi. Zaista je besmisleno da samo kaže da je celishodnije ili nije celishodnije. Vlada nije ni pokušala, ne da nas nije ubedila, nije ni pokušala da nas ubedi kako je to celishodnije, šta to zaista znači u životu svih građana na Kosovu i Metohiji, ali pre svega Srba na Kosovu i Metohiji, jer su Srbi u najvećem broju proterani sa Kosova i Metohije, jer su Srbi u najvećem broju u kolektivnim centrima, jer Srbi sa Kosova i Metohije ne mogu tamo da se vrate i država Srbija ne da ne vodi računa o tome, nego ih još dublje gura u ponor i, naravno, ozvaničavanjem misije Euleks zapravo ozvaničava okupaciju Kosova i Metohije. Malopre sam čitala jedan deo iz ove Bi-bi-sijeve agencijske vesti, naslov je "Objasnićemo Euleks" i onda kaže: "Misija Evropske unije Euleks počela je da deluje na Kosovu posle višemesečnog odlaganja prouzrokovanog dilemama i sporenjima oko njenog mandata". Pitam vas, gospodo iz vladajuće koalicije, pitam Borisa Tadića i pitam Vladu Republike Srbije: ko je otklonio ove dileme; na koji način su otklonjene ove dileme; kako su to otklonjene dileme koje su očigledno postojale i postoje među Srbima na Kosovu i Metohiji i među svim patriotama u Srbiji? Govorio je kolega Milentijević o 75.000 ili 77.000 potpisa, potpuno je svejedno koliko ih je, ali su vezani za peticiju, za koju ste vi, gospođo Đukić-Dejanović, juče rekli da ste vi to primili. Niko ne spori, primljeno je to i u Vladi Republike Srbije, primljena je i krivična prijava protiv Mlađana Dinkića, pa je nema. Mi pitamo šta je po tome urađeno. Vi ste nama juče rekli da ste stavili na dnevni red Predlog rezolucije o Kosovu i Metohiji, predlog 108 narodnih poslanika SRS, DSS i NS. Kako ste vi to stavili na dnevni red? Da li vi mislite da smo mi debili? Vi ste stavili na dnevni red u dogovoru sa skupštinskom većinom da izglasaju da to ne ide po hitnom postupku. Gde je u međuvremenu? Mi danima ovde raspravljamo o bitnim i o manje bitnim stvarima. Rezolucije o Kosovu i Metohiji, kao najznačajnije u ovom momentu u Srbiji, nema zato što vi to niste želeli, zato što ministar Bogdanović, sada ministar u Vladi Srbije, a ranije ministar u šiptarskoj vladi, nije želeo komunikaciju sa narodnim poslanicima i poslaničkim grupama. On je tu komunikaciju na izvestan način ostvario. Evo kako, podsetiću ukratko: u svim medijima je rekao da će da razgovara pojedinačno sa predstavnicima poslaničkih grupa, jer nije bilo moguće da razgovara sa kompletnom opozicijom, pa nam je ponudio neki papirić koji bi trebalo da predstavlja rezoluciju, na kojem Euleksa nema ni u naznakama, koji je neka opšta priča koja ništa ne rešava i nikoga ne obavezuje. Kada smo stavili pojedinačno primedbe, i poslanici SRS, i NS i DSS, ministar je morao da otputuje negde, pa nije mogao pet-šest dana da se viđa sa narodnim poslanicima i rekao je da će se javiti posle toga. Nikada se više nije javio, nikada više nije došao da razgovara sa predstavnicima poslaničkih grupa zato što smo svi jasno stavili do znanja da u toj rezoluciji mora da stoji da Euleks ne može i ne sme da se razmešta na teritoriji Kosova i Metohije. Dakle, još tada ste vi svi znali, i vi gospođo Đukić-Dejanović i sve kolege u skupštinskoj većini, o Borisu i Vladi da ne govorim, svi ste znali šta planirate. Sada se svi pravite naivni i pokušavate da objasnite građanima Srbije i Srbima na Kosovu i Metohiji da je divno i krasno to što su dobili misiju Euleks, odnosno što je deo Srbije okupiran. Isto kao što pokušavate da nam objasnite kako je najdivnija stvar na svetu ova ekonomska kriza u svetu, jer će to pozitivno da se odrazi na Srbiju, pa će da pohrle svi investitori u Srbiju. Kao što pokušavate da objasnite građanima Srbije da niko ne dobija otkaze, da niko nije gladan, da svi primaju velike plate, da svi primaju velike penzije, kao da im pričate o nekom drugom. Zna narod, znaju ljudi kako žive i kako jedva sastavljaju kraj s krajem i kako im je na grbači najgora od svih vlada u novijoj srpskoj istoriji. Sve to građani Srbije znaju. Da se vratimo na ovaj amandman, na pitanje Euleksa, na pitanje Rezolucije 1244 i na pitanje onima koji su juče tvrdili da je Euleks nešto što je legalno, da vidimo kada je (možda smo mi prespavali neki zimski san pa nismo u toku) u Savetu bezbednosti promenjeno ono što je predviđeno u tački 5) Rezolucije 1244, koju je usvojio Savet bezbednosti na svom 4011. sastanku, 10. juna 1999. godine, gde piše – odlučuje se da na Kosovu, pod okriljem UN, bude izvršeno razmeštanje međunarodnih civilnih i bezbedonosnih snaga sa odgovarajućom opremom i potrebnim osobljem i pozdravlja saglasnost SRJ sa takvim prisustvom. U Aneksu 2 Rezolucije Saveta bezbednosti UN stav 1. tačka 3. stoji – raspoređivanje na Kosovu, pod pokroviteljstvom UN, efikasnog međunarodnog civilnog i bezbedonosnog prisustva, sposobnog da garantuje postizanje zajedničkih ciljeva, koje će delovati ako se tako odluči u skladu sa glavom 7. Povelje. Kada su, dame i gospodo, Ujedinjene nacije i Savet bezbednosti Ujedinjenih nacija promenili Revoluciju 1244? Da li vi pisma Ban Ki Muna u nekom dopisivanju sa Vukom Jeremićem, ili ne znam sa kim, smatrate odlukama Saveta bezbednosti UN? Mi ne mislimo tako. Mi mislimo i, nažalost, moramo to građanima Srbije i Srbima sa Kosova i Metohije da kažemo, da ih je Vlada Republike Srbije izdala, da ih je predsednik Srbije izdao, da su ih predali na milost i nemilost onima koji su priznali nezavisno Kosovo. To je, nažalost, istina. Vi možete da se mrštite, da mrmljate i da reagujete. Uvek ste tako radili kada smo mi imali snage da građanima saopštimo ono što jesu činjenice, ono što jeste istina, ali za vrlo kratko vreme i vi sami ste postajali svesni toga, mada verujem da ste i sada svesni. Vi mislite – skinuli smo jednu brigu s vrata, ubedićemo građane, Srbe na Kosovu i Metohiji da je Euleks nešto najbolje za njih, a to što tamo neće ko imati ni da primenjuje ove propise, ni kome da ih primenjuje, to nije vaša briga. Raspoređivanje oko 1400 međunarodnih službenika, policajaca, tužilaca, sudija i carinika počelo je, kaže u ovoj agencijskoj vesti, bez problema na celom Kosovu. Dakle, ne govori se o AP Kosovo i Metohija, govori se o Kosovu. To je upravo ono što mi pokušavamo da vam kažemo. Ono što smo juče čuli, što su takođe bile agencijske vesti, jeste najava da će predstavnici misije Euleks, izvinjavam se zbog vremena, brzo završavam, da će predstavnici misije Euleks, sudije, primenjivati šiptarske zakone, da će primenjivati šiptarski ustav. Sve to čeka Srbe na Kosovu i Metohiji. Nije ni čudo što vi niste prihvatili ovaj amandman. Vi znate da vam viši sud za prekršaje na Kosovu i Metohiji ne treba, jer će tamo da se radi po šiptarskim zakonima, a ne po zakonima donetim u ovom parlamentu. Tamo će sudije dobiti otkaze, umesto da ste se organizovali i da je Vlada izdvojila sredstva da svakom Srbinu, svakoj porodici koja živi na Kosovu i Metohiji isplaćuje na ime zarade, na ime izdržavanja porodice izvestan iznos sa kojim može da se živi čak i ako ne rade i ako nisu zaposleni. Očuvanje Kosova i Metohije za Srbiju ne sme i ne može biti skupo. Em su ljudi pod okupacijom, em nemaju od čega da žive. Vi mislite, postigli ste veliku pobedu. Nažalost, deo Srbije je pod okupacijom zahvaljujući Borisu Tadiću i njegovoj vlasti.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, javljam se na osnovu Poslovnika, člana 226. Kao što ste čuli od gospodina Krasića, danas je međunarodni Dan ljudskih prava. Želim da postavim pitanje Vladi Republike Srbije i resornom ministru dokle se stiglo u pretkrivičnom postupku koji je pokrenut u procesu utvrđivanja okolnosti trgovine organima Srba na severu Albanije i na Kosovu i Metohiji u periodu od 1999. godine, o čemu je... Kao i kada je napisala da je na osnovu zahteva Zorana Đinđića i tadašnje dosovske vlasti napisana optužnica protiv našeg predsednika dr Vojislava Šešelja, koji se šest godina nalazi u tamnici haškog kazamata. Isto tako, u toj knjizi je objavila da ima saznanja o trgovini organima Srba sa Kosova i Metohije. To vas pitam, odnosno pitam resornog ministra i Vladu, zato što se približava dan kada ćemo, kao predstavnici države Srbije, u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope pred izvestiocem tog odbora Parlamentarne skupštine Dikom Martijem da iznesemo, ako budemo imali takva obaveštenja od strane države Srbije, odgovarajuće argumente u prilog tome. Vi znate, pre nekoliko dana je govorila koleginica Lidija Vukićević, da su to pitanje pokrenuli gospodin Simo Spasić i predstavnici Udruženja porodica nestalih Srba sa područja Kosova i Metohije. Zaista je izuzetno važno ne samo da mi koji predstavljamo državu u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope imamo informacije o tome šta je država uradila u pretkrivičnom postupku, već da svaki narodni poslanik ima te informacije. Ako je on pokrenut – to je zlikovac Tači negirao u emisiji "Kažiprst" B 92, vrlo dobro znate i upoznati ste sa njegovim izjavama da su to navodne izmišljotine što države Srbije što Karle del Ponte – neka se pojave državni organi i neka nam kažu dokle su stigli u istrazi. Inače, mi nećemo moći da zastupamo interese porodica tih Srba koji opravdano sumnjaju da su njihovi najmiliji oteti i da su Šiptari trgujući ljudskim organima Srba sa Kosova i Metohije počinili i dodatni zločin. Pošto je danas Međunarodni dan ljudskih prava, a pošto ovakvim pitanjima neće da se bave tzv. nevladine organizacije koje su instruisane da u Srbiji šire antisrpsku histeriju, poput Nataše Kandić, Sonje Biserko, Biljane Kovačević-Vučo, onda mora da se postavi jedno pitanje: da li će te spodobe da tuže "Partizan" koji je pobedio "Split", "Zvezdu" koja je pobedila "Zadar", FMP koji je pobedio "Zagreb" i "Hemofarm", koji je pobedio "Olimpiju" u Ljubljani, i sve to samo jednog vikenda? Priznaćete, to je veliki zločin. Hvala.
Da li još neko želi reč po amandmanu? Po Poslovniku? Nisam sigurna ko se prvi prijavio. Narodni poslanik Vladan Jeremić želi da govorio o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, iskoristiću svoje pravo da, shodno članu 226. Poslovnika o radu Skupštine, zatražim objašnjenje od predsednika parlamenta, kao i od predsednika Vlade Republike Srbije, odnosno predsednika Republike, vezano za zvaničnu izjavu državnog funkcionera Verice Barać, predsednika Saveta za borbu protiv korupcije, datu nedeljniku "NIN", ako se ne varam, a koju je danas preneo i list "Kurir", gde gospođa Barać kaže, parafraziram – priznala bih Kosovo i povukla sve tužbe i protivtužbe protiv suseda. Ona, doduše, još dodaje da je to, tobože, njen lični stav, ali da bi to učinila da je vlast samo jedan dan. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ona i jeste vlast i ovu njenu izjavu možemo protumačiti kao zvaničan stav u vidu puštanja probnog balona u javnost. Pustite, dakle, priče o tobožnjoj svrsishodnosti misije Euleks, to je ništa drugo do okupacija dela teritorije Srbije. Srpska radikalna stranka će zatražiti smenu Verice Barać i ukazati da su nedopustivi ovakvi nastupi državnih funkcionera. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, javljam se po članovima 225. i 226. Pitanje je za ministarstvo pravosuđa. Naime, u periodu od juna do septembra 2003. godine novoformirana vlast, uglavnom iz redova žute orijentacije, suprotno zakonu i neovlašćeno, u gradskoj opštini Voždovac u Beogradu odlučila je da u vreme "Sablje" sruši sto objekata male privrede grupisanih na lokaciji Plavi most, što je i učinjeno uz pomoć rukovodeće strukture u Beogradu, uz pomoć pokojnog predsednika Izvršnog odbora Bogdanovićai njegovog zamenika Ljubomira Anđelkovića. Prvo su opštinski građevinski i komunalni inspektori, bez obzira na nadležnost, doneli rešenja o rušenju svih sto objekata na toj lokaciji. U rušilačkom hiru, uz asistenciju kordona do zuba naoružane policije, specijalnih brigada iz Beograda, Novog Sada i drugih mesta Srbije, srušeno je svih sto objekata površine oko 10.000 metara kvadratnih poslovnog prostora, a da uredno nije bio sproveden upravni postupak. Učinjena je šteta u današnjoj vrednosti od 15 miliona evra, a oko 500 radnika ostalo je bez posla, vlasnici objekata bez imovine i bez mogućnosti zapošljenja, sa neplaćenim porezima i neotplaćenim kreditima. Danas, umesto prestižne i poznate trgovinske lokacije, ljubitelji kućnih ljubicama šetaju zajedno sa psima lutalicama po opustošenom prostoru. U međuvremenu, od stresa je umrlo sedam lica vlasnika objekata, njih oko 20 je obolelo od kancera ili je doživelo srčani ili moždani udar. Većina vlasnika ne radi, nema ni osnovnih uslova za preživljavanje i posao nalaze širom Srbije i po svim kontinentima sveta. Uporni vlasnici, koji znaju da su im objekti srušeni zbog hira i dokazivanja da je na prevaru izvršeno falsifikovanje generalnog plana do 2021. godine za Beograd, za taj prostor bezuspešno vode upravne postupke, gde prvostepeni organi već pet-šest puta donose fiktivna rešenja da se sruše objekti koji su srušeni još 2003. godine. Drugostepeni organ se, umesto da postupa po zakonu, po partijskom nalogu odnosi ktitorski prema prvostepenom organu i potvrđuje rešenja prvostepenog organa. Lica koja vode upravni postupak su šikanirana, nemaju sredstva, jer kao dobri građani psihički pate zbog toga što nisu u pravnoj i fizičkoj mogućnosti da nekoliko puta ruše isti objekat, koji ne postoji. Okružni sud u Beogradu u upravnim sporovima poništava rešenja gradske uprave, ova uprava poništava rešenje opštinske uprave Voždovac, a nakon toga uprava Voždovac ponovo donosi rešenja u istom tekstu kao i ranije, samo što promeni datum donošenja rešenja i ceo ciklus počinje iznova i sve tako do danas, jer Okružni sud u Beogradu nema snage (ili mu je naloženo da tako ne čini) i nijednom od 50 donetih odluka u kontinuitetu, bilo za iste ili različite građane, neće meritorno da odluči. Jer, u tom slučaju građani koji su oštećeni dobili bi naknadu jer im je objekat srušen od strane nenadležnog organa. U toku je oko sedam upravnih postupaka i oko pet upravnih sporova. Izvršni odbor gradske opštine Voždovac, kojim je predsedavao Jesenko Lazović, doneo je i odluku bez zakonskog pokrića. Dame i gospodo narodni poslanici, evo, već je šesta godina kako se ništa ne rešava u vezi sa ovim objektima. Pitanje za ministarstvo pravosuđa: zašto se procesi odugovlače, stalno odlažu i kada će se završiti? Kada će vlasnici porušenih objekata, čiji su životi i životi njihovih porodica dovedeni u jako nezavidan položaj, dobiti konačan odgovor? Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, podržavam amandman narodnog poslanika Milentijević Vladimira, odnosno cela poslanička grupa Nove Srbije. Da pojasnim i da malo uprostim, da bi građani od silnih amandmana razumeli o čemu se ovde radi. Koliko shvatam, poslanik Milentijević Vladimir je tražio da sedište višeg prekršajnog suda bude u Kosovskoj Mitrovici, a ne, kako je zakonom predviđeno, da bude u Nišu. Kada sam malo bolje razmotrio (ne može svaki poslanik svaki amandman da analizira) pitao sam se, kao i svaki običan građanin, da li je ovo moguće, da li je moguće da neko ovo nije prihvatio. Mi bismo morali da u toj Kosovskoj Mitrovici ozidamo zgradu za 24 sata i da kažemo "ovo je viši prekršajni sud", da nekome pokažemo da je to država Srbija, a ne da se držimo strogo nekih činovničkih pravila i zakona. Ali, ovde nije bilo sluha za Srbe na Kosovu, pogotovo na severu Kosova u ovom trenutku kada govorim. Ili neko zaista misli da je taj Euleks deo Ahtisarijevog plana, da je sve to u paketu i zašto bismo to donosili kada je već Euleks stupio na snagu. U vezi sa tim kako se tretiraju naši sugrađani na Kosovu i Metohiji, a pogotovo Srbi, mogu da navedem samo jedan primer. Juče je izlazila koleginica iz Demokratske stranke, ne znam da li je ovde prisutna, i pričala o vodosnabdevanju na severu Kosova, potpuno neinformisana, stekao sam utisak da ona ni ne živi na Kosovu i Metohiji. Evo, vi ste, odlično. Hteo sam, rekao sam bratski, sreli smo se u restoranu, da vam dam sve papire, da vidite u stvari šta je istina. Rekli ste da vas ne interesuje. Imam svedoka, bivši ministar je hteo da vam objasni. Zato sam prinuđen sada da izlazim za govornicu da vam objasnim. Evo o čemu se radi. Ministarstvo, ministar Velimir Ilić borio se više od dve godine (nikad nema para u Vladi, bilo koja da je vlada, i to je razumljivo) da se realizuje taj sistem vodosnabdevanja na severu Kosova, znači Zvečan, Kosovska Mitrovica, Zubin Potok. Onda se došlo do zaključka da to može jedino pomoću inostranih kredita. Ovde su dokumenti, dostupni su svakom narodnom poslaniku koji ih bude zatražio, pa ćete vi, koleginice, da vidite o čemu se ovde radi. Vlada je rekla ovim trima opštinama da oni po raznoraznim zakonima mogu da se zaduže u visini od 8,5 miliona evra. Javno preduzeće "Ibar" je napisalo to pismo Vladi Republike Srbije. Svi su intervenisali, vaši ministri, svi su bili saglasni sa tim, samo vi niste informisani. Vi ne znate šta se radi u vašoj vladi, koleginice. Nastavio je ministar, Ministarstvu finansija piše ministar Milutin Mrkonjić, sve to traži, nastavio je da radi ono što je radio Velimir Ilić, svaka čast Mrkonjiću, intervenisao Božidar Đelić. Dokumenti, koleginice, proverljivi, to sam hteo da vam kažem, da danas ne bih uzimao ova tri ili četiri minuta. Piše Đelić i kaže: prihvata se informacija o uslovima i načinu u postupku davanja garancije Republike Srbije u vezi sa projektom izgradnje sistema za vodosnabdevanje Kosovske Mitrovice - sever, Zvečana i Zubinog Potoka, koja je sastavni deo ovog zaključka. To je zaključak Vlade od 7. septembra 2007. godine, poštovana koleginice. Nikome to nije bilo sporno, ni Božidaru Đeliću, ni ministru Iliću, ni ministru Mrkonjiću. Dalje, završni dokument, za koji niste znali, mislio sam da ste vi informisani: potpredsedniku Vlade odgovara Mirjana Jovašević, šef Kabineta premijera Cvetkovića, pa kaže, odnosno Đelić piše predsedniku Vlade – predsedniku Vlade Republike Srbije Mirku Cvetkoviću dostavljen je dopis JKP "Vodovod Ibar" iz Kosovske Mitrovice, u kome je iznet predlog iz delokruga nadležnosti naslovnog organa. U prilogu vam dostavljam predmet i dopis na dalju nadležnost. To se sada dešava. Da li vi znate ko je sada premijer? Da li vi znate ko je ministar za infrastrukturu? Da li ste čuli za Božidara Đelića? On je iz vaše stranke, koleginice. "Molimo vas da o preduzetim merama obavestite podnosioca dopisa i Kabinet predsednika Vlade Republike Srbije." Vi ste ovde pitali radi reda, pošto ste videli da je bivši ministar i predsednik Nove Srbije Velimir Ilić tu. I, pošto nemate argumenata, da nešto dobacimo i da nešto kažemo za govornicom. Da li vam je sada jasnije nešto? To sam hteo da vam kažem, o čemu se radi. Dalje, sad nas Srbi sa Kosova mole, pošto zaduženja kod inostranih banaka i kredita moraju da uđu u budžet, ta stavka je skinuta iz budžeta. Samo vi dobacujte, pa će da se završi u dva, a meni se čini da je danas postignut, potpredsednice, neki dogovor da se ovde radi vrlo konstruktivno, a vi vrlo dobro čujete da dobacuju tri ili četiri poslanika i ne intervenišete. Nisam ništa uvredljivo rekao. Molim vasda ih opomenete ili da odem sa ove govornice. (Predsedavajuća: Samo nastavite.) Prema tome, poslanici NS, odnosno poslanička grupa NS će podneti amandman da u budžet uđu garancije za tih osam i po miliona evra, koliko su u stanju, odnosno koliko po zakonu mogu da se zaduže te tri opštine i da se uradi taj vodovod. Ljudi, nemojmo da se svađamo oko hleba i vode. Ako na nečemu treba da se štedi, bio sam do juče u vladajućoj koaliciji, znam kakva je ta muka, treba skinuti ovome, treba, svima treba, ali oko vode ne sme da bude razlike među nama, pogotovo ne politiziranja za govornicom. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Radovan Radovanović.
Gospođo predsedavajuća, predstavnici Ministarstva, koleginice i kolege narodni poslanici, moj amandman glasi – U članu 7. stavu 1. Predloga zakona tačka 3) menja se i glasi: "Odeljenje u Novom Sadu, za područje prekršajnih sudova u Bačkoj Palanci, Bačkoj Topoli, Bečeju, Vršcu, Zrenjaninu, Inđiji, Kikindi, Novom Sadu, Pančevu, Rumi, Senti, Somboru, Sremskoj Mitrovici i Subotici". Dakle, ovaj amandman se nastavlja na amandman koji sam podneo na član 2. Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, a ima za cilj da definiše područje rada odeljenja višeg prekršajnog suda u Novom Sadu, odnosno da odredi gde će pripadati prekršajni sudovi u Bačkoj Topoli i Inđiji. Pošto je predlagač zakona, na moje i na zadovoljstvo Lige socijaldemokrata Vojvodine i, što je najvažnije, na zadovoljstvo građana opština Inđija, Stara Pazova, Bačka Topola i Mali Iđoš, prihvatio moj amandman na član 2. ovog zakona, smatram da je sasvim normalno da se definišu i ova područja rada i podrazumevam da će i ovaj amandman biti prihvaćen. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, govorimo o amandmanu na član 7. koji je podneo kolega Radovan Radovanović, koji je ovde ukratko pokušao da ubedi skupštinsku većinu, pošto ne možemo predstavnika Vlade, da se ovaj amandman usvoji. Podsećam da se ceo član 7. odnosi na odeljenja višeg prekršajnog suda i da je u stavu 1. tački 3) Predloga ovog zakona predviđeno da odeljenje višeg prekršajnog suda u Novom Sadu bude za područje prekršajnih sudova u Bačkoj Palanci, Bečeju, Vršcu, Zrenjaninu, Kikindi, Novom Sadu, Pančevu, Rumi, Senti, Somboru, Sremskoj Mitrovici i Subotici. Ovde je obuhvaćeno, nisam tačno brojala, ali bar četiri-pet administrativnih okruga. To je zaista neverovatno, kao da je viši prekršajni sud nekakav vrhovni sud, pa hajde da sada obuhvati što veći broj opština, što veći broj gradova, čak i administrativnih okruga. Kolega Radovan Radovanović je predložio svojim amandmanom da se iz ove tačke 3) izostave Bačka Topola i Inđija. Kako je u obrazloženju rekao, ovaj amandman je neposredno u vezi sa amandmanom kojim se traži formiranje još dva prekršajna suda, tako da se i sam nameće kao zakonska nužnost kada se usvoji navedeni amandman. Dakle, kolega je mišljenja da iz ovoga treba izostaviti sudove u Bačkoj Topoli i Inđiji. Verujte, ne bi bilo previše da su ovim ili nekim drugim amandmanom (evo, imamo sledeći amandman na ovu istu tačku) sva ova mesta podeljena tako da svi imaju više prekršajne sudove, odnosno odeljenja višeg prekršajnog suda. U obrazloženje koje smo dobili od Vlade Republike Srbije – jedva sam ga našla, pošto je to obrazloženje kao za neprihvatanje amandmana Dujović Saše, a u međuvremenu je bilo pre toga obrazloženje na amandman Vladimira Milentijevića, pa Milovana Radovanovića, pa nekako, vraćajući se nazad, dođoh i do obrazloženja na koji se Vlada poziva – Vlada kaže da ne prihvata amandman budući da nisu prihvaćeni amandmani kojima se predlaže povećanje broja prekršajnih sudova. Gospodo iz Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, u tome i jeste stvar, zato postoji na 19 članova zakona 122 amandmana. Vlada je prihvatila 13 amandmana. Naravno, neću da govorim sada koji su amandmani prihvaćeni zato što ne želim da upoređujem sedišta opština i da kažem zašto ovde može, a ovde ne može, jer mislimo da svuda može i da svuda treba, ali zato ću da pitam zašto ovde ne može. Takođe, pitam Vladu Republike Srbije koji su bili kriterijumi za uspostavljanje ovakve mreže sudova i javnih tužilaštava, a novo pitanje je – koji su bili kriterijumi prilikom prihvatanja amandmana. Zaista je neverovatno da Vlada, bez ikakvog valjanog obrazloženja, osim što kaže - prihvatamo amandman, sa obrazloženjem koje je dato uz amandman, prihvata, a sa druge strane, na drugim teritorijama amandman ne prihvata. Očigledno je da to nisu bili kriterijumi. Ovde sam pitala kolege iz Demokratske stranke, pošto od njihovog glasanja dobrim delom zavisi da li će ovaj zakon biti usvojen ili neće, kako se to desilo da se usvoje amandmani Srđana Milivojevića i Nenada Konstantinovića, a da se ne usvoji amandman Vlatka Ratkovića. Da li je to odnos Vlade Republike Srbije prema bivšim otporašima i prema onima koji su samo članovi DS, to je pitanje za Glavni odbor, gde se ovako pretilo i gde su građani upućivani da čuvaju svoja radna mesta. Ne znam da li je taj gospodin predsednik DS, kada je rekao "čuvajte svoja radna mesta", mislio i na sudije, da li je mislio na javne tužioce, da li je mislio na zaposlene u sudskoj upravi, ili je mislio samo na funkcionere Demokratske stranke. Zaista je neverovatno da vi, uz ovako nemušto obrazloženje, ne prihvatite amandman i da će, ako dođe do usvajanja ovog zakona, ostati zauvek tajna kome je u Vladi Republike Srbije palo na pamet da napravi ovakvu mrežu sudova i javnih tužilaštava. Mi uporno apelujemo i zato uporno obrazlažemo ove amandmane da bismo doprli do svesti narodnih poslanika koji će u danu za glasanje glasati za ovaj zakon. Pogotovo se obraćam kolegama koji su podneli amandmane na ovaj zakon i pitam ih da li će u danu za glasanje glasati za zakon, čak i ako njihov amandman ne bude prihvaćen? Ako to urade, onda je pitanje zašto su obmanjivali građane Srbije, zašto su obmanjivali svoje sugrađane u mestima odakle dolaze, zašto su im na terenu pričali da će da se bore i da se izbore da ostanu mreže sudova onakve kakve su sada, jer je to sada zaista definitivno najbolje rešenje, a to govori i 122 amandmana narodnih poslanika, to govore i građani sa terena, to govori pravnička struka. To jedino neće da prizna Vlada Republike Srbije. Zašto je Vlada zapela baš za ovakvu mrežu zaista je nejasno. Znate, da smo mi dobili neko obrazloženje, sa nekim razlozima koje možda ne bismo razumeli, ali da su bar razlozi o kojima možemo da polemišemo, ali, ne, mi imamo obrazloženje u jednoj rečenici i onda za narednih 20-25 amandmana – kao za onaj amandman, kao za onaj, i morate da se vraćate sedam stranica unazad da nađete to obrazloženje da biste shvatili zašto Vlada ima isto mišljenje o teritorijalnoj raspoređenosti sudova u Južnobačkom okrugu i u Rasinskom okrugu, recimo. Ali, nemoguće je da u svakom mestu imate iste razloge, to je prosto nemoguće. Vi zapravo nemate nikakav razlog, vi ste zacrtali, "ufiksirali" u svojoj glavi, mislim na Vladu, da to mora da bude ovako, da vi na ovaj način vidite nekakve epohalne pomake u oblasti pravosuđa, a dobro znate da od toga ništa nema. Zapravo, ovim zakonom i onim zakonom o sudijama, tom čuvenom lustracijom o kojoj ste prestali da govorite, vi hoćete da napravite mrežu sudova i sastav sudija koji će služiti Vladi Republike Srbije i tajkunima koji su tu vladu napravili. To ne može biti u interesu građana Srbije. Zaista bi bilo dobro da narodni poslanici povedu računa o svojim biračima, o građanima, o interesima građana. Niko od nas ovde nije iz svog ličnog interesa, ili bar niko nije građanima u predizbornoj kampanji rekao – birajte našu političku partiju jer je naš interes da budemo u parlamentu ili da budemo u Vladi. Svi smo građanima rekli – mi ćemo se boriti za vaše interese. Mi srpski radikali se borimo za interese građana Srbije onoliko koliko je to moguće u opoziciji. Zato nećemo da prestanemo da govorimo i da pozivamo vas iz vlasti, narodne poslanike koji podržavaju Vladu Republike Srbije, što je vaše legitimno pravo, ali morate da imate svest o tome da Vlada nije vama šef nego ste vi Vladi šef. Vi ste birali Vladu Republike Srbije, vi možete gospođi Malović da kažete – interes je građana Srbije da ovi amandmani budu prihvaćeni. I, ako bilo koji amandman u danu za glasanje bude prihvaćen, a ne budu prihvaćeni ostali amandmani, vi ništa niste uradili. Neće biti dobro ako se samo neki narodni poslanici dogovore sa kolegama u skupštinskoj većini da se glasa za njihov amandman da bi oni oprali svoj obraz kod svojih sugrađana i da budu zadovoljni, a da ostali amandmani ne budu prihvaćeni. Ne može ovaj zakon nikako da prođe, osim da se prihvate svi amandmani ili, još jednostavnije, da se prihvati amandman Milice Radović. Najjednostavnije i najcelishodnije, pošto Vlada vodi da upotrebi izraz "celishodno", a očigledno ne znaju ni šta podrazumevaju pod tim, najcelishodnije je da se ovaj zakon povuče iz skupštinske procedure. Nećemo vam zameriti, gospodo iz Vlade, ni to što smo potrošili ovoliko dana raspravljajući, jer smo iskoristili priliku da razmenimo mišljenja, da iznesemo argumente, da vam prenesemo stavove građana sa terena i ako to prihvatite, kad god prihvatite, nije kasno. Sve je bolje od toga da se ovakav zakon usvoji. Koliko god gospođa ministar pričala u javnosti, medijima i ovde u nekoliko navrata, koliko god nas ubeđivala da ovaj zakon znači neku pozitivnu reformu (dobrodošli, gospođo Malović), ovaj zakon je jako loš i vi znate naš stav o tome. Niste u pravu kada kažete da primenom ovog zakona niko neće putovati dalje da bi ostvario pravdu, da niko neće biti oštećen na bilo koji način. Biće oštećeni građani Srbije. Zamislite, prekršajni sporovi će se rešavati stotinama kilometara daleko od mesta gde se prekršaj desio. To jednostavno ne može zdrav razum da prihvati. Vi ovim zakonom terate ljude da uzimaju pravdu u svoje ruke, što niko od nas ne želi, što je najlošije rešenje. Ostavljate bez posla i sudije i tužioce koji nisu po volji vlasti. Ostavljate bez posla veliki broj zaposlenih u sudskoj upravi, u sudskoj administraciji, ljude koji inače jedva preživljavaju, o kojima u poslednjih osam godina niko ne vodi računa. Sudijama se plate tu i tamo povećavaju, a sudskoj administraciji ni makac. Tako male plate, takva radna mesta će ljudi da izgube zato što je neko u Vladi Srbije smislio ovakvu mrežu, ili vam je neko negde to napisao pa ste vi samo prepisali, što takođe nije dobro. Mi se zaista nadamo, računamo na savest svojih kolega narodnih poslanika da u danu za glasanje neće glasati za ovaj zakon. Tako ćemo svi pokazati da smo odgovorni, da nam je stalo do interesa građana. Ovo nije zakon koji može da se menja svaki čas. Mnogo zakona je ovde doneto, gde smo mi srpski radikali imali primedbe, podnosili amandmane; manje-više, ti zakoni mogu lako da se promene. Ali, ovi zakoni o mreži sudova, o lustraciji sudija, jesu zakoni koji ne mogu svaki čas da se menjaju. Negativne posledice koje će proizvesti primena ovih zakona, ako do toga dođe, teško će moći u nekoj doglednoj budućnosti da se nadoknade. Zato vas još jedanput molim, vreme za amandman je prošlo, i moliću vas koliko god puta budem izlazila da govorim o amandmanima, povucite, gospođo ministre, ovaj zakon iz procedure. Ako vi to ne uradite, onda, kolege poslanici, glasajte u interesu građana Srbije, a to je protiv ovog zakona.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstatinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 8. amandman je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima ministarka, gospođa Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Vlade Republike Srbije i Ministarstva pravde kao predlagača ovog zakona, prihvatam ovaj amandman Odbora za pravosuđe i upravu. Zahvaljujem.
S obzirom na to da je predlagač prihvatio, onda i ovaj amandman postaje sastavni deo Predloga zakona, jer je podnosilac amandmana Odbor za pravosuđe i upravu, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Milovan Radovanović podneo je amandman na član 9. da se u članu 9. stav 1. ispred tačke 1) dodaje nova tačka 1) koja glasi: "Osnovno javno tužilaštvo u Aleksincu, za područje osnovnog suda u Aleksincu." Vlada se nije potrudila da da neko suvislo objašnjenje zašto ne prihvata ovaj amandman. Sva obrazloženja su prilično kratka, stereotipna, sva liče jedna na druga. Kaže se: "Vlada ne prihvata amandman iz razloga što nisu prihvaćeni amandmani na član 3. Predloga zakona kojim je uređeno osnivanje, sedišta i područja nadležnosti osnovnih sudova, pa samim tim ne mogu se prihvatiti ni amandmani koji se odnose na osnivanje, sedišta i područja nadležnosti osnovnih javnih tužilaštava." Ne mogu da razumem kakve veze imaju javna tužilaštva i sudovi, zato što su javna tužilaštva državni organi koji rade jednu vrstu posla, sudovi su državni organi koji rade neku drugu vrstu posla. Mehaničko povezivanje sudova i javnih tužilaštava nije dobro, nije prihvatljivo ni sa teorijskih, ni sa normativnih, ni sa praktičnih aspekata. S druge strane, nismo čuli od predstavnika Vlade šta je to što ne valja u postojećoj mreži javnih tužilaštava, pa sad tu mrežu treba iz korena promeniti i ustanoviti nekakvu novu mrežu javnih tužilaštava. Nismo čuli šta je to loše što treba ispraviti. Uvek se ponavlja jedna ista priča, da mi to moramo tako da uradimo, zato što to, navodno, od nas zahtevaju nekakvi evropski standardi. Nismo čuli od Vlade Srbije nikakvu ozbiljnu, stručnu, argumentovanu analizu nedostataka ili navodnih nedostataka postojeće mreže javnih tužilaštava u Republici Srbiji. Sad se suočavamo sa činjenicom da će ta mreža biti potpuno promenjena. Ne vidimo šta je to loše u postojećoj mreži, ali zato ukazujemo šta je to loše, odnosno šta će biti loše u toj novoj mreži javnih tužilaštava koja se formira ovim zakonom. Ponovo vam skrećem pažnju, gospođo Malović, da ste vi u Ministarstvu i Vlada krenuli pogrešnim putem. Umesto da ispravljate stvarne probleme koji postoje u našem pravosuđu, vi te stvarne probleme gurate pod tepih i bavite se izmišljanjem nekih novih problema. Odgovorno vam tvrdim da će ovakva mreža sudova i javnih tužilaštava u praksi izazvati velike probleme. Prva stvar koja će se desiti, doći će do otpuštanja velikog broja sudija, doći će do još većeg otpuštanja ljudi koji rade u sudskoj administraciji, pravda će postati mnogo skuplja za građane Srbije i umesto da napravimo reformu nabolje, napravićemo reformu nagore. Kao diplomirani pravnik – mada vas očigledno ne zanima ovo što govorim, imate pametnija posla, da pričate sa vašim prepametnim narodnim poslanicima koji ovde kritikuju narodne poslanike SRS zato što oni podnose amandmane na loš predlog zakona Vlade Srbije – trebalo bi da znate da u pravu postoje promene nabolje i promene nagore. U Zakoniku o krivičnom postupku, Zakoniku o parničnom postupku, Zakonu o opštem upravnom postupku postoji jedno osnovno načelo zabrane reformatio in peius - promene nagore. Kako dođe koji predlog zakona u ovu skupštinu, sve same reforme nagore. Ovo je jedan očigledan primer reforme nagore. Nije mi jasno, gospođo Malović, ako vam ne samo opozicija u ovom parlamentu, što je politički sasvim prirodno, nego i strukovna udruženja, ljudi koji se bave pravnom teorijom, najeminentniji profesori pravnih fakulteta u Srbiji, pre svega Pravnog fakulteta u Beogradu, Konsultativno veće evropskih sudija (što bi za vas kao evropejce trebalo da bude najveći autoritet) kažu da to što predlažete nije dobro, da odstupa od ustavnih normi, da odstupa od pravosudne tradicije koja postoji u Srbiji, da potpuno odstupa od tih vajnih evropskih standarda za koje se vi, navodno, zalažete, onda mi stvarno nije jasno ko je taj ko vas pritiska, vas kao ministra i celokupnu Vladu, da uporno insistirate na ovakvim predlozima zakona. Da li postoji neki centar moći za koji mi ne znamo, da li postoje neke interesne grupe, da li postoje neki eksperti za koje još nismo čuli, koji jedini u Srbiji shvataju epohalni značaj i veliku važnost ovih predloga zakona? Ako opozicija to ne shvata, ako ne shvataju ljudi koji godinama predaju na Pravnom fakultetu u Beogradu, ako ne shvataju sudije, ako ne shvataju predsednici sudova, ako ne shvataju evropske sudije i evropski tužioci, dajte nam onda imena tih ljudi koji zaista shvataju šta je to bolje što nam vi nudite u predlozima ovih zakona, i u Predlogu zakona o područjima sudova i javnih tužilaštava i u svim drugim predlozima zakona iz tog tzv. seta pravosudnih zakona koje ste podneli Narodnoj skupštini. Jedan od problema sa kojima se suočavaju naši javni tužioci jeste pritisak izvršne vlasti na javne tužioce. Javna je tajna da pojedini javni tužioci u Srbiji u fiokama drže pojedine predmete zato što ne smeju da aktiviraju krivične prijave koje su podnete protiv određenih političkih ličnosti koje pripadaju vladajućem establišmentu. Na hiljade je krivičnih prijava u Srbiji protiv ljudi iz vladajuće koalicije koji su na razne načine prekršili zakon, odnosno počinili čitav niz krivičnih dela. Najčešće su u pitanju krivična dela zloupotrebe službenog položaja, davanja mita itd. Po fiokama se drže ti predmeti, nema zahteva za sprovođenje istrage, ništa se ne dešava. Oni koji zaista vrše krivična dela ostaju bez krivične sankcije. Umesto da pomognete javnim tužiocima da se izbore sa pritiskom sa kojim su suočeni, da ostanu zaista samostalni, kako vi to predviđate, da nema uticaja vladajućih političkih partija, ministara, njihovih zamenika, pomoćnika, predsednika opština iz Demokratske stranke na javne tužioce, sad ste krenuli sasvim suprotnim putem – javne tužioce ćete i dalje da ostavite svojim partijskim prijateljima, ali ćete zato da ukidate javna tužilaštva po Srbiji. Ne znam kako mislite da se izborite sa problemom narastajućeg kriminala i korupcije, ako umesto da pomognete javnom tužilaštvu kao instituciji, sad ukidate osnovna javna tužilaštva u Srbiji. Amandman Milovana Radovanovića je potpuno smislen i osnovan. Čovek je predložio najpre da se obrazuje osnovni sud u Aleksincu, vi ste to odbili, ne znam iz kojih razloga. Onda je predložio da se obrazuje osnovno javno tužilaštvo u Aleksincu za područje osnovnog suda u Aleksincu, sasvim logično, sasvim prirodno. Inače, istovetan amandman, u istovetnom tekstu, podneo je i narodni poslanik Lapčević Milan, da se obrazuje osnovno javno tužilaštvo u Aleksincu za područje osnovnog suda u Aleksincu. Ne podnose narodni poslanici SRS ove amandmane iz hira, nemamo šta da radimo, pa hajde da komplikujemo život Vladi, hajde da pišemo neke amandmane. Ako vam dva narodna poslanika iz dve različite partije predlože isti amandman, da sam na vašem mestu zaista bih stavio prst na čelo i razmislio ima li smisla ovo što ovi ljudi predlažu, ima li nekog osnova, ima li neke istine u ovome što govore opozicioni poslanici. Ja sam vam ovde čitao izveštaj Evropske komisije o stanju u Srbiji. Vas Evropska komisija prati, kako sprovodite reforme. Pod stalnim ste monitoringom. Šta ću vam ja? Vi ste tako hteli. Smatrate da je ulazak Srbije u EU proces gde vam EU stavi nadzornike iznad vas i sad prate svaki vaš potez, ali vi ste to prihvatili. Ovde sam vam čitao namerno nekoliko puta pojedine delove tog izveštaja. Nigde u tom izveštaju nisam mogao da nađem nijednu rečenicu u kojoj se traži od vas, kao vlasti u Srbiji, da menjate mrežu pravosudnih institucija. Pročitao sam da treba da dovedete do toga da sudstvo bude nezavisno, da smanjite javnu potrošnju, da se borite protiv pranja novca, protiv organizovanog kriminala. Pročitao sam da se od vas traži, da biste ušli u EU, da priznate nezavisnost Kosova i Metohije, odnosno da sa Kosovom i Metohijom uspostavite dobrosusedske odnose. To znaju svi građani, to sam pročitao, ali nema nijedne rečenice gde se od vas traži da ukinete postojeću mrežu sudova i javnih tužilaštava, uništite sve i krenete iz početka. Takvu rečenicu nisam našao. Vi se uporno držite tih svojih reformi, uprkos svemu onome što vam govore narodni poslanici i građani sa terena i, na kraju krajeva, i vaši poslanici. Vaši poslanici su podneli veliki broj amandmana na ovaj zakon i vi te amandmane niste prihvatili. Nemoguće je, gospođo Malović, da nema nikakvog osnova ako vam poslanik opozicione partije i poslanik vladajuće partije predloži amandman da se popravi vaš predlog zakona, a vi i jedan i drugi amandman odbijete. Zaista nema nikakvog racionalnog objašnjenja za takvo ponašanje. Nas očekuje 2009. godina, koja će biti izuzetno teška po svim parametrima. Ekonomska situacija će biti vrlo teška, mnogi građani će ostati bez posla, uprkos obećanjima Borisa Tadića da će se on boriti za njihova radna mesta. On je obećao i 2004. godine milion radnih mesta, pa u 2008. godini 500.000 radnih mesta, a sada smo konačno čuli da neće biti nijedno novo radno mesto otvoreno, ali će zato on pomoći da se postojeća radna mesta sačuvaju. Ne znam kako će pomoći kada je očigledno da će prva stvar koju ćete vi da uradite kada ovaj zakon stupi na snagu biti da otpuštate sudije, ljude koji rade u sudskoj administraciji, a to je već izuzetno veliki broj izgubljenih radnih mesta. Podsećam vas, gospođo Malović, da u teškoj ekonomskoj situaciji, silom prilika, prosto, život to dokazuje, raste stopa kriminala. Ljudi će prosto biti prinuđeni da kradu, da čine neka krivična dela da bi prehranili sebe i svoju porodicu. Ja to ne opravdavam, ali ukazujem na objektivnu mogućnost da se to desi. U 2009. godini, budite uvereni, nažalost, biće zabeležena izuzetno visoka stopa kriminala. Ako vaše ministarstvo, ako Ministarstvo unutrašnjih poslova bude imalo hrabrosti da se sa tom činjenicom suoči, vi ćete pred ovu Narodnu skupštinu morati da izađete sa konkretnim brojkama koliko je stopa kriminala i korupcije porasla u 2009. godini u odnosu na prethodne godine. U takvoj situaciji, kada nas očekuje drastičan rast stope kriminala u Srbiji, umesto da pomognete sudovima, javnim tužilaštvima da se pripreme za taj talas kriminala koji nas očekuje, vi ste krenuli jednim potpuno suprotnim putem. Vi ćete sada da ukidate postojeću mrežu sudova, vi ćete sada u svest sudija i javnih tužilaca koji treba da se bore protiv kriminala da usadite strah – a šta će biti sa mnom za godinu dana kada ovaj zakon stupi na snagu, da li ću i dalje ostati sudija, javni tužilac, da li ću morati svaki dan da putujem 100 km od svoje kuće do radnog mesta i nazad? Teško da će u toj situaciji sudije i javni tužioci svim srcem, savesno, po zakonu da pristupe borbi protiv kriminala. Oni će najpre da se plaše za svoju egzistenciju. To su ljudi koji imaju svoje porodice. Njihove plate uopšte nisu tako velike; veće su nego što su bile, to je tačno, ali još uvek to nije onaj nivo plate koji odgovara stepenu odgovornosti koji imaju sudije i javni tužioci. A da ne govorim o platama ljudi koji rade u sudskoj administraciji; ti ljudi rade za bedne plate, kao što za bedne plate rade i zaposleni u ministarstvima. Umesto da pomognete pravosuđu u Srbiji da spremno dočeka narastajuću stopu kriminala, vi ćete te ljude da ostavite prepuštene same sebi, da oni za godinu dana razmišljaju šta će dalje u svom životu kada im vi oduzmete hleb koji imaju kao sudije i javni tužioci. Niko se neće brinuti o stvarnoj borbi protiv kriminala i korupcije i Srbija će i u 2009. godini, kada je po vašem obećanju trebalo da postane kandidat za ulazak u Evropsku uniju, od te iste Evropske unije biti udaljena nekoliko svetlosnih godina.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 9. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan Lapčević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Milan Lapčević.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, ja sam predložio amandman na član 9. kojim se uređuje sedište javnih tužilaštava u Srbiji. Predložio sam nešto slično amandmanima koje sam predlagao i za prekršajne sudove, za osnovne sudove koji se tiču regiona iz kojeg dolazim. Kao i u obrazloženju amandmana koji se tiče osnovnog suda u Aleksincu i prekršajnog suda u Aleksincu, potpuno su isti razlozi i za opstanak javnog tužilaštva u Aleksincu. Podsetiću vas, to je opština koja ima oko 60.000 stanovnika i kao takva ima sve prostorne, kadrovske, ali i demografske i druge razloge da se taj sud ostavi, ali i javno tužilaštvo, u samom Aleksincu. Ovo javno tužilaštvo bi pokrivalo područje predloženo po osnovnom sudu u Aleksincu za teritorije opština Ražanj, Sokobanja i Aleksinac. Razlozi za tako nešto su višestruki i oni govore u prilog činjenici da bi na taj način organizacija osnovnog suda i prekršajnog suda, ali i javnog tužilaštva bila najracionalnija. Reći ću vam u nekoliko rečenica zašto smatram da je to najracionalnije. Opština Sokobanja i opština Ražanj su po 20 km udaljene od Aleksinca. Aleksinac je opština koja ima 72 naselja. To je jedna od teritorijalno najrazuđenijih opština u Republici Srbiji i ona sama, kao opština, ima preko 60.000 stanovnika. Zajedno sa opštinama Ražanj i Sokobanja ovo javno tužilaštvo pokrivalo bi ukupno oko 85.000 stanovnika. Broj predmeta koji se kreće u ova tri suda prelazi dvadeset i nekoliko hiljada, što opet govori u prilog činjenici da je potrebno da ovo javno tužilaštvo opstane u Aleksincu. Jedan od parametara koje sam naveo pri obrazlaganju sopstvenog amandmana, što se tiče osnovnih sudova, tiče se demografske politike, odnosno depopulacije stanovništva. To je takođe jedan od parametara koji može i ovde da se primeni. Podsetiću vas da se od 60.000 hiljada stanovnika, koliko živi u Aleksincu, prošle godine odselilo oko 1200, a od toga 80 ljudi sa visokom stručnom spremom. Takođe, ukidanje javnog tužilaštva uticaće na to da će ljudi koji sada rade u javnom tužilaštvu, osnovnom sudu, prekršajnom sudu morati ili da se sele za Niš ili da traže svoje radno mesto u nekom drugom gradu, što sigurno ne može da bude pohvalno za sredinu. Blizina naseljenih mesta oko Aleksinca takođe ide u prilog činjenici da je potrebno da javno tužilaštvo opstane. Ukoliko bude prihvaćen zakon u prvobitnom obliku, da se svi sudovi i tužilaštva sele za Niš, to će značiti da će javni tužilac morati da putuje do Ražnja pedesetak i nešto kilometara, a javni tužilac će morati da putuje iz Zaječara za Sokobanju preko 70 km, po neadekvatnim drumovima. To će uticati na neefikasnost suda, a ne na efikasnost, kako je u obrazloženju zakona rečeno. Višestruke su štetne posledice, ja ne bih ponavljao ono što sam rekao prošli put, a sve ono što sam govorio o centralizaciji državnih institucija stoji i u ovom delu, segmentu mreže sudova i tužilaštava. Dakle, opet će stradati oni koji su najsiromašniji, oni koji su najmanji. Ta inercija koja vodi Srbiju već 50 godina ka velikim gradovima, ka centralizaciji, ka pustošenju sredina koje su siromašne i koje su na granici sa drugim državama nažalost će i ovim zakonom delimično biti potpomognuta. Ne radi se o velikom broju ljudi, ali svaki korak u ovoj nepopularnoj meri, nepopularnom kretanju će uticati da nam se opštine i dalje osipaju i da za određeno vreme imamo samo velike gradove u kojima žive svi, a beskrajne puste sredine u kojima žive starci, ne živi niko. Molim vas da prihvatite ovaj amandman. Moj prethodnik i kolega iz Aleksinca, gospodin Radovanović, pričao je nešto slično. Ne bih da ponavljam, ali prosto, parametri koji su navedeni u obrazloženju zakona, a prema kojima su ostavljeni sudovi i tužilaštva u nekoliko gradova, ne mogu da budu isti i ne može da se kaže da se isti kriterijum sprovodio kod opštine Aleksinac. Recimo, u Borskom okrugu, koji ima izuzetno malo stanovnika, ostavljeno je javno tužilaštvo i prekršajni i osnovni sud u Negotinu, koji ima 40.000 stanovnika, a to nije urađeno u Aleksincu, koji ima 20.000 stanovnika više. Takođe, u Paraćinu, koji je 20 km udaljen od Jagodine i ima isti broj stanovnika, ostavljena je mreža sudova, a u Aleksincu nije. U Požegi, koja ima duplo manje - 30.000 stanovnika i dvadesetak kilometara je udaljena od Užica, ostavljena je mreža sudova, a u Aleksincu nije. Ne govorim u prilog tome da i u ovim opštinama treba da budu ukinuti sudovi. Naprotiv, govorim u prilog činjenici da kriterijumi moraju da budu isti za sve. Ako i po Ustavu svi imamo jednaka prava, onda treba prema svim sredinama, gradovima i opštinama da se odnosimo na isti način. Ne vidim ni jedan jedini opravdan razlog zašto se u Aleksincu ukida javno tužilaštvo i osnovni prekršajni sud, a to isto se ne čini u Požegi. Mnogo bi bilo logičnije da se napravi racionalizacija tamo gde je neophodna i gde ne postoji, očigledno, ni dovoljan broj predmeta, niti dovoljno suđenja. Ali, u iole većim opštinama, koje imaju preko 30.000 ili 40.000 stanovnika, ti sudovi moraju da opstanu. Molim vas da revidirate svoj stav po pitanju ovih amandmana i da pokušate da prihvatite najveći broj onih koji imaju racionalno i logično objašnjenje, jer će time biti napravljena manja šteta u ovako kriznim vremenima kakva je 2008, a 2009. i 2010. godina će biti još gore. Zahvaljujem vam se.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo, dobro je što ... (Predsednik: Molim vas, nemojte ometati govornika. Gospodine Nikoliću, molim vas da vaše ponašanje bude u skladu sa potrebom da ovaj dom odiše dostojanstvom.) Dobro je što se podnose ovakvi amandmani i što predstavnici predlagača i javnost, pa i sudije, tužioci, stranke, advokati imaju prilike da čuju sa kakvom argumentacijom poslanici brane te svoje amandmane, uporno brane već nedelju i po dana. Vidite i sami da kada krene ta snaga argumenata, činjenica, onda ovaj koncept zakona ili, da budem precizan, koncept čitavog niza pravosudnih zakona jednostavno pada u vodu. Onda se dolazi do nečega što smo najavili u načelnoj raspravi, a zasniva se na motivaciji predlagača, zašto je baš potreban ovakav koncept pravosuđa u Srbiji. Mi smo pokušali da vam ukažemo u čemu se ogleda problem tog koncepta, pokušali smo da vam ukažemo da Ustav Republike Srbije ne zabranjuje ili, da budem precizniji, dozvoljava i drugačije koncepte. Naravno, ja sada na Ustav ne smem da se pozovem više. Gospođo Malović, moraćete da vodite računa o tome da se u svim našim propisima državni službenici (a na neki način to jesu, svakako, i sudije i tužioci) obavezuju Ustavom da poštuju Ustav, zakon. Onda se stvarno postavlja pitanje, s obzirom na to da se i sudije i tužioci zaklinju u ovoj zgradi, ne pred Narodnom skupštinom već pred predsednikom Narodne skupštine, koliko važi ta zakletva, koliko oni treba da budu predani, odani, koliko oni treba da poštuju Ustav, zakon i ostale propise? Ili možda neko namerno stvara ovu situaciju kako bismo u traženju kvalitetnije argumentacije za odbranu stavova mi morali da se pozivamo na Evropsku konvenciju o zaštiti ljudskih prava, Međunarodni pakt o građanskim i političkim slobodama? Imamo neke druge međunarodne akte koji na neki način propisuju standarde. Samo da vas podsetim da je danas Međunarodni dan ljudskih prava. Mi se nalazimo stvarno u ovoj temi. Da biste vi shvatili da sam ja u okviru ove teme koja je predviđena ovim amandmanom skrećem vam pažnju da se formalnopravno na čelu svih tužilaštava nalazi Republički javni tužilac. Republičko javno tužilaštvo se nalazi iznad svih. S obzirom na hijerarhiju i subordinaciju koja je neophodna u organizaciji tužilaštva, moguće je da čovek iz Beograda dođe i zastupa pred nekim opštinskim sudom u nekom malom opštinskom mestu. Ili, da uzmem ovu vašu novu terminologiju, nikakav problem nije da zamenik Republičkog javnog tužioca preuzme predmet i da ode u osnovni sud, ne znam tu vašu novu organizaciju, ali neka bude, recimo, u Prokuplju i da, po zakonu, izbaci iz postupka sve tužioce koji formalnopravno, po Zakonu o organizaciji i osnivanju tužilaštava, pripadaju, recimo, osnovnom tužilaštvu u Prokuplju. Zašto vam ovo kažem? Iz prostog razloga što bi bilo dobro da organizacija tužilaštva prati organizaciju sudova. Međutim, to nije nužno. Moguće je da jedno osnovno javno tužilaštvo obuhvati i teritoriju koja se ne podudara sa teritorijom osnovnog suda. To je izvodljivo, moguće i to ne bi bilo nezakonito. Ne bi bilo neustavno, to hoću da kažem. Pravilo je da se te teritorije poklapaju i to postupanje, ali nije nužno. Vi imate puno slučajeva da opštinsko javno tužilaštvo iz jednog mesta preuzima predmete i postupak pred nekim drugim sudom, ne samo kada je u pitanju izuzeće ili neka druga varijanta, ali je moguća potpuno drugačija organizacija. Organizacija tužilaštva ne mora nužno da prati organizaciju sudova. Poželjno jeste, ali nije neophodno i nije, ako bih tako mogao da kažem, neustavno i nezakonito zato što ta vrsta hijerarhije i subordinacije koja postoji u tužilaštvu jednostavno dozvoljava takvu promenu. Ako organizaciju sudova krivo postavite i onda želite na sve moguće načine da i tužilaštvo sa svojom organizacijom oponaša takvu organizaciju sudova, onda sve one primedbe koje su bile iznete u pogledu osnovnih i viših sudova mogu da se protegnu i na tužilaštva, jer ste jednostavno vezali jedno za drugo i onda je nemoguće da ne dele istu sudbinu. Stvarno se tu javlja problem. Mislim da ovom vrstom centralizacije nećete postići efikasnost u borbi protiv kriminala, s obzirom na to da pričamo o tužilaštvu. Mislim da možda neke naznake za ovu vrstu organizacije postoje u Krivičnom zakoniku i činjenici da tužilaštva preuzimaju glavnu funkciju gonjenja i da verovatno oni moraju da se isele iz sudskih zgrada da se ne bi dešavala ta neprirodna veza između onoga koji proganja i onoga koji sudi, da bi onda tužilaštvo moralo da bude na čelu tima za rasvetljavanje krivičnih dela, da bi ta veza između tužilaštva i policije morala da bude veća, bolja, s tim što bi se promenile uloge u odnosu na ovo što imamo danas. Danas imamo dominaciju policije u odnosu na tužilaštvo, a sigurno Zakonik o krivičnom postupku promoviše nešto drugo – da tužilaštvo upravlja praktično i pretkrivičnim postupkom u delu onih policijskih ovlašćenja koja se odnose na suzbijanje kriminala i gonjenje izvršilaca krivičnih dela. Ova ideja ovih poslanika iz Nišavskog okruga, pre svega Milovana Radovanovića iz Aleksinca i gospodina Lapčevića iz Niša, koja se odnosi na Aleksinac... Naravno, ukoliko niste prihvatili amandmane da se osnuje osnovni sud u Aleksincu, onda vi imate nekog razloga da kažete da ne prihvatate ni osnivanje osnovnog javnog tužilaštva u Aleksincu. Ali, svrha i jedne i druge grupe amandmana, znači onih koji se odnose na sudove i onih koji se odnose na tužilaštva, jeste upravo da nam se skrene pažnja, a ne da iz činjenice što niste prihvatili prvi amandman izvlačite zaključak da je i ovaj drugi amandman maltene bespredmetan. Ne, oba amandmana su vrlo kvalitetna i bilo bi dobro kada bi Vlada te principe na kojima se zasnivaju ovi amandmani prihvatila i na taj način došla do tumačenja celishodnosti i opravdanosti neke organizacije. Vidimo da se vi niste rukovodili tim stvarima, vas je nešto drugo interesovalo – da ostvarite apsolutnu dominaciju nad pravosuđem. Naravno, lakše je kontrolisati manji broj odgovornih, nego veliki broj predsednika sudova. Pričam pre svega o sudovima, pošto je kod tužilaštava situacija potpuno drugačija. Smatram da ova rasprava o čitavom ovom nizu pravosudnih zakona za proteklih sedam-osam dana, a možda i više, predstavlja dobru osnovu da ove zakone jednostavno povučete iz skupštinske procedure, nikakav problem nije, da znate, da to preuredite uzimajući u obzir sve ove primedbe koje su poslanici izneli. Jer, pazite, ako postoji nekoliko pitanja oko kojih se primećuje identičnost pogleda na ovu oblast, onda ste uspeli nešto što nikome ranije nije uspelo. Vi ste jednostavno spojili vlast i opoziciju kada su u pitanju sudovi i tužilaštva, buduća organizacija, položaj sudija, položaj tužilaca, a pogotovo kod ovog zakona o organizaciji sudova i tužilaštava. Gotovo da ste napravili jedinstvo narodnih poslanika, jer svi amandmani se zasnivaju gotovo na istom principu. Vi ste selektivno negde prihvatili, u većini slučajeva odbili i odbacili, a da pri tom nemate racionalno objašnjenje zašto ste to uradili. Ne vidi se na čemu se zasniva ta selektivnost, osim što ona može, po logici stvari, da se prebaci na teren političke pripadnosti ili strane sa koje dolazi amandman. Ali, izvinite molim vas, to nije razlog ni celishodnosti, ni opravdanosti a, nećete mi zameriti, ni razlog ustavnosti i zakonitosti. Nije to razlog, to ne može da vam bude opravdanje. Mislim da nikakva šteta neće biti za naše pravosuđe ukoliko ovo ode na još jednu doradu, tim pre što ste i u projekciji budžeta za 2009. godinu jasno stavili do znanja da ćete nešto povećati broj zaposlenih u pravosuđu, da imate obavezu da sređujete taj upravni sud, nekoliko apelacionih sudova. Nije to problem, pošto se to proteže od 2003. godine naovamo. Od 2003. godine mi imamo u budžetu stavku apelacioni sud, iako u praksi nemamo niti sudije, niti sud, niti odluke, ali ste odvajali sredstva za sređivanje tih sudova. Ako ste baš zapeli da imate te apelacione sudove, u krajnjem slučaju, to gurajte, ali dajte da napravimo kvalitetnu i efikasnu organizaciju i ništa se ne gubi. Verujte, ništa se ne gubi, osim što smo prozreli vašu nameru da promenom naziva sudova i ustoličavanjem neke nove organizacije sudova i tužilaštava, navodno u skladu sa Ustavom, mada Ustav tu nije jasan, niti je toliko izričit, niti on nalaže samo ovu koncepciju koju vi gurate, ne nalaže tu koncepciju... Znači, imate vremena da ovo preuredite, uredite. U krajnjem slučaju, ako već morate da idete na tu novu organizaciju, onda zadržite opštinske sudove, zadržite okružne sudove, napravite te apelacione sudove. Naš koncept je potpuno drugačiji, ali očigledno je da naš koncept ne može da prođe sa tim odeljenjima prvostepenih i drugostepenih sudova. Onda sredite makar ovo što je na putu između, jer je to očigledno bolje od ovoga što ste vi uradili. Ono što smatrate da treba da izađe iz pravosuđa, dajte, u skladu sa zakonom, ako su ispunjeni uslovi za razrešenje predložite, nije nikakav problem, ali nemojte da plašite sudije i tužioce. Mi smo nekada, pre 18 godina, kada smo pravili neku opoziciju u Srbiji, svi računali da treba hitno da se donese zakon o oslobađanju naroda od straha, pa smo tada računali da treba da se narod oslobodi od straha od komunističke vlasti. Mislim da nam je sada potreban ne samo zakon, nego i Ustav i neki međunarodni pakt da oslobodimo građane od straha koji reprodukuje Demokratska stranka u Srbiji. Pazite, vi istovremeno šaljete poruke prepune straha običnim građanima: jaki smo. Iza vas stoji NATO pakt, iza vas stoji Evropska unija, iza vas stoji Haški tribunal, iza vas stoje sateliti, iza vas stoje meteori, svašta, sve monetarne snage, i moguće i nemoguće, stoje iza vas. Pa, ko će da vam oponira? Ja sam se pre neki dan pozvao na Ustav pa dobih kaznu, više ne smem Ustav ni da pomenem. Tresem se kada izađete vi i kažete nije u skladu sa Ustavom, dobićete odmah opomenu, da znate. Ustav je zabranjena reč u Narodnoj skupštini. Ako je Ustav zabranjena reč u Narodnoj skupštini, kako vi mislite da vam se tužioci i sudije zaklinju? Jer, od ove Tadićeve zakletve nema ništa.
Gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku ili po amandmanu? Po Poslovniku, izvolite.
Na osnovu članova 100. i 101. Poslovnika. Izvinjavam se što remetim ovu idilu, ali zaista nije prihvatljivo, gospođo Đukić-Dejanović, da me optužite kako sam povredio dostojanstvo Narodne skupštine time što sam želeo da na osnovu članova 225. i 226. saznam da li govornik govori po Poslovniku ili ne, da li je na dnevnom redu katastrofa koja nas čeka razmeštanjem Euleksa i izdaja zemlje ili je možda govorio po amandmanu. Vi ste me optužili da remetim dostojanstvo Narodne skupštine. Nije vam padalo na pamet, u vreme dok ove idile nije bilo, da barem opomenete onoga ko je za mene rekao da saradnjom sa Tadićem služim kao njegova štaka, da sam izdao Srbiju, da sam izdao interese, da ubijam Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu, da sam pseto, da sam lopuža, da sam ovakav ili onakav. Znači, što priliči bogu, ne priliči volu. Ono što je dozvoljeno svima, Tomislavu Nikoliću, kao predstavniku opozicije, nije dozvoljeno. Ja vas samo upozoravam, gospođo Đukić-Dejanović, da nemam nameru da zaustavljam rad parlamenta, ali imam nameru da branim svoj integritetet i svoje dostojanstvo od vas, pošto od ovih "drndadžija" nemam šta da se branim, oni imaju svoj uspon i svoj pad. Noćas su imali uspon, ko zna, možda će sutra da bude pad, nikad se ne zna. Ali vas molim, poštujte barem jednakost narodnih poslanika, pa kad već ćutite onima koji grubo vređaju, urušavaju dostojanstvo i Narodne skupštine i Srbije, nemojte mene da opominjete, to nikada nisam činio, time se nikad nisam bavio, zaista sam u prolazu samo pitao: "Da li je ovo po Poslovniku?". Ako vi mislite da sam time ugrozio dostojanstvo Narodne skupštine, neka ostane vama na procenu, ali moje je bilo da obavestim javnost da postoje različiti načini da se javnost informiše o tome šta se u Srbiji dešava i da je Srbija postala mesto na kome se ispoljavaju najniže strasti i vrše dogovori između najnemoralnijih ljudi i da je Srbija postala mesto gde se sve dogovara za novac. (Predsednik: Vreme.) Izvinjavam se, završavam. Kad novac odlučuje, onda se sve ljudske vrline i dobre osobine bacaju pod noge. Dakle, neću da se javljam. Kad god me od sad budete uvredili, gospođo Đukić-Dejanović, shvatiću da je to sada nova politika vaše političke stranke i vaše koalicije, shvatiću da vi lično nemate ništa protiv načina na koji se bavim politikom, protiv načina na koji zastupam svoje stavove u Skupštini, ali ću shvatiti i to da predsednik vaše stranke i predsednik "drndadžija" očigledno imaju potpuno nove dogovore. (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića narodni poslanici SRS lupaju o klupe.)
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođica Jovanović. Izvolite.
Neophodno je vaše prisustvo, gospođo Malović, pošto ću da pokrenem jednu veoma važnu temu. Izvinjavam se, tiče se vas lično i jednog velikog problema koji danas postoji u Beogradu, u državi, a u pitanju je protest 1.000 radnika "Robnih kuća Beograd", koji su danas doputovali iz svih krajeva Srbije u Beograd. Upravo sam primila delegaciju sastavljenu od deset radnika ili radnica "Robnih kuća Beograd" i sa njima razgovarala. One su odlučne, kao i njihove kolege, u nameri da radi ostvarenja svojih prava, pošto nisu uspeli preko nadležnih državnih organa, predsednika Republike Borisa Tadića, predstavki koje su vama uputili, preko Agencije za privatizaciju, danas otpočnu štrajk glađu. One su odlučne i uporne u namerama da brane ono što su čitavog života radile i zaradile i u šta su, kroz stvaranje te tzv. društvene imovine, ulagale svoj rad, i njihove kolege, u "Robne kuće Beograd". Veoma je neprijatno, zaista; vidno potresena celom situacijom ispratila sam ih iz zgrade Narodne skupštine, jer ne možete nekome da kažete, nezahvalno je – otpočni štrajk glađu i tako ostvaruj svoja prava. Međutim, one su, kao majke, kao bake i kao žene koje su provele više od dve-tri decenije u "Robnim kućama Beograd", prinuđene da to urade, kao prošle godine. Moram da vas podsetim da su 27. oktobra prošle godine, kada su štrajkovale glađu, zamoljene od Borisa Tadića lično i od Dragana Đilasa, za koga su mi rekle da je čak i plakao tog dana, pustio neku krokodilsku suzu, da pomere šatore ispred zgrade Predsedništva, koje će danas verovatno opet da instaliraju, zato što brukaju predsednika države, da ne brinu ništa, da će trgovinski sudovi i nadležni organi da rade svoj posao. Međutim, gospođo Malović, iako je 29. oktobra prošle godine izvršena prodaja "Robnih kuća Beograd" "Verano motorsu", odnosno Radomiru Živaniću, izvesnom Baji Plavom, država nije završila svoj posao, i Agencija za privatizaciju i ministar Mlađan Dinkić svoje obaveze prema radnicima "Robnih kuća". Koristim priliku, povodom ovog amandmana kolege Radovanovića, da istaknem kakvo je srpsko pravosuđe i koliko je teško da se ostvari pravda, koliko su smešna sva ta izvršna rešenja koja su dolazila iz trgovinskih sudova iz Beograda i iz Kragujevca, koliko su različita u istom sporu za te zaposlene iz "Robnih kuća". Dakle, oni traže da se njihovi zahtevi do kraja ispune i kažu, pošto se obraćaju lično Borisu Tadiću, a pominju i vas, da su predsednik Trgovinskog suda, postupajući sudija Natalija Pejić-Kordić, ministarka pravde, to ste vi, ministar ekonomije, pa su ga crnim slovima podebljali i podvukli jer je on glavni u celom ovom slučaju, i Branko Karan, stečajni upravnik, koji je dobio 50 miliona dinara za menadžerski posao godine, kako su ga proglasili prošle godine kada su Baji Plavom prodati objekti, odnosno kompanija "Robnih kuća", pošto je kompanija AD, vi znate da je preduzeće AD ostalo kao posebno pravno lice, kao i direktor projekta Dragi Stevanović... kako bi se, kako oni kažu, definitivno bruka, sramota i blamaža stečajnog postupka nad kompanijom i preduzećem "Robnih kuća Beograd" konačno razrešili, što traje sedam godina, a stečajna masa se nekontrolisano i bespovratno topi. Oni kažu da su u taj protest uključeni svi radnici "Robnih kuća Beograd", koji su doputovali autobusima danas i, kao što rekoh, nalaze se ispred zgrade Vlade Republike Srbije. Zahteve upućuju vašem premijeru Mirku Cvetkoviću, koji je juče poručio da u 2009. godini neće da se živi gore nego u 2008. Kakva je to poruka? Čujem da je jutros tu njegovu izjavu peglala Diana Dragutinović, koja je rekla: živeće se bolje. Zar nije bila poruka vaše predizborne kampanje: Srbijo, život ne može da čeka, živeće se mnogo bolje, veće plate, penzije? Premijer jedne države, to niko nikada u istoriji srpskog parlamentarizma... ne znam da li postoji premijer na celoj kugli zemaljskoj koji je mogao da da takvu izjavu. Prvo je nenormalno da tako nešto izjavi zbog svog političkog rejtinga. On je to izjavio, pa ste jutros poslali u "Kažiprst" B92 Dianu Dragutinović da pokuša to nekako da ispravi. Sada se radnici "Robnih kuća Beograd" sa pravom bune, došli su da vam založe svoje živote, te krhke žene koje su ispijene, koje su iznemogle, koje su dosta bolesne i istrošene, da štrajkuju glađu ispred zgrade Predsedništva od danas. Naglašavaju da neće da odustanu; ako treba, danima će tu da ostanu jer ih je država prevarila. Kako ih je prevarila? Gospođo Malović, vi ste ministar pravde, u vašoj radnoj biografiji su vas hvalili, pa su rekli kako ste radili na raznim projektima mnogih zakona, da li je moguće da se taj zakon o izvršnom postupku tako različito primenjuje i Zakon o stečaju, koji je prošle ili pretprošle godine sa izmenama i dopunama usvojen ovde u Skupštini, da se kamate na glavnicu duga različito obračunavaju za pet-šest hiljada radnika? Ako je neko imao glavnicu, to je bila obaveza države posle prodaje "Robnih kuća" izvesnom Baji Plavom, Živaniću, da se isplate te zaostale zarade, od 26 do 54 zarade u periodu od 1996. godine, kako je moguće da neko dobije izvršno rešenje, prvo, bez pravne pouke? Šta su znale te jadne žene? One su to sada meni rekle. Nisu pravnici i tek su post festum, poučene od svojih advokata, došle do saznanja da uopšte nije trebalo da potpišu takva rešenja. Negde je to bilo rešenje Trgovinskog suda, negde obaveštenje, što je takođe u neskladu sa zakonom, da im se zakine toliki novac, pa su te zarade na iste glavnice bile toliko različite, od 100.000 do 1.000.0000 ili 1.200.000. Gospođo Malović, ovde imam neke pojedinačne slučajeve; pošto dolazim direktno sa ovih razgovora, sada moram sve ovo da pregledam dodatno i da se danas javim još nekoliko puta, i ja i kolega Stevanović, koji je član Odbora za privatizaciju ispred naše poslaničke grupe. Ozbiljno ćemo da razmatramo ovo pitanje i da tražimo od predsednika Narodne skupštine da naloži predsedniku Odbora za privatizaciju i predsedniku Odbora za rad i socijalna pitanja da ovo hitno bude uvršteno kao tačka dnevnog reda. Mnoge smo mafije i kriminalne aktivnosti pokrenuli. Očigledno je da je ova mafija "Robnih kuća" mafija u Agenciji kod stečajnog upravnika. Moram da nagovestim, dame i gospodo narodni poslanici, da je stečaj proglašen 2002. godine, kada je predsednik Upravnog odbora "Robnih kuća Beograd" bio Bojan Stanojević. Vi znate kakav je kriminalac u pitanju i kako je i sa kim on krenuo da pregovara o prodaji. Vrlo dobro znate da je, bez obzira na to što je to prošle godine bio poduhvat godine, cena mogla da bude mnogo veća, čak i do 500.000.000 evra, a prodata je za 200.000.000 manje. Sada se rekonstruišu objekti "Robnih kuća Beograd", u centru Kragujevca, Nišu i u drugim gradovima u Srbiji, a radnici su ostavljeni bez njihovih prava. Njihovi zahtevi su vrlo jasni i svi su zakonski utemeljeni. Pošto grupe advokata i pravnih stručnjaka rade u svim gradovima Srbije, jer su ljudi morali da traže pravnu zaštitu preko nadležnog suda, a sud ne reaguje, kao što je slučaj jedne gospođe koja se stalno sa Trgovinskog suda iz Kragujevca vraća na Četvrti opštinski sud u Beogradu; onda oni kažu – to su zahtevi koji su upućeni danas. Uz onaj šok koji su preživeli juče svi građani Srbije, a naročito strah naših sunarodnika na Kosovu i Metohiji, a uz takvu diletantsku izjavu premijera Cvetkovića, mislim, gospođo Malović, da za vas – jeste da teče ova rasprava, izvinite, ovo se tiče trgovinskih sudova u Srbiji, tiče se i Republičkog javnog tužioca Slobodana Radovanovića, kome su se takođe radnici obraćali – danas nema prečeg posla. Ako vama kažem, a činjenica je da su oni došli i da će da prenoće ispred zgrade Predsedništva, da su sada ispred Vlade Srbije, da toliki broj ljudi ima eksplicitne zahteve, onda je neprimereno da mi samo pričamo o tome, a da se danas uopšte ne reaguje. Na prevaranta Dinkića i na njegove obmane oni više ne računaju. Zakinuta im je kamata, i to je pravo pitanje... Sada ovaj deo svog izlaganja hoću da iskoristim da tražim zvanično obaveštenje od Vlade i od resornog ministra Diane Dragutinović kako se na glavnicu bilo kog duga u Srbiji, po bilo kom osnovu, obračunavaju kamate? Da li to neko od vas u sali zna, ako imate neko dugovanje, dugujete recimo za porez, dugujete bilo šta državi, kako se obračunava kamata? Reći ću vam, to je potpuna nepoznanica za sve građane Srbije. Neko kaže da je to 0,02 % dnevno, pa to ide kumulativno, pa i kolege odobravaju, a neko kaže da nije. Sve i da jeste, to nije u skladu sa Zakonom o obligacionim odnosima koji je na snazi i sa onim što banke obračunavaju vama na dugove koje imate. To je mnogo veći iznos i to se ne uklapa ni u onu prosečnu, kako je nazivaju ovi iz Narodne banke Srbije - eskontnu, kamatnu stopu na godišnjem nivou, koja je valjda 24-25%. Mislim da je tako otprilike. U svakom slučaju, mnogo su veće kamate za ta dugovanja. Ako od vas država traži da vi platite toliko na ime kamate za neplaćeni porez, za bilo šta, izvinite, molim vas, kako je moguće da onda radnici "Robnih kuća" dobiju ovakva rešenja i da im se kamata na glavnicu računa od momenta kada je Bojan Stanojević sa kriminalcem Dinkićem i Karanom uveo stečaj u "Robne kuće Beograd"? To je nemoguće. Oni otvoreno sumnjaju da je po osnovu obračuna kamata iz ove stečajne mase, opet ponavljam, vi to znate, ali zbog kolega poslanika - postoje dva pravna lica: kompanija AD i preduzeće "Robnih kuća", iz ovog drugog, dakle, koje nije prodato. Objasnite mi to, gospođo Malović, zašto tako neprimereno dugo posle prodaje ovog dela kompanije tom Baji Plavom sada traje godinu dana stečaj. Zašto nije mogao da se završi za kraće vreme? Zato što je cilj Dinkića i ovog njegovog vajnog menadžera, u stvari kriminalca i lopova, Karana, da izvuče još više para za sebe. Ko je bio menadžer u ovom poslu? Lično sam svedok toga. Bili su ljudi, znači, dva dana pred štrajk glađu ispred zgrade Predsedništva prošle godine, čini mi se oko 25. oktobra, dolazili su i doneli su mi spisak i rekli su: ovo je sve što je imovina i što su zgrade, objekti "Robnih kuća". U međuvremenu, samo da vam kažem, kako se desila ova prodaja, izgubila su se tri magacina iz ove stečajne mase ovog preduzeća. Nema ih nigde, nigde se ne vode. Dakle, oni su rekli, od trenutka kada kompanija bude prodata, a nemoguće je da se proda za manje od 300.000.000 ... Oni su pre toga obišli sve ambasade, pa i ambasadu Grčke, jer je tog dana rečeno da je u pitanju konzorcijum ove kompanije sa nekom grčkom kompanijom, i ambasade Indije i nekih zapadnih zemalja. Dakle, svojim štrajkom i svojom dugogodišnjom upornošću radnici "Robnih kuća Beograd" su u stvari bili menadžeri u poslu privatizacije. Mi smo, kolega Jojić, moja malenkost i drugi, sećate se možda ako ste tada pratili skupštinsko zasedanje, deset dana uzastopno sa ove govornice samo pričali o kompaniji "Robne kuće". U pitanju je velika pljačka, jer ako su građani Srbije mislili, a verujte mi, dok danas nisu došli radnici i dok mi nisu doneli ovu dokumentaciju, da je sve završeno onog trenutka kada je Živaniću iz "Verano motorsa", Baji Plavom, prodata kompanija, očigledno je da nije, jer onaj deo što je ostao, kako bi to žargonski rekli, ispumpava u nečije džepove. U čije? U džep Mlađana Dinkića i ovog njegovog menadžera Karana. Oni su sada pokrenuli tužbu pred svim nadležnim sudovima u Srbiji pojedinačno, 3.700 radnika, a biće još takvih pojedinačnih tužbi, prigovor su podneli, a na kraju i ušli u sudski spor i obratili se predsedniku Trgovinskog suda u Beogradu zbog nepravilno isplaćenih novčanih sredstava iz stečajne mase. Ako je ta kamata primenjivana od slučaja do slučaja, a ne znam ni kolika je ukupna stečajna masa, znači, u pitanju su desetine ili stotine miliona dinara ili više desetina miliona evra koje sada neko uzima, a uskraćuje radnike za njihova prava. Prema tome, gospođo Malović, pošto su ovo izuzetno ozbiljne stvari i pošto će očigledno... (Predsednik: Vreme.) Evo, završavam. Pošto je očigledno taj štrajk... Ne bih volela, naravno, pošto je hladno napolju i videla sam i sama, opet vam kažem, vrlo sam se potresla u tom razgovoru zbog onoga što sam čula od njih pojedinačno; to su i supruge, i majke i bake, vredne i marljive žene, koje će danas opet da razapnu šatore ispred zgrade Predsedništva. Ako i dođe Đilas i počne da plače, i da izađe i sam Boris Tadić (ako je danas tu, a ne znamo ni gde je predsednik države u situaciji kada se razmešta Euleks i kada se ovakve stvari dešavaju), ovi ljudi neće da odustanu. Neko mora da vam pokaže zube. Ljudi moraju da budu organizovani, jer da su to uradili radnici 2001. godine, doduše, radila je neka motka, kada ste otpustili 15.000 radnika i poslali.. (Predsednik: Vreme.) .. mnogo bi bolje bilo. Mi podržavamo apsolutno, naša poslanička grupa, i u toku dana i narednih dana, koliko oni budu istrajavali u svojim zahtevima, iznosićemo sve ove podatke o kriminalnim radnjama i o pljačkanju stečajne mase, onoga što je preostalo od "Robnih kuća Beograd". Hvala vam i izvinite zbog prekoračenja.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Pastor, da li želite reč? A, gospodin Varga. Narodni poslanik Laslo Varga ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanici SVM su podneli šest amandmana na Predlog zakona o sedištima sudova i područjima sudova i javnih tužilaštava. Ovo je naš poslednji amandman. Suština svih naših amandmana je, sa jedne strane, da opstane prekršajni sud u Bačkoj Topoli, a sa druge strane, da opstanu osnovni sudovi u Bačkoj Topoli, Senti, Bečeju. Više puta smo izlazili za govornicu i govorili smo o svakom našem amandmanu. Izneli smo bezbroj argumenata. Mislim da smo čak uspeli i ministarku ubediti da smo bili u pravu kada smo predložili ove amandmane. Nažalost, ima neko iznad ministarke ko jednostavno ne dozvoljava prihvatanje ovog amandmana, ali možda ćemo o tome jednom drugom prilikom. Nisam imao nameru da se javim ni po ovom amandmanu, ali su se poslednjih dana, pre svega od strane nekih poslanika vladajuće koalicije, pojavili neki pokušaji obmane javnosti. Zbog toga sam se javio za reč po ovom amandmanu, da pokušam malo neke stvari da razjasnim. Radi se o dve grupe pokušaja obmane. Jedna grupa se odnosi na odluke, na neke zaključke koje su organi AP Vojvodine donosili kada je već trajala rasprava u Narodnoj skupštini, a drugi deo se odnosi na pitanje evropskih integracija. Što se tiče odluke Izvršnog veća AP Vojvodine, pojavile su se dve neistine u javnosti. Jedna neistina se odnosi na suštinu odluke Izvršnog veća AP Vojvodine. Radi se o tome da su se pojavile tvrdnje da je Izvršno veće podržalo ovaj predlog zakona u ovoj formi u kojoj se nalazi u Narodnoj skupštini. To nije istina. Naime, Izvršno veće je podržalo Predlog zakona, ali u izmenjenoj formi, i to u formi da opstane sud u Senti, što je jedna veoma velika razlika u odnosu na prvobitan Predlog zakona. Druga neistina se odnosi na ulogu ili na ponašanje predstavnika SVM pri donošenju odluka AP Vojvodine, odnosno Izvršnog veća. Pojavile su se tvrdnje da su naši predstavnici podržali onaj predlog, odnosno onu odluku AP Vojvodine koja, doduše u izmenjenoj formi, podržava ovaj predlog zakona. To nije tačno. Naime, predstavnici SVM na toj sednici na kojoj je Izvršno veće donosilo ovu odluku nisu podržali taj predlog, koji je inače usvojilo Izvršno veće. Dakle, ta odluka Izvršnog veća je doneta glasovima one stranke koja čini većinu u Izvršnom veću. Ponavljam, mi za to nismo glasali. Drugi deo obmana se odnosi na potrebu usklađivanja zakona, u ovom slučaju ovog zakona, sa nekim standardima Evropske unije. Mislim da je to potrebno demantovati ili pokušati opovrgnuti. Naime, nažalost radi se ponovo, i to ne prvi put, ali možda u ovoj formi prvi put, o zloupotrebi evropskih integracija. Pošto nam predstoji dugačak put do ulaska u Evropsku uniju, nije dobro da se na ovaj način stvara presedan kada je reč o evropskim integracijama. Želim da vam skrenem pažnju na jednu veoma važnu činjenicu, koja inače važi za sve zemlje koje su postale članice EU, a to je da kako se pojedine zemlje približavaju EU tako se podrška evropskim integracijama smanjuje i nije dobro da vlast bilo koje zemlje čini još dodatne korake koji idu u pravcu daljeg opadanja podrške evropskim integracijama. Nažalost, mnoge moje kolege su govorile o tome da se ovaj zakon donosi zato što je neko iz Evropske unije naložio i ta tvrdnja se pojavila i kod nekih poslanika u vladajućoj koaliciji. Još jednom želim da tu činjenicu demantujem. Naime, niko iz Evropske unije nije tražio da se broj sudova sa 138 smanji na 34. U onom izveštaju o napretku koji je više puta citiran stoji samo da je zadatak Narodne skupštine, odnosno vladajuće većine, da obezbedi nezavisnost, odgovornost i efikasnostsudskog sistema. Samo toliko stoji u tom izveštaju, a ni u kom slučaju da se na ovako drastičan način smanjuje broj osnovnih sudova. Sa druge strane, što je možda još veći problem, o tome smo već govorili, ali želim još jednom da ponovim, ovim zakonom se stvaraju prepreke na putu ka evropskim integracijama. Naime, jedna od najvažnijih vrednosti EU je poštovanje prava pripadnika nacionalnih manjina. To je postala vrednost EU, jedna od osnovnih vrednosti. Činjenica je da se generalno smanjuje broj sudova sa 138 na 34, dakle opstaje jedna četvrtina, a da se na područjima na kojima manjine žive u značajnom broju, dakle, na kojima čine apsolutnu ili relativnu većinu, broj sudova smanjuje sa 14 na dva, dakle opstaje jedna sedmina. Tvrdim da je to kršenje prava pripadnika nacionalnih manjina. Možda biste ukinuli i osnovni sud u Subotici i u Novom Pazaru, da ste mogli, ali mislim da bi to bilo malo previše i za predlagača ovog zakona. Sve u svemu, želeo bih da se vratim na još jedno pitanje, a to je pitanje o kojem smo govorili već jednom – pitanje kontrole mandata od strane političkih partija. Srbiji će se desiti isto sa ovom novom mrežom sudova. Iz godine u godinu će se ovaj problem pojavljivati u izveštaju o napretku ka Evropskoj uniji, na isti način kako se pojavljujeproblem kontrole mandata od strane političkih partija. Sve dok se ne ukine ta kontrola i, ako nekim slučajem ovaj zakon bude usvojen, sve dok se ne formira sudski sistem koji ne krši pravo pripadnika nacionalnih manjina, taj problem će se pojavljivati u godišnjem izveštaju. Ponavljam, biće prepreka na putu ka približavanju Evropskoj uniji. Iz svih ovih razloga još jednom apelujemo na Ministarstvo da povuče ovaj predlog, da razmotri sve amandmane koji su podneti na ovaj predloga zakona. Smatramo da ne bi bilo potrebno usvojiti samo naše amandmane, nego i neke druge i da se tako u nekoj dorađenoj ili izmenjenoj formi ovaj predlog zakona vrati u Narodnu skupštinu i da nam na taj način, poslanicima SVM, omogućite da glasamo o svim ostalim predlozima koji se inače nalaze na dnevnom redu sednice koja je u toku. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Varga. Narodni poslanik Filip Stojanović želi da govori po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, javljam se po članu 226. i tražim obaveštenje od Vlade Republike Srbije i Ministarstva za Kosovo i Metohiju. Deveti decembar 2008. godine je dan kada je misija Euleks protivpravno instalirana na celokupnoj našoj teritoriji Kosova i Metohije. Pitam Vladu Srbije, da bi javnost Srbije bila upoznata, šta se to dešavalo iza zatvorenih vrata, vezano za pregovore najvišeg državnog vrha Srbije, odnosno predsednika Tadića i ministra Jeremića? Kao što ste informisani, misija Euleks je 9. decembra 2008. godine preuzela i sprovodi Ahtisarijev plan na celokupnoj teritoriji Kosova i Metohije, uz saglasnost celog državnog vrha. Sada je svima jasno da vladajuća većina u ovom domu zamajava celokupnu javnost Srbije nekim zakonima koji će se sprovoditi tek 2010. godine, a za to vreme misija Euleks se mirno raspoređuje, bez ikakvih problema. Nekoliko puta sam za ovom govornicom tražio od predsednika Skupštine Srbije da zakaže sednicu Skupštine na kojoj bi se vodila rasprava o Kosovu i Metohiji. Odbili ste da raspravljamo o Predlogu rezolucije koji je podnela grupa poslanika, koju su potpisali poslanici SRS. Srpski narod na Kosovu i Metohiji je prevaren od strane Vlade Srbije i državnog vrha. Odlaskom UNMIK-a srpski narod više nema adekvatno obezbeđenje i ostavljen je na milost i nemilost svetskim dželatima. Dolaskom misije Euleks, to je sada nova država na prostoru države Srbije, zvana Kosovo, pod patronatom Amerike. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, evo kako Vlada Srbije obmanjuje građane Srbije, vodi tajne pregovore sa članicama EU o raspoređivanju Euleksa na celokupnoj teritoriji Kosova i Metohije; imamo dokaze i papire, gde gospodin Zanijeri kaže: "Ja redovno kontaktiram sa Vladom Srbije, jer je ona prihvatila sve aranžmane za Euleks, dok je Priština sve odbila, ali se nadamo da će i Priština, ohrabrena Ban Ki Munom, biti spremna na saradnju sa EU i NATO-om". Gospodo poslanici, nadam se da će Srbija ponovo stati na svoje noge uspravno i ponosno, jer se istorija i vreme ponavljaju, a bližise i 2012. godina, kada će Srbiju obasjati sunce sa istoka. Ali, ne sa ovom i ovakvom vladom, nego sa vladom SRS, na čelu sa dr Vojislavom Šešeljem. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se ne samo da podržim amandman gospodina Lasla Varge, koji je već obrazložio, i njegovih poslanika iz Saveza vojvođanskih Mađara, nego da kažem da uglavnom podržavam sve ostale amandmane. Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava je predlog zakona koji menja postojeću organizacionu strukturu sudova i tužilaštava. Ovaj predlog zakona nije realan, ne uvažava stvarnost države Srbije i njenih građana, pa su narodni poslanici, većinom iz opozicije, ali i iz pozicije, kao i pripadnici nacionalnih manjina (kao što je ovaj amandman), uložili amandmane, od kojih je 37 na član 3. kojim se predviđa da 138 opštinskih sudova bude reorganizovano u 34 osnovna suda koji će imati svoje sudske jedinice. Članom 9. se predlaže da u državi Srbiji postoje 34 osnovna javna tužilaštva i na ovaj član Predloga zakona podneto je deset amandmana. Postoje mnogobrojni argumenti i razlozi protiv ovakve koncepcije ukidanja sudova i javnih tužilaštava. Argumente realnosti, kao što su: tradicija, razuđenost, broj predmeta, udaljenost, teritorijalni raspored stanovništva i potreba da se preko sudova i tužilaštava traži zaštita ljudskih prava i interesa i da sud i tužilaštvo budu dostupni građaninu i da efikasno vrše svoju sudsku vlast, predlagač zakona nije uopšte uzeo u obzir. Cilj je bila reforma pravosuđa, kakva-takva, ali po svaku cenu, i to što pre, iako ovaj zakon treba da zaživi tek januara 2010. godine. Srpska radikalna stranka ne može da podrži ovakav nelogičan i loš, a u mnogim članovima i protivustavan zakon. Ako nemate drugog rešenja, vi što pre povucite ovaj zakon. Većina će najverovatnije ovaj zakon da izglasa, pa će on i zaživeti, možda, 2010. godine, ali ćete tada videti koje će primedbe, prigovore, pritužbe i poteškoće da imaju građani u ostvarivanju pravde i činjenice da sudovi i tužilaštva moraju da budu pristupačni građaninu da bi on mogao da ostvari, odnosno da zaštiti neko svoje pravo. U ovom predlogu zakona nema pouzdanih dokaza o tome da je svim građanima na ravnopravnoj osnovi omogućen pristup. Država Srbija bi trebalo da pokaže više razumevanja za opštine u kojima žive pripadnici nacionalnih manjina. Vlast mora da izađe u susret ovakvim zahtevima i pokaže da je država svih njenih građana i da posebno vodi računa o nacionalnim manjinama. Narodni poslanici su u ovim amandmanima izneli ozbiljne primedbe i traže da Ministarstvo pravde ozbiljno shvati značaj navedenih primedaba. Da li ćete vi usvojiti ili ne ovaj amandman, kao i sve ostale? Očigledno je da nećete, jer vi imate svoj cilj, a to je da reorganizujete ovu mrežu sudova. Ponoviću još jednom činjenice koje su više puta ponavljane sa ove govornice, radi građana Srbije. Ovaj zakon ima samo 19 članova, na koje su, rekla sam na početku, uložena 122 amandmana. Vlada Srbije je usvojila samo 13 amandmana, a 109 nije. To govori da nijedan poslanik u ovom uvaženom domu nije zadovoljan načinom na koji Vlada Republike Srbije misli da uredi mrežu sudova i tužilaštava. Koncepcija mreže sudova i tužilaštava u Srbiji je vrlo opasna i po državu štetna. Još jednom naglašavam da nije bilo nikakvog razloga da se nazivi opštinskih i okružnih sudova ukidaju i da se daju nazivi osnovni i viši sudovi. Da li sam u pravu, i većina poslanika, vreme će pokazati. Poslanici SRS na vreme upozoravaju da ovaj zakon nije dobar kako za građane Srbije, tako i za pravosuđe u Srbiji. Ukoliko Srbija pretenduje da bude pravna država, ona mora da poštuje Ustav i zakone. Ukidanjem postojećeg statusa opštinskih sudova u Bačkoj Palanci, Bačkoj Topoli i Bečeju, i tužilaštva, gubi se dosadašnja samostalnost u okviru postupka racionalizacije mreže sudova u Vojvodini, za šta nema zakonskog osnova, niti državnog opravdanja. Navedeni opšti kriterijumi Ministarstva, kao što su teritorija i geografsko područje, blizina velikih saobraćajnica, višenacionalno stanovništvo, njegova brojnost, kao i specifičnost ove opštine, radi vođenja sudskih postupaka na više jezika, broj i složenost predmeta u obradi, tradiciji sudova od 150 godina, postojanje neprekidnog rada suda u Bačkoj Topoli, garantuju i zakonski osnov za to da ove sudove u Bačkoj Topoli, Senti i Bečeju ne treba ukinuti. Razlog koji Ministarstvo navodi jeste racionalizacija, ali SRS smatra da to nije nimalo racionalno. Meni, a i mnogobrojnim poslanicima nije jasan koncept koji je predlagač zakona imao na umu kada je ovaj predlog zakona uputio u Skupštinu. Ako je cilj racionalizacija mreže sudova i tužilaštava, ako je cilj smanjenje troškova, to se sigurno neće postići ovim zakonom. U kontekstu ovoga moram da istaknem izjavu Pitera Fejta koji je izjavio da Kosovo ima ustav, da će ubrzo imati ustavni sud i zakone koje će usvojiti kosovske institucije. Fejt je naglasio da je misija Euleksa projekat nezavisnosti Kosova i postizanje ciljeva koji su ranije postavljeni. Ne samo da je Vlada iza zatvorenih vrata uvela Euleks na mala vrata, kako je definisano u Ahtisarijevom planu, nego je Vlada pristala da se povedu razgovori o statusnom stanju Kosova i utemeljenju nezavisnosti Kosova. Hvala.
Gospodin Dragan Stevanović, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, rekao bih nekoliko reči uopšteno o ovom i o svim ostalim amandmanima koji su podneti na Predlog ovog zakona. Svakako bih, gospođo ministre, ponovo svoje izlaganje počeo pitanjem u čijem interesu je usvajanje ovog zakona. Nadam se da ćete naći za shodno do kraja diskusije da nam kažete, mislim da ne bi bilo loše, tek da vas podsetim. S obzirom na indiferentan odnos Vlade prema svim amandmanima koji su podneti na tekst ovog zakona i jednu vrlo labavu reakciju na reakciju javnosti, i sudske i obične javnosti u Srbiji, donosim zaključak da će zakon ipak morati da se donese na temeljima neprincipijelnosti. Sasvim je svejedno ko će biti neprincipijelan, da li Vlada zbog činjenice da će prihvatiti neke amandmane poslanika od kojih većina zavisi, ili će neprincipijelni biti poslanici koji su se "žalili" na tekst ovog zakona, koji su podnosili amandmane, ali će protiv svoje volje i nezadovoljni ovim zakonom glasati za ovaj zakon. Znači, sa čije strane će doći neprincipijelnost, sasvim je svejedno. Ako se na tim temeljima usvoji zakon, možete da zamislite kakva će primena toga biti. Mislim da ste pokazali "hrabrost" ulazeći na ovakav način u proceduru sa zakonom gde se ozbiljno dovodi u pitanje mogućnost njegovog usvajanja. Mislim da ste objektivno mogli da prihvatite amandmane, ako nikoga drugog, barem amandmane onih koji su govorili ovde u ime manjina. To vam niko drugi ne bi zamerio u Skupštini, čak ni ovi čijim se principima vodite, Evropska unija, mislim da je to u skladu sa njihovim standardima. Mislim da biste čak mogli to i da prihvatite. Ne bih voleo da se to desi u momentu kada niko od opozicije (ili neki drugi poslanici) ne bude u situaciji, u mogućnosti da reaguje na takvu eventualnu odluku, da to bude opet u kontekstu ove neprincipijelnosti o kojoj sam govorio na početku. Vidite, gospođo ministre, moj kolega Martinović je malopre rekao da postoje zakoni koji se donose da bude bolje, da bude lošije, a ja lično mislim da postoji jedna treća varijanta, a to je da se donesu zakoni da sve ostane isto, odnosno da se ništa ne promeni. To vam je kao sa ljudima, imate dobre ljude i imate loše ljude, ali znate koji su najgori – najgori su mediokriteti, to su oni koji su između jednih i drugih. Ti mediokriteti se trude ceo svoj život da balon od sumpora predstave kao balon od sapunice. To mogu da rade sve dok taj balon od sumpora ne pukne. Tako će biti i sa ovim zakonom kad se bude, ne daj bože, primenjivao u praksi, mislim da će sve svoje nedostatke pokazati u praksi i na terenu. Lično mislim, gospođo ministre, da nosioci promena koje promovišete kroz ovaj set pravosudnih zakona ne mogu da budu oni koji su pravosuđe doveli u položaj u kome pravosuđe jeste. Vi ste mandat za reforme u pravosuđu dobili 2000. godine, utemeljen na nezadovoljstvu kumuliranom prethodnih deset godina. Dobili ste mandat da pravite promene. Čini mi se da ste vi jedan od vladinih činovnika koji su prisutni u sferi pravosuđa od 2000. godine; rekli ste da ste radili u kabinetu gospodina Batića, koji je tada bio ministar, pa evo do danas. Ne samo da u pravosuđu nije došlo do promena, pravosuđe je potpuno ruinirano, destruisano i sad ti isti ljudi koji su samo bili na različitim pozicijama i mestima nude i obećavaju građanima promene kroz set pravosudnih zakona, na koji je došlo ovoliko amandmana, između ostalog. Stvarno sam u dilemi ko nas laže, Vlada ili vladini nameštenici. Pogledajte stav gospođe Verice Barać o Predlogu zakona koji je danas na dnevnom redu. Najstrašnija varka je, ipak, reforma pravosuđa, koja će potpuno legalizovati još veću politizaciju sudstva. Vlada neće da je se reši zato što je to zvanični stav Vlade. Voleo bih kad bi je Vlada zbog toga otkačila, ali to je stav Vlade i mi objektivno imamo problem s tim, ali o tome ćemo još pričati, nadam se, do kraja dana. Znači,evo kakav stav imaju vladini nameštenici o vašim namerama da reformišete pravosuđe. Zašto bismo mi imali drugačiji stav ili eventualno dovodili u sumnju činjenicu da ovo nije dobro i da ništa dobro neće doneti? Ja sam sinoć, gospođo ministre, gledao gospodina Homena, koji je bio na televiziji u jednoj emisiji. Znate kakav je utisak ostavio? Ostavio je utisak državnog sekretara, ali vlade u senci, jer je sve ono što je rekao ličilo na neki politički govor određenih političara, odnosno opozicionih stranaka u kampanjama. Naveo je stotinu problema u pravosuđu, evidentiranih naročito u periodu od 2000. do 2008. godine, ponavljam, za isti period u kome ste vi zajedno sa njim i svima ostalima u Srbiji na vlasti i definišete put pravosudnog sistema u ovoj državi. Izneo je niz činjenica o nerešenim slučajevima, lošim presudama, o sprezi, o korupciji u sudstvu, sve ono što objektivno tišti. Ja bih u tom kontekstu, pošto više nemam vremena, samo da vam kažem, ja sam takođe sa gospođicom Jovanović bio prisutan na razgovoru sa radnicima "Robnih kuća Beograd". Da ova moja priča koju sam pričao ne bi bila neutemeljena, ovo je sudska presuda, i to izvršna presuda, doneta 10. 4. 2002. godine i njom je obuhvaćeno 400 radnika. Za tih 400 radnika ovom presudom predviđa se isplata razlike zarade, pazite, za period od 1995. do 2000. godine. Ovi radnici do dana današnjeg nisu ostvarili svoje pravo definisano ovom presudom. Vi ste to trpeli osam godina i sada ubeđujete narod u Srbiji da ćete doneti reforme pravosuđa. To je nemoguće.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Milica Radović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Petković. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, koleginica Milica Radović i ja smo podneli amandman na član 9. Predloga zakona koji samo sledstveno prati ono što smo predlagali amandmanom na član 3, da se zadrži postojeća mreža sudova u Srbiji, odnosno da i dalje funkcioniše 138 sudova u Srbiji. Prateći taj amandman podneli smo amandman vezan za tužilaštva u Beogradu. U Predlogu zakona predviđa se da u Beogradu postoje dva suda, ukidaju se treći, četvrti i peti sud, podeljene su nadležnosti, praktično, prvi beogradski sud preuzima sve ono što se podrazumeva samim jezgrom i centrom grada, dok je za prigradska mesta nadležnost u drugom beogradskom sudu. Nadam se da je neko vodio računa i o tome kakav će biti položaj i ovlašćenje predsednika prvog beogradskog suda. Po meni, to će verovatno biti četvrti čovek u Republici Srbiji, nakon predsednika, premijera i predsednika Skupštine. U skladu sa onim što smo tražili, da se zadrži postojeća mreža sudova, predlažemo da tako funkcionišu i beogradska tužilaštva. Iznosili smo mnogo podataka vezanih za broj predmeta, za sve ovo što opterećuje i što će u narednom periodu opteretiti ove sudove. Mislimo da treba prihvatiti, pre svega, amandman na član 3, a automatski i ovo što smo predložili za član 9. Činjenica je da nismo naišli na vaše razumevanje. Predložili smo drugo rešenje – da se ovaj zakon povuče iz procedure, da još malo razmislite o njemu i da se nađe najbolje moguće rešenje. Ukoliko se ne prihvate ovi amandmani, ukoliko prođe Predlog zakona ovakav kakvog nam je Vlada uputila, još jednom mogu da izrazim najveću zabrinutost za funkcionisanje pravosuđa u Srbiji od 2010. godine. Zbog toga vas još jednom pozivam da dobro razmislite i da ovde reagujete ili da u danu za glasanje narodni poslanici, pogotovo narodni poslanici vladajuće koalicije u čijim mestima se ukidaju sudovi, dobro razmisle kako će se vratiti u svoj grad i na koji način će obrazložiti to što se u njihovim gradovima i opštinama gube sudovi. Sigurno da ovo nije dobro rešenje. Ukoliko postoji potreba, moglo se naći neko kompromisno rešenje. Čak i onaj prvi predlog zakona koji je bio na sajtu Ministarstva pravde je možda išao u tom pravcu, ali sa ovim izmenama i ukidanjem 104 suda u Republici Srbiji nisam siguran da ima sreće za građane Srbije i za zaposlene u pravosuđu. Hvala najlepše.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik gospođica Nataša Jovanović, po amandmanu.
Gospođo Slavice Đukić-Damjanović, dame i gospodo narodni poslanici, želimo da podržimo amandman kolege Petkovića i koleginice Milice Radović zbog činjenice da je ovaj amandman sasvim opravdan i da je potrebno da imamo četvrto, treće i peto osnovno tužilaštvo u Beogradu, jer građani su željni pravde a činjenično je stanje da je zaista u državi potpuni haos. Ne mogu a da se ne osvrnem na trenutnu političku situaciju i da kažem da je pokušaj nekoga da razbijanjem opozicije u Narodnoj skupštini Srbije napravi u državi "što gore, to bolje" doveo do toga da su građani u jednom trenutku bili zbunjeni činjenicom da nemaju kome da se obrate, ko da ih zaštiti itd. Vidite ko sada brani prava građana Srbije u Skupštini. Pre svega SRS, ali i kolege iz druge dve opozicione stranke, jer to je srpska opozicija, DSS i NS. Sve ove događaje koji se tiču nelegitimnog raspoređivanja tzv. misije Euleks na Kosovu i Metohiji, katastrofalnog stanja u srpskom pravosuđu i sve one probleme koje imamo danas, kao i svaki građanin Srbije, samo mi tretiramo kroz amandmane i govorimo o tome, i to je činjenica. Ko gleda Drugi program RTS-a... A, gospodin Krasić vas danima poziva da to radite, jer ovo je jedino mesto gde možemo da kažemo koji su problemi u državi Srbiji; nema druge mogućnosti, sve drugo su laži i obmane raznih agencija i manipulanata, kroz štampane i elektronske medije, namešteni intervjui, namešteni dueli, nameštene emisije. Ali, na ovom mestu mi štitimo prava svih. Ko su danas oni koji su najugroženiji? To je ključni, državni i nacionalni problem i pitanje za tešku zimu, desetu pod okupacijom, naših sunarodnika na Kosovu i Metohiji. To su radnici, poljoprivrednici, penzioneri, nezaposleni. Danas, 10. decembra, kakve li simbolike, jutros smo počeli sa tom pričom da je Međunarodni dan ljudskih prava, u Srbiji štrajkuju četiri sindikata: Asocijacija slobodnih i nezavisnih sindikata Srbije još uvek štrajkuje ispred zgrade Vlade Republike Srbije u Nemanjinoj ulici, Konfederacija slobodnih sindikata, Granski sindikat metalaca Srbije i zaposleni i poverioci "RK Beograd". O njima želim da nastavim da pričam, o problemu poverilaca i zaposlenih u "RK Beograd". Zar vama nije indikativno sve ovo što se dešava, pitam vas iz vladajuće koalicije? Neki od vas sede u sali, prate ovo što govore srpski radikali po amandmanima na ovaj izuzetno loš zakon o kome je trenutno reč, koji će teško biti primenljiv, a primenjivaće se tek od 1. januara 2010. godine. Zar to nije alarm i signal za uzbunu? Bar da se pojavi premijer Cvetković i kaže šta misli dalje. Izvinjavam se, gospođo Đukić-Dejanović, malopre sam, potresena zbog činjenice da su gospođe iz "RK Beograd" došle u takvom stanju, napravila jedan lapsus. Rekla sam da je Mirko Cvetković izjavio da u 2009. godini neće da se živi gore, zato što zna da gore od ovoga ne može ili može, da svi ljudi brljaju po kontejnerima i da se tako prehranjuju nezaposleni, kao onaj jadni radnik u Kragujevcu koji je pronađen, 14 dana je bio gladan, gotovo da je umro od gladi. Ali, on je rekao – neće da se živi bolje. Kako neće, kada ste u kampanji pred izbore 11. maja obećali da će da bude ne malo bolje, nego mnogo bolje, i nova radna mesta? Znate šta je moto ova četiri sindikata zbog koga se oni danas nalaze u Beogradu, ispred Vlade Srbije, a ove žene i njihove kolege će doći ispred zgrade Predsedništva da opet rašire šatore i da štrajkuju glađu? Kažu – zbog masovnog otpuštanja i sve gore ekonomske situacije u Srbiji. Gde vi živite? Je l' vi živite u Srbiji? Je l' dolazite iz nekih gradova? Je l' se vi mičete iz ovog podruma Narodne skupštine, gde je ova sala? Čitate novine, gledate TV? Koliko, gospodine Munjiću, u Čačku? Za sedam dana - sedam stotina ljudi. Šta će da se desi sa "Fijatom" i sa zapošljavanjem? Ništa. Samo 2.400 i pitanje je ko će biti u tih 2.400. Nisu u obavezi da to budu oni radnici koje ste prvo 2001. godine, 15.000 njih, ostavili bez posla, pa onda oni koje ste prevarili, u stvari Mlađan Dinkić, sa famoznim Zavodom za zapošljavanje i obrazovanje. Ova četiri sindikata – o čemu u Skupštini Srbije govore isključivo srpski radikali i, moram da kažem zbog kolegijalnosti, kolege iz ove druge dve opozicione stranke, DSS i NS – zahtevaju od Vlade Republike Srbije da hitno reaguje ili da Mirko Cvetković podnese ostavku. Šta bi mu to bilo teško? Gde se on toliko pojavljivao, šta je rekao? Ta njegova poruka da neće da se živi bolje ne da nije politički mudra, nego je toliko jasno da samo gore možemo da očekujemo, a dovoljno je da pogledate ekspoze koji je on podneo ovde prilikom izbora, imam ga gore u fioci, i da vidite šta je sve obećao u ime nove Vlade Republike Srbije. Gde smo mi danas, 10. decembra? Tu, gde je najveći socijalni problem danas u Srbiji ponovo aktuelizovan, tako da su ljudi prinuđeni da po ovoj zimi, po hladnom vremenu dolaze iz cele Srbije autobusima. Je l' vi mislite da je njima lako ili da nemaju šta danas da rade? Zaista i nemaju kada su otpušteni i kada nemaju od čega da žive, ali su prinuđeni, mnogi od njih nadniče. U Vladičinom Hanu jedan od najpoznatijih srpskih pesnika, koji je više puta kandidovan za razne nagrade i dobijao ih, danas nadniči i kuluči zbog toga što nije dobio nacionalnu penziju. Doneću kompletan materijal da vidite o kakvom je srpskom patrioti reč. Zašto on da dobije nacionalnu penziju od države kada treba da dobiju ovi miljenici iz "žutih", koji nikada ništa nisu uradili da promovišu našu nacionalnu kulturu, tradiciju, istoriju, ništa? Što se tiče ovog problema koji smo danas aktuelizovali, a to su "Robne kuće Beograd", moram da nastavim dalje, gospođo Malović, a vi da mi u toku dana date odgovore, pošto je i na vas naslovljeno ovo, pre svega na Borisa Tadića, da obavestim javnost i narodne poslanike šta su sve zahtevi tih prevarenih ljudi. Dakle, opet ću da se vratim, da napravim tu malu digresiju, na početak priče. Najmanje 3.700 radnika "Robnih kuća Beograd" je prevareno u procesu isplate ovih otpremnina. Kako? Tako što je na glavnicu različito od slučaja do slučaja obračunata kamata, nije svuda primenjen isti aršin. Imate jedan konkretan primer, odnosno prigovor poverilaca na podnesak stečajnog upravnika. Ako je glavnica duga 70.636,53 dinara, a isplaćeno je 915.079,90 dinara za tu gospođu, za tog radnika... Inače, da vam kažem, kada govorimo o ljudskim pravima svakog građanina Srbije, to je kršenje – sva imena, sa svim podacima, sa brojem lične karte, sa adresom, svih radnika "Robnih kuća Beograd" nalaze se na zvaničnom sajtu Agencije za privatizaciju. Ljudi su uplašeni. Znate zbog čega? Nije tamo objavljen iznos koliko su oni dobili za otpremninu, pa sada svakojaka budala (oni se brinu za svoju bezbednost) može da pomisli da su te radnice dobile i po tri, četiri, pet miliona dinara. U stvari, 50 miliona dinara je za taj menadžerski posao godine, da Baji Plavom proda "Robne kuće Beograd", dobio ovaj Dinkićev kriminalac Branimir Karan. Vidite i recite mi da li tu ima neke logike? Da li je to normalno, gospođo Malović, i kako je neko mogao da tako nešto uradi i da primeni takvu selektivnu kamatu i takav obračun? Sada je ta gospođa koja je imala glavnicu 70.636 dinara dobila, rekla sam ovaj konačni iznos, 12,95 puta više. To se prostom računicom vidi. Neko ko je imao glavnicu duga, a to zavisi od toga gde je radio, na kom radnom mestu, da li je imao toliki radni staž, ko ima glavnicu duga 306.900 dinara (moram opet zbog građana Srbije da kažem da je ovaj dug najviše do 26 - 54 plate, a to datira od 1996. godine) dobio je 2,67 puta više, manje od tri puta. Kako je to moguće? Da li se stečajni upravnik rukovodio, ovaj koji očigledno ispumpava te pare iz stečajne mase, pošto su nestala tri magacina... To ću sada da vam kažem, Udruženje akcionara (inače, njih hiljadu je danas u Beogradu) podneskom se obratilo nadzornom odboru Ustavnog suda Srbije da se ustanovi gde su ti magacini. Da li je to normalno, gospođo Malović, da se takav kriminal radi? Oni uopšte ne znaju, a ne znamo ni mi, kolika je ukupna stečajna masa. Kako da znamo kada su nestala tri magacina i u bescenje su prodati neki objekti? Samo da vidite. Znate zbog čega su dovedeni u tu situaciju? Lako je bilo ovom tajkunu Baji Plavom, on je kupio i pitanje je ko sve stoji iza toga. Zvanično, "Verano motors" (je l' tako, gospodine Vukoviću, pošto ste vi ekspert za te tajkune i kriminalce u Srbiji), ali pitanje je ko je sve iza tog konzorcijuma, šta se tu sve dešavalo i kako su baš oni došli u situaciju, dva dana posle štrajka radnika, da kupe "Robne kuće Beograd". I sve da je to tako i da je ostala ta ukupna stečajna masa, gde su ti objekti, kako su nestali, gospođo Malović? Kako to nisu radili državni organi? U Specijalnom tužilaštvu, današnji, već dve godine, v.d. tužilac Slobodan Radovanović, moram to da pronađem, jer su ove gospođe koje su bile kod mene odgovorno rekle da im je on rekao, pošto je u državi mnogo problema sa velikim kompanijama, a u to vreme je donet Zakon o stečaju i mora da se uđe u stečajni postupak i za "Robne kuće Beograd"i za još neke kompanije, on je rekao – svi stečaji ne vrede više nego vi, što je činjenica, vidite i sami. Ali, ako je to tako, kako će i gde oni da ostvare svoja prava, kada su im izvršna rešenja? Gospodine Jojiću, opet tvrdim, iako nisam pravnik, ali već toliko godina sam u zakonodavnoj oblasti, da je vaš zakon o izvršnom postupku, onaj savezni, kada ste vi bili ministar i kada ste ga obrazlagali pred Saveznom skupštinom, definitivno bio najbolji, a dosovci su ga odmah promenili posle 2000. godine. Ja sam tada bila ponosna, kao srpski radikal i poslanik u Veću građana, zbog toga što srpski radikal, ministar, izlazi sa takvim predlogom zakona. Evo danas, iako imaju te izvršne presude, oni ne mogu da urade ništa. U stvari, negde su pisane, daću vam tu dokumentaciju, gospođo Malović, spremam i za vas jedan primerak. U pitanju su rešenja, bez pravne pouke, pa su sada post festum oni angažovali advokate da vide kako će i šta će, a negde samo obaveštenja. Onda su dolazili u "Komercijalnu banku", koja je bila zadužena da im isplati ovakve nenormalne isplate (selektivno primenjena kamata na glavnicu), da potpisuju i da idu kući. Primili ste pare, do viđenja. A što to nije u skladu sa zakonom, što je neko odlučio da tako namiruje radnike, od slučaja do slučaja, da ostatak sebi stavi u džep... Oni otvoreno kažu da sumnjaju da je to Mlađan Dinkić, preko svog stečajnog upravnika. Sedam stečajnih upravnika se promenilo za toliki broj godina. Nikada nije izvršena primopredaja, nego kako koji dođe, on samo nastavlja da kupi pare. Da ne govorimo o dugovima zakupaca za objekte. Ja ne znam za sve robne kuće po Srbiji, znam ovde za "Beograđanku", znamo za objekat u Knez Mihailovoj, ali u Kragujevcu nemate bolje mesto, najbolje mesto u gradu. Toliko je njih koji su imali određenu lokaciju u zakup, neću da pričam napamet, jer ne znam da li su svi redovno izmirivali obaveze, ali pojedini nisu, a uzimali su ogromne objekte. Kako je onda bilo moguće da se ti objekti prodaju u bescenje i za sitne pare, pre nego što je izvršena ona generalna privatizacija, gospođo Malović? Oni su podneli zahtev nadzornom odboru Ustavnog suda, zaveden 22. oktobra 2008. godine, a da li mi uopšte imamo Ustavni sud? Oni su podneli Ustavnom sudu, nadzornom odboru, gospođo, zavedeno je, a ako su oni pogrešili... Oni se ne žale na nešto konkretno, obratili su se nadzornom odboru Ustavnog suda da reaguje tako što će Upravu za borbu protiv organizovanog kriminala da pošalje da ovo uradi, nisu se pojedinačno žalili Vrhovnom sudu na te njihove presude. Ovo je sasvim drugi podnesak. Znam da ste možda obavešteni da oni imaju žalbe Vrhovnom sudu na presude trgovinskih sudova po Srbiji, ali u ovom konkretnom slučaju to su uradili i primljeno je u Ustavnom sudu Srbije dana 24. 10. Nije važno da li su se obratili na pravu adresu. Ako su se obratili jednoj od najviših sudskih instanci, pa i vama, pa i predsedniku države, onda je bilo valjda normalno da vi primite delegacije tih ljudi i da ih uputite dalje šta treba da rade. Ali, državni organi i dalje ne rade svoj posao. Ne postoje indicije, nego konkretni dokazi da se u stečajnoj masi ostatka vrši pljačka. Gospođo Pešić, evo završavam, ne znam u čemu je problem. Verovatno je problem u tome što pričamo o ovoj bedi i sirotinji, ali mene to lično pogađa i pogađa me činjenica da državni organi neće da reaguju. Vi niste ovde zaštitnik vremena Narodne skupštine, pogotovo kada dođete jednom u deset dana u Skupštinu.
Dame i gospodo, primili ste ostavku Milovana Markovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predložio da Narodna skupština, u smislu člana 88. st. 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i st. 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Milovanu Markoviću izabranom sa izborne liste Za evropsku Srbiju. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Reč, po amandmanu, ima gospođa Vesna Pešić.
Govoriću po amandmanu, ali bih prethodno zamolila gospođu Natašu Jovanović da se obavesti o mom dolasku u Skupštinu, da li dolazim svakih deset dana u Skupštinu. Mislim da bi se mnogi građani radovali kada biste vi, zaista, malo izostali. Htela bih da podržim amandman gospodina Miroslava Petkovića zato što sam zaista, donekle prateći ovu raspravu o Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i tužilaštava, videla brojne i opravdane kritike poslanika i ne znam zašto postoji tolika neosetljivost sa vaše strane da ih uvažite. Kada sa njima lično razgovaram o njihovoj argumentaciji oni apsolutno tvrde da ovo što vi predlažete neće biti realizovano i da je neostvarivo ne samo zbog vremenskog roka, do januara 2010. godine, kako ste vi dali rok, nego da čitava zamisao ne može da se realizuje. Ako se dogodi saobraćajna nesreća u Novoj Varoši, a vama je taj sud u Užicu, tamo više nema ništa, praktično. Vi kažete da se za građane ništa ne menja. Ne menja se kad treba da se lupi pečat, ali sve druge istražne radnje, ono što radi sud, to se menja. To morate da kažete građanima. Ako će onaj, kada padne sneg, da trči iz Užica u Novu Varoš da istraži kada je pao autobus u neki jendek, kako će to da izgleda? To što je zamišljeno, da li vi imate nekakvu komparaciju da je u nekoj drugoj državi napravljena takva reorganizacija kakvu vi nudite? Meni je do jednog momenta jasno da možda u Petrovcu na Mlavi sud ima veoma mali broj slučajeva, dok su neki sudovi zatrpani. Da li je rešenje tog problema moralo da bude na ovaj način kako vi predlažete ili je moglo da se nađe neko bolje rešenje? Naročito me zabrinjava ukidanje tužilaštva i sudova u samom Beogradu. Gde god uđete zatrpano je svuda, i tužilaštvo i sudovi u Beogradu. Vi smanjujete sudove i tužilaštvo u Beogradu. Razumela sam da u nekim mestima u Srbiji, i to je sigurno statistički potpuno tačno, imate sudije sa malim brojem predmeta, što se odnosi i na tužilaštvo, a da imate i neka mesta gde imaju predmeta preko glave i ne mogu taj broj predmeta da savladaju, dok neki drugi ne rade ništa, prevrću ruke jer nemaju dovoljan broj predmeta. Da li je taj problem koji postoji i koji ste vi isprva registrovali trebalo da se reši jednom ovakvom glomaznom reorganizacijom, od koje neće biti ništa? Drugo, vaša argumentacija za ovaj zakon je bila, što mislim da nije legitiman argument, vi ne možete da koristite argument bez istraživačkih podataka, da nam tvrdite kako su se "utalili" ljudi u opštinama. Šta znači to "utalili"? To znači da su sudije, tužioci i policija napravili nekakve suviše prijateljske odnose i da oni rade na štetu građana, jer su preko te bliskosti koju su uspostavili postali korumpirani. To nije legitiman argument, da ih nabedimo da u svim opštinama oni deluju kao jedna grupa, da nisu dovoljno samostalni u svom radu, da se dogovaraju. Vi ste to mogli da rešite na drugi način. Morate to da izložite nekim neutralnim podacima, a ne da bacite ljagu na čitavo pravosuđe i Ministarstvo pravde, da svi rade kao nekakve nedozvoljeno "utaljene" institucije, koje drže neku komunikaciju između sebe koja nije dozvoljena. Morali ste da sprovedete istraživanje, pa da koristite potpuno neutralne podatke o tome. Inače, kada ovako kažete da svi rade tako što su se "utalili", pa na šta liči ta Srbija? Meni to deluje uvredljivo, to što ste vi naveli kao argumentaciju za ovako ogromnu reformu tih sedišta i područja i čitave te, kako da kažem, arhitekture sudstva u Srbiji. Prvo, vaša argumentacija nije bila ubedljiva. Ona je uvredljiva. Ako je tačna, morali ste da je pokažete nekom drugom činjeničnom, istraživačkom argumentacijom o tome, a ne moralnom argumentacijom, koja zaista deluje vrlo neubedljivo. Postavljam vam pitanje, zašto se to sada dešava i u Beogradu? Zašto smanjujete broj sudova i tužilaštava u Beogradu kada nema nikakve indikacije da su oni sedeli besposleni? Zašto to? Stvarno se to ne vidi. Postavlja se pitanje da li je ovo možda moglo da se reši tako što bi neki sudovi, gde zaista nije bilo dovoljno posla, mogli biti ukinuti i pripojeni nekom najbližem, umesto cele ove zgrade, od koje neće biti ništa? Konačno, da vam postavim sledeće pitanje, budući da mi svake godine... Sada imamo i Zakon o krivičnom postupku koji nije stupio; znate ono da tužilaštva preuzimaju istragu, rekli su da nije ostvarivo, pa nam se to nije uvažilo u istoj ovoj skupštini, pa sada moramo ponovo da odlažemo i na kraju se izlazi sa argumentacijom da to i nije ostvarljivo. To što je bilo o krivičnom postupku je neostvarivo, bilo je pogrešno. Mi opet odlažemo. Treba da se vrati na stari Zakon o krivičnom postupku. Mi to stalno radimo, svake godine u decembru. Da li ćete vi doći, gospođo Malović, iduće godine u decembru da tražite odlaganje? Garantujem vam ovde, hajde da igramo neki ruski rulet i da kažemo da ćemo prste da odsečemo. Šta da radimo, kako da vas ubedimo da ćete vi tražiti, apsolutno, ove sudove? Ništa od ove arhitekture neće biti. Vi morate i sedišta, i ormane i sve to... Pa kada ćete to da uradite? Kada ćete to da pravite, da izmeštate te osnovne sudove? Ovde ćete da ostavite ovo pečatiranje, te osnovne jedinice, pa ovi apelacioni, pa kasacioni, kada ćete vi to da uradite? Kada će to da počne da bude funkcionalno? Važno je da bude funkcionalno. Cela ideja ovog zakona jeste da se napravi funkcionalno, efikasno sudstvo. Ja vam kažem da ćete vi doći. Ne znam da li ste bili prisutni tada, ne, niste bili, isto smo odlagali i Zakon o državnoj upravi. Taman smo se obradovali jer je stupio na snagu u julu 2005. godine – ništa od toga nije bilo. Ponovo zadržavamo sve one partijske kadrove, a namera je bila dobra, da se zaista uvede efikasna, neutralna administracija. Od toga nije bilo ništa. Svake godine uradimo to, odlažemo neke zamisli. Pošto sam ja sociolog po struci, nisam pravnik, to strahovito obeshrabruje naše građane. Mi smo stalno u situaciji da pokazujemo visok nivo nedostatka kapaciteta za ovakve reforme, kao što vi predviđate. Meni dođe neki put da kažem – gospodo, hajde da imamo deset zakona u Srbiji, ali da se tih deset zakona primenjuje. Niti se izvršavaju sudske odluke, niti se primenjuju zakoni. Mi smo ovde fabrika za proizvodnju papira. Mi proizvodimo zakone, proizvodimo papire. Ništa gore za sud, za tužilaštvo, za građane, za poverenje u državne organe, nego da to budu papiri koji se ovde proizvode, a da posle toga nema nikakve realizacije i da se iduće godine u decembru navrat-nanos, u neko doba noći, ponovo vaša reforma odlaže. Pošto je nećete ostvariti, jer ljudi daju ubedljive argumente da je ovo kako ste zamislili neostvarivo, onda će sledeće godine Skupština ponovo da odlaže ovakve reforme, dok se ne dođe do situacije da je to neostvarivo, kao što je bilo i sa tužilaštvima, da će tužilaštvo da preuzme istragu itd. a ne istražne sudije. Znate kako stoji stvar sa tim. Sad vraćamo to, sad ne znate šta ćete sa tim, a pravite ovo. Znači, gomilamo novo neostvarivo. Drugo, to stvara jedno osećanje potpune socijalne dezorganizacije u ovom društvu. Znači, mi smo jedno dezorganizovano društvo koje je stalno na ivici nekog raspada. Da bi se to izbeglo, bilo bi bolje da ste išli na neki jednostavniji metod, da ste, recimo, te sudove koji nemaju dovoljno posla pripojili nekom najbližem sudu i da ste išli postepeno, umesto ove zgradurine koju ste napravili, od koje neće biti ništa. Zaista, molim vas, odgovorite - zašto u Beograd? Pa, Beograd je prenatrpan. Tu uvek imate i tužilaštvo i sudove, pa će ovi za Grocku, oni će ovamo, oni će onamo, uopšte se ne zna čemu to služi. Vidite, Udruženje sudija, slušajte kako gospođa Boljević sinoć priča u onom "Poligrafu"... Sudije se opet ponašaju kao da su oni nekakvo strukovno udruženje obućara, njih interesuju samo njihove plate, penzije, ništa ih ne interesuje o ovim sudovima. Nijednu primedbu na ovo o čemu se danima u Skupštini Srbije raspravlja, o ovom vrlo važnom predlogu zakona o sedištima i o područjima, ni reč o tome gospođa Boljević nema. Udruženje sudija, šta oni rade? Interesuje ih samo onaj reizbor, one završne odredbe zakona o sudijama i o Visokom savetu sudstva. E, to: da li će biti politizacije ili neće. Pazite, mi ne možemo ni na koji način sprečiti politizaciju, samo da vam to kažem. Nema načina da se sprečava politizacija, sve do onog momenta dok sami ljudi koji su na vlasti ne kažu – ne, nećemo više da radimo tako. Dok nema te političke volje, ne možete vi ničim da sprečite politizaciju, bilo da ostanu ovakvi predsednici sudova ili onakvi predsednici sudova. Jeste, sad je manji broj, pa kažu da može lakše to da se ostvari, ali da li je namera vlasti da ide dalje u politizaciju ili nije namera vlasti da ide dalje? Znači, kad ova reši da neće, a svaki sistem može da omogući politizaciju. Prema tome, zato mislim da oni nisu u pravu, zato što je i sada moguća politizacija i sad kritikujemo tu politizaciju. Nema načina da se spreči politizacija ukoliko i država i vlast ne želi više da imamo politizovano sudstvo. Sve dok se želi politizovano sudstvo ono će na bilo koji način to biti i to treba da zna. A kada je reč o ovome, oni nemaju nijednu primedbu, Udruženje sudija; najveća skalamerija koja se reformom pravi, a oni nemaju ni jednu jedinu primedbu. Znači, sada postavljam pitanje, ako se vi iduće godine u decembru pojavite ovde sa odlaganjem ove reforme, da li ćete vi da kažete – evo, ja, ministar Malović, podnosim ostavku jer nisam uspela da napravim ovu reformu? Eto, izađite pa nam obećajte to, tako da onda prekidamo ovu raspravu, da imamo kovertiranu vašu ostavku, ukoliko u ovome niste uspeli. Zaista nema smisla da se više odugovlači, jer je zaista nemoguće da danima traje rasprava gde se pokazuje da će ovo biti neuspešna reforma, da će biti neostvariva. Ne znam da li je to pitanje tvrdoglavosti da se nešto istera, da li nešto od te argumentacije možete da prihvatite i da se popravi ova situacija ili da obećate da će... Ali, znate šta, na kraju krajeva, ko još mora da odgovara za ovo? Zašto biste bili samo vi? Zaista čujem od svih da je ova vaša reforma neostvariva i da vam neće uspeti, a vidim da mnogi ljudi nisu zlonamerni i nisu isključivo partijski orijentisani kada to kažu, znači, nije da samo žele da se promovišu ili da nekako troše vreme. Imam utisak da su neki ljudi iskreni na tu temu, da zaista nemaju poverenja i da smo dane i dane izgubili. Postavljam pitanje, da li još uvek ima vremena da možda nešto spasete što se spasti može, da od nečega odustanete, da nešto simplifikujete, da nešto pojednostavite i da možda ta reforma ima više izgleda za uspeh? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Na osnovu članova, naravno, 225. i 226, želim da postavim pitanje Vladi, konkretno, samo predsedniku Vlade. Apsolutno nemam nameru da postavljam pitanje nadležnom ministru niti ću ikada postaviti, barem u ovom mandatu, dok je, nadam se poslednji put, ministar u Vladi Republike Srbije, a radi se o Mlađanu Dinkiću. Znači, konkretno samo predsedniku Vlade. Naime, do sada sam bio sa radnicima "Robnih kuća Beograd", oni se trenutno nalaze ispred ove zgrade gde sedi predsednik Republike, traže ponovo od njega da ih primi jer im je dao jedno obećanje pre par meseci kad su bili sa delegacijom kod njega i od tog obećanja nije bilo ništa. Mene ne čudi, ali njih čudi, pošto je u pitanju predsednik Republike, dao je i ona obećanja o 200.000 novih radnih mesta, pa sad kaže da će braniti postojeća. Naime, prema tim ljudima se ne poštuje ugovor. Mlađan Dinkić kaže – rešen je problem "Robnih kuća Beograd". Nije rešen. Rešen je onaj deo koji je prodat i privatizovan, ali problem ovih ljudi koji se nalaze u ovom delu preduzeća koje je u stečaju uopšte nije rešen. Znači, ne dobijaju po godini staža onoliko koliko im je obećano, koliko im je rečeno u tom procesu, dok se rešavalo pitanje "Robnih kuća Beograd". Zatim, imovina koja se prodaje preko tog stečajnog postupka ne prodaje se po ceni koja je potrebna, imamo više primera, da bi oni ljudi dobili otpremnine na način na koji treba da ih dobiju. Prodaje se po 10-15 puta manjoj ceni nego što je tržišna vrednost. Postavljam pitanje predsedniku Vlade Cvetkoviću: kada će Vlada Republike Srbije ispuniti ono što je obećala radnicima "Robnih kuća Beograd" i kada će Vlada Republike Srbije ispuniti ono što im je obećao predsednik Republike Boris Tadić? Oni ljudi su po ovom mrazu, zimi, ispred, nemaju drugu mogućnost. S druge strane, ispred Vlade se nalazi sindikat "Nezavisnost" i izgleda da je već počelo da se dešava ono na šta smo vas upozoravali. Policija jesvuda po gradu. Sada hoću još jednu stvar da zahtevam kao narodni poslanik: nemojte da policija bude postavljena ispred Narodne skupštine, nema potrebe. Mi poslanici Demokratske stranke Srbije se ne plašimo tih ljudi koje dolaze, ne treba nam zaštita od njih, hoćemo sa njima da razgovaramo i ne trebaju nam policijski kordoni. Ako su potrebni Borisu Tadiću, nama nisu. Godine 2003. i predsedavajuća i ja smo bili na sastanku, kao poslanici, sa određenim sindikatima; bila je velika gužva ispred Narodne skupštine, bilo je mnogo policije i bilo je povređenih radnika ispred zgrade Narodne skupštine, što je bila sramota za Skupštinu. Sad unapred upozoravam i kažem – nemojte policiju ispred Narodne skupštine. Mi smo narodni poslanici, ti ljudi koji dolaze ovde su narod, naš posao je da razgovaramo sa njima i da trpimo šta god oni žele i kakve god namere da imaju. (Predsedavajuća: Tri minuta i trideset sekundi.) Onome kome treba zaštita, taj ne mora da bude u Narodnoj skupštini. Znači, ovo je pitanje za predsednika Vlade. Zahvaljujem i izvinite zbog prekoračenja vremena.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Vlada i odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim predlogom zakona predviđeno je da na području Podunavskog okruga postoji samo opštinsko javno tužilaštvo u Smederevu. Podneo sam amandman kojim predlažem da pored ovog opštinskog javnog tužilaštva postoji i opštinsko javno tužilaštvo u Velikoj Plani. Zahvaljujući ljubaznosti opštinskog javnog tužioca u Plani, gospođe Vesne Ivanović, ja sam pripremio brojne podatke o obimu posla i rezultatima rada Opštinskog javnog tužilaštva u Velikoj Plani, iz kojih se mogu izvući zaključci da postoje opravdani razlozi da u Velikoj Plani postoji opštinsko javno tužilaštvo. Međutim, ja te podatke danas neću ovde iznositi. Neću ih iznositi iz tri razloga. Prvi razlog je taj što je očigledno da se u izradi ovog predloga zakona predlagač nije rukovodio interesima struke, nije se rukovodio činjenicama, rezultatima rada, obimom poslova koji imaju sudske i tužilačke jedinice, nego nekim nepoznatim razlozima, koji su očigledno nejasni poslanicima, bez obzira na to da li su oni iz redova opozicije ili vladajućih stranaka. Drugi razlog je taj što smatram da sam u odbrani amandmana kojima sam predlagao postojanje osnovnog suda u Velikoj Plani i suda za prekršaje u Velikoj Plani već izneo dovoljno argumenata kojima branim sadašnji amandman. Treći razlog je taj što je u proteklih pet dana, koliko traje rasprava o ovom predlogu zakona, ovde izneto zaista dovoljno činjenica koje imaju samo jedan jedinstveni zaključak, znači, da ne postoje razlozi za usvajanje ovog predloga zakona, odnosno da ovaj zakon treba povući iz procedure. Pošto je danas Dan ljudskih prava, a na dnevnom redu su teme iz pravosuđa, iskoristiću ovu priliku da kažem nekoliko reči o kršenju ljudskih prava, o ljudskim pravima državljana Srbije koji su poreklom iz Hrvatske. Navešću nekoliko drastičnih primera kršenja njihovih ljudskih prava. Pre nekoliko dana sam ovde govorio o slučaju Željka Kneževića, stanovnika Velike Plane. Željko Knežević se nalazi na poternici Interpola. On je pre 10 godina od strane Županijskog suda u Zadru osuđen na 20 godina robije. U presudi se kaže da je Željko Knežević kao čuvar Vojnog zatvora u Kninu pretukao jednog hrvatskog zarobljenika toliko brutalno da je ovaj nesrećnik podlegao povredama. Kao što sam rekao pre nekoliko dana, Željko Knežević nikada nije bio pripadnik vojne policije srpske vojske Krajine, koja je obezbeđivala te zatvore, nikada u životu nije ušao u zatvor u Kninu i sa ovim slučajem nema nikakve veze. Već deset godina preko raznih nevladinih organizacija pokušava da dođe do pravde, da izdejstvuje pravedno suđenje, međutim, sve je bez rezultata, čovek se i dalje nalazi, ni kriv ni dužan, na poternici i, praktično, nalazi se u zatvoru, ne može da putuje nigde izvan granica Srbije. Zaista molim ministra pravde da se Ministarstvo pravde povodom ovog slučaja obrati Ministarstvu pravde Hrvatske i da se nađe rešenje za ovaj slučaj. Sledeći slučaj o kojem ću govoriti je slučaj Svetozara Karana iz Korenice. Svetozar Karan je osuđen na zatvorsku kaznu od sedam godina zatvora zbog zločina koje su on i njegovi preci počinili pre 500 godina, dobro ste čuli, pre 500 godina, i to u zajedničkom zločinačkom poduhvatu koji su izveli, čitam, "zajedno sa Turcima Osmanlijama". Svetozar je uhapšen 2000. godine, kada se nakon pet godina izgnanstva (tih pet godina je proveo u Srbiji) vratio u rodni kraj. U zatvoru je saznao da je u međuvremenu državno tužilaštvo protiv njega podiglo optužnicu za ratni zločin i da je osuđen na 13 godina zatvora. U obrazloženju ove drakonske presude se kaže, između ostalog, sledeće: "Očigledno je da se optuženi Karan vratio u Hrvatsku, jer je shvatio da se Hrvatska nalazi u takvom stanju da će brzo i jednostavno nestati sa pozornice sveta, jer su Hrvati nezadovoljni svojim statusom, te između njih može doći do takve nesloge da će ponovo zbog toga zatražiti nekoga da im ponovo sedne na grbaču, kao što je to bilo pre 900 godina, a u poslednjih 80 godina na grbači su bili optuženik i njegovi preci, koji su uživali na toj grbači", doslovce piše u obrazloženju presude koju je u zapisnik izdiktirao sudija Županijskog suda u Gospiću Branko Milanović. U presudi dalje piše: "Sada se u Hrvatsku vraćaju svi oni zločinci koji su činili genocid nad Hrvatima ne samo u ovom ratu nego, skupa sa ostalim, činili su to 500 godina, od dolaska Osmanlija, kada su skupa sa Osmanlijama dolazili i uništavali Hrvate, a od kad su prisajedinili ove krajeve Jugoslaviji i praktično ih uništili na određenim područjima, sada žele da zauzmu ono dokle je Osmanlija došao, a skupa sa Osmanlijama dokle su došli optuženik i njegovi preci". Praktično, u obrazloženju presude nema apsolutno nijednog dokaza o bilo kakvom zločinu koji je počinio Svetozar Karan. Pošto je ovo čuveno obrazloženje postalo predmet rasprave, predmet komentara i, praktično, sprdnja u evropskim pravničkim krugovima, u Vrhovnom sudu Hrvatske ukinuli su ovu sramotnu presudu sudije Milanovića, vratili su postupak na početak. U ponovnom suđenju Svetozar Karan je, umesto na 13, osuđen na sedam godina zatvora. Gledao sam tu presudu, imam je ovde, ali je ne bih čitao. U presudi doslovce ne postoji nijedan konkretan zločin koji se dokazuje, a koji je, navodno, počinio Svetozar Karan. Drugi slučaj je slučaj starice Ivanke Savić iz Vukovara, koja je osuđena zbog ratnog zločina u trenutku kada je imala 78 godina života. Nju je Županijski sud u Vukovaru u januaru 2004. godine osudio na kaznu zatvora od četiri i po godine. Ivankin ratni zločin se ogleda u tome, kako piše u presudi, što je ona u aprilu 1992. godine neprijateljskim vojnicima, to je verovatno vojnicima Vojske Jugoslavije, pokazivala Hrvate koji su branili grad, zastrašivala hrvatske civile, a sada slušajte ovaj zločin: Hrvatici Mariji Blažinić, sa kojom je jedno vreme živela zajedno pod istim krovom, navodno je ukrala posteljinu, posuđe i još neke, doslovce piše, manje vredne stvari. Znači, manje vredne stvari od posuđa i posteljine. Zato je osuđena na četiri i po godine zatvora. Ono što je zanimljivo jeste da je nakon 15 dana pošto je, navodno, počinila ovaj zločin, Ivanka Savić napustila Vukovar i otišla u Osijek, da tamo živi. Znači, nije otišla u Beograd, u Novi Sad, nije otišla u Srbiju. Napustila je teritoriju RSK i otišla da živi u Osijek, koji se nalazio pod kontrolom hrvatskih vlasti, pod okupacijom. Prosto je neverovatno da sud prilikom donošenja presude, prilikom razmatranja ovog predmeta, nije našao za shodno da sebi postavi jedno logično pitanje: da li bi neko ko je počinio ratni zločin nad Hrvatima pobegao sa srpske teritorije i otišao da živi na teritoriji koju drži pod okupacijom hrvatska vojska kojom komanduje Branimir Glavaš? Sada ono što je najzanimljivije. Presuda je doneta na osnovu svedočenja ove nesrećne Marije Blažinić. Sudija pita Mariju Blažinić: "Gospođo Blažinić, u aprilu 1992. godine, kada se taj zločin dogodio, pod čijom kontrolom se nalazio Vukovar?", a ona kaže: "Gospodine sudija, ne znam". Toliko o verodostojnosti njenog svedočenja. Žena svedoči, sudija uzima zdravo za gotovo sve ono što je izjavila o posteljini i stvarima, osuđuje ovu drugu nesretnicu na četiri i po godine zatvora, a Marija, krunski svedok, ne zna da se već sedam-osam meseci pre nego što se ovaj navodni zločin dogodio Vukovar nalazio u rukama JNA. Treći slučaj je slučaj Milana Brakusa iz Zalužnice kod Otočca. Njega je hrvatska policija uhapsila kada je kao pripadnik UNHCR došao u svoju Liku. Strpali su čoveka u zatvor, posle se ispostavilo da je ni kriv ni dužan optužen. Međutim, čovek nije mogao da izdrži kada je saznao da je u odsustvu osuđen na deset godina robije i izvršio je samoubistvo vešanjem u zatvoru. Sledeći slučaj je Dane Milović iz Gračaca kod Skradina. Čovek ima 45 godina, uhapšen je nakon što se iz progonstva u Srbiji vratio u rodni kraj. Kaže: "Saopštenjem Šibensko-kninske policijske uprave od 24. oktobra 2003. godine, javnost je obaveštena da je Milović uhapšen zbog sumnje da je 1991. godine počinio ratni zločin protiv zarobljenika". Detalje ovih zločina Milović i hrvatska javnost saznali su tek na suđenju pred sudskim većem Županijskog suda u Šibeniku. Predsedavao je sudija Dalibor Dukić. Prva navodna žrtva i svedok Milan Brajković izjavio je da ga je nakon zarobljavanja optuženi Milović udario dva puta nogom u zadnjicu i pri tom ga, pazite kojeg zločina, nazvao ustašom, a Brajković je u tom trenutku kad ga je ovaj udario, dokazano, nosio na sebi crnu ustašku uniformu. Svedok Milan Perak došao je pred sud da bi se požalio da ga je Milović prilikom zarobljavanja udario šakom u leđa. Treći svedok Ante Matić posvedočio je da ga je jedan rezervista prilikom zarobljavanja uhvatio za kosu i njegovom glavom udario u jedan stub. On tvrdi u svojoj izjavi da Milović sa tim nema nikakve veze, Milović tu nije bio prisutan. Ali, Milović je bio rezervni vodnik u toj jedinici i po komandnoj odgovornosti Županijski sud je ovog nesrećnika osudio na nekoliko godina robije. Ovo ne izgleda baš normalno, ali kada imate jednu nenormalnu situaciju, bez obzira na to da li je u pitanju pravosuđe u Srbiji, da li su u pitanju pravosudni organi u BiH ili je u pitanju Haški tribunal, imamo situaciju da se srpski vojni i policijski komandanti osuđuju na višegodišnje kazne zatvora po komandnoj odgovornosti zbog toga što je neki Srbin negde tamo kod Jajca ili kod Višegrada maltretirao nekog od hrvatskih ili muslimanskih civila. Kada imate takvu situaciju, onda nije čudo što je ovaj nesrećni rezervni vodnik osuđen po komandnoj odgovornosti zato što jedan njegov komšija glavom drugog komšije udario u stub. Posle izvođenja navedenih dokaza, bez obzira na svu pristrasnost, sudiji Dukiću nije preostalo ništa drugo već da zaključi da dva udarca nogom i jedan udarac šakom u leđa, bez obzira na to što je u pitanju srpska noga i srpska šaka, a hrvatska zadnjica i hrvatska leđa, ipak nije ratni zločin. On je preinačio tu presudu na, citiram, "surovo postupanje protiv ratnih zarobljenika", što jeste krivično delo po hrvatskom zakonodavstvu. Na sreću ovog srećnika Milovića, ili nesrećnika, došlo je do zastarevanja krivičnog dela, pa je nakon toga pušten na slobodu. Međutim, čovek je ni kriv ni dužan nekoliko meseci proveo u zatvoru. Ima još slučajeva, ali neću da vas zamaram. Stavite se sada u situaciju ovog nesrećnika Željka Kneževića koji živi u Velikoj Plani. Roditelji mu žive u Kninu, nije video roditelje deset godina. Sestra mu živi u Holandiji i zove ga da dođe u Holandiju i tamo da radi, jer u Velikoj Plani nema posao. Međutim, čovek jednostavno ne sme da napusti teritoriju Srbije. Obraćao se na sve moguće adrese koje su njemu bile na raspolaganju. Nije još uvek dobio apsolutno nikakav odgovor. Čak je dobio obrazloženje presude u kojoj se ne navodi ime čoveka koji je podlegao povredama. Molim vas još jednom da prosledite Ministarstvu pravde Hrvatske ovaj predmet, da zatražite od njih objašnjenje i da rešite ovaj slučaj. Još jednom apelujem na vladajuću većinu da usvoji ovaj amandman i da osnuje opštinsko javno tužilaštvo u Velikoj Plani, mada imam jedan bolji predlog – da ovaj predlog zakona povuče iz procedure. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Podržavam amandman kolege Dušana Marića. On se svodi na isto ono na šta se svodi i moj amandman vezan za sudove, koji sam već obrazlagao pre par dana. Dugo traje ova rasprava, poslanici pokušavaju da ubede ministarku ili da se usvoji onaj amandman Milice Radović ili da se povuče zakon. Kada pogledamo ovaj primer Podunavskog okruga, opštine Velika Plana i Smederevska Palanka imaju preko 100.000 stanovnika. Podunavski okrug jeste jedan od manjih, sa samo tri opštine, ali je jedan od najnaseljenijih i, s druge strane, jedan od privredno najrazvijenijih. Od deset najvećih izvoznika u zemlji tri su sa područja tog okruga. Zaista je veoma čudno, ne znam, opet ponavljam, koji su to kriterijumi bili. Mi danima postavljamo pitanje koji su kriterijumi bili, i nikako ne možemo da dobijemo odgovor, da se napravi ovakva mreža sudova. Znamo da očigledno ne postoji kriterijum. To je očigledno rađeno na brzinu: A, B, V, ali mislim da je kod njih pre bio sistem A, B, C, nego A, B, V, ali dobro. S druge strane, navešću još jedan konkretan primer za taj okrug. Na primer, godinama unazad mi iz tog okruga pokušavamo, a inače sam iz Smedereva, da ubedimo vlasti da je potrebno napraviti i otvoriti privredni sud u Smederevu, a ne privrednu jedinicu. Uz dužno poštovanje Požarevca, duplo slabiju privredu ima od Smedereva, manji je grad; Podunavski okrug ima daleko jaču privredu nego Braničevski okrug. Daleko bilo, ne tražim ja da se ukine u Požarevcu privredni sud. Po kom kriterijumu je u Požarevcu privredni sud, a nije u Smederevu? To je prosto neverovatno. Mora da bude u Smederevu privredni sud, pa neka ostane u Požarevcu. Da li bi mogao da bude prodat "Sartid" kako je prodat? Da li bi mogla nadležnost da bude prebačena na beogradski privredni sud, ili tada trgovinski ili ne znam kako će se sada sve to zvati? Ko je sada nadležan za "U.S. Steel"? Da li Beograd, da li Požarevac? Najbolje i najlogičnije bi bilo da bude nadležno Smederevo. Ima zatvora, ima CZ, može i u Smederevu, ima prostora, da se napravi zatvor, ako je to potrebno. S druge strane, pogledajte sada tužilaštvo u Smederevu, svi to pratite godinama unazad; po delima, po aktivnostima se vidi da je Smederevo najbolji primer dobre saradnje policije i tužilaštva, da je očigledno da u tom okrugu sarađuju policija i tužilaštvo. Sada ih treba opteretiti i sa onim što se radi na teritoriji Plane i Smederevske Palanke. Em što se rešavaju slučajevi iz Kragujevca, em što se prebacuju Terzići iz Beograda u Smederevo da se rešavaju, sada treba rešavati sve iz Plane, iz Smederevske Palanke. Kao što je kolega iz SVM ovde rekao, izgleda kao da je sada potrebno u Srbiji napraviti neke ogromne rupe u pravosudnom sistemu. Kome to koristi? Građani nemaju novce, što bi rekli u Vojvodini, nemaju pare. Znači, za 50 evra je prosečna zarada u Srbiji niža sada nego što je bila u septembru. Nemaju novce da dođu, da putuju deset, dvadeset, pedeset, sto kilometara i da traže pravdu za sebe i da im pravda bude dostupna. Nemaju. Pazite, ponavljam, radnici "Robnih kuća Beograd" su ispred zgrade Predsedništva, Nezavisni sindikat ispred Vlade, tek počinje. Plate očigledno neće rasti. Ova vlada nam kaže da nećemo biti gladni, da nećemo biti bosi, da nećemo biti goli, da nećemo bolje živeti i da nećemo imati nijednog od 200.000 novih zaposlenih nego sada branimo radna mesta. Na kraju će, preko ovih marketinških poteza Borisa Tadića, biti uspeh ako samo 200.000 ljudi izgubi posao, a ne 200.000 novih radnih mesta; čovek će imati strahovit uspeh ako odbrani to da posao ne izgubi više od 200.000 ljudi u Srbiji. Kako? Čovek je uspeo, odbranio je, zavrnuo je rukave, došao u Suboticu, zavrnuo rukave kao Barak Obama i brani radna mesta. Kako tim ljudima da bude dostupna pravda? Kako ovim ljudima iz "Robnih kuća Beograd" da bude dostupna pravda? Ko će njima da plaća put, ko će za sudski upisnik? Sve što radite, potpuno je sistem u ovom trenutku neprimeran. Ko god kaže da to Evropska unija od nas traži ne govori istinu. Ni EU se ne meša u to kakav će naš unutrašnji sistem da bude. Uopšte se u to ne meša. Tačno je da treba da donesemo zakon, ali nije tačno da treba da izgleda ovako kako ste ga vi predložili. To apsolutno nije tačno. Nije ušteda, i pokazaće se da nije ušteda, nego sreća, pa neće zaživeti jer treba da važi od 1. januara 2010. godine, a do tad ova vlada neće trajati. Ali, šta mi da radimo? Već se sad najavljuju rekonstrukcije, drugi čovek u Vladi najavljuje da je poželjna rekonstrukcija. U celoj toj situaciji mi gubimo vreme, opozicija se optužuje zato što želi da pomogne ovoj državi i ovom narodu, daje amandmane ne zato da bi pravila opstrukciju nego da bi vas sprečila da donesete loš zakon. S druge strane, veliki broj amandmana dali su i poslanici vladajuće većine. Proverio sam, sad sam razgovarao sa nekim poslanicima vladajuće većine, ne postoji do ovog trenutka, dok sam ja za govornicom, većina da se ovaj zakon izglasa. Sada vam kažem kao ministarki, verovatno ste spremni da ubeđujete, ali kažem vam, ne postoji većina da se izglasa ovaj zakon. Ima poslanika koji sede ovde, vrlo malo, iz vladajuće većine koji će verovatno morati da glasaju za taj zakon zbog stranačke discipline a nisu za ovaj zakon. Sa mnom su razgovarali i sede u ovoj sali, malo ih je, može kamera da snimi, malo ih je i sede u sali i znaju da nisu za to. Ali, zato je došao u Suboticu čika koji je zavrnuo rukave na košulji, bez kravate, predsednik Republike, i prstom rekao – pazite šta radite, ja ću da vas menjam. Ajde da vidim kako će da promeni Dinkića, kako će da promeni Dačića ako ne radi dobro, a ne radi dobro. Šta je sa Panićem? Šta je sa tim slučajem? I to je pravosuđe i to su tužilaštva. Dokle se stiglo? Pola Atine je izgorelo, Grčka je u plamenu zato što je policajac pucao u građanina. Ovde je policajac očigledno ubio građanina Srbije. Ministar kaže, čuvam taj tekst, u intervjuu (nemoguće je da ministar da intervju a da ga ne autorizuje), da policajac koji je šutnuo Panića nije imao nameru da ga ubije. Drugim rečima, ministar zna o kome se radi i već presuđuje da li je imao nameru, da li nije imao nameru, da li je bilo iz nehata, da li je bilo ovako, da li je bilo onako. Sebi daje to pravo. Pa u Grčkoj, gde je nastala reč „demokratija“, on ne bi mogao da bude ministar ni dve sekunde. Ništa, vi sedite, mirni ste, ne trepćete, niko ništa, svi čekaju da se zaboravi. Ta porodica sigurno neće da zaboravi šta joj se dogodilo, ali dok vi delite kolače po Skupštini, čekate da javnost u Srbiji zaboravi to što se dogodilo. Neće zaboraviti. I, kada opet pričamo o tužilaštvima, šta rade ta beogradska tužilaštva? Od Tome Zorića na televiziji ne može da se živi, a ništa o slučaju Panić. O tome se ništa ne govori. Govorio sam kolegama koji su tražili neku komisiju, pa izveštaj komisije MUP-a, da od toga nema ništa, to su stari komunistički metodi. Napraviš komisiju da sakriješ tragove. Šta rade organi istrage? Šta radi policija? Šta radi tužilaštvo? Šta rade sudovi po tom pitanju? Pričamo o demokratiji, pričamo o Evropskoj uniji. Evo, Grčka je u Evropskoj uniji. Šta bi se ovde desilo onima koji bi takve proteste organizovali od strane medija koje kontroliše, a izgleda da sve kontroliše, Boris Tadić? To je infantilan pristup politici. Kada biroditelji hranili decu na način kako se reklame na televiziji obraćaju deci, deca bi jela samo čokolade i bombone, ne bi jela nikad ništa zdravo. Takav je pristup Borisa Tadića politici. Znači, uzme lepo istraživanje, vidi da je najveći strah građana Srbije od gubitka posla i zavrne rukave i kaže – ja ću da vam branim radna mesta. Nema veze što im je pre dva meseca obećao 200.000 novih radnih mesta. To je detinjasto i to će biti prepoznato kad-tad. Ne može to dugo da traje i to je neozbiljno, ali zbog te vaše neozbiljnosti država strada, država ima probleme i ovi građani imaju probleme. Možete da pričate kako imate diplomatsku pobedu, vezano za Euleks, ali džabe. Kada se postave na administrativnoj liniji (a sa one strane to smatraju granicom, a ne administrativnom linijom), kada se postave carinski prelazi, kad dođu carinici sa zastavom EU na kojoj piše „Euleks“, neće se kao Lesi vratiti kući, nego će ostati tu dugo jer ste im omogućili. Kada se postave te carinske ispostave i kada počnu da primenjuju zakone, odluke i uredbe vlade Kosova i skupštine, koje donosi Kosovo, Hašim Tači i svi ostali, šta onda reći? Šta će onda biti kada ti carinici počnu da primenjuju te zakone? Postavio sam vam isto pitanje, valjda ste nadležni za sudove i u Đakovici, Prizrenu, Štrpcu, Zubinom Potoku? Ili ih ukidate tamo sve da ne postoji ništa što je institucija države Srbije dole? Šta će biti kada sudija Euleksa, neki Finac, rođak Ahtisarija, presudi Albancu, građaninu Srbije, po zakonima koje usvaja prištinska skupština, skupština Kosova? Šta je to? Da li to Euleks i EU pomažu izgradnju nezavisnog Kosova ili ne pomažu? Šta diplomatska pobeda? To možete da nastavite još neko vreme da radite, ali se istina ne može sakriti, ona je suviše očigledna. Mi ćemo se boriti da građani znaju što više o tome, bez obzira na to što RTS prenese kako smo mi ušli sa hartijama da bismo napravili opstrukciju rada one noći. Može RTS da prenosi šta god hoće, to nije istina. Zna se vrlo dobro šta je rađeno tog dana i kakvi su materijali spremani da bi se govorilo, i o čemu. Ne možete na takav način da upropaštavate Srbiju. Vi uništavate instituciji Srbije i uništavate ono na osnovu čega je Srbija država. Dokle? Kad će biti kraj? Godine 2009. će EU dati studiju o izvodljivosti za Kosovo i Metohiju. Šta onda? Da li je to diplomatska pobeda? Hoćemo li onda nastaviti evropske integracije? Hoćemo li onda tražiti da nam odmrznu trgovinski sporazum i SPP? Ali, neće da odmrznu nikako, a mi ćemo da ga primenjujemo jednostrano, pa ćemo da nadoknađujemo... Evo, ministarka se povukla, drago mi je, govorio sam više puta za govornicom o tome, ne možete činiti uslugu bogatima kada primenjujete jednostrano, a na štetu siromašnih. Tri puta ste hteli da dignete takse za registraciju automobila; od toga se, kaže ministarka, privremeno odustalo. Ma, odustaćete zauvek zato što nećete dugo da budete ministri u ovoj vladi. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Određujem pauzu. Popodnevni deo sednice počinje u 15.15 časova raspravom o pojedinostima na član 9. na koji je amandman podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Hvala vam.
Povodom naslova teksta u jednom dnevnom listu, poštovane koleginice i kolege, koji je sračunat na degradaciju poslanika i rada Narodne skupštine Republike Srbije, a inicijativu je inače pokrenuo jedan od poslanika, informativna služba Narodne skupštine obratiće se medijima, uz napomenu da epilog te informacije može naći svoje mesto u institucijama koje se bave zaštitom prava i pravnog poretka, uz moguće izricanje odgovarajućih sankcija. Ocenjujemo da predstavnici sredstava informisanja najčešće prate rad Narodne skupštine i svoj posao obavljaju profesionalno i korektno informišući javnost o toku i rezultatima skupštinskih zasedanja. Želim, takođe, da vas obavestim da je delegacija Asocijacije slobodnih i nezavisnih sindikata i Konfederacije slobodnih sindikata tražila susret sa mnom i da su u razgovoru istakli osnovne probleme svojih asocijacija, koje broje preko 300 članova, na koje su ukazali i Vladi Republike Srbije, a čija je osnovna sadržina sledeća: da Socijalno-ekonomski savet i Unija poslodavaca apsolutno nisu reprezentativni, da žele da otpočne što pre socijalni dijalog radi rešavanja ovih problema u metalsko-industrijskom kompleksu i javnim preduzećima. Ukazali su na problem dosadašnjeg načina privatizacije velikih sistema. U ime svih narodnih poslanika primila sam ovu delegaciju. O njihovim zahtevima pismenim putem sam obavestila predsednika Vlade i resornog ministra, jer su sva pitanja koja su pokrenuli uglavnom u domenu Vlade Republike Srbije. To je ujedno i objašnjenje zbog čega je gospođa Čomić vodila jedan deo ove sednice. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Radeta. Iskoristila bih priliku da kažem da ćemo, u skladu sa svim objašnjenjima koje sam davala prethodnih dana, a vezanim za značaj sednice i tačaka koje su na dnevnom redu, i danas raditi nakon 18.00 časova.
Do kada ćemo vremenski raditi?
Radićemo do završetka tačke, jer imamo još 12 amandmana. Radićemo do 21.00 čas, u skladu sa dogovorima koje imamo sa vama.
Mislila sam, naravno, na vreme, zato što smo u ponedeljak bili žrtve jednog velikog nesporazuma u vašem odsustvu, kada nismo mogli da se dogovorimo i da na pravi način protumačimo Poslovnik. Zato sam htela da budemo do kraja precizni i jasni. Vi kažete da ćemo nastaviti da radimo i posle 18.00 sati, s obzirom na značaj tačke koja je na dnevnom redu. Naravno, ovo jeste veoma važna tačka i upravo iz tog razloga mi koristimo vreme koje nam Poslovnik daje i na osnovu kojeg možemo da govorimo upravo o onome što je tema dnevnog reda. To su reforme u pravosuđu. Sada govorimo o onome što je vezano ne samo za ovaj zakon, nego za svih sedam zakona iz oblasti pravosuđa. Mi danima pokušavamo da ubedimo predstavnika Vlade Republike Srbije da ovo što Vlada planira sa pravosuđem nema nikakve sa reformom. Naprotiv, ako bi se desilo da se ovi zakoni primene, umesto jedne ozbiljne reforme u oblasti pravosuđa nastaće haos. Taj haos će imati negativne posledice na sve građane Srbije, jer svi građani Srbije imaju nekakav dodir i nekakvu vezu sa pravosudnim organima, dakle, ne moraju da budu u pitanju samo ljudi koji tuže ili koji su tuženi. Jednostavno, u organima pravosuđa završavaju se i mnoge druge stvari od svakodnevnog značaja za građane Srbije, od kojekakvih uverenja, pre svega, recimo uverenje o nekažnjavanju, koje je potrebno svakom građaninu koji treba da izvadi pasoš, ličnu kartu i još neka dokumenta, da se zaposli u državnim organima, državnoj upravi, lokalnoj samoupravi, pravosuđu. To će biti, recimo, jedan od problema sa kojima će građani da se susreću zbog ovakve mreže sudova, odnosno pravosudnih organa kakvu predviđa Vlada Republike Srbije. Kada sam rekla da mnogi građani imaju kontakt sa pravosudnim organima, nismo ovih dana govorili, recimo, o svedocima. Tu ćemo imati problem kod primene ovog zakona, od toga kako obezbediti svedoka, kako "naterati" svedoka da ide sto ili 50 kilometara daleko od svog mesta stanovanja. O čijem trošku će da ide? Ko će da mu plati izgubljenu zaradu za taj dan? Znate, danas većina ljudi, zapravo svi iligotovo svi koji nisu zaposleni u državnim organima, radi u privatnim preduzećima; prošla su vremena kada neko može da kaže - imam obaveze na sudu, pa ode i ne vrati se ceo dan na posao. Sve to mora da bude opravdano. Naravno, ko toga dana ne radi neće dobiti ni odgovarajuću naknadu za taj dan koju bi dobio da radi. Dakle, to je novi aspekt koji se nameće kao problem kod primene svih ovih zakona. Ovaj konkretan amandman koji je podneo kolega Dragi Damnjanović odnosi se na član 9. stav 1, gde on predlaže novu tačku posle postojeće tačke 6). Ovaj član se odnosi na osnovna javna tužilaštva. Mislim da se kolega ne bi naljutio, svejedno je da li je ova nova tačka broj 7), 16), 19), 33), nije bitno, suština je da kolega predlaže da postoji, u okviru ove mreže javnih tužilaštava, i javno tužilaštvo u Žagubici, naravno za područje osnovnog suda u Žagubici. Kolega je u obrazloženju svog amandmana rekao da se amandman nameće kao zakonska nužnost u slučaju usvajanja amandmana koji je već podneo na član 3. Predloga zakona, a podsećam da se član 3. odnosi na mrežu osnovnih sudova. Mi opet imamo obrazloženje Vlade Republike Srbije zašto se ne prihvata amandman, pa se kaže da se amandman ne prihvata iz istog razloga iz kog se ne prihvata i amandman narodnog poslanika Milovana Radovanovića, takođe na član 9. ovog zakona. Sada treba da nađemo amandman Milovana Radovanovića, to je 90. amandman po redu a mi smo sada na 97. amandmanu. Vlada kaže da ne prihvata amandman iz razloga što nisu prihvaćeni amandmani na član 3. Predloga zakona kojim je uređeno osnivanje sedišta i područja nadležnosti osnovnih sudova, pa samim tim ne mogu se prihvatiti ni amandmani koji se odnose na osnivanje sedišta i područja nadležnosti osnovnih javnih tužilaštava. Mora se priznati da je ovo obrazloženje Vlade ovaj put zaista u skladu sa zaista očiglednim stavom Vlade da se oni drže ovog predloga, što bi se reklo, ko pijan plota i da do svesti predstavnika Vlade ne stižu apeli poslanika i opozicije i skupštinske većine da nešto mora da se menja u ovom predlogu zakona. To nešto ostavlja samo dve mogućnosti: ili da se prihvati amandman na član 3. koji je podnela koleginica Milica Radović i da se onda sledom toga prihvataju i svi ostali amandmani ili bi još bolje rešenje, sasvim sigurno svrsishodnije i celishodnije, bilo da Vlada povuče ovaj predlog zakona. Imamo još 10 ili 12 amandmana, dakle, još imate vremena, gospodo iz Vlade, da udovoljite ne volji narodnih poslanika, nego građana Srbije i stručne javnosti, a naravno i narodnih poslanika koji su ovde predstavnici građana. Zaista, ne znam da li bi postojao neko toliko uporan, da ne kažem tvrdoglav, poput gospođe Malović, da se uredno smeška, da nas gleda, da nas sluša, da sedi ovde. Ne zameram joj što ovog momenta nije ovde, ne pominjem je zbog tog. Otprilike, svi narodni poslanici koji govore iznose slične argumente i to nije u slučaju narodnih poslanika tvrdoglavost, upornost jeste, zato što želimo da utičemo na predstavnika Vlade da uradi nešto u interesu građana Republike Srbije. Da ne govorimo reda radi, pokazuje i činjenica da je popriličan broj amandmana podnet i od strane narodnih poslanika skupštinske većine. I ovu priliku koristim da sve kolege koji su odlučni da glasaju za ove tzv. reformske zakone, sve oni koji su podneli amandmane na predlog ovog zakona, pre svih gospodina Vlatka Ratkovića pozivam i prozivam, i kao predsednika Zakonodavnog odbora i kao čoveka koji je ovde branio svoj amandman sa mnogo argumenata, mnogo činjenica i odlično je obrazložio ono što je amandmanom tražio, samo još treba da u danu za glasanje ne glasa za predlog ovog zakona zato što mu amandman nije prihvaćen. Onda, kolega Ratkoviću, budite sigurni da će građani Rume biti zadovoljni kako njihov narodni poslanik, mislim na vas, obavlja svoj posao. Naravno, i kolega Martinović, koji je iz istog mesta kao i vi, kao vrstan stručnjak i vrstan pravnik obrazložio je zašto je potrebno prihvatiti vaš amandman, ali građani Rume njemu ne mogu da zamere ono što mogu vama; on je učinio sve da objasni skupštinskoj većini i predstavniku Vlade da taj amandman treba da se usvoji. Ali, građani Rume mogu sasvim izvesno da znaju da onoga dana kada kolega Martinović bude skupštinska većina, ako ne bude ministar u to vreme, mogu biti sigurni da mogu da mu veruju kada im nešto obeća da će to i da uradi, za razliku od kolega koji su samo obećavali, samo pričali priču. Tu istu priču iznose i sa ove govornice pretpostavljajući, verovatno, da je bitno da to kažu i da to njihovi sugrađani čuju, a da niko neće videti koje se dugme pritiska u danu za glasanje, ali ishod glasanja biće očigledan. Dakle, ponavljam, ako svi narodni poslanici koji su podneli amandmane na predlog ovog zakona budu glasali protiv zakona, odnosno ako budu ispunili volju svojih birača, onda ovaj zakon neće imati skupštinsku većinu. Ako ne bude tako, onda je to neiskren odnos narodnih poslanika prema svojim biračima, prema svojim sugrađanima. Posebna opasnost bi bila ako se napravi nekakav dogovor samo sa pojedinim poslanicima da se samo pojedini amandmani usvoje. Jer, nema nikakvog rezona, kao što nema rezona ni za ovih 13 usvojenih amandmana u odnosu na ovih 94, čini mi se, ili 97 neusvojenih. Dakle, očigledno je bio u pitanju samo dogovor: neki poslanici skupštinske većine su bili uporni u razgovoru sa predstavnikom Vlade, pa su rekli da sigurno neće glasati za zakone ako im ne bude prihvaćen amandman, a onda je ministar te amandmane prihvatila. Zbog toga bi bilo dobro da su ostali ili bili dovoljno uporni, ili da pokažu da su zaista narodni poslanici i da Narodna skupština i skupštinska većina nije pod dirigentskom palicom Vlade Republike Srbije, već da je Vlada Republike Srbije državni organ koji mora da sluša, pod navodnicima, ali, u svakom slučaju, da sluša glas naroda izrečen preko narodnih poslanika. Zašto je neophodno da se usvoji ovaj amandman, kao i svi amandmani kada su u pitanju osnovna i javna tužilaštva i kasnije viša javna tužilaštva? Zato što zaista, koliko god da mi ovde ponavljamo da veliki broj, i to je istina, predstavnika u pravosuđu jesu časni i čestiti ljudi, mi i dalje imamo poprilično problema sa onima koji su korumpirani, sa onima koji ispunjavaju naloge vlasti, odnosno izvršne vlasti, predsednika države, pojedinih tajkuna. Kolega Vladan Jeremić je govorio o tome: predstavnik, odnosno predsednik jednog državnog organa, gospođa Verica Barać, koja inače prima platu iz budžeta Republike Srbije, koju plaćaju građani Republike Srbije, danas je izjavila da bi ona priznala Kosovo, da bi povukla sve tužbe i kontratužbe protiv, kako kaže, naših suseda. Tu nema ko da reaguje. To je bukvalno kršenje Ustava ako se čuje iz usta nekoga ko je predstavnik, odnosno predsednik jednog državnog organa. Kada bismo mi imali državnog tužioca, i to nekog ko ne bi bio pristrasan i ko bi vodio računa o primeni Ustava, o interesima države i o interesima građana države, mi bismo već imali krivičnu prijavu protiv gospođe Barać. Ali, to ne može da se desi iz prostog razloga što mi zapravo i nemamo državnog tužioca, jer je gospodin Radovanović, koji se tako predstavlja, skoro dve godine vršilac dužnosti, a vršilac dužnosti u toliko neprimerenom roku ne može više sebe da naziva državnim tužiocem.
Reč ima gospodin Aligrudić, po amandmanu. Izvolite.
Ovo je o Žagubici i potrebi da se osnuje javno tužilaštvo za područje opštine Žagubica. O svemu ovome smo na drugi način pričali kada je bilo reči o prostiranju sudova. Praktično, logika je ista i nemoguće je ne podržati amandman koji se oslanja na prethodni amandman koji se odnosi na osnovni sud u Žagubici. Kao što vidite iz teksta ovog amandmana, to je komplementarno: vezuje se tužilaštvo za osnovni sud u Žagubici. Već smo i pre toga pričali da ovde nedostaju nužni kriterijumi za određivanje ovakve mreže sudova, tužilaštava, prekršajnih sudova i viših sudskih i prekršajnih instanci. Ovaj zakon je u celom ovom paketu pravosudnih zakona očigledno najlošiji zakon. Za ove druge zakone ljudi koji nisu stručni moraju malo da se pomuče, konsultuju, kada je reč o onome šta je loše primenljivo ili skoro neprimenljivo u drugim setovima pravosudnih zakona, ali za ovaj zakon to je više nego očigledno. Ne bi predloženi zakon izazvao ovoliko amandmana da nije tako. Kao što je i moj prethodnik rekao u svom izlaganju... Nije to rekla, ali ću ja to reći, statistički je tako, više od četvrtine predloženih amandmana potiče što od poslanika vladajuće koalicije, što od Vlade Republike Srbije ili resornog odbora u Skupštini Srbije. Šta nam to govori? To nam ne govori da su poslanici vladajuće koalicije nešto specijalno zainteresovani ili pokazuju posebnu vrstu aktivizma kada je reč o ovom predlogu zakona ili setu pravosudnih zakona, nego pokazuje jedno ozbiljno nezadovoljstvo onim što je Vlada Republike Srbije predložila. I, govori o još jednoj činjenici – da ljudi sa terena, bilo da su u pitanju ljudi iz tužilaštava, sudova ili iz lokalnih samouprava, koji očigledno komuniciraju, razgovaraju sa delom ovoga što bi se u širem smislu moglo nazvati stručna javnost, vrše odgovarajuće pritiske na narodne poslanike, jer su i oni građani koji su sve nas birali, pa na taj način vrše pritisak i na pojedine poslanike vladajuće koalicije. Tom pritisku se teško odupreti i otuda toliki broj amandmana na ovaj set zakona, i to iz vladajuće koalicije. To opet posredno govori da su predlozi zakona koji su došli iz Vlade Republike Srbije loši. Ponavljam, kao što sam i onda rekao, da je izlaz iz ove situacije, barem kada je reč o ovom predloženom zakonu, povlačenje zakona iz procedure i prolazak kroz jednu prethodnu proceduru koja podrazumeva maksimalno uključenje stručne javnosti, kada je reč o ovom predlogu zakona, načinu na koji se uređuje mreža sudova, tužilaštava, prekršajnih sudova, viših instanci, da bi to ponovo došlo na dnevni red Skupštine Srbije i da bi se tu primenili neki valjani kriterijumi koji su ovde očigledno izostali. Ova nekoherentnost u ovom predlogu, ova bezobzirnost u ovom predlogu, ako mogu tako da kažem, u stvari nije ništa iznenađujuće zato što bezobzirnosti i nekoherentnosti ima u svim oblastima rada Vlade Republike Srbije. Kad kažem rad Vlade Republike Srbije to se teško može nazvati radom, to se više može nazvati neradom. Pre neko veče smo imali priliku da vidimo, neki novinski i TV izveštači su izveštavali o tzv. opstrukciji opozicije u radu parlamenta u sitnim satima. To je neverovatno. Kako može postojati opstrukcija opozicije u radu parlamenta u ponoć, jedan po ponoći, pola dva po ponoći? Rad parlamenta opstruiše vladajuća većina, i Vlada Republike Srbije nepodnošenjem potrebnih predloga zakona Narodnoj skupštini. Niko nema pravo da proziva poslanike opozicije zbog opstruiranja rada parlamenta, navodnog kočenja, kada parlament nema šta ni da radi. Skoro smo dobili budžet, pre neki dan. Taj budžet treba da prati niz zakona, set zakona, koji još uvek nismo ni dobili. Neko ko je preuzeo na sebe odgovornost vođenja države, predlaganja zakona i organizovanja sledeće budžetske godine nema pravo da grdi opoziciju zbog toga što koči rad parlamenta, a taj koji je u obavezi da nam predloži mere, propise i sve ostalo ne radi ništa na tome. To je bezobzirno i bezobrazno. Ovaj zakon o kome danas raspravljamo, čija se nekonzistentnost dokazuje svakim amandmanom koji se upućuje na pojedini član predloga ovog zakona, govori u prilog toj tezi da ova vlada nema preča posla nego da muštra predstavnike vladajuće većine koji je podržavaju u ovom parlamentu da se što pre obavi rasprava o ovom predlogu zakona, po cenu da radimo i u nevreme, koji inače stupa na snagu 1. januara 2010. godine, a da pri tom nije izašla pred poslanike ni sa jednom konkretnom merom ili objašnjenjem šta se preduzima da se spreče posledice svetske ekonomske krize na državu Srbiju. Nijednom nije izašla sa odgovorom na ključna pitanja - šta zapravo sadrži, u njihovoj verziji, šest tačaka koje su prihvaćene pred UN od strane Srbije? Kada se kaže da je taj Euleks, koji je prihvaćen od strane države Srbije, praktično prodaja nacionalnih interesa, onda se kao kontraargument tome izvlači da su i Rusija i Kina glasale za to. Kako neće Rusija i Kina da glasaju za nešto za šta vide da Srbija hoće da prihvati? Odakle nekom ovde ideja da bi neko bio veći Srbin od nas? Kad to kažem mislim na građane Srbije i sve stanovnike Srbije. Kako možete da očekujete da će predstavnici Rusije da se suprotstave predlogu za koji Boris Tadić izgara da bude prihvaćen da bi zadovoljio kriterijume EU, koji će se kasnije pretvoriti u novi zahtev za eksplicitno priznanje nezavisnosti Kosova, da bi sutradan ušli u Evropsku uniju? Kako očekujete da se to jednog trenutka dogodi? Za to vreme vi nam podnosite predloge zakona koji su po svojoj suštini besmisleni i hoćete da nam kažete, to neko od vaših ministara govori, potpredsednik Vlade, da je Skupština Srbije crna rupa zato što navodno ne radimo. Kako ne radimo kad radimo? Na ovaj predlog je podnet 321 amandman, od čega je više od četvrtine amandmana predloženo od strane vladajuće koalicije, od kojih većina nije prihvaćena, neki jesu, i tu će se verovatno praviti truli kompromisi u poslednjem trenutku. Na sve primedbe koje smo ovde izneli, uključujući i primedbu koja se tiče ovog konkretnog člana Predloga zakona i ovog konkretnog amandmana, ministar u Vladi Republike Srbije ne može da nam da odgovor u čemu je smisao normi koje su predložene, gde se tu vidi konzistentnost tih normi, kako će to delovati u praksi, koliko to košta i koliko to košta sutradan pravosuđe u Srbiji? Time se šalje izuzetno loša poruka, ali to je samo jedna u nizu loših poruka koje ova vlada šalje ne samo domaćoj javnosti, nego i svetskoj javnosti i onima koji treba sutradan da investiraju u Srbiju. To je loša poruka koja se šalje stanovnicima pojedinih područja ove iste države koji će prvo biti suočeni, sledeće godine, sa padom investicija, padom ukupnih zarada i, pored toga, sa padom zainteresovanosti vladajuće nomenklature u Srbiji za njihova svakodnevna pitanja, a ovo će im biti jedan od krunskih dokaza. Je l' neko razmišljao o tome? Očigledno niste. Pošto niste razmišljali o tome, a mi da vas nateramo da razmišljate ne možemo, jer to danima pokušavamo, očigledno od tog posla nema ništa, jedino možemo da vas zamolimo da povučete ovaj predlog zakona. Ako nas sada pitate zašto, možemo samo da kažemo - zato, jer kako drugačije to da vam objasnimo, na glavu smo se popeli objašnjavajući vam kako ovo ništa ne valja. Ne samo da ne valja, nego je vrlo štetno.
Po amandmanu, gospodin Dragan Todorović, pa gospodin Maraš.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, javljam se po čl. 225. i 226, između ostalog i vas da obavestim da očigledno neki delovi vlasti postupaju u skladu sa zakonom, a drugi deo ne postupa. Ovaj materijal koji držim u ruci je odgovor na poslaničko pitanje Petra Jojića, vezano za hrvatske firme koje su otkupile zemlju u Srbiji. Pogledajte samo, na osnovu odgovora, koliko je te zemlje otkupljeno. Možda bi bilo jednostavnije da je Petar Jojić postavio drugačije pitanje – koliko je još ostalo zemlje koja nije prodata Hrvatima i Slovencima? To je vaš učinak za ovih osam godina. Ovde je samo u pitanju zemlja, a kada uzmete koliko je preduzeća, pa kada na to dodate koliko su Slovenci kupili, pa kada dodate koliko su kupili tajkuni, onda dolazite do porazne činjenice da Srbije kao organizovane države nema. Postoji organizovani kriminal, na čelu sa vama, koji uništava i pljačka državu Srbiju. To je prosto zastrašujuće. Mi nećemo ovaj materijal prepustiti slučaju, da vas odmah obavestim, da biste znali, jer ja sam siguran da ogroman broj poslanika među vama ne zna šta se sve dešava i šta rade oni kojivas formalno vode. Materijal je zapečaćen, ali kada se bude sve završilo imaćete prilike da čujete koliko je zemljišta ukupno otkupljeno i, ono što je posebno važno, gde je procentualno, u kom delu Srbije, otkupljeno najviše. Ja materijal nisam gledao, ali garantujem da je najmanje 90%, a možda i 100% zemlje otkupljeno isključivo u Vojvodini. To je ono na šta vam mi skrećemo pažnju sve vreme – dugoročni planovi onih koji hoće da dezintegrišu potpuno Srbiju, da je svedu na pretkumanovske granice u svom pohodu. Jedan od načina kako će to uraditi je i kupovina zemljišta u Vojvodini od strane hrvatskih preduzeća i pojedinaca, kako bi taj posao uradili što lakše. Taj dokaz se nalazi u ovim papirima. Hvala vam.
Gospodin Maraš ima reč po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, 225 i 226, a i u skladu sa članom 77. ovog poslovnika. Danas smo imali sednicu Odbora za privatizaciju u Skupštini Srbije, kojoj je prisustvovao ministar Dinkić. To je dva dana nakon sednice Odbora za industriju, kojoj je prisustvovao gospodin Škundrić. Dobili smo dva potpuno oprečna tumačenja toka pregovora sa ruskim partnerom vezanim za NIS, kao i svega onoga što sledi nakon toga. Pošto su obojica ministri u Vladi Srbije... Molim vas, gospođo predsednice, da se ne nadvikujem sa poslanicima. (Predsednik: Gospodo poslanici, zamolila bih vas da omogućite poslaniku Marašu da se čuje i da govori nesmetano.) Na Odboru za industriju, u ponedeljak, gospodin Škundrić je rekao da nije najbolje upućen u sve tajne pregovora sa Rusima, ali da učestvuje u pregovorima. Danas je šef pregovaračkog tima gospodin Dinkić rekao da je poslednji put sedeo sa ruskom delegacijom u mesecu oktobru. On ne vodi pregovore. Ko vodi pregovore? Gospodin Dinkić je rekao da je juče održan poslednji sastanak srpske i ruske strane. Kakav je odnos Rusa, gospodo? Jedan predstavnik Rusije je došao na pregovore o naftno-gasnom sporazumu i 13 predstavnika Srbije. To govori kakav odnos Rusi imaju. Šta smo dalje čuli od gospodina Škundrića? Fenomenalan dogovor za Srbiju, dobili smo mnogo više; nemojte sve ovo puštati u medije, prevarili smo Ruse, maltene. Rekao je da će Rusi uložiti više od petsto miliona evra u NIS. Rekao je da prvo ide prodaja NIS-a, a onda ćemo se dogovoriti, oni su nama čvrsto obećali da će biti i "Južni tok" (proći će kroz Srbiju) i Banatski Dvor. Danas čujemo od ministra Dinkića, koji je šef pregovaračkog tima, da Rusi ne nameravaju da ulože petsto miliona evra u NIS, nego da traže od NIS-a da se zaduži kod jedne banke, igrom slučaja ruske, uz kamatu od 9%, pa je posle revidirano na 6%. To ne piše u sporazumu, gospodo, koji je ratifikovala ova skupština. Ništa od toga. Gospodin Škundrić je rekao – na svu sreću, umećem onih koji pregovaraju, morali smo da izađemo van pravnog okvira sporazuma da bismo poboljšali poziciju Srbije. Gospodin Dinkić, takođe ministar u Vladi Srbije, danas kaže – nijednom nismo izašli van pravnog okvira sporazuma, niti ćemo to dozvoliti, jer Skupština Srbije, vi poslanici niste dali mandat Vladi da izlazi van okvira sporazuma. Ne može da se dogovara ono što tamo ne piše. Rusi traže i određene delove naše države. To smo čuli od predsednika, da su saglasni sa tim da prvo ide prodaja NIS-a, a kada Rusi budu mogli uradiće "Južni tok", prvo studiju izvodljivosti, pa ćemo videti. Danas je ministar Dinkić rekao da postoji politička saglasnost i volja Rusa da se izgradi "Južni tok", ali ekonomski oni ne mogu da garantuju. Ova skupština je obmanuta. Mi zbog toga tražimo, u skladu sa članom 77, predsednice Skupštine, da uz pomoć gospodina Buhe i gospodina Nikolića, dva predsednika dva nadležna odbora, jednog za privatizaciju, jednog za industriju, dovedete ministra Škundrića, ministra Dinkića i da vidimo ko govori istinu. Pokušavali su danima da nam kažu da mediji različito prenose neke informacije. Nažalost, ministri, jedan za energetiku, drugi za ekonomski razvoj, u istoj sali, u roku od dva dana potpuno različite informacije su dali poslanicima i javnosti. Molim vas, ovo je užasno bitno, gospođo predsednice, iskoristite ponovo autoritet. Ovo je stvar koja će biti ili veliki uspeh Srbije ili veliki krah Srbije. Neko ovde ne govori istinu, neko iznosi lažne podatke. Neko obmanjuje građane. Neko obmanjuje poslanike. Neko laže, možda, i predsednika. Zato želimo da čujemo šta je istina, da li Rusi žele "Južni tok", da li će ga sigurno izgraditi, zašto ne potpisujemo ugovor, ili neće? Da li će Rusi uložiti petsto miliona evra ili traže da se zadužimo? Molim vas da iskoristite svoj autoritet da se sazovu oba odbora zajedno i da čujemo od jednog i od drugog ministra ko pregovara, kako pregovara i šta je tema pregovora. Hvala.
Mislim da je sasvim korektna inicijativa poslanika Maraša da zakažemo zajedničku sednicu odbora za privatizaciju i industriju, da pozovemo i jednog i drugog ministra, gospodina Dinkića i gospodina Škundrića. Pokrećem sada javno tu inicijativu. Molim predsednike odbora da se dogovore o terminu i da, naravno, pozovemo predstavnike Vlade, odnosno obojicu ministara. Gospođo Judita Popović ima reč.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, sa interneta se mogu skinuti zvanični podaci u vezi sa ulaganjima koja su potrebna za modernizaciju NIS-a, za modernizaciju našeg kompletnog gasnog i naftnog potencijala. Naime, to su dokumenta koja su svima dostupna i "okačena" su na sajt NIS-a još pre nekoliko godina; između ostalog, podaci su jako bitni za ovu skupštinu, s obzirom na to da mi stalno skrećemo pažnju da se prodaje NIS, nacionalno bogatstvo Srbije. Recimo, za domaću proizvodnju gasa potrebno je ulaganje od 40.000.000 dolara. Taj iznos je potreban da bi se poboljšala proizvodnja gasa u Srbiji. Podvlačim, 40.000.000 dolara. Potrebna je kapitalna investicija za izgradnju skladišta u Banatskom Dvoru, 200.000.000 dolara. Još jedna kapitalna investicija je potrebna, za izgradnju južnog kraka transportnog sistema Niš-Dimitrovgrad, a to je 60.000.000 dolara. Kada se ove cifre saberu, to je 300.000.000 dolara. Mi NIS prodajemo Rusima za upola manju cenu od one tržišne, dakle, umesto 400.000.000 dolara mi bismo za taj deo NIS-a koji se prodaje mogli dobiti 800.000.000 dolara. Šta to znači? Da bismo mi, da ne prodajemo, da ne poklanjamo NIS Rusima, odnosno ruskoj državnoj firmi, mogli da uradimo modernizaciju gasne i naftne proizvodnje. Prema tome, time što poklanjamo NIS, nacionalno bogatstvo Srbije, šta radimo? Dovodimo jednu stranu državnu firmu u mnogo povoljniji položaj, poklanjamo joj nešto što zaista ne bi trebalo. Pozvala sam se na član 31, čl. 225. i 226. Poslovnika jer želim da uputim pitanje ministru Dinkiću i ministru Škundriću da li su se oni dogovorili, kako i zašto rade to što rade, kako i zašto daju te izjave koje daju, koje su dijametralno suprotne jedna od druge. Iz tog razloga je potrebno da se obojica nađu u isto vreme na istom mestu, pa neka onda sučele svoja mišljenja.
Narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Potpredsednice, uvažena ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici i poslanice, nama je drago što je ovako hitno, odnosno promptno reagovala predsednica Skupštine i rekla da će zatražiti ovu sednicu dva odbora, na kojoj bi prisustvovala dva ministra koja u toku dva dana potpuno suprotno govore o ovom sporazumu. Samo, ne bih voleo da se ta sednica održi negde iza Srpske nove godine. Mi tražimo da se ta sednica održi koliko sutra, zbog toga što ima najava da će se ovaj ugovor potpisati do dvadesetog ili možda do kraja godine. Šta je suština onoga što je Dinkić danas rekao, a što bismo mogli da proverimo u dijalogu sa gospodinom Škundrićem? Ono što smo mi iz LDP-a govorili – da nema vezanog posla i da od ovog posla trenutno ima samo prodaje i poklanjanja, ili prodaje mimo zakona u direktnoj pogodbi, NIS-a, zato što će se jedino za taj posao potpisati ugovor. Za gasovod će biti nekakav sporazum, a da li će gasovoda biti znaće se kada se uradi studija o izvodljivosti koja je planirana za neku 2010. godinu, kako rekoše ruski partneri. Za Banatski Dvor nije sporazum, nego memorandum. Znači, dva neobavezujuća papira i jedan obavezujući ugovor koji sutra može biti predmet nekakve arbitraže itd. Svi vi, i sa jedne i sa druge strane, vi kojima je srce na istočnoj strani tela i vi koji kažete da vam je srce na zapadnoj strani tela, glasali ste za ovaj sporazum, sem nas. Mislim da mi ne možemo pobeći, kao poslanici, od ove odgovornosti. Dali smo mandat Vladi da zaključi sporazum, odnosno tri ugovora, odnosno vezan posao i zbog toga ste nas ubedili da je dobro pokloniti NIS bez tendera, bez utvrđivanja tržišne cene, zbog gasovoda i Banatskog Dvora. Sada kada je izvesno da od toga neće biti ništa... Ili će možda biti, možda je Škundrić u pravu a Dinkić nije, ja ne znam, zato tražimo da razjasnimo sa njima dvojicom. U svakom slučaju, mi iz LDP-a nismo glasali za taj državni, međudržavni sporazum i nismo spremni da Vladi damo odrešene ruke da nastavi ovim putem jer im za ovo mandat nismo dali. Vi koji ste nas ubeđivali da je to dobar posao, da su to tri vezana posla, možda ste spremni, ja samo apelujem na vašu savest da i vi preuzmete svoj deo odgovornosti i da kažete – moramo da raščistimo šta se dešava, nismo dali mandat Vladi da proda NIS, a da gasovod bude na "dođem ti" a možda i nikad. Jer, danas je Dinkić rekao da Rusi imaju političku volju da naprave "Južni tok", ali ne znaju da li će biti para, da li će biti okolnosti, da li će biti krize itd. Mislim da pretnje koje se možda upućuju sa ruske strane nama... (Predsedavajuća: Tri minuta i trideset sekundi.) Završavam.
Narodni poslanik Jovan Nešević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100, pa narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, tačno je da je danas održana sednica Odbora za privredu i privatizaciju i tačno je da se danas razgovaralo o zaključivanju ugovora, to je ono što je Skupština i usvojila ovde, a to znači energetski sporazum sa Ruskom Federacijom. Treba da budemo iskreni šta je danas rečeno. Rečeno je da će to biti sutra na sednici Vlade Republike Srbije. Sutra će se na sednici Vlade razgovarati o ugovoru koji je srpska strana predložila ruskoj strani i šta je ruska strana do sada u pregovorima zastupala. Prema tome, lično mislim, ako neko hoće da se zakazuju sednice odbora, dobro je da se zakažu, ali treba da se zakažu posle sutrašnje sednice Vlade, jer Vlada će doneti odluku kojim dalje pravcem da ide. Ne Dinkić ili bilo koji drugi ministar, već Vlada, na osnovu izveštaja pregovaračkog tima. Druga stvar koja je takođe važna, koja je danas rečena, jeste da će narodni poslanici preko Odbora za privredu i privatizaciju dobiti kopiju ugovora koji je potpisao predsednik Vlade, gospodin Dinkić kao ministar i šef pregovaračkog tima, ono što je poslato krajem oktobra ruskoj strani, na šta ruska strana nije ni odgovorila. Poslednja stvar koja je danas rečena jeste da ako se bude izašlo iz okvira sporazuma koji je usvojila Narodna skupština Republike Srbije na svojoj sednici, onda će se tražiti da se Narodna skupština Republike Srbije o tome izjasni. Prema tome, potpuno je jasno da će Vlada Republike Srbije o svim izmenama gasnog aranžmana obavestiti Narodnu skupštinu Republike Srbije i Narodna skupština Republike Srbije će se na svojoj sednici o tome izjašnjavati. Prema tome, mislim da treba da se vratimo tačkama dnevnog reda, da ovo ostavimo za sutrašnju sednicu Vlade, a posle toga da postavimo pitanje i da vidimo u kom pravcu će sve ovo ići. Iz tog razloga sam reklamirao povredu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Hvala vam.
Narodni poslanik Slobodan Maraš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, član 104. Naravno, ne zbog toga šta je rekao prethodni kolega, pošto moram da kažem da je to što ste vi rekli, ali i ono što sam ja rekao istina. To je sve bilo rečeno, nisam stigao u četiri i po minuta da izgovorim šta smo sve čuli i to što je moj prethodnik rekao jeste istina. Sutra će na Vladi to biti, mi pozdravljamo tu inicijativu, jer to nije ono o čemu je ova skupština raspravljala i o čemu je ova skupština glasala. Ali, ja se javljam po članu 104. jer zaista smatram da je narušeno dostojanstvo Skupštine. Faktički, hoću da ga branim, jer jedan ministar u ponedeljak priča jedno, drugi ministar danas priča potpuno suprotno od toga. Znači, neko ne govori istinu ili neko ima pogrešne podatke ili neko pregovara, a ne znamo da pregovara. Ili onaj ko pregovara... Kao što kaže, poslednji put je u oktobru pregovarao, predao ruskoj strani ponudu, nikad odgovor nije stigao. Smatram da je užasno važno da znamo ko pregovara, o čemu pregovara i šta će biti potpisano. Gospodo, to bi trebalo mnogo više vas da žulja, vi ste glasali za sporazum da se potpisuju tri ugovora, vi ste glasali da se potpisuju tri ugovora vezana. Gospodin Dinkić je danas rekao nešto što je istina – pristali smo na prodaju 51% NIS-a zato što ćemo dobiti "Južni tok", proći će kroz Srbiju, bile su bajke o kapacitetu itd. i dobićemo "Banatski Dvor", koji će biti osposobljen da akumulira gas koji Srbija treba da troši. Pod tim uslovima ste vi glasali da se NIS prodaje, 51%. Sada je potpuno drugačija situacija. Ili možda nije. Ministar Dinkić, šef pregovaračkog tima, kaže da jeste. On je rekao da će sutra na Vladi tražiti da Vlada donese odluku šta da radi po ovom pitanju. On sluša reč, po njegovim rečima, profesionalaca i stručnjaka iz pregovaračkog tima koji su mu rekli da je taj ugovor štetan za Srbiju. Vas mnogo više treba da žulja to što se ovi pregovori ne odvijaju na način na koji ste vi glasali i očekujem da ćete i vi da se uključite, ne sada, možda na odboru. Znači, danas je bilo kao i na Odboru za industriju. Moram to da kažem, gospođo potpredsednice, na Odboru za industriju, kada je bio ministar Škundrić, pitanja su postavljali jedino poslanici LDP-a. Nikog drugog ne interesuje šta se događa. Danas je bio gospodin Dinkić, to mogu da razumem, sat vremena je vršio prezentaciju, vezano za privatizaciju, a nijednom rečju nije spomenuo NIS. Da li je tako, gospodine Vlahoviću? Gospodin Dinkić nije spomenuo iz jednog prostog razloga – pošto privatizacije NIS-a nema. Ovo nije privatizacija kada prodajete drugoj državi 51%. Sa te strane razumem, ali da niko, osim poslanika LDP-a, ne pokaže nikakvo interesovanje u kom pravcu idu ti pregovori i šta će biti posledice za Srbiju, to ne mogu da razumem. Hvala.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Što se tiče prve informacije i predloga, predsednica Narodne skupštine je saglasna sa predlogom i obavestila je da će biti zakazana zajednička sednica odbora. Predsednici odbora, gospoda Nikolić i Buha, održaće zajedničku sednicu odbora. Prosto, vaša primedba može da se odnosi samo na to što ovog trenutka nemate datum i sat, što je nemoguće; treba prosto da se sastanu dvojica predsednika odbora i da se vidi gde je koji ministar i da li će biti sutra ili prekosutra. Predsednica Skupštine... Narodni poslanici dobacuju: "Malo sutra". Ne, biće jednog od narednih radnih dana. Narodni poslanici dobacuju stvari koji ne mogu da ponovim. Narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Nema povrede člana 104. Sednica odbora će biti održana u najbrže vreme.
Rekao sam da mi prihvatamo ovo rešenje da bude u najbrže vreme, u redu, mora da bude posle sednice Vlade. Javljam se po članu 104, dostojanstvo Skupštine. Vidite, gospodo, prilično je vesela situacija u sali i to od strane vas koji ste glasali za taj sporazum. Gospodine Todoroviću, možda ima organizovanog kriminala, a ovo što se dešava oko sporazuma je više od organizovanog kriminala. Možda je ovo neki međudržavni organizovani kriminal, ne znam, samo znam da je situacija sa NIS-om i sa tim sporazumom toliko ozbiljna za državu, sa mogućim katastrofalnim posledicama koje će generacije koje nikakve veze sa ovim nemaju ispaštati, da malo dostojanstva u ovoj skupštini povodom ovako važnog pitanja ne bi falilo. Što se tiče vladajuće većine, moram da vam kažem, na ovom pitanju će ova vlada, koja se smatra reformskom, dokazati da li prethodna vlada još uvek vlada ili imamo novu vladu Cvetkovića, Dačića i Tadića. To je suština. Ovo su krajnje ozbiljne stvari. Taj NIS nijednom od 220 poslanika koji su ratifikovali sporazum nije ostavio tata u nasledstvo. Prema tome, čuli smo tu nekakve priče, i Dinkić danas nije hteo da odgovori, o pretnjama itd. Kada bi ova situacija bila za šalu i za neozbiljnost, a nije, mogao bih da kažem – ako nam ruska strana preti arbitražom, pozovimo Jeremića, on ima iskustva sa kontratužbama, pa oni nama "roknu" tužbu a mi njima kontratužbu, ili mi njima prvi tužbu, možda je to bolje. Jer, oni ne poštuju sporazum ako hoće samo NIS a neće da se obavežu za ove dve stvari. Hajde jednom i nama neko da udari kontratužbu. Ako nam prete sa "Zastavom", neće dozvoliti izvoz automobila u Rusiju, nije neka pretnja. Evo, "Zastava" i sama kaže. Niti može sam "Fijat" da opstane, mora da se spoji sa nekim većim proizvođačem automobila, jer proizvodi malo automobila, ceo "Fijat" malo. Nije neka pretnja. Da li nam prete da će priznati Kosovo? Bože moj, priznala je 51 zemlja, 52. neće biti neka greda. Mi imamo naš Ustav za koji ste svi koji ste ratifikovali sporazum zajedno glasali. Prema tome, dok je taj Ustav, Kosovo je u Srbiji, možemo tako da im kažemo i idemo dalje. Neću da se šalim, uopšte nije za šalu, ili ćemo imati garancije ili ćemo jednostavno utvrditi i staviti NIS na noge i izneti na tender za godinu dana. Ako neko od vas veruje da ćemo postići manje od 400.000.000 za 51%, onda on ne razume ekonomiju. Hvala.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. Vaš predlog može da ima komentara, ali da je bilo koji komentar predstavljao kršenje Poslovnika reagovala bih upozorenjem ili merom iz Poslovnika. Zajednička sednica će biti zakazana za jedan od narednih dana, sutra, prekosutra, čim bude moguće. Biće razjašnjeno sve ono što se članovima odbora danas sasvim očigledno čini da nije dovoljno jasno ili da je kontradiktorno u nastupima ministra. Reč ima narodna poslanica Judita Popović, želi da govori o povredi Poslovnika. Izvinite, narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, izgleda da se posledice one noći još uvek osećaju. Vi ste se bar trudili da poštujete neke dogovore kada vodite Skupštinu. Ne mislim da vam prebacujem, nego samo saosećam sa vama zbog tih problema koje imate. Vezano za ovo što je gospodin Ostojić govorio o gasnom sporazumu i da su glasali i sa leve i sa desne strane, tačno je, glasalo je 214 poslanika. To je jedno od retkih glasanja gde je toliko veliki broj poslanika bio na neki način opredeljen da podrži određene stvari po ovom pitanju, tj. gasni sporazum sa Ruskom Federacijom. Što se tiče SRS, mi bismo za taj sporazum glasali ponovo, i glasaćemo, u uverenju da je taj gasni sporazum dobar za državu Srbiju, na osnovu svih onih podataka do kojih smo mogli da dođemo, odnosno onih podataka koji su nam prezentovani. Da li se iza toga krije nešto drugo ili ne, mi stvarno ne možemo da vam kažemo, jer te podatke nemamo. Vi to sada iznosite za govornicom. Što se tiče predsednika Odbora za industriju gospodina Milorada Buhe, on će zakazati; što se njega tiče, što se tiče SRS, nema nikakvih problema da zakaže koliko sutra i da ispuni tu svoju obavezu da bismo te informacije koje ste vi ovde izneli poslanicima Skupštine Srbije mogli da proverimo kroz taj odbor, znači, i Odbor za privatizaciju ili koji već još, ako treba. Što se nas tiče, mi nećemo učiniti ni jednu jedinu stvar da se bilo koja informacija sakrije ne samo od poslanika nego i od građana Srbije. Nama je cilj da za svaki posao u ovoj državi, a posebno kada je u pitanju ovaj gasni sporazum, sve informacije budu dostupne građanima Srbije. I dalje sam ubeđen da je gasni sporazum dobar, ali da u Vladi postoje određeni problemi. Postoji jedan deo, verujem, koji je za taj sporazum i drugi deo, i to manjina, koji nije za taj sporazum, s tim što jedan deo to glasno govori, to je Mlađan Dinkić, a ovi "žuti" se kriju iza njega ... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, samo navedite član Poslovnika.) Rekao sam 103, pobogu, gospođo Čomić. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, da ste rekli član 103. ne bih vas prekidala u trećem minutu, možemo napraviti uvid u stenogram.) Izvinjavam se, završavam. To je suština problema, što Demokratska stranka isturajući Dinkića suštinski izražava ono što je njen cilj. Da su hteli da sprovedu u delo, imali su već mogućnost godinu dana da to urade. Hvala vam.
Narodna poslanica Judita Popović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, javljam se povodom članova 31, 225. i 226. Poslovnika. Želela bih da postavim nekoliko pitanja Vladi. Pre svega, htela bih da vam skrenem pažnju na to da je Liberalno-demokratska partija zatražila ocenu ustavnosti tog sporazuma, naftno-gasnog sporazuma koji je ova skupština ratifikovala. Podsećam vas da se radi o vezanom sporazumu koji predviđa i taj magistralni "Južni tok", i "Banatski Dvor", i prodaju NIS-a. Dakle, radi se o jednom kompletnom sporazumu. Imamo mišljenje kakvo imamo o sporazumu, Ustavni sud neka ceni njegovu ustavnost, međutim, radi se o tome da se sada taj sporazum razvija. Prema tome, više se ne radi o sporazumu koji je ova skupština ratifikovala. Ako se ne radi o tom sporazumu, o čemu se radi? Ponovo naglašavam i ističem činjenicu da imamo samo nagoveštaj da će se zaključiti jedan ugovor. To je ugovor o prodaji NIS-a. Isticali smo da je to štetan ugovor, rekli smo da je to oštećenje preko polovine zato što se prodaje ispod cene, neposrednom pogodbom, da ponovo ne ređam zašto je to nezakonit pravni posao, zašto se prodaje, umesto na tenderu, neposrednom pogodbom. To je priča o kojoj se dosta toga čulo u ovoj skupštini. Međutim, ponovo postavljam pitanje – ako možemo nekome da poklonimo 400.000.000 evra najmanje, za taj iznos tražimo manju cenu od ruske strane za NIS, zašto sami ne bismo uložili 300.000.000 evra i onda uradili i to skladište u Banatskom Dvoru, izgradili "Južni tok" i uredili našu domaću proizvodnju gasa u smislu modernizacije? Ako mi sve to možemo, zašto onda taj naftno-gasni sporazum i dalje postoji takav kakav je? A ako ne postoji taj naftno-gasni sporazum, očigledno i ne postoji, zašto i dalje insistiramo na tome da prodamo NIS ispod cene? Prema tome, smatram da ova skupština ima pravo da pita i da zahteva validne odgovore na ta pitanja, jer ne prodaje se svaki dan nacionalno bogatstvo. Stalno ističem - nacionalno bogatstvo, jer ukoliko su ljudi u obavezi da krivično odgovaraju za neke beznačajne krađe i za ostala krivična dela, zašto onda dozvoljavamo da se nacionalno bogatstvo na ovaj način otuđuje, što je ravno jednoj velikoj šteti, u krajnjem slučaju jednoj velikoj prevari i krađi, nazovite to kako god hoćete, jer ako se nekome izbije iz džepa 400.000.000 evra, šta je to nego krađa.
Narodni poslanik Slobodan Maraš želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Članovi 225. i 226. Imam jedno pitanje za gospođu ministarku, gospođu Malović. Gospođo Malović, pre neki dan ste od mene tražili inicijativu Liberalno-demokratske partije koju je podnela Ustavnom sudu za ocenu zakonitosti i ustavnosti naftno-gasnog sporazuma. Interesuje me da li ste nešto učinili sa njom, da li ste tražili informaciju od Ustavnog suda zbog čega tri meseca ćuti. Ukoliko bude potpisan ugovor sa ruskom stranom, faktički, ili će biti oštećena ruska strana ili će jednoga dana kada Ustavni sud donese odluku da je taj naftno-gasni sporazum protivan Ustavu neko morati da snosi posledice, pa sam hteo da vidim da li ste neku informaciju tražili od Ustavnog suda, odnosno da li ste je dobili. Gospodine Todoroviću, samo sam hteo da vas ispravim u tri stvari. Znači, ne iznosimo mi činjenice koje su nama pale sa Marsa, mi iznosimo činjenice i prenosimo reči ministra Škundrića i ministra Dinkića, sa druge strane. Nijednu reč nismo dodali niti oduzeli, mi iznosimo ono što oni govore. Druga stvar, Liberalno-demokratska partija je saglasna sa predlogom kolege iz G17 i sa onim što je rekla i potpredsednica, želimo oba odbora u isto vreme i da budu prisutni ministar Dinkić i ministar Škundrić. Malopre ste spominjali gasni sporazum itd., verujem iz najbolje namere. Problem je u tome što ste vi obmanuti, ovo nema više veze sa gasom, očito je u pitanju samo naftna industrija. Zbog toga se borimo i zbog toga moramo da branimo sporazum za koji smo podneli Ustavnom sudu zahtev za ocenu ustavnosti i zakonitosti. Moramo vas da poteramo da odbranite to, to niste izglasali. Želim da kažem da se LDP po ovom pitanju više neće javljati, dovoljne su nam garancije koje smo dobili od potpredsednice Skupštine, predsednice Skupštine, gospodina Todorovića, jedino što molim jeste da mi gospođa Malović odgovori. Moram da kažem da smo i onog dana kada je 214 poslanika glasalo za ovaj sporazum bili protiv i da smo danas protiv, za razliku od nekih koji su zarad 160.000.000 više u budžetu Srbije progutali ovu prodaju NIS-a. Tada im je bilo malo 400.000.000 za NIS, a sada očito nije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Povreda Poslovnika ili replika?
Može i član 103. Poslovnika, a može i replika. Mislim da smo razjasnili sve što je vezano za ovaj gasni sporazum i nespornu činjenicu što se tiče SRS – mi smo stranka u opoziciji i imamo onih mogućnosti koje imate i vi, da pokrećemo određena pitanja i, eventualno, ako uspemo, da na neki način nateramo vladajuću većinu da postupi po našim zahtevima. Ovaj deo koji je vezan za Skupštinu, a to je sednica jednog i drugog odbora, neće biti sporan, kao što smo čuli, i to će se održati. Mogu samo da vam kažem, da je SRS na vlasti, to pitanje se ne bi ni postavljalo. Nijedan ugovor, nijedan sporazum nikada ne bi bio zaključen protivno interesima države Srbije i tu ne treba puno ubeđivati, siguran sam, ni vas ni građane Srbije. Potpuno vas razumem i razumem vašu bojazan. I meni zebe nešto oko srca čim znam da je Mlađan Dinkić u blizini, da on pregovara, razgovara, odmah sam siguran da radi provizije, da radi trange-frange i ne bežim od toga da se na svaki mogući način dođe do preciznih informacija kada je u pitanju sve ono što radi Vlada, odnosno što rade ministarstva. Hvala.
Reč ima ministarka pravde u Vladi Republike Srbije gospođa Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, evo odgovora za poslanika Maraša: Ministarstvo pravde nije ni u jednom delu nadležno i nema ingerencije nad Ustavnim sudom. Zatražila sam od stručne službe Ministarstva pravde da obavesti Ustavni sud da sam dobila pitanje vezano za to kada će se naći na dnevnom redu ocena ustavnosti vaše inicijative i takođe sam zatražila da u tom dopisu vas direktno obaveste o tome. Toliko.
U raspravi u pojedinostima povodom amandmana na član 9. za raspravu se javio narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarka Malović, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što iznesem stav poslaničke grupe DSS povodom rasprave koja se odnosi na javna tužilaštva mogu samo da kažem da očekujemo da će se ovaj važan strateški dogovor između Republike Srbije i Ruske Federacije, kada je u pitanju gasno-naftni sporazum, što pre realizovati, jer je on u najboljem interesu države Srbije, građana Srbije, srpske ekonomije i ukupne strateške pozicije države Srbije, a najbolji garant za to je i Vlada Ruske Federacije jer taj potpis koji je stavljen sasvim sigurno dovoljno garantuje realizaciju svih elemenata tog sporazuma. Što se tiče samog ovog amandmana koji je ovde iznet i koji je podstakao raspravu narodnih poslanika Demokratske stranke Srbije, on upravo ukazuje na činjenicu u kojoj meri postoje razlike u shvatanjima ovog predloga zakona i u samoj vladajućoj koaliciji. Pored amandmana koji su podneti na onaj deo zakona koji se odnosi na mrežu osnovnih sudova, logično je da tu mrežu prati i mreža javnih tužilaštava. Amandmanske reakcije na ovaj deo Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava i od strane predstavnika vladajuće koalicije, a u ovom slučaju to je predstavnik iz G17 plus, govore o tome koliko građani opština u Srbiji očekuju da osnovni sudovi i javna tužilaštva ostanu u njihovom području. Više puta sam u svom izlaganju istakao, ceo taj koncept vrvi od nedoslednosti i odsustva kriterijuma. Imamo 34 osnovna suda, 45 prekršajnih sudova, 26 viših sudova i 16 privrednih sudova. Imamo odsustvo bilo kakvog obrazloženja zašto pojedine opštine imaju prekršajne sudove, a nemaju osnovne sudove, zašto neki imaju i osnovne i više, a nemaju privredne. To samo ukazuje na koji način je ova vlada brzopleto ušla u jednu ovako suštinsku i veliku reformu. Više puta smo isticali da proklamovano načelo koje prati više vlada Republike Srbije, znači prethodnu i onu pretprošlu, a i u ekspozeu predsednika ove vlade Mirka Cvetkovića je to istaknuto - borba protiv kriminala i korupcije, jeste jedan od prioriteta, mada, istina, ono stoji na mnogo nižoj lestvici prioriteta nego što treba. Ali, ako vi u ovoj mreži javnih tužilaštava ukidate javna tužilaštva u 104 opštine, onda se postavlja pitanje efikasnosti borbe protiv kriminala i korupcije. Bilo bi vrlo zanimljivo čuti na koji način je izvršena analiza posledica i efekata ovog koncepta zakona kada je u pitanju efikasna borba protiv kriminala i korupcije, u kojoj je javno tužilaštvo jedan od najvažnijih segmenata i stubova. Znači, ono što više puta ističemo ovde jeste da se jako brzopleto ušlo u ovu reformu. Evo, u ovom segmentu koji se odnosi na borbu protiv kriminala i korupcije, o čemu pričaju sve poslaničke grupe kada diskutuju o ovom setu zakona, o čemu su diskutovali na prošloj sednici kada je u pitanju bio Predlog zakona o agenciji, sada se suočavamo sa činjenicom da 104 tužilaštva neće biti u mogućnosti da ovu važnu borbu i potrebu građana da se realizuje pravda sprovode. Zato je podnet ovoliki broj amandmana od strane predstavnika vladajuće koalicije. Osim amandmana – pitanje je da li će i sami podnosioci da glasaju, a bila bi velika bruka da ne glasaju, da se vrate posle u svoje sredine i da onda kažu građanima da ništa po tom pitanju nisu uradili – imamo i otvorene pretnje pojedinih poslaničkih grupa koje podržavaju Vladu da neće glasati za ovaj zakon. Znači, uz sve uvažavanje strpljenja koje uvažena ministarka Malović pokazuje slušajući naše diskusije, mislim da bi ovakva upornost i doslednost koju narodni poslanici i pozicije i opozicije ističu kritikujući ovaj zakon u potpunosti bila realizovana kada bi se ovaj zakon povukao iz skupštinske procedure. To je najbolje rešenje. Evo, i poslanik iz Saveza vojvođanskih Mađara, naš uvaženi kolega, klima glavom da je to najbolji način. I vi ste ovde pokazali da ovaj zakon ne može da dobije podršku u Narodnoj skupštini. Bolje bi bilo da se vrati na doradu, da se otvori nova javna rasprava i videćete kakva će biti delotvornost ovoga što su narodni poslanici govorili. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Siniša Stamenković je, ako se ne varam, iz poslaničke grupe penzionera. Podneo je amandman na član 9. da se u članu 9. stav 1. posle tačke 10) doda tačka 11) koja glasi: "Osnovno javno tužilaštvo u Kladovu, za područje osnovnog suda u Kladovu". Međutim, ovim predlogom zakona nije predložen ni osnovni sud, niti osnovno javno tužilaštvo za opštinu Kladovo. Što se tiče faktora koji su određivali u kojim će opštinama biti osnovni sud, čuli smo ovde od poslanika, u nekim slučajevima odlučivali su geografski i klimatski faktori, u nekim slučajevima broj stanovnika ili razuđenost opštine, putna mreža. Mislim da je u najvećem broju slučajeva odlučivao politički faktor. Podsećam narodne poslanike da je Kladovo opština u Borskom okrugu i da je to pogranična opština. Ona se graniči sa Rumunijom. Imajući u vidu proklamovani vladin koncept o ravnomernom razvoju regiona, koji je podneo premijer Mirko Cvetković u ekspozeu, ovaj amandman bi trebalo da se usvoji. Ne samo ovaj, nego i amandmani svih narodnih poslanika koji su govorili o opštinama koje se nalaze u pograničnom pojasu, naročito onim koje se graniče sa Mađarskom, Bugarskom, Rumunijom. Podržavam te amandmane. Pošto se radi o rubnim područjima Republike Srbije, nepostojanje institucija Republike Srbije, u ovom slučaju osnovnih sudova i tužilaštva, proizvešće migraciju i iseljavanje građana iz tih područja. Znamo da kada se iz rubnih područja iseljavaju građani čitava sela ostaju prazna, kuće zatvorene, imanja zapuštena, nema nikoga, onda prvi komšija polaže pravo da provali srpsku tarabu. O ovome treba misliti kada se radi o rubnim područjima Srbije. Mi ovde nismo čuli od predstavnika Vlade šta su nedostaci, bar ne nešto što je značajno, postojeće mreže sudova i tužilaštava i zbog čega te institucije nisu tako efikasne. Čuli smo od ministra gospođe Malović da se u suštini vrši reorganizacija postojeće sudske mreže, da se suštinski tu ništa neće promeniti i da građani i sudije neće biti oštećeni, da se praktično ne radi o nekakvoj reformi, već o reorganizaciji. Onda se pitam zašto uopšte ta reorganizacija ako se suštinski ništa neće promeniti? Jer, ako se radi o reformi, onda očekujemo nešto bolje od postojećeg stanja. To je suština reforme - da se uradi nešto bolje. Međutim, pošto se rekli da se radi o reorganizaciji, a ne o nekoj suštinskoj reformi, onda ne vidim razlog zašto se uopšte ovakva mreža sudova i tužilaštava uspostavlja. U suštini, reforma bi bila da se aktiviraju predmeti iz fioka i njihovo procesuiranje i potpuna sloboda sudija da rade po zakonu, bez uticaja politike. To bi bila suštinska reforma, a ne da se premeštaju sudovi iz opštine u opštinu. Podržavam sve one poslanike koji su podneli amandmane da u opštinama gde su postojali opštinski sudovi, a nalaze se u rubnim područjima Republike Srbije, sudovi ostanu, odnosno da se preimenuju ako se ovaj zakon usvoji. Međutim, ako se usvoji ovakav predlog, šta ćemo dobiti za posledicu? Samo otpuštanje zaposlenih, ne samo u sudskoj administraciji, kao što smo čuli, sudija, tužilaca, naročito onih koji su politički nepodobni. Pošto nismo čuli ozbiljne razloge zašto se ovo radi, predlažem da se amandman kolege Siniše Stamenkovića usvoji ili, kao što su rekli mnogi poslanici, da se ovaj zakon povuče iz procedure. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, još jedan u nizu amandmana koji je podnet na ovaj zakon, podsetiću vas, ima ih ukupno 122, koji apeluje na predlagača zakona da drastično ne umanjuje broj tužilaštava, osnovnih i prekršajnih sudova, naročito ne u pograničnim područjima, u kojima je izrazita depopulacija i smanjen prirodni priraštaj. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman što jasno pokazuje da je vladajućoj koaliciji, odnosno Vladi pre svega stalo da istera do kraja ono što je naumila, a to je da smanji broj tužilaštava i osnovnih i prekršajnih sudova na tridesetak. Sada se tu postavlja logično pitanje - šta su motivi za tako nešto? U Predlogu zakona, u obrazloženju je rečeno da su motivi ti da će sudstvo biti efikasnije, da će se troškovi smanjiti i da će se na taj način izbeći moguća povezanost nosilaca sudskih funkcija sa ljudima u lokalnim sredinama, naročito manjim. Narodni poslanici iz svih poslaničkih grupa su prethodnih deset dana, koliko traje rasprava naročito o ovom zakonu, izneli sijaset razloga i obrazloženja, argumenata da te stvari koje su navedene u obrazloženju Predloga zakona apsolutno ne stoje. Niti će sudstvo biti efikasnije, a samim tim naravno i tužilaštvo, jer će reizborom sudija najveći broj sudija i tužilaca biti uglavnom iz centara gde se nalaze sudovi i tužilaštva, pa će zbog udaljenosti i nedovoljno razvijene putne mreže morati da putuju u ta mesta gde bi obrađivali predmete, što je direktno suprotno onome što piše u Predlogu zakona da će biti efikasniji. Na taj način se ne može biti efikasniji. Takođe, neće biti ni smanjenja troškova jer će se na taj način povećati troškovi zbog putovanja, dnevnica i čega sve ne. Očigledno je da je ovde jedan jedini motiv koji može da se nazre, koji naravno nije napisan u Predlogu zakona, a to je pre svega politička kontrola ove važne grane vlasti. Mnogo je lakše, naravno, kontrolisati tridesetak sudova i predsednika sudova, koji će kasnije kroz reizbor sudija moći da predlažu nove, da biraju, da smenjuju. Očigledno je da će se to donošenjem ovog zakona desiti, jer ne vidim ni jedan jedini razlog zbog čega bi se uporno gurao ovakav koncept organizacije mreže sudova i tužilaštva uprkos silnim amandmanima, uprkos silnim argumentima, primedbama ne samo poslanika opozicije, već pre svega poslanika vladajućih stranaka. Zaista ne mogu da razumem kako Vlada i predstavnici Vlade, koji dolaze opet iz tih stranaka vladajuće koalicije, guraju jedan koncept sudova i tužilaštva, njihove organizacije, a pri tom poslanici iz vladajućih stranaka koji treba da glasaju za ovakav zakon podnose amandmane koji su suprotni ovome što je ovde predloženo. Pažljivo sam brojao, 44 amandmana su podneli narodni poslanici iz vladajućih stranaka, od ukupno 120. Na kraju ove rasprave neko će biti prevaren, odnosno građani će biti prevareni, samo da vidimo od koga će biti prevareni, da li će biti prevareni od tih 40 i nekoliko poslanika vladajućih stranaka koji su podneli ove amandmane. Naravno, logično bi bilo, ako se njihovi amandmani ne usvoje, da ne glasaju ni za zakon. Ili će zakon biti na kraju povučen, odnosno ministarka će prihvatiti određene amandmane, pa će zbog toga ti poslanici glasati za ovaj zakon i onda ćemo biti prevareni i mi i građani jer smo ovde deset dana iznosili milione argumenata, a ministarka to u ime Vlade nije prihvatala i vrlo je retko komentarisala sve one argumente koje smo iznosili kao razloge zbog čega ovakav zakon ne treba usvojiti, odnosno zbog čega treba određene amandmaneprihvatiti. S obzirom na to da zakon stupa na snagu tek 2010. godine, kao jedan jedini logičan motiv zbog čega se uporno gura sada kada je već 10. decembar, kada nismo ni počeli raspravu o budžetu, kada imamo jučerašnje instaliranje Euleksa na Kosovu i sijaset drugih veoma važnih, u ovom trenutku bitnijih stvari za ovu državu, zbog čega se uporno insistira na ovom zakonu i on se ne povlači iz procedure, ili se bar ne prekida rasprava o ovom zakonu da bi se neke važnije stvari raspravile na Skupštini, ostaje politički motiv, a to je politika i politička kontrola sudske vlasti. Zbog toga mi iz Demokratske stranke Srbije sigurno nećemo podržati ovakav koncept zakona, a podržaćemo sve amandmane koje su predložili poslanici i vladajućih i stranaka koje su u opoziciji, naročito one koje će uravnotežiti broj sudova i tužilaštava u onim mestima koja su mala, siromašna i koja će na ovaj način biti najviše pogođena. Ukoliko tako budu nastupili i oni poslanici iz vladajućih stranaka koji su predložili te amandmane, nema nikakve šanse da se ovakav koncept usvoji, što će reći da je ova priča tokom ovih deset dana potpuno izlišna. Na kraju će glasanje reći ko tu koga laže i vara, da li je marketinški potez ovih 40 i nešto amandmana poslanika vladajuće koalicije, pa i predsednika Odbora za zakonodavstvo i mnogih poznatih narodnih poslanika iz vladajućih stranaka, da li će se oni izjasniti za ovaj zakon ili ne. Neće ovo izaći na dobro i na to su očigledno svi poslanici koji su ovih dana raspravljali o amandmanima ukazali, ali građani moraju da znaju da je ovaj koncept pre svega namenjen tome da se zauzmu pozicije na vreme i da se budući izbori sudija i tužilaca izvrše na kontrolisan način od strane vladajuće koalicije, odnosno vlasti. Tu neće biti nezavisnog sudstva, neće biti boljitka za ovu državu, u smislu smanjenja korupcije i kriminala i bolje pozicije na lestvici zemalja koje su poželjne za ulaganje, za nove investicije, niti će zemlja dobiti bolju ocenu, pre svega, od organa Evropske unije da može da se oceni kao stabilna zemlja koja ima nezavisno sudstvo i organe u koje onaj ko želi da ulaže u ovu zemlju može da se uzda.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 104. Poslovnika Narodne skupštine od strane predsednika parlamenta. Mi smo nekoliko puta u toku protekle nedelje insistirali da RIK donese odluku, odnosno izveštaj o izboru odbornika radi popune upražnjenih odborničkih mesta u Skupštini opštine Leposavić. Postoji pravosnažna presuda Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici, komisija je bila zakazana za 4. decembar 2008. godine, održana je tog dana, ali se ovo nije našlo na dnevnom redu zato što je nekom pametnjakoviću, đaku Olivera Antića, palo na pamet da ubedi neke članove komisije, između ostalih i gospođu Malović i gospodina Odalovića da neko propratno pismo nema pečata. Tačno je da nema pečata, ali je takođe tačno da ovo nije akt o kome se odlučuje, niti je ovo akt koji je sastavni deo ove dokumentacije koja je priložena uz presudu, gde je utvrđen prestanak mandata sa 29. oktobrom 2008. godine odbornicima SO Leposavić sa izborne liste SRS, i to: Dragiši Miletiću, Biljani Blagojević, Ivanu Kovačeviću, Ljubiši Miniću, Radu Ratkoviću, Dragi Vukićeviću, Milojku Petroviću, Zoranu Kovačeviću i Goranu Lešoviću. Polazeći od utvrđenih činjenica Sonja Brkić, dok je razmišljala svojom glavom, dok joj nije taj Antićev đak naredio, jer je njega čekala 20 minuta, kao što znate, gospođo ministre, bili ste sa njim u međuvremenu tog dana, dok ste čekali da počne sednica... Polazeći od utvrđenih činjenica RIK je, na osnovu člana 48. Zakona o lokalnim izborima i zaključka Vlade, dodelila mandate odbornicima Jovanu Miladinoviću, Slaviši Milentijeviću, Snežani Milivojević, Srboljubu Radovanoviću, Draganu Miljojkoviću, Jeleni Obradović, Dragiši Komatoviću, Mikici Iliću i Radovanu Jankoviću. Izabranim odbornicima izdata su uverenja o izboru odbornika u SO Leposavić. Ovo je bio izveštaj pripremljen da ga gospođa Sonja Brkić potpiše nakon što to konstatuje RIK. S obzirom na to da to nije urađeno, očigledno zlonamerno i kršenjem zakona, a imamo informaciju da je RIK zakazan za sutra, od gospođe predsednika parlamenta tražim da naloži da se ovo stavi na dnevni red, da se donesu uverenja u skladu sa presudom Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici, koja je postala pravosnažna. Ne znam koji je interes gospođe Đukić-Dejanović da se blokira rad RIK-a, jer, kao što znate, članovi RIK-a koji predstavljaju SRS to mogu i ako budu morali uradiće to.
Nema povrede Poslovnika. Što se tiče vašeg zahteva, predsednica Narodne skupštine nema nikakvu nadležnost nad radom Republičke izborne komisije, pogotovo ne u predlozima za stavljanje na dnevni red, ali članovi RIK-a naravno, da. Dobro je što ste dali informaciju, samo što je Republička izborna komisija, bez obzira na to što je Skupština bira, u svom radu samostalna i nezavisna od predloga predsednika ili predsednice Narodne skupštine; ona ili on nemaju nadležnost nad tim. Ponovo povreda Poslovnika, izvolite. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Govorim po članu 101, rizikujući da ćete vi sada da mi isključite mikrofon, jer to što ste vi malopre izneli nije bio bukvalno odgovor na povredu Poslovnika koju sam reklamirala. Svejedno, volela bih da ovo shvatite kao repliku na taj vaš odgovor ili da nisam zadovoljna odgovorom, pa objašnjavam zbog čega nisam. Nema razloga da vi narodne poslanike upozoravate na nadležnosti parlamenta, predsednika parlamenta, RIK-a itd. Odlično to znamo i ubeđena sam da ste i vi uvereni da ja odlično poznajem i Poslovnik i zakone i da ništa ne govorim napamet. Kada smo prošle nedelje iznosili ovaj problem, više puta, gospođa Đukić-Dejanović je rekla da će ona lično da se zainteresuje i da se postara da se na sednici Republičke izborne komisije nađe ovo o čemu sam govorila i to se zaista našlo na sednici RIK-a. Ali, da se sad ne vraćam na celu priču, možda nije loše da podsetim da ministar gospođa Malović i Veljko Odalović nisu glasali za to da se glasa o ovom predlogu, jer su, kao vrsni pravnici, poverovali onom Đurđeviću, đaku Olivera Antića, koji ih je ubedio da je neko pismo nekog predsednika opštine bez potpisa upravni akt. Nije, svi pravnici u ovoj sali i izvan ove sale znaju da nije i znaju da je tada očigledno bila reč o zloupotrebi, o namernom odugovlačenju ne bi li se ušlo u rok od tri meseca, ne bi li se u Leposaviću uvela prinudna uprava. Uslova za to nema, evo pravosnažne presude, u ime naroda, Okružnog suda u Kosovskoj Mitrovici, RIK samo treba, ovo što sam čitala malopre, da potvrdi. Ja sam samo upozorila da je povređen član 104, moje dostojanstvo kao narodnog poslanika, jer niko nije reagovao na to što sam nekoliko puta govorila. Skrenula sam pažnju i vama, pre svega predsedniku parlamenta, da mi se čini da je očigledno nekom stalo da se blokira rad Republičke izborne komisije da se ne bi imenovao novi poslanik u Demokratskoj stranci u ovoj grupaciji ZES, jer treba neko drugi da dođe umesto kolege koji je otišao za direktora "Železnica". To neće moći da se desi ako se ovo ne stavi na dnevni red, jer ćete imati višečasovnu raspravu od strane članova Republičke izborne komisije iz SRS na ovu temu. To znači da vi hoćete da blokirate rad Republičke izborne komisije i da je vama, iz nekog razloga, stalo da taj novi kolega ne dođe u poslaničku grupu Demokratske stranke.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi SRS za raspravu u pojedinostima je još deset minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, amandman koji je podneo gospodin Siniša Stamenković je sasvim logičan amandman, koji sprečava stvaranje ogromnih problema građanima ovog područja, pogotovu kad je u pitanju teritorija Kladova i ostalih opština, gde se predviđa sedište osnovnog javnog tužilaštva u Kladovu. Predlagač predlaže da se u Kladovu formira osnovno tužilaštvo, jer bi time građani i oni koji ostvaruju određena prava, a i sami tužioci i ta institucija mogli lakše obavljati svoje poslove na teritoriji te opštine i tog područja. Dame i gospodo, gospođo potpredsedniče Narodne skupštine, gospođo Čomić, u skladu sa čl. 225. i 226. zatražio bih jedno objašnjenje i obaveštenje, a ujedno i pitao da li je moguće da je rešenjem Trgovinskog suda u Beogradu, broj st. 802/97 od 5. 2. 2008. godine, utvrđena naknada za stečajnog upravnika u iznosu od 460.402.571 dinar? Dame i gospodo, ja samo pitam da li je ovo tačno. Da li ja grešim? I, ako grešim, molio bih čak i uvažene pravnike u ovoj skupštini i gospođu predsedavajuću da protumače da li je moguće da se ovaj iznos stečajnoj mafiji i stečajnim mafijašima izdvaja iz stečajne mase i na taj način trpe štetu radnici, a odnosi se na radnike "Robnih kuća Beograd". Po tom rešenju, na koje ukazuje Viši trgovinski sud, ovi troškovi naknade stečajnog upravnika su utvrđeni. Postavljam pitanje i tražim odgovor – i verujem da ćete se i vi složiti, gospođo predsedavajuća, da bi trebalo ovo razjasniti – da li je ovo tačno ili nije? Molim da prosledite ovo moje pitanje nadležnom ministarstvu Vlade Republike Srbije i tražim da se poslanicima SRS dostavi odgovor koliki je tačno iznos primio stečajni upravnik u procesu stečajnog postupka nad "Robnim kućama Beograd". Ako je ovo tačno, onda više nema pravde. Nema pravne države. Hiljade i hiljade radnika "Robnih kuća Beograd" je ostalo bez posla, hiljade i hiljade radnika ne samo "Robnih kuća" nego i njihovih dobavljača i proizvođača, koji su takođe ostali uskraćeni i pretrpeli štetu. Više hiljada radnika u "Robnim kućama Beograd" i članovi njihovih porodica ostali su bez hleba, našli su se na ulici. Ko je danas u posedu objekata "Robnih kuća Beograd"? Po kojoj ceni su sadašnji veleposednici platili "Robnim kućama" i državi, preduzećima i kolika je ta šteta? Ko će da garantuje ubuduće u ovoj državi stranim investitorima, stranim ulagačima, malim i srednjim privrednicima, ko će garantovati njihova prava koja su zagarantovana ustavom i određenim zakonima? Zbog toga, dame i gospodo, ovo je skandal, ako je tačno. Zato molim odgovor i zato sam i postavio ovo pitanje. Dame i gospodo kada je u pitanju stečajna mafija, molim gospođo predsedavajuća, ako mi dozvolite, postavio bih pitanje i tražio nekoliko obaveštenja. Prvo, u koliko je stečajnih postupaka učestvovao Stevan Moldovan i pred kojim trgovinskim sudovima u Srbiji? Na ovo pitanje treba da odgovore Vlada i Ministarstvo za privredu, Ministarstvo za pravdu, svi trgovinski sudovi u Srbiji i Agencija za licenciranje stečajnih upravnika. Drugo, ko je potpisao rešenje za postavljanje Stevana Moldovana za stečajnog upravnika u svim postupcima? Odgovor na navedeno pitanje tražim od svih ovih institucija. Koje su firme i odakle su, koje je Stevan Moldovan angažovao kao procenitelje da izvrše procenu kapitala stečajnih dužnika? Kod koliko stečajnih dužnika je izvršena reorganizacija? Kod koliko stečajnih dužnika je došlo do bankrotstva i prodaje imovine? Peto, imena i nazivi fizičkih i pravnih lica koja se pojavljuju kao stečajni poverioci u predmetima u kojima je kao stečajni upravnik postupao Moldovan Stevan i kolika je priznata imovina? Kolika su potraživanja isplaćena stečajnim poveriocima? Šesto, u kolikom je iznosu za svako pravno lice, stečajnog dužnika, utvrđena nagrada i naknada troškova stečajnog upravnika Moldovan Stevana? Sedmo, koliki je iznos poreza na prihode naplaćen od strane države a da je platio Stevan Moldovan? Koliko je u Srbiji na područjima trgovinskih sudova gde je postupao stečajni upravnik Stevan Moldovan bilo licenciranih stečajnih upravnika? Otkud samo on da ima isključivo pravo da bude u većini slučajeva stečajni upravnik, a na hiljade i stotine ih ima u Srbiji? U koliko predmeta stečajnog postupka Moldovan Stevan postupa danas i pred kojim sudovima? Ove podatke tražim za period od 2001. godine do danas. Dame i gospodo, posebno tražim od Vlade da se zatraži podatak i rešenje i odluka Trgovinskog suda u Pančevu kolika je utvrđena suma i iznos za Moldovan Stevana, stečajnog upravnika u predmetu „Agroživ“ u Pančevu? Prema mojim saznanjima, oko 650.000 evra treba da naplati gospodin Moldovan Stevan. Ako je ovo tačno, to je katastrofa. Ova država mora da propadne. Zbog toga postavljam pitanje i tražim odgovor. Molim vas, prosledite pitanje i hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Janković. Izvolite.
Javljam se da podržim amandman Siniše Stamenkovića na član 9. stav 1. u kome se iza postojeće tačke 10) dodaje nova tačka 11) koja glasi: "Osnovno javno tužilaštvo u Kladovu, za područje osnovnog suda u Kladovu." I, naravno, u skladu sa predloženom izmenom, vrši se prenumeracija tačaka u članu 9. stav 1. Predloga zakona. Naravno da smo podržali amandman penzionera, jer će Nova Srbija uvek podržati sve potrebe penzionera u Srbiji, u skladu sa demokratskim principima za koje se zalažemo, kao što se zalažemo i za ravnomerni regionalni razvoj. Mnogi principi razvijene demokratije su zapravo derivat osnovnih hrišćanskih vrednosti, pa je hrišćanska ljubav prevedena u demokratsku toleranciju, nada u viziju i program razvoja, vera u poverenje u institucije sistema, a istina, jedna i večna, u sakupljanje relevantnih podataka i dokaza o nekom događaju. U tom smislu čitav ovaj set pravosudnih zakona ima za cilj ostvarivanje pravde, utvrđivanje istine i preuzimanje lične odgovornosti za učinjena dela. Sasvim dobro i u potpunosti hrišćanski, s tom razlikom što su zakoni predviđeni za ovozemaljsku pravdu, a hrišćanska pravda za život u večnosti. Sa kog god stanovišta istupali, posebno danas na Međunarodni dan ljudskih prava, ne možemo da zanemarimo osnovno ljudsko pravo – pravo na život, ali i pravo onih koji su pokojni, posebno kada su u pitanju nevine žrtve. Ljudska prava su i prava živih, ali i prava mrtvih i sve dok mrtvi ne budu mirni ne može biti mira ni nama živima. Na poziv Udruženja porodica kidnapovanih i ubijenih na Kosovu i Metohiji, porodica žrtava okupljenih oko ovog udruženja, delegacija poslaničkog kluba Nove Srbije, na čelu sa predsednikom Nove Srbije i šefom poslaničkog kluba NS u ovoj skupštini, danas je posetila ovo udruženje u njihovim skromnim prostorijama, u kojima se nalazi i potresni "zid plača". Reč je o fotografijama preko 2.500 kidnapovanih i ubijenih na Kosovu i Metohiji. Kada uđete u prostorije Udruženja porodica kidnapovanih i ubijenih i stanete pred lica ovih nevinih žrtava koje su objedinjene bar u smrti, jer tu ima i civila i mladića koji su bili na regularnom odsluženju vojnog roka 1998. i 1999. godine, žena i pripadnika policije, osetite takav emotivni potres da teško možete i reč da izgovorite. Svaka od tih fotografija pripada osobi koja je imala svoje planove, vizije, dostojanstvo i ljudska prava, ali i pravo na dostojanstvenu smrt. Ako su njih ubili, kidnapovali, vadili im organe i hulili na njih šiptarski zločinci, onda se neinteresovanje i ignorisanje svakog od njih, kao i poražavajuće činjenice genocida nad Srbima može smatrati saučesništvom u njihovom ubistvu i daljem psihološkom i duhovnom ubijanju njihovih srodnika. Kakva je to država i vlast koja ignoriše potrebu da se sazna istina o zločinima nad Srbima? Ako se nosioci te vlasti ne stide da se pomire i pregovaraju sa ubicama ovih ljudi jer su, bože moj, demokrate i evropejci, kako se ne postide pred ovim nevinim licima žrtava iz sopstvenog naroda? Tači, Haradinaj, Čeku, svi se oni šetkaju i, kako sami kažu, demokratizuju tzv. nezavisnu državu Kosovo. Njima su iz interesnih razloga oprostili isti oni strani moćnici koji su bacali kasetne bombe na gradove, testirali koliko je osiromašeni uranijum dobar i zdrav za Srbe, zbog čega imamo porast kancerogenih oboljenja, posebno kod dece, igrali se "milosrdnog anđela", ali pakla, u srcu Evrope. O njima nemamo potrebu da govorimo. O nama i našima imamo i ljudsko pravo i obavezu da štošta kažemo. Osoba u ulozi predsednika Srbije išla je u Srebrenicu, ali su mu Bratunac i Kravica bili daleko. Sada mu je daleko i Kosovo i Metohija gde se uredno raspoređuje Euleks, koji je isto toliko humanitaran i neutralan kao što je "anđeo" bombardovanja bio milosrdan. Daleka su mu i lica ovih žrtava, ali i njihovih porodica, jer sa njima ne može da šutira pobedničku trojku, da odigra vaterpolo utakmicu ili promotivni teniski meč. Njihova lica ga uznemiravaju, kao da je nesreća infektivna, pa beži što dalje nastojeći da negira događaje tako što će negirati i svedoke i žrtve. Isto važi i za druge osobe u poziciji moći. Zašto se ponašaju kao da se stide srpskih žrtava? Zašto ne dozvoljavaju da se sazna istina o stradanju srpskog naroda? Da li je moguće da dodvoravanje moćnicima svetskog poretka podrazumeva odricanje od svojih žrtava i svoga naroda koji tako postaje dupla žrtva, i neprijatelja i tzv. prijatelja? Da li, recimo, ministar vojni zna sve te mladiće koji su regularno otišli u vojsku, jer su poštovali svoju državu i smatrali da je njihova ljudska obaveza da se za nju bore? Ne mogu da pronađem sliku trenutno, ali naći ću je. Vladimir, mladić od 21 godine, svojoj majci je rekao – idem u vojsku jer nisam kukavica i neću da bežim, kao što ni moji preci nikada nisu bežali od odbrane svoje države. Otišao je u vojsku, majci je rekao da se nalazi na brdu pored Niša, a tri dana kasnije poginuo je na jugoslovensko-albanskoj granici, karaula Košare. Ni njegov vršnjak Ilija nije hteo da roditeljima kaže da ide na Kosovo kako ih ne bi uznemirio. Samo je od njih tražio da još koji put čuje "Još jedan dan života". Tako i Miladin, Miloš i Miroslav. Sva petorica su išla da brane svoju državu i sva petorica su poginula na Košarama. Poklonili su Srbiji najvrednije što su imali. Da li stvarno Srbija može da im da jedan dan u godini kada ćemo pričati o njima? Ni toliko. Da stvar bude gora, država ne samo da ćuti, kao da se stidi i njih i još 3.000 ubijenih na Kosovu i Metohiji, već prosto primorava na ćutanje i njihove srodnike i prijatelje. Vladimirova majka je rekla ono što treba da bude pitanje svih nas, bez obzira na to kojoj političkoj stranci pripadali, jer smo pre svega pripadnici ljudske stranke koja je jedinstvena i jednaka samo pred smrću: "Zar treba da se stidim što sam svog sina pustila da ide u vojsku i ispuni svoju patriotsku obavezu? Da li sam kriva što ga nisam naterala da se negde skloni i pobegne i da li zbog toga treba da se stidim?" Ako se ipak, bar privremeno i povremeno, prisetimo da smo ljudi, i to smrtni, i da nema većeg bola od rastanka od onih koje volimo, ne smemo ostati nezainteresovani za probleme porodica kidnapovanih i ubijenih na Kosovu i Metohiji. Zar im na užasan bol i gubitak treba dodavati i probleme zbog nerešenog tzv. administrativnog statusa? Radi ostvarivanja materijalnih prava svojih nestalih, već deset godina porodice moraju da dokazuju da njihovi članovi nisu među živima. Kakav je bol majke koja mora da svoje dete proglasi mrtvim jer nema pravo da iznese istinu o tome da joj je dete ubijeno? Ne možemo da im nadoknadimo gubitak u proživljavanju tog strašnog bola, neka im je sam Gospod Bog u pomoći. Ono što možemo jeste da se pozabavimo istinom o srpskim žrtvama, statusom žrtava i statusom njihovih porodica. Udruženje porodica kidnapovanih i ubijenih mora dobiti status udruženja od posebnog državnog značaja, ako stvarno radimo na tome da budemo ozbiljna država. Ovo udruženje mora da dobije i finansijsku pomoć aktuelne vlade, jer koliko god budžet bio restriktivan i prilagođen uslovima svetske ekonomske krize, ovim ljudima, koji su lojalnost državi dokazali i po cenu života, pripada svaka vrsta podrške i pomoći. Finansijska je nužna, ali ne i dovoljna. U Udruženju piše: "Greh je ćutati". Tačno. Hrišćanski gledano, greh nije samo činiti zlo, nego ostajati po strani od činjenja bilo kakvog dobra. Nismo dovoljno bogati, ali ljudskost je besplatna, a poštenje i istina neplativi. Utoliko je razumljivo što su porodice kidnapovanih i ubijenih ogorčene zbog toga što u ovoj skupštini nije doneta rezolucija o Kosovu i Metohiji. Umesto toga, Euleks je ušao na velika vrata u našu južnu pokrajinu, a Marti Ahtisari, njegov idejni tvorac, ušao je na velika vrata u istoriju - kao dobitnik Nobelove nagrade. U to ime, evo i telegrama koji sam upravo primila iz Mladenovca: "Poštovana, čestitam vam Nobelovu nagradu za mir Martija Ahtisarija. Ova čestitka važi za sve poslanike u Skupštini. Ako imate hrabrosti, pročitajte ovaj telegram danas javno za govornicom. S poštovanjem, Duško Petrović." Evo, prenosim vam čestitke, naročito ovoj strani. Znači, još nismo dali mira upokojenima, maltretiranima, ubijenima onomad na Kosovu i Metohiji, a već se spremamo da zanemarimo one koji sada krvare, bivaju zlostavljeni u našoj južnoj pokrajini. Koliko stvarno mislite da ovakvih udruženja treba da bude da bismo se setili koliko smo se, pre svega, ogrešili o sebe i svoje? I na kraju, samo deo iz pesme Đoke Stojčića koja je napisana posle streljanja u Kragujevcu, u kojoj se jedna srpska majka obraća nemačkoj majci, Živana kaže Helgi – treba li sve majke da izgube po sina, pa da se tek onda u bolu razumemo?
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 9. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vladimir Milentijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Predlagač, izvolite, gospodine Milentijeviću.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, ispred poslaničke grupe DSS podneo sam amandman na član 9, ali Vlada je prihvatila amandman na član 3, sa ispravkom, pa ja povlačim ovaj amandman jer nije u skladu sa prihvaćenim amandmanom, sa ispravkom, na član 3. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik gospodin Hajdarević. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, LDP se zalaže za korenite i suštinske promene u pravosuđu Srbije. Mislimo da je to jedan od najvažnijih evropskih poslova koji značajno mogu da promene kvalitet života kako građana, tako i u samom poslovanju firmi. Međutim, reforma koja nam je potrebna mora da podrazumeva suštinu, a nje nema u ovom predloženom zakonu. Ne možemo na silu da pravimo novu i redukujemo postojeću mrežu sudova i tužilaštava, a da se pre toga ne uradi nova mreža i racionalizuje mreža nekih drugih državnih organa. Ispred poslaničke grupe LDP sam podneo amandman na član 9. koji predviđa da osnovno javno tužilaštvo ostane i u opštini Priboj. Ovo je logičan nastavak mog amandmana na član 3, a to je da ostane osnovni, odnosno opštinski sud na teritoriji opštine Priboj. Ukidanjem, odnosno racionalizacijom sudova i tužilaštava šalje se poruka građanima malih sredina, siromašnih sredina, kao što je opština Priboj, da budućnosti u tim njihovim sredinama nema. Stoga ne treba da čudi ni reakcija građana tih sredina na ovakav predlog zakona. Ogromna većina tih građana, preko 90%, nema niti će imati bilo kakve veze ni sa sudstvom ni sa tužilaštvom. Ti građani tih malih sredina, kao što je opština Priboj, traže od Vlade Srbije i nadležnih ministarstava da rešavaju neke njihove probleme, a ne da se sete njihovih opština samo kada nešto treba ukinuti ili promeniti. Takođe, građani rubnih područja, odnosno opština koje se nalaze na granici sa nekim drugim državama, boje se da ova reforma pravosuđa ne ide njima na uštrb, kao što je išla reforma nekih drugih državnih organa. Napomenuću jedan primer, a to je primer vezan za reformu koju je sprovelo Ministarstvo odbrane kada je racionalizovalo mrežu vojnih odseka. Danas smo svedoci da je Ministarstvo uputilo neki svoj dopis da oni studenti koji studiraju u inostranstvu moraju da predaju potvrdu da su redovni studenti, kako bi mogli da odlože vojni rok, u nadležnoj ambasadi, odnosno konzulatu u državi u kojoj studiraju i da plate 50, 60 ili više evra. Šta to konkretno znači za građane Priboja i drugih pograničnih mesta na granici, na primer, sa Bosnom i Crnom Gorom? To znači da oni studenti koji studiraju u Sarajevu, na Palama, u Foči i u Podgorici moraju da plate 50-60 evra dodatno, iako su ranije mogli i ako i dalje mogu tu potvrdu da odnesu u vojni odsek u Priboju, Prijepolju ili nekoj drugoj opštini. Takođe, postoji inicijativa preko 4.000 građana opštine Priboj i OŠ "Branko Radičević" u Priboju da se konačno reši problem grejanja u OŠ "Branko Radičević", u koju ide preko 700 đaka, i Dečijeg vrtića "Neven". Kotlarnica koja treba da greje tu školu i taj dečiji vrtić ne radi, odnosno ne sme da radi, jer je inspekcija MUP-a zabranila rad te kotlarnice zato što postoji opasnost od eksplozija. Vlada Srbije, odnosno određena ministarstva ništa nisu uradila tim povodom, ni Ministarstvo energetike, ni Ministarstvo prosvete, ni Ministarstvo rudarstva, ni Ministarstvo za NIP. Zamislite one građane koji moraju da šalju decu da se smrzavaju, one građane čija su primanja oko 15.000 dinara; zamislite te građane opštine Priboj i drugih malih opština koji od Vlade Srbije čuju za svoju opštinu samo kada nešto treba ukinuti. Izmeštanjem sa teritorije jedne male lokalne samouprave i finansijske policije, i MUP-a, i sudstva, i tužilaštva, izmeštanjem vojnog odseka, možda u budućnosti i bolnice, neke škole, mi od te lokalne samouprave pravimo samo partijsku organizaciju, gde će partije da pokušavaju da zaposle svoje funkcionere, odnosno svoje članove posle svakih lokalnih izbora. Protiv toga moramo da se borimo i zato predlažem da se ovaj zakon ili povuče ili da se prihvate amandmani gotovo svih poslanika.
Reč ima gospodin Martinović, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam jedno pitanje za gospođu Malović. Možda ona nije najpozvanija da na to pitanje odgovori, ali meni se to pitanje čini logičnim. Gospođo Malović, koliko demokratskih stranaka postoji u Republici Srbiji? Jer, kako koja nova garnitura iz Demokratske stranke dođe na vlast, ona kaže da od nje počinju reforme u Srbiji, a sve ono što je urađeno pre njih kao da se nije ni desilo. Gospođo Malović, u jesen 2001. godine, kada je jedna druga garnitura iz vaše partije bila na vlasti u Republici Srbiji, baš ovde u Narodnoj skupštini donet je set, navodno, reformskih i proevropskih pravosudnih zakona. Ti zakoni su najavljeni kao čudo neviđeno, kao karta za Evropu; rečeno je da ćemo uhvatiti korak u tim evropskim i evroatlantskim integracijama, da ćemo poništiti sve ono što je bilo negativno u mračnim devedesetim itd. Evo, sedam godina kasnije vi iz Demokratske stranke, doduše neki novi ljudi, odričete se svega toga. Sve ono što je pisalo u tim reformskim, demokratskim, evropskim zakonima iz 2001. godine ne valja, treba krenuti nanovo u stvaranje pravosudnog sistema u Republici Srbiji. Pitam ne samo vas, gospođo Malović, nego i vaše partijske kolege i one koji su vam prethodili na mestu ministra iz Demokratske stranke, ko će da snosi odgovornost za sve ono što je loše urađeno od 2001. godine, a u vreme kada je rađeno nam je prezentovano kao nešto što je najbolje, najlepše, najevropskije, najdemokratskije itd.? Ko sada nama garantuje da i ovo što nama predlažete za koju godinu opet neće biti proglašeno lošim, nedemokratskim, da će nas to usporavati u procesu približavanja EU itd.? Prosto, ko vama više da veruje? Kako dođe koja garnitura iz Demokratske stranke, ona poništava i radi sve suprotno od onoga što su radili njeni prethodnici. Što se tiče samog amandmana gospodina Hajdarevića, mislim da je on potpuno osnovan, apsolutno ima smisla. Dakle, zaista je logično da u Priboju postoji osnovno javno tužilaštvo i da se područje tog osnovnog javnog tužilaštva poklapa sa područjem osnovnog suda u Priboju. Potpuno podržavam argumentaciju koju je dao moj uvaženi kolega, mislim da je ona apsolutno osnovana i da bi ovaj amandman trebalo prihvatiti. Gospođo Malović, hteo sam da vam skrenem pažnju na nešto drugo što je takođe bitno, posebno za vas koji hrlite u taj vrli zapadni svet. Nama se ovde već godinama predstavlja da je bezuslovna saradnja sa Haškim tribunalom nešto bez čega ne može da se zamisli prijem Srbije u EU, da od saradnje sa Haškim tribunalom maltene zavisi sudbina cele nacije i da mi sada ne smemo tu mnogo da postavljamo pitanja da li je taj Haški tribunal legalan, da li on poštuje prava optuženih, kakva je nacionalna struktura ljudi koji su optuženi pred Haškim tribunalom. Naravno, sve ove činjenice su porazne za Haški tribunal. On je nelegalno formiran. Pravila koja Haški tribunal primenjuje su čista inkvizitorska pravila, jer je to institucija koja u svojim rukama spaja dve procesne funkcije, i tužilačku i sudijsku, što je apsolutno nespojivo u bilo kom demokratskom pravosuđu danas na svetu. Nacionalna struktura optuženih, odnosno osuđenih pred Haškim tribunalom takođe ide u prilog činjenici da je Haški tribunal, u stvari, jedna institucija koja srpskom narodu i Srbiji treba da nametne kompleks istorijske krivice za raspad bivše Jugoslavije i za sve one zločine koji su se desili na prostorima bivše Jugoslavije. Što se tiče poštovanja prava optuženih u Haškom tribunalu, predsednik SRS dr Vojislav Šešelj je najbolji dokaz kako Haški tribunal poštuje prava optuženih, čak optuženih koji su se dobrovoljno javili u Haški tribunal, koje niste morali da hapsite, da kidnapujete, da na prevaru odvodite u tu sramnu instituciju. Zašto vam sve ovo govorim? Haški tribunal kao jedna renomirana institucija koja poštuje svetske trendove, naravno, ima svoju internet prezentaciju i na toj internet prezentaciji, gospođo Malović, imate jednu interaktivnu mapu Republike Srbije. Ovo je isečak iz te interaktivne mape. Sada obratite pažnju kako Haški tribunal – u koji se vi zaklinjete i smatrate da je to institucija za koju ne sme da se postavi nikakvo pitanje njene legalnosti i legitimnosti – doživljava Srbiju i koliko, u stvari, on uvažava vas koji se zalažete za saradnju sa tom institucijom. Kao što vidite, Republika Srbija na karti Haškog tribunala podeljena je na tri dela: Vojvodina, ova uža Srbija (ponovo imamo onaj "užas", a to je skraćenica od "uža Srbija") i Kosovo. Novi Sad je obeležen jednom okruglom crnom tačkom; Beograd je obeležen kvadratom, što znači da je glavni grad, i Priština je, gospođo Malović, takođe obeležena kvadratom. Dakle, za Haški tribunal Kosovo... Kao što vidite, piše Kosovo, ne piše Kosovo i Metohija, ne piše AP Kosovo i Metohija, kao što je ustavna terminologija, piše samo - Kosovo. Obeležene su granice te tzv. republike Kosovo. Imate tamni kvadrat koji obeležava Prištinu kao glavni grad tzv. države Kosovo. Ovo je karta na kojoj su, navodno, prikazani zločini Srba nad Albancima na Kosovu i Metohiji, a imate ovde i legendu, da ne bi ispalo da govorim neistinu. Ovo je uvećana karta te tzv. republike Kosovo. Ponovo je Priština obeležena tamnim kvadratom. Uz naziv svake opštine, odnosno grada na teritoriji Kosova i Metohije dati su paralelno srpski i albanski toponimi. Ovde je legenda, da ne bi bilo zabune. Pominje se samo Kosovo, nema nigde Srbije, AP Kosovo i Metohija, to ništa, piše samo - Kosovo. Tamni kvadrat obeležava Prištinu. Pogledajte, gospođo Malović, šta piše, glavni grad, a ispod toga crne tačke koje obeležavaju mesta na kojima su navodno Srbi počinili zločine nad jadnim i ugroženim Albancima na Kosovu i Metohiji tokom 1998. i 1999. godine. I, koristi se opet nešto što je malo ponižavajuće za vas koji se zalažete za saradnju sa Haškim tribunalom, koristi se hrvatska terminologija, piše: mjesto zločina. Ako hoćete da vidite o čemu se tačno radi idite na sajt Haškog tribunala, možete da skinete ovu mapu, čitav niz drugih interaktivnih mapa, i da se uverite kako Haški tribunal i oni koji stoje iza Haškog tribunala doživljavaju vas koji građanima Srbije iz dana u dan besomučno ponavljate kako su to naši prijatelji, kako nam žele dobro, kako hoće da nam pomognu, da nas uvedu u tu Evropsku uniju, a kako tamo neki zli radikali, neobrazovani, primitivni, koji bi hteli da ratuju, to sve ne razumeju i govore protiv EU i protiv Haškog tribunala. Najtragičnija činjenica od svega, gospođo Malović, jeste to što neprijatelji srpskog naroda uopšte ne kriju da su neprijatelji. Oni se čak time i hvale, javno objavljuju mape na kojima je pokrajina Kosovo i Metohija odvojena od Srbije. Nažalost, u ovim mapama je i Vojvodina odvojena od Srbije. Kao što vidite, ako mi ne verujete, ovo je legenda na kojoj piše - granica; dakle, ove tačkice obeležavaju granice, ne unutrašnje, administrativne granice, državne granice su obeležene tačkicama. Granica između Vojvodine i južne Srbije po Haškom tribunalu ima isti rang kao granica između, recimo, Srbije i Bugarske, Srbije i Rumunije, Srbije i Bivše Jugoslovenske Republike Makedonije. Vi ste, gospođo Malović, ne mislim vi lično, vas duboko cenim i uvažavam, koalicija kojoj vi pripadate meni liči na ljude kojih je bilo i ovde u Srbiji u Drugom svetskom ratu – dok su Nemci streljali Srbe u Kragujevcu, Kraljevu, dok su pomagali ustaškom režimu Ante Pavelića da pobije što više Srba, dok su podržavali koncept velike Albanije na Kosovu i Metohiji itd., nažalost, bilo je ovde u Beogradu i u Srbiji ljudi koji su zatvarali oči pred tom činjenicom i rekli da su ti Nemci koji su nam ubijali đake u Kragujevcu u stvari naši prijatelji, ali, eto, postoje tamo neki Srbi koji tu činjenicu neće da razumeju i prihvate. Čini mi se, gospođo Malović, da ste vi i Vlada u kojoj vi sedite i stranke koje podržavaju tu vladu u poziciji tih nesrećnika iz Drugog svetskog rata koji nisu hteli da vide kakva je u stvari istina, koji tu istinu nisu hteli da priznaju i koji su srpski narod ubeđivali da su im prijatelji oni koji su im dušmani i koji rade protiv njihovih elementarnih interesa.
Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, posle ovog dirigovanog orkestra napominjem da sam se javio povodom amandmana kolege Kenana Hajdarevića, vezano za prošlonedeljno izlaganje za opštine iz Zlatiborskog, tj. mileševskog okruga i sve argumente vezane za opštinske, tj. sada osnovne sudove, odeljenja tužilaštva i organe za prekršaje. Svi argumenti koje su naveli poslanici, počev od gospodina Hajdarevića, Nikolića, gospodina Perića, gospodina Arsena Đurića, mene, idu u prilog tome. Ovo prethodno izlaganje o teritoriji opštine Priboj kao pograničnoj sredini i svim opštinama u tom području govori da se verovatno neke razvojne stvari i decentralizacija u tom regionu nikada neće ni desiti, a vezano za sve setove zakona iz resora pravosuđa i sve druge oblasti kojima se bavi ova vlada. Molim vas, kolege poslanici, građani Srbije, gospođo ministarka, šta će se dešavati, recimo, u Priboju – daću vam dokument koji sam danas dobio i pročitaću ga – kada se ukine javno tužilaštvo u Priboju? Ovih dana je sa adrese u Beogradu na ime gospodina Tomislava Penezića, sa stanom u Ulici Vuka Karadžića br. 2 u Priboju, inače bivšeg predsednika Okružnog odbora SRS mileševskog okruga, a sada člana Srpske napredne stranke, stiglo pismo sledeće sadržine. Kolege poslanici, ministarka, molim vas za malo pažnje da biste čuli sadržaj ovog pisma. Ipak se nadam, bez obzira na tempo vašeg udaranja, da će građani pored malih ekrana čuti i užasnuti se sadržajem ovog pisma. Ono je naslovljeno na pomenutog gospodina i glasi ovako: "Poštovani i neuvaženi gospodine Tomislave, mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo uvek znali kakav si junak i čovek, ali iz obzira prema tvojoj profesiji i godinama nikada ti to nismo rekli. Dođe vreme da ti pokažeš ko si i za šta se zalažeš. Na krilima i na zaslugama dr Vojislava Šešelja ti si to malo života lepo proživio, inače, ranije ga nisi ni imao. Završićeš kao i tvoj tata." Napominjem da je pokojni otac gospodina Tomislava Penezića 1943. godine stradao u odbrani svoje otadžbine. "Sa tobom će biti obrisan neki pločnik, bilo u Priboju ili u Beogradu. Ako se ne pokaješ i ne izviniš za sve što si radio u zadnje vreme protiv SRS, mi ti to ne smemo oprostiti, a Bog i neće, a i ne može. Spremi se da se makar postidiš, pre nego što dođemo." Verovatno posle ovoga, videćete, gospođo ministarka, nekoliko tačaka. Samo apelujem na građane koji su i ovo malo glasova na prethodnim ponovljenim izborima u tom kraju dali Srpskoj radikalnoj stranci da razmisle, posle ovakvog frapantnog pisanja i svega ostalog, da li je to dobro dalje činiti. Dolazi političko vreme nas srpskih naprednjaka.
Reč ima narodni poslanik gospođa Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, DSS želi da podrži amandman koji je na član 9. podneo narodni poslanik Kenan Hajdarević, iz nekoliko razloga. Pre svega, gospodin Hajdarević je naveo u svom amandmanu da on zapravo poštuje sve one kriterijume koje bi jedna ozbiljna vlada i ozbiljno ministarstvo pravde uvažili, a to je da je Priboj grad na granici, da je to višenacionalna sredina i da je to samim tim dovoljno, a uz to je sasvim prirodno da područje tužilaštava prati područje sudova, tako da mislim da ovaj amandman ispunjava sve one kriterijume koji su potrebni da bude priznat. Međutim, Vlada Srbije očigledno nije želela da uvaži ovakve argumente, što je sasvim u skladu sa onim kako se Ministarstvo i Vlada ponašaju tokom ovih nekoliko nedelja koliko traje rasprava o ovim amandmanima i ovim zakonima. Zapravo, sve one argumente koje poslanici vlasti i opozicije pišu, uglavnom vodeći računa o tome da ispoštuju i neke uslove koji su važni za sredinu iz koje dolaze, Vlada odbacuje ne smatrajući čak ni da je potrebno da o tome nešto ozbiljnije kaže ovog momenta kada se o tome raspravlja. Zbog čega je važno da se o ovome danas govori? Zbog toga što je Vlada rešila da ukine 104 suda, da ukine jako mnogo tužilaštava, zbog toga što je odlučila da od 300 do 400 sudija ostavi bez posla, da celokupno sudstvo dovede u poziciju da putuje od danas do sutra. Zbog toga treba o tome javno govoriti. S druge strane, Vlada kaže da ona u koncept ovih promena ulazi zbog toga što želi da štedi, zbog toga što smatra da je vrlo važno da se efikasno radi i da se radi u mnogo manjem broju sudova i tužilaštava zbog toga što je to manje skupo i to manje košta građane Srbije. Mislim da je bilo mnogo argumenata za to da je zapravo to skuplja varijanta i za državu i za građane Srbije i mislim da ne treba dalje o tome pričati. Zbog toga mi je vrlo važno da kažem zašto Vlada sad odjednom toliko želi da štedi. Sasvim je prirodno da mi poslanici pratimo malo više šta se piše u medijima, jer kao poslanici ni na koji drugi način ne možemo da se obavestimo o budžetu, koji inače kasni mesec i po dana, nego tako što pratimo šta se u medijima o tome objavljuje. Ono što vidimo jeste jako komplikovano punjenje budžeta i odmah dolazimo na temu onoga što je ova grupa ljudi koja se predstavlja kao vladajuća koalicija obećala svojim biračima, a to je da će u zemlju dovesti svež kapital i da će u zemlji cvetati sve od silnih investicija koje su tu došle. Očigledno je da od investicija i od kapitala nema ništa. Da je to očigledno da očiglednije ne može biti govori i priča o tome da se ovih dana vodi računa o tome da se taksa na registraciju vozila poveća tri puta. Zamislite, zarade neće porasti, ali će zato takse na registraciju biti povećane tri puta. Kako će se to odraziti na standard građana koji otprilike svojim položajem u krajnjem siromaštvu treba da pune budžet Vlade, koja očigledno ima potrebu da strašno mnogo putuje? Jer, kad saberemo koliko će da putuje, recimo, potpredsednik Vlade gospodin Krkobabić, to košta građane Srbije pet miliona. Dakle, dotakli smo pitanje teškog punjenja budžeta i odmah smo došli do teme obećanja koja je Vlada dala građanima u predizbornim aktivnostima. Očigledno je da od jednog od prvih i najvažnijih obećanja, a to je status kandidata za ulazak u EU, nema ništa i da zadugo nema ništa. Očigledno je da se više nigde, čak ni oni zagovornici da će to biti sutra ili prekosutra, najkasnije za nekoliko meseci, kao što je gospodin Đelić ovde uzvikivao - hajde da uđemo... Dakle, priča o belim šengen vizama je priča za neko daleko buduće vreme. Takođe, za daleko buduće vreme je i priča o 200.000 novih radnih mesta, jer očigledno je da od toga nema ništa. Ovih dana je, samo u toku novembra meseca, otpušteno 6.000 radnika a još 7.000 je na kolektivnim odmorima koji su, u stvari, pripremna faza za otpuštanje. Nadam se da su vam poznate odluke o proširenju kolektivnog ugovora koji ste potpisali sa sindikatima da ćete u budžetu predvideti 15% od prosečnog ličnog dohotka za topli obrok i 70% od prosečnog ličnog dohotka za regres i da ovi štrajkovi danas ispred Vlade nezadovoljnih radnika kojima ste sve to obećali, usput ste to potpisali, predstavljaju zapravo opomenu, jako važnu i veliku opomenu, Vladi da vodi računa i da se ne igra sa onima koji zaista jedva održavaju goli život svojih porodica. S druge strane, šta je sa tim što ste obećali da ćete očuvati teritoriju Kosova i Metohije u okviru Srbije? Juče je prekinut rad zbog toga što poslanici opozicije nisu hteli da mirno i ćutke prihvate da tog dana Euleks ulazi na teritoriju Kosova i Metohije. Kao što vidim, uglavnom mediji o tome izveštavaju kao da je ulazak Euleksa bio uz potpunu tišinu i ćutnju. Znate, postoji mnogo priča i pesama u Srbiji koje kažu da se iz te potpune tišine i ćutnje ono najstrašnije u ljudima rađa. To je ona situacija kada će se dogoditi prelom u ljudima. Kad sam već pomenula obećanja, moram da pomenem i ovo najnovije obećanje koje je predsednik Srbije, koji voli da bude premijer u slobodno vreme, dao na sednici svog glavnog odbora. Interesantno je da je na toj sednici gost bio onaj koji se predstavlja kao vanstranačka ličnost, a inače je premijer u senci, gospodin Cvetković. Koja su to najnovija obećanja koja je gospodin Tadić dao građanima? Dakle, prateći ispitivanje javnog mnjenja o tome koji su najveći strahovi građana u ovim vremenima, uz nepogrešivi instinkt njegovih savetnika, gospodin Tadić je rekao da zapravo strah od gubljenja radnog mesta jeste prvi strah koji se pojavljuje kod ljudi, čak i pre straha od smrti. U ovakvim situacijama u kojima se nalazi Srbija mogu realno da zamislim tu situaciju, naročito imajući u vidu onog mučenog čoveka koji je u Loznici stradao radeći na crno za 1.000 dinara dnevno. To je ona strašna slika Srbije u kojoj je najvažnije sačuvati radno mesto, pa makar na njemu ne primali platu, pa makar tu platu primali sa strašno velikim smanjenjem. Dakle, čuveno obećanje je bilo da će se ministri ocenjivati i da će se procenjivati njihov rad na svaka tri meseca, odnosno kvartalno. To bi sve bilo fino i lepo kada bi predsednik Srbije zaista imao nadležnost nad tim. Međutim, on zna da nema nadležnost nad tim, a ipak to radi. Vrlo je zanimljiv motiv zbog čega to radi. On se već duže vreme građanima Srbije predstavlja kao čvrst momak koji drži stvari u svojim rukama, koji će voditi računa o svakom građaninu ponaosob i zaštititi njegov goli život, jer, zapravo, premijer i njegovi ministri nam govore da nećemo biti gladni, goli i bosi. Dakle, to je onaj korak između onih obećanja da ćemo živeti svetski i evropski, pa do toga da nećemo biti goli i bosi, i to sve zajedno za četiri meseca. Predsednik Srbije zapravo želi da nam poruči da on odlučuje o svemu, čak i o onome što nije njegova nadležnost i samo zahvaljujući njegovoj dobroti i dalekovidosti građani Srbije će biti pošteđeni od toga da gube radna mesta. To, naravno, nije u skladu sa onim što se događa. Ne znam šta će biti sa ovim radnicima koji su već izgubili radno mesto, ali hajde da verujem da će ih on vratiti svojom silom na ta radna mesta. Sad dolazimo do priče o tome koji su to kriterijumi koji će se pratiti i na osnovu kojih će ministri biti ocenjivani i procenjivani i gubiti radna mesta. Dakle, prema mišljenju kabineta predsednika, jer on se o ovome izjasnio, to su: sud javnosti, sud struke, profesionalaca u tom poslu i ispunjavanje obećanja, dakle, koliko je ministar ispunio obećanja iz predizbornog perioda. Ako sudimo po ovom prvom kriterijumu, sudu javnosti, predsednik slobodno može da raspusti Vladu, pošto u anketama preko 60% ljudi kaže da nas Vlada ne vodi u dobrom pravcu. Dakle, sud javnosti je u ovom trenutku potpuno jasan – gospodo, vratite radna mesta i radite nešto drugo što bolje umete da radite. Sud struke, da vam ne navodim šta vam sve pričaju ekonomisti u medijima i kako govore koliko nas MMF dovodi u situaciju koja je trenutno u Americi vrlo aktuelna, da vam ne govorim o tome kolika vam je inflacija, kakva je mogućnost da ona osnova na kojoj ste zasnovali budžet od 3,5% bruto društvenog proizvoda bude zaista ispunjena. Ni mnogo ekonomski i privredno jače zemlje neće imati rast, nego će stagnirati u ovim godinama, jedino će ova nesrećna Srbija, koja je slaba, pokradena do kraja, rasti. Dakle, ta prva pretpostavka za budžet je potpuno pogrešna. Druga pretpostavka, da će se inflacija zadržati na 8%, takođe je potpuno pogrešna, jer svaki put kada dinar padne za 10% inflacija poraste za 3,5 ili 4%, tako da je cela priča o tome,o osnovama na kojima pravite budžet, potpuno pogrešna. Kada te premise padnu, mi ulazimo u začarani krug inflacije. Onaj prvi potpredsednik, onaj sa zlatnim glasom vam o tome govori, jer on dolazi iz one opcije koja je bila izuzetno uspešna, inflacija je tada bila najveća. On jako dobro zna kako se to tada radilo i on nam poručuje da će nas on od toga spasiti. Znači, ušli smo u začarani krug, investicija nema, kapitala nema, inflacija raste, trošite budžetske rezerve, dovodite nas u poziciju da zaista od danas do sutra gledamo šta će biti sa Srbijom. To je, što se mene tiče, prateći ono što vi govorite u kampanjama, ono što je sledilo i što je bilo logično, davali ste obećanja koja nisu mogla da budu ispunjena. Da ne govorim o tome koliko ste neozbiljni pa ste izgubili 90.000.000 samo od carina kada ste se odlučili da jednostrano primenjujete SSP. To je jedna potpuno neodgovorna odluka, zbog koje će neko u budućnosti snositi jako mnogo posledica, ali ovoga trenutka će posledice snositi samo građani. Dakle, devedesetih godina mi smo imali sankcije spolja, od međunarodne zajednice. Ovog trenutka mi sankcije imamo iznutra, od sopstvene Vlade, koja se uz devizu "ili ulazak u EU ili smrt Srbiji", pošto Evropa kaže "nećete biti član toga", odlučila za to da Srbije nema. Dakle, poštujem odluku predsednika Tadića, kriterijumi su javni, potpuno sam vam pokazala da kriterijumi pokazuju da vi treba da odstupite. Mislim da je to realno. Mislim da ovog momenta treba da učinite prvi korak, povucite sve ove zakone ili prihvatite amandmane koje opozicija nudi. Ona ih nudi upravo zbog toga što misli da nešto sa njima možda i može popraviti. Hvala.
Reč ima gospodin Petar Jojić. Ostalo je još pet minuta poslaničkoj grupi.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo gospodin iz Priboja, koji se odnosi na osnovni sud u Priboju, a odnosi se istovremeno i na osnovno tužilaštvo u Priboju, u svakom slučaju treba podržati. Iz kojih razloga? Priboj je grad koji je imao veliku industrijsku proizvodnju, fabriku vozila. Znate u kakvim je uslovima bila, a u kakvim je danas. To područje je pogranično područje, razuđeno, udaljeno od Prijepolja, a ujedno i od Užica, gde se predviđa sedište višeg tužilaštva i višeg suda. Dame i gospodo, ovo liči na grupisanje i pravljenje većih kapaciteta u pravosuđu, isto kao što je Broz pravio velika preduzeća i velike kapacitete, pa je radnike iz sela koncentrisao na asfalt, u gradove. Koju su sudbinu doživeli ti radnici koji su radili i živeli u velikim sistemima tj. velikim gradovima? Rezultat toga danas trpe građani Republike Srbije. Dame i gospodo, u skladu sa radom pravosuđa u slučaju "Agroživa", koji sam malopre pomenuo, želim da napomenem da je "Agroživ" žrtva, po svemu sudeći, uvozničkog lobija. Veliki broj radnika ostaje bez posla nakon uvođenja stečaja. "Agroživ" je izložen javnom medijskom linču. Samo opština Žitište ima 60% zaposlenih radnika u firmi "Agroživ". Nakon uvođenja stečaja, proizvodnja je smanjena za polovinu proizvodnih kapaciteta. Ratarska proizvodnja takođe za 50%. Veliki broj radnika na tom području živi od "Agroživa". Banke koje su bile kreditori povukle su, prema mojim saznanjima, to ću još jednom proveriti, svoje odluke o blokadi računa za finansiranje "Agroživa" i servisiranje od strane "Agroživa" prema bankama. Jedino što ostaje, po mom mišljenju, to je da se omogući da radnici "Agroživa" rade pod boljim uslovima, da imaju gde da rade, da imaju solidne plate, da se nastavi ratarska proizvodnja, da se nastavi proizvodnja u našoj državi, a ne da se štiti uvoznički lobi. Prema mom mišljenju, uvoznički lobi je upravo sada na potezu i on dovodi pod stečaj "Agroživ" u Pančevu. "Agroživ" u Pančevu je prethodne godine imao zasejanih 15.000 hektara za ratarsku proizvodnju, a ove godine 1.300 hektara. Zbog čega? Ako su odgovorni direktori, neka odgovaraju, i treba da odgovaraju ukoliko se utvrdi da su počinili krivično delo, ali uvoditi stečaj i dovesti u ovakvu situaciju ratarsku proizvodnju i proizvodnju živinskog mesa najvećeg proizvođača u Srbiji, to nije dobro. Nije dobro ni za državu, ni za radnike, jer je bolje podsticati domaću proizvodnju, nego dozvoliti uvozničkom lobiju da na taj način uništava našu proizvodnju. Naši radnici koji rade u ovakvim i sličnim firmama, bolje neka rade ... (Predsednik: Vreme, gospodine Jojiću.) ... oni, imaće koristi njihove porodice, a imaće i država. Na taj način bolje će štititi domaću proizvodnju, nego špekulante, prevarante, folirante i ostale koji ovu zemlju uništavaju iz inostranstva.
Po Poslovniku se javio gospodin Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu čl. 225. i 226. tražim objašnjenje od Vlade Republike Srbije, koja je dala mandat RIK-u da vrši radnje za potrebe lokalnih samouprava na Kosovu i Metohiji, zašto se ne održava sednica RIK-a i zašto ne razmatraju materijal koji je dostavljen RIK-u ako je kompletiran i u potpunosti sadrži sva ona neophodna dokumenta da bi Republička izborna komisija mogla da radi. Naime, ja sam još 4. novembra podneo zahtev i doneo sam presudu Okružnog suda iz Kosovske Mitrovice, a 11. novembra sam obnovio taj zahtev; onda ste vi tražili da to isto uradi lokalna samouprava, a onda je došlo do zabune zašto propratni akt nije pečatiran. Sada se ponovo traži neki bonus da se izbegne da se ta tačka stavi na dnevni red, da se rešava i da se izda uverenje za nova upražnjena odbornička mesta. Ne razumem ovu samovolju RIK-a i tražim da mi Vlada dostavi objašnjenje da li je moguće da se ne poštuje odluka suda i kome je u interesu da ne funkcioniše jedna lokalna samouprava na Kosovu i Metohiji. Ili ste vi već otpisali Kosovo i Metohiju, trebalo je možda tu predstavku i te zahteve da šaljemo negde u Prištinu a ne u Beograd, pošto vi, koliko vidim, ne želite da radite i ne želite da pomognete da ta lokalna samouprava funkcioniše? Naime, šta se dešava? Ukoliko ne izdate uverenja, proći će ta tri meseca i onda će ova većina koja čini vlast konstatovati da nije došlo do funkcionisanja lokalne samouprave, da nema održavanja sednica SO Leposavić; uvešće privremene mere i dovesti svoje ljude i tako ispuniti svoj cilj da imate bar jednu lokalnu samoupravu u kojoj vršite vlast. Mislim da taj način nije primeren jer se krše svi propisi, svi zakoni, ne poštuje se odluka suda, ne poštuje se volja naroda koji je izašao na izbore i koji je dao poverenje srpskim radikalima. Sva neophodna dokumenta koja su bila potrebna pribavio sam i dostavio, i dostaviću ponovo ako treba, u duplom primerku i u troduplom, fotokopiraću; ne znam koliko ima članova RIK, ako toliko primeraka treba, fotokopiraću i dostaviti. Ali, prosto ne razumem razlog zašto se to jednostavno ne stavi na dnevni red i donese odluka. Traže se neki izgovori koji ne postoje, jer tu je sve čisto i kristalno jasno, samo treba RIK da izda nova uverenja jer ne možete vratiti one odbornike kad je sud presudio da su mandati oduzeti po sili zakona. Ne vidim razloga da jedna lokalna samouprava na teritoriji Kosova i Metohije, u ovom slučaju opština Leposavić, ne funkcioniše onako kako nalaže Zakon o lokalnoj samoupravi. Stoga tražim objašnjenje od Vlade da li može da stane na put samovolji Republičke izborne komisije, koja već dva meseca ne želi da postupi po Zakonu o lokalnoj samoupravi i po Zakonu o izboru odbornika.
Zahvaljujem. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Saša Dujović i Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Šami. Izvolite.
Gospođo predsednice parlamenta, dame i gospodo poslanici, gospođo ministarka, moram da priznam da je ovo prvi put da se povodom nekog zakona javljam tri puta. Doduše, možda je na neki način dobro delovala na mene ta velika energija gospođe ministarke koja nas ovde sluša već ne znam koliko dana, ali zapravo pravi motiv je to što sam i dalje ostao, nažalost, duboko uveren da je ovo jedan jako loš zakon. Prosto, hteo sam da iskoristim još jednu priliku, ne navodeći ponovo argumente o kojima sam već dovoljno govorio, da pozovem gospođu ministarku da povuče ovaj zakon i da nesumnjivo potrebnu reformu mreže sudova u Srbiji, za koju uopšte ne sporim da je potrebna, napravi na jedan celishodniji način. Ne tvrdim, ponoviću, da treba da ostane 138 sudova, ali mislim da treba da ostane mnogo više od 34. Tu se, naravno, moraju uvažiti i sve specifičnosti ... (Predsednik: Hoćete li, molim vas, omogućiti govorniku da govori?) Dakle, treba uvažiti sve specifičnosti i opravdane zahteve iz onih mesta gde žive nacionalne manjine i iz onih krajeva Srbije gde su putevi loši, gde su bespuća i gde neće biti lako sudijama iz drugih gradova da dolaze svakodnevno da sude. Dakle, treba napraviti jedan racionalan i razuman predlog i ja verujem da bi taj predlog onda u ovom parlamentu dobio podršku, verovatno čak i svih poslaničkih grupa. Javio sam se po amandmanu koji su, ako se ne varam, podnele kolege iz SPS-a, ali, zapravo, to je i amandman gospodina Kenana Hajdarevića. To je potpuno identičan amandman i ja bih zamolio i nadležne odbore, ali i stručne službe Skupštine, ovo sad nema veze sa ovim zakonom nego govorim načelno, da ubuduće kada se pojave identični amandmani od više autora, da se to precizno naglasi i da se onda, naravno, rasprava može voditi jedinstveno. To je krajnje logično, iako to decidirano ne piše u postojećem poslovniku. Potpuno je logično, ako dva poslanika nezavisno jedan od drugog podnesu identičan amandman, da se, prvo, taj amandman jedinstveno raspravlja, a drugo, on ima istu sudbinu, dakle, ili ga Vlada prihvata ili ga ne prihvata. Mi smo pre neki dan na ovom zakonu imali jedan slučaj, to je jedno interesantno teorijsko pravno pitanje, gde je prihvaćen amandman jednog poslanika iz vladajuće većine, mislim da se radilo o Trgovinskom sudu u Kruševcu, a isti takav amandman iz opozicije je odbijen. Zamislite sad da u danu za glasanje taj amandman koji je Vlada odbila, iako je amandman u istom tekstu drugog poslanika prihvatila, bude odbijen prilikom glasanja. Postavlja se teorijsko pitanje da li je amandman zapravo postao deo zakona ili nije postao deo zakona? Naravno, nije ministarka za to kriva, za to je kriv nadležni odbor Skupštine i još više su krivi ljudi iz administracije Skupštine. Mislim da, u principu, na jedan kvalitetniji način moramo pripremati amandmane koje dobijamo na zakone i kad se konstatuje da su dva ili više poslanika iz različitih poslaničkih grupa podneli istovetan amandman, u istovetnom tekstu, onda nema potrebe da raspravljamo posebno o svakom od njih. U tom smislu je besmisleno što sam se ja javio povodom ovog amandmana, a ne povodom istog takvog amandmana gospodina Hajdarevića. S ovim ću da završim, uz još jednu, i to ovog puta poslednju, molbu da se ovaj zakon povuče ili, što je neka alternativa, da se prihvati amandman gospođe Radović, koji praktično zadržava status kvo u postojećem zakonu i da se na taj način do kraja 2009. godine (ima još godinu dana) pripremi jedan kvalitetan tekst zakona o mreži sudova, tužilaštava i svega što ovaj zakon obuhvata. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodin Maraš, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, član 226. Tražim jedno obaveštenje od vas: da li ste uspeli do sada da zakažete zajedničku sednicu dva odbora, Odbora za industriju i Odbora za privatizaciju, i da li ste uspeli da dobijete potvrdu da će ministri Škundrić i Dinkić biti prisutni na tim odborima? Ukoliko niste uspeli do sada da dobijete te potvrde i da objavite da li će biti zakazana u petak sednica ta dva odbora, da li možete da kažete samo kada ćemo dobiti potpunu informaciju da bismo mogli da se pripremimo na najadekvatniji način za ta dva odbora? Hvala.
Zamolila sam predsednike odbora da međusobno kontaktiraju i da mi daju termin, a onda bih ja pozvala ministre, kad budem znala koji je to termin. Petak je orijentaciono dan. Međutim, znate da poslovnički samo u slučaju ako ne sazovu predsednici zajedničku sednicu onda ja imam pravo, ali ja mislim da oni to upravo čine i da će me obavestiti do kraja dana ili sutra pre podne najkasnije. Gospodin Dušan Marić, pa gospodin Jojić, pa gospodin Radulović.
Dame i gospodo, podržavam amandman koji su podnele kolege Dujović Saša i Milićević Đorđe. Obrazložiću tu podršku u najkraćem: predlagač zakona nije pružio nijedan dovoljno ubedljiv razlog zbog čega bi trebalo ukinuti Opštinski sud u Priboju i Opštinsko javno tužilaštvo u Priboju, kao ni opštinske sudove i opštinska javna tužilaštva u većini drugih mesta u Srbiji. Ovaj amandman i argumenti koji su se čuli u njegovoj odbrani najbolja su potvrda da bi vladajuća većina i Vlada kao predlagač trebalo da još jednom razmotre sve ove argumente i da ovaj predlog zakona povuku iz procedure. Kao jedan od razloga za podnošenje ovakvog predloga zakona predlagač je naveo svoje uverenje da će njegovo usvajanje doprineti bržem i efikasnijem sprovođenju pravde. Po mom mišljenju, to je labava hipotetička pretpostavaka koja je zasnovana na zameni teza. Mislim da suština problema neefikasnosti pravosuđa u Srbiji nije u tome koliko sudova i tužilaštava imamo, nego da li ti sudovi, konkretno i u slučaju tužilaštava, rade svoj posao. Po mom mišljenju, to nije slučaj. U poslednjih mesec dana smo sa ove govornice, u medijima od strane novinara, od strane opozicionih političara, ali i od strane pojedinih direktora javnih preduzeća i ministara u Vladi Srbije čuli brojne podatke o astronomskim isplatama u pojedinim javnim preduzećima. Da tužilaštvo u Srbiji radi svoj posao, smatram da bi neke od tih isplata ili, u najmanju ruku, neke od tih izjava već trebalo da budu predmet rada i interesovanja javnih tužilaca. Umesto toga, mi slušamo objašnjenja da su sve te astronomske isplate izvršene u skladu sa zakonom. Jedina zamerka koju ministri imaju na svoje direktore u javnim preduzećima, na svoje predsednike upravnih odbora jeste nedostatak osećaja za društveni trenutak; dobro je što su uzeli te pare, jedino je loše što su to radili u ovom političkom trenutku. Zbog građana Srbije i zbog javnosti još jednom ću podsetiti na te brojke koje su iznete sa ove govornice i u sredstvima informisanja: NIS - plata direktora 600.000 dinara, Agencija za kontrolu leta - 466.000 dinara, JAT - 348.846 dinara, Aerodrom "Nikola Tesla" - 382.210 dinara, EPS - 297.740 dinara, "Elektromreža Srbije" - 289.713 dinara (samo mi nije jasno gde nađoše ovih 13 dinara), "Srbija gas" - 287.495 dinara, "Transnafta" - 287.272 dinara, "Srbijašume" (oni još ispadoše skromni) - 165.184 dinara, "Železnice Srbije" takođe spadaju u kategoriju skromnih sa platom direktora od 135.784 dinara, "PTT Srbija" - 220.429 dinara, Agencija za privatizaciju - 284.621 dinar, Agencija za privredne registre - 237.834 dinara, Agencija za osiguranje depozita, plata direktora - 283.018 dinara, Zavod za udžbenike i nastavna sredstva - 215.821 dinar, RTS - 255.000 dinara. Ove plate mi liče na one cene, kad uđete negde u prodavnicu, supermarket, pa tamo pročitate cenu 5.999 dinara. Tanjug - 133.000 dinara, RATEL - 200.000 dinara, "Telekom" - 222.000 dinara, "Galenika" - 282.000 dinara. Nakon prozivke u javnosti Upravni odbor Galenike je saopštio da je plata direktora sa prethodne - 382.000 smanjena za 100.000 dinara pa sad iznosi 282.000 dinara. Zašto ovo navodim kao podatak? Navodim iz razloga što smatram da ovaj podatak o smanjenju plate za ravno 100.000 dinara ukazuje na način na koji je ta plata ranije bila određena. Evo još nekoliko podataka: direktor Aerodroma Bojan Krišto na ime bonusa je sebi isplatio 880.000 dinara u junu mesecu. Bojan Krišto, po izjavi Mlađana Dinkića u "Utisku nedelje", mesečno prima 350.000 dinara plus bonus od 150.000 dinara. Stranačkom kolegi iz G17 Velimiru Radosavljeviću Krišto je kao savetniku za dva meseca isplatio 538.000 dinara. Čuli smo ovde podatak da je za jedan mesec na službenom telefonu napravio račun od pola miliona dinara. Pre neki dan u novinama čitamo tekst da je direktorka Centralnog registra za hartije od vrednosti Vida Uzelac u novembru primila platu od 1.200.000 dinara. Bivši direktor DDOR Novi Sad Bogdan Kuzmanović dao je otkaz firmi, a uzeo otpremninu od 226.000 evra. Bivši direktor Aerodroma "Nikola Tesla" i "Skijališta Srbije" Nebojša Nedeljković je na ime otpremnine za osam meseci uzeo 3.760.000 dinara. Pod pretpostavkom da je Nedeljković, kao njegov naslednik Krišto, po tvrdnji ministra Dinkića imao mesečnu platu od 350.000 dinara, za ovih osam meseci je praktično podigao 6.560.000 dinara ili 800.000 dinara mesečno. Bivši direktor "JAT tehnike" Radoslav Tomašević, koji je prešao na dužnost pomoćnika ministra infrastrukture, za otpremninu je uzeo 2.150.000 dinara. Radivoju Rajakoviću, koji je takođe radio na Aerodromu, na ime otpremnine isplaćeno je 3.515.656 dinara. Odmah posle dobijanja otpremnine, citiram ono što je rečeno za ovom govornicom ili objavljeno u medijima,Rajaković je prešao na novu dužnost u "Skijališta Srbije". Još samo tri podatka: u januaru 2008. godine otpremnine 141 radniku Aerodroma isplaćene su u iznosu od 121.617.763 dinara, otprilike milion dinara otpremnine po radniku.U oktobru ove godine 60 radnika Aerodroma dobilo je otpremninu po 30.000 dinara. Praktično imamo radnike prvog reda, koji primaju otpremninu od milion dinara i radnike drugog reda, koji primaju otpremninu od po 30.000 dinara. Njegovoj tadašnjoj sekretarici Miri Nikolić na ime otpremnine isplaćeno je 1.314.000 dinara. Poslednji podatak kaže – bivši direktor Upravnog odbora "Telekoma" Milan Božić u maju ove godine je na ime bonusa za 2007. godinu primio 1.500.000 dinara. Na osnovu članova 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, od Vlade Srbije tražim sledeća obaveštenja. Pod jedan, spisak direktora svih 28 javnih preduzeća u Srbiji, spisak predsednika i članova upravnih odbora svih javnih preduzeća sa iznosom njihovih mesečnih plata i svih ostalihprimanja u 2007. i 2008. godini. Pod dva, stranačku pripadnost svih direktora, predsednika i članova upravnih odbora javnih preduzeća u Srbiji. Po mom mišljenju, nakon iznošenja ovih podataka, a oni se u javnost iznose već mesec dana, javno tužilaštvo mora da reaguje i da pokrene postupak protiv ljudi koji su omogućili ovakvo pljačkanje građana Srbije, budžeta i budžeta ovih javnih preduzeća ili da preduzme radnje protiv onihkoji su iznosili ove lažne podatke.
Gospodine Jojiću, imate pet minuta, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podnet u svakom slučaju je delotvorniji i bolje reguliše sedište i područje predmetnoga suda i predmetnog tužilaštva na koje se amandman odnosi. Dame i gospodo, ja bih nešto govorio, ako mi dozvolite, vezano za ovaj sistem zakona, a odnosi se i na tužilaštva a ujedno i na sudove. Postavljam pitanje, može li Zakon o sudijama izričito predvideti izbor sudija svih sudova i time poći od pretpostavke da pre njega nije bilo sudova ni sudija u Srbiji? Na ovo pitanje stručna javnost odgovara, mogu da vam kažem, vrlo negativno. Ponuđeni Predlog zakona o sudijama ipak predviđa, jer se oslanja na moguće tumačenje Ustavnog zakona da se sudski sistem posle Ustava Srbije iz 2006. godine zasniva ad initio, što znači od početka. Da je predlagač zakona upao u klopku koju je sam sebi namestio svedoče i prelazne odredbe Predloga zakona o visokom savetu sudstva, koji je ustavni organ. Taj predlog razlikuje prvi sastav visokog saveta sudstva i stalni sastav visokog saveta sudstva, koji se bira na različite načine, što je neprihvatljivo, jer je prvi savet visokog sudstva taj koji mora da prođe izborni postupak na isti način kao što to treba da prođu, ako se ovaj predlog zakona usvoji, svi nosioci pravosudnih funkcija kada su u pitanju sudije. Nije dobro što Ustavni zakon propisuje da postoji ustavni diskontinuitet. Ako je taj diskontinuitet postojao kada je po Ustavu od 1946. godine kapitalistička Srbija postala socijalistička, to jest komunistička država, morao je postojati i kada je Ustavom iz 2006. godine socijalistička Srbija ponovo postala kapitalistička država. Postojanje ovakvog diskontinuiteta ogleda se i u načinu poveravanja sudskog mandata. Po ranijem Ustavu sve sudije birala je Narodna skupština i odmah je poveravala svima njima stalni mandat. Važeći Ustav razlikuje dve kategorije sudija: sudije sa ograničenim i sudije sa stalnim mandatom. Ograničeni mandat u trajanju od tri godine poverava se po članu 147. stav 1. Ustava, a Narodna skupština, kada sudiju bira prvi put, stalni mandat poverava po članu 147. stav 2. Ustava. Pošto Ustav stalnost funkcije jemči samo sudijama koje je izabrao visoki savet sudstva, zatečene sudije se moraju podvrgnuti po tome reizbornosti kako bi sudijsku funkciju nastavili da obavljaju sa punim legitimitetom. U suprotnom, građanima Srbije će za tri godine suditi dve vrste stalnih sudija: oni kojima je mandat poverila Narodna skupština kao zakonodavni organ i oni kojima je mandat poverio visoki savet sudstva. Sudije sa stalnim mandatom, koje su na različite načine izabrali organi u različitim postupcima, neće moći da obezbede jednaku zaštitu prava građana po članu 36. stav 1. Ustava, a bez nje sudska vlast ne može biti ni nezavisna, ni nepristrasna, a ni pravična. Zato u ovom trenutku sve sudije moraju biti izabrane na jednak način, za šta se zalaže SRS, kao što ni u postupku pred Narodnom skupštinom ne bi trebalo dozvoliti da Vlada i politika ovde odlučuju i da biraju sudije po podobnosti. Što se tiče odredaba člana 11. Predloga zakona o sudijama, postoji jedna velika greška. Koja je to greška, dame i gospodo narodni poslanici? Odredba ovog člana glasi: "Sudija ostvaruje prava iz radnog odnosa u skladu sa propisima koji uređuju prava iz radnog odnosa izabranih lica, ako ovim zakonom nije drukčije određeno". Međutim, dame i gospodo, sudije nisu u radnom odnosu, sudije su izabrani funkcioneri, na funkciju su izabrani kao lica; izabrane sudije treba da imaju ovaj status, a ne onaj koji se predlaže predlogom. Što se tiče razloga za uvođenje pravosudnih saveta, kako je to u uporednom pravu, dame i gospodo? Pravosudni savet nije institut koji je opšteprihvaćen u Evropi, a ni u svetskim razmerama. Takođe, postojanje pravosudnog saveta nije međunarodna obaveza država koje ozbiljno nastoje da uspostave vladavinu svoga prava. Ima mnogo evropskih i vanevropskih država čije se pravosuđe smatra uzornim, ali nemaju takav stalni sastav za izbor, kao što je to u Predlogu zakona. Svojevremeno je samo postojao krunski savet kraljice Elizabete I u Engleskoj. Prema tome, nećemo mi dozvoliti, niti treba dozvoliti da se ovako nešto kod nas događa. Novi ustavni položaj sudija – želim da napomenem da je ustavni položaj sudija novim Ustavom pogoršan u odnosu na ustavni položaj sudija po Ustavu iz 1990. godine. Ustavni položaj sudije pogoršan je u odnosu na dosadašnje stanje najpre zato što se odstupilo od bezizuzetnog pravila o stalnosti sudske funkcije koja je utvrđena Ustavom iz 1990. godine. Ustav ne sadrži razloge, ovo je jako važno, za prestanak sudske funkcije, a naročito ne razloge za razrešenje, što daje zakonodavcu široke mogućnosti za zloupotrebe i biranje sudija po političkoj pripadnosti.
Gospodine Raduloviću, izvolite.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva, žao mi je što u ovom trenutku u sali nije gospođa Malović jer se ovde radi o jednom, po meni, veoma značajnom amandmanu. Da budem iskren, očekivao sam da će kolege iz SPS-a koje su podnele ovaj amandman, gospodin Saša Dujović i Milićević Đorđe, da izađu ovde i da brane ovaj amandman jer je ovaj amandman, koji se odnosi na zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, izuzetno značaj za građane opštine Priboj. Poslanici iz te poslaničke grupe, a i iz poslaničke grupe DSS, dobili su sijaset pisama od građana opštine Priboj u kojima nas oni upozoravaju na značaj dalje egzistencije kako osnovnog suda u Priboju, odnosno opštinskog suda u Priboju, tako i opštinskog tužilaštva. Kao što znate, Priboj je strateški izuzetno značajna opština. To je pogranična opština, koja je prema popisu iz 1991. godine imala 35.800 stanovnika, a prema popisu iz 2002. godine oko 30.000 stanovnika. Međutim, prema našim saznanjima, trenutno u Priboju živi oko 25.000 stanovnika. Kada uzmemo u obzir da veliki broj privrednih subjekata tamo praktično ne egzistira i da već postoji problem sa Fabrikom automobila Priboj, da u opštini Priboj postoji veliki broj staračkih domaćinstava i da je velika migracija stanovništva, uglavnom mladi ljudi napuštaju Priboj, gašenjem velikog broja državnih ustanova i institucija (mislim na carinu, finansijsku policiju, upravu prihoda), gašenjem osnovnog, odnosno opštinskog suda i tužilaštva praktično građani Priboja imaju osećaj da dobijaju manje-više status jedne mesne zajednice i da država ne vodi računa o njihovom interesu. S obzirom na to da je Priboj pogranična opština, povećan je i obim kriminaliteta, šverca, nedozvoljene trgovine, ilegalnih prelazaka. Iz tih razloga smatramo da je preko potrebno da u opštini Priboj ostane kako osnovni sud, tako i javno tužilaštvo. U višednevnoj raspravi ovde, u vezi sa predlogom zakona o osnovnim sudovima i javnim tužilaštvima, mi smo argumentovano iznosili kritike zašto je taj zakon loš. Pre svega, imamo veliki broj amandmana, praktično iz svih sredina sa teritorije Srbije. Kada kažem iz svih sredina mislim i na ogroman broj građana koji su, na neki način, zaštitu svojih elementarnih prava tražili od svih narodnih poslanika, bez obzira na stranačku pripadnost, da li su iz vladajuće koalicije ili iz opozicionih stranaka. Ovaj zakon je loš i to pokazuju 124 amandmana na svega 19 članova ovog zakona, mišljenje koje je dala sama struka, obrazloženje koje ukazuje da se taj zakon donosi iz čisto ekonomskih razloga, što ne stoji, jer će se upravo povećati troškovi vezani za dnevnice sudija, veštaka, tumača, tužilaca i svih onih koji su vezani za rad osnovnih sudova i tužilaštava. Isto tako, mislimo da je zakon i politički loš, jer je to loša poruka građanima iz onih sredina u kojima se gase osnovni sudovi i tužilaštva. Pošto je ovo manje-više poslednja prilika da vam se obratim, gospođo Malović, ja očekujem i DSS očekuje da ćete da uvažite sve ove razloge koje smo mi u višednevnoj raspravi ovde izneli i da ćete ovaj Predlog zakona da povučete iz procedure, što je u opštem interesu svih građana. Na kraju, gospodinu Petronijeviću bih poručio da upravo mi pokazujemo koliko smo konstruktivni, jer se i po vašim amandmanima javljamo za reč i branimo ih. Radimo isključivo u interesu građana i ne želimo da budemo destruktivni. A vama, gospođo predsedniče, moje prezime se izgovara Radulović, a ne Radulović. Hvala.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Milan Dimitrijević ima reč.
Gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Vlatko Ratković je podneo amandman na član 9. stav 1, gde se tačka 27) pretvara u tačku 28) i gde se kaže da se osniva osnovno javno tužilaštvo u Rumi za područje osnovnog suda u Rumi. Spreman sam da podržim ovaj amandman, pogotovo videvši da gospodin Vlatko Ratković nije u sali. Koliko sam video u obrazloženju zašto je Vlada odbila ovaj amandman, Zakonodavni odbor, čiji je predsednik gospodin Vlatko Ratković, rekao je da je taj amandman pravno moguć. Mene čudi da gospodin Vlatko Ratković nije izašao da brani svoj amandman. Verovatno je zauzet ili ima nekih drugih obaveza. No, suština je sasvim drugačija. Možda je neko gospodinu Vlatku Ratkoviću rekao – nemoj da braniš amandman jer si ti poslanik vladajuće koalicije. Mislim da je stvar u tome, ali dobro, mislim da je to problem gospodina Vlatka Ratkovića. Suština zakona o kome su govorili poslanici u proteklih četiri-pet dana jeste da je zakon loš. Problem rešava amandman gospođe Milice Radović, povucite taj zakon. Jedino je to rešenje, jer je ovo nepopravljivo amandmanima. Jednostavno nepopravljivo. U prethodnim amandmanima se govorilo o svim javnim tužilaštvima u pograničnim opštinama koje ostaju bez osnovnih javnih tužilaštava. Jedan od parametara i kriterijuma koje ste vi navodili u obrazloženju zakona je dostupnost pravde. Pravda je dostupna, samo je malo dugačka, negde je 100 ili 150 kilometara, negde manje, negde više, tako da ti parametri i kriterijumi koje ste naveli u obrazloženju zakona jednostavno ne stoje. Ni po jednom kriterijumu to jednostavno ne stoji. Nije problem samo tužilaštvo. Problemi su daleko veći i daleko opasniji po građane Srbije. Nama je stigao Predlog zakona o budžetu i ovo je interesantno za građane Srbije da čuju jedan podatak i jednu cifru: predviđen je deficit budžeta u iznosu od 49.000.000.000 dinara. Ali, onaj ko uzme da prelista taj budžet i sabere ekonomsku klasifikaciju 422, a ta ekonomska klasifikacija znači - troškovi putovanja, dođe do cifre od 5.640.000.000 dinara, a to iznosi više od 10% budžetskog deficita. Da vas čovek sada pita gde vi putujete, gde se troši tih 5.600.000.000 dinara? Pa put do Meseca ne košta toliko. Još jedan primer u rebalansu budžeta: Generalni sekretarijat Vlade broji 122 zaposlena; stavka troškovi putovanja - 94 miliona. Kada to podelite sa brojem zaposlenih, jedan zaposleni potroši dve godišnje prosečne plate u Srbiji. Restriktivni budžet, socijalno odgovorna Vlada. Opet vas pitam, gde putujete? Kada biste pogledali i druge stvari u tom budžetu, to je prosto da se čoveku digne kosa na glavi. U jednom članku sam našao da je, recimo, povećanje plata zaposlenih u Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje daleko veće nego što je povećanje plata zdravstvenih radnika. Dakle, zbog čega postoji taj Zavod za zdravstveno osiguranje? Da bi trošio pare poreskih obveznika na taj način? Pa, gde ti ljudi uplaćuju novac i zašto ga uplaćuju? Za svoje lečenje. Zašto je izgradnja zgrade Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje kasnila toliko meseci? Zašto je probijen taj budžet za gradnju zgrade? Zašto je to izašlo preko sto miliona više? Je l' neko treba da odgovara za to? Da li je neko od poslanika vladajuće koalicije uopšte čitao i da li je upamtio bilo šta iz ekspozea gospodina Mirka Cvetkovića? Koje je to predizborno obećanje održano? Hajdmo da vidimo neke stavke. Šta je bilo sa produženim dejstvom opšteg kolektivnog ugovora o povećanju, odnosno isplati 15% prosečne plate? Kada je tu na vašem mestu sedela ministarka finansija ja sam izračunao da tih 15% povećanja prosečne plate iznosi 1.600.000.000 dinara, a da 75% jednokratne pomoći za regres iznosi 400.000.000 evra. To je dve milijarde evra. Pitam, je l' imate te pare da isplatite? Onda odmah gledamo odakle te pare. Dobro, zašto ste potpisali taj ugovor? Zašto je gospodin Gajić potpisao taj ugovor? Šta danas rade predstavnici sindikata ispred zgrade Vlade? Zbog čega se oni bune? Zbog odgovornosti Vlade. Šta je sa besplatnim akcijama? Gde je tih hiljadu evra? Gde je po hiljadu evra za pet miliona punoletnih građana Srbije? Ko će to da isplati? Je l' socijalno odgovorna Vlada ima para za to? Hajde, dajte tim ljudima po hiljadu evra i rešili smo problem, nema krize, pet milijardi evra, sitnica. Dakle, Vlada koja radi to što radi, koja je lagala građane u prethodnoj kampanji, koja ne vodi računa o svom stanovništvu ne zaslužuje da bude na vlasti više nijedan dan. Svaki dan sa ovakvom vladom je gubitak za državu i za građane Srbije. Začuđujuće je i to što u svojim sinoćnim komentarima i izjavama poslanici vladajuće koalicije optužuju poslanike opozicije kako opstruišu rad Skupštine u vezi sa donošenjem seta pravosudnih zakona. Videćemo da li je to baš tako. Prekjuče je poslanicima opozicije, a i vi ste, gospođo ministarka, bili svedok tome, bilo uskraćeno pravo da govore i po amandmanima, a kamoli po Poslovniku. Dakle, vi nama ne date da govorimo o temi, ne date nam da govorimo po Poslovniku. Ima li nešto što vama uopšte odgovara? Govorite da nema dijaloga. Pa, za dijalog je potrebno dvoje. Je l' vi mislite da je dijalog samo kada se vi dogovorite kako ćete da rasporedite pare iz budžeta unutar vladajuće koalicije? To je za vas dijalog. Šta su krajnje namere ove vlade? Da stvaranjem afera, dizanjem magle, prašine, skrene misli ovog naroda, koji je već na ivici gladi, sa glavne teme, a glavna tema se zove dolazak Euleks misije na Kosovo. Šta je zadatak Euleksa? Zadatak Euleksa je da radi na uspostavljanju nezavisnosti tzv. narkodržave Kosovo. Vi to mirno gledate. Govorite da će Euleks biti statusno neutralan. Pa kakva je to misija koja uspostavlja carinu, dovodi sudije? Po kojim zakonima će da sude te sudije, po zakonima koje države? Imate li odgovor na to pitanje? Koji su to zakoni po kojima će da sudi sudija Euleksa? Pa dajte, izađite jednom pa kažite – mi kao vladajuća koalicija, gde je najjača stranka Demokratska stranka, vodili smo tajne pregovore, priznali smo Euleks, dozvali smo Euleks, pričali smo jedno, a radili smo drugo. Hajte jedanput kažite jasno i glasno – prevarili smo vas. Takva pitanja, ne jedno, nego stotine takvih pitanja. Ima li ijednog odgovora? Nijednog odgovora. Gospodin Jojić postavi pitanje, a dobije pet kilograma materijala. Na mnoga pitanja koja su postavljena Vladi i ministrima odgovora nema. Čak i kada se neka pitanja postave pokušavaju da poslanike "privedu" u ministarstvo i da im pokažu papire na uvid, kao što je mene šef kabineta ministra poljoprivrede zvao da dođem u Ministarstvo da mi on da na uvid papire. Ja sam pitao – je l' vi to mene privodite? Ako sam postavio poslaničko pitanje u vezi sa trošenjem deset miliona evra na vatanje komaraca i krpelja i na uništavanje ambrozije, da li sam ja dužan da me privedete da biste mi objasnili u čemu je problem? Vi ste dužni da mi na to pitanje odgovorite pismeno. Možda ću dobiti duplo veću količinu papira nego gospodin Jojić, a možda neću dobiti uopšte te papire. Da li uopšte imate odgovor na neko pitanje? Da li uopšte znate šta radite? Tako se ne vodi država. To nije socijalno odgovorna vlada, to je neodgovorna vlada. Svaki dan je strašan gubitak za državu i za narod.
Reč ima gospodin Martinović, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, naravno, ne plašim se, duboko vas cenim i uvažavam, pre svega kao damu i kao ženu koja poseduje ogromno stručno znanje, ali malo sam se našalio sa vama jer ste napravili izraz lica, kao "zar baš moraš opet po amandmanu". Ali, neću dugo. Dakle, mislim da je amandman gospodina Vlatka Ratkovića apsolutno opravdan, osnovan i da je Vlada trebalo da ga prihvati. Mislim da je potpuno logično da u Rumi postoji osnovno javno tužilaštvo i da postoji osnovni sud. Opština Ruma ima više od 60.000 stanovnika, teritorijalno je prilično velika, obuhvata 16 sela. Mislim da je apsolutno logično bilo da se zadrži postojeća pravosudna mreža. Jedino ne znam zašto gospodin Vlatko Ratković nije sam obrazložio ovaj svoj amandman. Malo smo u čudnoj situaciji, poslanici opozicije moraju da brane amandmane koje podnose poslanici iz vladajuće koalicije. I dalje tvrdim ono što sam rekao i pre nekoliko dana - da su svi ovi amandmani koje su podneli narodni poslanici iz vladajućih partija u stvari sredstvo da se opere savest pred građanima opština iz kojih ti narodni poslanici dolaze. Mislim da narodni poslanici vladajuće koalicije u danu za glasanje neće glasati za svoje amandmane. Mislim da će strah od Vlade biti jači u odnosu na obaveze koje ti narodni poslanici imaju prema svojim građanima. Ali, to je samo moja tvrdnja, oni mogu da me demantuju u danu za glasanje, da pokažu da su slobodni poslanici, da su hrabri, da su odlučni, da imaju određeni lični i politički integritet i da u danu za glasanje, suprotno mišljenju Vlade, glasaju za svoje amandmane. Inače, ovaj amandman je zanimljiv i u kontekstu onoga što sam maločas govorio. Rekao sam da se na sajtu Haškog tribunala nalaze interaktivne mape; Vlada može da pogleda te mape i da vidi na koji način tužilaštvo Haškog tribunala i kompletan Haški tribunal doživljavaju Republiku Srbiju. Dakle, Srbija je podeljena na tri dela. Unutrašnje granice između Vojvodine i centralnog dela Srbije i Kosova i Metohije i centralnog dela Srbije tretiraju se kao državne granice. To je dokaz više da je za Haški tribunal i za države koje stoje iza Haškog tribunala Kosovo i Metohija već nezavisna država. Sve ove priče kako smo mi SSP-om postigli veliki uspeh, da ipak nije sve izgubljeno itd., nažalost, padaju u vodu pred činjenicom da je za Haški tribunal i za države koje su ga formirale, koje ga finansiraju i podržavaju, Kosovo i Metohija, nažalost, nezavisna država, odvojena od Republike Srbije. Inače, gospodine Ćosiću, žao mi je što gospođa ministar nije ovde, ali na ovoj interaktivnoj mapi nalazi se i Ruma, dakle opština koja se pominje u ovom amandmanu. Na ovoj karti piše: "Kliknite na crvenu tačku za kratak pregled i spisak predmeta u kojima je pred međunarodnim sudom dokazano ili se tvrdi da su počinjeni zločini na određenom području". Ova mapa i svi prateći tekstovi služe kao uvod za upoznavanje sa zločinima počinjenim u ratovima u bivšoj Jugoslaviji. Zamislite, dame i gospodo narodni poslanici, u Rumi su se desili ratni zločini! Za te ratne zločine, po mišljenju tužilaštva Haškog tribunala, odgovoran je niko drugi nego Vojislav Šešelj zato što je 6. maja 1992. godine u Hrtkovcima održao jedan govor u kojem je rekao da svi oni koji su lojalni državi Srbiji mogu da ostanu u Srbiji, da će im on lično i SRS garantovati bezbednost. Čak je izričito rekao da svi Hrvati koji služe u JNA, čiji su sinovi u JNA, imaju njegovu reč da će, što se tiče članova i simpatizera SRS, biti bezbedni. Tužilaštvo Haškog tribunala je te njegove reči, zamislite, protumačilo kao ratni zločin ili, tačnije, kao kršenje zakona i običaja rata. Kao što vidite na ovoj karti, u Rumi... U stvari, misli se na Hrtkovce, jer se jedna od tačaka optužnice protiv Vojislava Šešelja odnosi i na taj inkriminisani govor dr Vojislava Šešelja u Hrtkovcima. Vi svi tvrdite, kao što i mi tvrdimo, da Republika Srbija nije vodila bilo kakve ratove, da se na teritoriji Republike Srbije nisu vodile bilo kakve ratne operacije u periodu za koji je nadležan Haški tribunal, ako izuzmemo NATO intervenciju, odnosno agresiju 1999. godine. Nažalost, Haški tribunal to ne priznaje. Evo, kao što vidite, Ruma je označena kao jedna opština u Vojvodini, odnosno u Srbiji, u kojoj su, navodno, počinjeni ratni zločini. Nažalost, koliko sam pročitao ovaj predlog budžeta za 2009. godinu, Vlada je predvidela značajna finansijska sredstva za finansiranje Kancelarije za saradnju sa Haškim tribunalom. Sve ove činjenice koje vam mi iznosimo za vas nisu dovoljne. Pored svega što radi Haški tribunal, ne samo sa Vojislavom Šešeljem nego sa svim Srbima koji su optuženi ili protiv kojih se vodi postupak ili koji su osuđeni pred Haškim tribunalom, vi te argumente ne uvažavate. Mi smo vam danas pokazali kartu u kojoj je Haški tribunal potpuno pogazio svoju nadležnost. Dakle, on samog sebe više ne doživljava kao nekakvu pravosudnu instituciju, kao instituciju pravde. To je isključivo politička institucija. Da je to tako vidi se iz ovih karata u kojima Haški tribunal deli Srbiju na tri dela: na Vojvodinu, na užu Srbiju i na Kosovo. Kosovo je, po ovim kartama, već nezavisna država; Vojvodina, ako imamo u vidu činjenicu da je Novi Sad označen tačkom, a ne crnim kvadratom, još nije država, ali vi iz vladajuće koalicije im zdušno pomažete da se i taj treći deo Srbije - Vojvodina, proglasi nezavisnom državom. Evo, mi smo ovde da vam taj posao otežamo i, što se tiče SRS, a mislim i svih patriotskih organizacija u Srbiji, taj pokušaj razbijanja Srbije i stvaranja nekakve nezavisne države Vojvodine neće vam poći za rukom.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem ono što imam nameru, vezano za amandman, a govorila sam dosta na ovu temu, naravno, nisam se umorila od toga, čini mi se da bi bilo dobro da čujete u dve rečenice samo kako izgleda izveštaj o učešću stalne delegacije Narodne skupštine Republike Srbije pri Parlamentarnoj skupštini NATO-a na godišnjem zasedanju Parlamentarne skupštine NATO-a u Valensiji od 15. do 18. novembra 2008. godine. Tema je, između ostalih, bio izveštaj "Kosovo i budućnost bezbednosti na Balkanu" generalnog izvestioca Vitalija Kanasa. Stoji da su u ime Skupštine Srbije tamo bili Marko Đurišić, kao šef delegacije; Edip Šerifov, narodni poslanik; Dragan Šormaz, narodni poslanik; Igor Bečić, Božidar Delić, bivši narodni poslanici; Ivana Božović, sekretar delegacije i Ivana Vuković, prevodilac. Zašto želim ovo da napomenem? Zato što na Parlamentarnoj skupštini NATO-a u Valensiji na temu "Kosovo i budućnost bezbednosti na Balkanu" nisu govorili predstavnici parlamenta, osim Marka Đurišića koji je postavio pitanje kakvi će biti naredni potezi ove parlamentarne skupštine, vezano za Kosovo i Metohiju. I, govorio je Dragan Šormaz. Šef delegacije Marko Đurišić uputio je pitanje predsedniku odbora da li delegacija privremene skupštine Kosova i Metohije ima pravo na reč. Dragan Šormaz je govorio nešto više od toga. Ostali su tamo otišli da se prošvrćkaju, da se prošetaju. Mislim da treba da vodimo računa koga tamo šaljemo i sa kakvim zadatkom tamo neko ide i da s vremena na vreme ovaj parlament treba da razmatra ovakve izveštaje. Nemam nameru da to sada daljem elaboriram. Samo da se zna. Kada je u pitanju amandman na član 9, kao, uostalom, i svi amandmani koji su podneti, 122 ili 124 amandmana, interesantno je da u jednom delu moram da se složim sa onim što je danas pre podne govorila gospođa Vesna Pešić. Ona je gospođu Malović pitala da li ona kao ministar može da garantuje da će ovi zakoni biti primenjeni u rokovima koji su predviđeni u završnim odredbama ili ćemo u decembru iduće godine ponovo videti ovde predstavnika Vlade koji će nam obrazlagati dopune ili izmene ovog zakona, kojima će se produžavati rok primene ovog zakona. Ne volim da se kladim, ali bila sam spremna i spremna sam da se opkladim sa gospođom ministar da će se to sigurno desiti, i to je dobro. To je dobro ne zato što smo mi ovde potrošili nedelju dana raspravljajući o ovom predlogu i o svim ovim predlozima iz tzv. seta zakona iz oblasti pravosuđa, dobro je zato što se ipak neće stvoriti taj haos koji bi ovi zakoni, kada bi se zaista primenjivali u oblasti pravosuđa, doneli. Član 9. govori o osnovnim javnim tužilaštvima. Podnela sam amandmane vezane za pravosudnu mrežu na teritoriji opštine Tutin. Ovde sam predložila da se u članu 9, gde je nabrojano 30 osnovnih javnih tužilaštava, predvidi osnovno javno tužilaštvo u Sjenici za područje osnovnog suda Sjenica i osnovno javno tužilaštvo u Tutinu za područje osnovnog suda u Tutinu. Mislim da je izneto zaista mnogo argumenata u prilog činjenici da bi trebalo usvojiti ove amandmane. O tome smo prethodnih dana govorili kolege Šerif Hamzagić, Kenan Hajdarević, predstavnici DSS-a i ja. Svi smo bili jednoglasni u tome da je neophodno da se ovi amandmani usvoje. Govorim ovi, zato što je logično. Vlada kaže da ne može da usvoji ovaj amandman zato što nije usvojila amandman na član 3. Da podsetim, član 3. govori o mreži osnovnih sudova na teritoriji Srbije. Jasno je da su ovi amandmani vezani. U samom obrazloženju amandmana sam napisala da je ovaj amandman logičan sled amandmana koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela na član 3. Problem i jeste u tome što predstavnik Vlade nije želela da prihvati amandman na član 3. Ne samo amandman koji sam ja podnela, ne samo amandmane koje su podneli poslanici Srpske radikalne stranke, nego sve amandmane. Zaista nema rešenja za ovaj problem, osim da... Postoje, zapravo, tri rešenja: jedno je da se prihvate apsolutno svi amandmani, drugo je da se prihvati amandman koleginice Milice Radović, ali najbolje rešenje bilo bi da se, dok još nije kasno, predlog ovog zakona povuče iz procedure. Očigledno je da je to opšte mišljenje i neću propustiti ni ovu priliku, pošto je ostalo svega nekoliko amandmana, da pozovem sve narodne poslanike, sve kolege koje su podnosile ove amandmane, da glasaju za svoje amandmane, pre svega, ali i da u danu za glasanje ne glasaju za zakon. To je jedini način da imate častan i odgovoran odnos prema građanima koji su vas birali. Potpuno svesno i namerno želim da oni koji prate rad ovog parlamenta, da srpska javnost zna kako se narodni poslanici ponašaju prema građanima koji su nas ovde poslali. Dakle, građani Tutina insistiraju i kažu da će biti strašno ako se u Tutinu ukine osnovni sud, ako se u Tutinu ukine sud za prekršaje, ako se u Tutinu ukine osnovno javno tužilaštvo, da će to značiti oko 150 ljudi bez posla u ovoj situaciji. U vreme kada je Boris Tadić, pre nekoliko dana, poručio svima da se bore za svoja radna mesta, zaposleni u pravosuđu sa teritorije opštine Tutin se bore, pokušavaju da se izbore, javljaju se narodnim poslanicima, mole da im pomognemo. Očigledno je Tadić mislio na neku drugu vrstu borbe za radna mesta. Bogami, kako stvari stoje, moraće ljudi zaista da se bore za svoja radna mesta. Tadić je zaštitio one koji su u Vladi i u ministarstvima, državnim agencijama, u raznim državnim organima. Zato jedan od njegovih ministara, Milan Marković, već najavljuje ozbiljne restrikcije u lokalnim samoupravama; gospođa Malović najavljuje kroz ove zakone restrikcije u oblasti pravosuđa. To svakako nije dobro rešenje. Nije dobro rešenje ni da jedna mala opština poput Tutina, koja ima 99 sela, najudaljenije selo od samog centra Tutina je 41 km, nema ovih državnih organa i da nema ovu granu vlasti. Jer, ako u jednom tako malom mestu ukidate sudove, ako ukidate srednje škole jer procenjujete da nema dovoljno učenika, ako ukidate u nekim selima osnovne škole jer procenjujete da se državi ne isplati da zbog nekoliko učenika u jednom selu tamo postoji škola, a ne pada vam na pamet da pravite obdaništa, dakle, sve ono što bi eventualno moglo da zadrži građane da ostanu da žive u svojim kućama, u Tutinu, vi zapravo radite suprotno od toga, terate ih da se iseljavaju, da dolaze u Beograd, da se ovde snalaze. Ovde, kažu, bar mogu da zarade nešto na crno, u Tutinu ni to ne mogu, tamo mogu samo da rade i da zarade... Kad u takvom malom mestu ostavite bez posla tridesetak zaposlenih u sudu i tužilaštvu, ljudi koji već imaju možda 20 ili 30 godina radnog iskustva, šta oni mogu da očekuju, kako oni dalje da funkcionišu, kako da žive? Nemaju gde da se zaposle, jer oni neće otići ni u sud ni u javno tužilaštvo u Novom Pazaru zato što tamo čekaju ljudi koji su već zaposleni. U Novom Pazaru ćete verovatno morati izdvajati velika sredstva da proširujete zgradu sadašnjeg opštinskog suda zato što ćete tamo sada okupiti, maltene, ceo Raški okrug, odnosno veliki deo Raškog okruga i veliki deo Zlatiborskog okruga, što je potpuno van pameti i što svakako nije dobro rešenje. Još jedanput vas molim, kolege, da u danu za glasanje vodite računa da mi ovde nismo radi sebe, da smo mi ovde da bismo, koliko god je to moguće, preko Vlade Republike Srbije ispunili zahteve koje nam svakodnevno upućuju građani Srbije. Uverena sam da i vi sa ove strane, koji ćete glasati za ovaj zakon, dobijate kao i mi poruke od građana sa terena. Prati se rad ovog parlamenta i dobro je da se prati, dobro je da građani znaju na koji način ih njihovi predstavnici ovde predstavljaju i biće dobro kada se u danu za glasanje budemo izjašnjavali. Poštovani građani, ako ovaj nakaradni zakon o mreži sudova bude prošao, onda budite sigurni da su vas izneverili vaši predstavnici iz Demokratske stranke, iz G 17 i Socijalističke partije Srbije jer su oni (naravno, ne svi, nego neki od njih) podnosili amandmane u vaše ime zato što ste vi to od njih tražili. Ako zaista poštuju volju birača, onda će glasati protiv ovog zakona i onda ćemo izbeći haos u pravosuđu koji nas čeka kad bi se, ne daj bože, primenjivao i ovaj zakon i onaj zakon o sudijama koji predviđa lustraciju sudija, koji predviđa zapravo formiranje partijskih sudova, koji predviđa izbacivanje sa radnog mesta svih onih sudija i svih onih tužilaca koji su imali hrabrosti da se suprotstave ovima iz izvršne vlasti i tajkunima. Nažalost, očigledno je da ovaj zakon nije delo gospođe Malović, koliko god da ona ovde klima glavom kada mi govorimo i smeška se na svaku našu diskusiju; ovaj zakon je ipak delo nekog drugog ko ima mnogo ozbiljnije i mnogo opasnije interese u Srbiji.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 9. Obrazlažući svoje amandmane na čl. 3. i 4. ovog zakona rekao sam da će i ovaj amandman i amandman na član 4. zakona biti usko povezani jedan sa drugim, odnosno upućeni jedan na drugi. Zbog toga ću samo podsetiti vas u Skupštini i predstavnike Vlade da je amandmanom na član 3. predviđeno da u Surdulici ostane osnovni sud i da to bude jedan od dva osnovna suda na nivou Pčinjskog upravnog okruga koja sam predvideo. Onda je, naravno, logično da na nivou tog osnovnog suda u Surdulici ostane i osnovno javno tužilaštvo koje će svakako biti nadležno za opštinu Surdulica, opštinu Vladičin Han i opštinu Bosilegrad. Složićete se sa mnom da niz argumenata koji govore u prilog opstajanju opštinskog, odnosno osnovnog suda u Surdulici može da se uzme kao argument za opstajanje i osnovnog javnog tužilaštva, ali, eto, još nekoliko stvari ću da apostrofiram jer smatram da su važne i da su, u principu, to prioritetni razlozi koje ovde treba navesti. Naravno, pre nego što kažem bilo šta od toga ponoviću nešto što sam svaki put rekao za ovom govornicom, u vezi sa ovim zakonom, a to su dve stvari. Najpre, želim da dobijem odgovor od predsednika Vlade u čijem interesu je usvajanje ovog zakona, jer nije interes ni opozicije, a bogami, ni dobrog dela pozicije i da još jednom skrenem pažnju predstavnicima Vlade da ne učine ništa što će ovaj zakon na jedan neprincipijelan način staviti u funkciju. Znači, ukoliko svi vi koji sedite ovde budete principijelni, ako budete podržali svoje amandmane ili zbog neprihvatanja istih ne budete glasali za ovaj zakon, ovaj zakon neće doći u situaciju da bude primenjen. To što je Vlada, rekao bih, bila indiferentna ili gluva za sve ove amandmane možda i nije iznenađenje. Ako uzmete u obzir kako se Vlada odnosila prema mnogo težim i ozbiljnijim stvarima, onda ovo i nije iznenađenje. Svi ste malopre imali priliku da vidite mape koje je gospodin Martinović pokazivao. To su mape sa zvaničnog sajta Međunarodnog suda koji je osnovan od strane UN. Ako je međunarodna organizacija kao što su Ujedinjene nacije dala sebi za pravo da na takav način prekroji granice, međunarodno priznate granice, i da na tu činjenicu izostane reakcija Vlade, Ministarstva inostranih poslova, Ministarstva pravde, onda vam je jasno kako će se Vlada odnositi prema ovim amandmanima. Onda je ironija da dođemo u situaciju da predstavnici većine dele lekcije predstavnicima opozicije kako ne želimo da usvajamo ovaj zakon ili ćemo da budemo optuženi kako ne želimo da donesemo budžet, koji treba da obezbedi sredstva za naše građane sa Kosova i Metohije. To je stvarno ironija. Ovaj budžet koji treba da se nađe pred nama, ne znam kad će, došao je u skupštinsku proceduru u ponedeljak. U ponedeljak je stigao u proceduru zato što se nerazumne i usijane glave u Vladi nisu mogle dogovoriti ko će koliko novca za svoj resor da uzme. Teret te odgovornosti vi sad prebacujete na opoziciju, mi smo krivi zato što ne možemo da usvojimo budžet ili zakone koji će obezbediti novac za Kosovo i Metohiju. Onda se, uprkos činjenici da je vaša reakcija na ovakve mape izostala, pitate zašto dovodimo u pitanje vaš odnos prema Euleksu, odnosno vaše namere, zajedno sa EU i međunarodnom zajednicom, bar kad je Kosovo i Metohija u pitanju. Ono što bih takođe rekao odnosi se na jučerašnju sednicu, kada smo od strane predstavnika većine pozvani na solidarnost kako bismo prevazišli krizu u ovoj državi. Da je dominantnom delu leve strane bilo do solidarnosti, ubeđen sam da prethodna vlada ne bi pala. Vaša vlada, prethodna vlada u kojoj ste bili dominantni nije rasturena zbog neslaganja oko strategije ruralnog razvoja Srbije, nego upravo oko Kosova i Metohije i vašeg odnosa prema Kosovu i Metohiji. Prozivati nas i upućivati nam kritike da nismo spremni na solidarnost stvarno je neukusno. U tom tonu i maniru teče rasprava o ovom zakonu, teći će rasprava i o svim ostalim zakonima koji će se naći pred ovom skupštinom na dnevnom redu. Gospodo iz Vlade, predstavnici Ministarstva, izneću još nekoliko argumenata u prilog ovom svom amandmanu i pokušaću da vas ubedim da ga prihvatite, mislim da će sve to biti jalovo, ali ne zbog vas, već zbog javnosti koja nas gleda i zbog svih onih koji će u Pčinjskom okrugu, konkretno u opštinama Surdulica, Vladičin Han i Bosilegrad, direktno ili indirektno biti pogođeni ovakvim nakaznim zakonom. Iskreno se nadam da neće doći u priliku da se primenjuje. U prilog tome, reći ću sledeću činjenicu - Strategiju za reformu pravosuđa ste usvojili 2006. godine, zakon usvajate na izmaku 2008. godine, a primenjivaćete ga 2010. godine. Ta primena objektivno se dovodi u pitanje i gotovo je neizvesna. Što se tiče Opštinskog javnog tužilaštva u Surdulici, počeću od onoga što je možda najmanje važno. Vrednost zgrade Opštinskog javnog tužilaštva u Surdulici se procenjuje na preko 90.000.000 dinara, od temelja do krova je apsolutno tehnički opremljena. Država i lokalna samouprava su pre desetak godina uložile velike napore da se ona dovede na takav nivo. Vi ćete to objektivno da skrajnete, ni to nisu dovoljni argumenti za vas. S druge strane, Surdulica je pogranična opština. S obzirom na to da sam predvideo da javno tužilaštvo bude nadležno i za opštine Bosilegrad i Vladičin Han, svakako, kada govorimo o pograničnim opštinama moramo da spomenemo i Bosilegrad. Te dve opštine pokrivaju 100 km državne granice sa Republikom Bugarskom ili, ako vam je lakše i prijatnije, sa Evropskom unijom. Sve ono što sa sobom nosi činjenica da imate dva granična prelaza na tom području, a ostajete bez osnovnog suda, bez tužilaštva, ozbiljno dovodi u pitanje vaše namere u kontekstu evropskih integracija i standarda. Zakone koje smo usvajali pre nekoliko dana ovde Evropska unija nije nametnula zbog vas, ili zbog svih nas, zato što smatra da mi treba da definišemo, uspostavimo i afirmišemo standarde koji su u Evropi odavno na snazi. Naravno, oni sebe štite, jer Srbija, odnosno opštine Surdulica i Bosilegrad, tih 100 km, predstavlja spoljnu granicu Evropske unije. Sebe hoće da štite od nas i od pojava koje bi eventualno mogle tamo da se preslikaju. Ali, ako mi i u toj lošoj nameri Evrope ne vidimo i ne pronalazimo interes za nas, pa da dignemo standarde bar na tom delu naše državne granice, onda je stvarno svaki komentar izlišan. Vi ćete dva granična prelaza ostaviti bez suda, odnosno bez javnog tužilaštva. Šta granični prelazi, s obzirom na geografski položaj istih, nose sa sobom, to znaju oni koji dolaze iz pograničnih opština i koji imaju granične prelaze. Podsetiću vas, ti granični prelazi nalaze se na putu od istoka ka zapadu, odnosno na glavnom ili jednom od glavnih puteva droge sa istoka u EU, pa između ostalog, bez obzira na to što su u tranzitu kroz Srbiju, deo toga, nažalost, imali ste priliku da gledate pre par dana na televiziji, ostaje u Srbiji. Eto vam dovoljno razloga da ostavite javno tužilaštvo i osnovni sud u Surdulici kako biste mogli adekvatno da delujete kada su u pitanju pošasti koje se objektivno dešavaju i koje su prisutne u Srbiji, bar na tom području. Znači, ako želite, ako hoćete da prepoznate razloge i da uradite nešto dobro za taj kraj, mogli ste da uradite. Očigledno ne želite i u tom kontekstu taj kraj će ostati uskraćen za osnovni sud, za osnovno javno tužilaštvo i sve će to sa sobom doneti određene posledice i konsekvence. Vi ne želite da ih vidite. Čini mi se, to sam rekao, ali ponoviću, nažalost, stiče se utisak da je zakon pisao onaj ko Srbiju doživljava sa krova "Beograđanke". Ja bih voleo, gospodo iz Ministarstva, da budete moji gosti u Pčinjskom okrugu, da se zajedno prošetamo do Bosilegrada, da obiđete taj kraj, da vidite kako ti ljudi žive. Mislim da bi vam onda mnogo toga bilo jasnije. Ono što ću takođe pomenuti kao argument jeste činjenica da su i Bosilegrad, i Surdulica i Vladičin Han višenacionalne sredine. Mislim da biste i o tome mogli da povedete računa u kontekstu ostvarivanja ljudskih i manjinskih prava. Ti ljudi tamo su izrazili svoju podršku, odnosno kancelarije i za jednu i za drugu nacionalnu manjinu su ovakvom amandmanu dale podršku, i to ću ponoviti, rasterećeni političkih i nekih ideoloških aspekata. Ono zbog čega sam zadovoljan, ako ništa drugo, jeste to što su svi amandmani koje sam podneo u ime SRS dobili apsolutni legitimitet i podršku građana koji dole žive. Ovim ću završiti, gospodo iz Ministarstva, danas sam ovu temu otvorio, s obzirom na to da sam imao priliku da razgovaram sa ljudima iz "Robnih kuća Beograd". Gospodine Homen, gospodine Ćosiću, ovo je presuda u ime naroda, doneta još 2002. godine. Ovo je izvršna presuda. Odnosi se na neke novce koje su ljudi zaradili još u periodu od 1995. do 2000. godine. Do današnjeg dana ovu presudu ne mogu da izvrše, odnosno ne mogu da dobiju novac koji im pripada. Budite bar toliko ljubazni, pošto ste bili, da tako kažem, indiferentni u odnosu na 100 i nešto amandmana, iskoristite svoj položaj i autoritet, uradite nešto pozitivno i dobro, pomozite ovim ljudima.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Aleksandar Pejčić.
Poštovana predsednice, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Ministarstva pravde, izašao sam da podržim ovaj amandman poslanika gospodina Stevanovića. Mislim da je amandman izuzetno dobar. Ako se amandman usvoji, najviše dobijaju građani Surdulice. Naime, žao mi je što se niste vodili određenim kriterijumima kada ste predlagali ovaj zakon, a to su, pre svega, sledeći kriterijumi: ekonomska razvijenost određene opštine, a opština Surdulica je nerazvijena opština koja ima 4.000 nezaposlenih, opština koja ima 20.000 stanovnika. Trebalo je da se vodite kriterijumom da je to višenacionalna opština, gde žive u slozi bugarska manjina i srpsko stanovništvo. Zatim, to je opština koja je, pre svega, planinska. Najudaljenije naseljeno mesto je udaljeno 40 km i nalazi se na nadmorskoj visini iznad 1.600 m na Čemerniku, a s obzirom na to da je Čemernik planina gde imamo velike padavine, sneg se zadržava duže vreme. Bojim se da ćete ukidanjem ovih sudova stvoriti problem tim ljudima. Takođe, trebalo je da vodite računa da je Surdulica, kao i ceo jug Srbije, područje sklono migraciji. Na taj način pokazali ste, tj. ova vlada, da ne razmišljate o jugu Srbije. Naime, navešću vam jedan plastičan primer. Dolazim iz opštine Leskovac. Rukovodstvo opštine Leskovac je konkurisalo kod Ministarstva za Nacionalni investicioni plan za određene kapitalne projekte, pre svega mislim na vodosistem "Barje" i na fabriku za preradu otpadnih voda. Pošto smo dobili saglasnost, raspisan je tender da bi se pronašao izvođač. Pošto je tender uspešno urađen, izvođač je pronađen. Ali, dobili smo dopis iz Vlade Republike Srbije da ovaj kapitalni projekat Leskovac ne može da realizuje, jer nema dovoljno sredstava. Predložiću ovih dana rukovodstvu opštine Leskovac da napišemo jedan dopis Vladi Republike Srbije gde ćemo ponuditi da sa njima potpišemo sporazum o stabilizaciji, kako bi građani Leskovca ušli u Srbiju. Ako oni to ne prihvate, mi ćemo taj sporazum o stabilizaciji jednostrano primenjivati, kao znak dobre volje, jer građani Leskovca su građani drugog reda. Građani južne Srbije su građani drugog reda. Nadam se da će se ova vlada uzeti u pamet i da će početi da razmišlja o jugu Srbije, jer je to njena ustavna obaveza. Građani južne Srbije i građani Jablaničkog okruga glasali su za Ustav, i to u najvećem procentu - 67%. Pošto su izglasali taj Ustav, u Ustavu postoji jedna odredba, član 94, koja govori o ravnomernom regionalnom razvoju. Ova vlada to ne čini, prethodna jeste činila, Vlada Vojislava Koštunice, i u prilog tome govori podatak da je asfaltirano na stotine kilometara puteva, da je prošao Koridor 10 kroz Jablanički okrug i da su mnoge crkve obnovljene i izgrađene. Neki kažu da je posle Drugog svetskog rata u periodu od 2003. do 2007. godine u Jablaničkom okrugu adaptirano i izgrađeno najviše crkava. Mnoge škole su dobile sportske objekte. Svaka škola dobila je po kompjuter. Mnogi radnici su uspeli da spoje svoj radni staž i da spokojno odu u penziju. To je sve ono što je prethodna vlada, Vlada Vojislava Koštunice, uradila. Predlažem poslanicima sa juga Srbije da kada bude došao dan za glasanje glasaju za amandmane koji su vezani za opštine na jugu Srbije i za ostale amandmane koje su poslanici opozicije podneli, a vama, gospodo iz Ministarstva, predlažem dva rešenja: ili da prihvatite amandman gospođe Milice Radović ili da ovaj zakon povučete iz procedure. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Pejčiću. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Šerif Hamzagić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miletić Mihajlović i Zoran Kasalović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Mihajlović.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Ministarstva, izlazim po treći put i govorim o amandmanima u ime SPS-a, Jedinstvene Srbije, koji su podneti od strane gospodina Kasalovića i moje malenkosti. Zapravo, reč je o amandmanima koji se tiču pravosudnih organa za područje opštine Gornji Milanovac. Prvo, mi smo amandmanom predložili postojanje osnovnog suda za područje opštine Gornji Milanovac, a zatim smo predložili da se u Čačku ozakoni postojanje višeg suda za područje osnovnog suda u Gornjem Milanovcu i osnovnog suda u Čačku. Konačno, ovim amandmanom o kojem je reč predlaže se ustanovljavanje osnovnog javnog tužilaštva u Gornjem Milanovcu za područje ove opštine. Svi ovi amandmani su utemeljeni na veoma realnim činjenicama. O njima sam govorio prethodnih dana i nema potrebe da u istom obimu to ponavljam, ali je reč zapravo o činjenicama u kontekstu istorijskog aspekta i tradicije duge dva veka. Zapravo, u ovoj godini bi Republika Srbija trebalo da obeleži i proslavi značajan jubilej postojanja sudstva u Srbiji upravo na ovom prostoru. Takođe, reč je o činjenicama koje su u kontekstu geografsko-demografskih karakteristika. Reč je o površini od blizu 900 kvadratnih kilometara, sa preko 50.000 stanovnika. Konačno, reč je o obimu posla sa godišnjim prilivom od sedam do osam hiljada predmeta koji treba tamo da se rešavaju. Žao mi je što ovom prilikom uvažena ministarka nije prisutna, ali mislim da će uvaženi predstavnik Ministarstva da prenese zalaganje poslanika SPS-a i Jedinstvene Srbije kada su u pitanju ove važne činjenice i razlozi da se svi ovi amandmani prihvate. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić, takođe po ovom amandmanu.
Dame i gospodo, ovaj amandman je logična posledica amandmana koji se odnosi na opstanak, odnosno ostanak dosadašnjeg Opštinskog suda u Gornjem Milanovcu. Sam ovaj zakon o sedištima sudova jeste, u stvari, logična posledica svih drugih zakona koji se odnose na oblast pravosuđa. U nekoliko reči ću da se osvrnem na činjenicu koju smo isticali ovih dana, a to je da je, u stvari, loš sam koncept ovog zakona, kao i ostalih zakona iz oblasti pravosuđa koje smo ranije imali ovde u proceduri. Navešću još neke razloge u prilog ovoj činjenici. Kao što smenjivost predstavničke i izvršne vlasti predstavlja uslov za vladavinu prava, tako i stalnost i nepokretnost sudijske funkcije treba da predstavlja sveto pismo posle okončanih izbora. Znači, ako posle izbora zakonodavna i izvršna vlast predstavlja političku volju birača, tako sudijska funkcija treba da bude uspostavljena kao stalna funkcija. Tamo gde su različiti sistemi podele vlasti zajednički imenitelj svih ovih sistema, svih različitosti u tim sistemima jeste nezavisnost sudijske funkcije. Opšti izbor ili reizbor sudija poznat je u mnogim sistemima. Međutim, obično je reizbor sudija do sada rađen tamo gde su bile revolucije, a znate da je revolucijama prethodila izvesna konfuzija, kako pravna tako i politička, ekonomska itd. Sad se postavlja jedno logično pitanje: šta je nateralo ovu vladu, kakva konfuzija je naterala ovu vladu da ide u opšti izbor, odnosno reizbor sudija? Ako je promena Ustava jedan od elemenata, jedan od uslova koji su naterali Vladu na ovaj reizbor sudija, upravo stalnost sudijske funkcije treba da bude ta brana koja će da spreči da se ovo desi. Ne može se posle svakog ustava, kao što je malopre lepo istakao gospodin Jojić, ići po principu ad initio, dakle, ispočetka. Ne može se posle svakog donošenja nekog drugog zakonskog propisa, nekog zakona ići ponovo na izbor i reizbor sudija. Ne može svaka nova vlada ići na nov reizbor sudija. Ako je jedan sudija trajno izabran kao nosilac sudijske funkcije, ne može se jedan zakonski propis, jedan zakon vratiti da se ponovo bira. To upravo predstavlja ta stalnost sudijske funkcije. Sledeći argument koji govori u prilog tvrdnji da su zakoni iz oblasti pravosuđa pravno neodrživi jeste i činjenica što je sudija, za razliku od predstavnika zakonodavne i izvršne vlasti, profesionalac. U svakom momentu on treba i mora da bude profesionalac. Kako Monteskje lepo kaže – sudije su, u stvari, usta iz kojih izvire zakon. To se apsolutno mora poštovati. Očigledno je da cilj predlagača uopšte nije bio ovo, uopšte nije bio da sudija bude taj čija će usta izgovarati reči zakona, kao što to Monteskje kaže, već se ovde radi po drugom principu, da dođe do čiste politizacije sudstva, po principu - odstraniti njihove da bismo doveli naše. To je princip na kome se bazirala ova vlada, predlagač zakona, i ovde je jedina razlika samo to što se ovde radi o legalizaciji tog principa. Dakle, ovaj zakon dovodi do legalizacije tog principa. Do sada je sudstvo bilo politizirano, toga smo svi svesni, međutim, usvajanjem ovih zakonskih propisa iz oblasti pravosuđa doći će do legalizacije ovog principa. To su bili samo neki od razloga koji govore u prilog činjenici da su ovi zakoni iz oblasti pravosuđa pravno neodrživi, da je koncept ovih zakona pogrešan. Konkretno, šta će se dogoditi ukoliko se ne prihvati amandman koji se odnosi na opštinu Gornji Milanovac? Ovaj amandman je logična posledica onog amandmana o opstanku Opštinskog suda u Gornjem Milanovcu. Ukoliko se ne prihvati ovaj amandman i ukoliko se usvoji ovaj zakon, kao i ostali zakoni iz oblasti pravosuđa, sigurno je da će doći do povećanja broja krivičnih dela, tužilaštvo će biti pretrpano i zatrpano brojnim krivičnim delima, tako da mnoge krivične prijave neće biti procesuirane. Tužilaštvo u Čačku biće nadležno i za slučajeve sa teritorije opštine Gornji Milanovac. Moram da kažem da je tužilaštvo u Čačku i sada pretrpano brojnim predmetima. Ili je možda neki drugi razlog u pitanju, ali postoje brojni slučajevi koje tužilaštvo nije procesuiralo. Prošlo je mnogo vremena, čak i nekoliko godina, a pojedini predmeti, pojedine krivične prijave i dalje stoje u fiokama iz raznih razloga. To se pogotovo odnosi na proces privatizacije nekih društvenih preduzeća iz čačanske opštine. Postavlja se pitanje, šta će se desiti kada ovo tužilaštvo bude nadležno i za ove druge opštine? Biće pretrpano brojnim krivičnim prijavama i biće još više neprocesuiranih predmeta. To i jeste jedan od razloga zbog kojih ovaj amandman treba prihvatiti. Sudovi u parničnom postupku biće takođe pretrpani. Napominjem da opština Gornji Milanovac ima prečnik od 110 kilometara, 50.000 stanovnika; udaljenost najdaljeg sela opštine Gornji Milanovac do sedišta sadašnjeg suda i tužilaštva u Gornjem Milanovcu je 65 kilometara. Kada se nadležnost bude prenela na Opštinsko tužilaštvo u Čačku ta udaljenost će bitioko 100 kilometara. Da kažem samo još jednu činjenicu u prilog ovome. Vrednost zemljišta u selima opštine Gornji Milanovac je 15 evra za ar. Da podsetim da je vrednost jednog džaka đubriva preko 30 evra. Treba vam dva ara zemljišta za jedan džak đubriva. Šta će se desiti sa ovim parničnim predmetima? Epilog svega toga biće da će troškovi postupka u mnogim slučajevima biti višestruko veći od vrednosti spora, od vrednosti predmetne imovine. Šta će se desiti? Parnične stranke treba da vode 100 kilometara svedoke, isto toliko i advokate, isto toliko veštake, a ako to ide po sudskoj i advokatskoj tarifi, koliko će sve to košta i šta će se posle svega desiti? Tu su dve stvari moguće: ili ljudi neće imati pravnog interesa da vode spor, ili posle okončanog spora neće imati novaca da plate sudske troškove. Ni jedno ni drugo ovoj državi nije u interesu, tako da mislim da svi argumenti za to da predlagač ovaj zakon povuče iz procedure stoje.
Zahvaljujem, gospodine Munjiću. Narodni poslanik Srboljub Živanović. Imate još pet minuta.
Dame i gospodo poslanici, vidite i sami koliko dana bijemo bitku u vezi sa ovim zakonima, za koje i sami vidite da nisu dobrodošli kako u Skupštini, tako ni među građanima Srbije. Već nekoliko dana želim da se javim povodom člana 7, vezano za privredne sudove i amandman koji su podnele kolege Zoran Bortić i Zoran Nikolić. Oni su podneli te amandmane u velikoj želji da pomognu i privredi i građanima Srbije (verovatno su pojedinci to drugačije protumačili), u velikoj želji da se taj privredni sud nađe na teritoriji šabačke opštine, zbog teške situacije u kojoj se nalazi šabačka privreda. Zbog čega se nalazi u teškoj situaciji? Zbog toga što je kriminalno urađena privatizacija. Danas sam na Odboru za privatizaciju postavio nekoliko pitanja, ali vam moram reći da sam razočaran i odgovorom i samim stavom koji je Dinkić pokušao da objasni, odnosno njegovi saradnici, vezano za privatizaciju, a najbolnije je vezano za gasni sporazum sa ruskom kompanijom. Rekao je da je bilo razgovora, ne pregovora, o ovom gasnom sporazumu. Govorio je da tu postoje tri ugovora koja treba potpisati. Navodno, on hoće da se to ponovo vrati u skupštinsku proceduru. Ali, videli ste posle toga, kada mu je Maraš postavio drugo pitanje između ministra Škundrića i njega došlo je do raskoraka, povukao se i rekao - ne znam, videćemo kakav će biti sutrašnji dogovor na Vladi. Vidite da postoji jedan veliki raskorak u samoj vladi, vezano za određene sporazume ili za određene političke poene. Čak razmišljam o tome da li su tu u pitanju individualni džepovi, pošto i sami vidite koliko mogućnosti postoji u ovoj Srbiji, što se tiče svih mogućih malverzacija i kriminala koji je prisutan. Ponekad se i sami građani pitaju, a i oni koji su najveći heroji rada, seljaci, da li uopšte... Zamolio bih, ako možete malo tiše. (Predsednik: Gospodo poslanici, molim vas, malo tiše, ometate govornika.) Da li seljaci, oni koji, verujte mi, sa teškom mukom mogu da opstanu i da se bave svojom proizvodnjom, kao što sam danas rekao na Odboru za poljoprivredu... Morate mi verovati da se danas u proizvodnji i na tržištu, kako se seljak oblači... to je proizvodnja opanaka iz Albanije. Vidite gde je došao standard jednog velikog mučenika, seljaka. Moram reći, iako vreme ide, moram pročitati nešto što se zbiva već dve godine u Mačvanskom okrugu. To je jedan od naših opravdanih razloga za sumnju u pravdu i poštenje kada je u pitanju bivši ministar, naš sugrađanin, Dušan Petrović. Toliko je pošten da je zato prozvan u narodu "mister deset". Ovo su građani poslali, nisam ja to pisao. On je od sitnog advokata i parnica koje nikada nije dobijao postao ministar. Na mitinzima od 5. oktobra je obećao građanima da će doći do ozbiljnih promena i da će biti pohapšeni svi oni koji su pokrali građane i državu. Evo nekoliko primera, stvarno je došlo do promena; pustio je lopove na slobodu. Kako naše opštinsko tužilaštvo efikasno radi pokazaćemo na primeru jednog krivičnog predmeta koji se vodi u tužilaštvu pod brojem KT 125607 zbog krivičnog dela prevare iz člana 208. stav 1. Radi se o Vladi Majstoroviću, koji je vlasnik preduzeća "MV Majstorović dil" sa sedištem u Bogatiću, koji je otkupljivao tovljenike od poljoprivrednika i dve godine nije izvršio isplatu za uzetu robu. Molim vas, zbog nemogućnosti da naplate svoja potraživanja poljoprivrednici su bili prinuđeni da se obrate po krivičnoj prijavi tužilaštvu...
Molim vas, završite. Po Poslovniku, gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kolega Živanović je možda malo duže govorio, jedan minut, od vremena koje je Srpska radikalna stranka imala na raspolaganju, ali ja sam rekla i u toku njegovog govora predsedniku Skupštine gospođi Đukić-Dejanović, pa ću da reagujem zbog činjenice da se sada kada sam ja izašla za govornicu apsolutno muva jedna ne čuje, a kada je govorio gospodin Živanović, ne znam zbog čega i šta vas motiviše, vas iz DS-a... Koliko god da vas ima, sada vas ima dvadesetak u sali, i da ste svi tu prisutni, vi reagujete suprotno članu 103. Poslovnika, i da je gospođa Đukić-Dejanović Gordana Čomić, što ona nije i nikada neće da bude, a da tu sede srpski radikali, ona bi vas opominjala i izricala bi vam opomene. To nije u redu i mislim da ste instruisani od jedne osobe iz vaše poslaničke grupe da tako reagujete. Zbog javnosti i građana, jer je bila zaista velika buka, moram da čestitam gospodinu Živanoviću što je sa takvom koncentracijom govorio o ovim važnim problemima građana svog grada i Mačvanskog okruga. Moram zbog građana da kažem da je čovek govorio o uništenoj privredi za vreme vlasti DS-a i DOS-a, Dušana Petrovića kao predsednika opštine Šabac, u uzimanju tih 10% za poslove i za sve to što se dešava. Magistar Živanović, koji će uskoro da doktorira i koji ima visoko stručno zvanje, živi u Jelenči pored Šapca. On svakog jutra, to sam više puta rekla, pre nego što dođe u Narodnu skupštinu Republike Srbije (a sada će u neko doba noći da se vrati), ustane u 4.30, 5.00 časova najkasnije, uradi sve što ima na svom velikom imanju. Poznat je kao dobar domaćin i kao čovek koji se bavi i poljoprivredom, osim toga što je naučnik i što je u više saziva častan poslanik u Republičkoj skupštini. Prema tome, gospođo Đukić-Dejanović, molim vas da sledeći put reagujete, jer od 5. oktobra, kada su ovde bila samo 23 poslanika srpskih radikala, među njima i magistar Živanović, do današnjeg dana njegove primedbe i njegova kritika vlasti su, uostalom, kao i sve kritike srpskih radikala, bile argumentovane, utemeljene. On je bar poznat kao čovek koji se stručno i ozbiljno sprema za svaku raspravu, pa je tako hteo građane da obavesti i o svom učešću danas na sednici Odbora za privatizaciju. Uostalom, činjenica je da je kao aktivni učesnik u radu ovog parlamenta i kao član odbora godinama imao uvid u to da je preko hiljadu preduzeća prodato u bescenje, a nažalost, milion radnika ostalo bez posla.
Gospođa Lovrin-Gavrilović Daniela, po Poslovniku.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem na povredu člana 104. Poslovnika o radu Narodne skupštine. I gospodin magistar Živanović i gospođica Nataša Jovanović grubo su prekršili Poslovnik iznoseći neistine o stanju privrede u Šapcu. Naime, Demokratska stranka je u Šapcu na vlasti od 2000. godine. Budžet za 2001. godinu bio je 250 miliona, danas je budžet za 2008. godinu preko dve milijarde. Ako uzmemo u obzir činjenicu da se budžet, između ostalog, puni i porezom na zarade zaposlenih, onda u svakom slučaju ne možemo zaključiti da je u Šapcu propala privreda. Stoga vas molim još jedanput da ne iznosite neistine. Na kraju krajeva, građani iz Šapca i Srbije jako dobro prepoznaju ko govori istinu, a ko ne. Na to ukazuje i činjenica da je DS na lokalnim izborima u Šapcu ove godine osvojila 33 mandata od ukupno 35 koliko je potrebno da formira vlast u opštini Šabac. Prema tome, građani opštine Šabac, odnosno grada, jako dobro poznaju ko govori istinu, a ko ne. Molim vas još jedanput da ne iznosite laži za ovom skupštinskom govornicom.
Gospodin Živanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo, građani Srbije i građani šabačke opštine mogu se uveriti u ovo što je dotična gospođa govorila. Moram vam reći, što se tiče svih afera, da li vezano za izbore ili bilo gde u javnim preduzećima, dotična gospođa je sa svojom sestrom umešana. Prema tome, o njoj neću govoriti, ali ću govoriti o onome što se danas zbiva ili, kao što ona reče, o uspešnoj privredi šabačke opštine. Moram da vam kažem da je preko 25.000 nezaposlenih. Ono što je najvažnije, pitao bih je da mi kaže koja preduzeća i koja privreda danas u Šapcu funkcioniše. Ne funkcioniše ništa. Zbog čega? Zato što je najveći gigant, Hemijska industrija "Zorka" u Šapcu takoreći zatvorena.To je, u stvari, delo Lovrinke, Dušana Petrovića. To je ono čime mogu da se pohvale oni koji danas vladaju šabačkom opštinom. Ovo što ona kaže nije tačno, 35:34 je bilo. Kako oni danas opstaju na vlasti u šabačkoj opštini? Da nije bilo šest izdajnika iz SRS oni ne bi bili danas uopšte na vlasti u šabačkoj opštini. Ono što dalje moram reći, znajte da su mnoge afere prisutne u šabačkoj opštini, sigurno ćemo ih obelodaniti, a dotična gospođa, njena sestra i oni koji danas vladaju umešani su u te malverzacije.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Vlada i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Riza Halimi, narodni poslanik, ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, ovaj poslednji amandman ću pokušati da obrazložim kao prvi, pošto nisam uspeo prethodna tri. Na Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštva podneo sam pet amandmana, kojima tražim da Bujanovac ima prekršajni sud, a da zajedno opštine Preševo i Bujanovac imaju osnovi sud i osnovno javno tužilaštvo. Pošto sam već obrazložio opravdanost zahteva da Bujanovac ima prekršajni sud, sada ću to pokušati i za osnovno javno tužilaštvo, koje bi, kao i osnovni sud, po svim relevantnim kriterijumima trebalo da bude zajedno za ove dve opštine, ako se budemo opredelili za novu mrežu sudova i javnih tužilaštava. Inače mislim da je trebalo, uz male korekcije, sačuvati postojaću mrežu osnovnih sudova i javnih tužilaštava. Opštine Preševo i Bujanovac, na osnovu podataka Zavoda za statistiku, imaju oko 80.000 stanovnika. U ovaj broj stanovnika nije uključeno 25.000 lica sa ovog područja koja preko godinu dana borave u drugim državama, a koja imaju nepokretnu imovinu na teritoriji ovih opština, pa samim tim imaju i određenih relacija i sa pravosudnim organima. Sa ukupnim brojem stanovnika po ovom osnovu od 105.000 ove dve opštine imaju približno isti broj stanovnika kao i većina područja za koja su predviđeni osnovni sudovi i osnovna javna tužilaštva. Takođe, i broj predmeta koji se obrađuju u postojećim opštinskim javnim tužilaštvima i opštinskim sudovima u Bujanovcu i Preševu jeste dodatni kriterijum koji bi opravdavao zajednički osnovni sud i osnovno javno tužilaštvo. Naime, u toku 2007. godine u oba opštinska suda je primljeno 8.974 predmeta, a iz prethodne godine je bilo preneto 5.638 predmeta. U toku 2007. je rešeno 7.842 predmeta, što znači da je u 2008. godinu preneto 6.770 predmeta. Iz ovih podataka se jasno vidi da postoji trend rasta broja predmeta, i to zbog intenzivnijeg saobraćaja na Koridoru 10, ali i na magistralnim putevima u ove dve pogranične opštine, na čijim teritorijama funkcionišu dva granična prelaza sa Makedonijom i dve carinske jedinice prema Kosovu. Izneto je već dovoljno činjenica koje opravdavaju zahtev iznet u ovom amandmanu kojim se traži formiranje osnovnog javnog tužilaštva, dok sam prethodnim amandmanima tražio formiranje osnovnog suda za opštine Preševo i Bujanovac zajedno. Smatram da je neodrživ predlog nove mreže osnovnih javnih tužilaštva i osnovnih sudova, jer se njom samo na području Pčinjskog okruga predviđa da se od šest javnih tužilaštva i šest opštinskih sudova formira po jedno osnovno javno tužilaštvo i jedan osnovni sud. Predloženom centralizacijom se, pre svega, ugrožava glavni cilj ove reforme sistema pravosudnih organa, a to bi svakako trebalo da bude povećanje efikasnosti i objektivnosti rada sudova i javnih tužilaštava. Ponovo bih morao da primetim da mi je nejasno kako se zamišlja da će se preko nove mreže pravosudnih organa omogućiti veća objektivnost tako što će se izbeći uticaj lokalne sredine, kako je objašnjeno u obrazloženju Predloga zakona. Postavlja se pitanje, zbog čega je uticaj lokalne sredine dat u negativnom kontekstu? Kako se to uticaj građana u mesnim zajednicima i opštinama i uticaj njihovih legitimnih struktura i predstavnika može apriori proglasiti štetnim pa da to bude razlog za ovako krupne promene, za koje očigledno nismo spremni? Mislim da je još davne 1991. godine promenjeno ranije uređenje ove problematike, u kojoj je u to vreme bio omogućen uticaj lokalne sredine preko skupština opština koje su tada imenovale ili postavljale predsednike sudova. Takve prakse nema u poslednjih 17 godina. Po svemu sudeći, u obrazloženju zakona o sedištima sudova i javnih tužilaštava pod uticajem lokalne sredine koji je dat u negativnom kontekstu trebalo bi podrazumevati različite nezakonite uticaje koji dolaze od moćnih pojedinaca, za šta bi zajednički imenitelj bila korupcija koja sve više ugrožava ne samo sudstvo, nego i sve druge državne i društvene strukture. Međutim, sasvim je sigurno da se predloženom strogom centralizacijom sudskog sistema neće nimalo doprineti borbi protiv korupcije, čak će efekat biti sasvim obrnut. To znači da će okružni centri, u kojima se sada koncentrišu sve strukture pravosudnih organa, postati poprišta još intenzivnije korupcije za koju u manjim opštinskim sredinama, gde se građani uglavnom međusobno poznaju, ipak ima manje mogućnosti. Ovo govorim na osnovu negativne prakse drugih državnih organa koji su se ranije na sličan način centralizovali. Sasvim je sigurno da povećanje efikasnosti i objektivnosti pravosudnih organa treba tražiti u rešenjima koja su već predviđena u predlozima drugih zakona iz oblasti pravosuđa, a koja smo predvideli preko predloženih amandmana. Verujem da je na taj način moguće postići veću objektivnost i ozbiljnost u radu sudskih organa, čime bi se prekinula dosadašnja praksa koja je neretko, nažalost, bila prisutna u njihovom radu, naročito u opštini Preševo. Neretko se rešenjima Opštinskog suda u Preševu i Okružnog suda u Vranju teško oštećivao opšti interes građana, što dokazuje da ne postoji baš nikakav uticaj organizovanih struktura lokalne sredine, ali to ne znači da nema političkog uticaja od strane centara političke moći, naravno iz viših nivoa. Tipičan primer ovakve vrste uticaja imali smo 2005. godine u Preševu, kada je čitavu jednu godinu zadržavan sudski predmet u vezi sa nezakonito razrešenim načelnikom opštinske administracije. Tada je zbog namerne opstrukcije Ministarstva za lokalnu samoupravu i Okružnog suda izazvan vakuum u lokalnoj samoupravi i time je izdejstvovana bitna promena u vođenju lokalne samouprave. Ovih dana se rešenjima Opštinskog suda u Preševu, Okružnog suda u Vranju preti blokadom rada lokalne samouprave na taj način što su odlučili da opština Preševo treba da nagradi islamsku versku zajednicu novčanim iznosom od 265.000 evra plus iznos kamate i sudskih troškova, a zbog nacionalizovanja katastarske parcele od 171 kvadratnog metra još davne 1959. godine. Umesto da ovi organi upućuju islamsku versku zajednicu da koristi svoja prava, da od države traži kompenzaciju za oduzetu imovinu, preko Zakona o vraćanju oduzete imovine, oni su odlučili da opterećuju opštinski budžet. Time su odlučili da blokiraju opštinsku samoupravu i sve njene lokalne institucije u nekom dužem periodu, kada bi se ovo rešenje sprovelo u praksi. Sličan postupak smo imali, da bi bilo neke jednakosti, i sa pravoslavnom crkvom, na čiji žiro račun su iz opštinskog budžeta već prebačena tri miliona dinara zbog grešaka koje su učinile opštinske vlasti još u jednopartijskom sistemu 1991. godine kada se bez pisanog sporazuma počelo sa iskopavanjem temelja za rezervoar vode. Pošto je ovaj rezervoar kasnije izgrađen na nekoj drugoj lokaciji, logično bi bilo da se opštine natera da nekih 150 kvadratnih metara zemljišta vrati u prvobitno stanje, a ne da se na ovakav način drastično kazni opštinski budžet. Međutim, da ova praksa nije slučajna govori i veliki broj sudskih rešenja za kompenzaciju vlasnika zemljišta upotrebljenog za proširenje lokalnih puteva, koje se kreću od 20 do 30 evra po kvadratnom metru, što je oko tri puta skuplje nego što Republička direkcija za puteve plaća vlasniku zemljišta za potrebe autoputa i graničnog prelaza. Gde tu ima logike? Ispada da najnerazvijenija opština u državi ima veći budžet nego sama država, pa je onda treba, u neku ruku, obavezivati da plaća tri puta veći iznos za eksproprisano ili oduzeto zemljište. Ova sudska praksa zapravo govori o dosadašnjem odnosu svih društvenih struktura prema lokalnoj samoupravi u opštini sa većinskim albanskim stanovništvom. Programom Vlade iz 2001. godine je bilo predviđeno da se ovo stanje promeni i da se omogući proporcionalno uključivanje Albanaca u politički i državni sistem Republike Srbije. Naravno da je ovde na tom planu bilo određenih početnih rezultata, naročito u lokalnoj policiji, nešto smo bili počeli i u opštinskom sudu u Preševu, ali se ubrzo nakon toga stalo. Umesto da se u opštini sa 90% Albanaca omogući da Albanci čine polovinu zaposlenih u opštinskom sudu, mi imamo situaciju da od 47 zaposlenih u opštinskom sudu trenutno ima samo 10 zaposlenih sa stalnim radnim odnosom, u Preševu. U Bujanovcu je još drastičnije, od 50 zaposlenih samo petoro ima stalni radni odnos. Međutim, veoma je indikativna praksa koja se odvija u poslednje dve godine, a kojom se jasno daje do znanja da ova i prethodna vlada nije bila zainteresovana da omogući proporcionalno uključivanje Albanaca u sudske organe. Naime, u situaciji kada su u oba suda od 14 sudija samo četiri Albanca, kad je od četvoro stručnih saradnika samo jedan Albanac i uz to u Preševu, zapravo, obojica stručnih saradnika su srpske nacionalnosti, postavlja se pitanje: koji je plan sudskih organa ili državnih institucija da se u neko dogledno vreme omogući da bar približno bude proporcionalna zastupljenost Albanaca u sudskim organima i uopšte u pravosuđu? Znači, trenutno se takvo opredeljenje ne vidi. Dalje, što se tiče tužilaštava, situacija je još drastičnija: u Bujanovcu je od devet zaposlenih samo jedan Albanac. Zato sam u diskusiji u načelu već rekao, kako ćemo mi da sprovodimo Zakon o službenoj upotrebi jezika ako ide ovo ukrupnjavanje, ako u Preševu, gde su trenutno od šest sudija tri Albanca, ne može da se sprovodi dvojezičnost? Kako ćemo zamišljati tu dvojezičnost ako sada pređemo na čitav okrug, pa od 40 sudija imamo četiri sudije Albanca? Kako će u toj novoj varijanti onda moći da se sprovodi ustavno i zakonsko načelo da se jezik manjine može upotrebiti u sudskom postupku? Znači, toga dosad nema, a mi ovim merama, ovim predlozima zatvaramo mogućnost da se u nekom daljem periodu primenjuje ovo ustavno i zakonsko pravo koje sve manjine imaju, u ovom slučaju Albanci u Preševu i Bujanovcu. Stoga mislim da je u ovoj situaciji, što se mreže tiče, najbolje da se amandmanima poboljša Predlog zakona, ako je moguće; ako ne, onda je najbolje da se povuče i da se da vremena da stvarno trezveno razmišljamo o ovoj veoma važnoj i osetljivoj problematici. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Milentijević, koji želi da nam se obrati.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, retkost je da se ovoj desnoj strani usvoji više amandmana. Imao sam sreću da mi je prihvaćeno tri amandmana na Predlog ovog zakona, među njima je i amandman na član 3, pa povlačim amandman na član 10, jer nije u skladu sa prihvaćenim amandmanom, a predloženo rešenje zadovoljava potrebe više tužilaštava na Kosovu i Metohiji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Milentijeviću. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Judita Popović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođa Judita Popović želi reč. Izvolite, gospođo potpredsednice.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, znam da ste već jako umorni i da jako dugo traje ova rasprava o amandmanima na predlog zakona o mreži sudova. Međutim, moram samo sa nekoliko rečenica da definišem celu problematiku o kojoj smo mi raspravljali i u načelu i u pojedinostima. konkretno o 122 amandmana. Naš amandman koji smo mi dosledno podneli Vlada je dosledno odbila, sa obrazloženjem takvim kakvo je, da ne citiram. Međutim, meni se javlja stalno jedno pitanje - iz kog razloga? Slušajući danima obrazloženja amandmana postavila bih jedno pitanje narodnim poslanicima u vezi sa donošenjem Ustava. Da li uopšte stranke koje su učestvovale u donošenju Ustava, koje su, dakle, podržale Ustav iz 2006. godine, imaju moralno pravo da kritikuju zakon koji je na dnevnom redu? I to iz kojih razloga: pre svega iz razloga što mi znamo na koji način je taj Ustav donet, Ustav je donet bez valjane javne rasprave, a pod dva, prešlo se preko nedostataka postupka za sprovođenje referenduma, opet u vezi sa donošenjem tog Ustava. Dakle, ako se sve to uzme u obzir onda se zaista postavlja pitanje da li mi možemo, odnosno da li te stranke koje su takav Ustav na taj način donele mogu da kritikuju zakon koji se bazira na Ustavu iz 2006. godine? Međutim, mi svi možemo da postavimo određena pitanja Vladi u vezi sa Predlogom ovog zakona. Pre svega, postoji li reformsko društvo raspoloženo za donošenje reformskih zakona u pravosuđu? Dakle, da li je naše društvo spremno i sposobno za reformu koja je predložena, pogotovo ovim zakonom? Da li postoji politička i civilizacijska volja za primenu zakona? Da li mi kao društvo želimo da sprovedemo taj zakon o mreži sudova? Postoji li stabilna politička vlast koja uživa poverenje većine građana? Da bi se ovaj zakon sproveo mora da postoji neka stabilna politička vlast, dakle, jedna većina u građanstvu koja je sposobna i voljna da zakon sprovede. Da li mi imamo tu stabilnost? Da li postoji spremnost i sposobnost vlasti za sprovođenje reformi? Da li je ta vlast, koja bi trebalo da predstavlja većinu, sposobna i da li može da sprovede te reforme? Da li postoji konsenzus nosilaca pravosudnih funkcija za ovu reformu? Kada su u pitanju nosioci pravosudnih funkcija, tu bi mogli da se ubroje i tužioci i sudije i advokati; da li su oni spremni, da li postoji konsenzus za jednu korenitu reformu pravosuđa? Da li postoje sposobnosti nadležnog ministarstva da se organizuje ova reforma? Da li je Ministarstvo spremno i organizaciono sposobno da ovu ozbiljnu i komplikovanu reformu sprovede? Dakle, govorim o čisto tehničkim uslovima, tehničkim pitanjima. Da li su osposobljeni za tako nešto? Ako se sva ova pitanja postave, a pre svega postoji li ustavni okvir, dakle, da li postoji legitimnost koja omogućava usvajanje i donošenje ovakvog reformskog zakona, onda ne znam kakav bi odgovor bio na kraju. Zašto insistiram na toj legitimnosti? Baš iz tog razloga što je Ustav iz 2006. godine jako insistirao na jednom ustavnom kontinuitetu. Ako se insistira na tom ustavnom kontinuitetu, šta se onda dešava sa principom retroaktivnosti, jer u tom slučaju uvodimo retroaktivnost koja je u suprotnosti sa članom 197. stav 2. Ustava, koji je izričit u tome kada se može taj princip retroaktivnosti primenjivati. Ali, ovaj ustavni kontinuitet, faktički, dovodi u pitanje taj kontinuitet, odnosno omogućava ga, suprotno prijemu tadašnje SRJ u Ujedinjene nacije 2000. godine, kada je došlo do državnog diskontinuiteta. Šta se onda dešava? Ukoliko mi ovim setom novih zakona omogućavamo ponovni izbor sudija, dakle jedan opšti izbor, reizbor, nazovite ga kako god hoćete, šta mi radimo? Mi retroaktivno primenjujemo ovaj zakon na već postojeće stanje. Ove sudije koje sada sude sude po jednom izboru, koji su prošli 1991. ili 1992. godine, recimo. Prema tome, šta se tu dešava? Mi uvodimo princip retroaktivnosti, a ovamo smo insistirali na ustavnom kontinuitetu, tako da dolazimo do jedne kolizije u celoj ovoj proceduri donošenja i usvajanja zakona. Prema tome, zaključak bi bio da nametnuta rešenja uvek ostaju samo veštačka tvorevina nesposobna da zaživi. Jer, ukoliko na malopre postavljena pitanja nemamo pozitivne odgovore od strane Vlade, onda imamo nametnuto rešenje ovim zakonom. Nametnuta rešenja samo su veštačka tvorevina i neće dati rezultate. Posebno bih podvukla da mi ne možemo graditi pravnu državu formalnim mehanizmima zasnovanim na nelegitimnom ustavnom poretku. Pokušala sam da vam objasnim zašto smatram da je ovaj ustavni poredak, dakle ovaj Ustav iz 2006. godine, pod velikim znakom pitanja. Dva su razloga: jedan je taj što nije bilo javne rasprave prilikom donošenja Ustava; drugi razlog je taj referendum, o kojem zaista možemo puno toga da pričamo. Prema tome, ako imamo takav Ustav i na tom Ustavu gradimo i donosimo nove pravosudne zakone, kakav rezultat možemo očekivati posle svega?
Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, mislim da bar nekada treba da reagujete kada narodni poslanici iz LDP-a ovako drsko napadaju Ustav Republike Srbije i referendum na kome je taj Ustav donet zato što je vaša dužnost da zaštite dostojanstvo Narodne skupštine i narodne poslanike izabrane nakon donošenja novog Ustava Republike Srbije. Može vama, gospođo Popović, da se sviđa ili ne sviđa ovaj Ustav, ali on postoji, donet je referendumom, na kome ste mogli da vidite da se prvi put na jednom mestu na kome se glasa pojavila i Njegova svetost patrijarh srpski gospodin Pavle. Priznajem manjkavost u vezi sa javnom raspravom, ali to što govorite o referendumu u nekoj zavijenoj formi, što bi trebalo da znači da svi mi treba da sumnjamo u rezultate referenduma zato što vi iz LDP-a tako govorite, to nije odnos narodnog poslanika prema Ustavu Republike Srbije i to nije odnos onoga ko zahteva da bude poštovan, ko je na osnovu tog Ustava i zakona proisteklih iz njega izašao na izbore, samim tim priznao Ustav, samim tim opredelio svoj stav prema Ustavu Republike Srbije. Naravno, ima onih koji ne slušaju šta se govori, nego gledaju ko govori. Ali, to su obično ljudi koji ne umeju da procene šta je bitno, a šta nije. Dakle, govorim o tome da jedna poslanička grupa grubo vređajući Ustav svoje države dovodi u pitanje svoje postojanje na načelima tog Ustava. Zato vas molim, gospođo Đukić-Dejanović, da ne pričate o receptima sa svojom koleginicom uvek kada se neko od nas pojavi za govornicom ili kada se pojavi neko kome ne smete da prigovorite. Molim vas da sednicu vodite na način kako je to propisao Poslovnik, da one koji ometaju atmosferu, koji posle kmeče kada njima neko dobacuje dok govore opomenete. Meni to ništa ne znači i ne smeta, samo što ovde ima i muzički obrazovanih ljudi, koji bi mogli ovo da uobliče u neku muzičku formu, pa da barem bude zabavno, a ovako, niti ste u ritmu, niti počinjete i završavate u isto vreme. Stvar o kojoj govorim veoma je ozbiljna. U Narodnoj skupštini Republike Srbije narodni poslanik ima pravo da izgovori šta god hoće za ovom govornicom, on za to ne može da bude kažnjen. Ne tražim nikakvu kaznu za gospođu Popović, njeno je pravo da govori ono što misli, ali napadati Ustav Republike Srbije dovodeći u sumnju način na koji je donet, znači lažiran, govoriti o tome da je Ustav lažiran, to ne priliči niti dolikuje jednom narodnom poslaniku, posebno kada u to umešate da će doći do retroaktivnosti sudija po izboru, iako sudije sude po zakonu, a ne po izboru. Dakle... (Predsednik: Vreme.) ... još jednom, zbog dostojanstva Skupštine, meni to ne znači mnogo, pripadam grupi političara, grupi građana koji su aktivno učestvovali u donošenju Ustava. Ne branim ga zato što sam ja bio za njega, nego ga branim zato što se bolji Ustav nije pojavio i zato što se niko od onih koji ga kritikuju ne usuđuje da se upusti u postupak za njegovu promenu. Hvala. (Sve vreme trajanja govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića narodni poslanici SRS lupali su o klupe.)
Gospodine Nikoliću, poslanik ima pravo na verbalnu i političku slobodu. Ako bih komentarisala kazivanje svakog poslanika onda bih vrlo kompromitovala efikasnost rada parlamenta i vama je to dobro poznato. Osim toga, nije bilo poziva na rušenje ustavnog poretka, što bi svakako moralo da izazove moju reakciju. Ponovo po Poslovniku, izvolite.
Zaista sam prvi put čuo da vi neke stvari dopuštate kako ne biste kompromitovali efikasnost rada Narodne skupštine. Evo, vi kao ugledan profesor fakulteta, ne mislim tu da prozovem da mi to objasnite kao lekar, nego kao čovek koji je veoma obrazovan, samo mi recite kako biste vi to štiteći dostojanstvo Narodne skupštine kompromitovali efikasnost rada parlamenta. Da li to znači da postoji neka mera, neki stepenik koji ne želite da pređete, da ćete dozvoljavati mnogo toga da bi postojala efikasnost u radu parlamenta? Upozoravam vas, po Poslovniku, Narodna skupština vam nije dala pravo da Skupštinu vodite tako da razmišljate na sednici o efikasnosti nego o dostojanstvu, o integritetu narodnih poslanika, o poštovanju Poslovnika, pa tek potom, kada su svi uslovi ispunjeni, da brinete i o efikasnosti. Inače, zaista sam primetio da ste spremni na mnoge poteze da biste nekakvu efikasnost parlamenta obezbedili. Vidim da ste danas zadovoljni i da nije kompromitovana efikasnost parlamenta. To što ste kompromitovali neke ljude koji će za neki dan da se postide svega onoga što su govorili u toku ovih mesec dana, to vama ništa ne znači. Vi ste vladajuća koalicija koja opstaje. Ne kažem zahvaljujući kome, ali oni se već sami javljaju.
Zahvaljujem. Gospodin Aligrudić ima reč, po Poslovniku.
Član 104. Bez obzira na to kako ko reagovao na izjave i izlazak za govornicu pojedinih poslanika, moram da se složim sa prethodnim govornikom. Naime, jedno je kritikovati Ustav Republike Srbije; to se može činiti svakog dana, svakog dana neko može da iznosi kritike na račun odredaba tog ustava, nekoherentnosti, eventualno, tih odredaba, nečega što nije dobro napisano ili može zagovarati izmenu tog Ustava. To je legitimno. Možda je to čak u nekim situacijama i društveno poželjno. Međutim, ono što nije dobro kada se čuje, to je neprekidno izražavanje sumnje u legitimnu i legalno okončanu proceduru donošenja jednog akta kao što je Ustav Republike Srbije. To nije dobro. To ne može da se radi, odnosno može da se radi, ali se to svakako ne očekuje od nekoga ko je izabran kao narodni predstavnik u ovom domu. Ta sumnja se mogla izraziti jednom u određeno vreme, na odgovarajući način, a nakon toga sve diskusije prestaju. Čini mi se kao da nekim ljudima nije dovoljna sva ova muka što je na nama i koju imamo, nego valjda na to treba dodati još nešto. Kao da sve ovo što nam se danas dešava i sva ova nerazumevanja među nama koja postoje oko krupnih stvari nisu dovoljna muka za sve nas koji živimo u Srbiji, nego valjda sada treba na to dodati još nešto, pa da cirkus bude kompletan. Nemam ništa protiv toga i protiv slobode govora. Kažem, može se i ovo izreći. Ne mislim ja da kažem predsednici Narodne skupštine da je nešto pogrešila kada nije opomenula Juditu Popović zbog ovoga. Ne mislim. Verovatno je ni ja ne bih opomenuo. Pozvao sam se na član 104. smatrajući da je ono što je gospođa Judita Popović izgovorila mene povredilo. Ne mislim samo na sebe, nego mislim na one koje mi ovde reprezentujemo, građane Srbije; ako nikog drugog, bar onaj deo koji je na referendumu glasao za ovaj Ustav, a verujte mi, svi to znaju, to nije mali broj građana Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Jadranko Vuković, po Poslovniku. Izvolite, a onda ćete vi, gospođo Judita.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104. Prosto, morao sam da reagujem i izvinjavam se što smo prekinuli ovu raspravu, ceo dan ova poslanička grupa ili grupa građana, koju predvodi gospodin Nikolić, dobacuje kolegama - koliko ste para primili da danas radi Skupština? To je prosto neverovatno. Mi smo juče vodili raspravu po Poslovniku zbog Kosova i Metohije, pričali o Euleksu, ali zar nije normalno da parlament radi? Obrušio se pre nekoliko dana na G17, izgleda, tu se smirila situacija. Sada verovatno... ne znam koliko vas ima, gospođo, vi niste u vlasti, iz LDP-a. Znači, gospođo Slavice, pitam vas, ne znam da li vi znate o čemu se radi, ako može gospodin Nikolić da kaže za ovom govornicom o kakvim se novcima radi da bismo mi radili ovde, da vidimo ko je dobio, šta je dobio. Znači, prolaze kolege, evo ih ovde, i vaš Gojko Radić – što ne bojkotujete, koliko ste para primili? Kažite za ovom govornicom ko je primio, šta je primio. Stvarno ne znam o čemu se radi, zato sam reagovao. Hvala i toliko.
Najpre gospođa Judita Popović, izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, hvala bogu, u Srbiji još uvek postoji sloboda mišljenja i sloboda govora. Dakle, treba da razlučimo neke stvari; s jedne strane, imamo te slobode, a sa druge strane imamo poštovanje zakona i Ustava. Prema tome, izrazila sam svoje mišljenje u jednom slobodnom govoru za ovom govornicom. To je jedna stvar. S druge strane, kao građanin ove države poštujem zakone i poštujem Ustav koji je trenutno na snazi, dakle Ustav iz 2006. godine. Ne samo što ga poštujem kao građanin, poštuje ga i LDP; mi se obraćamo Ustavnom sudu kada tražimo da se ceni ustavnost određenih zakona, odluka itd. Prema tome, ako te dve stvari razlučimo onda postaje sve jednostavno. Svako ima pravo da se ljuti, da bude pogođen, povređen i uvređen zbog reči koje su izgovorene za ovom skupštinskom govornicom. Ukoliko neko smatra da sam ga lično uvredila time što sam rekla za ovom skupštinskom govornicom, eto, izvinjavam se, zaista mi je žao jer nije mi navika i nije mi namera da bilo koga vređam kada govorim za ovom govornicom. Prema tome, izvinjavam se.
Zahvaljujem. Gospodine Nikoliću, izvolite, imate reč. Replika.
Uopšte nisam povređen ili uvređen lično vašom javno izraženom sumnjom da je pokraden rezultat referenduma; to sam morao u ime onih građana koji su izašli na referendum i odlučili da Srbiji daruju Ustav. Dakle, njih ste uvredili, njima se izvinjavajte ako imate nameru da se izvinjavate; mene niste, znam koliki je udeo stranke u kojoj sam tada bio u donošenju tog Ustava i znam da bez te stranke taj Ustav ne bi bio donet. Što se tiče novca, nisam rekao da ste dobili novac. Čuli ste to od nekog drugog. Samo sam video da mi manje stiže od Amerike i od Engleske i pitao sam gde je onaj novac koji dobijam u tranšama, a oni su rekli – moramo malo da odvojimo onima sa kojima smo se sinoć dogovarali.
Na član 16. amandman je podnela Vlada. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predlog zakona u pojedinostima, pitam da li predstavnik predlagača, ministar gospođa Malović želi reč? (Ne.) Ona će dati završnu reč verovatno sutra kad završimo set zakona zbog kojih je ona ovde. Još jednom zaista zahvalnost za njenu izdržljivost i za izuzetno dobru saradnju koju imamo. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se na saradnji, gospodo poslanici. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 121 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da je u sali prisutno 98 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju gospodin Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, i gospodin Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde, kao i gospodin dr Slobodan Ilić, državni sekretar u Ministarstvu finansija, i gospođa Živana Bogatinčević, savetnik ministra finansija. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PREKRŠAJIMA (pojedinosti) Primili ste amandman koji je na Predlog zakona podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. No pre toga se gospodin Milentijević javio po Poslovniku.