Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 92 narodna poslanika, a radi utvrđivanja kvoruma potrebnog za rad, molim narodne poslanike da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, te da postoje uslovi za rad pošto je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić-Dejanović, Aleksandar Pejčić, Bojan Kostreš, Elvira Kovač, Arpad Fremond i Laslo Varga. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne Skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, i Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, koji će prisustvovati sednici u svojstvu predstavnika predlagača, a zatim i Dragan Jovanović, pomoćnik ministra za infrastrukturu, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Dragiša Simić, načelnik Uprave u Ministarstvu unutrašnjih poslova i Damir Hadžić, viši savetnik u Sektoru za bezbednost saobraćaja Ministarstva za infrastrukturu. Nastavljamo rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BEZBEDNOSTI SAOBRAĆAJA NA PUTEVIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Jasmina Milošević, Dragan Marković, Milan Avramović, Nikola Savić, Petar Petrović, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Zoran Krasić, Nemanja Šarović, Srboljub Živanović, Aleksandra Ilić, kao i amandmane Odbora za saobraćaj i veze. Primili ste izveštaj Odbora za saobraćaj i veze i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, a saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što pređemo na raspravu po amandmanu na član 1, a na osnovu člana 85. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova pretresom o tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude predmet našeg rada. Ukoliko pretres u pojedinostima tačke dnevnog reda koja je upravo otvorena bude okončan pre 18.00 časova, tada ćemo preći na pretres u pojedinostima po sledećoj tački dnevnog reda, ali ne dalje od te tačke. Zahvaljujem. Podsećam da su ovlašćeni predstavnici za 3. tačku dnevnog reda: narodni poslanik Siniša Stamenković - poslanička grupa PUPS, narodni poslanik Zoran Ostojić - poslanička LDP, narodna poslanica Jasmina Miloševića - poslanička grupa SPS-JS, narodni poslanik Miroslav Petković - poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Jovan Nešović - poslanička grupa G17 plus, narodni poslanik Nikola Savić - poslanička grupa SRS i narodni poslanik Mirko Čikiriz - poslanička grupa ZES. Radimo pretres u pojedinostima po 3. tački dnevnog reda i posle 18.00 časova ako ne završimo, a ako završimo onda pretres u pojedinostima po 4. tački dnevnog reda i posle 18.00 časova. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jasmina Milošević i Dragan Marković Palma. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili amandman. S obzirom da nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora, o ovom će se amandmanu izjašnjavati Narodna skupština u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Amandman je prihvaćen, ali nije postao sastavni deo Predloga zakona, pošto nemamo izveštaj Zakonodavnog odbora. Prema tome ostaje u pretresu i svi oni koji imaju pravo za reč imaju pravo i da je traže i da je dobiju. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za saobraćaj i veze je podneo amandman, na član 1. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jasmina Milošević.
Htela sam još apropo prethodnog amandmana koji je predala naša poslanička grupa. Samo ću kratko reći da se odnosi na amandman koji bliže definiše naselje kome je i odložena primena praktično do kraja godine, iz razloga što tada očekujemo da će biti gotovi i postavljeni znaci koji obeležavaju početak i kraj naselja, što bi značilo puno kako ljudima, odnosno saobraćajnoj policiji, odnosno nama, učesnicima u saobraćaju i da taj amandman kao takav samo bliže definiše naselje. Očekujem da ćemo u danu za glasanje svi prihvatiti taj amandman.
Iskorišćeno je 30 sekundi vremena ovlašćene predstavnice. Da li još neko želi reč? Upravo o tome sam i tražila konsultacije generalnog sekretara Narodne skupštine, s obzirom da se radi o amandmanu Odbora za saobraćaj i veze i da utvrdimo da li onda vama kao članici Odbora ili ovlašćenoj predstavnici, to je razlog za konsultacije. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Ministarstva, žao mi je što nije ministar tu da pokušam na neki drugi način da ubedim ministra da prihvati ovaj amandman, ali možda će u međuvremenu stići, pa ću ja svoje obrazlaganje krenuti da ne bih izgubio vreme. Moj amandman se odnosi na dopunu člana 1, u kome se kaže da u tački 100), na koju se odnosi član ili preambula, posle reči "odmor" dodaju se reči "što se dokazuje tahografskim uloškom". Da bi građanima bilo jasno, tražio sam da se pauza između vožnje u toku jednog dana definiše i potvrđuje tahografskim uloškom, što bi ujedno bio i neki dokaz da je pauza uopšte napravljena. Dakle, radi samih građana, član 1. glasi: "U Zakonu o bezbednosti saobraćaja na putevima, u članu 7. tačka 99) tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se tačka 100), 101) i 102), koje glase''…. Bazirao sam se na tačku 100. koja kaže: "Dnevno vreme upravljanja'' je ukupno vreme upravljanja vozilom između završetka jednog i početka narednog odmora". Tražio sam da se taj završetak odmora i početak narednog definiše dokazivanjem tahografskim uloškom, jer je sam pojam tahografskog uloška definisan u Predlogu zakona u pojedinim članovima. Konkretno mislim na član 322, koji se odnosi na verodostojnu ispravu o prekršaju, u kome se navodi da verodostojna isprava kojom se dokazuje izvršenje prekršaja jeste u smislu ovog zakona video i foto zapis na kome se jasno mogu videti vozilo kojim je izvršen prekršaj, registarski broj vozila i bitna obeležja prekršaja. Pod 2 – tahografski uložak i drugi zapis sa tahografskog uloška. Gospođo Čomić, ne znam da li imam uslova za rad, ali mislim da bi bilo korektno da mi to obezbedite, s obzirom na to da ne čujem sam sebe. Podsetiću vas na to da je članom 32. Zakona definisano šta je tahografski uložak. Podsetiću vas i na Pravilnik o načinu postupanja policijskih službenika u obavljanju poslova kontrole neposrednog regulisanja saobraćaja na putevima. Dakle, član 17. kaže: "Prilikom obavljanja poslova iz člana 15. Pravilnika, policijski službenik može tražiti od lica koje u saobraćaju na putu upravlja vozilom da pokaže na uvid vozačku dozvolu, ličnu kartu ili drugu ispravu koja može poslužiti za utvrđivanje identiteta, tahografski uložak, uverenje o ispravnosti prepravljenog vozila odnosno potvrdu o ispravnosti prepravljenog vozila na pogon na gas, vršiti proveru njegovih podataka kroz evidenciju i preduzimati prema vozačima propisane radnje i mere". Ono što meni smeta jeste obrazloženje Vlade zašto amandman nije prihvaćen. U obrazloženju Vlade se kaže da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je sintagma "što se dokazuje tahografskim uloškom (što sam tražio amandmanom) suvišna i neprecizna s obzirom da se ovaj podatak može dokazati tahografskim uloškom samo kada se radi o analognim tahografima, dok se kod digitalnih tahografa taj podatak utvrđuje uvidom u memorijsku karticu. Sada vas pitam, predstavnici Ministarstva koji branite ovaj zakon – gde u zakonu postoji selekcija na analogni i na digitalni tahograf? U kom članu zakona piše koja je razlika između analognog i digitalnog tahografa i kako se on kontroliše? Evo, pročitao sam član 322. Zakona, u kome piše da je tahografska kontrola obavezna, ali ne piše podela tahografa na analogni i digitalni. Ako smo mi dobili izveštaj Vlade da je neprecizno to što smo tražili analizu tahografskog uloška, a ne postoji u zakonu precizno dopisano kako se definiše tahografski uložak na analogni i digitalni, onda se mi jasno krećemo u okviru postojećeg zakona. Pošto naš amandman nije prihvaćen, a nema ga u postojećem zakonu, znači da nije prihvaćeno nešto što postoji, a ne ono štone postoji. Zato vas molim, gospodo predstavnici iz Ministarstva, ako ste imali razumevanja za moju diskusiju, da shvatite da u zakonu ne postoji podela tahografa ni na koju vrstu, tako da ni u amandmanu ne može postojati podela tahografa ni na koju vrstu, ni na analognu ni na digitalnu i da zbog toga ovaj amandman treba da prihvatite. U protivnom, biću prinuđen da koristim sisteme, evo malo i da se našalim, da štrajkujem glađu i žeđu u zgradi Ministarstva unutrašnjih poslova, pa da se tako moj amandman usvoji, možda mi seministar pridruži, pa dođemo do nekog zajedničkog rešenja da sledeći zakon bude bolji.
Iskorišćeno je tri minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o izmenama Zakona o bezbednosti saobraćaja tako da se u njegovom prvom stavu, tačka 102), reč "nedelja" zamenjuje rečju "sedmica". Naime, smatram da je izraz "sedmica" razumniji, sveobuhvatniji i na bolji način definiše ovu temu o kojoj se radi, pogotovo ako znamo da je nedelja samo jedan od tih sedam dana koji čine sedmicu, a ovde me posebno iznenadilo obrazloženje Vlade za neprihvatanje ovog amandmana. Ovde se kaže da je razlog za neprihvatanje taj što se u tekstu zakona na mnogo mesta koristi izraz "nedelja" i onda bi praktično morali da vrše veće izmene toga zakona. Ja sam vam baš u obrazloženju koje sam dao i priložio uz ovaj amandman pomogao da prihvatite ovaj amandman i da ovo razmotrite, jer u sličnim propisima, recimo iz oblasti prosvete, koji tretiraju izraz "nedelja" i "sedmica", koristi se baš izraz "sedmica". Znači, kod kalendara rada baš se koristi izraz "sedmica", a vi ovde u obrazloženju govorite da u Zakonu o saobraćaju, odnosno Ministarstvo saobraćaja ne koristi taj izraz, već da koristi izraz nedelja. Apelovao bih na ljude iz Vlade da prihvate ovaj amandman, da usaglasi Vlada terminologiju po ministarstvima jer svakog dana novine su pune naslova gde se kaže da ova Vlada funkcioniše dobro, da nema pukotina, da je sve u najboljem redu, Vlada je harmonična, a vidimo ovde da jedno ministarstvo za jednu stvar koristi jedan termin, a drugo ministarstvo drugi termin.
Iskorišćeno je 15 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Petar Petrović. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim se posle člana 1. dodaju novi članovi 1a i 1b. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Ministarstva, predloženim amandmanima i dodavanjem člana 1a i 1b izmene se odnose na postojeći Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima. Obrazloženje ne bih hteo da komentarišem zato što smo u načelnoj raspravi razgovarali i pričali, s obzirom na situaciju i obrazloženje ministra, da predstojeći letnji period treba shvatiti suštinu i značaj Predloga zakona izmena Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. U ime poslaničke grupe SNS dao sam objašnjenje da smo predloženim amandmanima na Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima istu takvu stvar uradili da ne bi došli u zimski period, pa da je neophodno menjati ono što je postalo neupotrebljivo sa primenom Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Članom 17. i 18 Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima propisano je da su naplaćene novčane kazne u odgovarajućem procentu raspodeljuju između budžeta Republike Srbije i budžeta lokalnih samouprava na čijoj je teritoriji napravljen određeni prekršaj. Decidno je izneto da odgovarajući deo sredstava u većem iznosu pripada budžetu Republike i on se kao takav koristi za opremanje jedinica saobraćajne policije. Moram još jednom da podvučem i podsetim da su novčane kazne klasičan budžetski prihod i da se ne mogu pojedinačnim zakonima i aktima, kao što je Predlog izmena Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima, ta novčana sredstva davati određenim organizacijama na raspolaganje. Članom 92. Ustava Republike Srbije propisano je da se prihodi i rashodimoraju iskazati u budžetu Republike Srbije, a Zakonom o budžetskom sistemu, u članu 19, da su novčane kazne javni prihod koji pripada budžetu Republike Srbije. Zakonom o budžetskom sistemu nije predviđena nikakva mogućnostpreraspodele ovakve vrste novčanih sredstava, tako da se novčana sredstva ne mogu usmeravati u određene namene predviđene pojedinim zakonskim predlozima, kao što je u ovom slučaju opremanje saobraćajne policije od dela prihoda od novčanih kazni, jer sredstva za takve namene utvrđuju se navedenim Zakonom o budžetu. Ovakvo rešenje, gde sredstva za rad policije zavise od broja i težine podnetih i rešenih prijava koje podnosi ta ista saobraćajna policija, nije poznato u uporednom pravu nijedne evropske zemlje, niti u principima koji važe u EU, a znamo da Srbija i svi mi težimo da se istoj pridružimo. Automatski se odredbama Predloga izmena Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima saobraćana policija nalazi u sukobu interesa, te bi se ovim spornim odredbama zakona mogla osporiti nepristrasnost saobraćajne policije u sprovođenju zakona, a takođe bi to narušavalo i njen ugled, kako i kod građana, tako i kod sudskih organa, koji treba da reaguju po pitanju podnesenih prijava. Šta bi bilo, recimo, da se i u dugim oblastima novčane kazne, recimo, za prekršaje iz oblasti protiv života i teladodeljuju kriminalističkoj policiji, za prekršaje iz oblasti rada inspekciji rada, za prekršaje iz oblasti zaštite životne sredine Ministarstvu zaštite životne sredine? Normalno da bi u svakom slučaju i taj iznos pripadao i u delu srazmere i lokalnim samoupravama na čijoj teritoriji je prekršaj iz ovih oblasti i nastao. Automatski je ovim zakonom saobraćajna policijastavljena u jednakiji položaj u odnosu na druge organe druge organe državne uprave. Istovremeno budućnost rasporeda i namene ovih sredstava predviđenih naplatom od ovih prekršaja nije definisana ovom zakonom i potpuno je nepoznata raspodela tih sredstava, jer finansiranje unapređenja bezbednosti saobraćaja je zaista jedan veoma širok i zakonom nedefinisan pojam. Zakon takođe ne određuje ni način planiranja i kontrole utroška sredstava, tako da se eventualno novcu od naplate prekršaja može i gubiti trag. Šta bi bilo, recimo, u situaciji kada su transferi iz budžeta Republike Srbije prepolovljeni od prošle godine u odnosu prema lokalnim samoupravama? Nekome predsedniku opštine padne na pamet da, s obzirom na ovakvu mogućnost, u saradnji sa lokalnom policijom zahteva da zbog popune budžeta lokalne samouprave prekršaji budu podneti u većem broju i za sve moguće. Kada bi i ovo bilo u praksi i zaista, onda bi u neravnopravnom položaju bile opštine koje su u ruralnim područjima i koje se nalaze izvan saobraćajnih koridora. Zbog toga smo i predložili da se iz ovih razloga član 18. briše, a da se član 17. dopuni podnetim predlozima za izmenu člana 17.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanica Jasmina Milošević.
Gospođo Čomić, već sam se javila po prethodnom amandmanu, verovatno niste primetili. Nisam čula da ste rekli da je prihvaćen amandman gospodina Petra Petrovića, koji je prihvaćen, koji bliže definiše nedelju, pa sam samo htela da zamolim da na to skrenete pažnju, da li ste vi propustili ili ne. Zbog toga se samo javljam.
Zahvaljujem. Prethodni amandman, koji je na član 1. podneo narodni poslanik Petar Petrović, jeste prihvaćen, ali on ostaje u raspravu zbog toga što ne postoji izveštaj Zakonodavnog odbora, te ne može da postane sastavni deo Predloga zakona. Čim je u pretresu, neko ko želi ima prava da dobije reč. U danu za glasanje ćemo se izjašnjavati. Da li još neko želi reč po amandmanu kojim se uspostavljaju novi članovi 1a i 1b? Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč.
Meni je drago da smo mi dobili na Odboru za saobraćaj i veze izuzetno puno amandmana koji su bili dosta dobri i da poboljšaju malo zakon, jer mi smo znali kada je zakon usvojen da će biti određenih problema, naročito što se tiče novčanih kazni, zatim zatvorskih kazni za neke prekršaje. Meni je drago da je jedan deo amandmana prihvaćen i poboljšan je zakon, ali bilo bi dobro da je još jedan deo amandmana prihvaćen, da ne bi kasnije sigurno na jesen ponovo stavljali ovo na dnevni red i usvajali neke nove amandmane. Prema tome, mi smo bili sigurno za to da se ipak još jedan deo amandmana, koji su bili izuzetno značajni, prihvate da bi poboljšali zakon i da bi imali sigurno mogućnost da ovaj zakon dugo traje. Meni je drago da je ovaj zakon pisan jednim delom i za vreme mog mandata, nešto je malo ispravljen, da je dosta dobar zakon i da je dao efekte u bezbednosti saobraćaja. Ali, ostaje jedna činjenica koja je izuzetno važna, da moraju neki magistralni putevi da se izgrade u autoputeve jer je nemoguće održati bezbedan saobraćaj tamo gde je frekvencija saobraćaja izuzetno velika. Ne možemo govoriti o bezbednosti saobraćaja bilo kakvom zakonskom odredbom ako imamo na magistralnom putu, na primer kod Lazarevca 27.000 auta dnevno, ako imamo na primer u Ćelijama 17.000 auta dnevno, što zahteva, da bi saobraćaj bio bezbedan, autoput, a ne magistralni put. Znači, na tome se mora raditi i to se mora staviti u prioritet. Ne da se rade autoputevi tamo politički gde se zahteva, već tamo gde diktira frekvencija saobraćaja. Nemoguće je i treba ubrzati ove radove na mostovima oko Beograda, na obilaznici oko Beograda, šteta je što je to stalo. Nemoguće je reći da će biti bezbedan saobraćaj na Gazeli, ako je ona projektovana za 40.000 automobila dnevno, a već sada imamo 160.000 auta dnevno. Bez obzira, bilo kakav zakon, bilo kakve kazne ne mogu toliko uticati da se saobraćaj poboljša i da smrtnih slučajeva, saobraćajnih nesreća bude što manje ako je tehnički nemoguće da se saobraćaj odvija. Zato apelujem na nadležne i u Ministarstvu policije, a i u infrastrukturi da ubrzaju gradnju ovih puteva gde je neophodno da se izgradi autoput da bi se kvalitet saobraćaja znatno poboljšao, a samim tim i bezbednost. Prema tome, bio sam za to da se usvoji još jedan deo amandmana koji su bili izuzetno dobri od političkih stranaka koje su davale, međutim, neka praksa da se amandmani opozicije ne usvajaju nije dobra jer imalo je mnogo dobrih amandmana. Sada smo čuli jedan amandman koji je bio dosta dobar i trebalo ga je podržati. Ne možemo, da bi imali bezbedan saobraćaj, deliti amandmane na poziciju i opoziciju. Dobar amandman, koji može poboljšati sigurno i napraviti veću bezbednost u saobraćaju, mora se usvojiti, bez obzira ko ga predlaže. Toliko. Hvala.
Četiri minuta iskorišćeno je vremena predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević zajedno su podneli amandman kojim se posle člana 1. dodaju novi čl. 1a, 1b i 1v Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Hvala potpredsednice, a, b, v – na ćirilici. U svakom slučaju Vlada nije prihvatila ove naše amandmane iz formalnih razloga, kaže Vlada, zato što oni menjaju članove koje Vlada ovim izmenama zakona nije htela da menja. Pod jedan, to što Vlada nije htela da menja, to je greška. Mi poslanici hoćemo da iskoristimo priliku kad se menja zakon da se promene i oni članovikoji treba da se promene. Ne vidim zaista šta znače formalni razlozi. Ovde je u pitanju život, smrt, povrede, šteta. Kakvi formalni razlozi? Nažalost, još nije završen Zakonodavni odbor, ako su naši amandmani pravno mogući, Vlada ne može, pozivajući se na formalne razloge, da odbija da se promeni nešto što treba da se promeni. Šta mi predlažemo ovim amandmanima da se promeni? Bezbednost dece. Sada piše da deca preko tri godine mogu da se vezuju pojasom, a da do tri godine budu u onom izdignutom sedištu. Međutim, nebezbedno je po evropskim standardima da se deca ispod 150 santimetara vezuju pojasom za odrasle. Idu im preko vrata, preko lica, može da se uguši, mogu da budu velike povrede. Zato predlažemo da umesto tri godine piše šest godina. Otprilike sa šest godina deca dostižu visinu od 150. Šta je tu sporno? Neko dete će preživeti ili će se spasti teških povreda. Zatim, u zakonu sadašnjem piše do tri godine deca mogu da se voze u prednjem sedištu, u posebnoj korpi koja se stavlja na prednje sedište i okrenuto je unazad. Međutim, neka deca već sa dve godine to sedište, imaju tamo neku svoju kategorizaciju nula i on je predviđen za decu do 13 kila. Ima dece koja već sa dve godine postignu tu kilažu. Zato predlažemo da se tu, kako i proizvođači tih sedišta kažu, da se tu deca voze do 13 kg, bez obzira koliko imaju godina. Na ove izmene nas obavezuje direktiva EU broj 2003-20/3 i prosto mi nije jasno zašto iz formalnih razloga se ne prihvata, kad je ovo u interesu bezbednosti saobraćaja. Nikakva politika, ništa se policiji ne oduzima, nikakvo ovlašćenje. Ako kažete da je iz formalnih razloga, nema ministra da ga pitam, znači, ako se slažete sa ovim šta očekujete od nas, da u septembru, kad počne redovno zasedanje predložimo izmene ovog zakona, pa ćete usvojiti, ali nemam kogada pitam. Na kraju krajeva, ovim amandmanom, ovim članom, predlažemo da se u nasilničku vožnju uvrsti voženje motorcikla na zadnjem točku. To nije regulisano dosadašnjim zakonom. Od trenutka kad smo predložili amandman do danas, do jutros, eto desio se jedan smrtni slučaj. U Novom Sadu je juče neki divljak vozio motorcikl na zadnjem točku i ubio dete. Sad vi kažete, ne prihvata se iz formalnih razloga. Znači, pošto vi niste hteli taj član da menjate, neka ginu ljudi, zato što neko vozi motorcikl za zadnjem sedištu. Stvarno mi nije jasno.
Minut i 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja, i to tako da se taj član 2. briše. Moram da kažem da ovaj amandman nisam podneo tek tako, hajde da bude amandman radi amandmana, i da se član briše, nego iz jednog suštinskog razloga. Naime, ovaj član 2. izmena i dopuna zakona proširuje krug, opseg vozila za koja se uvodi graničnik brzine. S druge strane, zakonodavac je predvideo jednu veoma bitnu stvar. Ovde se traži i brisanje odredbe člana zakona koji potvrđuje, odnosno koji obavezuje da se taj graničnik brzine koristi. Tako ispada da vozilo obavezno mora imati graničnik brzine, ali se iz zakona sklanja obaveza da taj graničnik brzine mora da se koristi. Zbog toga je ovaj član zakona kontradiktoran i iz tog razloga sam podneo njegovo brisanje. Vlada je ovde, u obrazloženju zbog čega se ne prihvata ovaj amandman, navela da je graničnik brzine definisan evropskom direktivom i da u tom i tom konkretnom slučaju to mora da se poštuje. Naravno, nisam tražio brisanje člana zbog toga da se ukine graničnik brzine, graničnik brzine i te kako treba da postoji, ali mislim da ste prevideli ovde, pogledajte, i apelujem ovde na prisutne predstavnike Vlade da razmisle dobro da prihvate ovaj amandman i da se amandmanom uvede obaveza da se taj graničnik, kad već postoji, koristi.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman na član 2. kojim se posle člana 2. dodaje novi član 2a Konsultacijom sa narodnim poslanikom videli smo da ima greške u izveštaju. Izvinjavam se, nije namerno napravljeno. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Igor Bečić.
Dame i gospodo poštovani poslanici, poštovani građani, u ime Srpske napredne stranke obrazlažem amandman gde se član 2. Predloga zakona menja tako da u članu 45. stav 2. glasi: "U teretna vozila mase preko 1.200 kilograma i autobuse mase preko 1.000 kilograma mora biti ugrađen uređaj za ograničavanje brzine kretanja, počev od 1. januara 2012. godine". Posle stava 2. dodaju stavovi 3, 4. i 5. koji glase: Uređaji za ograničenje brzine moraju biti podešeni na sledeće maksimalne brzine: na 90 kilometara na čas za teretna vozila mase preko 1.200 kilograma, na 100 kilometara na čas za autobuse mase preko 1.000 kilograma, na 80 kilometara na čas za teretna vozila koja se koriste za prevoz opasnih materija. Vozila iz stava 2. koja se prvi put registruju u Republici Srbiji nakon 31. decembra 2010. godine ne mogu biti registrovana ako nemaju uređaj za ograničenje brzine kretanja. Takođe, odredba stava 2. ne primenjuje se na vozila Vojske Srbije, vatrogasna vozila i vozila koja se koriste za održavanje javnog reda i mira i zaštitu bezbednosti i spasavanje ljudi i imovine, vozila koja se koriste za naučna istraživanja, ispitivanja na putevima, vozila koja po svojim konstruktivnim osobinama ne mogu dostići propisanu maksimalnu brzinu iz stava 3, vozila koja se koriste za javni prevoz i druge komunalne potrebe isključivo u naseljenim mestima i takođe vozila koja su registrovana pre 1. januara 2011. godine bez uređaja, a nemaju tehničke mogućnosti za naknadnu ugradnju. Takođe, stav 3. se briše. Mi smo želeli tu, iako Vlada nije dala izmenu na ovaj član, a to ne znači da mi ne možemo da definišemo član koji nije predmet ove izmene zakona, jer član 2. Predloga zakona se mora promeniti jer nije u skladu sa direktivom 96/6 od 10. februara 1992. godine. Njome se propisuje da uređaj za ograničenje brzine moraju imati sva teretna vozila mase preko 3.500 kilograma i svi autobusi. Međutim, članom 1. direktive je propisano da se ova obaveza odnosi samo na autobuse mase preko 10 tona i teretna vozila mase preko 12 tona, odnosno na vozila kategorije M3 i N3, kako su kategorije utvrđene direktivom 70/156. Amandmanom je predložena izmena kojom se tekst člana 2. Predloga usklađuje sa navedenom direktivom 92/6. Takođe su određeni rokovi i postupak za usklađivanje sa zakonom, jer bi u protivnom desetine hiljada vozila moralo biti isključeno iz saobraćaja nakon stupanja zakona na snagu u roku od osam dana od objavljivanja. Primena ove odredbe na već registrovana vozila bi imala povratno dejstvo, što je u suprotnosti sa članom 197. Ustava. Direktiva 92/6 u članu 3. stav 2. daje mogućnost da se dodatno ograniči brzina vozila koje prevozi opasne materije, dok u članu 6. propisuje izuzetke, što je sve obuhvaćeno ovim amandmanom. Mislim da nije neophodno posebno obrazlagati zbog čega bi ugradnja skupih uređaja u vozila gradskog prevoza i druga komunalna vozila, kao i njihovo održavanje, bio nepotreban trošak za opštine i državu. Ako države EU smatraju da nisu dovoljno bogate da te uređaje ugrađuju na sva vozila, teško da država Srbije može to smatrati opravdanim troškom. Predlog da uređaji moraju biti ugrađeni u sve autobuse i sva teretna vozila, posebno na način koji je propisan spornim članom 2, smatramo vrlo problematičnim. Prva mogućnost je da se radi o totalnom neznanju pisca zakona, koji nije u stanju da pročitaju i protumače evropske propise, što se uveravamo kod svakog novog predloga zakona koji dolazi u Skupštinu. Ipak mislimo da je sasvim očigledno da se radi o još jednom pokušaju pljačke građana Srbije. Pisci ovog predloga zakona su planirali da prinude par stotina hiljada vlasnika vozila da ugrade uređaje. Iako se direktiva ne odnosi na te kategorije vozila, sve je u dogovoru sa privilegovanim pojedincima, čije će firme biti ekskluzivno ovlašćene da vrše uvoz ovih uređaja, ugradnju, održavanje. Akteri ove prevare su planirali da otmu od vlasnika vozila i građana Srbije i da uspostave još jedan namet. Obrazloženje ne sadrži procenu troškova koje će građani imati, iako je to po zakonu obavezno. Da buduće žrtve ne bi blagovremeno saznale šta se sprema, predlog je napisan u tajnosti i upućen Narodnoj skupštini u petak uveče po hitnom postupku. Iz svega je očigledno da je predlog napisan sa namerom da se građanima otme novac i uspostavi još jedan namet, a ne da se unapredi saobraćaj. Ostaje samo pitanje – koji će procenat profita dobiti neko ko je pisao ovaj zakon? Hvala.
Tri minuta i 35 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Mićo Rogović. Izvolite.
Prosto je neshvatljivo da u načelnoj raspravi pričamo o ovakvim stvarima. Ispada malo smešno, ali donosite zakone zbog gužve u letnjem periodu, odnosno saobraćaja u letnjem periodu godine. Usmeravamo vas konkretno na Evropsku regulativu, a ne samo na osnovu, odnosno član 1. pomenutog 90. člana evropske regulative. Dajemo vam papir sa totalnim prevodom, odnosno prevodom Evropske regulative. U tom trenutku nema ministra i sada nema ministra. Uopšte nam nije jasno ko piše odgovore na amandmane, odnosno da li to radi Ministarstvo, da li rade predstavnici Ministarstva, da li rade određene skupštinske službe i ono što su prethodne kolege gospodin Ilić i gospodin Ostojić rekle, nemoguće je da zaista vi samo budete toliko pametni i da ne prihvatate ništa drugo što je vrlo bitno za bezbednost svih učesnika saobraćaja na putevima, a da moraju da se prihvataju samo oni predlozi i izmene Zakona o bezbednosti saobraćaja koje ste se vi u ovom periodu, zbog povećane gužve u letnjem periodu godine u saobraćaju, setili da podnesete. Opet ćemo doći u situaciju da pričamo o evropskim standardima, o Evropskoj regulativi, a da pomenut član uopšte nije u skladu sa standardima Evropske regulative 92 o bezbednosti saobraćaja. Šta još treba da uradimo da vas navedemo na situaciju da nije bitno odakle dolaze amandmani, ali da amandmani bukvalno treba da budu prihvatljivi samo s obzirom na bezbednost učesnika u saobraćaju i ništa drugo, ne na situaciju da li ste ih vi podneli ili da li je neko iz opozicije, kao što reče kolege Ostojić, podneo. Zaista je neshvatljivo da vi koji se zalažete za evropske standarde i uvodite godinama Srbiju u EU ne prihvatate iste te standarde, odnosno da evropske regulative ne želite da komentarišete u celosti kako one pišu, nego samo pojedinačnim aktima na koje se evropska regulativa odnosi.
Dva minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević zajedno su podneli amandman kojim se posle člana 2. dodajenovi član 2a. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Drago mi je, gospodine ministre, što ste se vratili. Ministar koji drži u kabinetu sliku Miloševića, Tadića i Obame trebalo bi malo više naginje prema evropskim vrednostima, kako novopečeni Evropljani kažu. Možda vam je neprijatno zbog ove navale Evropljana, ali moramo ipak da upristojimo ovaj zakon. Odbijate da prihvatite amandmane koji omogućuju bezbedniji prevoz dece, odbijate da prihvatite amandman kojim se vožnja motorcikla na zadnjem točku svrstava u nasilničku vožnju, pa onda nije čudo što u članu 62. odbijate da prihvatite proširenje privilegija sa policije na zdravstvene radnike. Zbog gledalaca pročitaću član 62: "Vozač ne sme da zaustavi, odnosno parkira vozilo na mestu na kome bi ono ugrožavalo bezbednost drugih učesnika u saobraćaju ili predstavljalo smetnju za normalno odvijanje saobraćaja i kretanje pešaka". Stav 2, čitam osnovni zakon: "Odredbe ovog zakona o zaustavljanju i parkiranju ne primenjuju se na policijske službenike u obavljanju službene dužnosti, ako bi obaveza poštovanja odredbi o zabrani zaustavljanja ili parkiranja vozila omela uspešno obavljanje službene dužnosti". Ne tražimo da se policiji oduzme ta privilegija da mogu da parkiraju gde hoće. Samo kažemo – dodajte i zdravstvene radnike. Zdravstveni radnici vode ljude na dijalizu, nose teške bolesnike na nosilima. Zašto i oni nemaju tu privilegiju u obavljanju službene dužnosti, nego samo policija? Ako niste ono prihvatili, onda mi je potpuno jasno zašto i ovo nećete da prihvatite. Što bi samo policija imala pravo da nepropisno parkira, da parkira tako da ometa saobraćaj? Stvarno mi nije jasno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Zoran Krasić je tražio da se član 3. briše uz obrazloženje, kako je on naveo, da ni postojeće podzakonske akte, ni Vlada, ni Ministarstvo, a ni službenici koji treba to da poštuju ne poštuju. Ono što je činjenica jeste i dokaz, naš amandman na član 1. tačka 100), gde smo rekli da je regulativa zakona implementirana u amandman i da je amandman odbijen, onda kako možemo verovati da ubuduće bilo koji podzakonski akt bilo koji službenik može da poštuje? Najpre, radi se o članu koji se odnosi na reviziju bezbednosti saobraćaja, u kome se kaže da ministar nadležan za poslove saobraćaja može doneti propis i uslove koje moraju ispunjavati lica koja će te postupke sprovoditi. E sada, ovde sa druge strane imamo i amandmane Odbora za bezbednost i saobraćaj, u kom smo čuli predsednika odbora koji navodi kako su se neki amandmani usvajali i po kom osnovu. Ono što je meni zapalo za oči jeste obrazloženje odbora u kome se kaže – ovim amandmanima se na precizniji i adekvatniji način domaći propisi usklađuju sa propisima EU. Sada pitam vas, koji branite ovaj zakon, u kojoj se to zemlji EU podzakonski akt ne poštuje? Vi ovde ne prihvatate amandman u kome mi implementiramo postojeći član podzakonskog akta u zakon. Kažete – ne može tahograf da uđe u Predlog izmene i dopune zakona, iako piše u odluci pravilnika koji se donosi na osnovu člana 341. Zakona o bezbednosti saobraćaja, po kome ministar unutrašnjih poslova donosi Pravilnik o načinu postupanja policijskih službenika u obavljanju poslova, kontrole i neposrednog regulisanja saobraćaja na putevima, pa kaže – ima pravo policijski službenik da traži od lica koje je u saobraćaju tahografski uložak. Mi sada ovo preslikamo i kažemo u zakonu treba da stoji da odmor mora da se dokaže tahografskim uloškom, a vi kažete – mi to ne prihvatamo. To nije sada tekovina EU. Kada Odbor podnese nešto, onda je to tekovina EU. Hajde prvo da se dogovorimo šta je tekovina EU, a šta nije. Da li se prihvataju podzakonski akti ili se ne prihvataju? Pošto se po vama ne prihvataju, onda je kolega Krasić potpuno u pravu kada kaže da ne treba da donosite druge podzakonske akte jer i postojeće ne poštujete. Zato je tražio brisanje člana 3. u kome se definišu uslovi, propisuju uslovi koje morate ispunjavati i lica koja će te postupke sprovoditi koje donosi ministar, vezano za reviziju bezbednosti saobraća. Revizija bezbednost saobraćaja je nešto što zahteva veliki broj zaposlenih ljudi, oblast koja će biti posebno odeljenje u Ministarstvu i tim ili grupa ljudi koja će se baviti samo ovim nadležnostima predviđenoje članom 3. u kome se kaže – bezbednost saobraćaja na putnoj mreži, provera bezbednosti puta, redovne provere puta u eksploataciji, praćenje stanja bezbednosti saobraćaja, analize visokorizičnih deonica, analize doprinosa puta saobraćajnoj nezgodi sa poginulim licima, obaveštavanje o snimanju saobraćaja i drugih veličina saobraćaja u toku. Uslove moraju ispunjavati revizori, način sprovođenja obuke i polaganje ispita za revizora. Uslove koje sa aspekta bezbednosti saobraćaja moraju da ispunjavaju putni objekti i drugi elemente javnog puta propisuje ministar nadležan za poslove saobraćaja. Sada kada neko sluša ovu moju diskusiju može da pomisli da smo protiv toga da bude bezbednost u saobraćaju na najvišem nivou. Ne, upravo obrnuto. Vi ćete propisati podzakonskimaktom kako će se regulisati nadležnost revizora bezbednosti puta, a kada on treba to da sprovede, ta odluka može da se ne poštuje. Zašto dajem primer da se ne poštuje? Zato što postojeću odluku o tome kako treba službeno lice da vreše kontrolu kada zaustavlja vozilo, kako može da traži ličnu kartu i tahograf, vi kažete – tahograf ne mora da traži, to stoji u članu 322. Onda što bi morao da traži bezbednost puta ako ne mora da traži osnovni član zakona koji je već usvojen još u prvoj verziji postojećeg zakona koji je menjan ne znam koliko puta? Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ne znam na koji način da ilustrujem ili da napravim paralelu da poredim ono što je dobro za građane Srbije, da bezbednost mora da postoji i da amandmani koji deluju na bezbednost moraju biti usvojeni. Sam predsednik odbora kaže da postoje dobri amandmani koji nisu bili usvojeni zato što većina tako nije htela. Šta je većina u odboru uradila od tih amandmana? Napisala obrazloženje da su postojeći predlozi zakona sa izmenama u toku sa tradicijom EU. Zar nije tradicija EU da se postojeći podzakonski akti poštuju? Pošto to ovde nije, onda se nemojte pozivati na EU ili usvojite ovaj amandman pa da nam svima bude lakše.
Iskorišćeno je pet minuta i 22 sekunde vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jasmina Milošević.
Govoriću u svojstvu ovlašćenog, da znate da možete to vreme da mi oduzmete. Planirala sam nešto kasnije da se javim, ali sam prilično izrevoltirana rečima gospodina Avramovića da on kao da je bio na Odboru za saobraćaj pa zna da mi kao većina namerno nismo hteli da prihvatimo amandmane opozicije. Prvo, želim to da demantujem, jer se smatram uvređenom, jer to nije tačno. Član sam tog odbora i tamo sam stalno. Osim toga, nije tačno, jer imamo prihvaćen amandman koji je LDP podnela. Kao drugo, broj amandmana koji ste vi podneli, kao i ljudi iz LDP, koji nam nisu zamerili, ipak se odnosi na neke članove zakona koji sada nisu na dnevnom redu. Može samo to da bude razlog i ništa drugo. Vi ste ovde par puta spomenuli i vezano za tahograf. Po meni je to nešto što je pleonazam, jer podrazumeva se da je tahograf nešto što svaki vozač teretnog vozila mora da daje kao dokaz i ono što definiše način i upravljanje tim vozilom. Elem, vratila bih se samo vezano uopšteno za ovaj predlog izmene i dopune zakona. Ukoliko uporedim sad stvari koje sam rekla u izlaganju u načelu, malo toga mogu da kažem a da se ne ponovim. Smatram jako bitnim, to sada apropo gospodina Mića Rogovića, ne želim ništa loše da kažem, niti da izazivam repliku, ali zar vama nije normalno da ukoliko se u jednom momentu ispostavi da neki član zakona nije dovoljno primenjiv na putu ili dođe momenat, vi ne možete unapred da znate kada će koji član zakona u živom saobraćaju, kada će empirijski da se dokaže da nešto nije dobro. Vi ne možete neke stvari da predvidite i znate unapred. Da, postoje neke stvari koje mogu u toku projektovanja puta, da bi se kasnije u toku eksploatacije ispostavilo da nešto nije dobro, kao što je gospodin Velimir Ilić rekao da ipak izvesne saobraćajnice po kapacitetu, a i tako su projektovane da saobraćaj koji se odvija na njima prevazilazi taj kapacitet i da je to nešto što zaista treba da se odradi. Zato smatram da nije loše što se uopšte vrše izmene i dopune ovih i pojedinih članova zakona, jer se praktično pokazalo u praksi, u živoj njegovoj upotrebi da nisu bile dobre. Znači, ne valja kada donosimo zakon u startu i sad ne valja i kada ono što nije bilo dobro ispravljamo. To je samo nelogičnost koju nisam mogla da razumem. Prosto, postoji nešto u državi što se zove saobraćajna politika. Saobraćajna politika je nešto što kao prioritet ima saobraćajnu bezbednost i sveobuhvatno od države, u ovom slučaju to su ministarstva infrastrukture, policije, pa i Ministarstvo obrazovanja, koji svi zajedno praktično treba da učestvuju u izgradnji i definisanju te saobraćajne politike. Samo ministarstva, a i celokupno društvo mora da se trudi da praktično promoviše mere koje predlaže Vlada, zapravo nadležna ministarstva iz razloga što jednog momenta kada se dođe do loših situacija svi pitaju ko je odgovoran i zašto se to desilo, da li ste imali neki cilj, neki program i kakvi su vam rezultati? Inače, statistika je pokazala da, recimo, na jednu novčanu jedinicu koja se uloži u bezbednost saobraćaja gotovo da se deset puta više vraća u odnosu na troškove koji bi bili da se ne sprovodi bezbednost saobraćaja. Druga stvar, mislim da do sada nije spomenuto da mi jesmo članica CENTA i da članice CENTA imaju zapravo cilj da do 2012. godine broj poginulih, zapravo ukupno stradalih na saobraćajnicama smanje za 50%. To upravo činimo i mi i pretpostavljam da je to još jedan od razloga koji smo i mi naveli da do 2012. godine želimo da 50% smanjimo ukupan broj nesreća koji se dešava. Što se tiče revizije bezbednosti saobraćaja, nešto znam o tome, gospodine Avramoviću, pa bih rekla da je to nešto što i u Evropi baš toliko nije zastupljeno, još uvek je tek u povoju iz razloga što je jako skupo, teško i komplikovano. Mi ćemo imati priliku, nadam se i verujem, da se bavimo revizijom saobraćajnice, jer one se vrše i na postojećim i na novoprojektovanim, na onim koje su tek u eksploataciji i koje će biti. Zašto? To podrazumeva praćenje, analize, mere, merenje saobraćaja, uopšte kakve odgovore daje sama infrastruktura i sama vozila i način vozila i uopšte frekventnost na tom delu puta. To će, nadam se iskreno i verujem, kada zaživi u potpunosti agencija za bezbednost saobraćaja, jer će upravo ona biti taj organ koji će skupljati sve te podatke na osnovu kojih će se vršiti analize i u budućnosti stvari definisati i uopšte definisati preventivne mere da se te neke stvari dovedu u red. Dakle, volim što je tu gospodin ministar Mrkonjić iz razloga što upravo imamo izgradnju Koridora 10, pratećih saobraćajnica i kompletne infrastrukture koja prati tu. Sada ste i u prilici da već u startu u projektima na minimalnu meru moguću svedemo kritične deonice po bezbednost u saobraćaju i praktično na taj način već u startu tim infrastrukturnim projektima umanjimo mogućnost dešavanja, odnosno tih loših nezgoda koje mogu da se dese na putu. Dakle, znam da živimo u vremenu gde smo ovisnici i od automobila, i od mobilnih telefona i još od drugih tih savremenih uređaja, ali prosto nikada ne smemo da dozvolimo da nam toliko padne koncentracija i da toliko budemo opterećeni drugim stvarima da sedamo za volan u stanju alkoholisanom, što se dešava ljudima. Ne smemo dozvoliti da nam padne koncentracija u toj meri da vozimo nasilnički i praktično ono što treba svi da imamo kao zadatak jeste promovisanje upravo te neke defanzivne vožnje, što se tičevozača. Što se tiče pešaka, zaista deca treba da dobiju od same škole taj neki edukativni program, koji mora da postoji, jer nekada, morate priznati, roditelji nisu pravi primer detetu kako se treba ponašati u saobraćaju. Zato postoji obrazovanje koje bi tu trebalo da uputi decu. Smatram jako dobrim to što će sada izvestan deo sredstava ići na osavremenjivanje saobraćajnica, kako prateće signalizacije i biće dobro kad jednog dana budemo imali kamere postavljene na raznim mestima, ne samo u Beogradu, već pričam za celu Srbiju, jer kad pogledate realno, nemate nigde ni jednu jedinu delatnost koja je toliko rogobatna i koja ima toliko suprotnosti koje morate da spojite i da iznivelišete. Vi imate profesionalce, vi imate amatere. Vi imate za volanom čoveka koji vozi 30 godina, vi imate dete u istom momentu na pešačkom prelazu koje ima pet ili šest godina gde vi morate kroz taj jedan zakon da usaglasite sve njihove potrebe i da svako od njih u startu zna kako treba da se ophodi u saobraćaju. Zato smatram jako dobrim, ali i komplikovanim napraviti dobar zakon za bezbednost, kao što je i sam ministar Dačić izložio da je on praktično živ organizam, koji tek nakon upotrebe ima svoj razvoj, znači doživljava svoje promene i to je ono što i u budućnosti očekujem da će se dešavati, baš iz razloga što je cilj ovog zakona sprečavanje broja saobraćajnih nesreća, čuvanje ljudskih života i, naravno, već sam ponovila apropo čuvenog člana koji se tiče mogućnosti da se umesto zatvora 15 dana plati novčano. Samo želim još jednom da ponovim građanima, shvatiće ko razume što bi rekli, zakoni nas čine slobodnim. Ko poštuje zakone one neće imati problema niti sa jednom kaznom, niti će ga zanimati da li će ići u zatvor ili treba platiti kaznu. Stoga ponavljam još jednom da će naša poslanička grupa u danu za glasanje podržati izmene i dopune ovog zakona.
Sedam minuta i 40 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe 58 minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, slušajući ovo prethodno obrazloženje donosimo svi zaključak da je ovaj zakon neophodan, da je ovaj zakon toliko dobar da izmene i dopune nisu ni potrebne. Moram da se složim da su neke tekovine normalne i da u jednom predlogu zakona, ako postoji jedan član, on mora da se primenjuje. Upravo zbog toga što se ne primenjuje kontrola odmora od vozača koji koriste odmor, kroz tahograf ne primenjuje, mi smo napisali amandman da je obavezna kontrola tahografa. Pročitaću šta kaže Vlada, da ne bi bilo zabune da govorim neistinu. Očigledno se ne razumemo, a mislimo isto. Kaže: "Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što je sintagma, što dokazuje tahografskim uloškom, suvišna i neprecizna, s obzirom da se ovaj podatak može dokazati tahografskim uloškom samo kada se radi o analognim tahografima, dok se kod digitalnih tahografa taj podatak utvrđuje uvidom u memorijsku karticu". Gde u Predlogu zakona postoji memorijska kartica? Ne postoji nigde. U članu 322. postoji samo tahograf. Mi smo na osnovu tog člana napravili implementaciju amandmana. Pošto se slažem s vama da je normalno da se to koristi, a nenormalno je da se to odbije kao korišćenje, jer je Vlada odbila ovaj amandman, a onda imamo izveštaj bivšeg ministra za infrastrukturu i sadašnjeg predsednika odbora, koji kaže da je to amandman koji je dobar, a nije prihvaćen od strane odbora i onda imamo tu paralelu koja se kosi, šta treba primeniti, a šta ne, a vezana je za podzakonski akt. Dakle, ako hoćemo da primenimo zakon koji treba da deluje na bezbednost i na revizora za bezbednost, moramo onda da primenimo i uslove za vozače. Imamo deonicu Beograd-Čačak od 150 km kojom se putuje četiri sata. Koji su to uslovi za svakog vozača da 150 km putuje četiri sata? Onda, ako mu pukne guma, puna linija je iza njega, ko god ga obiđe napravio je prekršaj, jer nema parking za isključenje. Znači, napravimo saobraćajne uslove, napravimo onda revizora da kontroliše saobraćajne uslove. Mi sada imamo revizora koji treba da kontroliše nešto što na 50% saobraćajnih deonica u Srbiji ne postoji. Postoji isključenje za parking i zaštitna mreža na autoputu, a na magistralnom putu ne, a onda dođemo u situaciju da putujemo od Beograda do Čačka četiri sata, poštujući ograničenja saobraćaja. Šta je suština? Uslovi koji nisu napravljeni ne mogu se kontrolisati. To je razlog zašto se briše član 3. Druga stvar, Odboru nije potrebno da zaseda netransparentno ili transparentno da bi drugi poslanici znali šta se na njemu dešava. Postoje poslaničke grupe koje imaju predstavnike u svim odborima i koji znaju šta je bila tema i tok kako je išao same sednice Odbora. I na samom Odboru nisu prihvaćeni neki amandmani, zato što dolaze sa strane sa koje dolaze. Jer, to je bila sugestija predsednika Odbora, to sam čuo jutros u ovoj sali. To nije moje lično mišljenje, nego mišljenje predsednika Odbora. Ako predsednik Odbora govori neistinu, onda govorim i ja. Još jedna veoma važna stvar, ako je Odbor baziran na tekovini EU i propisa koji se odnose na infrastrukturu, na bezbednost, na kontrolu, što onda ne prihvatite te amandmane, onda niste za tekovine EU. Možemo napraviti reviziju bezbednosti puta u onoj situaciji kada napravilo uslov i kad napravimo put. Reviziju bezbednosti saobraćaja, saobraćajnih objekata, isključenja, nadvožnjaka, podvožnjaka, težinu koja će preko toga ići možemo da pravimo samo kad to napravimo. Mi još to nismo napravili, a imamo reviziju. Uostalom, šta radi agencija koja je zadužena za bezbednost? Koja je uloga? Je l' ona zaživela? Mi smo imali agenciju revizora budžeta, pa nije zaživela. Moramo naći paralelu u kojoj ćemo uskladiti želje i mogućnosti, da uklopimo uslove sa vozačima, a onda da kažnjavamo vozače za bilo koji prekršaj. Ovako ćemo kazniti vozača za prekršaj koji je morao da napravi. Dao sam jedan običan primer. Deo deonice puta rezervisan za saobraćaj motornih vozila Beograd – Čačak 150 kilometara u kome se putuje četiri sata, poštujući ograničenje. Ne daj bože nezgode da vam se izbuši guma, vi morate stati na deonicu puta, svi koji rade obilaženje napraviće prekršaj jer gaze punu liniju. Šta ćemo onda da radimo? Ovaj revizor će da napravi procenu da je bezbednost puta ugrožena. I koji je njegov zaključak? Naplati kaznu ovome što je bušna guma ili da vozi do prvog isključenja na felni. Nemojte da se ponašamo neodgovorno, ako se već pozivate na EU, ispratite standarde EU pa onda kažnjavajte.
Četiri minuta i 50 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Mićo Rogović ima reč. Vreme na raspolaganju 14 minuta i 55 sekundi.
Evo, radi razumevanja, odnosno pojašnjenja nerazumevanja, poštovana koleginice Milošević, mi ili se ne razumemo ili se nedovoljno slušamo. Zaista ne želim da ponavljam ono što sam u načelnoj raspravi rekao vezano za podnet predlog izmene i dopune o bezbednosti saobraćaja, barem ne sve ono što sam rekao jer zaista bi bilo previše da u roku od tri dana pričam potpuno iste stvari. Mi smo kao poslanička grupa izneli situaciju da je dobar Zakon o bezbednosti saobraćaj na putevima, ali smo takođe zatražili da se ovom prilikom, prilikom izmena i dopuna postojećeg zakona, uvaže još neki amandmani da ne bi eventualno dolazili u situaciju da u nekom tzv. zimskom periodu menjamo opet ovaj isti Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima. Neshvatljivo je da u trenutku ono što ste vi predložili bude samo ispravno i mi zaista nemamo ništa protiv tih predloga izmena, ali samo tražimo pojašnjenje istih, dodavanje novih članova koji su se zaista pokazali neadekvatnim prilikom primene i primenu evropske regulative na postojeći zakon. Iz obrazloženja i svega ostalog i materijala koji smo vam predali stoji da Predlog zakona nije usklađen u kompletnosti sa evropskom regulativom. Šta je ono što je nepredvidivo u saobraćaju? To je infrastruktura koja se poboljšava, to je modernizacija po pitanju sredstava, odnosno učesnika saobraćaja, vozila, a sve ostalo, poštovana koleginice Milošević, davno je nastalo, nije nastalo danom niti podnošenja ovog zakona niti podnošenjem predloga izmena zakona.
Jedan minut i 55 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Trošiću vreme ovlašćenog kao zamenik predsednika poslaničke grupe. Želim da razjasnim jednu formalnu nejasnoću, ne samo za ovaj slučaj nego za sve slučajeve podnošenja amandmana na one članove zakona koji nisu predmet izmena i dopuna predlagača. Znači, gospođa Jasmina je sasvim opravdano rekla da smo svi otišli u širinu, ali iz razloga koje je upravo ona navela: kompleksnosti zakona koji tretira mnoge učesnike i koji, kada se naprave greške, ima posledicu, ne zgužvati papir kad člana zakona ne valja ili zbir u nekoj ekstra tabeli nije dobar. Greške ovog zakona, greške njegovog neprimenjivanja pokriva zemlja. Ljudski životi su posledice loših i zakona i njegovog nepoštovanja. Neka deluje dramatično, ali mislim da su bolji saobraćajni znaci pored puta od ograničenja brzine, cveće koje se ostavlja ili spomenici koji stoje na tim mestima, kao dokazi da je nešto crna tačka, znači, loše je rešen problem infrastrukture puta ili nepoštovanja ograničenja brzine. To znači da ova materija, toliko važna, zaslužuje našu pažnju da mi, sada govorim o Poslovniku, doslovno čitamo član 147. Poslovnika još uvek važećeg, koji kaže: "Predlog za izmenu i dopunu predloga zakona, amandman, podnosi se predsedniku Narodne skupštine u pisanom obliku". To znači ne samo za izmenu onoga što je dostavio predlagač, nego i dopunu onog što mi koristimo kao priliku da zakon koji je predlagač smatrao dobrim onda kada ga je dao prethodno u proceduru nismo uspeli da izmenimo ili odbijanjem amandmana ili je i nama promakla ta mogućnost, ali sada koristimo poslovničku mogućnost da dodavanjem novih članova, da razrađivanjem postojećih članova doslovno tretiramo srpski jezik i suštinu reči koje kažu – izmene i dopune predloga zakona. To je jedno objašnjenje koje ću vam objasniti i konkretnim rezultatima. Predlagač, ministar Ivica Dačić, nekoliko puta je u javnosti, normalno, hvaleći svoj predlog zakona, što svaki radi u najboljom nameri, rekao da je broj saobraćajnih nesreća opao za 20% otkako se ovaj zakon primenjuje. To je onaj način kada vi govorite neke činjenice koje su nesporne, ali ne govorite sve što je razlog za smanjenje broja saobraćajnih nesreća. Da li bi neko bio u situaciji da nam kaže i potvrdi na primer moju informaciju da je i promet saobraćaja opao za 40% zato što je promet na benzinskim pumpama, po izjavama onih koji tamo rade i po anketama koje su napravljene, opao za 35% zbog malih plata, zbog toga što mnogo ljudi ne prima platu, kupuje se manje goriva, 35% je opala potrošnja goriva? Da li je taj podatak uzet u obzir kada je rečeno da je 20% manji broj saobraćajnih nesreća? Postoji proračun da je potrošnja goriva veća 5% zato što se vozi sa upaljenim svetlima za određeni broj vozila i po danu. Da li je taj detalj iz zakona doprineo smanjenju broja udesa? Ne možemo sve pripisivati izmeni zakonske regulative i ne dozvoliti da dobronamerni, a jesu svi ljudi koji sede ovde, jer je najveći broj nas vozača, nekih veštijih nekih manje veštijih, koji žele da poboljšaju zakonski predlog na takav način da im to ne možete osporiti ni poslovnikom, ni savršenošću zakona o kojem ovde i danas razgovaramo. Za sve nas je zaista juče katastrofalna vest da su dva momka, vozeći iz pravca mosta Slobode prema centru grada, brzinom od 150 km, vozeći na zadnjem točku, ubili dečaka od 12 godina koji je prelazio pešački prelaz. Neki koji žive tamo su tome i prisustvovali i još danas ne mogu da se oporave od tog šoka. Zato ću podržati, i vi morate da uzmete u obzir kada razmatrate i amandman koji je tretirao sličnu materiju koju je kolega iz LDP-a branio, ali koju su i poslanici SNS podneli vama. Nemojte biti formalisti, nemojte čitati srpski jezik onako kako mislite da vama odgovara zbog dužine rasprave, slave predlagača. Dajte da čitamo mogućnosti za podnošenje amandmana, poboljšanje zakona, koji zaista ima posebnu težinu zato što tretira ljudski život i što se greške jedino u ovoj oblasti, kao i u medicini, vide golim okom i, da ne ponavljam tu morbidnu stvar, pokrivaju zemljom.
Iskorišćeno je šest minuta vremena zamenice predsednice poslaničke grupe. U skladu sa članom 27, starajući se o usklađenom radu radnih tela, dajem sledeće obaveštenje Narodnoj skupštini. Predlog zakona izmena i dopuna predstavlja određeni broj članova koji ovlašćeni predlagač u okviru predloga zakona šalje u Skupštinu, i isključivo i samo se na članove koji se menjaju ili na članove kojima se osnovni tekst zakona dopunjava mogu podnositi amandmani. Ni na jedan drugi član koji nije predmet predloga zakona izmena i dopuna. Zašto govorimo o članu 27? Zato što je činjenica da su takvi amandmani trenutno predmet rasprave, moj propust i moja greška, zbog toga što Poslovnik propisuje da Zakonodavni odbor u razmatranju amandmana ima obavezu da amandmane koje narodni poslanici podnose na članove zakona koji nisu u tekstu predloga izmena i dopuna odbaci. Pošto Zakonodavni odbor nije uspeo da održi sednicu sa dovoljnim brojem članova da se donose odluke, ne mogu samostalno da odlučim da neki amandmani, bez obzira što su podneti mimo poslovničkih pravila, da ne budu predmet rasprave, odnosno kasnije predmet glasanja. Dakle, ne radi se ni o kakvom tumačenju jezičkom, radi se, ponavljam, o nemogućnosti predsedavajućeg da potpuno primeni član koji propisuje obaveze Zakonodavnog odbora da amandmane, koji su podneti zato što su poslanici tako rešili, iz neznanja ili iz namere, u to se ne ulazi, a koji ne mogu biti predmet rasprave jer se odnose na članove koji nisu u tekstu predloga izmena i dopuna zakona ili, kao u ovom slučaju, Predloga izmena i dopuna zakona. Sreto Perić je prijavljen, vi ćete imati pravo na reč posle njega, da koristite ili vreme zamenice predsednika ili vreme poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, vreme na raspolaganju je 53 minuta i 40 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovo je jedan od retkih zakona, kada kažem zakona mislim na Zakon o bezbednosti saobraćaja, pa na izmene i dopune Zakona, koji nema u sebi političke komponente. Potpuno sam siguran da i predlagači zakona, kao i svi učesnici u raspravi u načelu, a i sada kada se radi o pojedinostima, žele da ukažu na nešto što je objektivan problem. Ne mogu reći da je predlagač zakona hteo da pobere neke političke poene predlažući ovakav predlog, ali mogu sa sigurnošću da ukažem da nisu dovoljno osvetljene neke činjenice. Mi svi kao pojedinci, a posebno kao predstavnici građana, moramo da ukažemo na neke situacije koje smo lično imali prilike da uvidimo u praksi i nema saobraćaja bez subjekta i objekta. I pešak koristi saobraćajnicu, dakle, postoji objekat, i vozilo je objekat i činjenica je da je vozilo samo po sebi opasna stvar. Ponekad kod vršenja nekih krivičnih dela polazi se od objektivne odgovornosti učesnika u postupku, što nam daje za pravo da ne aminujemo samo ono što je predlagač predložio nego očekujem da se ovde uključe, naravno, u skladu sa poslovničkim mogućnostima, i oni koji će glasati u danu za glasanje za ovaj zakon, da ukažu na neke propuste predlagača. Nema pozitivne afirmacije. Jedan od ozbiljnih razloga za pristupanje izmenama i dopunama ovog zakona jeste bio što nema dovoljno zatvorskih mesta da bi preko 4.000 onih koji bi trebalo da odgovaraju za prekršaje iz saobraćaja trebalo da odu na izdržavanje kazni. Nema dovoljno mesta, pa eto država se dosetila da to pretvori u novčane kazne. Zbog čega? Plaćanjem poreza na dobra i usluge svaki građanin ima pravo da pita državu gde se troši taj moj novac? Želimo na kvalitetniji način da se upotrebe ta sredstva i nije primarno ovde nemanje dovoljno kapaciteta u zatvorima, pa ćemo sada povećati novčane kazne. Ima li efekta od toga ili nema? A nema pozitivne afirmacije ovih zakonskih propisa u smislu što se za one učesnike u saobraćaju koji doslovno poštuju ovaj zakon kad god je to moguće, a pokazaću vam da ponekad i za savesnog vozača to nije moguće, za one koji kad god postoje uslovi za poštovanje ovih zakonskih propisa, pa u toku jedne godine zašto Ministarstvo nije razmišljalo o nagrađivanju takvih? Onda bi to bio sigurno veći efekat nego sada što kažemo da je manje za 20% saobraćajnih udesa i svega onoga što proizilazi iz toga. Nisu ovde samo pooštrene zakonske odredbe dovele do toga, nego i niz drugih objektivnih okolnosti koje nemaju veze s tim. Koleginica Jasmina Milošević je, čini mi se, s pravom pokazala da je dobar član Odbora za saobraćaj i veze, ali i ona nije imala nameru da ukaže na nešto što je objektivan propust pa kaže, ko poštuje zakon ne mora da se plaši. Evo, ja sam jedne prilike doslovce poštovao zakon i poštovao ograničenja, sve do momenta dok mi nije pao kamen sa vozila teretnog koje je prevozilo rasipni materijal, a da pri tome nije imalo zaštićen taj materijal, nije pokriveno, iako su mi drugi učesnici u saobraćaju ukazivali da postoji kontrola saobraćajne policije. Da bih spasio i vozilo i sebe morao sam da pretičem vozilo na pravcu na isprekidanoj liniji, ali nisam mogao u momentu preticanja da ispoštujem ograničenje brzine i bio samo u obavezi da platim kaznu za prekoračenje brzine. Dakle, imao nameru i sve dok je objektivno bilo moguće poštovao zakonske propise, i u momentu kad to više nije bilo moguće sam napravio prekršaj. U ovakvim situacijama biće vrlo često i drugi, da ne poštuju, ali iz razloga što sve nije upodobljeno i nema mogućnosti da se donese idealno dobar zakon, to je sasvim jasno i svima je to jasno. Ali, ono što nam je poznato iz prakse mi moramo da ukažemo, iako ovaj put, gospođo predsedavajuća, možda nemamogućnosti da se prihvate neke moje sugestije, ali ne sedim ovde samo za ovaj dan i ne samo za ovaj zakon nego i za ovaj zakon u narednom periodu u perspektivi. Da konačno predložim i gospodinu Mrkonjiću, kad je u pitanju registracija vozila koje obavljaju poljoprivrednu ili privrednu aktivnost, trebalo bi imati u vidu pa prilikom registracije da oni imaju neke povoljnosti, što do sada nije bio slučaj. Vozila koja koriste pčelari, vozila za poljoprivrednu proizvodnju morala da bi imaju neke benefite, neke pogodnosti vezane za samu registraciju, jer da bi očuvali tu granu, a koja u direktnoj vezi sa saobraćajem, tu granu privredne proizvodnje ili bilo koje druge privredne oblasti, moramo da budemo aktivni i odgovorni učesnici sa pozicija vršenja vlasti, da jednostavno ti, koji očekuju od svoje države da im izađe u susret kad je god to moguće, mogu da računaju da će to u objektivnim mogućnostima biti njima i pruženo. Šta se dešava sa tim kaznenim poenima? Da bi znali kakva je situacija, jedne prilike, naravno, ne u našoj državi, jedan od učesnika u saobraćaju, bila je to pripadnica lepšeg pola, napravila je prekršaj. Tamo se buše rupe na vozačkoj dozvoli ukoliko se napravi neki propust, ne upisuju se kazneni poeni, i kada je policajac saznao čija je to ćerka, on je ponovo od nje uzeo vozačku dozvolu i napisao:" Ova rupa nije rupa". Hajmo da saobraćajni znaci, da ovaj zakon važi podjednako za sve. Moram da kažem da policija prilično korektno izvršava ovaj zakona, ali vrlo često oni nisu u mogućnosti da ispoštuju uslove puta, uslove terena i predlagač zakona, odnosno Ministarstvo unutrašnjih poslova, ne znam s kim je sve radilo ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja, nije imalo u vidu ono što se desilo od momenta donošenja zakona, njegove primene i do momenta predlaganja izmena i dopuna tog zakona.
Iskorišćeno je sedam minuta i pet sekundi vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Koristim vreme ovlašćenog i vaš pokušaj da obesmislite moj odgovor vama nema mnogo smisla, jer kad kažete da poslanici nemaju pravo da podnesu amandman na ono što nije predmet predloga izmena i dopuna predlagača, vi samo potvrđujete strah vlasti da se o zakonima uopšte i govori. Ako imate mehanizam da odbijete predloženi amandman, i da na amandman odgovorite, a odbijaju se i kvalitetni i dobri, i oni koji su na članove zakona koji jesu predmet izmena i dopuna, ne vidim tu vrstu rigidnosti za ograničavanje i uticaja onog što se zove parlament u ovoj zakonodavnoj aktivnosti. Međutim, razmotrićemo po novom Poslovniku mogućnost da neko protumači šta u srpskom jeziku znači predlog izmena i dopuna i da li dodavanje novih članova, ili "a", "b", "c" i "d" člana na postojeći član, nama omogućava ili ne omogućava pravo da neki zakon poboljšamo. Nemam nameru da nikome držim lekcije, ali ne mogu da ostanem nema da vi prvu kvalifikaciju upotrebite, kao mogućnost za podnošenje i ovakvu reakciju, neznanje poslanika. To vama neka služi na čast. Kažem da mi poslanici nemamo zlu nameru. Naprotiv, zakon je toliko važan da iz najbolje namere podnosimo amandmane, ekstenzivno tumačeći pravo da amandman bude podnet na izmenu i dopunu zakonu. Ono što juče nisam rekla, ali ste me zadužili da kažem danas povodom razmatranja zakona o trgovini juče, da li je to površnost rukovodstva Skupštine ili Vlade, kada u mišljenju na podnete amandmane poslaničke grupe SNS, grupe Napred Srbijo, napiše da se amandman na član 73. i 74. odbijaju zato što nisu bili potpisani, a svima je jasno i očigledno da poslanička grupa Napred Srbijo, SNS, podnosi amandmane sa spiskom svih poslanika koji čine tu poslaničku grupu, pa je nemoguće da član 73. i 74. ne budu potpisani i to je vrlo moguće greška u samoj Vladi, ali je to činjenica da vi, kao rukovodstvo Skupštine, ne čitate mišljenja Vlade koja vam dostavljaju i da takvu besmislicu ispravite na vreme. Izvolite, proverite, pričam samo o činjenicama. Pitam vas, ako ćemo u toku dana raspravljati i o Agenciji za borbu protiv korupcije, kada ćemo mi stići da pogledamo mišljenje Vlade koga još uvek nema?Da li ćemo biti u stanju da radimo konstruktivno, sa znanjem ili neznanjem, sa zlom ili dobrom namerom, prepustite vi nama, ali nam dajte blagovremeno mogućnost da se sa zakonima upoznamo i da na njih reagujemo na najbolji način.
Iskorišćeno je tri minuta i 25 sekundi vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Ponovo primenjujući član 27. dajem sve potrebne informacije. Nakon informacije da Zakonodavni odbor nije obavio sastanak na kojem je postojala većina članova, Poslovnikom propisana za odlučivanja, imala sam nameru, o kojoj sam se konsultovala, da amandmane koji nisu pravno mogući, obaveštenjem predsedavajućeg kažem da nemogu biti predmet rasprave. Nijedan član Poslovnika ne zabranjuje predsedavajućem, ni izrikom ni opisom, da se stara o tome koji amandmani, ukoliko je nadležni odbor propustio da obavi svoju poslovničku obavezu, mogu ili ne mogu biti predmet rasprave. Smatrajući da bi time bila, bez ikakve krivice i odgovornosti, umanjena prava poslanika koji su amandmane takve vrste podneli, tonisam učinila. Ako smo se pažljivo slušali, ja sam vas obavestila da se radi o mojoj odgovornosti. Ako govorimo o tome da li je neznanje ili namera, onda to govorim zato što predmet amandmana može biti nešto u zakonu što je podneto Skupštini. Ako je predlog izmena, onda je to jedan član koji je podnet i možete podneti amandman na taj jedan član koji je podnet u predlogu zakona o izmenama nekog zakona. Ako je predlog dopuna nekog zakona, onda možete podneti amandman na ono što je u proceduri u Skupštini, to je jedan član kojim je dopunjen neki zakon. Ako je predlog zakona o izmenama i dopunama, onda imate najmanje dva člana u takvom predlogu zakona na koja možete podnositi amandmane. Ne možete podnositi amandmane na članove zakona koji nisu predmet predloga zakona o izmenama i dopunama zakona. Pravo je poslanika i da tumači, pravo je poslanika i da ne zna, pravo je poslanika i da ima nameru. Što se mene tiče, govoreći vam o mojoj odgovornosti za amandmane koji su trenutno u proceduri, mislim da je pravo poslanika da, čak i ako amandman nije pravno moguć, on bude predmet pretresa, odnosno rasprave u pojedinostima. Ostaje odgovornost za neodržan sastanak Zakonodavnog odbora, koji ima poslovničku obavezu da takve amandmane odbaci, da oni ne budu predmet rasprave. Konsultacije o tome da li će i kako ti amandmani biti predmet u danu za glasanje još uvek traju i, evo, unapred da vam kažem jasan svoj stav – mislim da moraju da budu predmet glasanja, koliko god to isto predstavljalo pravnu dilemu, sasvim očiglednu što se mene tiče. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč. Vreme na raspolaganju ovlašćene predstavnice je još pet minuta i 35 sekundi.
Zaista neću da ovo preraste u bilo kakvu polemiku. Uz svo dužno poštovanje vama lično i kao trenutno predsedavajućem, odvajajući te dve stvari, molila bih vas da u društvu u kojem se borimo za snagu institucija, a ne čoveka, od Narodne banke do Skupštine, ne preuzimate to preteško breme na sopstvena pleća, u smislu odgovornosti za način raspravljanja o amandmanima u ovom ili bilo kom drugom slučaju. Vaš amandman, kada smo raspravljali o Poslovniku, bio je da amandmani uopšte ne budu predmet rasprave u plenumu. To je amandman jednog poslanika koji nije prošao. Prepustite nama pravo tumačenja, ponašanja, a namere, motive, atribute kojima se to karakteriše ostavimo za neke estradne emisije, intervjue itd. Dajte da se ovde vratimo proceduri i raspravi o samom zakonu.
Minut i pet sekundi je iskorišćeno vremena zamenice predsednice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze su prihvatili ovaj amandman. Pošto Zakonodavni odbor nema stav, amandman nije postao sastavni deo Predloga zakona ipredmet je rasprave. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Hvala. Nisam se javio da izrazim zadovoljstvo što je ovaj, jedan jedini, naš amandman prihvaćen, nego da se nastavim na ovo gde su moje kolege započele. Dobro, prihvaćen je ovaj amandman, ali baš ovo što smo mi prihvatili, toVlada nije nameravala da menja, ona je menjala nešto drugo u tom članu. Sad, koleginice Milošević, svi mi, i naprednjaci i radikali koji su dosad učestvovali, ne sporimo da je taj zakon živ i da primena posle šest meseci pokazuje koja su rešenja dobra. Niko to ne spori. Ne napadamo Vladu što je rekla – sad bi mi da menjamo šta je Vlada utvrdila da joj smeta, to što radar, koji ne može da se briše, hvata vozila pod pratnjom Tadićeve Kobre ili Bijina vozila, ali na daljinu? Vidi da su to službena vozila, mora da podnosi prekršajne prijave. Kako da podnese? Ako ne podnese, krši zakon. Sada hoće da ima odrešene ruke, diskreciono ovlašćenje područnih jedinica, između ostalog, to je izmena zakona. Dobro, hajde da razumemo. Ali, i mi smo videli nešto što treba da se popravi, a što Vlada nije videla ili nije htela da vidi. Šta je tu sporno? Na kraju krajeva, nisam pravnik, gospođo Čomić. Činjenica je da se taj Zakonodavni odbor nije sastao. Vi možete da mislite da su naši amandmani pravno nemogući, tj. da nisu pravno mogući, mi možemo da mislimo da jesu. Skupština je suverena. Najviša zakonodavna vlast valjda ima nekakvu slobodu da kreira zakone. Vlada je predložila određene izmene zakona, narodni poslanici su predložili neke druge izmene zakona. Ne postoji formalni papir da su naši zakoni pravno nemogući. Prema tome, 250 mišljenja mi možemo da imamo o tome. Ne postoji ta činjenica, ako ta činjenica ne postoji, oni su mogući. Zato predlažem razum kod Vlade, gospodine Mrkonjiću. Uopšte ne znam sad ko je formalni predlagač zakona. Prošli put ste vi branili, onda je na izmenama došao Dačić, ali svejedno, očigledno je to u porodici, u SPS-u. Lepo se dogovorite. Pošto su naši amandmani pravno mogući, jer nema Zakonodavnog odbora koji kaže da su pravno nemogući, vi imate slobodu da predložite prihvatanje onih amandmana koje nađete za shodno, iako ih formalno, kada ste predlagali izmene zakona, vodeći računa samo o nekim svojim partikularnim i uskim interesima, niste pogledali širinu. Poslanicima je posao da pogledaju malo šire. Predložili smo amandmane i dajte da iskoristimo tu činjenicu da Zakonodavni odbor nije imao kvorum, pa većina nije naše amandmane proglasila pravno nemogućim, da ta činjenica bude sreća za nekoga ko će eventualno doživeti saobraćajnu nesreću ili zbog toga izbeći saobraćajnu nesreću. Usrećite nekoga zbog činjenice da nije bilo kvoruma na tom Zakonodavnom odboru.
Iskorišćen je minut i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? Ako ne, grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim se posle člana 3. dodaje novi član 3a. Vlada i Odbor za saobraćaj i veze nisu prihvatili amandman. Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
Poštovane kolege, poštovani građani Srbije, poslanička grupa Napred Srbijo, tj. moje kolege i ja, u najboljoj nameri, a u cilju poboljšanja ovog zakona, podneli smo amandman kojim smo predložili posle člana 3. Predloga da se doda novi član 3a, tako da se posle člana 191. Zakona dodaje član 191a, koji glasi: "Obavezno se upućuje na kontrolni zdravstveni pregled radi utvrđivanja psihičke sposobnosti za upravljanje motornim vozilom: 1) vozač koji izvrši prekršaj iz člana 330. stav 1. tačke 4), 9), 10), 11) ili 12); 2) vozač koji bude najmanje dva puta zatečen da upravlja motornim vozilom pod uticajem alkohola ili opojnih sredstava u periodu kraćem od godinu dana; 3) vozač kojem najmanje dva puta bude izrečena mera zabrane upravljanja vozilom u periodu kraćem od dve godine. Do izvršenja kontrolnog pregleda vozaču će biti privremeno oduzeta vozačka dozvola. Vozačka dozvola će biti vraćena ako na kontrolnom pregledu bude utvrđeno da vozač ne boluje od duševne bolesti ili zaostalog duševnog razvoja i da nema poremećaj ponašanja koji ga čini nesposobnim za upravljanje motornim vozilom, odnosno motornim vozilom određene kategorije.'' Kontrolni zdravstveni pregled radi utvrđivanja psihičkog zdravlja vozača koji namerno čine najteže prekršaje u saobraćaju i voze pod uticajem alkohola se u mnogim zemljama pokazao kao opravdano i efikasno sredstvo za zaštitu bezbednosti saobraćaja i sprečavanje najtežih udesa. Prekršaji zbog čijeg izvršenja je predloženo upućivanje vozača na kontrolni pregled su vožnja u potpuno alkoholisanom stanju, najveća prekoračenja dozvoljenih brzina, kao i ponavljanje vožnje u alkoholisanom stanju i teških prekršaja. U svim ovim slučajevima se osnovano može postaviti pitanje duševnog zdravlja vozača i njegove zdravstvene sposobnosti za upravljanje vozilom. Ako vozač upravlja vozilom u teškom alkoholisanom stanju, sa više od dva promila alkohola, postoji velika verovatnoća da se radi o osobi koja je alkoholičar ili ima neki drugi duševni poremećaj, jer psihički zdrava osoba neće sebi dozvoliti da u takvom stanju sedne za volan. Ekstremna prekoračenja dozvoljene brzine su najčešće uzrok udesa sa fatalnim posledicama. Vozila kada se nalaze u najvećem prekoračenju brzine iz člana 330. Zakona imaju kinetičku energiju koja je od tri do 36 puta veća u odnosu na vozila koja voze dozvoljenom brzinom. Srazmerno povećanju kinetičke energije raste i put zaustavljanja, mogućnost udesa i posledice udesa. Velika prekoračenja brzina nisu posledica nepažnje, već predstavljaju namerno i svesno ugrožavanje kako sopstvene, tako i tuđe bezbednosti, tako da se osnovano postavlja pitanje psihičkog zdravlja takvih vozača. Praksa je pokazala da ova vrsta vozača nastavlja sa vršenjem prekršaja i pored podnetih prekršajnih prijava i kazni, pa i posle prethodnih udesa, pa je tako jedino efikasno rešenje njihovo trajno uklanjanje iz saobraćaja. Primeri tragičnih udesa koji su prouzrokovali vozači na koje kazne nisu uticale su bezbrojni. Ovom prilikom ću navesti jedan. Pre desetak godina u Terazijskom tunelu u Beogradu desio se udes u kome su tri osobe izgubile život, a više osoba je povređeno i to sa trajnim posledicama. Udes je izazvao vozač koji je vozio brzinom od 140 kilometara na čas, umesto dozvoljenih 50, a protiv koga je pre toga već bilo podneto 14 prekršajnih prijava u kratkom periodu. Da je blagovremeno uklonjen iz saobraćaja ovaj udes se ne bi dogodio. Međutim, prema dostupnim podacima, taj vozač i dalje vozi, a suđenje nije završeno iako je prošlo 10 godina. Uvođenje kontrolnog psihijatrijskog pregleda najtežih prekršilaca i povratnika je u mnogim zemljama dalo odlične rezultate, pa predlažem usvajanje ovog amandmana. Takođe je amandmanom predloženo i privremeno oduzimanje dozvole na licu mesta ovakvim prekršiocima.
Dva minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ponoviću nešto što sam rekao kao ovlašćeni predstavnik u načelnoj raspravi. Prilikom donošenja ovog zakona, kao i sada prilikom izmene i dopune ovog zakona, čuju se možda i najkvalitetnije rasprave i argumentacija u ovoj skupštini. Da li će ministar prihvatiti ovaj amandman ili neće to ostavljam njemu na procenu. Postojeći član 191. omogućava da se u velikoj meri u praksi primeni ovo o čemu je pričala gospođa Budimirović i dala veoma, veoma dobre argumente u svojoj diskusiji. Dugo se bavim, na ovaj ili onaj način, problemima bezbednosti saobraćaja na putevima i reći ću vam nešto što je iz mog neposrednog okruženja ili komšiluka, a vezano je i za nasilničku vožnju i za moje lično zalaganje kad smo donosili osnovni zakon da se proširi krug mogućnosti, odnosno da ono što postoji u životu podvedemo pod nasilničku vožnju, ne samo u okviru ova dva uslova. Naime, u Kragujevcu, u Bulevaru kraljice Marije, to je nešto što će biti interesantno za policiju da, po meni, treba svako veče da dežura na toj deonici, znači, od velikog parka ka naselju Erdoglije ograničenje brzine kretanja je 50 na sat. Svako veče, po celu noć, motocikli voze brzinama koje nisu ispod 120, 150 ili 200 na sat. Vozi se i na zadnjem točku. Kragujevačka policija korektno radi svoj posao i mislim, verovatno, i po izveštajima da je i stanje bezbednosti u Kragujevcu dosta na visokom nivou i da saobraćajna policija korektno radi svoj posao. Prosto je neverovatno da građani i mene, kao narodnog poslanika, pitaju pa zašto vlast nešto ne preduzme. Oni ne mogu od nekog drugog da očekuju da skrene pažnju na takav problem. Naime, u blizini je glavna ulica, šetalište, park, prepuno je dece uveče, puno je šetača, puno je kučića, dovoljno je jedno kuče da izleti i da se desi tragedija koju niko ne želi. Tačno je ovo što je koleginica Budimirović rekla. Imao sam priliku da razgovaram i sa pravnicima koji se bave bezbednošću saobraćaja u visoko razvijenim zemljama na stručnim seminarima. Kad neko gde je zona usporenog saobraćaja ili zona zaštićenog saobraćaja, i ako je ograničenje brzine kretanja od 30 ili 40 kilometara na čas, vozi brzinom od 200 kilometara na čas, postavlja se pitanje da li je psihički zdrav, uračunljiv i obavezno se vodi na kontrolni psihijatrijski preglede. Onda dolazimo do onog drugog. Ako na kontrolnom psihijatrijskom pregledu nadležni lekar ili komisija daju potvrdu da je psihički zdrav, a kasnije se desi neki nemio događaj, odnosno taj koji je dobio potvrdu da je psihički stabilan, da može da učestvuje u saobraćaju itd., onda će postojati sigurno i odgovornost tog lekara. Mi moramo konačno zatvoriti taj krug odgovornosti za sve ovo što se dešava, a što niko ne želi da se desi. U razgovoru sam sa psihijatrima pitao sam, šta je to što ljude navodi da kod ograničenja brzine od 30 km/h voze 200 km/h ili 250 km/h, pri tom postavljajući pitanje, činjenica je da oni nemaju svest o tome da ugrožavaju bezbednosti pešaka, dece i ostalih učesnika u saobraćaju, zašto ne vode računa o ličnoj bezbednosti. Znate kakav je odgovor? Odgovor je da su to latentne samoubice, da imaju psihičke poremećaje, da oni sigurno nemaju odnos prema životu kakav ima psihički normalna i stabilna osoba, i da njima uopšte nije stalo do svog života, zbog činjenica da najčešće žive u razorenim porodicama, u porodicama gde su odrastali pod nekom torturom ili nisu imali roditeljsku ljubav itd. Sve se to kasnije manifestuje u nekoj zreloj životnoj dobi i oni na taj način žele eventualno, i ako im se desi nešto loše i oni sami nastradaju, da na taj način kazne roditelje za nepruženu roditeljsku ljubav i normalan psihički i fizički razvoj. Hajde da kažemo, i to je tragedija jednog društva i to nije problem koji će rešiti ovaj zakon, to je problem celog društva. Mi u praksi treba da preduzmemo sve da zaista odreagujemo, evo i postojeći član191. ostavlja mogućnosti da se u mnogo većem broju slučajeva, nego što je to sad u praksi, ljudi koji se na ovakav način ponašaju u saobraćaju prate i upućuju na vanredne lekarske preglede. Ono što bi bilo interesantno, a to je da za godinu ili dve dana, kad budemo ponovo pričali o Zakonu o bezbednosti na saobraćaju ili pratili analizu njegove primene, da vidimo koliko je ovakvih ljudi u međuvremenu ostalo privremeno ili trajno bez vozačke dozvole. To je jedan od, verujte mi, ključnih uslova koji će, pored svega ostalog što je preduzeto do sada, uticati na smanjenje broja saobraćajnih nezgoda. Ako se pogledaju ovi statistički pokazatelji koji su sve uzroci nastanka saobraćajnih nezgoda, videćete da je možda 98 ili 99 posto ljudski faktor. Tačno je da je potrebno da saobraćajnice ispunjavaju određene uslove, vozila određene standarde, tehničku ispravnost i sve ostalo. Ali, ljudski faktor je ubedljivo dominantan, a u ljudskom faktoru sigurno da su ljudi koji imaju ovakav odnos prema saobraćaju, koji nisu, pre svega, ni smeli da dobiju saobraćajnu dozvolu, a kad su je već dobili ponašaju se bahato, nasilnički i ne vode računa ni o svojim ni o tuđim životima. Sigurno je da takvi ljudi zaslužuju sankciju, da moraju biti upućivani na vanredne lekarske pregleda, da im se mora oduzeti dozvola i da moraju biti isključeni iz saobraćaja. Molim da mi ovu diskusiju računate u vreme ovlašćenog predstavnika.
Sedam minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, pored prava koje imaju narodni poslanici i uloge, nadležnosti i mogućnosti kako da podnesu amandman, koja je procedura i na koji način i u kojim uslovima, mislim da narodni poslanici imaju pravo i da dobiju odgovor od onog ko brani zakone ili onoga ko je predstavnik Vlade po toj tački dnevnog reda. Pošto ovde imamo praksu da diskutujemo između sebe, a da nemamo mišljenje ovlašćenog predstavnika Vlade, mislim da bi to pravo trebalo malo više isforsirati, kako bi ova tačka i ovaj zakon dobio na težini, ili mogućnost, kako god hoćete, dobio na težini i da bi se sukobila mišljenja koja imamo mi i Ministarstvo, kako bi znali ko je u pravu. Ovako imamo verziju samo da potrošimo vreme poslaničke grupe, da pričamo u prazno građanima, a da od toga nemamo nikakav rezultat ni u praksi, ni u primeni, pa i samog zakona ili nekih drugih podzakonskih akata. Ono što je vezano za ovaj amandman u članu 4. jeste preambula koja se odnosi na vremenske rokove. Dakle, predložio sam u ime SRS izmene i dopune člana 4. ili član 234. stav 1. menja se i glasi – kada upravlja teretnim vozilom ili skupom vozila čija je najveća dozvoljena masa veća od tri i po hiljade kilograma ili autobusom vozač u roku od 24 sata ne sme upravljati duže od devet sati, odnosno najviše dva puta sedmično po deset sati. Ono što je Vlada predložila jeste ovako – kada upravlja teretnim vozilom ili skupom vozila čija je najveća dozvoljena masa veća od tri i po hiljade kilograma ili autobusom vozač ne sme imati dnevno vreme upravljanja duže od devet sati, odnosno najviše dva puta nedeljno po deset sati. Ovde sada dolazimo na ono pitanje igra reči, suštinsko značenje svake rečenice, pa i ulogu odbora koji je donosio saglasnost da li ovaj amandman treba prihvatiti ili ne. Zašto to kažem? Zato što se u obrazloženju navodi da Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što se vreme upravljanja vozilom definiše kao vreme između dva odmora i ne sme se vezivati za pojam kalendarskog dana. Ako sada Vlada kaže – dnevno, a mi kažemo – 24 časa, nebitno koja su, onda se Vlada vezuje za kalendarski dan, a ne mi. Ako mi kažemo da to ne treba da stoji nedeljno nego treba da stoji sedmično, pa onda je tu poenta vezanja za kalendarski dan, koji je sedmični dan od ponedeljka do ponedeljka ili 24 sata, da li je to dnevno, da li su to 24 časa od 00.00 do 00.00 ili od 12.00 do 12.00. Dakle, ovo je dokaz, ali ovo je odličan dokaz da se suštinski poboljša preciznost zakona, u kome se definiše šta se sve može uraditi u roku od 24 časa, nevezano koji su, a upravo dobijamo suprotan odgovor da se ne smemo vezivati za kalendarski dan što mi nismo ni uradili. Ovo samo govori u prilog tome da neko nije ni čitao naše amandmane onako kako je trebalo da čita ili je pročitao brzinski, dao odgovor koji je u suštini u suprotnosti sa Predlogom zakona. Dakle, ako uzmemo u obzir i to kakvi su razumni rokovi, kako možemo da utičemo na izmenu i dopunu nekog zakona, a to ćemo po sledećem amandmanu raspravljati, zato što je odgovor na sledeći amandman pravi odgovor koji je nama potreban za današnju raspravu, onda dajte da imamo i pravo poslanika da dobijemo odgovor zašto naš amandman nije prihvaćen kada je dato obrazloženje koje našem amandmanu odgovara. To je jedina suština ove debate, ili ćemo ići onom starom praksom da poslanici raspravljaju o nekom zakonu, a da se ovlašćeni predstavnik oglasi na kraju kada poslanik nema mogućnost da replicira ili da da odgovor da li je ovlašćeni predstavnik u pravu ili ne. Ako hoćete da vodimo ozbiljnu raspravu oko ovoga, mi moramo imati dijalog, moramo imati suprotna mišljenja i moramo imati rezultat toga. Ovako nemamo ni rezultat, ništa, osim - odbor je odbio amandman, Vlada je odbila amandman, bez obrazloženja koje nije vezano uopšte za podneti amandman.
Dva minuta i 20 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o bezbednosti saobraćaja i to tako da se u članu 244. stav 1. osnovnog zakona promeni. Evo, pročitaću šta sam napisao u amandmanu, kako bi to bilo jasnije."Vozač mora da koristi novi dnevni odmor u roku od 24 sata nakon završetka prethodnog odmora, odnosno deo odmora u roku od 30 sati ako je vozač deo višečlane posade koja broji više od dva člana". Sada ću obrazložiti zbog čega sam podneo ovaj amandman. Vozači koji su deo višečlane posade koja broji više od dva člana, dao sam to ovde u amandmanu, imaju mnogo veće mogućnosti da se odmaraju, nego što je to situacija kada je vozač sam u vozilu ili kada je u pitanju dvočlana posada i oni taj svoj odmor treba da koriste onda kada procene da je to najpotrebnije njihovom organizmu. Pri tome moraju imati u vidu i potrebe za odmorom ostalih članova posade. Imamo jednu situaciju kada je u vozilu jedan vozač, drugu situaciju kada su u vozilu dva vozača, treću situaciju kada su tri vozača. Kada su tri vozača onda imaju mnogo veće mogućnosti za kreiranje načina kada će se odmarati, jer uvek prisutni kolega u vozilu može da uskoči onda kada to odgovora bilo kome od njih. Vlada nije prihvatila ovaj amandman i mene opet čudi obrazloženje Vlade. Pitam se, kao što je rekao moj kolega Milan Avramović maločas, da li su uopšte predstavnici Vlade razmatrali i gledali ove amandmane. Da vidimo šta piše u obrazloženju Vlade za neprihvatanje amandmana. Kaže – ne prihvata se amandman iz razloga što je pojam deo odmora nepoznat u radno-pravnom zakonodavstvu, a pri tom je i sam po sebi neprecizan i zbog toga ne bi mogao imati pravne posledice na vozače. Dalje se kaže – pored toga, po međunarodnim standardima višečlanu posadu čini najmanje dva člana. Pitam se ovde, recimo, da li je pauza za ručak deo odmora? Da li je pauza koju mi ovde pravimo tokom zasedanja između 14 i 15 časova deo odmora? Da li je deo odmora kod onih ljudi, kod onih radnika koji rade dvokratno? Da li njih neki zakon, na koji se pozivate o radno pravnom zakonodavstvu, obavezuje da između tog dvokratnog vremena, pre i posle podne, moraju sve vreme da provedu spavajući ili će jedan deo da spavaju, a jedan da sede ili će to da koriste na način koji to njima najviše odgovara? Samo još jedna stvar, vezano za ovaj amandman, da vidite kako Vlada ne razmatra i ne uzima u obzir ozbiljno ono što rade narodni poslanici. Evo, dao sam u mom amandmanu – ako je vozač deo višečlane posade koja broji više od dva člana, a vi u obrazloženju kažete – pored toga, po međunarodnim standardima višečlanu posadu čini najmanje dva člana. Sada mi kažite kakva je razlika između termina – najmanje dva člana i više od dva člana? Logično je da je i u jednom i u drugom slučaju reč o višečlanoj posadi, s tim što sam hteo ovim amandmanom bolje da definišem da praktično, ako je višečlana posada od dva člana, ostane rešenje kakvo u zakonu predviđate, ali kada je u pitanju posada sa više od dva člana, a to je najčešće posada od tri člana, da se onda prihvati ovo rešenje koje sam dao u amandmanu. Možda ljudi koji se ne bave dovoljno saobraćajem nemaju uvid i nemaju pregled, možda nekog sada čudi i buni gde je to i koja je to višečlana posada sa dva, hajde sa dva i nekako, ali više od dva člana. Znate li, na velikim, odnosno dugačkim međunarodnim linijama da je obavezno da imaju posade od tri člana? Npr, imamo situaciju da vrlo često na našim putevima susrećemo autobuse iz drugih zemalja, pre svega iz Bugarske, recimo iz mesta na Crnom moru iz Bugarske, sezonski radnici odlaze čak do najudaljenijih južnih delova Španije ili Portugalije da obavljaju sezonske poslove branja mandarina, pomorandži itd. i na tim linijama je obavezna posada od tri člana. Zaista ovde apelujem još jednom na ovde prisutnog ministra, gospodina Mrkonjića, da razmotri ovaj amandman, jer zaista smatram da je amandman trebalo prihvatiti.
Iskorišćeno je četiri minuta vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za saobraćaj i veze podneo je amandman na član 5. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim se posle člana 5. dodaje novi član 5a. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Igor Bečić. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani poslanici, poštovani građani, mi smo u ime Srpske napredne stranke podneli amandman na član 5. Pre toga bih rekao da mi razumemo da vladajuća većina ima potrebu da kritikuje naša nastojanja da ukažemo na mnoge loše stvari koje su ugrađene u zakone koja ova skupština donosi i ne žele da dozvole ni da mi koristimo poslovničku mogućnost, kada se menjaju pojedini članovi zakona koji su skoro doneti u ovoj skupštini, pod obrazloženjem da su se u praksi videle mnoge greške, da mi kao opozicija ukažemo na još neke članove ovog zakona koji nisu dovoljno ili dobro definisani i koji su se u praksi pokazali kao loše rešenje. Posle člana 5. Predloga dodaje se član 5a tako da se u osnovnom tekstu zakona posle člana 284. dodaje član 284a koji glasi: ''Vozaču koji bude zatečen u izvršenju prekršaja iz člana 330. stav 1. tačka 9), 10), 11) ili 12) policijski službenik će privremeno oduzeti dozvolu i sa izveštajem dostaviti nadležnoj policijskoj upravi na čijoj teritoriji vozač ima prebivalište. Vozaču iz stava 1. policijski službenik će izdati potvrdu, s kojom vozač može upravljati vozilom samo na relaciji od mesta izvršenja prekršaja do mesta prebivališta, u vremenu koje ne može biti kraće od osam časova niti duže od 24 časa. Dozvola će biti vraćena nakon završetka prekršajnog postupka, a vreme privremenog oduzimanja dozvole će biti uračunato u vreme trajanja zaštitne mere.'' Ovim amandmanom se predlaže privremeno oduzimanje dozvole na licu mesta vozačima koji budu zatečeni u ekstremnim prekoračenjima dozvoljene brzine. Ekstremna prekoračenja dozvoljene brzine su najčešći uzrok udesa sa fatalnim posledicama. Vozila kada se nalaze u najvećem prekoračenju brzine iz član 330. zakona imaju kinetičku energiju koja je tri do 36 puta veća u odnosu na vozila koja voze dozvoljenom brzinom. Srazmerno povećanju kinetičke energije raste i put zaustavljanja, mogućnost udesa i posledice udesa. Velika prekoračenja brzina nisu posledica nepažnje već predstavljaju namerno i svesno ugrožavanje sopstvene i tuđe bezbednosti. Praksa je pokazala da ovakva vrsta vozača nastavlja sa vršenjem prekršaja i pored podnetih prekršajnih prijava i kazni, pa i posle prethodnih udesa, tako je oduzimanje dozvole na licu mesta je opravdano i može efikasno uticati na bezbednost saobraćaja. Suočavanje sa mogućnošću da im dozvola može biti oduzeta na licu mesta i nemogućnost nastavka putovanja predstavljaju ozbiljan razlog da se vozači uzdrže od opasne vožnje. Istovremeno se privremenim oduzimanjem dozvole do završetka prekršajnog postupka onemogućava izbegavanje suđenja putem neprimanja poziva, promene adrese i na druge načine, čemu se ovakvi prekršioci vrlo skloni. Na primer, mogu se videti , pogotovo na beogradskim ulicama, česti slučajevi da tatini sinovi čestim trkama utiču da se dešavaju udesi sa veoma tragičnim posledicama.
Iskorišćeno je dva minuta i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo jednog direktnog primera kako nemamo mogućnost da promenimo nešto što je predloženo kao izmena i dopuna nekog predloga zakona. Pokušaću sad da vam objasnim kako su vezane ruke narodnom poslaniku da promeni ono što je loše nabolje. Moj kolega Nemanja Šarić podneo je amandman koji se odnosi na član 6. stav 1. i njegovu izmenu je uglavnom fokusirao na rok koji se ovim članom definiše: odnošenje vozila koje je manje od tri minuta. On kaže ovako: ''Ukoliko policijski službenik ili nadležni inspekcijski organ u kontroli saobraćaja putem video nadzora ili foto zapisa utvrdi da je vozilo parkirano ili zaustavljeno suprotno odredbama ovog zakona, doneće rešenje u elektronskoj formi kojim će naložiti uklanjanje vozila u roku koji ne može biti kraći od pet minuta. Rešenje u elektronskoj formi kojim se nalaže uklanjanje vozila dostavlja se elektronskim putem licu koje vrši uklanjanje vozila i koje postavlja obaveštenje o donetom rešenju u elektronskoj formi na vidnom mestu vozila, kojim obaveštava vozača da će vozilo biti uklonjeno na osnovu tog rešenja. Nakon postavljanja obaveštenja na vidnom mestu vozila, ono ne može biti odneto u roku koji je kraći od pet minuta.'' To je predložio moj kolega Nemanja Šarović. Kako kaže zakon? Kaže ovako: ''Ukoliko policijski službenik ili nadležni inspekcijski organ u kontroli saobraćaja putem video nadzora ili foto zapisa utvrdi da je vozilo parkirano ili zaustavljeno suprotno odredbama ovog zakona, doneće rešenje u elektronskoj formi kojim će naložiti uklanjanje vozila u roku koji ne može biti kraći od tri minuta.'' Predstavnike Ministarstva pitam, ako za tri minuta vi upalite sva četiri migavca i uspete da iznesete nešto iz auta, uđete u kuću i izađete, vama je vozilo ostalo na kolovozu i možete da krenete putem dalje. Ako za tri minuta i dve sekunde vi ne stignete, dobijate kaznu, parking servis vam odnosi vozilo, što košta negde oko osam-devet hiljada dinara i vi plaćate kaznu, dobijate penale i imate udar na budžet. Šta je suština ovog amandmana? Suština je da se naprave uslovi. Nema dovoljno parking mesta. Ona parking mesta i garaže što imaju papreno koštaju. Nema mogućnosti da se rezervišu saobraćajna mesta u gradu Beogradu zato što to mnogo košta, a nemate gde da se parkirate. Sada vi budite krivi što živite u centru grada i onda vi budite taj koji će da dobije ovakvu jednu kaznu, ni kriv ni dužan, zato što mu je parking servis odneo vozilo jer je službeno lice MUP-a u roku od tri minuta reagovalo od onog trenutka kada ste se parkirali. Ako uzmemo podatak da istu nadležnost ima komunalna policija, koja će doći u funkciju vrlo brzo, ako trenutnu nadležnost ima komunalni inspektor svake lokalne samouprave ili jedinice skupštine opštine u Beogradu, ako istu nadležnost ima službeno lice MUP-a koje radi pri parking servisu, gde onda da se ljudi parkiraju i sa kojim vremenskim rokom? Gde da se ostvari mogućnost da se ode do kuće, uzme novčanik i vrati? Daću vam svoj lični primer. Ja sam žrtva ovakvih zakona i legalizacije ponašanja Parking servisa, čiji funkcioneri žive više nego bogato, zato što su ove naplate i te kako previsoke i skupe. Osnovno punjenje budžeta i modus Skupštine grada Beograda jeste Parking servis. Sada im dajete legitimitet ovih zakonom da više od tri minuta ne možete da stanete nigde. Sada mi recite, ako je bilo koje službeno lice spremno da čeka tri minuta po štoperici koju samo on ima, zašto bi bio spreman da čeka i minut? Onog trenutka kada uoči prekršaj, on će da napiše prijavu i da zove parking servis da se vozilo odnese. To važi kad stanete na mesto koje je rezervisano za neko drugo lice, koje je plaćeno poprilično dobro i to važi kada napravite pogrešno parkiranje ili imate znak zabrana parkiranja, a parkirali ste se jer nemate gde. U C market ne možete ući, ne možete ući u banku, poštu, a da se parkirate propisno, jer nema gde da stanete, nema dovoljan broj garaža i onaj broj koji ima skupo košta. Šta je suštinski predloženo ovim zakonom? Ni pet minuta nije dovoljno. Meni je odneseno vozilo sa sve upaljenim migavcima i motorom. Dok sam pronašao vozilo, pa imao sam problem posle da bateriju dopunim i da ga pokrenem sa parking mesta gde je Parking servis odneo vozilo, a da ne pričam gde je odneo, zato što je postojeći parking koji je nadležan za tu teritoriju bio krcat. Sad vi izračunajte koliko para uzimaju Parking servis i policija zajedno od građana Beograda zato što nemaju gde da se parkiraju, a uslove im niste napravili? Dao sam lični primer, ne zbog toga što sam ispoštovao zakonsku normu, kaznu platio i vozilo preuzeo, nego zbog toga što je to svakodnevica. I ovde imamo problem, ispred Narodne skupštine, kad nemamo mesta da se parkiramo, moramo ići u garažu, koja je puna. Šta ćemo onda? Dakle, nemamo uslova za ovo što vi predviđate – legalizaciju pljačke građana kroz Parking servis, da u roku od tri minuta službeno lice može da odnese vozilo ili da napiše kaznu koja je osam-devet hiljada dinara. O poenima vozača i da ne pričam. Dakle, ako je poenta da ne koristimo uopšte motorna vozila, to treba reći otvoreno. Ako je poenta da pljačkamo narod, da punimo budžet onima koji vode Parking servis, onda i to treba reći otvoreno. Ako je poenta da za dva minuta promenimo epohalno evropsku tekovinu, zato što ćemo umesto tri čekati pet ili pet i 15, zašto je onda ovaj amandman odbijen, postavlja se pitanje? Pročitaću vam, gospođo Čomić, zašto je odbijen ovaj amandman i kako su nama vezane ruke da mi reagujemo. Kaže se ovako, pošto se ovaj amandman odnosi na član 296. stav 3, a predlog izmene i dopune je stav 3. ne st. 1. i 2, u obrazloženju se kaže da amandman nije prihvaćen iz razloga što bi se u slučaju prihvatanja istog odredbe st. 2. i 3. člana 296. Zakona našle u koliziji. St. 1. i 2. nisu predlog izmene i dopune. Naš amandman se kosi sa nečim što nije izmena predloga i mi automatski dobijamo odgovor da nije prihvaćen amandman. Sada da vas pitam – kako mi možemo da promenimo ovaj član, ako se kosi sa nečim što nije na dnevnom redu, a ne možemo da podnesemo amandman na nešto što nije na dnevnom redu? Kako mi da promenimo ovaj član, ne mi kao poslanička grupa nego mi kao narodni poslanici, ako ne smemo da pišemo nešto što nije na dnevnom redu, a kad napišemo vezano za ono što jeste, kaže da se to kosi sa onim što nije na dnevnom redu? Ko će sad ovo da promeni i na koji način? Dalje, kaže se ovako: "Naime, rok za uklanjanje vozila predviđen u stavu 2 (koji nije na dnevnom redu) ne može biti kraći od tri minuta, dok bi u slučaju usvajanja predloženog amandmana rok za istu radnju bio opredeljen u trajanju od pet minuta, što je neprihvatljivo." Ko će od predstavnika Ministarstva ili predstavnika Vlade da mi objasni zašto je neprihvatljivo da umesto tri minuta stoji pet? Koja je uloga Parking servisa i policije da za dva minuta promeni i obezbedi bezbednost saobraćaja u bilo kojoj ulici u kojoj država i grad nisu obezbedili parking prostor? Dakle, ovo liči samo na skupljanje para, ovo čak ni od pet minuta ne liči na razuman rok, ali smo pokušali to da menjamo i ovo liči samo na jednu jedinu stvar, a to je punjenje budžeta. Kad ne znate kako da napunite budžet, onda zavucite ruku u novčanik svakog građanina ili svakog vozača ili svakog onog koji dostavlja robu u nekoj prodavnici, koji nema gde da stane. Ukoliko ne istovari robu u roku od tri minuta, on će dobiti kaznu i penale. To je osnovni problem ovog zakona, osnovni problem pojedinaca koji nisu hteli da čitaju ove amandmane i osnovni problem onih koji nisu hteli da izađu u susret vozaču, nego finansijskom stanju sopstvenog ministarstva. Zbog toga mislim da imate vremena da prihvatite ovaj amandman i da se složite sa mnom da je ovo obrazloženje više nego smešno.
Iskorišćeno je osam minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić, pa narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Evo i ja nešto da kažem o ovom amandmanu kolege Nemanje Šarovića, mada je kolega Milan Avramović to odlično elaborirao pred predstavnicima Vlade i pred narodnim poslanicima. Znači, suština amandmana koji je podneo Nemanja Šarović je u tome što je primećeno da u zakonu osnovni cilj nije da se obezbedi nesmetano obavljanje saobraćaja, nego je osnovni cilj da se naplati što više kazni. Iako su u pitanju izmene i dopune ovog zakona, gde se menja samo nekoliko članova suštinski, oni ostali članovi, pomera se stav 1. postaje stav 2. itd, to su već izmene tehničke prirode, SRS je podnela određeni broj amandmana sa jednom jedinom idejom – da se ovaj zakon popravi koliko je to moguće i ako je to moguće. Nažalost, videli smo ovde da Vlada nije to uzela u obzir, nije prihvatila nijedan amandman SRS, iako su sva obrazloženja koja su išla uz amandmane argumentovana, pa smatram da je propuštena šansa da se ovaj zakon koliko-toliko popravi. Zato smatram da će se verovatno u najskorije vreme vršiti izmene i dopune ovog zakona zbog ovakvog odnosa Vlade prema amandmanima koje podnose narodni poslanici, a koliko sam čuo i imam neka saznanja da se tako nešto već i najavljuje, neko je ovde pomenuo možda od septembra, ne znam da li će biti od septembra, ali verovatno će do nove godine ponovo morati da se vrše izmene i dopune ovog zakona. Videli smo, i kolega Sreto Perić je to lepo rekao, ovo je jedan od retkih zakona koji nema u sebi političke komponente, tako da je svaki amandman koji je podneo bilo koji narodni poslanik trebalo razmatrati na jedan korektan način. Kao što je ovde već rečeno, izgleda da je suština ovih izmena i dopuna zakona samo u tome da se povećaju kazne, uvedu novi nameti, povećaju stari, jer očigledno je da se budžet ne puni na predviđeni način. Još jednom se pokazalo da je najlakše udariti po džepu vozača, jer vozač nema kud kada ga milicioner zaustavi na putu, on mora da plati predviđenu kaznu. Naravno, ako to nema kod sebe, stići će mu na kućnu adresu i nema više nikakve šanse da se to izbegne. U prilog ovoj činjenici govori i podatak da ste u obrazloženju ovog zakona precizno izračunali da je za samo prvih pet meseci 2010. godine, samo po osnovu jedne stavke iz ovog zakona, budžet Srbije izgubio iznos od 432.120.000 dinara od nenaplaćenih kazni koje su predviđene sada u ovom zakonu. Ne znam ko je bio toliko precizan, jer znamo da ova vlada nije baš toliko sposobna da u detalje analizira i predvidi situaciju, jer da jeste, sigurno bi nešto učinili da se pokrene proces proizvodnje i da nezaposlenost u Srbiji bude manja. Opet moram da kažem, kada se pogleda ovo, raspon kazni je predviđen za neke stvari od 100.000 do 120.000, za neke od 100.000 do 150.000 i kada se analizira ova statistika, verovatno ste tu statistiku izvodili na osnovu broja prekršaja koji su napravljeni za prvih pet meseci, u to ne sumnjam, ali kada se to analizira, onda se može zaključiti jedna stvar koja treba da zabrine, a to je da se do ovog iznosa došlo na osnovu maksimalnih kazni koje predviđa zakon. Da li to neko svesno sugeriše sudijama da obavezno izriču maksimalne kazne? Međutim, možete vi kazne izricati koliko hoćete, poznato je da se željeni efekti, ne samo u ovom zakonu o saobraćaju nego u svim oblastima, nikada ne mogu postići samo kaznama i kaznenom politikom, već u kombinaciji sa tim moraju ići i neka druga sredstva. Zato me ne čudi činjenica da, na osnovu kazni koje vi propisujete ovim zakonom, veliki broj građana Srbije se radije odlučuje da izdržava kaznu zatvora nego da plati ovolike kazne. Naravno, niko ne ide rado u zatvor, ali je jednostavno u nemogućnosti da plati kaznu i jedino što mu je preostalo to je da odleži kaznu, jer možda je nekome bolje da leži 15, 20, 30 ili 45 dana u zatvoru nego da plati iznos od 150.000 dinara. Ko je taj prosečni građanin Srbije koji danas može da izdvoji kaznu od 150.000 dinara? Jednostavno, on će ići u zatvor. Ovde nije reč o onim retkim, izuzetnim slučajevima koji potpadaju pod onaj termin nasilničke vožnje, nego se govori o običnim građanima Srbije. Bez obzira na sve ovo zakon o kojem je reč, koji ste doneli pre godinu dana, čija je primena počela pre pola godine, predstavlja i dalje mrtvo slovo na papiru, sve dok se praktično ne donesu i određeni podzakonski akti kao prateći i sastavni delovi ovoga zakona. Iskoristiću ovu priliku, kad sam već uzeo reč, da nešto kažem i o tim podzakonskim aktima, odnosno o pravilnicima koji treba da prate ovaj zakon. Prema nekim saznanjima, ima negde oko četrdesetaktakvih pravilnika i tak kada se svi oni donesu, onda će suština i smisao zakona biti potpun i zakon će dati svoj puni smisao. Moram da priznam da nadležno ministarstvo radi na nekim od tih pravilnika, čini mi se da su pre nekih desetak dana neki od njih doneti i objavljenu u Službenom glasniku, ali to je samo jedan mali broj njih jer, kao što rekoh, ovde ih ima oko četrdesetak. Reći ću nešto o pravilnicima i to onimpravilnicima ili tačnije rečeno o nacrtima pravilnika koji se pre svega tiču materije koje se odnosi na obuku vožnje i obuku vozača. Znamo svi da je obuka vozača jedan od prvih koraka za aktivno učešće u saobraćaju. Evo, pomenuću samo neke pravilnike iz te oblasti. Recimo, pravilnik o uslovima koje mora da ispunjava privredno društvo, odnosno ogranak privrednog društva ili srednja stručna škola koje vrše osposobljavanje kandidata za vozača, zatim Pravilnik o teorijskoj i praktičnoj obuci kandidata za vozače, pa onda Pravilnik o organizovanju, sprovođenju, sadržaju i načinu polaganja vozačkog ispita, vođenju i rokovima čuvanja evidencije o vozačkom ispitu, uslovi koje moraju da ispune vozila na kojima se obalja ispit, Pravilnik o sadržaju, načinu vođenja i rokovima čuvanja evidencije iz oblasti osposobljavanja kandidata za vozače. Dakle, na ovim pravilnicima se, prema saznanjima koje imam,radi, ali opet ono što sam imao prilike da vidim, a imali ste prilike da čujete mišljenje auto-škola, i ovde se u ovom smislu radi površno, tako da suština je slična kao kod osnovnog zakona. Iz ovih pravilnika je vidljivo određeno nepoverenje prema samom procesu obuke vožnje, posebno prema auto-školama, i to posebno kada je u pitanju izvođenje i sprovođenje samog vozačkog ispita. Dalje, auto-školama se nameću određene finansijske i kadrovske obaveze, koje nisu na najdirektniji način vezane za samu njihovi delatnost i koji predstavljaju veliki namet na njih i jednostavno je jedna od stvari koje će možda mnoge auto-škole ugasiti. Zato smatram da bi prilikom izrade ovih pravilnika za neko vreme trebalo neke stvari odložiti, kao što je recimo uvođenje tahografa za vozila "B" kategorije, koje se predviđa. Mislim da se još uvek nisu stekli realni uslovi da se to implementira ovde kod nas, mislim da treba da postupite kao u slučaju kod uvođenja ABS sistema kočionog, da se isto i uvođenje tahografa odloži na određeno vreme. Ovo tim pre što recimo tahografski uređaji na vozilima "B" kategorije nisu predviđeni ni u jednoj od susednih zemalja, a ni u nekim zemljama iz našeg šireg okruženja. Tahografski uređaj nije moguće ugraditi na vozilo koje je kupljeno na lizing, jer ukoliko se tahografski uređaj ugradi na takvo vozilo gubi se garancija, a znamo da najveći broj auto-škola svoja vozila kao osnovna sredstva kupuju na lizing. Kada smo kod tih vozila kao osnovnih sredstava, još uvek se ne zna koje uslove moraju zadovoljiti vozila za obuku vozača. Ovde pre svega mislim na vozila za obuku "C" i viših kategorija, da li će to biti kamion od 3,5 tone, od 5 tona, od 7 tona ili šta znam već koliko, i onda što se tiče vozila za obuku vozača kao osnovno sredstvo mnogih auto-škola, ljudi ne mogu planirati nabavku tih vozila, jer jednostavno ne znaju uslove koji će biti propisani ovim pravilnicima. Zato apelujemna predstavnike Vlade da što pre donesu makar ove pravilnike kako bi proces obuke vožnje po auto-školama mogao nesmetano da se odvija.
Iskorišćeno je u potpunosti vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, a poslanička grupa ima na raspolaganju još 42 minuta i 40 sekundi. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč. Izvolite.
Javnosti radi, zarad korektnosti diskusije koja je čini mi se korektna i koja sada dobija prizvuke politike, reći ću da predložena izmena stava 3. nije izvršena zbog toga da bi se punio budžet, da bi se kažnjavali vozači itd. Jedno je pitanje, ali odvojeno pitanje, nezavisno od ovog zakona, kakve uslove u gradskim sredinama pre svega imaju vozači što se tiče parkiranja, da li je dovoljno parking mesta, da li ima dovoljno izgrađenih javnih garaža itd, ali sve to zavisi od nečega drugog. Pre svega, od ekonomske snage zemlje, da li smo imali komunizam, da li smo vodili ratove koji nam nisu bili potrebni, pa unapred trošili svoj novac itd. Ovde se radi o nečemu drugom. Ako pogledamo ceo član, videćemo, prvo, da ne sme vozač da se zaustavi ili parkira na mestima gde je to izričito zabranjeno. Zaustavljanje ili parkiranje na mestima gde je to zabranjeno može dovesti do situacije da vozilo hitne pomoći ne može da dođe do lica koje je, recimo, imalo infarkt, da vatrogasno vozilo ne može da dođe do stana stambene zgrade u prizemlju, u kome je izbio požar i za tih pet minuta ne samo da može da izgori taj stan, nego može da izgori pola zgrade. Nebrojeni je niz životnih uslova i situacija koje mogu dovesti do velikih i neotklonjivih štetnih posledica usled nepoštovanja zakona od strane vozača. Drugo, ako pogledate ceo član zakona, videćete da prvo policijski službenik upozorava vozača da ukloni nepropisno zaustavljeno ili parkirano vozilo, zatim se donosi rešenje. Ako se vozač pojavi za vreme dok traje postupak uklanjanja vozila, onda se odustaje od uklanjanja vozila, ali svi troškovi koji su do tada nastali ići će na teret vozača, jer se ponašao protivzakonito. Zbog toga bih molio sve uvažene kolege da diskusiju, koja je zaista išla u jednom vrlo korektnom tonu i, čini mi se, u zajedničkom interesu da poboljšamo bezbednost saobraćaja na putevima, da ne unosimo prizvuke politike, jer je tih prizvuka bilo u manjoj meri i kad smo donosili zakon, od kvalifikacije da je ovo policijski zakon, da on neće doprineti smanjenju broja saobraćajnih nezgoda itd. Naravno, šest meseci primene ovog zakona je sve to demantovalo i zbog toga smatram da ovaj amandman treba odbiti. Hv
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, pa narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji nešto oko čega smo svi saglasni i svi smo na strani unapređenja uslova koji će stvarati bezbednost saobraćaja, da ona bude na jednom zavidnom nivou, na nivou ne EU, nego svih država koje su ovu oblast podigle na jedan vrlo visoki nivo. Objektivno protiv toga nije niko u ovoj sali, ali su putevi kojima smatramo da treba da se ide da se nivo u bezbednosti saobraćaja u tom smislu postigne i na tom nivou podigne očigledno različiti. Ne bih rekao da je danas u ovoj diskusiji bilo toliko prizvuka politike. Žao nam je što ovaj zakon ne brane predlagači, nego vi koji pripadate skupštinskoj većini. Objektivno, da nije gospodina Mirka Čikiriza i gospođe Milošević, postavlja se pitanje da li bi ovde danas bilo bilo kakve rasprave, dijaloga, odnosno polemike? Mi ne mislimo da je bilo šta loše ako polemike ima jer će iz polemike i, nadamo se, proisteći neki kvalitet. Kakav je odnos Vlada zauzela prema amandmanima ne stiče se takav utisak. Verujemo da je bilo prostora da se još štošta ovde prihvati, ali čuli smo sa različitih strana da to nije bio slučaj kada je ovaj zakon u pitanju, naravno, ne želeći da otvaram diskusiju s bilo kim ovde. Gospođa Milošević je malopre rekla nešto na šta bih se oslonio i na šta bih se osvrnuo. Rekla je da izmene i dopune zakona proističu navodno iz neke empirije. E, kada je empirija, odnosno kada je praksa u pitanju i primena ovog zakona, koji smo usvojili pre godinu dana, izmene i dopune ovog zakona uvereni smo da su podrazumevale i da se očekivalo mnogo više od ovoga što danas imamo ovde pred nama poslanicima. Biću slobodan da kažem nešto što je iskustvo ljudi sa kojima sam razgovarao pre ili u toku rasprave, odnosno u toku ove skupštine. Izmene i dopune ovog zakona inspirisane su uglavnom oko jedne stvari, a to je činjenica da je u Srbiji u ovom trenutku aktuelan taj tranzitni turizam i da kroz Srbiju prolazi veliki broj turista tranzitnih, naročito iz Turske. Po nekim našim saznanjima koje ima Srpska radikalna stranka, nećete mi zameriti na slobodi što ću reći, ove izmene i dopune kao da su pisane u turskoj ambasadi, a ne u Vladi Republike Srbije. Reći ću vam i zašto, gospodine Čikiriz, i vama naravno i svim kolegama poslanicima, jer smo svi svedoci šta se u saobraćaju na putevima danas u Srbiji dešava. Ja sam bar svedok jer svake nedelje prođem 700 km najdužom putnom deonicom u Srbiji. Zaista su stvari neprijatne i ove izmene i diskusije su se u načelnoj raspravi uglavnom vrtele oko toga, oko kazni, oko zatvora, ko će moći da plati, ko neće moći da plati i šta će i u kom pravcu da se dešava. Naša policija poslednjih mesec dana i verujemo u narednih mesec dana prolazi jedan vrlo neprijatan period. Ne kažem i da među našim policajcima nema onih koji su bahati i koji i ovaj Zakon o bezbednosti saobraćaja i taj izmenjeni, koji ćete usvojiti, pa i neke druge zakone koji regulišu njihov rad, ne zloupotrebljavaju, ali u velikoj meri imaju ogromnih problema, pa čak budu i žrtve takvih stvari. Nažalost, iz nekih ambasada se reaguje na vrlo nekorektan, neprijatan i neprincipijelan način i naše službe se uređuju po njihovim željama. Verujemo da je zbog toga i došlo do nekih promena u ovom zakonu, tako da i to treba reći, uz poštovanje svih ostalih potreba koje se nameću kroz primenu zakona. Onda kad čujete šta govori struka kad je ovaj zakon u pitanju, ovaj zakon je u svojoj primeni doživeo ne potpuni, ali veliki fijasko. Mi smo od gospodina Dačića ovde slušali podatke i statistiku koja ukazuje na smanjenje broja žrtava, nezgoda, šteta itd. i to zaista jeste za poštovanje, to je u redu, ali ti pozitivni koraci unapred desili su se samo primenom zakona u jednom segmentu, u segmentu rigoroznih kazni i delovanja policije. Postavlja se pitanje dokle se stiglo sa primenom ostalog, a što svakako podrazumeva i neophodno je da se sprovodi u kontekstu bezbednosti saobraćaja. Vi ovde imate priču, stekao se utisak da se bezbednost saobraćaja svela na učešće, rad i funkcionisanje MUP, a o zaista nije tako. Gospođa Milošević je malopre pomenula, čini mi se, i obrazovanje, mislim da ste rekli nešto oko obrazovanja dece itd. Koliko je onaj ko je pisao osnovnu verziju ovog zakona, pa sad i ove izmene, uzeo u obzir, recimo, mišljenje i stav strukovnih organizacija, recimo, zajednica auto-škola. Oni su zbog toga nezadovoljni, nezadovoljni su bili u postupku usvajanja osnovnog zakona i sad pokazuju određeno nezadovoljstvo, a ne možemo da im osporimo adekvatnost jer objedinjuju 600 auto-škola. Njihovi stavovi i predlozi u vezi sa obukom vozača, što u suštini predstavlja preventivno delovanje u kontekstu bezbednosti saobraćaja, u najvećoj meri nisu uzeti u obzir. S druge strane, vi ste pre nekoliko dana na državnoj televiziji imali priliku da slušate ljude koji su predstavnici Instituta za bezbednost saobraćaja, koji su rekli otvoreno, ne mogu da se setim imena gospodina koji je govorio u ime tog Instituta, otvoreno je rekao da su prekinuli svaku saradnju sa Vladom po pitanju Zakona o bezbednosti saobraćaja. Zašto? Zato što njihovi zahtevi i stavovi u vezi sa pogledom, stavom i mišljenjem oko bezbednosti saobraćaja i primene ovog zakona, implementacije njegove, ni u minimumu nisu ispoštovani. O čemu se radi? Žale se da pravilnici koji se dotiču njihove struke nisu doneti evo već godinu dana. Šta je tu Vladi predstavljalo problem da to uradi? Objektivno nije ništa, ali onda se desi nešto u mesec dana i ulazimo u izmene i dopune zakona. S druge strane, malopre smo govorili -Agencija za bezbednost saobraćaja i kaže se kada ona profunkcioniše. Šta je bilo sporno da Agencija za bezbednost saobraćaja do sada profunkcioniše? Ko je tu predstavljao opstrukciju? Ko je tu smetao? Ko je tu problem? Objektivno nije niko. Gospođa Milošević je rekla jednu stvar oko predvidivosti. Nepredvidivost u ovoj oblasti je veliki luksuz i svi to dobro znamo, i slažemo se, i slažemo se da ne može biti ispunjena u 100%, ali takav luksuz koji je objektivno bio prisutan u izradi ovog zakona mislim da nismo mogli sebi da dozvolimo. Baš nas briga za EU ili ne znam koju državu, ovo je nešto što treba da uredi bezbednost saobraćaja u našoj državi i oko nekih stvari zaista ne treba da se sporimo, ali moramo ih nazvati pravim imenom, okarakterisati takvima kakve one jesu i uputiti ih na pravu adresu, a to su predlagači ovog zakona. Na sve ovo što se u ovoj Skupštini dešava i raspravlja, očigledno je da je Vlada ostala nema i to u suštini govori koliko su bili zainteresovani za ove izmene, koliko su one sveobuhvatne kada je ovaj zakon u pitanju i koliko će ove izmene i dopune u periodu koji je pred nama dati efekta. Ubeđen sam da nas tek izmene i dopune ovog zakona očekuju ili, ne daj bože, pisanje, zašto da ne, nekog drugog zakona, rasprava o celom novom zakonu. Mislim da sve to ide traljavo i da odgovornost pada na Vladu.
Iskorišćeno je osam minuta i 25 sekundi. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Čikiriz, zarad javnosti moram pročitati ceo član. "Ukoliko policijski službenik ili nadležni inspekcijski organ u kontroli saobraćaja putem video nadzora ili foto zapisa utvrdi da je vozilo parkirano ili zaustavljeno suprotno odredbama ovog zakona, doneće rešenje u elektronskoj formi, kojim će naložiti uklanjanje vozila u roku koji nemože biti kraće od tri minuta", dalje ide ceo tekst. "Rešenje u elektronskoj formi kojim se nalaže uklanjanje vozila dostavlja se elektronskim putem licu koje vrši uklanjanje vozila (dakle Parking servis) i koje postavlja obaveštenje o donetom rešenju u elektronskoj formi na vidno mesto vozila, kojim obaveštava vozača da će vozilo biti uklonjeno na osnovu tog rešenja", u prevodu – u roku od tri minuta. Pošto ste pomenuli aspekt svakog normalnog građanina kome bi zasmetalo kada dolazi u Urgentni centar neko vozilo ili ako bi se desio, ne daj bože, požar pa bi se za tri i pet minuta desila velika razlika, postavljam jedno otvoreno pitanje – ako je u pitanju video nadzor i foto dokumentacija, što znači da nije službeno lice koje određuje elektronskim oblikom kaznu na lice mesta, nego u nekoj kancelariji gde sede monitori ili gde sede uređaji koji prate da li se neko kretao ili je zabranjeno parkirao, onda možemo doneti zaključak da se ne radi o onome o čemu vi pričate. Suštinski, ako uđete u Urgentni centar, imate privatno obezbeđenje Urgentnog centra. Ako se desi požar, logično je da ne može video nadzorom da se utvrdi svako vozilo koje je parkirano možda neprikladno u skladu sa zakonom ili možda ne možete napisati kaznu licu u odnosu na broj tablica ako lice nije prisutno. Kako sada možete da obavežete nekog da bude vlasnik vozila koje je pogrešno parkirano, a lepite kaznu ili dajete mejl adresu licu koje je zaduženo za uklanjanje vozila, a to je parking servis, da ne bi bilo da politizujemo ovaj člana. Naveo sam ulogu Parking servisa, koji jedino ima zadatak da odnosi vozila uz asistenciju MUP-A, onda kako ćemo definisati ko je krivac za nepropisno parkiranje. Ako pričamo o elektronskom kažnjavanju, o elektronskoj kazni i zloupotrebi da li će u roku od tri minuta stići mejl, da se istog trenutka ukloni vozilo, to znači da vozilo koje uklanja nepropisno parkirano vozilo mora biti u svakom trenutku na licu mesta, što je faktički neizvodivo. Kada prijavite neko vozilo da vam ometa posed, dok stigne "Parking servis" proći će najmanje pola sata, a ne tri minuta. Ne radi se sada o bolnici, požaru ili ne znam o čemu. Radi se o elektronskoj naplati. Mi danas imamo situaciju elektronske naplate da stoji kamera sa senzorom iznad žute trake. Ko god prođe žutom trakom, kamera beleži broj tablice i po broju tablice šalje kaznu. Ne šalje vozaču. Vozač može da bude i ovlašćeno lice i ne. Može da bude srodnik po prvoj, drugoj liniji, nije važno, drug, prijatelj, nije važno. Suštinski, elektronska naplata u roku od tri minuta se ne može ostvariti u praksi, čak ni za pet, kako smo mi predložili, bili propisno parkirani ili ne, jer je u pitanju elektronska naplata. Vi kažete imamo problem sa bolnicom, niste pročitali ceo član. Ovde se radi o članu 196. stav 3. Zato sam rekao da mi ne možemo raspravljati o stavu 1. i 2, na koje vi odnosite svoju priču jer nije predmet izmene i dopune ovoga zakona. To je ono što sam naveo zato što su nam vezane ruke. Mi ne možemo raspravljati konkretno o zakonu, na koji način možemo da menjamo ovaj član, ako nije predlog izmene i dopune? Dakle, prvo, da ne postavljam pitanje uloge "Parking servisa", mogućnosti, cenu naknade, elektronsku naplatu. Da li će se ona ostvariti ili ne, da li će ići sudskim putem da se ostvaruje ili ne i kako će se sprovesti? Zato smo se bazirali na punjenje budžeta. Punjenje budžeta ima zadatak da onog koji se pogrešno i nepropisno parkirao, da mu se naplati kazna, ali elektronskim putem za tri minuta, to je neizvodljivo. Onda ćete imati situaciju da imate kameru na svaka tri metra, kao na grčkom autoputu, da biste mogli da utvrdite ko je krivac ili kome da napišete kaznu ili da imate više zaposlenih u "Parking servisu", recimo, samo u gradu Beogradu, nego da imate u bilo kojem drugom preduzeću ili javnoj ustanovi, što je faktički neizvodljivo. Moram da vas podsetim i na nadležnost komunalnog inspektora svake opštine, koji je zadužen da stoji ispred ambasade gde su rezervisana mesta za ambasadu. Ukoliko se vi parkirate, on u roku od tri minuta, koliko mu i treba da napiše zapisnik, lepi kaznu na brisač i time obavlja svoju službenu dužnost, ali vozilo ne uklanja. Dakle, mogao je da napiše kaznu, ali vozilo nije mogao da uklanja dok ne stigne vozilo koje će da ga odnese. Dakle, ovo što ste vi predložili se kosi sa onim ili ovo što vi pokušavate, barem sa praksom koja je na snazi. Recimo, "Parking servis", javno preduzeće svake opštine, ima svoj plan i program. U gradu Beogradu "Parking servis", javno preduzeće, kaže – u planu je za narednu godinu da ostvarimo izvore prihoda po odnošenju nepropisno parkiranih vozila toliko i toliko miliona dinara. Kao da oni unapred znaju koliko će nepropisno parkiranih vozila biti. Zato sam rekao da vi ovim članom dajete legitimitet "Parking servisu " da otima građanima novac. To je otvorena stavka. Ovim ste samo to ubrzali zato što je elektronska naplata. Dakle, ako ćete staviti svuda kameru, koliko košta ta kamera, napravite toliko garaža, napravite toliko parking mesta i nećete imati problem sa vozilima koja se nepravilno parkiraju. Mi smo bili skoro u situaciji da u gradu Beogradu čuveni gradonačelnik Đilas ide, oslobađa priobalje reke, zelenu površinu, od vozila koja su se parkirala tu jer su tobože ljudi došli na svadbu na jedan splav. Onda je izašao mladoženja i rekao – molim vas, danas se ženim, ako nije problem tu vozilo da ostane i onda interventna jedinica, koja je bila u pratnji gradonačelnika, ostane nema jer je gradonačelnik to tako dozvolio. Sada postavljamo pitanje primene ovog zakona. Dakle, nemojte da se igramo vremenskom minutažom i rokovima jer to nije u ovom zakonu predviđeno. U ovom zakonu član 3. kaže – ministar donosi podzakonski akt, ne piše u kom vremenskom roku i može da ga donese za pet godina, može za 10 godina da donese pravilnik o reviziji bezbednosti puteva. Nema obavezujući akt vremenskog roka, a ovde kada se kažnjava vremenski rok, onda je on što manji, tri minuta. Ko će za tri minuta da uspe da iznese nešto iz kuće i da vrati? Ko je uopšte lud da parkira nepropisno vozilo, a da to ne mora? Ima onih bezobraznih koji su privilegovani, čiji vlasnici lokala imaju koordinaciju sa gradom Beogradom i vladajućom strukturom, "Parking servis" ne sme da dođe i da odnese vozila gostiju zato što su to vozila poznatih ličnosti, zato što su ta vozila mnogo skupa i zato što tu "Parking servis" ne sme da uđe. Tu kada prijavi građanin da ne može da prođe svojim vozilom kroz Kozjačku ulicu zato što je tu kafić "Majdan", jednog od vlasnika funkcionera i sponzora DS, onda "Parking servis" ostaje nem. S druge strane ćemo gde god se ko parkira na tri minuta odmah kaznu, odmah mu piši broj tablica, poene i sve ostalo, dok ne plati. Da li može da plati, da li će izabere da odslužuje kaznu zatvorsku ili novčanu, ostaje pitanje mogućnosti svakog onog ko vozi. Ali, ostavljate i mogućnost onog da sa siromašnim vozilom plaća kaznu veću nego što mu košta vozilo, a da onog ko ima elitno vozilo ne sme da ga pipne niko. To je razlika, gospodine Čikiriz. Ako hoćete realno, bez politike i političkih poena, rešavanje ovih problema, onda napravite rešavanje zakonskih rokova i regulativu za sve članove zakona, a ne ministar može za 15, 25, 30 godina nešto da donese i ne mora, nema obavezujući rok, a ovde u roku od tri minuta mora se, inače ide kazna i te kako velika. Svaka skupština opštine za sebe formira javno preduzeće "Parking servis". U Mladenovcu kažu, po osnovu ostvarenih prihoda planiranih za 2010. godinu, mi ćemo napuniti budžet toliko i toliko, kazna je 840 dinara u Mladenovcu. Onda kaže – grad Beograd, na osnovu ostvarenih prihoda koje mi planiramo, kazna je 1.800 dinara. Gde je onda tu jednoobrazni sistem i za Novi Sad, i za Lazarevac, i za Beograd i za Čačak. Nema. Znači, kako kome odgovara, kako kome je budžet u škripcu, tako donosi pravilnike. To treba da reguliše ovaj zakon, a ne da reguliše lupanje po džepu onoga ko je tu morao da stane na dva minuta da nekog ubaci ili izbaci, sa obrazloženjem – ako je vatra uhvatila za tri minuta, za pet će da izgori sve živo. To je više nego smešnoobrazloženje i zato još imate vremena da prihvatite ovaj amandman, zato što elektronska naplata neće zaživeti tek tako kako ste zamislili, prvo - što nema uslova, drugo - što nema dovoljno kamera, a treće – nema ni onih koji će da gledaju u 10 hiljada monitora svakodnevno.
Devet minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima gospodin Čikiriz.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Ne znam da li smo mi čitali isti član i isti Predlog izmene stava 3. U Predlogu izmene stava 3. kaže se da će se doneti rešenje u roku koji ne može biti kraći od tri minuta. Znači, do tri minuta postoji tolerancija, bez obzira što je nepropisno parkirano, zaustavljeno itd. Čak i ako se pojavi u postupku uklanjanja vozila vlasnik ili korisnik vozila, odustaće se od uklanjanja vozila. Pre toga ide upozorenje policijskog službenika da ne smete tu da se zaustavite, naravno, ako je tu policijski službenik, ili da se parkirate. Ovo nema nikakvih dodirnih tačaka sa onima koji voze džipove, sa punjenjem budžeta, sa udaranjem po džepu građana, itd. Otiđite u Solun, otiđite u Atinu, otiđite u Prag, videćete da u centru grada uveče ne možete da nađete parking mesto na javnim parkiralištima ili garažama u roku od, recimo, pola sata do jednog sata. To su uslovi današnjeg života u velikim gradovima. Pričao sam da se razlozi zbog čega nema dovoljno parking mesta ne tiču ovog zakona, ne tiču ovih odredbi i zbog toga mislim da je ova odredba po kojoj policijski službenik prvo upozorava, pa onda ako se pojavi vlasnik odustaje se od uklanjanja vozila itd, vrlo korektno.
Minut i 40 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Ostojić.
Hvala, gospodine Novakoviću. Radi se o istom članu. Nekako mi se čini da se kolege Avramović i Čikiriz ne razumeju oko tih tri do pet minuta. Hajde da kažem da ovo što predlažemo Kenan i ja na neki način je neki kompromis. Ima veze, gospodine Čikiriz, sa "Parking servisom", gospodin Avramović je u pravu. Šta mi predlažemo ovim amandmanom? Ovaj član izmene zakona u suštini reguliše odnošenje nepropisno parkiranih vozila, ne kazne. Svako nepropisno parkirano vozilo treba da plati kaznu, po zakonu. Vlada odbacuje naš amandman, a mi predlažemo sledeće – "da se prvenstveno nose samo vozila koja ugrožavaju bezbednost saobraćaja i značajno ometaju saobraćaj". Vlada kaže, ali član 62. kaže da "vozač ne sme da zaustavi", normalno osim policijskog službenika, "odnosno parkira vozilo na mesto na kome bi ono ugrožavalo bezbednost drugih učesnika u saobraćaju ili predstavljalo smetnju za normalno". Kaže ovako Vlada – to što vi predlažete da se prvenstveno nose vozila koja ometaju saobraćaj je glupo jer zakon zabranjuje parkiranje na mestima gde vozila ometaju saobraćaj. Nije tačno. Zakon zabranjuje da se parkira na mestima gde ugrožava saobraćaj, plus gde je zabranjeno parkiranje. Sva ta vozila treba da plate kaznu. Da li sva ta vozila trebaju da budu odneta? Da, kada bi bilo hiljade pauka, nadamo se da nećemo doći do te situacije. Mi predlažemo sledeće, da ne bude na policijskom službeniku, jer on daje nalog parking servisu, ne može parking servis da nosi po svom nahođenju, nego policajac kaže – ovo vozilo je nepropisno parkirano, nosi ga, a mi kažemo – policajac treba da kaže – ovo vozilo je nepropisno parkirano, lepi mu kaznu, ometa saobraćaj i ugrožava bezbednost, pa ga nosi. Mnogo je više vozila, ovo se prvenstveno odnosi na gradove, na Beograd i još neke veće gradove koji imaju službu za odnošenje vozila. Policajac u poslednjem selu može da naplati kaznu za nepropisno parkiranje, ali nema parking servisa. Mi kažemo – nemojte, gospodo policajci, da nosite vozila koja jesu nepropisno parkirana na periferiji Beograda na širokom trotoaru, gde je ovde zakonom apsolutno zabranjeno parkiranje na trotoaru, parkirano je vozilo. Lakše je policajcu i parking servisu da odnese to vozilo nego onaj džip o kome je on govorio. To je činjenica. Da li je sa aspekta bezbednosti saobraćaja opravdano da se pre to vozilo nosi, koje jeste nepropisno parkirano, koje treba da plati kaznu zbog toga, ali koje ne ometa saobraćaj, nego vozilo ispred kafića u maloj ulici i u centru grada Beograda, gde zaista ometa saobraćaj. Zbog toga što se ovim zakonom daju tako široka diskreciona ovlašćenja policiji, prošle godine ovaj zakon nazvao sam policijskim, pa ako je to politička kvalifikacija neka bude, ali u principu to je vrednosna kvalifikacija, jer je taj zakon pisala policija. U drugim zemljama gde policija, takođe, sprovodi i stara se o sprovođenju zakona o bezbednosti saobraćaja, zakon ne piše policija, nego piše struka, stručnjaci. Policija svakako učestvuje sa svojim iskustvom, a ovde je obrnuto. Ovde policija piše, stručnjake pozove, uvaži njihovo mišljenje ili ne uvaži i na kraju dobijamo policijski zakon. Zašto? Zato što ga je pisala policija. Kad piše policija, onda svakako jedino policija ima pravo da se nepropisno parkira i niko drugi. O tome se radi. Mi predlažemo da se prihvati ovaj naš amandman. Imate još vremena, em što su pravno mogući svi amandmani, sledeći član je vezan za ovo, em što je ovaj naš amandman upravo na zakon o izmenama, jer vi ovde regulišete odnošenje, ne kažnjavanje. Kažnjavanje reguliše član 62. i s njim u vezi kaznene odredbe. Morate, trebalo bi, zbog Beograda i velikih gradova, posebno zbog Beograda, da bi se smanjilo to diskreciono pravo da policajac odlučuje svojom voljom koje će vozilo odneti, pa mu je svakako lakše da da nalog, pa na kraju krajeva i parking servisu, neko vozilo koje je nepropisno parkirano, a ne ugrožava saobraćaj. Evo, na Novom Beogradu živim, zaređa pauk tamo gde je znak zabranjeno parkiranje, gde objektivno ne ugrožava bezbednost saobraćaja vozilo, tamo zaređa, a u centru grada gužva. Zato što im je lakše. Dobro, hajde uverite me da nije policijski zakon tako što ćete bar u ovom članu smanjiti to diskreciono pravo policije da uđe uVojvode Stepe, pa ako ima 40 nepropisno parkiranih vozila da da nalog za 36. ili za 25., a ne da počne od početka. O tome se radi. Prvo, oni koji ugrožavaju saobraćaj ili znatno ga ometaju, a onda one ostale nepropisno parkirane. Ovim drugim treba naplatiti kaznu, ali ih ne treba nositi pre nego ove prve i to je suština ove naše izmene.
Četiri minuta i 20 sekundi, potrošili ste vreme ovlašćenog predstavnika i načeli vreme poslaničke grupe. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Ostojić podneo je amandman kojim se posle člana 6. dodaje novi član 6a i želi reč. Izvolite, gospodine Ostojiću.
Nastavljam gde sam stao. Znači, mi predlažemo da lokalna samouprava donese godišnji plan u kome postoje prioriteti, odnosno nekakva načela i principi po kojima se kontrolišu nepropisno parkirana vozila u gradu. Upravo da bi smanjili diskreciono pravo policije i parking servisa da bira koga će nositi i odakle će nositi. U obrazloženju kojim Vlada odbija ovaj amandman stoji da je ovim zakonom jedino policija nadležna da se stara o bezbednosti saobraćaja, što čitam otprilike ovako – šta ima tu lokalna samouprava da donosi planove. Planove parking servisa, pa nije sad policija uzela i parking servis pod svoju kontrolu. Još malo pa će ti u parking servisu po tome da nose i uniforme. Ne, mi upravo kažemo da mora da postoji plan. Vi u policiji imate plan gde postavljate radare. Ne kaže komandir stanice saobraćajne policije, hajde sad kud koji, uzmite po radar i idite, stanite gde hoćete i lovite vozače, nego postoji neki plan, čak taj plan objavljujete u sredstvima javnog informisanja da bi koristili, hajde da kažem, odvraćanje, odnosno upozoravali vozače gde se nalaze radari tog i tog dana na kojim putevima. Što to ne bi radila i lokalna samouprava i time još malo smanjili to diskreciono ovlašćenje koje ima policija. Znam da, kao i pre godinu dana, džabe ovo pričam, ali ću završiti, pošto je ovo poslednji naš amandman, gospodine Novakoviću, žao mi je što tu nije gospođa Čomić i gospodin Mićunović, koji je nakratko bio, žao mi je što nisu predstavnici najveće partije vaše vladajuće, obraćam se vama gospodo iz vladajuće većine. Rasprava oko ovog zakona pokazuje koliko dopuštate da vlada gazi ovaj parlament i to nije dobro za vas iz vladajuće većine. Razumem lojalnost vladi, vi ste je birali, zadovoljni ste, donosili ste nekakve deklaracije o pomirenju između dve stranke. Ovakvo ponašanje Vlade prema parlamentu na kraju će se obiti svima nama o glavu. To što gospođa Čomić tumači da mi kao poslanici moramo samo da podnosimo amandmane na članove zakona koje je predložila vlada i ništa drugo je apsolutno samo jedan u nizu razvaljivanja, odnosno degradiranja parlamenta koje traje već godinu dana, kroz kampanju kolike su nam plate, kolike su nam dnevnice, koliko koštaju šampite i krempite u restoranu itd. Mi smo poslanici i svako od nas može da podnese zakon, da podnese, da li će doći na dnevni red, to se odlučuje drugačije, većinom. Mi možemo da predložimo izmene i dopune bilo kog zakona, a nama ovde neko osporava da predložimo amandmane na član zakona koji je na dnevnom redu. Šta je na dnevnom redu? Izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Ako mi predložimo izmene i dopune nekih članova na koje Vlada, policija, predlagač, ko god, nije mislio, nama se to osporava. Mi imamo i zakone pravo da predlažemo Kakvo je to ograničavanje prava? Ko može više, valjda može i manje. Kako se zove tačka dnevnog reda? Izmene i dopune Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Kad predložim amandman da se vožnja motocikla na zadnjem točku tretira kao nasilničko ponašanje, oni kažu - pa nismo mi mislili taj član da menjamo. Na šta to liči, molim vas? Je l' oćemo da popravimo zakon. Je l' nas terate da podnosimo predloge zakona, pa da ih ne usvajate? Šta znači - izmene i dopune? Šta znači reč dopuna u zakonu? Menja se nešto što postoji, a dopuna, šta je to? To je – dodaje se nešto što ne postoji. U skladu sa dnevnim redom smo predložili i oni, i mi i oni amandmane. Na kraju, nije jedanput da su prošli amandmani i da su usvajani amandmani koji su bili na članove zakona koji nisu bili predloženi izmenama zakona. Praksa poslovnička nije usaglašena, tako da apelujem na vas. Žao mi je što nije tu predsednik političkog saveta DS da založi svoj autoritet, da ne dopustite ovakvu degradaciju parlamenta i svih nas, prvenstveno vas, i da u danu za glasanje glasamo o amandmanima, kako bi ovaj zakon učinili boljim, jer ovaj zakon zaista nema ništa ni liberalno, ni levičarsko, ni desničarsko u sebi, nego je zakon koji svi koji su glasali za sve koji sedimo ovde i za sve koji nisu prešli cenzus i koji nisu izašli na glasanje, za sve važi. Nemojte da dopustite dalje srozavanje parlamenta, da nama Vlada odlučuje, određuje o čemu možemo da pričamo, jer zvaće nas na kraju građani – protočni bojler Vlade, a ne znam šta je tu voda, a šta je kamenac. Vi ćete svakako biti kamenac.
Četiri minuta vremena poslaničke grupe. Na član 7. amandman je podnela grupa do 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo još jednog dokaza, ovo što je kolega Ostojić pričao i što su ostale kolege poslanici pričali, računajući i gospodina Čikiriza, mi predlažemo izmene u izmenama koje ste predvideli, a odnose se na glavu 21 kaznenih odredaba i to poglavlje posebnih nadležnosti prekršajnog postupka. Vi planirate članom 314a da nadležna organizaciona jedinica ministarstva može odustati od podnošenja zahteva za pokretanje prekršajnog postupka nadležnom organu, ako je prekršaj učinjen zbog toga što je učesnik u saobraćaju, čineći radnju prekršaja, postupao u cilju zaštite bezbednosti, odnosno zaštite i spasavanja života, zdravlja ili imovine. Poslanička grupa SNS predlaže da se iz razloga koji je gospodin Ostojić, a i iz razloga zbog kojih su se mediji zajedno sa predlogom izmena i dopuna u članu 10. bavili prethodnih dana, da se predloženi član 7, kao i taj član 10, o kome će moj kolega Oto Kišmarton govoriti, brišu, iz razloga što se nedvosmisleno vidi da se ovde MUP, ili njegove nadležne organizacione jedinice, saobraćajna policija stavlja u različit položaj u odnosu na druge državne organe. Vaše je objašnjenje da ovo nije krajnja nužda, obrazloženo u članu 314 a, a naše je obrazloženje da Zakon o prekršajima u svom članu 14 navodi da nema prekršaja ako je radnja propisana kao prekršaj učinjen u krajnjoj nuždi i sve ostalo što Zakon o prekršajima u članu 14. navodi eleminiše razloge predloga da se posle člana 314. doda član 314a. Verovatno ova izmena u predloženom članu 314a ne odnosi se na vas kolege, na nas kolege poslanike, jer ne možemo zaboraviti da su mediji pisali ne tako davno o tome da smo mi poslanici ovog doma izuzeti od kaznenih odredaba. Recimo, navodim svoj primer da sam za prekoračenje brzine od 10 km na čas dobio uplatnicu za 5.000 novčane kazne, što su inače i odredbe posebnih nadležnosti u prekršajnom postupku, regulisane u postojećem Predlogu zakona od člana 312. do člana 314. Vi ovim dopunama zaista dajete posebne nadležnosti, koje nisu bile u napomenutim članovima 312, 313. i 314, dajete posebne nadležnosti nadležnim organizacionim jedinica MUP-a, odnosno saobraćajnoj policiji. Da je tako govori i situacija u kojoj sam bio pre nepunih 12 sati kao učesnik ovde ispred Narodne skupštine, u saobraćaju na semaforu pored tri službenika saobraćajne policije, na semaforu iz Bulevara kralja Aleksandra prema Takovskoj, prolazi motociklista bez opreme, bez kacige, na crveno svetlo i niko ne reaguje, ne zaustavlja ga. To nije dokaz samo da se u Kragujevcu ili Beogradu, kao što je gospodin kolega Čikiriz govorio o situaciji u Kragujevcu, dešavaju takve stvari, nemamo malo situacija u svim gradovima, da pogotovo posle ponoći motociklisti vrše ovakve prekršaje, a situaciju da u unutrašnjosti i manjim mestima se vode i trke pred očima saobraćajne policije, sa ugašenim svetlima, između vozila kojima uglavnom upravljaju mlađi vozači. Da li je ovaj član 7. bukvalno individualna procena organizacione jedinice, odnosno saobraćajne policije, šta treba, odnosno ko treba da bude eliminisan od prekršaja ili ne, to će praksa pokazati, ali svi razlozi i ono što stoji u Zakonu o prekršajima i što stoji u drugim zakonima, koji se ni u jednom svom zakonskom predlogu ne pozivaju na one članove koji su već nekim drugim zakonima, u ovom slučaju Zakonom o prekršaju, regulisani, izuzev u ovom Predlogu izmena Zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima. Zato iz svih tih navedenih argumenata i kolega koji su pre mene govorili i mnogo obrazloženja, neophodno je brisati član 7. Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja na putevima.
Tri minuta vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević zajedno su podneli amandman kojim se posle člana 7. dodaje novi član 7a. Za reč se ne javlja niko. Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Oto Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, predložili smo da se u izmeni zakona član 10. briše, a tim članom se predlaže zamena zatvorske kazne novčanom kaznom. Predložena zamena kazne zatvora novčanom kaznom smatramo da neće doprineti bezbednosti saobraćaja, već može imati suprotne efekte. U obrazloženju Vlade zašto ne prihvata naš predlog kaže –prema dosadašnjem rešenju za vrlo teška protivpravna ponašanja upravljanja vozilom bez odgovarajuće vozačke dozvole, vožnja pod dejstvom alkohola više od dva promila, prekoračenje brzine kretanja za više od 70 km na sat u naselju i 80 km van naselja i drugo, bila je predviđena isključivo zatvorska kazna. Pri tome smo da to tako i treba da ostane i dalje u ovom zakonu. Dalje u obrazloženju Vlade stoji, mislim da je ovo najbitnije i da se cela izmena zakona donosi baš zbog ovog člana 10, gde u daljem obrazloženju zašto se ne prihvata amandman kaže – s obzirom da je znatan deo novčanih sredstava od naplaćenih novčanih kazni predviđen za unapređenje bezbednosti saobraćaja, pozitivan efekat primene ovakvog rešenja bio bi višestruk. Iz ovoga vidimo da je najvažnije za Vladu taj finansijski efekat, a ne bezbednost, znači da se što više para prikupi od građana vozača i ostalih učesnika u saobraćaju. Iz samog obrazloženja je vidljivo da razlozi i nisu briga za bezbednost, već namera da se u kasu policije slije što više novca, ako u članu 18. ovog zakona veći deo naplaćenih kazni ide neposredno policiji. Značajno učešće u najtežim prekršajima imaju upravo vlasnici luksuznih i brzih vozila, kojima plaćanje novčane kazne ne predstavlja nikakav problem, ni razlog da prestanu sa ugrožavanjem bezbednosti. Oni plate kaznu od hiljadu evra i voze dalje, dalje ugrožavaju bezbednost. Za takve prekršioce kazna zatvora već predstavlja razlog da počnu da izbegavaju divljanje po putu. U svojoj želji da od građana uzme što više novca, policija kao predlagač ovog zakona ni najmanje ne vodi računa o socijalnim razlikama. Za neke prekršioce je 120.000 ili 150.000 dinara samo prepodnevni džeparac, dok za većinu građana predstavlja ekonomsku katastrofu. Građani sa prosečnim platama neće moći da plate takvu kaznu, jer je većina već i bez toga prezadužena, a da ne govorim o onima koji primaju minimalne plate ili su bez posla. Rad policije ne može se vrednovati po tome koliko je policajac kazni naplatio, jer nije valjda cilj policije samo kažnjavanje građana i punjenje budžeta. Cilj policije treba da bude, pored ostalog, i bezbednost građana. A budžet treba da pune radni ljudi u svojim fabrikama i svi ostali zaposleni ljudi. Kao što se ne može reći za lekare da su najbolji lekari, recimo u Kikindi, gde u gradu ima najviše bolesnika. Znači, njihov zadatak je preventiva. Najbolji će biti oni gde nema bolesnika. Tako je i sa policijom. Uspeh je policije utoliko veći ukoliko je u nekom gradu najmanje saobraćajnih prekršaja, najmanje udesa se dešava itd. Dakle, posao policije nije da puni budžet. Policiju treba nagraditi u onim gradovima gde se dešava najmanje udesa i najmanje saobraćajnih prekršaja. Ministar nije tu i sigurno neće prihvatiti ovaj amandman. Verujem da će u nekom narednom periodu, možda na jesen, neki drugi ministar razmotriti ovo i prihvatiti mnoge amandmane koji su bili veoma dobri, a predlagani od strane opozicije, i koji će sigurno znatno poboljšati ovaj zakon, naravno, u korist građana Srbije.
Iskorišćeno je dva minuta i 55 sekundi vremena poslaničke grupe. Za reč se javio Mirko Čikiriz.
Ovo je izmena koja je verovatno u javnosti izazvala najviše polemike, jer daje prostora za različito tumačenje. Jedno od tumačenja koje je uvaženi kolega prethodni izneo u svojoj diskusiji je da je želja da se ovom izmenom ovog člana napuni budžet, da se ne kazne oni sa većim prihodima i da oni koji su sa nižim primanjima budu u neravnopravnijem položaju u odnosu na one sa većim prihodima. Ali, mi živimo u uslovima u kojima živimo i jedan od zaista ključnih razloga zato što ćemo mi glasati za ovu izmenu je taj što će sigurno u sudskom postupku organ za prekršaje koji vodi postupak, u sklopu svih okolnosti, što je obaveza svakog organa koji izriče određenu sankciju, ceniti da li će izreći kaznu zatvora ili novčanu kaznu. Vaša diskusija bi bila u potpunosti na mestu ako bi se ovom izmenom umesto kazne zatvora propisala novčana kazna. Znači, nema zatvora, ima plaćanja, učinite teži prekršaj – možete da kupite svoju slobodu, ne idete u zatvor. Nije tako. Propisano je alternativno. Znači, za one prekršaje koji nisu prouzrokovali saobraćajnu nezgodu, koji nisu učinjeni u otežavajućim okolnostima, gde nema nekih posledica, recimo, u zoni usporenog saobraćaja, gde noću posle tri sata, gde nema nikoga, neko vozi brzinom koja je za 50 ili 60 km veća od dozvoljene. Sigurno je da je to prekršaj i sigurno je da zaslužuje sankciju. Znači, kazna od 120.000 ili 150.000 dinara je apsolutno primerena. Ima li posledica za takvo ponašanje? Nema. Ima li povređenih lica, saobraćajne nezgode? Nema. Ali ima prekršaja. Šta u situaciji kada takvo protivpravno ponašanje ima za svoju posledicu saobraćajnu nezgodu? Sigurno je, i to je ovlašćenje suda, da će u sklopu svih okolnosti, ako neko vozi sa alkoholom u krvi preko dva promila, sigurno je da takav prekršaj zaslužuje zatvorsku kaznu. Sigurno neće tokom trajanja zaštitne mere, ako je nekome oduzeta vozačka dozvola, a on i pored toga što mu je u tom periodu oduzeta vozačka dozvola upravlja motornim vozilom i napravi prekršaj, sigurno je da po svojim posledicama takvo ponašanje zaslužuje manju kaznu i sigurno je da zbog toga ne treba izricati zatvorsku kaznu. Ali, s druge strane, pošto mi živimo u uslovima u kojima živimo, pošto je Srbija zemlja u kojoj cveta organizovani kriminal, pošto je Srbija zemlja u kojoj postoje još uvek brojne netaknute mafijaške i organizovane kriminalne grupe, sigurno je, i to su svi izveštaji svih relevantnih komisija koje su vršile posete našim zatvorima utvrdile, da mi nemamo dovoljno prostora čak ni za najteže izvršioce krivičnih dela, nemamo kapaciteta u zatvorima. I to je sigurno jedan od razloga koji nije za državu opravdavajući, ali su uslovi takvi kakvi su da, pored toga što nećete naplatiti kaznu, nekoga ćete poslati u zatvor posle pet, šest ili sedam godina, kada kazna gubi apsolutno svaki svoj smisao, a plus ćete morati, uslovno rečeno, da izdržavate to lice, da ga čuvate, hranite itd. Država tu nikakve koristi nema od toga, a kazna je tokom proteka vremena izgubila svoj puni smisao. Upravo institut zastare u krivičnom postupku, u prekršajnom postupku je uveden zbog toga, ali on nije zaživeo samo u našem pravnom sistemu, nego u svim pravnim sistemima u svetu, što posle određenog proteka vremena kazna u potpunosti gubi svoj smisao i zbog toga se i obustavljaju postupci usled zastarelosti., tako da mi sa liste ZES imamo puno opravdanje i razumevanje za Vladin predlog i zbog toga ćemo za njega i glasati. Hvala.
Istrošili ste vreme predviđeno za ovlašćenog predstavnika i još dva minuta vremena poslaničke grupe. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da) Gospodine Živanoviću, izvolite.
Hvala, gospodine Novakoviću. Dame i gospodo poslanici, podneo sam amandman na član 10, da se posle reči "dana" dodaju reči "ili novčanom kaznom od 30.000 do 50 000 dinara". Takođe, u stavu 2. posle reči"dana" dodaju se reči "novčanom kaznom od 50.000 do 80.000 dinara". Dame i gospodo, moram reći da na Odboru za saobraćaj i infrastrukturu, gde su predstavnici Vlade bili prisutni, a kao što vidimo i danas, nema politizacije, i opozicija i pozicija se slažu da treba da bude velika bezbednost u saobraćaju, odnosno to se pokušava određenim drastičnim merama postići, sve u želji kazniti našeg čoveka da li zatvorskom kaznom ili po džepu. To je u stvari cilj koji treba da postigne određeni rezultat. Vaša priča, gospodine Čikiriz Mirko, jeste u stvari priča koja govori o uspehu da li će te kazne vaspitno delovati i na one koji su bili uzročnici prekršaja u saobraćaju ili na one koji treba da poštuju sve ono što je potrebno poštovati, i određene propise i zakonsku proceduru u saobraćaju. Podneo sam amandman zato što u stavu 1, vi ste advokat, pravno lice, nije dosledno rečeno kakotreba ispoštovati. Evo, pročitaću vam,pa ćete videti da je u stavu 1, čak i u stavu 2, došlo do nedorečenosti i da niste rekli ili objasnili šta ste hteli u stavu 1. i 2. reći. Takođe, znači 15 dana zatvora ili novčanom kaznom od 100 do 120 hiljada dinara i 14 kaznenih poena, kazniće se za prekršaj vozač koji upravlja vozilom bez vozačke dozvole one kategorije kojom upravlja, osimu slučaju kada je vozačkoj dozvoli istekao rok važenja. Pitam vas, ovde nisam razumeo, zato samo i podneo amandman, jer vozač upravlja vozilom ili koji nema vozačku dozvolu ili koji je trenutno zaboravi vozačku dozvolu, pa ga je vozačka policija zaustavila, izvršila je kontrolu i videla je da on nema dozvolu kod sebe. Drugi stav jeste, takođe upravlja turističkim vozilom bez vozačke dozvole i posebne dozvole za upravljanje turističkim vozilom, osim u slučaju kada je vozačkoj dozvoli, odnosno, posebnoj dozvoli istekao rok važenja. Turističko preduzeće će postaviti nekoga da vozi autobus koji prevozi turiste ili putnike, a da u datom momentu on nema adekvatnu opremu. Kad kažem adekvatnu opremu, mislim i na vozačku dozvolu. To jeu ovom prvom i u drugom stavu nedorečeno. Što se tiče svih ovih 17 stavova koje ste obuhvatili ovim članom Srpska radikalna stranka, a i ja kao i njen član se slažem da treba da se stvarno rigorozno kažnjavaju svi oni koji bi ugrozili bezbednost saobraćaja ili napravili saobraćajni prekršaj. Na kraju možete videti da opet dolazite u koliziju, a to je: "Ukoliko je vozač prilikom izvršenja prekršaja iz stava 1. ovog člana prouzrokovao saobraćajnu nezgodu, kazniće se kaznom zatvora najmanje 45 dana ili novčanom kaznom od 120 hiljada do 150 hiljada dinara i/ili 16 kaznenih poena". Sada vas pitam – da li, ako nije posedovao vozačku dozvolu, pa ga kažnjavate sa 120 hiljada dinara i 14 kaznenih poena, plus ako je prouzrokovao ili to ulazi u ovu kaznu ako je on prouzrokovao ili bio izvršitelj ovakve saobraćajne nezgode? To se isto govori i u članu 2. Takođe, izreći će se zaštitna mera zabrane upravljanja motornim vozilom od najmanje osam meseci, a u slučaju iz stava 2. ovog člana u trajanju do najmanje 10 meseci. Znači, ovde niste decidno opisali, ni objasnili kako razumeti stav 1. člana 10. i stav 2. i kasnije spajanjem jednog i drugog. Znači, ovde tražim jedan adekvatan odgovor. Dame i gospodo, mi raspravljamo o onome što, ne daj bože, može da se desi, a to je saobraćajni udes. Ali, u stvari, mi ne raspravljamo o onome što pre toga treba preduzeti pa sprečiti da se ne desi – saobraćajni udes ili saobraćajni prekršaj ili one koji treba da izazovu sve to. Vi ste svesni da proizvođači automobila u zadnjih desetak godina pokušavaju da smanje težinu vozila, a da povećavaju brzinu. Sadavas pitam – da li infrastruktura koja se danas nalazi u Srbiji može ovo da pokrije ili ne? Moje kolege su dosta decidno pričale o ovom predlogu zakona, hteli su da se i ovim amandmanom poboljša ova imena i dopuna zakona, ali vi niste u određenim slučajevima pratili, čak ni na Odboru za saobraćaj predstavnici Vlade nisu prihvatili nijedan amandman koje je opozicija predala. Smatram da, adekvatno u ovom slučaju, predstavnici Vlade ne mogu da prate, jer uvek govorimo o nečemu što je uzročnik, ali ne govorimo o glavnom uzročniku, a to je o putnoj infrastrukturi, koja je danas katastrofalna u Srbiji. Ministar za infrastrukturu je izašao. Obradovao sam se kada sam ga danas video, ali je izašao, ali sam hteo da postavim nekoliko pitanja koja su vrlo bitna za bezbednost saobraćaja. Drugo, takođe sam na Odboru za saobraćaj postavljao pitanje kako sprečiti ili pokušati sprečiti mlade vozače, one koji poseduju dozvolu, kažem sa malim radnim stažom i koji su najčešće uzročnici, mladi ljudi koje ponese brzina, ponese mladost, oni se zaborave i u tom svom naletu oni izazivaju tragediju, koja se za sve, nažalost, završava tragično. Zato je potrebno poboljšati kvalitet. Ovde smo mi dobili od Zajednice auto-škola, verovatno ste svi dobili, ali moram vam reći, u vreme kada sam polagao vozački ispit 70-ih godina, to je ipak bilo dosta rigorozno. Drugo, čini mi se da nije tada bilo, možda u manjoj meri, korupcije u tim institucijama. Danas umemo da pročitamo u novinama da određeni ljudi koji su bili u tim institucijama za polaganje vozačkog ispita primali su mito. Nije žalosno što je on primio mito, ali je problem što je on dozvolio nekome da dođe do dozvole i taj sutra proizvode tragediju. To je, nažalost, prisutno danas u Srbiji. Takođe, dame i gospodo, moje kolege su pričale o jednom problemu gde za pojedince ove kazne od 100 hiljada, 120 hiljada i 150 hiljada ne znače ništa. Imali ste pre mesec dana jedan veliki sudar dva velika bosa u Srbiji, Peconija i Čumeta, gde su zaustavili čitav saobraćaj da bi se oni raspravljali ili hvatali jedan drugoga za gušu, ili izbacivali svoju privatnu vojsku, jer je danas u Srbiji, nažalost, prisutna privatna vojska koju mnogi imaju. To je ono sa čime se moramo suočiti, jer pojedinci imaju i teška naoružanja da bi se mogli uključiti u borbu, zbog unutrašnjih neslaganja, sa pojedinim bosovima. To su ljudi koji su sa vama zajedno. To su vaši sponzori i vi nećete da ih kažnjavate zato što vam oni trebaju. Čikiriz, malopre si se nasmejao, ali to je problem ove demokratije, kada ste dolazili 5. oktobra, to je bila vaša jedna želja da sprečite sve one, a sinoć je dobro onaj film pokazao kako se posle petooktobarske revolucije sve to dešavalo. Nastavljeno je, sve je isto samo njega nema izgleda, ali čini mi se da onaj period koji je nekada bio, to je bio period demokratije, a ne ovaj koji je danas. Dame i gospodo, ono što je takođe vrlo bitno jeste, mi razgovaramo o bezbednosti saobraćaja naročito u naseljima, naseljenom području, gde određena vozila moraju da se kreću određenom ograničenom brzinom. Ali, šta je sa tim uređajima za ograničenje brzine? Mnogi skidaju. Zbog čega skidaju? Skidaju naročito one firme ili vozači koji rade u građevinskim firmama, koji rade po učinku, i da bi što pre stigli na odredište, odnosno da bi što više mogli da zarade, oni ne poštuju brzinu kretanja i to je takođe jedan od uslova koji može da prouzrokuje veliku tragediju. Takođe, u naseljima nema pešačke staze kuda se građani mogu kretati, naročito deca kada se vraćaju iz škole. Mi preduzimamo nešto, ali već unapred nismo zaustavili da se ta tragedija ne desi. To vam je vi sve unapred planirate, ali ono što je trebalo da bude završeno, a to je svi ti pešački prilazi, sva obezbeđenja građana koji se kreću pešačkom stazom, oni prevashodno moraju da uživaju onu pravu sigurnost u odnosu na sve ostalo. Ali, to izgleda nema. Nema zato što sigurno dobro znate da ti vlasnici tih građevinskih firmi uživaju vaše poverenje, vi ih ili oni vas sponzorišu i to je ono zbog čega danas svi nisu ravnopravni pred sudijama za prekršaje, jer obično tatini i mamini sinovi, naročito sinovi funkcionera, oni će verovatno lako izvaditi ovih 150.000 i 200.000 dinara. Šta mislite sa onim koji nemaju, jer je socijalna karta danas u Srbiji vrlo teška? Šta mislite sa čovekom, sa seljakom koji žuri nazad da se vrati, pa je prekoračio neku određenu kilometražu, pa je bio na pijaci i prodao robu za sitne pare i policajac ga zaustavlja, uzima mu sve ono što je zaradio? To je ta razlika što vi ne gledate ili niste u ovom članu, gospodine Čikiriz, objasnili kako i na koji način, da li za dozvolu koju je zaboravio vozač može da se kazni kao i učesnik u saobraćaju koji nema položeni vozački ispit? Tu niste deklarativno objasnili o kakvoj se vrsti prekršaja, odnosno kazne radi. Ono što je takođe meni vrlo bitno, a to je, dame i gospodo, vi vidite da nažalost nema ministra za infrastrukturu, hteo sam da postavim nekoliko pitanja koja su vezana za popravljanje mosta Gazela, jer je u Odboru za saobraćaj traženo da se preko Ministarstva za infrastrukturu, najkasnije do 15. februara ove godine, dostave Odboru za saobraćaj i veze i nadležnim institucijama grada Beograda sve relevantne informacije, planovi i obračuni u vezi obima, uslova, ukupne cene, dinamike i rokova za rekonstrukciju mosta Gazela i pratećih radova na tom projektu. Pod brojem dva, obavezuje se Javno preduzeće "Putevi Srbije" da preko Ministarstva za infrastrukturu do 15. februara ove godine dostave Odboru za saobraćaj i veze i nadležnim institucijama grada Beograda tačan obračun i analizu uvećanja troškova rekonstrukcije zbog dosadašnjeg odlaganja početka radova. Tri, u cilju koordinacije priprema za izvođenje radova i izbegavanja problema u funkcionisanju robnog i putničkog saobraćaja, preporučuje se formiranje koordinacionog tela u koje će ući predstavnici Ministarstva za infrastrukturu, JP "Putevi Srbije" i grada Beograda. I četiri, Odbor traži od Vlade Republike Srbije da, koristeći svoja prava koja ima kao osnivač, ispita poslovanje JP "Putevi Srbije" i gospodina Drobnjaka, utvrdi eventualnu odgovornost i naloži JP "Putevi Srbije" da pojača nadzor nad stanjem i funkcionisanjem mosta Gazela i o tome redovno obaveštava javnost i nadležne institucije. Mene kao poslanika interesuje, a verovatno i građane, zbog čega su kasnili radovi na mostu Gazela? Šest meseci od početka ove godine, pa da kažemo tri meseca do završetka 2009. godine, slušali smo i obaveštavali ste javnost o problemu mosta Gazela. Interesuje me zbog čega je u jeku turističke sezone od izvođača radova sada tek prihvaćeno da se radi most Gazela?
Iskorišćeno je 15 minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Za reč se javio gospodin Nikola Savić prvo, pa gospodin Avramović, pa gospodin Čikiriz.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo nešto kratko da kažem o amandmanu koji je podneo moj uvaženi kolega, gospodin Srboljub Živanović. Naime, ovaj amandman se odnosi na član 330. osnovnog teksta zakona i ovaj član je izazvao dosta i pažnje i oprečnih mišljenja i u javnosti i među samim poslaničkim grupama. Naime, ovim članom se traži da se kazna zatvora, koja je bila predviđena u prethodnom zakonu, može pod određenim uslovima zameniti novčanom kaznom. Naravno, Srpska radikalna stranka principijelno nema ništa protiv toga, ali mi zadržavamo svoj principijelni stav da ova vlast jedino što zna je posezanje za kaznama i da su uvek te kazne enormno visoke i neprimerene standardu i uslovima građanina Srbije. Član 330. odnosi se na nekih 17 stavki ovde, od kojih najveći broj tih stavki ne potpada i ne može se podvesti pod tzv. nasilničku vožnju. Zato smo mi tražili da se kazna smanji, ali naravno to se ne odnosi na recimo tačku 4) ovog člana koja se odnosi na lice koje upravlja vozilom sa dva ili više promila alkohola u krvi. Moram da priznam da ovde ima i mnogo stvari gde su jednostavno ljudi prinuđeni da krše propise, a vi predviđate kaznu od 150.000 dinara. Recimo tačka 5) koja kaže: "Ako se ne zaustavi pred prelazom puta preko železničke pruge". Dolazim iz Niša, nažalost, to gospodin Mrkonjić zna, ali ne vidim ga ovde. Niš je bukvalno podeljen na dva dela prugom iz Niša prema Dimitrovgradu i godinama se priča o projektu izmeštanja te pruge. Stanujem u onom delu Niša gde sam prinuđen da svakodnevno prelazim tu prugu. Ima desetak tih prelaza i vrlo često se dešava da signalizacija, odnosno rampe, branici ne funkcionišu i stvaraju se ponekad i kilometarski redovi i onda ljudi čekaju, čekaju i onda počinju da prelaze prugu. Ako bi se dosledno primenio ovaj zakon i svi koji su prinuđeni da to rade, ne svojom krivicom, bili bi kažnjeni kaznom od 150.000 dinara. Naravno, neke statistike govore da negde oko 1% do 2% ljudi koji potpadaju pod odredbe ovog zakona čine te prekršaje i da su samo 1% do 2% tih ljudi, uslovno rečeno, povratnici. Međutim, da li zbog toga, zbog tih 1% ili 2% ljudi, treba ovolike drakonske kazne izricati i nekima koji zaista nemaju ili su samo možda jednom u životu napravili ovakav prekršaj. Recimo, nekome se rodi dete i on požuri da vidi suprugu, da vidi dete ili, daleko bilo, nekome je neko teško bolestan, napravi neki prekršaj i vi ga odmah kažnjavate. I u načelnoj raspravi sam rekao da ove koji vrše nasilničku vožnju, a ovde je bilo dosta primera, koji prolaze kroz crveno svetlo, koji voze motocikle na jednom točku, koji se ne zaustavljaju, za koje ne važi ni jedan propis, takvih je veoma malo. Nažalost, ima ih u svim gradovima. Policija treba da vodi statistiku o njima i za svaki ponovljeni prekršaj ili više puta ponovljeni prekršaj toga tipa da im se trajno oduzima vozačka dozvola, a ima ljudi koji možda jednom u životu naprave prekršaj i baš možda jedan od ovih prekršaja.
Iskorišćeno je četiri minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Avramović.
Izvinjavam se, četiri minuta je ostalo?
Ostalo je još tri minuta i 40 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, odličan primer u kome se sankcija naplaćuje novčanim putem i u kome ostaju privilegovani oni koji to mogu da plate u odnosu na one koji ne mogu. Ovim obrazloženjem kaže se da saobraćajna policija izmenom zakona omogućava sudijama da donose presudu iovako ionako. Složili smo se s tim da bi zatvorska mesta trebalo da pripadnu onim ljudima koji su napravili poprilično dobar deo prekršajnih ili krivičnih dela. Takvih ima i u opoziciji i u poziciji. Ne bih govorio u ime svoje stranke, jer znam da to nema, ali oni koji sebe nazivaju opozicijom imaju elemenata za krivično delo. Čak i za veći broj zatvora što imamo mogli bi da se dozidaju još toliko kako bi samo namirili onu kvotu da ostane mir na ulici, a sve ostalo bi išlo samo po sebi. Dakle, saobraćajni prekršaj se ne obuhvata na drakonsku kaznu, novčanu, zato što je selektovan način nekom poznatom, verovatno predlagaču. Meni nije poznato i sada ću postaviti pitanje, šta je to, kakvo je to rešenje i na osnovu čega se ova visina naknade odredila? Kaže ovako: "Upravlja tramvajem bez vozačke dozvole i posebne dozvole za upravljanje tramvajem, osim u slučaju kada je vozačkoj dozvoli, odnosno posebnoj dozvoli istekao rok važenja". Prvo, ko ima u državi Srbiji još mogućnost da vozi tramvaj, osim Gradskog saobraćajnog preduzeća? Da li vi to planirate da privatizujete i da napravite privatno tramvajsko prevozno sredstvo, po kome dovodite u sumnju da li će onaj privatnik koji organizuje privatno tramvajsko sredstvo dati nekome tramvaj da vozi bez vozačke dozvole? Valjda je logično da onaj ko nema dozvolu da vozi tramvaj ne može biti primljen u GSP. Evo, to je jedna prva logičnost. Druga logičnost. Tačka 14) - ne zaustavi vozilo ispred pešačkog prevoza na kome se nalaze najmanje jedan pešak, kada mu je svetlosnim saobraćajnim znakom ili znakom ovlašćenog službenog lica prolaz zabranjen. Kakve veze ima da li je jedan pešak ili nijedan ili 101, zabranjeno mu je, pa je zabranjeno da prolazi. Znači, ako ima pešak on može na crveno da prođe, nije nikakav problem, a ako nema pešak onda ćemo da vidimo šta će da mu kaže lice koje reguliše saobraćaj? Onda kaže – ne zaustavi pred prelazom puta preko železničke pruge ukoliko je uređaj za zatvaranje saobraćaja spušten ili počeo da se spušta, ili ako se daju svetlosni ili zvučni znaci koji upozoravaju da će taj uređaj početi da se spušta, odnosno da se prelazu puta preko železničke pruge približava voz, u slučajevima kada se u vozilu prevozi dete mlađe od 12 godina, ili upravlja autobusom kojim se prevoze putnici, odnosno drugim vozilom kojim se vrši javni prevoz putnika. Kakve veze ima koliko godina dete ima u vozilu kada se prelazi pruga na kojoj je spuštena rampa? Pitam vas kako će da reaguje vozač na 85% pruga gde ne postoji rampa, ni svetlosni ni zvučni signalni znak? Kako ćemo to da regulišemo ili kako ćemo to da sankcionišemo, sa obrazloženjem da je to teško saobraćajno delo? "Dete mlađe od 12 godina". Hoćete da kažete da bolje brinete o našoj deci nego mi, pa ćemo da dođemo u situaciju da rizikujemo život naše dece prelazeći preko pruge koja nije obeležena i time plaćajući kaznu od 150.000 dinara? "Kao učesnik saobraćajne nezgode u kojoj je neko lice zadobilo telesne povrede, odnosno poginulo, ili nastala velika materijalna šteta, nije zaustavilo vozilo, odnosno nije obavestio policiju i ostao na mestu nezgode do dolaska policije i završetka uviđaja." Objasnite mi, ko će to da proveri i kako? Uvideo sam saobraćajnu nesreću, kompletan saobraćaj treba da zaustavim da bi ispoštovao ovaj član zakona, ne sme niko da prođe dok se uviđaj ne završi. Gde to može? Kada je to bilo u praksi? Ja ću da podležem zakonskoj odgovornosti i da platim kaznu od 150.000 dinara zato što nisam prijavio policiji.
Vreme za vašu poslaničku grupu je isteklo. Hvala vam. Reč ima gospodin Čikiriz.
Mislim da je vreme da ovu kvalitetnu diskusiju polako privedemo kraju. Gospodin Živanović, koga izuzetno uvažavam, postavio je direktno pitanje iz stava 1. ili 2. – da li ide i zaštitna mera, da li ide obavezna kazna zatvora itd? Ponoviću, propisana je za učinioce prekršaja kazna zatvora ili novčana kazna koju će opredeljivati sud, zavisno od okolnosti slučaja. U slučajevima kada je došlo do saobraćajne nezgode, takođe zatvorska kazna, do sada bezuslovna, može se zameniti novčanom kaznom, ali u svakom slučaju, kada se učini prekršaj, obavezno ide zaštitna mera oduzimanja vozačke dozvole od 10 meseci, a kod prekršaja gde nema saobraćajne nezgode oduzima se vozačka dozvola na osam meseci. E sada, kakve mogu biti saobraćajne nezgode? Učesnik saobraćajne nezgode može sam sebi pričiniti materijalnu štetu, a da nije telesno povređen ili da nije povredio neko lice. Ako ima povrede nekog lica, onda je već u pitanju krivična odgovornost, nije prekršajna i podleže Krivičnom zakoniku. Zbog toga je ovlašćenje sudije za prekršaje, pošto se u ovoj materiji radi o prekršajima, da zavisno od okolnosti slučaja, da li je učinilac prekršaja ranije vršio prekršaje, to se utvrđuje izvodom iz njegove prekršajne i kaznene evidencije, kakve su štetne posledice nastale, kolika je materijalna šteta, u kojim okolnostima je učinjen prekršaj, da li je isto ako vozi brzinom od 50 km na čas za vreme radnog dana kada su učenici u školi, na trotoaru itd, ili posle ponoći itd. Sve su to ovlašćenja Suda za prekršaje i zbog toga sam rekao da će sada, naravno, kao kod svih zakona koji se primenjuju u praksi, na onima koji primenjuju zakon biti odgovornost. Ovde ćemo sutra sa punim pravom moći da prozivamo sudije koje učiniocima težih prekršaja ne izriču zatvorske, već novčane kazne.
Hvala, gospodine Čikiriz. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovučlana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za saobraćaj i veze je podneo amandman na član 14. Da li neko želi reč? (Ne.) Završili smo pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača želi završnu reč? Reč ima gospodin Mrkonjić.
Prvo, moram da se izvinim što sam u dva navrata izlazio odavde. To mi nikada nije bila praksa, ali pošto je baš gospodin Avramović govorio o putnim prelazima, tu je prvi čovek evropskih železnica, pa se oko toga i razgovaralo, baš oko tih putnih prelaza. Primite moje izvinjenje. Ali, bez obzira, sve ovo što sam pratio do sada još jedanput je potvrdilo moje saznanje da je ovaj visoki dom apsolutno kompetentan, čak možda kompetentniji od mene za pitanja bezbednosti saobraćaja. Svim poslanicima koji su diskutovali se zahvaljujem na tome, posebno, izdvajam tri dame, gospođu Jorgovanku, gospođu Jelenu i gospođu Milošević, ali ne zato što su dame, nego zato što su kvalitetom svojih diskusija i mene nešto naučile. Takođe, zahvaljujem gospodinu Avramoviću, Čikirizu, Saviću, Periću, gospodinu Ostojiću, na svemu onome što su oni rekli i apsolutno se slažem s tim, a jedan sam od ljudi koji tako i radi u praksi, da ne mora da bude forma primarna ako suštinu imamo na drugoj strani. Od svih amandmana koje ste postavili ovde lično kao čovek bih prihvatio sve. Svi su oni u vezi sa ovim i dobro je da smo o tome razgovarali. Ali, uvek ima jedno ali, postoji još 52 poddokumenta zakonska, od čega 25 u Ministarstvu za infrastrukturu i 26 u MUP, koje mi sada donosimo. Na primer, do sada su već doneti u Ministarstvu za infrastrukturu - Pravilnik o signalizaciji usvojen je, Uredba o tahografiji je usvojena i iduće nedelje na Vladu ide Pravilnik o vozilima i biće usvojen sledeće nedelje. Dakle, svake nedelje ćemo imati po jedan od tih dokumenata koji su prateći dokumenti za ovo o čemu smo govorili. Dakle, 23 amandmana koja su podnele poslaničke grupe i Odbor za saobraćaj razmatrano je, sem ovih sedam koji se nisu odnosili na materiju koja je na dnevnom redu, 16, a od tih 16 je usvojeno šest. Moram još jedanput da se zahvalim svim poslanicima na učešću u diskusiji i obećam da ćemo do kraja godine imati još jednu raspravu na temu novog zakona o bezbednosti saobraćaja, da ćemo većinu tih vaših primedbi ugraditi. Posebno se obraćam gospođi Jorgovanki, u pravu ste, mi često ističemo, vratio se gospodin Simić, ulogu policije i MUP-a. Moram da kažem noću su mene dva puta zaustavili, koliko se ljudi trude, da ih pohvalim, od Slavije pa do Čubure, i moram da kažem da samo taj element da smo smanjili broj nesreća, poginulih nije postignut samo zakonom. Naravno, ima čitav niz tu drugih elemenata koji bitno utiču na to. Reći ću još jednu vrlo važnu stvar, s obzirom da su i kamiondžije, gospodine Jovanović taj posao briljantno radi u mom resoru, svake nedelje bar jedanput s njima razgovaram, oni tvrde da je, što je za mene mnogo važno, a i za vas kao poslanike, privredni rast krenuo, naravno, ne govorim ono što govore pojedini ministri da smo izašli iz krize, ali kroz to se ogleda ipak povećanje i saobraćaja na drumovima i naravno da to sve utiče na bezbednost saobraćaja. Primena zakona, zbog toga ističem ulogu MUP-a, moram još jedanput da ih pohvalim, vrlo je važna, ne samo ono što smo napisali, nego da to i primenjujemo, i do sada, prema onome što znamo, nije bilo selektivne primene zakona, bar ne u nekim globalnim količinama. Bio je primenjen zakon onoliko koliko se moglo u tom momentu i to je jedan vrlo važan element. Još jedanput se zahvaljujem svim poslanicima. Izvinjavam se što sam dva puta morao da izađem i da odsustvujem sa ove rasprave. Hvala najlepše.
Zahvaljujemo se i mi vama. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Na osnovu člana 85. određujem pauzu u današnjem radu i nastavićemo u 15.30 časova, raspravom o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Pozdravljam vas.
Dame i gospodo narodni poslanici, uz izvinjenje zbog osam minuta zakašnjenja od predviđenog početka u 15.30 časova, nastavljamo rad. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AGENCIJI ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić, Miroslav Petković, Zlata Đerić, Aleksandar Martinović, Sreto Perić, Zoran Krasić, Jovan Palalić, Milica Radović, Mirko Munjić, Lidija Dimitrijević, Paja Momčilov i Vladan Batić. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima, podsećam vas da su narodni poslanici Dragan Marković Palma, Petar Petrović i Jasmina Milošević povukli amandmane koje su zajedno podneli na članove 11. i 29, a narodni poslanik Dragan Šormaz amandman koji je podneo na član 29. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim se predlaže dodavanje novog člana 1. Vlada nije prihvatila amandman. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Saši Maksimoviću, samo da podsetim poslanike da su ovlašćeni predstavnici za pretres u pojedinostima 4. tačke dnevnog reda narodna poslanica Vesna Pešić - poslanička grupa LDP, narodni poslanik Dejan Radenković - poslanička grupa SPS-JS, narodna poslanica Milica Radović - poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica, narodni poslanik Saša Milenić - poslanička grupa G17 plus, narodni poslanik Aleksandar Martinović - poslanika grupa SRS. Tehničko obaveštenje o trajanju direktnog televizijskog prenosa rasprave u pojedinostima koja je u toku, danas u direktnom prenosu do 18,00 časova. Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, meni je žao što nemamo mišljenje Vlade ispred sebe. Ne znam, gospođo predsedavajuća, odakle vama mišljenje, mi ga kao poslanici nemamo. Ne znam koje bi argumente trebalo da upotrebim pred gospođom ministarkom s obzirom da ne znam šta je obrazloženje Vlade za odbijanje amandmana, ali dobro pokušaću i ovako, nadam se da će amandman biti prihvaćen. Mi smo predložili da se u članu 1. Predloga zakona dodaju novi stavovi 2. i 3. koji glase: "Odredbe ovog zakona ne primenjuje se na članove organa upravljanja javnih preduzeća i ustanova čiji je osnivač opština ili grad, ako za obavljanje funkcija ne primaju naknadu, osim odredbi o sukobu interesa, poklonima i nedozvoljenom uticaju na funkcionera. Odredbe ovog zakona o zabrani obavljanja drugog posla ili delatnosti, prenosu upravljačkih prava i zabrani zapošljavanja ili poslovne saradnje po prestanku funkcije primenjuju se na funkcionere koji vrše funkciju koja zahteva zasnivanje radnog odnosa i za koje je to utvrđeno posebnim propisom". Mi smo ovim amandmanom predložili dodavanje stavova 2. i 3. u članu 1. zakona. Novim stavom 2. se propisuje da se na članove organa upravljanja javnih preduzeća i ustanova čiji je osnivač grad ili opština primenjuju samo odredbe o sukobu interesa, poklonima i nedozvoljenom uticaju na funkcionera, a da se ostale odredbe zakona ne primenjuju, pod uslovom da za vršenje funkcije ne primaju naknadu. Ova kategorija funkcionera je već izuzeta od obaveze prijavljivanja imovine i to članom 45. stav1. zakona. Imajući u vidu neznatna ovlašćenja ovih funkcionera i činjenicu da ne primaju naknadu za vršenje funkcije, ne postoje razlozi da se na njih primenjuju ni druge odredbe zakona, osim predloženih. Takođe, treba imati u vidu i da funkcionera ove kategorija ima više desetine hiljada, od čega recimo samo članova školskih odbora osnovnih škola ima skoro 20.000. Evidentno je da primena mnogih odredbi zakona prevazilazi, naravno, i same mogućnosti Agencije. Iz samih odredbi zakona moguće je utvrditi da nema potrebe ni mogućnosti za njihovu primenu u odnosu na ovu kategoriju funkcionera, ali razlozi pravne sigurnosti zahtevaju da se to na jasan način propiše. Novim stavom 3. se propisuje da se odredbe o zabrani obavljanja delatnosti, prenosu upravljačkih prava i zabrani zapošljavanja po prestanku funkcije primenjuje samo na funkcionere koji su zasnovali radni odnos, jer njihova primena na druge funkcionere nije opravdana. Članom 30. u stavu 1. to je i navedeno, ali i drugim odredbama se navodi samo opšti naziv – funkcioner, što upućuje da bi te odredbe trebalo primeniti i na sve druge funkcionere, iako to u stvari u principu i nije moguće. Radi otklanjanja ovih nejasnoća i u cilju obezbeđenja pravne sigurnosti u primeni zakona je neophodno da se ovo pitanje na jasan način uredi predloženom odredbom.
Minut i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić.
Uvažena gospođo ministarka, uvaženo predsedništvo, htela sam prvo da kažem nešto o tome šta je suština problema ovog zakona i izmena i dopuna, ali bih ukazala i na neke konkretne, što smatram, neurednosti koje bi možda ministarka mogla da ima u vidu i u redakciji uzme u obzir, ako smatra da je to potrebno. Prvo, kad smo donosili ovaj zakon, mi smo o njemu raspravljali kao o sistemskom zakonu, kao zakon koji smo dugo očekivali, da se on površno bavi korupcijom, jer je i još onda bilo rečeno da je on više jedno proširenje nekadašnjeg Odbora za sprečavanje sukoba interesa, nego što zaista tempira celokupnu problematiku korupcije u Srbiji, niti tempira glavne izvore korupcije, nego su uglavnom svodi manje-više na sukob interesa. Tamo gde proširuje određene nadležnosti, recimo kontrola finansiranja političkih stranaka, još onda smo ukazali da nema u stvari nikakvih metodoloških uputstava kako uopšte se Agencija bavi tim poslom. Kao što vidimo, nije dosad ni zasukala rukave da se time bavi. Pošto je tek počela rad, možemo naravno dozvoliti da će te metode usavršiti u budućnosti. Onda smo ocenjivali taj zakon nedovoljno temeljnim da bi mogao da bude glavni oslonac u borbi protiv korupcije. Sad ovim izmenama koje smo dobili, videli smo da su te izmene koje su došle da su bile praćene nekom vrstom "afera", tako da kažem. Šta smatram aferama? Prvo, imali ste Ustavni sud koji je obustavio onaj čuveni član 82., da funkcioneri po stupanju zakona 1. januara 2010. godine na snagu, koji se nalaze na dvostrukim funkcijama, moraju do 1. aprila da se opredele za jednu funkciju. To je već bilo stavljeno i nije se primenjivalo na predlog Ustavnog suda. Vi ste davali određena mišljenja koja jeste u sukobu interesa, a ko nije. Preuzeli ste ulogu Agencije. Na kraju ste imali konsultacije sa Agencijom za borbu protiv korupcije i dostavili ste jednu verziju ovog zakona, pa onda na njihovo insistiranje, prosto njima da učinite, onda ste sa njima zajednički dali ovu verziju, a ovu prethodnu ste povukli. Samo kažem da je bilo jako mnogo trzavica i kod samog ovoga što smo sada dobili kao izmene i dopune zakona. Htela bih da kažem još nešto, da je u međuvremenu otkako smo doneli ovaj zakon, da je svaka posebna, namenska institucija koja se bavi korupcijom, ona nikad nije sama u stanju da se izbori sa ovim fenomenom, nego mora imati i okruženje drugo institucionalno i sve te institucije moraju da funkcionišu da bi jedna ovakva institucija mogla dati svoj puni kapacitet. Od onog vremena kada smo doneli taj zakon, to okruženje institucionalno se odronilo, da tako kažem. Pogledajte, ako čitate bilo kakvu literaturu, najobičniju o borbi protiv korupcije, a pogotovo u jednom društvu gde nemate ništa nigde da pipnete a da nema korupcije, jer je o partijskoj državi bilo govora ovde. Bez istraživačkog novinarstva nema borbe protiv korupcije. Pogledajte u kakvoj situaciji je pokušaj istraživačkog novinarstva ovde, recimo, Brankica Stanković je sada pod policijskom zaštitom. Ne može više time da se bavi, jer nije mogla da dobije društvenu podršku da se time bavi, a bez tog bavljenja i takvog novinarstva ovakva jedna institucija ili druga koja bi se bavila specifičnom borbom protiv korupcije nema nekakvog velikog značaja. Pored toga, moram da ukažem i na zakon koji smo doneli, mislim 2005. ili 2006. godine, izvinite ako grešim, mislim da je bio juli. To je Zakon o državnim službenicima u državnoj administraciji. Velike smo nade polagali da će Srbija da dobije preko tog zakona neutralnu administraciju, profesionalizovanu i stabilizovanu administraciju. Videli smo da smo to menjali od decembra do decembra i, ono što bi se reklo, taj zakon je načisto pukao, zato što je ispunjavan isključivo partijskim, kronističkim sistemom prijatelja i drugova iz partijskih krugova, tako da nismo uspeli da dobijemo relevantnu administraciju, koja bi bila temelj, takođe, kada je reč o ovom zakonu. Onda da ne kažem i da je sama državna institucija revizorska imala ogromne probleme, bez koje ne može da se govori o ovom problemu, koja kontroliše svo trošenje sredstava koje ide iz budžeta, pre svega iz prihoda građana, tako da je i tu bilo mnogo problema, pa čak i ona institucija o zaštiti konkurencije, i ona se nije pokazala, i ona je imala teškoće. Drugim rečima, sve te regulatorne institucije zaista se nisu pokazale kao efikasne, pa onda kao kruna svega imamo jednu vrlo dubioznu reformu sudstva. Izvinite, ne mislim da otvaram tu temu, ali ima vrlo značajnih primedbi. Prema tome, ako nam ni sudstvo ne funkcioniše, celo to okruženje jedne ovako specifične institucije, onda je u međuvremenu smanjilo njen uticaj i značaj, zato što su se te institucije u međuvremenu u priličnoj meri urušile, ono što zovemo nezavisne regulatorne institucije, pa čak i uključujući Narodnu banku, o čemu smo ovde govorili veoma skoro. Ako je situacija takva, onda možemo da vidimo da se ovo urušavanje, i zbog toga sam i tražila da vam na to skrenem pažnju, da ovo urušavanje institucija ovakvog tipa, sistemskog, koje treba da budu nezavisne i koje treba da se hvataju u problem, pre svega sa pravnom državom, jer korupcija je druga strana nepostojanja vladavine prava, vidimo da i ovaj zakon praktično se donosi, ove izmene i dopune, zbog ogromnog pritiska koji su funkcioneri izvršili da mogu da zadrže veći broj funkcija i da je to suština ovih izmena koje ste ovde nama predložili. Vidite, ovde se vrlo često vodila rasprava o sukobu interesa i o mogućnosti da se vrši veći broj funkcija. Volela bih da razdvojimo ta dva pitanja, zato što gomilanje javnih funkcija ima potpuno drugo značenje od sukoba interesa, zato što neke funkcije koje su javne funkcije, Agencija ne mora da ustanovi sukob interesa, recimo, između toga da je neko direktor preduzeća, javnog preduzeća npr. i da bude pri tom poslanik u Narodnoj skupštini. To su dve javne funkcije. Možda ne biste mogli izvesti nekakav direktan sukob interesa. Takođe, ovo što je bilo problematično, što se pozivalo na Ustav, da gradonačelnici jesu izvršna vlast, pa onda kao razlog stvaranje razmaka između izvršne vlasti, zakonodavne i sudske, da onda ne može da neko ko je i u izvršnoj vlasti ima istovremeno funkciju u zakonodavnoj vlasti, pa i ti gradonačelnici, možemo samo neformalno da govorimo o tome, da oni mogu time što se približavaju centru vlasti da na neformalan način dovlače sredstva u svoju opštinu, jer su tu veoma blizu, pa da se popločavaju putevi, kao što znamo, videli smo to na lokalnim izborima ili da druge usluge čine i da preko toga dobijaju popularnost i da se preko tog prelivanja sredstava iz centra određenim izabranim feudalcima u pojedinim delovima Srbije, da se njima preliju sredstva i da se oni utemeljuju u tim delovima Srbije, kako bi se pripremili za izbore. Ako pogledamo načelno, ne mora da bude nikakav sukob interesa, zato što ovde ne reprezentujemo opštine, niti nekakve gradove, nego, takav nije naš izborni sistem, tako da načelno tu ne bi mogao da bude sukob interesa, bez obzira ako bi stajala ta zakonska zabrana, ustavna zabrana, ako se bude protumačilo da to ne može da se spoji. Kada je reč o gomilanju funkcija, čini mi se da se ovde nije razumelo o čemu je tu reč i zbog čega su promenili zakon da bi mogle da ostanu nagomilane funkcije. Problem je u tome što ne mogu da se gomilaju funkcije i zakon je počeo ispravno, da jedna ličnost može da ima jednu funkciju, a samo iznimno može da ima dve funkcije, i to tako što će Agencija da dozvoli tu drugu funkciju ili pak u onim slučajevima kada je zakonom omogućeno da funkcioner ima dve funkcije. Naravno, to je takođe ostavljeno veoma široko, kada je to sve dozvoljeno, jer ste sami bili u toj situaciji, kad niste kršili zakon, kada ste kao ministar pravde mogli da budete članica RIK, niste kršili zakon, ali naravno da tako nešto ne bi bilo dozvoljeno da ministar pravde ili sudija ide da tezgari u nekim drugim državnim organima. Onda ste ispravno postupili što ste to vratili. I tu je moglo da se napravi mnogo više restrikcija, zato što naši ministri imaju suviše velika diskreciona ovlašćenja, recimo, da dele novac gde god stignu. Ode Dinkić, npr, na Palić i kaže – ovde ću da dam 150 miliona. Ovaj ode tamo, kaže – daću ovde ovoliko. Drugim rečima, mogućnosti da učestvuju u drugim nekim stečenim institucijama, zatim da učestvuju u dodeli, recimo, fonda za razvoj. To su sve dvostruke funkcije koje su po zakonu omogućene, ali njima daju veliku količinu moći. Hoću da kažem da se u teoriji zabrane gomilanja i kumulacije funkcija praktično sprečava akumulacija društvene moći. Pitajte one koji hoće da zadrže te dve funkcije da li ih motiviše to što dobijaju novac, recimo, Bajatović verovatno ne dobija. Da li ih motiviše to što dobijaju, recimo Bajatović ne dobija kao čovek koji ima veliku platu, na dva mesta, u dva naftna preduzeća? Nije njemu do neke plate u Narodnoj skupštini. Verovatno i ne dobija nikakvu naknadu ovde, ali hoće da ima više funkcija, zato što hoće da ima više moći. Kada imate više moći, imate više uticaja i zbog toga ovakvi zakoni brane gomilanje funkcija. Naravno, pošto oni neće da se odreknu svoje moći, oni hoće da zadrže te funkcije i onda izmene koje ste doneli, praktično ste učinili njima da mogu i dalje da gomilaju količinu moći koje u stvari u demokratskim društvima nisu dozvoljene. To je glavni problem koji ovde nije bio dovoljno jasan. Sada ću da navedem primere. Recimo, imate ljude koji su na vrlo visokim funkcijama, koje niko živi ne pominje, nego se pominje vojvođanski slučaj, oni koji su u opštini ili, recimo, poslanici u parlamentu Vojvodine, da bi to mogao biti nekakav sukob interesa, ili da je to gomilanje funkcija. Šta ćemo da radimo sa ljudima, visokim funkcionerima, gde Agencija, niti bilo ko, nije reagovao niti će reagovati? Uzmimo, recimo, ministra Ljajića. On ima kancelariju preko puta Save, u staroj zgradi, u zgradi Saveznog veća ili zgrada Palata Srbija, gde ima kancelariju. On je predsednik Nacionalnog veća za saradnju sa Haškim tribunalom ili je dao ostavku u međuvremenu, ali je šef Koordinacionog tela za jug Srbije. Sada ću da navedem, da mi vi objasnite – da li ako se pogleda, možda se on odrekao, ali uzeću primer gde se sigurno nije odrekao, možda se u međuvremenu odrekao svih tih funkcija, ne znam, to Gordana Čomić sad kaže, mogu da poverujem ili ne poverujem, možemo da proverimo tako nešto, ali da li je negde kada pogledate nadležnosti predsednika Republike, da li su dvostruke funkcije kada je on na primer predsednik Saveta za nacionalnu bezbednost, kada je, recimo, predsednik Saveta za infrastrukturu? Da li su to funkcije ili nisu? Da li je to kumulacija većeg broja funkcija ili nije? Drugim rečima, uzela sam i te primere, a uzeću i ove druge gde se ne odriču ni ovih drugih, zbog toga što im kumulacija tih funkcija omogućava veći društveni uticaj i veću društvenu moć. Inače, zašto bi tražili da sede u Skupštini? Što se ne bi vratili u svoju opštinu? U čemu je problem? Novac? Ne. Upravo ovaj zakon treba to da spreči. Šta ste vi uradili? Vi ste u ovom članu 82, čini mi se da je to poslednji član, kada se to pogleda, vidi se tačno šta se tu dogodilo, praktično ste tim članom dezavuisali osnovnu ideju da jedna osoba ima jednu funkciju, zato što ste posle toga omogućili da svi funkcioneri mogu da prijave da imaju te dve funkcije i da sada posle toga Agencija omogućava, dozvoljava im ili ne dozvoljava, možda po sili zakona nekom će zabraniti, ali ste praktično omogućili da se svi oni, čak i ovi drugi opredele. Na primer, sada imate datum ovde da ovi koji su sveži, novi, dvostruke funkcije po stupanju na dejstvo samog zakona, znači od 1. januara, ovi funkcioneri koji su do 1. aprila trebalo da prijave svoje dvostruke funkcije, tu se pre svega misli na vojvođanske poslanike i one koje su gradonačelnici u opštinama i na druge slučajeve. Kada se to pogleda, zašto ovaj datum nisu ispoštovali da se opredele za jednu funkciju do 1. aprila, a sada im dajete mogućnost da su dužni da najkasnije do 1. septembra, zašto ne u roku od sedam dana, zašto ne odmah, obaveste Agencije koje sve funkcije, poslove ili delatnosti obavljaju. Valjda se zna koje, oni su to prijavili. Zašto oni sad to ponovo prijavljuju, to mi nije jasno i ne vidi se zašto odlažete do septembra? Da prođu godišnji odmori? Zašto se daje tako veliki rok kada je već taj rok od 1. aprila prekršen i oni se nisu, neki su se i opredelili, ali mnogi se nisu opredelili da li će uzeti jednu ili drugu funkciju nego su to ignorisali. Ustavni sud je to stavio ad akta, da se to ne primenjuje i vi ste predložili da bude 10. septembar. Koji je to razlog da produžite do 10. septembra i da ponovo prijavljujete iste funkcije koje su prijavili pa su morali da dobiju funkciju, jer moraju da se prijave i da daju Agenciji onaj list koji smo ranije popunjavali? Posle toga ona odlučuje da li su oni u sukobu interesa ili nisu u sukobu interesa. Problem je u tome što ne mogu da imaju dve funkcije. To je moja poenta ovoga što vama objašnjavam. Samo izuzetno, i to nema u kojim slučajevima je to izuzetno, može da se to dogodi, ali ovako dajete ponovo Agenciji da bez ikakvog načina da odredi kada, niti se daju objašnjenja kada oni mogu da vrše veći broj funkcija, nema nikakvog objašnjenja kada i pod kojim uslovima mogu to da rade, tako da ste ponovo spaseni, da oni mogu i dalje da vrše veći broj funkcija. Ne zna se zašto je to omogućeno iako je zakon od početka bio tanak, ali ste ga vi sada još stanjili zato što su izvršili pritisak da hoće da vrše veliki broj funkcija i da hoće da zadržavaju količinu moći koju su do sada svojima karijerama stekli. Mislim da je to razlog zašto su donete ove izmene i zašto ste ovo radili, tako da ste i ovu instituciju, kakva god da je bila, da li je zakon bio sasvim dobar ili manje dobar, vi ste ga ovim mnogo olabavili i čitavu tu ideju te deakumulacije funkcija i zabranu većeg broja funkcija praktično ste ovim dozvolili. Ne znam koji vas je motiv, izuzev političkog pritiska, na to motivisao?
Iskorišćeno je vreme ovlašćene predstavnice poslaničke grupe i minut i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, uvažena gospođo ministarka, ovaj amandman iako bi po sadržini mogao da bude amandman o kome bi moglo da se razgovara i da se eventualno razmotri mogućnost da se prihvati, mi imamo jednu suštinsku prepreku dakle, nemoguće je amandmanom intervenisati na članove zakona koji izmenama zakona nisu obuhvaćeni. Dakle, to je zaista suštinski problem i uobičajeno je bilo da Zakonodavni odbor takve amandmane odbacuje, jer oni zadiru u onaj deo zakona koji ovim izmenama nije obuhvaćen. Inače, apsolutno se ne slažem sa onima koji misle da je zakon labav, da je zakon ovim izmenama još više olabavljen i da mi na taj način zapravo napor koji država i društvo ulaže u borbu protiv korupcije potpuno slabimo. Naprotiv, moje duboko uverenje da je ovaj zakon previše rigidan, dakle, da je ovaj zakon previše strog, da je on stroži od onoga što jesu demokratski evropski standardi. Dakle, borba protiv korupcije jeste namera društva da se izbori sa pojavama do kojih dolazi i kada neko vršeći javnu funkciju, zloupotrebljavajući tu javnu funkciju, stiče neosnovano on ili omogućuje nekom drugom da stiče nekakvu korist, ne mora uvek biti imovinska korist, i na taj način nanosi štetu građanima u čije ime treba da obavlja te funkcije. Društvo se bori, između ostalog, i tako što definiše posebnim zakonima šta jeste situacija koju ne prihvata kako bi onemogućila poziciju u kojoj može da dođe do korupcije. Jedan od načina je da stvara takođe nezavisno državno telo, koje će biti nezavisno od Vlade i samim tim imati punu samostalnost da sprovodeći zakon ozbiljnije se bori protiv ove zaista ozbiljne društvene bolesti. Naravno da je sredstvo društvu u toj borbii zakoni i kazne. Dakle, radi se o tome da su mnoga od tih dela u kojima se nađe nosilac javne funkcije krivično delo i da on za to snosi posledice na osnovu zakona po kome se kažnjavaju takva krivična dela. Činjenica je, takođe, da smo mi doneli još jedan zakon koji je izuzetno bitan, a to je Zakon o oduzimanju imovine stečene kriminalom. Mi imamo već konkretan primer da je bivšem direktoru "Beogradskih elektrana" oduzeta imovina stečena zloupotrebom, zapravo u obavljanju funkcija koje je obavljao i na taj način stekao bogatstvo. Dakle, ovo nije jedini način na koji se društvo bori i ono što moram da kažem jeste da je Srbija do sada pokazala da je spremna da gradi sistem i institucije iz zakonskih rešenja koje će stvoriti uslove da se društvo bori protiv korupcije. Dolazimo do toga šta ovaj zakon u stvari jeste i šta Agencije jeste? Agencija jeste, dakle, Agencija se bavi, na osnovu zakona kojim mi to definišemo, onim slučajevima u kojima društvo kaže: da bih se obezbedio od moguće korupcije ja ću da stvorim nekakve instrumente kojima ću onemogućiti nosioce javne funkcije da on dođe u situaciju uopšte da uđe u koruptivan odnos, i onda sredstvo u toj borbi, između ostalog, jeste i pozicija funkcionera koja se zove sukob interesa. Dakle, kada se funkcioner može naći u sukobu interesa, to je ovim zakonom definisano. Sukob interesa jeste sukob između javnog i privatnog interesa, dakle, kada neko obavljajući javnu funkciju stvori mogućnost sebi ili nekom drugom da ostvari nekakav interes. Pozicija sukoba interesa može biti vrlo specifična i različita i ona se zaista uvek ne odnosi na sticanje bogatstva. Navešću samo jedan primer. U Engleskoj je bila široka debata o tome da li je jedan ministar koji treba da donese zakon o drogama, o tome da li neke droge treba da budu slobodne na tržištu ili ne, u sukobu interesa zbog činjenice da je njegovo dete narkoman. Dakle, da li će on, zbog činjenice da ima ličnu situaciju u kojoj neće biti objektivan, učestvovati u donošenju zakona koji može da bude pristrasan na jednu ili na drugu stranu. Ono što ovde nas zanima kada je korupcija u pitanju jeste da li se nosilac javne funkcije ili funkcioner, kako se to ovde zove, nalazi u poziciji u kojoj će, obavljajući jednu javnu funkciju i obavljajući drugu javnu funkciju, naći se u sukobu javnog i privatnog interesa, a ne javnog i javnog interesa. Mislim da je jako važno razumeti da, ako govorimo o dva javna interesa, obavljanja funkcije za dva javna interesa, onda ne može da se govori o sukobu interesa. Sada dolazimo do drugog instrumenta koji društvo može da primeni kako bi omogućilo sebi da se bori protiv korupcije, a to je razdvajanje funkcija. Ovim zakonom su definisane nespojive funkcije. Dakle, šta ne može da se radi istovremeno kao dve funkcije, kako ne bi dolazilo, kao što je ovde istaknuto, do koncentracije vlasti koja, naravno, za posledicu može da ima zloupotrebu i istovremeno može da onemogući vršenje funkcija organa koji će kontrolisati organ koji mu je podređen? Ne slažem se s tim da smo mi ovim izmenama zakona na bilo koji način Agenciji, koju smo formirali da obavlja posao sprovođenja ovog zakona, uzeli bilo kakvo sredstvo u toj borbi ili bilo kakvu alatku koja joj je data. Naprotiv, mislim da je ovaj zakon malo precizirao neke situacije u kojima se ispostavilo da zbog toga što zakon nije bio dovoljno precizan i jasan, postojao je problem u njegovoj primeni, da smo čak u nekim stvarima dali veće nadležnosti Agenciji i na neki način ojačali samu poziciju Agencije. Da li je najveći problem to što se ovim zakonom definiše prostor u kome neko može da obavlja više od jedne funkcije? Po mom dubokom uverenju, ukoliko obavljanje te dve funkcije ne spada u onaj korpus nespojivih funkcija, gde mora da se sledi strogo podela vlasti, mislim da naš problem nije suštinski u tome da li neko obavlja još jednu javnu funkciju ili još dve javne funkcije. Ono sa čim ću se saglasiti, to je i prošli put bilo navedeno, jeste gde je mogući prostor korupcije. Naša javna preduzeća, u ovakvoj poziciji u kakvoj sada jesu, zaista jesu prostor u kome može da se dešava nešto što je na štetu građana, odnosno nešto što može da nanosi štetu građanima. To jeste sada posebno pitanje, jeste pitanje koje treba otvoriti i za koje treba tražiti sistemska rešenja. Ovim zakonom jeste definisana i nespojivost funkcija upravljanja javnim preduzećima i nekih drugih funkcija. Možda to nije dovoljno definisano, ali dogod država jeste vlasnik preduzeća i ima obavezu da u njih šalje svoje predstavnike da upravljaju tim preduzećima, dotle mi možemo da govorimo o prostoru u kome nema možda dovoljno kontrole i u kom može da dolazi do zloupotreba. Mislim da je ovaj zakon to, sa stanovišta sadašnje pozicije javnih preduzeća, dovoljno dobro definisao, ali da je istina da poziciju javnih preduzeća treba sistemski rešiti. Hvala.
Devet minuta i 30 sekundi iskorišćeno je vremena predsednice poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, pa narodni poslanik Zoran Ostojić, zatim narodna poslanica Vesna Pešić i narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Meni je posebno drago da smo otvorili suštinsko pitanje, da li i šta ovaj zakon reguliše, a iz tog suštinskog pitanja proizišlo je i ovo formalno, da mi imamo potrebu da intervenišemo na one članove zakona koji nisu predmet izmena. Šta je to suštinsko? Kao što vidite, u javnosti se priča o Agenciji za borbu protiv korupcije u stvari svela na kumulaciju funkcija. Upravo iz onog što ste maločas rekli možemo da zaključimo, s pravom, da je to tek jedan mali deo gde se pojavljuje korupcija kao zlo protiv kojeg se moramo boriti i ovakvim zakonima. Znači, mi smo jednom malom segmentu, koji se zove mogućnost zloupotrebe javnog interesa u privatne svrhe, kumulacijom funkcija pridali toliki značaj da su sve novine brujale samo o tome da li se ono što je Ustavom definisano kao nespojivost funkcija može nekako sada kroz zakon provući kao i dalje vršenje tih nespojivih funkcija, i to zato što je zakon navodno stupio na snagu posle prihvatanja da se obavljaju jedna i druga funkcija koje su, u stvari, nespojive. Hajte prvo da se složimo, a morate da se složite sa mnom, da ono što u Ustavu piše kao nespojivost izvršne, zakonodavne i sudske vlasti ne može uopšte da bude predmet tretiranja nižim podzakonskim aktima. Ne možemo mi time što ćemo umilostiviti Boga prinošenjem žrtve dobiti pravo da radimo ono što je nezakonito. Nije ovo prejaka reč, prinošenjem žrtve umilostiviti Boga. Mi direktoru Agencije dajemo tako visoku poziciju i tako velika ovlašćenja da ne odbor Agencije, nego sam direktor odlučuje da li se neko nalazi u sukobu interesa u kumulaciji dve funkcije koje su inače nespojive. Kako? Time što dajemo drugačiji kriterijum da ima platu višu od ostalih, da se na takav način ne formira plata zamenika, da on bira svog zamenika direktora, gde u stvari prihvatamo da upravo ovakvim zakonom radimo ono što teorija zove korupcija interesa i moći. Znači, od tri pojavna oblika korupcije koju tretira teorija prvi je korupcija ugleda i običaja. To je ono na šta smo svi mi navikli, ono darivanje kada vam neko učini uslugu, pa je prosto sramota da mu ne uzvratite. To krene od 200 grama kafe i čokolade, do toga da vi uz svaku veliku medicinsku ustanovu imate prvo prodavnicu u kojoj se može kupiti slatkiš, pa onda i viski, pa onda i prodavnicu nekih ekskluzivnih i vrlo skupih poklona, gde se upravo dešava ono što teorija tretira korupcijom ugleda i običaja. Ali, ovo što mi radimo ovim zakonom, kada kažem mi, mislim na državu, kad kažem vi radite, a mi se protivimo, mislim na to da vi u samom zakonu promovišete korupciju interesa i moći. To znači da je u ovoj vrsti korupcije obostrani interes, jer će onaj ko bude davao mišljenje i stavove da li se neko nalazi u sukobu interesa upravo ovim podmićivanjem, koje se zove moć koju ne može da ima istovremeno jedan čovek, koji je dužan da tretira povrede zakona, a onda on donosi i stavove i mišljenja o tome, a onda on potpisuje i to da li se neko nalazi u sukobu interesa, mi u stvari dozvoljavamo međusobnu razmenu sredstava, znači, plate 20% veće nego do sada, govorićemo o tome konkretno, i time da trgujemo, s druge strane, nekim pravima i interesima. Imam samo jednu dilemu – da li to što sada radimo sa ovim delom zakona podvodimo teorijski pod korupciju jedan na jedan ili korupciju klike i jednog s druge strane? To bi oni teoretičari koji se bave ovom materijom mogli preciznije da utvrde. Ono što tvrdim i što ćete mi, gospođo Kolundžija, sigurno dati za pravo je sledeće – sve konvencije na višim nivoima iz tog sveta, koji je od nas daleko odmakao, koji nema otomansku tradiciju koju smo mi nasledili da nije sramota nagraditi za neku uslugu, taj svet ovajdeo kumulacije funkcija najmanje tretira. Ono što mi ne tretiramo ovim zakonom je zaista u jednom delu javnih preduzeća, ali manje u javnim preduzećima nego što je u javnim agencijama. Javna preduzeća u jednom delu i objavljuju konkurse za zapošljavanje, a javne agencije, neka mi se neko pohvali da je mogao konkursom da dođe do posla u nekoj od javnih agencija, gde uživa svu moguću i nemoguću zaštitu i vrlo visoku platu. Čak i ova agencija, o kojoj danas govorimo, koja se bori protiv korupcije, 19. februara je raspisala konkurs, one koji su prijavljeni na taj konkurs niti je obavestila o rezultatima konkursa, niti ih je pozvala na razgovor i malobrojni kandidati tvrde da su, kad su odnosili da predaju dokumenta, radna mesta za koja je konkurs raspisan već pisala na vratima gde Agencija radi, na kojima su takođe bila i imena onih koji tu već rade. Vrlo sam strpljiva, sa životnim iskustvom da sačekam svaku dobru nameru aktuelne vlasti da ono što radi pokaže dobre rezultate, ali kako mogu da verujem u borbu protiv korupcije ako mi u jednom zakonu tretiramo i borbu protiv korupcije i istovremeno neka formalna pitanja osnivačkog akta te agencije, plate direktora, statusa zaposlenih i direktora, a da se u stvari baziramo samo na jednom malom deliću koji u ovom društvu jeste problem kao korupcija uopšte. Šta je najveći problem ovakvog zapošljavanja koji se nigde i ničim ne tretira, u kojem ne možete da opovrgnete tvrdnju da su državni sekretari, mimo konkursa, zakonom propisanih procedura, i dalje na mestima na kojima ne bi trebalo da budu na takav način imenovani, znate o čemu govorim, ovde smo više puta govorili o tom zakonu. Postavlja se pitanje – kada nekoga zaposlite, a svi smo mi ljudi, i ako taj neko ne dolazi na posao konkursom i kvalitetom koji dokazuje, završenom školom, stručnošću, za koga će taj tako zaposlen da radi: za državu, za građane koji se obraćaju preko šaltera, zamolnica, molbi, zahteva itd., ili će da radi upravo za onog ko ih je zaposlio, za onog ko ih unapređuje, za onog ko ih ocenjuje i stimuliše njihovu platu i od koga mu zavisi sve ostalo? Molim vas, ljudi, dajte da razgovaramo razumljivim rečnikom. Niti se držimo kriterijuma koji poštuje svet, niti smo ih obuhvatili ovim zakonom. Naprotiv, ovim zakonom mi promovišemo poslušnost, da zavisite od boga, ko god da je. Zna se ko u ovom domu, u ovoj Skupštini unapređuje zaposlene. Zna se ko kod vas daje predlog za unapređenje. Da li se će oni truditi da se dopadnu ministru Snežani Malović ili će se truditi da odgovore onima koji se vašem ministarstvu obraćaju sa molbom da im se reši neki privatni problem. To su ljudi koji lepo procenjuju od koga zavisi njihova plata, njihova ambicija i zadovoljenje te ambicije postavljenjem na neki viši položaj. To su osnovni izvori korupcije – načini zapošljavanja. Zašto su najkorumptivniji ti načini zapošljavanja u javnim agencijama? Jedino tu trudnica može da ode na trudničko bolovanje, a da ne izgubi posao. Kod privatnika se to pita pre nego se zaposli u banku – da li imate nameru da zasnujete porodicu itd? Doduše, ima izuzetaka. U Agenciji za privatizaciju je 13 trudnica ostalo bez posla, iako se svi javno jasno i glasno zalažemo za natalitet, ali recimo da je to izuzetak. Znači, želim da pričamo o eliminaciji korupcije iz ovog društva, ali moramo da pričamo i o Zakonu o javnim nabavkama, koji se pojavljuje kao ono što maločas koleginica Pešić reče – gde god pipnete, meko je. To su ta prva mesta i borba protiv korupcije javnim interesom koja se zove zloupotreba prava i moći. Jer nije svim ljudima jednaka osnova da imaju tu vrstu moći, npr. materijalni interes ili novac. Imate vi ljude koji svoj koruptivni interes iskazuju i tako što su korumpirani od nekog drugog, moć da odlučuju o sudbinama drugih ljudi. Razne su vrste patologije i nauka to istražuje, ali mi ne koristimo dostignuća te nauke, onemogućavajući tu vrstu vlastoljublja već, naprotiv, podstičući je neodmerenim ovlašćenjima koja dajemo pojedinim ljudima, ne kontrolišući ih, makar ovde, razmatrajući izveštaje, ne dopuštajućida onaj ko samo prijavi porez, što smo imali u poreskoj administraciji, kad prijavi korupciju da ne nastrada. Gde su najbolji inspektori iz SUP koji su prijavili najveće korupcije? Smenjeni su. Gde su ljudi iz uprava, UBPOK-a, koji su otkrivali, bili po novinama, završe sa novinskim tekstom od kojeg sutra neko napravi molersku kapa ili domaćica baci ljuske krompira? Da li je to borba protiv korupcije gde se afere otvaraju i zatvaraju u novinama, gde se u novinama presuđuje i osuđuje, gde ne postoji ni prezumpcija nevinosti? Molim vas, dobru volju svih nas, svi se u tome slažemo, da se borimo protiv korupcije. Donošenjem zakona niste realizovali, koji je ovde odredio kriterijume za ono što svi vidimo i za ono protiv čega smo svi, ali nismo svi sa jednakom željom da se protiv toga borimo. Ovaj zakon više tretira osnivačka prava i unutrašnje uređenje Agencije, koja nije opravdala svoje poverenje, jer za ovoliko vremena koliko postoji, čak ni imovinske karte nisu izašle ispravne na sajtu. Ko je to već procenio toliku složenost i odgovornost direktora Agencije da tako visoko procenjuje platu tog direktora Agencije, a da mi u stvari imamo mnogo problema u vezi s tim šta su zakonom nespojive funkcije, a šta jesu funkcije za koje se može dati saglasnost. Da li vi našu nameru da vam pomognemo da se borite protiv korupcije dokazujete time što nam dostavljate izveštaj o amandmanima, gde piše da Vlada nije prihvatila ni jedan jedini amandman? Vi sami to znate najbolje. Osnivali ste jedno, drugo, treće telo, niste im davali uslove da rade, mnogi od njih su bili diskreditovani u javnosti i za neke se s pravom može reći da su iz nezadovoljstva sopstvenom pozicijom upirali prst u neke druge. Ali, ne može da se kaže da svi mi upiremo prstom u one koji su se nezakonito obogatili zloupotrebljavajući javni interes u privatne svrhe, imamo zlu nameru ili nemamo znanja ili ne želimo da pomognemo vlasti. Da li to baš Vlada zna sve najbolje? Ako zna sve najbolje, ne mogu ništa drugo da vam poželim već da se izbori na kojima će to vaše visoko znanje i borba protiv korupcije biti visoko ocenjeni od građana.
Iskorišćeno je 14.05 minuta vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Reč ima poslanica Vesna Pešić.
Evo, izašla je gospođa Nada Kolundžija, koja je rekla da je Agencija ovim izmenama i dopunama ojačana. Htela sam samo da pročitam, da bi bilo potpuno jasno ono o čemu sam govorila, član 82. i da pročitam sadašnji član 82. i da se onda potpuno jasno vidi razlika o kojoj sam govorila. Član 82. glasi: "Funkcioner koji obavlja više javnih funkcija na dan početka primene ovog zakona, dužan je da se u roku od 90 dana od dana početka primene ovog zakona izjasni koju će javnu funkciju vršiti i dalje. Izjašnjenje iz stava 1. ovog člana funkcioner dostavlja Agenciji". To je potpuno jasno. Umesto člana 82, reći ću vam kako taj član zvuči u izmenjenom izdanju. Funkcioner koji je vršio više javnih funkcija, odnosno uz javnu funkciju obavljao drugiposao ili delatnost na dan 1. januara 2010. godine, a nije se do 1. aprila 2010. godine opredelio koju će javnu funkciju nastaviti da obavlja, dužan je najkasnije do 1. septembra 2010. godine, ne da se opredeli koju će da vrši, nego da obavesti Agenciju koje sve funkcije, poslove ili delatnosti obavlja, a onda će, kao što vidimo, Agencija, po prijemu obaveštenja, da utvrđuje da li se vršenjem ovih javnih funkcija, odnosno obavljanjem posla ili delatnosti "ugrožava nepristrasno vršenje". Znači, jasno je bilo u čemu ste promenili ovaj zakon. Dok je član 82. u izvornom zakona kako je bio donet kao sistemski zakon jasno stavio na znanje da funkcioneri ne mogu vršiti dve funkcije, nego da se do 1. aprila moraju izjasniti, sada do 10. septembra prijavljuju ponovo funkcije, niti se izjašnjavaju koju zadržavaju, dakle, mogu da zadrže sve, a Agencija će onda da vidi da li su one u saglasnosti, nisu, da li nepristrasno vrše ili ne vrše. To je ogromna promena, gospođo Kolundžija. Nema veze jedno s drugim. Nije da nije tačno, objasnila sam vam da ste zaista to pogrešno shvatili, niste namerno, pretpostavljam, ali ako pročitate ova dva člana onda ćete videti ovo što je govorila gospođo Tabaković. Da li ste onda kada ste ovde uspeli da ih ubedite da odustanu od ovog strog kriterijuma da nema kumulacije funkcija, nego da sad ne moraju, sada do 10. septembra praktično samo obaveštavaju koje funkcije imaju, a onda će Agencija, ne zna se na osnovu kojih kriterijuma, da to sve ustanovljava, umesto ovoga kako je bilo na početku. U istom zakonu kažete da povećavate plate, da ima zamenika, da sama bira zamenika i to pri tom ne navedete uopšte koji su uslovi za tog zamenika. Nemate uslove za zamenika. Znate, ne mogu sada time da se bavim, imate jako mnogo neurednosti u samom zakonu. Recimo, imate zamenika direktora za kojeg ne kažete koji su uslovi da se neko izabere za zamenika direktora. Ne kažete - isti uslovi kao za direktora ili nešto slično, nego nema toga, nego da će ova sama može od troje da izabere koga hoće, a nema uslova za zamenika direktora. Onda imate i 10%, 20% povećanje plate. Znate šta, stvarno onda čoveku pada napamet da je to neka vrsta trgovine bila i da ste onda na osnovu toga uspeli da dođete do ovakvog predloga. Ne kažem to samo zato što znam gospođu koja jeste, imam poverenja u nju, ne verujem da je to bilo tako, ali je ovo neukusno kako je ovde ispalo. Možemo da imamo sumnju i da tu sumnju izrazimo, iako lično imam još uvek poverenja u tu osobu koja je direktora da nije takva osoba, da se nije tome izložila, čemu je mogla biti izložena. Ali, sada ste vi zaista to uradili sa članom 82, sada ste izbrisali tu mogućnost da jedan funkcioner ima jednu funkciju, sada ste to raširili i omogućili da se ponovo vrši veći broj funkcija, Agencija će odlučivati da li može ili ne može. Drugo, nije reč o nesaglasnosti, niti o nepristrasnosti, kako ovde stoji, zato što neko ko vrši dve funkcije, na mnogo mesta niste odlučili koja funkcija traži celo radno vreme, puno radno vreme ili stalni radni odnos. Da li, recimo, poslanik traži puno radno vreme ili ne traži puno radno vreme? To uopšte, recimo, nemate precizirano u zakonu. Ali, reč je o tome da vi ne možete fizički, tako narušavate javni interes kod kumulacije funkcija, zato što ne možete vredno u interesu građana da obavljate toliki broja funkcija. Kako može neko ko je direktora na tri mesta obavlja silne te poslove, da bude još negde funkcioner i da u interesu građana to vrši? Nije reč samo o nepristrasnosti, nego i o tome da štetite građane. Drugo, zašto da vrši jedan član tolike funkcije? Šta je on, nekakav genije pa vrši tolike funkcije? Kad stiže, kad spava noću uopšte? Znači, reč je koncentraciji moći koju ste pod pritiskom prihvatili, od toga ne mogu da odustanem, žao mi je što Nada ne može ovo da shvati, nego,evo, pokušava da se ovde na neki način opravdava.
Iskorišćeno je pet minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, mislila sam da o ovom članu 82. govorimo kasnije kada on bude bio na dnevnom redu povodom amandmana, ali dobro, nikad nije bitno vreme kada će se o tome govoriti. Odgovorno tvrdim da u ovom predlogu zakona nije favorizovan princip zadržavanja većeg broja funkcija ili akumulacija funkcija i mislim da se kroz ceo tekst, ukoliko se pažljivo čita, može to videti. Podsetiću vas da je ovaj tekst urađen u saglasnosti sa Agencijom za borbu protiv korupcije. Svaka reč koja je ovde napisana je usaglašena od strane radne grupe koju su činili predstavnici Ministarstva pravde i Agencije za borbu protiv korupcije. Takođe, ovaj tekst zakona se nalazio ispred Odbora Agencije koji se pozitivno izrazio. Primedba je zašto je rok ostavljen do 1. septembra. Podsetiću vas da u članu 1. ovog predloga zakona možete videti da, pored javnih preduzeća i uopšte funkcija, dodaju se i preduzeća kojima može da bude osnivač Republike Srbije. To je jednostavno bilo propušteno u prvobitnom tekstu zakona, a sada je dodato ovim predlogom zakona, tako da i ta lica koja se nalaze ovde moraju da prijave Agenciji. Da li će ovaj zakon u potpunosti sprečiti korupciju? Naravno da neće. Da li će Krivični zakonik ili Zakonik o krivičnom postupku u potpunosti sprečiti korupciju? Neće. Ali sam duboko uverena da će se napraviti određeni mehanizmi koji će omogućiti preventivnu ulogu u sprečavanju korupcije, a zatim i ukoliko dođe do takvih pojava, onda će naravno imati i svoju represivnu ulogu. Određene stvari su naravno i pitanje primene zakona i zbog toga u samom zakonu ne može se striktno propisati sve to što se može obavljati uz jednu funkciju. To je naravno i dato kao nadležnost Agenciji. Navešću vam jedan primer koji možda izgleda banalan, ali je jednostavno izazvao probleme u praktičnoj primeni, u samoj praksi Agencije za borbu protiv korupcije. Da li neko može da bude odbornik i član školskog odbora? Da li to predstavlja sukob interesa ili akumulaciju funkcija? Takve stvari i takvi primeri su ostavljeni da Agencija odredi koje su to funkcije koje ne predstavljaju sukob interesa.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Ne ulazeći u sve manjkavosti zakona suštinski, gde faktički neko ko je direktor perionice u Vranju ne može da bude u upravnom odboru "Studija B" jer je jedno s drugim nespojivo. Ne ulazeći u sastav Agencije koji je, čini mi se, sastavljen od profesionalnih boraca protiv korupcije, a koliko su uspešni pokazuje i stepen korupcije u Srbiji, govorim zato što se provlače kroz antikorupciona tela već godinama, a većina njih obavlja više funkcija. To na stranu, ovde pričamo o kumulaciji javnih funkcija i sukobu interesa i sve se pomešalo. Još je Milošević deakumulirao Čovića negde 93. godine. Tada smo prvi put saznali, gospođo Kolundžija, za tu deakumulaciju. Možda ste tada bili član te partije. Kada ima puno funkcija javnih može da se obavlja jedna besplatno, ali uticaj i moć, to se na zapadu zove trgovinom uticaja, to je izvor korupcije. Sukob interesa je nešto sasvim drugo, ne između dve javne funkcije, nego javne i privatne. Mogli ste da nađete bliži primer, nego tog britanskog ministra čiji je sin narkoman i koji predlaže zakon protiv narkomanije. Gospodin Vlahović, on je član upravnog odbora, ako ne i predsednik, jedne privatne banke, a ovde je odlučivao o davanju garancija za kredit koji ta banka daje. Privatna i javna, nije dve javne, a u suštini može da bude sukob interesa, čak veći nego gospodina Bajatovića, koji obavlja dve javne funkcije. Gospodin Bajatović akumulira veliku moć i može da trguje uticajem jer je na čelu ozbiljne, bogate firme, ovde je privatno. U Americi se to rešava četvrtim dugmetom za glasanje. Ima mnogo primera takvih kao što je gospodin Vlahović i to se ne smatra ni nemoralnim, ni nepoštenim, ali kada dođe takav zakon u kome on, koristeći funkciju na koju ga je izabrao narod glasa, odnosno treba da glasa, četvrto dugme pritiska, a na njemu piše – ne glasaj jer je u sukobu interesa. Ne daj bože u Americi u nekim državama da takav čovek pritisne za ili protiv, nego mora da pritisne – uzdržan i sam objavljuje da je u sukobu interesa i da neće o tome da glasa. Ako glasa, onda ima i krivične sankcije. Javio sam se samo zbog jedne stvari. Ponovili ste nešto što je gospođa Čomić danas oko Zakona o bezbednosti saobraćaj pokušala da predstavi kao svoje mišljenje, u stvari kao svoje mišljenje izrekla, vi ste to ponovili. Mi poslanici, kažete, nemamo pravo da podnosimo amandmane na druge članove osim onih koje je Vlada izmenama i dopunama želela da promeni. Apsolutno, gospođo Kolundžija. Drago mi je što ste tu, ponoviću samo deo onog što sam rekao. Molim vas, učinite sve da takvo nakaradno tumačenje naših prava nikad više u ovoj skupštini ne čujemo. Nas je narod birao. Svako od nas ima pravo da predloži ceo zakon. Svako od nas ima pravo da predloži izmene i dopune zakona. Narodna skupština je suverena u donošenju zakona. Ne možete nas ograničavati u tome, da Vlada kaže želela bi da izmeni ovaj zakon i samo te članove, i kad dođe na dnevni red da nas ograničavate da mi moramo da se držimo toga. Vlada želi te, mi želimo neke druge. Glasanjem će uvek većina da odluči šta će se izmeniti, ali ne davanje prilike da se glasa o amandmanima koji nisu vezani za članove izmena zakona, to ste rekli gospođo Kolundžija. Zamislite situaciju da izmenama i dopunama zakona mi se zakačimo za neki član koji Vlada želi da promeni i oni kažu super, prihvatićemo taj amandman. Ali zbog prihvatanja tog amandmana mora da se promeni neki drugi član koji Vlada nije želela. Šta ćete onda reći? Pa ne može, ili ćete reći e tada može. Ne, svaki član zakona mi možemo da menjamo. Nije na dnevnom redu zakon o cepljenju pasa, pa da mi predlažemo amandman na borbu protiv korupcije. Na dnevnom redu je izmena i dopuna Zakona o Agenciji. Pre podne je bila izmena i dopuna Zakona o bezbednosti saobraćaja. Sve može da se menja. Dopuna znači da može da se doda u zakon nešto što ne postoji. Znači možemo amandmanima da menjamo ceo zakon koji je na dnevnom redu i takvi amandmani ne mogu biti pravno nemogući. Oni su pravno mogući. Uskraćujete to. Pazite, to je odnos Vlade i parlamenta. Koliko ste se vi puta ljutili zato što mediji, koji su pod kontrolom vaše stranke, vladajuće većine, degradiraju i ponižavaju ovaj parlament. Da vas podsetim nedavno kad su dohvatili doajena vaše poslaničke grupe gospodina Mićunovića za neke troškove putovanja itd, ljutito ste držali konferenciju za štampu. Ovim odnosom prema Vladi, klečećim odnosom prema Vladi vi u suštini pomažete njima da degradiraju parlament, a onda se bunite kad vas razvlače za putovanja, šampite, krempite i ne znam šta. Nemojte da ponavljate tu rečenicu, mi ne možemo da podnesemo amandmane na druge članove zakona osim Vlade. Vi zaista u podanički odnos nas poslanike stavljate. Neće Vlada propasti. Odbićete amandmane, ali dajte da o njima pričamo, dajte poslanicima mogućnost da poprave zakon i van okvira koje je Vlada utvrdila. To je naše pravo. Mi ako možemo da predlažemo zakone, možemo i to. Naprosto, ne mogu da verujem da vi ponavljate formulacije iz ovog obrazloženja. Tako je bilo i na Zakon o saobraćaju – odbija se amandman iz formalnih razloga, jer Vlada nije taj član htela da menja. To je apsolutno nedopustivo. Dajete doprinos degradiranju ovog parlamenta. Ako je neki dugoročni cilj vaše koalicije da se uvede predsednički sistem, pa da ovo bude zaista protočni bojler, onda u redu. Ali apelujem na vas da nam dopustite da koristimo naše pravo koje nam je dato Ustavom i svim drugim zakonima, i naprosto ako vi hoćete da budete ta voda koja prolazi, a nas doživljavate iz opozicije kao kamenac koji smanjuje protok te vode, izvinjavam se, to je loše za vas prvenstveno, a i za Vladu, a onda i za celu državu.
Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP iskorišćeno je u potpunosti. Pravo na repliku, narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da postoji tu suštinsko nerazumevanje. Dakle, ono o čemu mi danas raspravljamo i na šta podnosimo amandmane zove se zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, dakle ne zove se zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije. Ono što jeste predmet naše rasprave jeste zakon o izmeni. Naravno da je svaki poslanik vlastan i svaka poslanička grupa da podnese i nov zakon, i da podnese predlog o izmenama i članova koji nisu obuhvaćeni ovim predlogom zakona. Ovo se zove zakon i ono na šta mi možemo amandmanima da reagujemo jeste zakon. Dakle, oni članovi zakona koji postoje u ovom predlogu, to je ono na šta mi možemo. Nažalost, to je tako jer kada bi bilo drugačije onda mi zapravo ne bismo imali nikakva pravila, onda bismo mi napravili potpuni haos od ovog parlamenta. Niko nijednom narodnom poslaniku ne onemogućava da podnese predlog zakona o izmenama i dopunama zakona svakog zakona koji postoji i da tim zakonom obuhvati svaki član zakona za koji smatra da treba da se menja ili treba da se dopunjuje. Ono na šta mi zaista jedino možemo da podnosimo amandmane jeste predlog zakona koji ima ovoliko članova i samo ove članove koji ovde postoje. To nije nikakvo dodvoravanje vladi niti ponižavajući odnos prema vladi. To je jednostavno pravilo koje postoji u svim parlamentima. Dakle, ni u jednom parlamentu, kad je na dnevnom redu izmena nekog zakona, ne može da se amandmanom reaguje na članove zakona koji se novim predlogom zakona ne menjaju. To je prosto pravilo. (Zoran Ostojić: Samo dopuna.)
Nemate pravo na repliku. Nemate pravo ni na dopunu, dopuna ne postoji. Možete da dobijete repliku ili da ne dobijete repliku. Nemate pravo na repliku. (Zoran Ostojić: Povreda Poslovnika.) Povreda Poslovnika, narodni poslanik Zoran Ostojić dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. jer želi da govori o povredi Poslovnika.
Član 104. Gospođo Kolundžija, navešću vam sutra, navešću vam primere...
Narodni poslaniče, morate navesti, narodni poslaniče, narodni poslaniče, morate navesti u čemu je sadržaj povrede člana 104, a da sam ja, kao predsedavajuća, načinila povredu.
Član 104. Povreda dostojanstva ovog parlamenta. Gospođa Kolundžija je iznela nešto što nije tačno, vi niste reagovali. To se dešavalo. Ona kaže da se nikad nije desilo. To što kaže da se nije desilo, dešavalo se. Ne mogu sad napamet da kažem koliko puta smo menjali zakon, koliko puta..
Narodni poslaniče, da bi se ugrozilo dostojanstvo Narodne skupštine, odnosno da bi to učinila predsedavajuća potrebno je da date obrazloženje. Slučaj o kome govorite nije dovoljno obrazloženje. Da li želite da se u danu za glasanje Narodna skupština izjasni? Ne želite. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da, pre svega, treba da se vratimo na početak ovog zakona, a to je etimološko značenje reči korupcija. Dakle, "korupcija" je reč latinskog porekla i znači kvarenje, znači pokvarenost. Vi se ovih dana, gospodo iz vladajuće koalicije, hvalite da ste doneli nekoliko stotina zakona, a moram da vas podsetim da su još rimski pravnici i filozofi rekli i postoji jedna latinska sentenca na tu temu, da "najpokvarenija država na svetu ima najviše zakona", corruptissima in re publica plurimae leges. To danas uče srednjoškolci u gimnazijama, vi se hvalite time da ste doneli veliki broj zakona, a mi vas sad pitamo, izvinite, kakvu korist država Srbija i njeni građani imaju od tih silnih zakona. Nikad više zakona u Srbiji i nikad više pokvarenosti u tom najširem društvenom smislu te reči. SRS ne može da se složi sa onim što je rekla gospođa Nada Kolundžija da je ovaj zakon suviše strog. Ne, ovaj zakon je suviše blag. Ovaj zakon postoji reda radi, da bi se reklo, eto, ispunili smo još jedan uslov za ulazak u EU time što imamo Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, ali suštinski ovaj zakon nikog u Srbiji, a kad kažem – nikog u Srbiji, mislim naravno na moćnike iz vladajuće koalicije, neće da spreči ne samo da vrše više javnih funkcija, nego da te javne funkcije na najdrastičniji mogući način zloupotrebljavaju. Najbolji dokaz za to su vam lokalni izbori. Nema lokalnih izbora, gospođo Malović, u to vas uveravam, koji su održani u Republici Srbiji, da ne idemo dalje u prošlost, od 2008. godine pa do danas, svi vanredni lokalni izbori u Srbiji, bilo gde da se održavaju, održavaju se u potpuno neregularnim uslovima. Tu imate jednu pojavu koju ovaj zakon čak i ne tretira, a to je korupcija biračkog tela. To je pojava da stranke vladajuće koalicije, ali bogami i ova novoformirana evropska stranka, koja se hvali time da Kosovo nije prepreka za ulazak Srbije u EU, služe se takvim sredstvima kojima se ne služi apsolutno niko upravo u toj EU. Ako mi navedete primer ijedne države članice EU gde se biračima, da bi glasali za partiju kojoj pripadam, daje gotov novac, veštačko đubre, štapovi za pecanje, kineski mobilni telefoni, gde se ljudi mame da glasaju za jednu političku stranku time što im se asfaltira put do kuće ili im se tri dana pred izbore postavi bandera. Ili, gospođo Malović, imate neviđeni primer ponižavanja ljudi u Srbiji gde se kaže – da, dobićeš tih 50 evra ako glasaš za ovu ili onu stranku, ali moraš da uđeš na biračko mesto sa mobilnim telefonom i da uslikaš mobilnim telefonom glasački listić. Ako vidim da si zaokružio broj ispred naziva moje političke stranke, onda ćeš dobiti tih 50 evra. To ste imali u Vrbasu, to ste imali u Odžacima, to ste imali u Boru, to ste imali u Negotinu, to ste imali u Aranđelovcu. Nije suština ovde samo šta piše u zakonu, nego postoji li politička volja da se zakon sprovodi. A izvinite, ko će da ga sprovodi? Isti oni koji korumpiraju te ljude, koji brutalno zloupotrebljavaju činjenicu da građani u Srbiji teško žive, da ima mnogo nezaposlenih, da ima mnogo socijalnih problema, i onda ti koji će navodno da primenjuju zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, na dan izbora ili neposredno uoči izbora dolaze u jednu opštinu sa kamionima, sa bagerima, sa parama. Imali ste u Negotinu slučaj, ljudi bre delili farmerice iz Novog Pazara i šporete za grejanje i na osnovu toga dobijali izbore. I kad se završe izbori, o tome nema ni jedne jedine reči, nego – ja sam osvojio 25%, ja sam osvojio 26% itd. Kako sam ih osvojio? Da li vas to neko u Srbiji pita? Ne. Dakle, to je osnovni problem s kojim se država Srbija suočava. Ako zaista imate iskrenu nameru da pristupite EU, ne vredi da govorite po sto puta – mi smo za Evropsku uniju. Ponašajte se malo kao što se ponašaju oni tamo. Kažite mi da li je u Francuskoj normalno da ministar na dan izbora deli farmerke u nekoj opštini, recimo u Tuluzu, u Nici itd? Je l' ste čuli da se to negde dešava? Ja nisam čuo. Ili da nemački ministar finansija deli šporete po Drezdenu, Bremenu, Minhenu itd? Ja nisam čuo. Možda ste vi čuli? To se u državi Srbiji dešava. I to se dešava na jedan tako ogoljen način da se to prosto kosi sa elementarnim moralom. Gospođa Kolundžija potpuno previđa jednu činjenicu. Ovim zakonom, gospođo Kolundžija, vi ne da ne sankcionišete, vi stimulišete ljude da se upuštaju u razne vidove korupcije. Kažite mi koja je sankcija za one koji, po važećem Zakonu o Agenciji za borbu protiv korupcije, nisu do 1. aprila 2010. godine se izjasnili koju javnu funkciju zadržavaju? Ima li neke sankcije za njih? Nema. Hajde probajte da se u Beogradu parkirate tamo gde nije dozvoljeno. Platićete kaznu od 10.000 dinara. U državi Srbiji sistem moralnih vrednosti je sledeći: možeš da vršiš sto funkcija, ne moraš da poštuješ Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, ali nemoj slučajno da si se parkirao tamo gde nije propisano, odmah ćeš da platiš kaznu. Kažite mi, u takvom sistemu moralnih vrednosti, ko će da se izbori sa korupcijom? Neće niko. Po ovoj varijanti zakona, po izmenama i dopunama, produžavate rok sa 1. aprila do 1. septembra. U postojećem zakonu, do 1. aprila je funkcioner trebalo da se izjasni koju funkciju zadržava, a sad do 1. septembra samo treba da obavesti Agenciju koje funkcije vrši. To je besmisleno. Koje funkcije javne neko vrši, to je, gospođo Kolundžija, notorna stvar. Zna gospođa Malović šta to znači, notorna činjenica. To je činjenica koja se ne dokazuje, koja je svima poznata. Svima je poznato da je danas 21. jul, da sija sunce, da nije nedelja itd. Vi ćete o notornim činjenicama da obaveštavate Agenciju za borbu protiv korupcije? Valjda ona to zna. Šta se onda dešava kad je obavestite? Onda ona procenjuje dve stvari: da li postoji sukob dve javne funkcije i da li postoji sukob javne funkcije i privatnog interesa. U zakonu je definisano kad postoji sukob privatnog interesa i javne funkcije. To je ono što se u zakonu naznačava kao sukob interesa i to nije sporno. Ono što jeste sporno i ono što će u praksi da izazove brojne zloupotrebe, jeste što zakonom nije definisano u kojim situacijama postoji sukob dve javne funkcije. Jer, u izmenama i dopunama Zakona piše da Agencija procenjuje u kojim situacijama postoji sukob dve javne funkcije, ali nigde ne piše kad se ima smatrati da postoji taj sukob, nego će Agencija od slučaja do slučaja da kaže – ovde postoji sukob dve javne funkcije, a ovde ne postoji. Čim Agenciji dajete pravo da ona arbitrarno procenjuje ima li sukoba dve javne funkcije ili ne, to znači da nema dosledne primene zakona, to znači da u praksi zakon može da se tumači i da se primenjuje od slučaja do slučaja. Umesto da zakon spreči korupciju, zakon će korupciju da stimuliše. I šta se onda dešava kada taj vajni funkcioner do 1. septembra obavesti Agenciju da ima dve javne funkcije? Onda Agencija procenjuje da li su dve javne funkcije u sukobu, pa ako su u sukobu, ostavlja mu rok od 30 dana da se on izjasni koju javnu funkciju zadržava, pa ako se ne izjasni, onda Agencija sprovodi postupak da se utvrdi da ne može da vrši dve funkcije. Znate li koliko će to vremenski da traje? Do sledećih izbora. I ovaj zakon će ostati mrtvo slovo na hartiji. Evo, sada je jul 2010. godine, bude li se ovo sprovodilo ovako kao što je napisano, teško da će do kraja 2011. godine bilo ko biti u prilici da se odrekne neke svoje javne funkcije, prosto zato što neće imati vremena. Ovo će prilično da potraje. Gde su vam ovde garancije da će da se primenjuje princip – jedan čovek, jedna funkcija? Na to smo vam ukazali u načelnoj raspravi. Temelj moderne demokratije jeste princip da jedan čovek može da ima samo jedan glas, bez obzira na to koje je nacije, koje vere, koje je rase, kog je pola, koliko je obrazovan, koliko je bogat. Nastavak, logički nastavak, filozofski nastavak tog principa jeste princip da jedan čovek može da obavlja samo jednu funkciju, osim u retkim izuzetnim situacijama. Kod nas ono što treba da bude izuzetak postaje pravilo. Po ovom izmenjenom zakonu postaće izuzetak da čovek može da vrši samo jednu funkciju, a pravilo da može da vrši dve ili više javnih funkcija. I onda će nam se desiti ono što je Njegoš lepo rekao – za pravilo ludost izabraše. Onda od tog principa da jedan čovek može da obavlja samo jednu funkciju neće ostati ništa. S jedne strane, omogućavate potpunu patološku kumulaciju društvene i političke moći. Govorili ste o mogućim zloupotrebama javnih preduzeća i to ne samo da je mogućnost, to je praksa u Srbiji. Vi znate kako se danas dobijaju glasovi, time što se nazove neki direktor javnog preduzeća i kaže – ima da spremiš toliko i toliko para za izbore, jer nama treba toliki i toliki broj glasova. Unapred se proceni koji je to broj glasova koji je potreban da se pobedi u jednoj opštini. Jedan deo glasova ćemo da dobijemo na legalan način, a veći deo na nelegalan način, kupovinom i to svi znaju. Nema poslanika vladajuće koalicije koji ne zna da se to radi u Srbiji i to je već sad postala javna tajna. To što mediji o tome ćute, to je nešto drugo, ali vi koji ćete glasati za ovaj zakon, vi znate da se to radi. Možda su neki od vas u tome učestvovali. Postavlja se pitanje iz kojih izvora potiče novac, iz kojih izvora potiču te materijalne vrednosti iz kojih se kupuju glasovi, bolje rečeno ljudske duše danas u Srbiji. Je l' ministri sami daju po 50 ili100 evra iz svog džepa, odvajaju od usta svoje dece. Da liministri sami kupuju te paketiće, sami kupuju novopazarske farmerice i smederevce ili se novac uzima iz državnih izvora? Uzima se iz državnih izvora. Sumnjam da je neko, tako da kažem, human pa da sve to radi o sopstvenom trošku. Takvog u Srbiji nema, ja bar nisam čuo ni za jednog takvog ministra, ni za jednog takvog poslanika, ni za jednog pokrajinskog sekretara. Gospođo Malović, ovim zakonom, između ostalog, amnestirate, pre svega, pokrajinske poslanike Demokratske stranke, G17 plus i Socijalističke partije Srbije, koji su bili u obavezi, budući da su istovremeno i predsedniciopština i pokrajinski poslanici, da se izjasne do 1. aprila koju funkciju zadržavaju. Od njih 20 i nešto ne znam da li postoje dvojica koji su rekli evo ja se odričem jedne od funkcija. Imali ste čak primere gde se neki moćnici u Vojvodini, recimo Goran Ješić, javno hvale, kakav zakon, kakva Agencija za borbu protiv korupcije, ja ću biti na funkciji na koju su me izabrali građani, ne pada mi na pamet da se odričem bilo koje funkcije. UVojvodini je to, gospođo Malović, jedan dodatniproblem zato što u Vojvodini imate jednu instituciju koja se zove Fond za investicije, Fond za kapitalna ulaganja u Novom Sadu. Tu imate takvu situaciju da su predsednici opština članovi Upravnog odbora Fonda za kapitalna ulaganja. Naravno, po principu košulja je bliža od kaputa, pa pre će čovek da usmeri sredstva u svoju opštinu nego u neku drugu, čak i onda kada za tim ne postoji objektivna potreba. Da ne govorimo o tome koliko se para o iz Fonda za kapitalna ulaganja Vojvodine daje da bi se duvalo u jedra Demokratskoj stranci ili G17 plus da bi oni pobedili u izborima u nekoj opštini. Svojim sam očima video, pričao, rukova se s čovekom, gde smo bili, u Odžacima, kada je u nedelju, na dan izbora, došao direktor Fonda za kapitalna ulaganja iz Novog Sada i hvali se, eto, došao sam da pomognem svojima. Ne da im pogura kola, ne da obilazi birače, nego da donosi novac. Gospodin Novaković kaže da to nije tačno. Evo, kažem da je tačno. Gospođo Malović, to su sve praktični problemi koji danas u Srbiji postoje. Da li ćete ih ovim zakonom rešiti? Nećete. Možda imate dobru volju. U vašu dobru volju ne sumnjam, ali praksavas demantuje. Žao mi je što ovde nije gospođa Nada Kolundžija. Ona je navela primer iz engleske prakse. Moram da vam navedem primer iz naše prakse, političke prakse Kraljevine Srbije, kada tadašnja opozicija nije mogla da zameri ništa tadašnjem predsedniku srpske Vlade, Nikoli Pašiću, u načinu na koji vodi svoju Vladu, u načinu na koji vodi državu, odnosno tadašnju Kraljevinu Srbiju. Ali, uhvatili su se za jedan detalj. Nikola Pašić je imao problematičnog sina, Radomira, Radu Pašića, i dok je otac bio nacionalni entuzijasta, dok se borio za to da država Srbija bude što jača i što bolja, sin Radomir je obilazio kafane po Skadarliji, voleo je kažu i da se napije, i da se kocka i to je jedina stvar koju je tadašnja opozicija imala da prigovori Nikoli Pašiću. Danas u Srbiji niko o tome i ne govori. Danas je to minorna stvar. Danas je elementarna stvar da se službeni automobili koriste u privatne svrhe. Danas na dan izbora više možete da vidite službenih automobili iz Beograda i Novog Sada nego automobile sa registarskim oznakama te opštine. Nekada je opozicija u srpskom parlamentu vodila debatu s Nikolom Pašićem, sme li žena Nikole Pašića da se vozi u državnom fijakeru. I odatle imate onu čuvenu anegdotu, jedan poslanik opozicije je rekao – gospodine Pašiću, vaša žena nema pravo da se vozi u državnom fijakeru, a Baja je onako mudar, lucidan, izašao za govornicu i rekao – u pravu ste. Onda je izašao jedan radikalski poslanik i rekao – niste u pravu vi, žena gospodina Pašića ima pravo da se vozi državnim fijakerom. Baja je i njemu reko – i vi ste u pravu. Hoću da kažem da se nekad u Srbiji o tome izuzetno vodilo računa. Danas možete da potrošite milione evra narodnog novca da vas niko ne pita zašto i zbog čega. Danas možete, u vreme ekonomske krize, tako brutalno da zloupotrebljavate državni budžet, pokrajinski budžet, opštinski budžete, budžete javnih preduzeća, da je to praksa koja ne znam da li postoji danas u nekoj najzaostalijoj državi, negde na dalekim meridijanima Azije ili u Africi. To su problemi, gospođo Malović, s kojim ćetemorati da se suočite. Ili, još jedan primer iz malo bliže prakse. Znate da je gospodin Mirko Cvetković, aktuelni predsednik Vlade Srbije, na mesto direktora Agencije za privatizaciju došao sa mesta izvršnog direktora konsultantske kuće "Ces Mekon". Šta se desilo posle toga? Kada je postao direktor Agencije za privatizaciju, on je zaključio 14 konsultantskih ugovora sa firmom u kojoj je do tada radio. Ukupna vrednost ugovora 455 miliona dinara. To je vreme kada je dinar vredeo nego što vredi danas. Da li je taj čovek sankcionisan? Nekad je vođena rasprava u srpskom parlamentu sme li žena predsednika Vlade da se vozi državnim fijakerom. Da li ste čuli nekad raspravu ovde da li je pogrešio možda Mirko Cvetković? Da li je prekršio neku zakonsku ili moralnu normu? Ne, taj čovek je nagrađen time što je nakon toga postao ministar finansija, danas je predsednik Vlade. Onda vi iz vladajuće koalicije se pozivate na praksu iz Engleske, iz ko zna gde. Nema potrebe da idete u Englesku, to je jedna dobro uređena država, bez svake sumnje, ali imali ste primer nekadašnje Srbije, pre nego što je zavladao komunizam, gde su takođe važili ti principi. Jeste li ste čuli da je neko nekad zamerao ljudima poput Nikole Pašića, poput Milovana Milovanovića, poput Stojana Protićada su nemoralni zato što vrše dve, tri ili pet funkcija. Ne, tim ljudima nije padalo na pamet, iako nisu imali Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, da vrše dve ili više funkcija. Tada se znalo – predsednik vlade je predsednikvlade i ništa drugo. On je morao da stavi prst na čelo pre nego što stavi svoju ženu u fijaker da mu opozicija to ne bi zamerila. Danas možete da budete ministar, možete da budete konsultant, možete da budete poslanik, direktor javnog preduzeća, možete da budete gradonačelnik, narodni poslanik, pokrajinski poslanik, pokrajinski sekretar, član upravnog odbora Fonda za kapitalna ulaganja Vojvodina, za sve vas je majka rodila, sve umete super da radite, mnogo ste pametni. I onda se na celu tu situaciju kao kruna donosi zakon o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije kojim se ne sankcionišu ljudi koji na očigledan način se bave korupcijom u Srbiji, nego im se daje jedna široka amnestija. Nema veze to što niste poštovali 1. april kao rok. Gospodo,imate novi rok do 1. septembra, ali ne da se izjasnite koju funkciju zadržavate, nego samo da obavestite Agenciju o notornoj stvari, o tome koje funkcije vršite. Sada vas pitam, gospođo Malović, kao pravnik – šta će biti sa građanima Srbije koji nisu u roku platili porez na imovinu, porez na dohodak građana, bilo koju drugu fiskalnu obavezu državi? Ima li nekoga u državi Srbiji ko će te građane da amnestira? Ne, poslaćete im poreske izvršitelje. Da li je moralno da jedan standard važi za običnog čoveka, a drugi standardi da važe za javne funkcionere.
Iskorišćeno je 15 minuta ovlašćenog predstavnika i 5 minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. U elektronskom sistemu su prijavljeni narodni poslanici Milica Radović i Jovan Palalić. Kažite mi kojim redom, pošto nisam sigurna? Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, zaista je neverovatno kakva smo obrazloženja odbijanja amandmana dobili i koliko sve ono što smo dobili kao obrazloženje zašto se amandmani odbijaju odudara od onog što piše u Zakonu. U obrazloženju odbijanja ovog amandmana kaže se da amandman predviđa izuzetke za pojedine kategorije funkcionera od primene Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, što je u suprotnosti sa koncepcijom zakona. Svaki član ovog predloženog zakona predviđa izuzimanje pojedinih kategorija funkcionera iz primene zakona. Počećemo od člana 11 - Agencija može opštim aktom da utvrdi druge javne funkcije koje funkcioneri mogu da obavljaju bez saglasnosti Agencije. Član 14: Za pojedine kategorije funkcionera, odnosno za određene posebne delatnosti, direktor Agencije može opštim aktom da propiše da nije potrebno dostaviti obaveštenje itd. Zaista moram da kažem da ovakve formulacije, ne znam ko je pisao ovo obrazloženje, vređaju zdrav razum kada se pogleda čitav koncept zakona. Ono što smo danas čuli, što smo čuli i kada je bila načelna rasprava, danas ponovo su neverovatna obrazloženja, meni je žao što ovde gospođa Kolundžija nije, kako se ovaj zakon brani i koja su sve to obrazloženja da bi se ovaj zakon odbranio u Narodnoj skupštini. Čuli smo neverovatnu stvar, da ne postoji sukob javnog i javnog interesa, da to prosto nije moguće utvrditi, zato su ovako uopštene i neprecizne formulacije. Gospodo, Ustav Republike Srbije govori koje javne funkcije pojedini funkcioneri ne mogu da obavljaju ako se na jednoj nalaze. Da li je javna funkcija narodni poslanik? Da li je javna funkcija pokrajinski poslanik? Da li je javna funkcija odbornik? Da li je javna funkcija izvršna vlast Republike Srbije? Da li je javna funkcija pravosuđe? Ako Ustav govori da postoji sukob interesa i ne dopušta gomilanje javnih i javnih funkcija, mi ovde danas slušamo opravdanje činjenice da neko vrši nekoliko funkcija i da to nije sukob interesa, da to nije gomilanje funkcija. Prosto je neverovatno šta ćemo čuti u ovoj Narodnoj skupštini i ignorisati ustavnu normu, konkretno član 102. Ustava. Osnovni problem ovog zakona jeste njegova nepreciznost, a nepreciznost se rešava tako što se Agenciji za borbu protiv korupcije daje mogućnost da tu nepreciznost popunjava svojim tumačenjima. Onda ulazimo u jedan problem, sad vas pitam - kako će to tumačenje da izgleda, a nadasve da li je posledica ovakvog rešenja ono što se desilo u pripremama o rešenju Ustavnog suda Republike Srbije. Mi smo danas svi, kao članovi Zakonodavnogodbora, dobili tu odluku Ustavnog suda, kojom je faktički obustavljeno izvršenje svih onih rešenja, gde Ustavni sud kaže da je sporno pravno tumačenje člana 82. od strane Agencije. Ponovo Ustavni sud kaže da je Agencija donela zaključak za davanje saglasnosti koje je takođe sporno. Ustavni sud govori o spornim tumačenjima i pravi problem, a onda se sada ovako daje široko pravo Agenciji da ona tumači zakon. Mislim da je predlagač zakona zaista napravio ogroman problem, jer je sad u pitanju kako i na koji način će Agencija da tumači ove odredbe i da li ćemo imati niz sada sporova pred Ustavnim sudom zbog takvog tumačenja kao što je ovaj, i u krajnjoj liniji, da li se takvim velikim diskrecionim pravom koje se daje Agenciji daje mogućnost da se veliki broj funkcionera nađe u poziciji da vrši nekoliko funkcija. Ovo je, nažalost, moram to da kažem, zakon koji opravdava gomilanje funkcija. To je potpuno suprotno od onoga što se pričalo u oktobru 2008. godine, kada se ovde iznosio stav da ćemo na sve moguće načine sprečiti gomilanje funkcija. Jedini način da se reše problemi koji će se tek stvoriti u praksi, mnogo veći nego što su bili do sada, jeste da se vrlo precizno definiše koje to funkcije ne mogu biti spojive. Vi ste to izbegli i otišli ste korak unazad, čak i u odnosu na rešenje iz osnovnog teksta. Baš zato što niste to precizirali, naći ćemo se u problemu i naći ćemo velika osporavanja od strane građana. Najbolje rešenje je da se vrati zakon nazad na doradu i da se vrlo precizno kaže – te i te funkcije nije moguće zajedno vršiti. Nema Agencija za borbu protiv korupcije nikakva ovlašćenja da tumači. Vrlo usko tumačenje ovaj zakon zahteva. Tako ćemo sprečiti gomilanja funkcija i tako ćemo moći da kažemo da se ovaj zakon u potpunosti primenjuje u duhu Ustava Republike Srbije. Ovako bojim se da ulazimo u jedan period kada ni na koji način nećemo moći opravdati sve ono što smo govorili ovde, a to je da se ide ka rasterećenju vršenja funkcije i nadasve ka sprečavanju potencijalnih mogućnosti da se dođe u poziciju da se vrši i ostvari korupcija.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Narodna poslanica Milica Radović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o kome mi danas raspravljamo je, nažalost, još jedan u nizu zakona koje je vlast donela, a koji se ne primenjuju. Ovo je danas jedna od najvažnijih tačaka dnevnog reda na ovoj sednici Skupštine, ali je u isto vreme ovo jedan od najlošijih zakona koje ova Skupština donosi. On je pun konfuznih odredaba, on je pun jednostavno nepreciznosti, nejasnosti. On se, nažalost, kvalifikuje kao zakon koji stvarno, možemo da kažemo, zaslužuje da se vrati predlagaču i da se uputi jedan valjan tekst ponovo pred nas da o njemu zauzmemo svoj stav. Koliko je samih konfuznih odredaba u ovom zakonu sadržano, nejasnih, najbolje potvrđuje činjenica da amandmane koje smo mi podneli na ovaj predlog zakona i odsustvo svake mogućnosti da predlagač ovog zakona shvati suštinu amandmana. Moram da pokažem svoje iznenađenje da danas, kada smo dobili mišljenje Vlade, vrlo sam iznenađena što nije nijedan amandman, pa čak ni onaj koji je bio tehnički, nije prihvaćen. Naravno, nismo očekivali nijedan suštinski amandman da bude prihvaćen, ali bar onaj tehnički, bilo je osnova za to. Koliko je konfuzan zakon najbolje ću pokazati ukoliko prođem kroz par odredbi ovog zakona. Odmah na početku, to je član 15, gde se kaže da direktor Agencije daje mišljenje i uputstva za sprovođenje ovog zakona. Da li je to normalno? Valjda je intencija svakog predlagača zakona da zakon bude, pored toga što treba da bude smislen, a ovaj to nije, da bude i jasan, da izbegnemo raznorazna tumačenja koja možda nekad mogu da budu toliko oprečna da dovode samu primenu zakona u pitanje, kao što je slučaj sa ovim zakonom. Mogu da tumačim ovu odredbu na dva načina. Na jedan način, da je sam predlagač shvatio koliko je ovaj zakon konfuzan, da je morao da predvidi ovakvu jednu odredbu, a drugi razlog zbog čega to vidim i zašto je to predviđeno jeste taj da se na samog direktora Agencije prebaci odgovornost i da on odluči da li se na, izvinite zbog izraza, ali sitnog profitera, sa ogromnim ucenjivačkim potencijalom, ovaj zakon primenjuje. Ovo je jedna potpuno besmislena odredba, ali nažalost nije jedina. Dalje, ukoliko krenemo po samom tekstu zakona, nailazimo odmah na član 28. Predloga zakona. I u načelnoj raspravi sam govorila da je ovo ključni član, po mišljenju DSS, kojim se, protivno Ustavu, ozakonjuje sukob interesa. Osnovna namera ovog člana 28. jeste da se pokrajinskim poslanicima omogući da vrše sve druge funkcije, sem funkcije koja je predviđena u Ustavu, odnosno sem funkcije narodnog poslanika. Time se samo stvara privid da se nešto u Vojvodini rešava. Time se samo stvara privid da oni nisu u sukobu interesa. Sam predlagač zakona ovom odredbom potpuno jasno staje na stranu kršenja samog Ustava. Moram da kažem da ovaj član 28. kaže u stavu 2. da funkcioner izabran na javnu funkciju neposredno od građana može, bez saglasnosti Agencije, da vrši više javnih funkcija na koje se bira neposredno od građana, osim u slučajevima nespojivosti utvrđenih Ustavom. Ponoviću, jer očigledno nije bilo mnogo jasno, da u ustavno-pravnom sistemu Srbije postoje samo četiri položaja na koje se građani biraju, odnosno funkcioneri, neposredno od samih građana. To je odbornik, pokrajinski poslanik, narodni poslanik i predsednik Republike. Ustav tretira samo jednu stvar, poziva se na narodnog poslanika. Ostale funkcije ne dira, već daje mogućnost samom zakonu da reguliše ovu materiju. Zakonodavac, odnosno predlagač zakona se, protivno Ustavu, odriče te mogućnosti. Sada imamo situaciju da ta situacija nije rešena. Faktički, mi nemamo ni u ovom zakonu, a ni u samom Ustavu mogućnost da predvidimo koje su to situacije koje jednog funkcionera podvode pod sukob interesa. Sam član Ustava, mislim da se radi o članu 6, predviđa da sukob interesa reguliše i Ustav i zakon. Koji to zakon reguliše sukob interesa? To nije ovaj koji danas donosimo, zato što se on samo poziva na nešto što je već regulisano samim Ustavom. Moram da napomenem da u praksi imamo situaciju da nijedan pokrajinski poslanik nije narodni poslanik. Tu je očigledno uslov potpuno ispunjen, ali postoje činjenice koje kazuju da su većina pokrajinskih poslanika u sukobu interesa zato što su na mnogim funkcijama u izvršnoj vlasti. Ovde prvenstveno mislim na pokrajinske sekretare, mislim na predsednik upravnih odbora raznih javnih preduzeća, mislim prvenstveno na članove upravnih odbora. Šta se dešava s njima? Da li ovaj zakon, o kome mi danas raspravljamo, govori o njima? Po mom mišljenju, apsolutno ne, a volela bih da čujem i suprotno mišljenje. Dalje, idemo na sledeći stav člana 11, gde se u stavu 2. kaže da funkcioner koji je izabran, postavljen ili imenovan na drugu funkciju i očigledno namerava da vrši više funkcija, sada traži saglasnost od same Agencije za tako nešto, ali u onom trenutku kada je on već stupio. Znači, imamo situaciju da on već vrši dve funkcije i da zakon takvu mogućnost predviđa. Zar nije bilo normalno da on samu saglasnost da li će da stupi na tu funkciju traži pre samog stupanja na samu funkciju? U takvoj odredbi bi se onda tačno videlo da predlagač zakona ima jasnu želju i cilj da spreči gomilanje funkcija, odnosno da spreči eventualni sukob interesa. Od toga se odustalo, to više u zakonu kao mogućnost ne postoji. Dalje, stav 8. Moram prethodno da se pozovem na stav 7. istog člana, gde kaže da funkcioneru koji je izabran, postavljen ili imenovan na drugu javnu funkciju suprotno odredbama ovog zakona, kasnija funkcija prestaje po sili zakona. Sledeći stav ovaj prethodni stav razrađuje. Da li je uopšte normalno da ga razrađuje, kada je stav potpuno jasan? Ovde se sada odstupa od norme da ona kasnija funkcija na koju je funkcioner stupio prestaje po sili zakona, već se kaže da onaj organ koji je izabrao funkcionera donosi odluku o tome da li je on u sukobu interesa. Postavlja se pitanje same pravne prirode takve odluke. Ona može da bude samo deklarativnog karaktera i da kaže da ona po sili zakona prestaje, a ne da se donosi nova odluka, jer se onda potpuno prethodni stav čini ništavim. Naravno da se sama suština ovog zakona izigrava i time što se direktoru Agencije, ne samoj Agenciji, podzakonskim aktima daje mogućnost da pobroji sve javne funkcije koje funkcioner obavlja bez saglasnosti Agencije. Zar nije sama suština zakona da on predvidi mogućnost da ne dođe do sukoba interesa, da dođe do deakumulacije funkcija, a ne da ga još nagrađuje zato što će mu ''možda'' Agencija uskratiti pravo da neku funkciju obavlja. Sada dolazimo i do onog ključnog člana o kojem je danas mnogo toga rečeno, a to je član 82. kojim se predlaže retroaktivna izmena. Taj član se menja, tačnije menja se onaj koji je bio vrlo jasan i koji je predviđao da do 1. aprila funkcioneri, koji su u očiglednom sukobu interesa, moraju da se opredele za funkciju koju će da zadrže, odnosno koje će da se odreknu. To niko nije uradio, uradila je nekolicina funkcionera. Naravno, ono što je najstrašnije, niko za to nije odgovarao, niko nije snosio sankciju za tako nešto. Sada se predviđa druga situacija, određuje se naknadni rok od 1. septembra, ali ne da se oni odreknu funkcije za koju se smatra i za koju svi znaju da su u sukobu interesa, nego se njima predviđa novi rok gdekaže samoj Agenciji, a to Agencija ne zna, koje oni funkcije sve vrše. Podsetiću ministarku pravde da je svaki funkcioner prilikom podnošenja prijave o svojoj imovini dužan da navede koju funkciju obavlja. Znači, Agencija već poseduje informacije na kojim funkcijama se nalazi funkcioner. Zašto izigravati samu suštinu zakona? Šta je predlagač ovog zakona želeo da postigne, svima je nama jasno i svi mi to znamo, ali nemojmo da se zavaravamo i da bilo ko, kako od strane vladajuće koalicije, tako i od strane ministra, na bilo koji način brani bilo koju odredbu ovog zakona, jer ona je potpuno neodbranjiva. Na kraju da kažem i to da član 82, čija se retroaktivna izmena traži, nije u skladu sa članom 197. stav 2. Ustava, kojim se predviđa da pojedine odredbe zakona mogu da imaju povratno dejstvo samo u onoj situaciji kada za to postoji opravdan opšti interes i kada je to utvrđeno prilikom donošenja samog zakona. Prilikom donošenja zakona takav razlog nije ni postojao, zato što je bilo jasno i svako od nas je to smatrao za obavezu da će 1. april biti krajnji rok kada ćemo završiti sa pričom o sukobu interesa. Sada ovom odredbom, koja je ovde predviđena, i propisivanjem tog člana autoritet same Agencije je bitno narušen, da ne kažem da je potpuno iščezao. Ona nije bila u stanju, a nije imala ni snage da sprovede ovaj zakon u delo, prvenstveno mislim na ovu odredbu, pa joj se ovom odredbom pruža još jedna šansa. Njoj se veštački vraća autoritet. Autoritet Agencije je, nesprovođenjem ovog člana u delo, faktički izgubljen. Pozvaću se još na jedan član, koji takođe zaslužuje komentar, a to je član 56, gde se kaže da državni službenik može da podnese prijavu Agenciji samo ukoliko je u dobroj nameri i ako opravdano veruje da postoji korupcija u organu u kome radi. Na ovaj način se, faktički, lica koja rade u organu onemogućavaju da podnesu krivičnu prijavu, odnosno da pokrenu postupak. Zašto ovo kažem? Zato što je potpuno jasno da će oni ovakvim diskriminatorskim stavom imati strah od toga da li uopšte ispunjavaju uslove da u dobroj nameri podnose krivičnu prijavu i da postoji opravdana vera da postoji sama korupcija. U krajnjem slučaju, ko je taj koji procenjuje da li je došlo do samog ispunjenja ovih uslova? Mislim da je ova odredba koja, nažalost, nije trebala da stoji u ovom zakonu, kao što sam to navela i u drugim odredbama zakona. Ovo je, kao što sam rekla, jedan jako loš zakon koji korupciju podstiče, koji je ne sprečava, a moramo da se setimo da samo tolerisanje sukoba interesa predstavlja, nažalost, temelj same korupcije.
Iskorišćeno je 13.30 minuta vremena ovlašćenje predstavnice. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč, 55 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice i ukupno vreme poslaničke grupe.
Prijavljena sam još od javljanja gospođe Nade Kolundžije, jer želim da prokomentarišem njen način, a pretpostavljam i ostatka vladajuće većine, oko tretmana zakonskih akata koji se ovde razmatraju i amandmanskih intervenisanja na njih. Znači, ovaj zakon će proći, ali će doći neki sledeći i opet će se postaviti pitanje na šta to poslanici imaju pravo da intervenišu kada im Vlada, kao neko ko je, po evidencijama koje imate u proceduri, predlagač 90% onih zakona koje predstavljate javnosti, a koje smo ovde imali prilike da razmatramo. Ni jedan jedini predlog drugih predlagača, sem poslanika vladajuće većine, a u dogovoru sa Vladom, nisu bili predmet razmatranja u ovom domu. Znači, pravo poslanika da predlažu zakone i druga akta je nesporno na papiru, u praksi ono se ne primenjuje i neka neko kaže da preterujem kada kažem da se ovde privremeno formira jedna monarhija, u kojoj 126 ruku može sve, a oni koji nemaju tu većinu ne mogu čak ni zakonski projekat da stave na dnevni red. To znači da se takvim načinom nameću teme razgovora, ne samo zakoni, nego kada nam kažete da amandmanima možemo da reagujemo samo na one članove zakona koje je Vlada predložila da menja, vi nam namećete i temu za razgovor. Ograničenje tema za razgovor postoji u štampi, u svim drugim medijima, pa da li je i Skupština to mesto gde treba da se ograniči broj tema o kojima treba da se razgovara? Čime se to pravda? Nametanjem neophodnih pravila, jer bi u protivnom bio haos. Citirala sam doslovce gospođu Kolundžiju. Iz toga izvlačim jedini mogući zaključak. Ili da poslanici opstrukcijom podnošenja amandmana na sve moguće članove zakona koji se menja ili dopunjuje, umesto samo na one koje vi predlažete, jer su u najmanju ruku nedovoljno pametni, pa žele da pričaju tek onako bez veze o svemu. Ili, drugi mogući zaključak, da zakoni apsolutno ne valjaju i da ćemo mi kada vi podnesete predlog izmene i dopune pričati baš o svakom članu zakona koji taj zakon ima, na primer, od jedan do 239 članova. Morate da priznate da u tim krajnostima nije suština. Niti smo mi spremni za opstrukciju, niti smo mi nesvesni situacije u kojoj se nalazimo, niti su zakoni do te mere potpuno loši da bi mi trebalo da intervenišemo na svaki član zakona. Zaista nije u redu da se tako izvrgava ruglu i karikaturalno slikaju naša nastojanja da popravimo zakone koji se u ovoj proceduri pojavljuju. Moram da priznam da se ovakvim načinom tretiranja zakonskih procedura dovodi u pitanje stvaranje zajedničkog kapaciteta za promenu ove države, administrativnih kojima raspolaže ova skupština, političkih, a to smo svi mi ovde, i intelektualnih potencijala kojima raspolaže ova država. Čemu vam onda služi u Poslovniku ona odredba javnog slušanja, a to su u stvari javne rasprave, gde se istaknute pojedinci stavljaju u poziciju da pomažu izradi zakona? Gde je sva ta energija koja postoji u ovoj državi i koja treba da dovede do pozitivnih promena, ako je ovde jedini predlagač Vlada, a poslanici mogu da intervenišu jedino na članove zakona koje Vlada želi i uz ograničenja vremena koje su dovedena do perfekcije da u sekundama moramo da vodimo računa šta govorimo? Verujem da to nije cilj. Ako vama jeste, platićete cenu za to. Ono što želim da zaključim povodom člana 82, koji je SNS podnela, i člana 28. o kojem se govori i člana 11. i usredsređivanja ovog zakona na položaj direktora Agencije i njegovog zamenika, koji je, proverite, uzgred budi rečeno, u debelom sukobu interesa, jer je uzeo otpremninu iz fonda PIO, o čemu postoji evidencija, pa se onda zaposlio kao zamenik, možda je to i rezultat sukoba trenutnog sa direktorkom, ali to nije važno, ta kumulacija funkcija nije jedini problem sukoba interesa. Ali jedno da znate, mi se zalažemo za princip jedan čovek – jedna funkcija. Kumulacija je sistemska mogućnost za korupciju, za nameštanje poslova, za prikrivanje interesa i za zloupotrebu javnog interesa u privatne svrhe. Pod dva, samo Skupština, samo ovaj dom može da donese propis kojim nekoga obavezuje da vrši još neku drugu funkciju. Sećate se primera gospodina Škundrića. Potpuno opravdano je tada Ivica Dačić rekao – čovek je zakonom obavezan da vrši funkciju predsednika skupštine, a sada mu pripisuju da je u sukobu interesa. Znači, samo Skupština je vlasna da donese koju to funkciju može neko da pod obavezom vrši. Nema daljih podzakonskih i drugih akata koja mogu da prave ovakvu kumulaciju. Odobrenje za drugu funkciju, ako se njeno obavljanje ne može ni na koji drugi način obezbediti, obavlja se na način kako smo mi vama predložili izuzetkom u članu 82. Zašto samo takvim izuzetkom? Ne mogu da se spajaju nespojive funkcije, ali ne možete reći, vrlo lepo koristite obrazloženje koje SNS već dva dana javno promoviše, da je u sukobu interesa odbornik u nekom malom mestu i onaj ko je u školskom odboru. Kakvog tu sukoba interesa ima? Ali u Beogradu je to nešto drugačije, jer u Beogradu člana školskog odbora imenuje Skupština grada, a odbornik je u nekoj drugoj proceduri imenovan kao neko ko je direktno izabran od ljudi koji treba da obavljaju neku funkciju. Od 37 podnetih amandmana koje ste odbili, 15 je podnela SNS, uložila veliki trud, pokušavajući da vam onemogući da pozitivne propise i izuzetke, koji su potrebni kada ugledni profesori, mudri ljudi sa mnogo iskustva rade, na primer, u državnim ustanovama ili fakultetu, treba da budu članovi nečega što se može tretirati sukobom interesa, odnosno kumulacijom funkcija. Tu je potrebno da ne direktor, nego odbor donese mišljenje, odnosno stav da li je to dopustivo. To je sva filozofija koja se mogla rešiti izmenama ovog zakona, za šta vi niste pokazali ni dobru nameru, ni dobru volju. Ovaj zakon je gori od samog osnovnog zakona. Ovaj zakon je nasledio nekoliko projekata borbe protiv korupcije koji se mogu svesti na jednu rečenicu: stvarate uslove za korupciju, a onda ustanovljavate organe i tela da se bore protiv korupcije, i to na teret građana. Neka vam služi na čast.
Iskorišćeno je sedam minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe i iskorišćeno je ukupno vreme ovlašćene predstavnice, a 55 sekundi je narodna poslanica imala vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč u raspravi u pojedinostima o Predlogu za dodavanje novog člana? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Saša Maksimović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji smo podneli se odnosi na definiciju sukoba interesa i njime se u članu 1. Predloga zakona dodaje stav 2. koji glasi da se alineja 6. menja i glasi: ''Sukob interesa'' je situacija u kojoj funkcioner ima privatni interes ili drugu funkciju, koji mogu da utiču ili izgleda kao da utiču na postupanje funkcionera u vršenju javne funkcije, odnosno službene dužnosti na način kojim se ugrožava javni interes, ili prava i slobode i na zakonu zasnovani interes građana i pravnih lica.'' Ono što smo mi hteli je da se ovim predloženim amandmanom praktično menja definicija izraza sukob interesa i to u alineji 6. člana 2. Zakona o agenciji za borbu protiv korupcije, radi njenog usklađivanja sa članom 6. stav 1. Ustava. Sadašnjim tekstom tačke 6) nije obuhvaćen sukob interesa koji nastaje zbog vršenja druge funkcije, iako je to definisano članom 6, kako rekoh, Ustava Republike Srbije. Takođe nije obuhvaćeno ugrožavanje prava i sloboda građana kao zabranjena posledica sukoba interesa, već samo javnog interesa, pa je odredba dopunjena i u tom smislu, čime je u stvari usklađena i sa međunarodnim konvencijama. Moram da dopunim gospođu Jorgovanku Tabaković, a u stvari dopunjava je i Vlada kroz obrazloženje za odbijanje ovog amandmana i tvrdi da je u stvari ovde opozicija u pravu kada ima pravo da menja članove koji nisu predloženi zakonom o izmenama i dopunama Zakona. Konkretno u obrazloženju stoji da se amandman odnosi na alineju koja nije obuhvaćena Predlogom zakona, tačka. Znači, to jeste konstatacija. Međutim, Vlada je onda dalje dostavila obrazloženje da ne prihvata amandman iz razloga što smatra da je rešenje iz člana 2. alineja 6. Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije kojim je određeno značenje itd, dovoljno jasno i precizno usaglašeno sa međunarodnim konvencijama u ovoj oblasti. Vlada priznaje pravo poslanika da menja, odnosno da predlaže, pretpostavljam da se vi ne slažete s tim, ali je svakako Vlada dostavila mišljenje da amandman ne prihvata iz određenih razloga, ali svakako priznaje pravo poslanika da predloži izmenu i dopunu člana zakona koji nije predložen zakonom o izmenama i dopunama zakona.
Trideset sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, pred nama je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, rasprava u pojedinostima. Nova Srbija je podnela nekoliko amandmana, ali s obzirom da su se i mnogi predstavnici drugih političkih stranaka uključili na samom početku, praktično idu član za članom i prinuđeni su da tako tumače. Mnogo je kontradiktornosti i čekati jednostavno amandman po amandman, suština ne bi baš mogla građanima Srbije da bude jasna. Siguran sam da smo, moram da kažem figurativno, mi umetnici da jednu dobru ideju svi zajedno, jedan dobar zakon, koji smo u principu, uz neke sitne izmene 2008. godine amandmanima pokušali da popravimo, praktično upropastimo na startu. Agencija za borbu protiv korupcije ovakvim predlogom izmena zakona praktično devalvirana je u samom startu. Postaviću pitanje jedno koje nisam čuo da je neko od kolega postavio. Da li će bilo ko od javnih funkcionera biti sankcionisan ukoliko nije na vreme priložio svoju imovinsku kartu? Zašto bi, gospođo ministre, zašto bi neko bio sankcionisan ukoliko ovi ljudi koji su imali rok do 1. aprila da se izjasne za neku od funkcija neće biti sankcionisani, kako je gospodin Martinović rekao, period od dva tri meseca je prošao i mi donosimo zakon. Bio bih dovoljno mudar da sam na suprotnoj strani da ovakvu izmenu i dopunu zakona uradim 21. marta. Cela prošla godina je prošla u priči Agencija se sprema, Agencija počinje da radi, Agencija će biti rigorozna. S obzirom da Agencija ima pravo, praktično čak i vrlo oštre sankcije prema nekom ko nije podneo imovinsku kartu, čak i zabrana bavljenja politikom u nekim drugim javnim funkcijama u nekom periodu, postavljam pitanje: do ove izmene zakona da li će neko biti sankcionisan? Šta ćemo sa periodom april, maj, jun i ovih 20 dana jula? To je osnovno pitanje. Kozmetika je sada da li će oni da se izjasne ili neće, kao što su i moje kolege rekli, oni će morati sada do septembra samo prijave sve te svoje da podnesu, pa će taj rok naravno biti jako dug, da se Agencija izjasni i verovatno će tu doći do nekih izbora. Prema tome, smisao Agencije je obesmišljen. Nije ovo dobro, pogotovo nije dobro ako se jedan predstavnik Agencije, koga je Skupština praktično izabrala, danima upustio u polemiku, mislim osnovano, da javni funkcioneri u Vojvodini i neki koji se nalaze u Srbiji nisu po Ustavu u mogućnosti da od 1. aprila obavljaju dve javne funkcije i da moraju da se izjasne. Ako smo mi tog čoveka ovde izabrali, mi treba da poštujemo njegovo mišljenje, a upravo ovakve izmene zakona praktično njemu stavljaju flaster na usta, da jednostavno mora da ćuti u budućnosti, inače će brzo, ako se suprotstavi nekoj vladajućoj koaliciji ili nekoj političkoj stranci, nekom političkom interesu, doći do promene zakona, zato bolje da ćuti. Moje osnovno pitanje jeste, javna funkcija je javna funkcija, da li je neko izabran po proporcionalnom sistemu ili po većinskom sistemu to je potpuno irelevantno za samu situaciju ili činjenicu javne funkcije. Zašto bi neko, recimo sutra, recimo i ti gradonačelnici oko kojih je bilo sporno, zašto bi oni sada morali da se odreknu neke funkcije samo zbog toga što su birani po proporcionalnom sistemu, a neko ko je biran po većinskom sistemu moći će da zadrži svoje pravo? Kakva je razlika u takvim javnim funkcijama? Javna funkcija je javna funkcija. Postavljam pitanje, da li bi neko od građana Vojvodine glasao za te ljude po većinskom sistemu da je znao da će bi ljudi biti tako beskrupulozni i da će moći da imaju dve-tri funkcije? Da li bi oni bili izabrani? Da li bi bili izabrani da toliko imaju funkcija, a da toliko ne mogu da se posvete možda svom gradu ako su u parlamentu Vojvodine ili obrnuto? Verovatno da ne bi bili izabrani. Prema tome, mi moramo pre svega da poštujemo i građane Srbije koji na ovaj ili onaj način biraju. Mi smo imali i većinski sistem za izbor gradonačelnika, i kada se to nekom učinilo da nije dobro, jer u mnogim gradovima pobeđuju možda neke stranke, konkretno u Kraljevu predsednik, pokojni dr Miloš Babić je pobedio sa 75% glasova građana Kraljeva, a mi smo tada kao Nova Srbija imali samo tri odbornika. Hajde brže-bolje, ne kažem da je to zbog Kraljeva, nego zbog nekih verovatno drugih stranaka koje su shvatile da je to vrlo opasno, hajde brže-bolje da vratimo proporcionalni sistem, možda ćemo imati više šansi. Na okruglom stolu sa Milanom Markovićem, ministrom, prošle godine u Sava centru smo imali žustru polemiku oko toga. Lično smatram da gradonačelnici treba da se biraju po većinskom sistemu, jer oni predstavljaju gradove. Da li svi predsednici opština treba tako da se biraju, to možemo da polemišemo, to su neke manje sredine itd., ali gradonačelnici apsolutno moraju da budu po većinskom sistemu jer su to veliki gradovi i treba narod da se izjasni za autentičnog predstavnika koji će da predstavlja taj veliki grad. Dakle, mislim da je od oktobra 2008. do sada jula 2010. godine prošlo puno vremena i da sigurno neke amandmane koje NS podnela, kao što sam rekao u raspravi u načelu, da su bili prihvaćeni, mi danas ne bi imali ove izmene i dopune ovog zakona. Mislim da se u tom trenutku olako držalo, da 1. april 2010. godine nikad neće doći. Eto, vidite kako vreme brzo prođe, a onda zbog ovakvih nelogičnosti moramo da opterećujemo i nas i građane Srbije da menjamo nešto u principu za šta smo svi tad rekli da je to dobro, da Srbija dobije jedan ovakav zakon, da je dobro da se praktično obavlja jedna javna funkcija i da ne može biti više javnih funkcija. Naravno, kao što su kolege rekle, ima tu nekih nelogičnosti, da li je neko u školskom odboru ili na nekoj drugoj funkciji, da li je to sukob interesa. Vidite, gospođo ministar, smatram da je jedan veliki sukob interesa, ništa lično, kad ste vi, ne vi, nego kad je neki od predstavnika poslanika, predsednik Odbora za pravosuđe, pa je predstavnik, a to smo govorili kad smo govorili o Visokom savetu sudstva, kad obavlja posao advokature, kad direktno utiče na izbor sudija ili tužilaca u ovoj zemlji. Za mene je to sukob interesa, a elegantan način da se izađe iz toga je da se u periodu, ako želite da obavljate toliki broj funkcija i da direktno birate sudije u voj zemlji, da u tom periodu zamrznete svoj status. Ako ćemo mi uskoro doneti neki zakon o advokaturi ili bilo šta, da sudija koji je u svom gradu bio sudija, neće moći tri godine ili pet godina da obavlja svoju dužnost, uporedite mi težinu tog sukoba interesa i ovog o kome pričam. Ne kažem da tu ima bilo kakve zloupotrebe itd., ne želim da kažem, ali smatram da bi to bilo prirodno, jer ne vidim nikakvu razliku između vas i gospodina Boška Ristića, da vi ne možete u ovom trenutku da se bavite advokaturom. To je po istom osnovu, možete i vi da budete ministar, ako ste potpuno od autoriteta, ako ste nepristrasni i možete da radite taj posao, da budete ministar, jer i vi, i on ste članovi Visokog saveta sudstva. Naravno, vi niste u tome ali dajem jedno poređenje i sigurno da je ovo za neko razmišljanje u budućem periodu. Naravno, kada govorimo o direktorima Agencije, potpuno mi je zasmetalo, moram da vam priznam, ova mogućnost da sada odbor bira tri člana, odnosno neka tri kandidata za izbor direktora, da direktor posle iz tog bira svog glavnog saradnika. Znate šta, niste izmislili toplu vodu. Takva stvar je već viđena u Vladi, kod ovih koji oglašavaju konkurse, kadrovska služba ili već kako se zove, nebitno. Oni isto tako sprovode konkurs u Vladi, predlažu tri kandidata i onda Vlada postavlja direktora ili neko postavljeno lice. To nije nikakva novina. Jedino ne vidim razlog, a i tada sam kada smo donosili ovaj zakon, dao jedan predlog amandmanom, da bi potpuno bilo logično da zamenik direktora, baš se sećam, taj amandman je bio da treba da bude iz redova opozicije. Da opozicija predlaže, ne da bude stranačka pripadnost, nego da opozicija predloži tog zamenika direktora, jer bi uzajamno bila kontrolna funkcija i direktora i zamenika Agencije. To bi bilo smisleno i takav jedan zakon bi svi podržali. Kada prođe određeni period vremena, vidi se da neki možda takvi predlozi ubuduće treba da budu prihvaćeni, jer ta agencija je u interesu svih, u interesu građana Srbije i normalno je da direktora ima sutra na predlog Odbora, da isto na predlog opozicije tom odboru bude zamenik. To je jedna uzajamno kontrolna funkcija. Ne vidim ništa loše u tome. Naravno, morao bi zakon da se menja, da se uslovi menjaju, ali…
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? Reč ima Milica Vojić Marković.
Gospođo ministar, dakle, na član 3, odnosno član 7. podneli smo amandman. Predlagač je napisao: "Odbor Agencije bira i razrešava direktora Agencije, odlučuje o uvećanju plate direktora". Smatrali smo da ovo "odlučuje o uvećanju plate direktora" mora da se briše. Obrazložiću zašto smo to smatrali. Predlagač zakona, odnosno Vlada Srbije u ovom slučaju, nekako je smetnula sa uma, zaboravila kakvo je stanje u Srbiji i političko stanje, a naročito ekonomsko i socijalno, koje zaista može da se sažme u tri reči – siromaštvo, siromaštvo, siromaštvo. I s druge strane, rasipanje gde god to može. To vređa građane Srbije i treba da se kaže nešto o tome. Skoro milion ljudi je u ovoj zemlji nezaposleno. U mandatu ove vlade je 158 hiljada ljudi ostalo bez posla. Stopa nezaposlenosti je 40%. Plate i penzije, neprekidno pada njihova vrednost i one ne mogu da pokriju ni osnovne troškove građana Srbije. Privrede nemamo. Svaki deseti građanin Srbije je ekstremno siromašan, gospođo ministar. Predlog zakona, dalje, sadrži odrednicu koja jasno govori o tome kolika treba da bude visina plate direktora Agencije i to se kaže da je visina plate sudije Vrhovnog kasacionog suda. To je prilično visoka plata i zaista nema smisla ostaviti mogućnost da se ta plata još i uvećava zato što ste ostavili mogućnost da se uvećava još naknadno 20%. Ovo je jedna priča i jedna pozicija s koje možete da gledate, ali s druge strane ako pogledate stvari, one postaju još mnogo zamršenije. Način na koji smanjujete nadležnosti, uticaj i poslove Agenciji i direktoru Agencije, toliko pada i toliko je u odnosu koliko mu povećavate platu. Što manji uticaj, što manja moć, što manja mogućnost da povrede nešto što Vlada želi, to mu raste plata i to neprekidno radite. Vlada očigledno ne bira sredstva da nezavisna i regulatorna tela drži pod svojom kontrolom. Ovo je jedan od načina, jako visoka plata, velika mogućnost da odlučuje o svojim saradnicima, date su im sve druge mogućnosti, osim one zbog koje je Agencija napravljena. Ovo je jedan od mamaca na koji će se neko možda i upecati. Da sam u pravu, evo vam deo intervjua gospođe Zorane Marković, direktora Agencije, koja kaže: Bez obzira na nesporazume – a to su oni nesporazumi koje je objasnio državni sekretar Homen koji sve objašnjava mnogo bolje od gospođe ministar, koja zna ili ne zna, ali on to voli da objasni – do kojih je došlo, direktorka Agencije Zorana Marković decidirana je da vlast ne sabotira ovu instituciju, i to kaže vrlo suptilno, namerno kažem suptilno. Država može već sutra da donese zakon koji ukida Agenciju, ali za sada, naglasak je na "za sada", pokazuje spremnost za saradnju.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Saša Maksimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, naš amandman, odnosno amandman poslaničke grupe SNS se takođe odnosi na član 3. Predloga zakona, kojim predlažemo da se on izmeni i da glasi: ''U članu 7. posle reči "Odbor Agencije" dodaju se reči "daje mišljenje i uputstva za sprovođenje ovog zakona". Član 3. Predloga zakona, koji propisuje da odbor Agencije odlučuje o plati direktora Agencije, u svari je u koliziji sa članom 22. važećeg zakona, jer je u tom članu stavom 1. određena visina plate direktora Agencije. Postavlja se pitanje – da li je pravno moguće, a tvrdim da nije, da se plata određuje zakonom, a da se istovremeno ovlasti upravni odbor da određuje tu istu platu? Da li je uopšte postojala svrha da se bilo čija plata uređuje zakonom, a da se zatim ovlasti upravni odbor ili bilo koji drugi organ da tom istom direktoru menja platu koja je već određena zakonom? Amandmanom se istovremeno predlaže da Odbor Agencije daje mišljenja i uputstvo za sprovođenje ovog zakona, jer važećim tekstom zakona ova nadležnost Agencije nije izričito postojala u delokrugu nijednog organa Agencije. Članom 3. Predloga zakona je predloženo da ovo ovlašćenje vrši direktor Agencije, ali to nije prihvatljivo zbog sukoba interesa, pošto direktor donosi odluke o povredi zakona i izriče mere, pa ne može istovremeno da daje mišljenje i uputstvo za primenu tog istog zakona, jer bi tako sam sebi davao mišljenje i uputstva koja bi njemu služila kao osnov za odlučivanje. Kako Odbor vrši izbor direktora i obavlja nadzor nad njegovim radom, smatramo da Odbor treba da daje direktoru uputstva za rad. U suprotnom bi Odbor pri odlučivanju o pitanjima iz svoje nadležnosti morao da postupa po mišljenjima i praktično po uputstvima direktora.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo, SNS podnela je niz amandmana kojima pokušava da ingerencije koje ovim zakonom dobija direktor Agencije budu uvedene u neki red. Moj amandman je logični nastavak na ono što je moj kolega malopre rekao. Odnosi se na pravo direktora da daje mišljenje i uputstva za sprovođenje ovog zakona. U situaciji smo da neko ko donosi odluke o povredi zakona i izriče mere odlučuje o tome i da li je neki zakon prekršen ili nije, odnosno da li ima sukoba interesa ili nema. Jedna potpuno nelogična norma i SNS se u tom kontekstu zalagala da mišljenje i uputstva za sprovođenje zakona budu posao koji će raditi Odbor Agencije. S obzirom da Odbor Agencije faktički vodi politiku same Agencije, stara se o tome da budu ispoštovane zakonske norme, pa ima ingerencije u smislu razrešenja direktora, normalno je da politiku, potpunu, pa i to o načinu na koji će da se neki zakon sprovodi, daje svoje mišljenje Odbor, a ne direktor Agencije. Na ovaj način bi direktor Agencije faktički bio u jednom specifičnom sukobu interesa, jer na osnovu tog mišljenja izriče i sankcije.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Miroslav Petković, Nikola Lazić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Dakle, podneli smo amandman na član 15. starog zakona, ovo je član 6. u ovom vašem Predlogu izmene i dopuna. Vi kažete ovako: "Direktor predstavlja Agenciju, rukovodi radom, organizuje i obezbeđuje zakonito i efikasno obavljanje poslova Agencije, donosi odluke o povredi ovog zakona, izriče mere", a zatim kažete i to menjate, "daje mišljenje i uputstva za sprovođenje ovog zakona". To je ono što po mišljenju Demokratske stranke Srbije ne treba da stoji u ovom članu, u ovom zakonu i mi smo smatrali da ovo treba izbrisati. U tom smislu ide naš amandman. Dakle, zašto smo mi smatrali da to treba brisati? Ako je zakon jasan, ako jeprecizan, ako su jasne definicije, onda nema potrebe za takvom vrstom tumačenja. Zašto bi ste tumačili nešto što je potpuno jasno? Ovim što ste napisali upravo ste potvrdili ono što vam opozicija govori i tokom načelne rasprave, a i danas, da vam je zakon pun finih literarnih reči, sastav takoreći, a ne zakon, neprecizan, nedefinisan, potpuno rasplinut. Zašto je takav? Pa, upravo zato što dajete mogućnost da se tumači, a tumačiće se onako kao vi tražite da Agencije uradi. To je suština. Ne mogu da verujem da neko ne može da napiše jedan jasan zakon. Znate, nisam po zanimanju pravnik i meni potpuno mnoge pravne stvari sada nekako na prvo čitanje su mi nejasne, a zatim pokušavam da ih prevedem u normalan život pa vidim o čemu se radi. Ako vi kao ne stručnjak, kao laik, možete da pratite zakon, zašto bi onda direktor Agencije trebalo da tumači nešto ako je zakon jasan? Dakle, suština cele priče jeste u tome da vi namerno radite taj zakon da bude nejasan. Volela bih da mi protumačite samo jednu stvar, od vas da dobijem odgovor, pošto mi nekoliko puta stiže na telefon poruka koja kaže da molim ministra da protumači samo jednu stvar - da li je korupcija to ako roditelj ima jednog ministra, u vrlo kratkom roku se sagradi kuća, ograda, okućnica, urede se staze i prilazni putevi,a zatim radnici "Beograd puta" neprekidno rade na uređenju travnjaka? Prosto eto, iskoristila sam možda svoje pravo kao narodnog poslanika, kažu da ne mogu da dođu do vas i mole da im pomognete.
Iskorišćeno je 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 9. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodna poslanica Zlata Đerić i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, davanje ovlašćenja direktoru Agencije za borbu protiv korupcije da bira i razrešava zamenika direktora nije prihvatljivo. Zbog toga je poslanička grupa Napred Srbijo SNS ovim amandmanom i predložila brisanje člana 9. Predloga zakona koji definiše ovaj postupak. Naime, zamenik direktora Agencije za borbu protiv korupcije ima ista ovlašćenja i odgovornosti kada zamenjuje direktora, što je posebno bitno u slučajevima eventualnog dužeg odsustva direktora Agencije s posla. Odredba koja ovlašćuje direktora da razrešava zamenika može u praksi i primeni ovog zakona stvoriti velike probleme. Mogući primer je situacija kada bude pokrenut postupak za razrešenje direktora Agencije, a ako bi taj direktor pre svog razrešenja razrešio svogzamenika, tada Agencija ne bi imala imenovano lice koje je ovlašćeno da sprovodi zakon do završetka postupka izbora novog direktora Agencije. U tom slučaju, verovatno bi morali tražiti neko improvizovano rešenje u vidu imenovanja vršioca dužnosti, a zakon takvu situaciju ne prepoznaje, niti propisuje mogućnost i postupak imenovanja vršioca dužnosti. Ovlašćenje direktora da vrši izbor rukovodećih radnika je prihvatljivo samo kada su u pitanju pomoćnici direktora, jer oni ne dolaze u poziciju da samostalno rukovode organom, već samo obavljaju deo poslova pod rukovodstvom direktora. Odgovor na malopre postavljeno pitanje gospođe Pešić, da nisu precizirani kriterijumi za izbor zamenika direktora odnosno način na koji se došlo do baš tri imena moguće je opet iz nekog loto-bubnja, kao što ste takav izbor predvideli da bude izbor sudskih veštaka u jednom zakonu koji je ova skupština pre par meseci usvojila. Da ne bi došli u situaciju da u redovnom jesenjem zasedanju raspravljamo o novom predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije, pozivam vas da ovaj amandman usvojite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 9. stav 2. Predlažemo da Odbor Agencije bude taj koji bira zamenika direktora. Pri tome smo se rukovodili principom nepristrasnosti, objektivnosti i jednim principom koji je usvojen u Zakonu o državnoj upravi, a to je da Narodna skupština bira ministra, a da državnog sekretara, to je ono što se nekad zvalo zamenik ministra, postavlja Vlada. Kao što državnog sekretara odnosno zamenika ministra ne postavlja ministar, nego ga postavlja Vlada, dakle jedno kolektivno telo, mi smo se onda rukovodili time i predložili amandman da zamenika direktora Agencije za borbu protiv korupcije bira odnosno postavlja Odbor Agencije. Smatramo da se time onemogućava ili u velikoj meri sprečava mogućnost bilo kakve pristrasnosti, subjektivnosti. Otklanja se mogućnost u velikoj meri bilo kakvih zloupotreba. Dakle, Odbor Agencije kao jedno kolektivno telo treba, po mišljenju SRS, kada već imamo tu instituciju koja se zove Agencija za borbu protiv korupcije, da postavlja direktora i da ga razrešava i da isto tako postavlja i razrešava zamenika direktora. Jer je, po prirodi stvari, zamenik direktora, zamenik ministra, zamenik bilo kog funkcionera neko ko vrši ista ovlašćenja kao i taj funkcioner u situacijama kada taj funkcioner iz objektivnih razloga nije u mogućnosti da vrši svoju funkciju. Zato je jako bitno da se direktoru oduzmu preterana ovlašćenja, da se direktor onemogući da postavlja svog čoveka, uslovno rečeno. Naravno, apsolutnih garancija za objektivnost nema ni kada je u pitanju Odbor Agencije, ali imamo više garancija nego ukoliko se to pravo poveri jednom čoveku, a to je direktor Agencije za borbu protiv korupcije.
Hvala. Iskorišćeno je 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Miroslav Petković.Reč ima poslanik Donka Banović.
Očigledno je ovaj član 9, kojim se menja član 21. postojećeg zakona o Agenciji, kod većine poslanika izazvao istu reakciju, a to je da smatramo da zamenika direktora ipak treba da bira Odbor Agencije. Moje kolege su naveli više razloga zbog čega nije dobro da se direktoru Agencije daje i ovo ovlašćenje da on ili ona biraju, jer znamo ko nam je direktor Agencije, i svog prvog saradnika i osobu koja jeste i zamenik, pa u slučaju da direktor ne može da obavlja u nekom trenutku funkciju on je menja. Mnogo je bolje rešenje da to radi Odbor Agencije i s obzirom da ovo jeste takva agencija koja bi trebalo da obavlja neke "teške" poslove, nije dobro da je i prvi saradnik po želji tog direktora. Da kažem da direktor i zamenik direktora u suštini treba da kontrolišu jedan drugog. Ono što je neobično i ironično u obrazloženju zbog čega se odbija amandman, da direktor nije taj koji bira na osnovu spiska koji će utvrditi Odbor od tri kandidata, već da to treba da radi Agencija, pa ovde predlagač zakona kaže u obrazloženju zašto se ovo odbija da na predloženi način odbor Agencije zadržava dosadašnje nadležnosti u postupku izbora, osim što se direktoru Agencije daje ovlašćenje da može izabrati zamenika Ovo je zaista malo ironično, da ne kažem, bezobrazno obrazloženje. Vi kažete da, bože moj, Agencija zadržava nadležnost, a ta nadležnost se sastoji u tome što će napraviti spisak od tri kandidata. Mislim, to verovatno može i sekretar ili sekretarica koji rade pri tom odboru da urade, da naprave spisak od tri kandidata. Tako da vi praktično oduzimate tu nadležnost Odboru, a smatramo da je mnogo bolje da organ koji se sastoji od većeg broja članova izabere zamenika, a ne da to radi direktor koji će izabrati svog prvog saradnika tako na svoj način. Tako da, kad bude taj javni oglas, vi možete da objavite i sliku da prosto ta osoba koja će biti zamenik zna da se javi.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji ima reč. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, amandman koji sam podneo na član 9. stav 3. je potpuno u skladu i logičan sled amandmana koji je gospodin Aleksandar Martinović podneo, takođe u ime SRS, na član 9. stav 2, gde predlaže da, umesto direktora, zamenika direktora bira Odbor. U stavu 3. stoji da zamenika direktora razrešava direktor. Predložio sam da Odbor Agencije razrešava direktor. Međutim, gospođo Malović, mislio sam kad ste vi u ime Vlade ovde predstavljali Zakon o sudskim veštacima da je to poslednji loš zakon koji ste vi, kao osoba sa ličnim stručnim kvalitetima na određenom nivou, poslednji neozbiljan zakon koji ćete vi zastupati, međutim, taj zakon u odnosu na ovaj je cveće bio. Prisećam se reči gospodina Velimira Ilića, mog kolege, koji vam je, kad se o ovom zakonu govorilo u raspravi u načelu, rekao da podnesete ostavku. Sada ću da budem suprotan njemu, pa da vas zamolim da ne podnosite ostavku dok cela Vlada ne podnese ostavku jer svaki naredni ministar bi bio lošiji, to nam pokazuje praksa od 2000. godine pa naovamo. Zato ostanite vi dok su i ostale vaše kolege tu. Ovaj zakon je toliko besmislen da ne znam kako i na koji način vi možete jednu pohvalnu reč reći za ovaj zakon. Ajde da pođem od jednog prostog pitanja. Očekivao sam kada ovo bude na dnevnom redu da ćemo mi ovde raspravljati o nekim imenima, o nekim osobama, o nekim ljudima, o nekim političarima, o nekim funkcionerima koji su kršili do sada važeći zakon. Na koji način pokriti kršenje ovog zakona od 1. aprila pa do današnjeg dana, odnosno dok ovaj zakon ne bude stupio na snagu, odnosno do 1. septembra 2010. godine? Naravno, vi nemate kvalitetan odgovor, nemate nikakav odgovor. Ali, kao što je jedan novinar, politički ne volim tu zemlju iz koje on jeste, ali to je Volter Liman, rekao – demokratija je i suviše ozbiljna stvar da bi se nudila narodu. Mogu da kažem – novac ili pare su i suviše ozbiljna stvar da bi takođe one bile u narodu. Sve ovo, izmene i dopune ovog zakona, zapravo se radi zbog određenog broja ljudi. Neko je rekao da u ovom momentu imamo oko 1.800 do 1.900 lica koja su u sukobu interesa, koja istovremeno vrše više funkcija, ali mnogi su nebitni i neznačajni. Ne bih da potcenjujem, ali određeni broj kolega koji je u svojoj diskusiji hteo da omalovaži važeće odredbe ovog zakona, pa rekao – eto, jedan odbornik i neko ko je član u školskom odboru, hajde, ti ljudi i ne mogu toliko da ga krše. Neko je ovde, ako to nije gospođa Nada Kolundžija, rekao – sukob javnog interesa ili opasnost za korupciju ne postoji u nekim političkim funkcijama, nego u javnim preduzećima. Mi se pridružujemo tome. Kakav uticaj može da ima jedan gradonačelnik ili nekoliko gradonačelnika koji su istovremeno i narodni poslanici, a znamo da je lokalna samouprava osnivač javnog preduzeća na tom lokalnom nivou? Eto mnogo razloga da je ovde trebalo da raspravljamo kako i na koji način sankcionisati one koji nisu poštovali odredbe ovog zakona, a mi ovde sada govorimo kako i na koji način da ga izigramo. Umesto da nam se u Agenciji nalaze borci protiv korupcije, evo i član 9. omogućava da tamo budu borci za korupciju. Ne bi mogla Agencija da bude uopšte ta, a njen direktor pogotovo, ta osoba koja može da odluči da li je neko u sukobu interesa. To je trebalo precizirati i definisati zakonom, a Agencija da odradi tehnički deo posla. Dokle vi razvlačite i razvodnjavate ovaj zakon, ukazuje i to što zapravo treba dvostruko donošenje odluka da je neko u sukobu interesa. Treba prvo to da utvrdi Agencija, pa onda organ koji ga je birao da se opredeli ovaj ko je nosilac određene funkcije da li se nalazi u sukobu interesa ili ne. Kada smo danas imali na dnevnom redu amandmane vezano za bezbednost saobraćaja na putevima i kada je bio predlog da se vozilo zadrži tri minuta, kolega Nemanja Šarović je predložio da se vreme sa tri poveća na pet minuta, nije bilo spremnosti da se to prihvati. A mi danas ovde imamo ne da nam se gube dva minuta, nama se gubi nekoliko meseci i to za one koji su bili u sukobu, koji su kršili odredbe važećeg zakona, na koji mi sada imamo ovde izmene i dopune. Zaista mislim da ćete posle ovog zakona debelo razmisliti da li o ovako neozbiljnim zakonima treba da se pojavljujete, zbog vašeg ličnog integriteta, da branite, da zastupate ili bar bilo šta afirmativno kažete o ovim zakonima.
Iskorišćeno je tri i po minuta vremena poslaničke grupe. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Vojić Marković.
Gospodine predsedavajući, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 9, zapravo članu koji menja član 21, u stavu 3. napisali ste – zamenika direktora razrešava direktor. Mi smo smatrali, i u tom pravcu ide naš amandman, da zamenika direktora razrešava Odbor Agencije. Dakle, svako demokratsko društvo koje drži do sebe i koje zaista vodi računa o tome da su demokratske procedure vrlo stroge i da se dobro sprovode, kvalitetno sprovode, mora da stavi mnogo zabrana za funkcionere koje na neki način postavlja. Mi smatramo da pošto Odbor Agencije već postavlja direktora, sasvim je normalno da treba da postavlja i zamenika direktora. Pošto ga postavlja, onda je sasvim normalno da ga i razrešava. Na taj način smo naš amandman i napisali. Šta se dobija na taj način time? Smanjuje se mogućnost subjektivnosti. Direktor može da bude krajnje subjektivan i da postavi svog prijatelja, kao što to radi recimo gospodin Boško Ristić. Imamo kumove koji su postavljeni na razna mesta u pravosuđu. Možda su oni zaista kvalitetni ljudi, zaista je moguće da su kvalitetni, ne poznajem ih i ne mogu to da govorim, ali oni ipak na neki način ugrožavaju demokratski princip. Znači, ako direktor tako postupi, onda je to zloupotreba. Samim tim, ako Odbor ima pravo da postavlja njegovog zamenika i da razrešava njegovog zamenika, tu mogućnost ćete izbeći.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li želite reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Nikola Lazić. Reč ima gospođa Banović, pa gospodin Petronijević.
Član 10. menja dosadašnji član 22. Zakona. Ovde se radi o predlogu da se način obračuna plata direktora Agencije i zamenika direktora menjaju. Naime, predlagač smatra da direktor ima pravo na platu u visini osnovne plate sudije Vrhovnog kasacionog suda, a da zamenik direktora Agencije ima pravo na platu u visini osnovne plate sudije Apelacionog suda. Dakle, ovde predlagač smatra da njihove plate treba vezati za visinu osnovnih plata određenih sudija u nekim sudovima u Srbiji. Ono što smatram da uopšte nije dobro, to je da vi predviđate da odbor Agencije može da uveća te osnovne plate za 20%, to je stav 3, pa navodite kao razlog – zbog složenosti poslova i odgovornosti radnog mesta. Predlažemo i smatramo da direktor Agencije treba da ima platu u visini osnovne plate jednog ministra, a da zamenik treba da ima platu u visini državnog sekretara. Pokušala sam i na vašem sajtu gde su funkcioneri prijavljivali svoje osnovne plate, pa ima tu dosta različitih primanja, to nije tako uniformno, ali smatramo da je u ovom ekonomskom trenutku primerenije da ove plate budu vezane za ove. Mada može čak i da se desi da je negde čak plata veća kod ovih što ste vi predložili ali, u svakom slučaju, nije dobro da predviđate mogućnost da se plata poveća za 20%. Znate, ima mnogo složenih poslova u ovoj zemlji koje ljudi obavljaju, a da nemaju tu mogućnost da im odbor u toj njihovoj kući poveća platu za 20%. Dakle, ima mnogo složenih poslova, pa nisu te mogućnosti predviđene. U obrazloženju zašto odbijate ovo kažete da je Agencija samostalan i nezavisan državni organ, to je već diskutabilno, pa da je i vezivanje plate direktora Agencije za osnovne plate nosilaca pravosudnih funkcija primerenije. Kao tobože i ovi što rade u pravosuđu, oni su samostalni i nezavisni, pogotovo posle ove čuvene reforme i posle ovakvog reizbora i nakaradnog izbora sudija, mi treba još da verujemo da su i pravosudni organi potpuno nezavisni i oni su oličenje nezavisnosti, pa će se i drugi organi ugledati na njih. Mogli ste da vežete ovo i za plate narodnih poslanika. I Skupština je nezavisan organ.
Minut i 10 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Milisav Petronijević.
Uvaženo predsedništvo, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru vremena koje ima poslanička grupa želim da govorim o članu 10. koji govori o plati direktora i zamenika direktora, o amandmanu na član 10. i povodom amandmana na član 10. Prvo što želim da kažem, mi nismo učestvovali u raspravi do sada i smatramo da kadgod imamo šta da kažemo, mi kažemo, kad nema, ne pričamo. Naš predstavnik grupe je u načelnoj raspravi podržao predlog ovog zakona. Nismo tražili, osim toga, ništa više, ništa manje, podržali smo predlog koji je Vlada uputila Skupštini. Podržavamo i podržaćemo i mišljenje Vlade da se ne prihvate amandmani koji su predloženi. Imam poverenja u Vladu i smatram Vladu odgovornom da predloži one izmene zakona koje su potrebne da se reše neka sporna pitanja, otklone nedoumice i dovoljne da se ne dovede suština zakona u pitanje. Mi ćemo nastaviti taj pristup da podržavamo. Kada su u pitanju plate, ne podržavamo amandman. Podržaćemo ovo rešenje o platama direktora i zamenika direktora. Smatramo da treba da imaju pristojnu platu i smatramo da, u tom smislu, ovo rešenje koje je dato neka bude tako. Povodom toga, želim da upozorim i Narodnu skupštinu, i moju Vladu i javnost – nešto nam se ponavlja u zadnje vreme kada su u pitanju nezavisna tela, da zakonska rešenja koja su vezivala njihove plate za plate predsednika Skupštine i ministara beže od toga. Skoro smo imali predsednika Saveta DRI, čija je plata bila u osnovnom zakonu rešena da ima platu predsednika Skupštine, a onda smatrajući da je to malo, tražili razna rešenja i razna opravdanja kako da bude više. Sada imamo situaciju da, kada su u pitanju direktor i zamenik direktora Agencije, beže od ministarske plate smatrajući je malom, tražeći više. Dakle, vrlo sam bio jasan. Nećemo dovoditi u pitanje to, podržaćemo zato, ali želim da upozorim i javnost i Skupštinu da, kada vršimo ove izmene zakona, skoro da omalovažavamo predsednika Republike, ministre i narodne poslanike. Stalno imamo obrazloženje da nezavisna tela rade odgovoran posao, za razliku, pretpostavljam, od ovih koji to rade neodgovorno, da su nezavisni, za razliku od ovih za koje se može pretpostaviti da su zavisni itd. Ne zalažem se, molim vas da se pogrešno ne razumemo, da se povećaju plate predsedniku Republike, ministrima i poslanicima, jer smatram da treba da dele sudbinu naroda u ovom vremenu, u ovim ekonomskim uslovima, ali pozivam nezavisna tela da se i oni priklone tome. Nije kriterijum da neko bude nezavisan samo tako što će imati veću platu, ima mnogo drugih. Biti nezavisan državni organ znači samostalnost, nezavisnost, autonomnost u radu, ali ne može da bude nezavisan od ove ekonomske situacije, od ovog stanja u kome se nalazi zemlja. Dakle, moj apel, moj poziv, nemojte više da nam se pojavljuju stalno nezavisna tela sa platama da im je malo ministarska, malo plata predsednika Skupštine, a onda da to obrazložimo time da rade odgovoran posao kao nezavisna tela. To smatram uvredom za predsednika, za ministre, za narodne poslanike. Povodom toga, kao što sam rekao, pa ću reći i povodom amandmana, mislim da je prilika da Vlada izradi i izađe sa jednim predlogom zakona koji će uvesti red u ovoj oblasti u ovoj državi, predlogom zakona gde će se napraviti iole pristojan odnos plata, počev od toga šta je i ko je državni funkcioner, šta je i koja je to javna funkcija itd, da se utvrde neki kriterijumi. Inače ovako samo možemo stvoriti sliku u javnosti da je predsednik Republike neodgovorno mesto, Narodna skupština takođe, Vlada takođe itd. Znam da je ovo osetljivo pitanje, ponavljam, ne tražim, ne predlažem da se povećaju plate predsednika, ministara, poslanika, jer treba i mora da deli sudbinu naroda, ali tražim da sva nezavisna tela svoju nezavisnost pokažu kroz autonomnost u radu, kroz obavljanje nezavisno poslova, ali da svoje zahteve prilagode ekonomskoj situaciji u kojoj se nalazi država Srbija.
Iskorišćeno je sedam minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Miroslav Petković. Reč ima gospođa Vojić Marković.
Gospođo ministar, amandman na član 10, zapravo član 22. starog zakona, stav 2. predložili smo da se briše. Stav 2. ovde glasi ovako – osnovna plata iz stava 1. ovog člana, dakle, to je osnovna plata sudije Vrhovnog kasacionog suda, zbog posebne složenosti poslova i odgovornosti radnog mesta može se odlukom Odbora Agencije uvećati za 22%. Mi smo smatrali da je ovo zaista previše i da ovo treba brisati, sem ako ne mislite da će ova složenost poslova, posebna složenost poslova i odgovornost doprineti da ove gradonačelnike koji su čas u izvršnoj, a čas u zakonodavnoj vlasti privedete da zaista rade i da obavljaju samo jednu funkciju. Tada možda možete da kažete da ovih 20% treba da se stavi. Sve ovo što je rekao moj uvaženi kolega, gospodin Petronijević, mogu da potpišem i mogu da ga stavim u obrazloženje ovog mog amandmana, kao i moja koleginica gospođa Banović, koja je to mogla da stavi u obrazloženje svog amandmana. Dakle, nejasno mi je samo jedna stvar. Kako je moguće, kolega, da sve ovo kažete i sve ovo mislite i rekli ste iz srca, a da za to nećete glasati? Prosto zato što mislim da zaista ministri imaju ne pristojnu, nego dobru platu. Poslanici takođe imaju ne pristojnu, nego dobru platu i ne treba bežati od toga. Zašto se niko ne vezuje za osnovnu platu poslanika? Nije ovde kriva Agencija, nije Agencija tražila velike plate, ovde je predlagač zakona Vlada. Dakle, Vlada nudi mamac – izvolite, povećaćemo vam plate, one će biti jako visoke, uzećemo vam nadležnost i radićete kako mi kažemo. Dakle, ono što jeste vrlo važno, sva tela, da li su Vladina, nevladina, da li su to regulatorna, nezavisna tela, svi moramo da delimo sudbinu ove zemlje i neznanja ove vlade. Svi moramo ekonomsku situaciju koja je ovakva i prazan budžet da podelimo na jednak način. Bez obzira o kojoj vrsti složenosti poslova se radilo, u ovoj zemlji ima i te kako složenih poslova. Jedan od složenih poslova jeste i ovaj koji rade narodni poslanici i rade ga svaki dan sa produžetkom i rade svaki dan novi zakon. Dakle, vrlo dinamično, vrlo komplikovano. Niste stručnjak za pojedinu oblast, radite sa ljudima koji to jesu, pa ipak ne govorimo o tome da su plate narodnih poslanika male, jer nisu i ne tražimo veće, jer nema smisla tražiti ih iz praznog budžeta, dok vam milion ljudi nije zaposleno.
Iskorišćeno je 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo čuli smo već nekoliko narodnih poslanika koji se izjašnjavaju po pitanju člana 10. Predloga zakona. Čak i bez ovog stava 2. vrlo je diskutabilno da li je stvarno prihvatljivo ovako nešto što se predlaže u ovom zakonu. Razumem kada je u pitanju DRI, zato što ona kontroliše kako se troši budžet, odnosno javna sredstva i ako je moguća zloupotreba da će biti tu, a zna se ko troši ta sredstva, to je izvršna vlast, koja ima podršku Skupštine Srbije, pa samim tim i može donekle da utiče na rad DRI. Ali, problem je u tome što ako hoćete da smenite predsednika DRI morate da povedete debatu u Narodnoj skupštini da ga Skupština razreši. To je njegova nezavisnost i njegova nezavisnost se u tome ogleda. Ovde direktora imenuje Odbor. Prvo to da raščistimo. Znači, neki organ kome smo mi na neki način preneli svoje nadležnosti kao nosioci suvereniteta. Ne mogu da se složim ni sa obrazloženjem Vlade. U obrazloženju Vlade se kaže – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je rešenjem iz Predloga zakona povećan broj poslova koje će obavljati direktor Agencije (malo kasnije ćemo o poslovima), imajući u vidu da navedeni poslovi podrazumevaju veliku složenost i odgovornost. Gospođo ministre, ovo je potpisao premijer Mirko Cvetković i kaže ovim da vi ne obavljate posao koji ima veliku složenost i odgovornost. Ništa drugo nije napisao. Takođe je napisao da ni sudija Vrhovnog kasacionog suda ne obavlja veliki, složen i odgovoran posao. Takođe je napisao da i sudije apelacionih sudova ne obavljaju veliki, složen i odgovoran posao, a rešavaju o nečijem životu i sudbini. Koje su to izmene? Koja su to povećanja koja ima direktor na osnovu ovog predloga zakona? Hajde zamislite se malo. Koja su to uvećanja? Odlučuje ono što nije rešeno samim zakonom šta će biti sukob interesa? Ili bira zamenika direktora. Koji je to drugi složen i odgovoran posao njegov? O čemu mi to ovde pričamo? Sam jedan ovakav predlog u amandmanu, znači za lice koga ne postavlja Narodna skupština, a može da ima pristupa prilikom izrade i predlaganja zakona, a sam je ovo sukob interesa i korupcija. Nagradićete nekog sa 20% plate da ne radi posao kako treba, jer se možda dotakao izvršne vlasti, jer članove Odbora glasa skupštinska većina. Naravno da na njih možete vi da imate uticaja. Znači, u jednom predlogu zakona koji treba da spreči korupciju mi sami korupciju pravimo. Nažalost, nije ovde u pitanju samo DRI kada su u pitanju ovakva zakonska rešenja, imamo mi ovde dosta takvih zakonskih rešenja i ovde u samoj Skupštini, gde radne grupe za izradu zakona, pa čak i kada je u pitanju Zakon o platama u državnim organima, baš ovde se kroji da bi pojedini bili savetnici, sekretari, zamenici sekretara i da bi imali plate koje su veće od predsednika Skupštine, od sekretara Skupštine, pa im je i sve to malo, nego se zavlače u razne komisije. Onda se začudimo kad pročitamo u novinama da jedna sekretarica ima platu od dva miliona dinara, da zamenik nekog sekretara ovde u Skupštini Srbije ima platu 200.000 dinara. Eto, to je problem. Svi vi to, drage kolege narodni poslanici, znate i ćutite o tome i sve to dozvoljavate ovde u vašoj kući. Pa što vam to ne bi radila i DRI? Što vam to ne bi radila i Agencija za sprečavanje korupcije? Što vam to ne bi radila Vlada? Ako neki organ jeste nezavisan, treba da bude Skupština, a vi savijate glavu i ćutite i trpite da vam radi ko šta hoće i kažete – pritisnućemo dugme da ne bi remetili stabilnost u državi. Pa šta ćete veću nestabilnost od loše vlasti? Eto, u tome je problem ovde. Mi sve vreme raspravljamo ovde o nekoj politici, o Narodnoj skupštini, o Vladi itd., pa smo sad svojim novim poslovnikom onemogućili maltene poslanike da govore, da bi Vlada mogla da radi šta god hoće. Vi ćete za to da glasate. Nastavite tako, samo nemojte da idete mnogo daleko unazad i pre sedam-osam godina donosili ste zakone za koje ste mislili da ćete vi da ih sprovodite. Posle samo godinu dana neka druga skupštinska većina i neka druga vlada sprovodili su te zakone, a tad ste pričali da su loši. U tome je problem, ni u čemu više.
Tri i po minuta vremena poslaničke grupe. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Reč ima gospođa Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministarko, poštovani predsedavajući, mislim da smo došli upravo do onog člana zbog kojeg su izmene i dopune zakona upravo urađene, odnosno zbog čega nam je prezentovana ponuđena verzija izmena i dopuna zakona koji je donet 2008. godine, koji nikada nije zaživeo u praksi i za koji se sada traži onako jedno nonšalantno obrazloženje zašto on i dalje neće biti primenjivan u praksi. Ovo je u stvari primer kako se zakon donet sa dobri namerama završio lošim ishodom, odnosno kako su pozitivni propisi postali negativna praksa. Ovde je urušen osnovni princip demokratije, jer se pokazalo da pojedinac ili nekolicina pojedinaca koji su ignorisali ovaj zakon koji je na njih trebalo da bude primenjen, kako su jači od društva, od zakona i kako se za njih moraju napraviti određeni zakonski propisi, koji će odgovarati njima, a ne oni zakonima, i mi to svi znamo. Jedino što mogu da kažem i što mi je jasno, donošenje zakona ima neki razlog, a ovde me interesuju motivi. Ono što je jasno, ili onaj prvi zakon 2008. donet ili ove izmene i dopune nisu izašli iz iste kuhinje. Nemoguće da je isti tim radio i ono i ovo. To zdrav razum ne može da potpiše, pogotovo ne može da potpiše osoba sa ličnim i profesionalnim integritetom vrsnog pravnika. Činjenica je da je ovo iznuđeno, da je ovo zakon ličnih sujeta i nadgornjavanja unutar vladajuće većine, kao i demonstracija pojedinačnih i kolektivnih ucenjivačkih kapaciteta, a o ličnim interesima da vam i ne govorim. Svaki građanin Srbije može da vam kaže u svojoj sredini bar jedno ime zbog koga se ovo danas donosi, i zbog koga postoji ovaj član 11. To je ono što mogu da kažem i to je ono zbog čega molim gospođu ministar, koja ima lični integritet vrsnog pravnika, mislim da je gospodin Martinović mnogo bolje, mnogo stručnije sve ovo obrazložio, da posluša neke stvari da ih zbog svoje neke budućnosti, a pred njom zaista stoji sigurno dobra budućnost dobrog pravnika i dobrog advokata, da posluša opoziciju ovaj put. Ako nismo 2008. uspeli da ubedimo u neke stvari, evo praksa je pokazala da su pojedinci stariji od zakona.
Vreme vam je isteklo. Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospodin Zoran Babić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, amandman koji je predložila poslanička grupa Napred Srbijo Srpske napredne stranke menja ceo tekst člana 11. Predloga zakona, odnosno člana 28. postojećeg zakona, sa ciljem ograničavanja mogućnosti kumulacije funkcija, jer su važećim tekstom te mogućnosti gotovo neograničene i bez ikakvih pravila. Probaću da obrazložim jedan po jedan stav predloženog teksta amandmana. Naime, stavom 2. se propisuje da propis kojim se funkcioner obavezuje na vršenje dodatne funkcije može doneti jedino Skupština, kako bi se onemogućilo da se kumulacija funkcija omogućava propisima koje donose same funkcioneri, odnosno organi u kojima su funkcioneri članovi. Primera radi, Vlada ne bi mogla da donosi propise koji ministrima omogućavaju vršenje više funkcija, jer bi time zakon postao potpuno nedelotvoran. Međutim, u obrazloženju odbijanja ovog amandmana, koji je potpisao gospodin Cvetković, naveli ste da rešenje predloženo amandmanom da funkcioner može da vrši više od jedne javne funkcije, ako je na to obavezan propisom Narodne skupštine ili skupštine autonomne pokrajine, može stvoriti nejasnoće u njegovoj primeni i odstupa od predložene koncepcije zakona. Da li, gospođo ministre, vi na ovaj način omalovažavate ovu skupštinu, dali nemate poverenja u transparentnost našeg rada i šta bi to što bi Skupština usvojila unelo nejasnoće i donelo nejasnoće u primeni ovog zakona. Stavom 3. dalje se zadržava mogućnost da Agencija odobri vršenje još jedne funkcije, ali se stavom 4. uvodi kriterijum za odobravanje za razliku od sadašnjeg rešenja, po kojem je odobravanje diskreciono pravo Agencije bez ikakvog ograničenja i pravila, što nije prihvatljivo, jer se radi o izuzetku od zabrane kumuliranja funkcija. Propisivanjem pravila za odobravanje vršenja druge funkcije se istovremeno izbegava mogućnost za vršenje uticaja na Agenciju. Predlaganjem ovog amandmana mi želimo da vam pomognemo da odbrana, na pritiske određenih lokalnih kauboja, koji bi da budu i gradonačelnici i poslanici, i sudije i ko zna šta još, bude zakon. Stavom 5. dalje se precizira da uvek postoji sukob interesa kada funkcioner istovremeno vrši funkciju u organima koji se nalaze u odnosu subordinacije, jer je to sada čest slučaj, tako da je funkcioner u situaciji da vrši ocenu, odnosno nadzor svog rada ili odlučuje o prigovorima na odluke koje je donosi u prvostepenom postupku. Stavom 6. se propisuje da zahtev za odobrenje imenovana na drugu funkciju mora podneti organ koji namerava da imenuje funkcionera na tu funkciju, za razliku od sadašnjeg rešenja da zahtev podnosi funkcioner lično, pri čemu saglasnost mora dati organ koji je imenovao funkcionera, a ne pretpostavljeni, što je u svakom slučaju pravilnije rešenje. Stav 7. je možda i najzanimljiviji, jer je poprilično šupljikav i njime se produžava rok kojem je Agencija u obavezi da donese odluku i uvodi pravo na pokretanje upravnog spora. Sadašnje rešenje je šupljikavo, a ne predloženo rešenje, po kojem je rok samo 15 dana, sa pretpostavkom da je saglasnost data ako Agencija ''ne odluči'' u tom roku, nije prihvatljivo, jer se radi o izuzetku i vrlo osetljivom pitanju koje duboko zadire u Ustavom zajamčena prava građana na jednaku dostupnost javnih funkcija. Narušava se pravilo da ćutanje administracije pretpostavlja odbijanje zahteva, pa bi funkcioneri bili privilegovani u odnosu na sve ostale građane. Poseban problem može biti potencijalno veliki broj zahteva koje Agencija ne može da reši u datom roku od predviđenih 15 dana, pa bi mnogi funkcioneri zbog te faktičke činjenice mogli dobiti dodatne funkcije, suprotno usvojenom načelu o zabrani kumulacije funkcija. To se već pokazalo kao tačno kad je veliki broj funkcionera podneo zahtev krajem marta i te zahteve Agencija nije rešila uroku, tako da su funkcioneri proglasili da su dobili prećutnu saglasnost. Kod prećutne saglasnosti postoji praktičan problem i nejasnoća zakona. Zakon propisuje da se smatra da je saglasnost data ako Agencija ne odluči u propisanom roku. Međutim, kad odluka bude doneta, ona još uvek nije poznata funkcioneru dok mu ne bude dostavljena i tu je ona stara enigma, šta je starije, kokoška ili jaje. Dostava iz raznih razloga može i dugo potrajati, pa se osnovana postavlja pitanje da li je funkcioner dobio saglasnost ako je odluka doneta, ali njemu nije dostavljena u roku od 15 dana. Ako predlagač insistira na zadržavanju prećutne saglasnosti, tada je neophodno da se ovaj postupak mnogo preciznije uredi, jer se radi o važnom pitanju gde su posebno moguće zloupotrebe. Stavom 8. se propisuje da funkcioner koji obavlja više funkcija može primati zaradu ili naknadu samo za jednu funkciju. Druge funkcije se često obavljaju po službenoj dužnosti, uz jednu važniju funkciju, pa ako je funkcioner već plaćen za obavljanje službene delatnosti, nema osnova da bude dodatno plaćen za obavljanje dela poslova koji su mu već službena dužnost. Sa principijelne tačke gledišta, nemoralno je i nepravedno da iko od države prima isplate po više osnova, naročito što su naknade u mesečnim iznosima nezavisno od stepena angažovanje i uopšte ispunjavanja bilo kakvih obaveza. Osim toga, znano je da se i te obaveze obavljaju uglavnom u radno vreme, a često za odlaske koristi službena vozila i naplaćuju se putni troškovi. U takvim uslovima je i članstvo u organima i telima poseban vid nagrađivanja partijskih kadrova, a ne način da se obezbedi delotvorno obavljanje određenih poslova. Primanje naknade po više osnova ruši i ugled funkcije, kao i državnih organa, a svedoci smo da čak i pojedini ministri imaju po više funkcija i za sve primaju naknade, a da su na te funkcije imenovani odlukom Vlade, čiji su članovi. Na kraju, predloženi novi stav 9. u članu 28. je neprihvatljiv, iz razloga što se pitanje sukoba interesa uređuje zakonom, pa ne treba ostaviti mogućnost da Agencija donosi propise kojima se propisuje izuzimanje nekih kategorija funkcionera i delatnosti od pravila utvrđenih zakonom. Posebno je neprihvatljivo da te propise može donositi organ koji sprovodi zakon, odnosno direktor Agencije, pa i te propise koje bi sam donosio, jer bi to bilo odstupanje od načela podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Ovim putem vas još jednom pozivam da usvojite ovaj amandman.
Iskorišćeno je 5 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, ako ste hteli dosledno da sprovedete princip da jedan čovek treba da ima i da vrši samo jednu funkciju, onda je trebalo da prihvatite amandman mog uvaženog kolege Zorana Krasića, jer ono što ste vi predložili u članu 11, a što se odnosi na član 28, u stvari omogućava u velikoj meri da pojedini građani Republike Srbije vrše dve, pa čak i više javnih funkcija, i onda od tog principa jedan građanin – jedna funkcija, praktično, u ovom zakonu nije ostalo ništa. Amandman gospodina Zorana Krasića je vrlo jednostavan, vrlo precizan i on apsolutno pogađa onu političku suštinu koja je morala da se nađe u odredbama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Nažalost, ta politička suština nije našla svoje mesto u ovom zakonu. Amandman glasi: "Funkcioner može da vrši samo jednu javnu funkciju, bez obzira na način izbora, postavljenja ili imenovanja na javnu funkciju". Ne postoji jednostavniji način da se izrekne ono što bi trebalo da bude suština ovog zakona, a to je da bez obzira na to da li funkcioner dolazi na javnu funkciju izborom neposredno od strane građana, da li ga bira Narodna skupština ili ga postavlja Vlada, takav funkcioner može da obavlja samo jednu javnu funkciju. Vi ovaj amandman niste prihvatili, kao što niste prihvatili nijedan amandman SRS, niti bilo koje druge poslaničke grupe koja je uložila amandmane i na taj način ste pokazali da u stvari ne želite da unapred ograničite pojedince da mogu da imaju samo jednu funkciju. Ovim predlogom zakona ste im i formalno omogućili da mogu da imaju više funkcija, time što ste ih uputili na to da se obrate Agenciji za borbu protiv korupcije sa zahtevom, odnosno sa predlogom da im se omogući da vrše više javnih funkcija, a onda Agencija odlučuje od slučaja do slučaja da li jedan pojedinac može da obavlja više javnih funkcija, pri čemu je ograničena samo time da vodi računa da ne sme da postoji sukob interesa i, to smo već rekli, oko sukoba interesa manje-više nije ništa sporno. To je definisano zakonom, ali ono što nije definisano i što u praksi može da izazove velike probleme jeste sukob dve javne funkcije u onim početnim odredbama zakona, gde se objašnjavaju osnovni pojmovi u ovom zakonu, nema definicije kada se smatra da postoji sukob dve javne funkcije. O tome će Agencija da odlučuje od slučaja do slučaja, a to znači da neće odlučivati na dosledan i jednoobrazan način, odnosno biće rukovođena time o kojim pojedincima se radi, tako da već sada možemo da kažemo da odluka u takvim slučajevima neće biti pravična, već će se verovatno donositi u interesu onih pojedinaca koji su takav zahtev Agenciji i uputili. Ono što je očigledno kod ovog amandmana jeste da jedan čovek objektivno teško da može da vrši dve javne funkcije na podjednako uspešan način. To vidimo ovde u Narodnoj skupštini. Narodni poslanici koji su istovremeno i direktori javnih preduzeća ili su gradonačelnici, ili su predsednici opština, u Narodnu skupštinu dolaze vrlo retko, obično onda kada treba da se nešto izglasa. U međuvremenu ih nema u Narodnoj skupštini ili pak kad su u Narodnoj skupštini, onda ne mogu da obavljaju onaj drugi posao, odnosno drugu javnu funkciju, a to su direktori, gradonačelnici, predsednici opština itd. Jedna od tih javnih funkcija trpi i to je očigledno. Svi smo mi obični ljudi, smrtni ljudi, ljudi sa ograničenim i intelektualnim i fizičkim mogućnostima. Nema čoveka u Srbiji i nema čoveka na kugli zemaljskoj koji podjednako kvalitetno, podjednako uspešno, podjednako odgovorno može da vrši dve javne funkcije. A kod nas, gospođo Malović, imate slučajeve da pojedinci vrše šest javnih funkcija. Zbog primene onog Ciceronovog načela – nomina sunt odiosa, sada neću da spominjem imena, da se neko ne bi našao prozvanim ili uvređenim ili da neko ne bi pomislio da vodim lični rat protiv pojedinaca, zaista mi to nije namera, ali nema racionalnog objašnjenja za situaciju da neko vrši šest javnih funkcija, a da neće da se odrekne nijedne javne funkcije. Tako uspešnog čoveka, tako pametnog čoveka, mislim da u Srbiji nema. Voleo bih da ih ima, ali ih nažalost nema i teško da može da ih bude, prosto zbog čovekove prirode koja je takva da čovek uspešno može da radi samo jedan posao. Ovde se, gospođo Malović, radi o nečem drugom. Oni pojedinci koji nisu hteli da se do 1. aprila izjasne o tome koju funkciju zadržavaju, a koje funkcije se odriču, time su pokazali da ne poštuju ni Narodnu skupštinu, da ne poštuju ni zakone Republike Srbije, na kraju krajeva, da ne poštuju ni Vladu Republike Srbije, koja je taj zakon predložila. Oni na najogoljeniji mogući način demonstriraju svoju političku moć i mi se, gospođo Malović, bili vi toga svesni ili ne, na neki način vraćamo u tursko doba, ne samo zbog toga što je gospodin Boris Tadić odjedanput mnogo zavoleo Turke, pa ih vraća u Srbiju i umesto da bude u Bratuncu, on je u Novom Pazaru otvarao neki kulturni centar sa turskim premijerom, nego u jednom mnogo elementarnijem smislu reči. Nama se, gospođo Malović, vraća vreme kada ste u Srbiji imali tzv. nahijske knezove i od tog nahijskog kneza maltene zavisio je život u pojedinoj nahiji. On je bio i sudija, i tužilac, i poreznik i obavljao je sve druge funkcije. Sada se vraća to vreme, sada vi kao ministar pravde, ova Narodna skupština, zakon Republike Srbije, ne mogu ništa jednom gradonačelniku iz Šumadije, jednom gradonačelniku iz Pomoravlja ili ne mogu ništa jednom drugom gradonačelniku, recimo, iz Vojvodine. Ko njima šta može? Oni na taj način demonstriraju koliko su moćni, a koliko je Narodna skupština nemoćna. Džaba nama Zakon o Narodnoj skupštini, džaba nama ustavne proklamacije o tome da predstavljamo sve građane, da smo nosioci suvereniteta koji su nam građani preneli. Džaba sve to, gospođo Malović, kada ne možete da stanete u kraj ovom ili onom pojedincu, koji vam se u lice smeje, koji se smeje u lice celoj Srbiji i kaže – šta mene briga što sam bio obavezan do 1. aprila da nešto uradim, ne može meni niko ništa, ima ko će mene da zaštiti. Dok bude taj princip bio temeljni princip političkog života u Srbiji, u Srbiji niti će biti demokratije, niti će biti parlamentarizma, niti će ikada moći da se istinski oživotvore ti veliki demokratski standardi i evropski standardi, o kojima volite da govorite. To je problem sa ovim zakonom i vi ovaj zakon i ne donosite, kao što smo rekli u načelnoj raspravi, za neke neodređene slučajeve, za neko buduće vreme, za neke buduće situacije i za neodređeni broj situacija. To je definicija opšteg pravnog akta. Ne, vi kad ste pisali ovaj zakon, imali ste na umu Janka, Marka, Peru, Đoku, Miku, zato oni nisu poštovali rok od 1. aprila, pa kako da im izađemo u susret, hajde da prolongiramo za 1. septembar. Sada se postavlja pitanje – kakva će biti sankcija za ljude koji nisu poštovali rok od 1. aprila? Vi znate, pošto ste pravnik kao i ja, da ima opet ona latinska sentenca koja kaže da rok obavezuje umesto čoveka. Ako je zakonom propisan neki rok da nešto mora da se uradi, da se odrekneš jedne funkcije, da platiš porez, da podneseš neki zahtev, valjda te taj rok obavezuje, prosto po sili zakona? Ne treba da postoji Agencija za borbu protiv korupcije da me kucne po ramenu i da kaže prekršili ste zakon. Ne, ako sam svestan čovek, ako sam savestan građanin Republike Srbije, ako sam funkcioner koalicije koja je na vlasti, pa valjda me slovo zakon obavezuje da ga poštujem. Oni ga nisu poštovali. Onda su se dosetili jedne neverovatne stvari, da se obrate Ustavnom sudu Srbije, da ih Ustavni sud svojim autoritetom, ako ga uopšte ima, zaštiti od primene slova zakona. Zakon je bio potpuno precizan, apsolutno nije ostavljao mesta bilo kakvim dvosmislenim tumačenjima, kao što sad pokušava da se imputira. Do 1. aprila u obavezi ste da se izjasnite koju funkciju zadržavate, a koje funkcije se odričete. Oni su se pre nego što je istekao rok od 1. aprila dosetili da se obrate Ustavnom sudu Srbije, koji je izrekao privremenu meru i obustavio dejstvo tih odredbi zakona u Agenciji za borbu protiv korupcije. Verovatno su imali nameru da kupe vreme i kupili su ga. Evo, vi im ga sada kupujete time što ćete da izglasate izmene zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije i da abolirate čitav niz neodgovornih pojedinaca u Srbiji kojima je, eto, ćef da ne poštuju zakon. Sad vas pitam sa takvim moralnim autoritetom, sa kakvim moralnim pravom ćete vi sutra tražiti od običnih građana koji nemaju javne funkcije, koji nemaju zaštitu Ustavnog suda, koji nemaju svoje ministra u Vladi Srbije, koji nemaju svoju skupštinsku većinu u Skupštini Srbije, da poštuju svoje zakonske obaveze? Da li će možda Ustavni sud da obustavi dejstvo recimo Zakona o porezima na imovinu zato što tamo neki mučenik iz Srbije nije uspeo da plati porez jer nema para? Ne, na njega zakon mora da se primeni. Kako može zakon da se primenjuje na običnog građanina, a ne može da se primenjuje na gradonačelnike, na poslanike, na direktore javnih preduzeća? Kako to? Kako to da u Srbiji važe dvostruki aršini? Mi se žalimo, često i opravdano, na međunarodnu zajednicu da ima dvostruke aršine kada su u pitanju, recimo, Kosovo i Metohija ili Republika Srpska ili Republika Srpska Krajina itd, a mi promovišemo u Srbiji praksu dvostrukih aršina. Za neke građane Republike Srbije zakon važi, za neke zakon ne važi. Za običnog, za malog čoveka, za čoveka bez uticaja, bez veza, bez novca, za njega zakon važi, za one koji su gradonačelnici, koji su i poslanici i direktori javnih preduzeća i nalaze se u upravnim odborima trofejnih fudbalskih klubova u Srbiji i koji su ko zna šta sve ne, za njih zakon ne važi. Šta njih briga za zakon? Šta njih briga za zakonske rokove, šta njih briga za vas, šta njih briga za skupštinsku većinu, šta njih briga za Agenciju za borbu protiv korupcije? Šta njima ko može? To je problem, gospođo Malović o kome mi raspravljamo, ne o tome da li plata direktora Agencije treba da bude ovolika i onolika, da li treba zamenika direktora da bira odbor ili direktor, sve su to manje bitne teme. Ono što je fundamentalna tema danas u Srbiji jeste ima li u Srbiji zakona ili ga nema? Ako ga ima, onda taj zakon mora jednako da se primenjuje na sve, ako ga nema, ne primenjuje se ni na koga, ali onda Srbija nije država, pogotovo nije pravna država, nego je Srbija onako jedna pustara gde može svako da radi šta hoće. Mi u SRS smatramo da tursko vreme u Srbiji ne treba da vaskrsne. Inače, cela borba od Karađorđa pa do danas je besmislena, jer ovo što promovišete smo imali u vreme kada su Srbijom vladale dahije. Nema zakona, princip sile, onaj ko je jači na njegovoj strani je pravo. Protiv toga smo. Zakon mora jednako da se primenjuje na sve. To je elementarni princip modernih demokratija, od francuske buržoaske revolucije pa do danas. Sada smo u praksi treba da pokažete da li hoćete da primenjujete te demokratske principe ili nećete. Džaba ako ste verbalno za te principe. U praksi očigledno niste, ne mislim vi lično,nego skupštinska većina koja će ovo da izglasa, a pogotovo ovi pojedinci zbog kojih se ovaj zakon i donosi. To su ta dva puta koji se pred vama nalaze – ili ćete dosledno poštovati zakon i primenjivati na sve građane Republike Srbije podjednako ili ga nećete primenjivati ni prema kome.
Iskorišćeno je 14 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Nada Kolundžija.
Poštovani predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, zadivljujuća je sposobnost i lakoća sa kojom se računa na amneziju i na zaborav. Danas ovde kukaju i jadikuju što će možda ovim zakonom biti omogućeno da, u skladu sa Ustavom, neko obavlja više od jedne javne funkcije i to rade upravo oni koji su u vreme kada su bili na vlasti po jednom čoveku imali više funkcija nego što svih 250 poslanika imaju zajedno. Dakle, ako govorimo o tome da li se vraća vreme nahija ili se ne vraća vreme nahija, opet bih podsetila na vreme u kome su, dok su vršili vlast, zaista sprovodili zakon- ko je jači, taj je u pravu. Sada ne želim da se vraćam unazad i da nabrajam sve silne primere koji su bili plaćani i životima. Ono što hoću da kažem jeste da cilj ovog zakona nije sprovođenje nekakvog nepostojećeg u međunarodnim standardima principa – jedan čovek, jedna funkcija. To ne postoji nigde kao standard koji se primenjuje u temelju neophodnom za izgradnju demokratskog društva. Kada se društvo odluči da se bori protiv korupcije, onda ono traži i instrumente. Jedan od instrumenata može biti i da se smanjenjem broja funkcija onemogući koncentracija vlasti i moći. To može biti sredstvo i to u nekim zemljama jeste, jače ili manje izraženo, sredstvo u borbi protiv korupcije. Mi ovde ne raspravljamo o Zakonu o deakumulaciji ili o sprovođenju principu – jedan čovek, jedna funkcija, mi ovde govorimo o Zakonu o Agenciji za borbu protiv korupcije. Naravno, legitimno raspravljamo i o tom mogućem instrumentu kojim možemo da se poslužimo kako bi se borili protiv korupcije. Ono što definitivno ne postoji nikakav dokaz da je više od jedne funkcije jednako mogućnost zakorupciju. To nigde nije dokazano. Dakle, postoji princip koji se dosledno sprovodi na osnovu principa podele vlasti, a to je da postoje nespojive funkcije. Ovaj zakon dosledno sprovodi princip nespojivosti funkcija. Istovremeno, nespojivost funkcija ne znači automatski da jedan nosilac jedne javne funkcije ne može da obavlja ni jednu drugu javnu funkciju i da to na bilo koji način dovodi u koruptivan položaj ili da ga na bilo koji način dovodi u sukob interesa. Da ne bi sada opet građani mislili da se ovde radi o nečemu o čemu se ne radi, oni koji kažu da je ovo vraćanje unazad, mogu da kažem da je ova Vlada i ova parlamentarna većina, koja je odlučila po prvi put u istoriji Srbije da zakonom i izgradnjom institucija ograniči sopstvenu vlast i da kontrolu nad sopstvenim radom prepusti nezavisnim državnim institucijama, jeste vlada koja zaslužuje u svakom smislu pohvale i to dokazuju oni koji, zahvaljujući našoj nameri da se uključimo u Evropu, ocenjuju ono što radimo, te tako svi ovi zakoni jesu ocenjeni najvišim ocenama. Ono što mislim da nije korektno jeste princip po kome ne postoji jednak aršin i jednak kriterijum. Ovde smo čuli da zbog činjenice da se jednoj nezavisno instituciji, i osobi koja je na čelu te nezavisne institucije, i ekonomskom nezavisnošću želi dati veći stepen samostalnosti, u ovom slučaju konkretno tretira, ne želim da ponovim sve ružne reči koje su upotrebljene, ali da se u suštini tretira kao pokušaj da se izvrši korupcija prema toj osobi. Želim da vas podsetim da kada smo nekim drugim nosiocima visokih ovlašćenja na čelu nezavisnih državnih institucija povećavali plate, možda zato što oni nisu bili članovi ili su bili članovi stranaka koje su bile u to vreme na vlasti, pa su onda svi smatrali da je u redu da oni imaju tako visoke plate i da to nije pokušaj da ih korumpiramo. Sada kada oni nisu u poziciji da odlučuju i da odlučuju ko će biti na čelu te nezavisne državne institucije, onda to, zaista sasvim neprimereno i nedopustivo štetno, tretiraju kao pokušaj da neko bude korumpiran. Da li želite da vas podsetim koliko smo odredili da imaju primanja nosioci, odnosno rukovodioci nezavisne npr. Državne revizorske institucije, da ima više nego što je predviđeno da ima neko ko je direktor Agencije za borbu protiv korupcije? Ako neko misli da nezavisni državni revizor treba da bude finansijski samostalan, kako ne bi bio podložan korupciji, a da direktor Agencije za borbu protiv korupcije ne treba da bude samostalan i dovoljno stabilan u svojoj poziciji, kako bi bio otporan na moguće pritiske, onda očigledno ne razume da Agencija za borbu protiv korupcije jeste izuzetno važna državna institucija, jeste izuzetno važno da se stvori mehanizam u kome će ta institucija biti u potpunosti nezavisna, oslobođena svakog mogućeg uticaja i pritisaka. Mislim da to prosto nije fer. Dakle, ajte da imamo isti kriterijum. Ako je ekonomska kriza, ajte onda da svi imaju male plate, ali ako za jedne nije ekonomska kriza, onda mislim da, vrednujući važnost institucije, ne smemo, u pokušaju da se dobije nekakav politički poen, zloupotrebljavati i degradirati jednu instituciju za koju sam sigurna da je od ogromne društvene važnosti. Sigurna sam takođe da neki, bez obzira na to što im kada su bili na vlasti nije padalo na pamet da donose zakone kojim bi ograničili sopstvenu vlast, sada svejedno misle da je dobro da to ova vlast uradi, jer sam sigurna da su svesni toga da oni za to nisu imali hrabrosti, nisu imali odlučnosti, nisu imali želje da se odreknu privilegija koje je takva pozicija donosila.
Sedam minuta i 40 sekundi. Reč ima gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da priznam, gospođo Kolundžija, da sam očekivao od vas, kao jednog iskusnog političara, da budete malo kreativniji, međutim, o kojoj god temi da se povede rasprava ovde u Narodnoj skupštini, vi uvek imate jednu te istu poštapalicu – a kako je to bilo kad je SRS bila na vlasti. Nema te teme o kojoj se raspravlja u Narodnoj skupštini, a da nam neko ne prebaci – a kako je to bilo kad je SRS bila na vlasti. Bilo je onako kako je bilo i kad je SPS bila na vlasti, pa sad baš nešto ne vidim da vam to mnogo smeta. Drugo, gospođo Kolundžija, ti koji su možda u ime SRS zaista radili nešto nemoralno, nemojte baš da budete suviše oštri prema njima, znate, jer sutra ćete možda morati s njima da pravite i zajedničku vladu, jer kako čujemo i kako čitamo u dnevnoj štampi, sad ni za vas, a ni za njih, između kojih inače postoji mrtva trka ko će biti veći Evropejac, Kosovo više nije prepreka za ulazak Srbije u EU. Sad oni koji su 1993. godine u Knežini bili proglašeni za četničkog vojvodu, danas u štampi izjavljuju da EU nema perspektivu. E sad ako su oni u tom periodu zaista i uradili nešto što nije bilo u skladu sa zakonom ili što nije bilo moralno, budite malo blaži prema njima jer, ko zna, možda ćete, kako dolaze signali iz Brisela, možda sutra ili vrlo brzo biti koalicioni partneri, pa da vam se ne bi desilo kao i sa SPS, da ste godinama sve najcrnje o SPS, međutim, kad vas je stislo, onda ste morali sa SPS da pravite Vladu. Nemojte sad mnogo ni da napadate Tomislava Nikolića jer, ko zna, sutra će vam možda biti koalicioni partner u nekoj budućoj vladi. Ono što vi, gospođo Kolundžija, ili ne razumete ili nećete da razumete, ovde se radi o tome da vi ovim zakonom amnestirate one koji nisu primenjivali na svojoj sopstvenoj koži Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije. Sada vas srpski pitam – kakva je sankcija za one vaše funkcionere iz DS, iz G17 plus, iz SPS, iz LSV, koji se do 1. aprila nisu izjasnili u skladu sa važećim zakonom? Pazite, taj zakon i sada važi, još uvek nisu izglasane izmene i dopune. Šta će biti, koja je sankcija prema tim ljudima koji se do 1. aprila nisu izjasnili? Ima li sankcije? Nema. Ima li sankcije za građanina Republike Srbije koji u roku ne plati porez? Ima. Sada vas pitam – gde su ti demokratski standardi? Gde je tu princip da se zakon jednako primenjuje na sve? Ovaj zakon, gospođo Kolundžija, rezultat je kompromisa, svađa, sukoba, preganjanja. Imali ste ove zaista farsične scene. Ljudi podnesu amandman i onda nas ubeđuju preko televizijskih kamera – ne, nisam podneo amandman, majke mi, onda - jesam, ali u nečije drugo ime. Na kraju se taj amandman povlači. Znači, nisam podneo amandman, ali povlačim amandman koji nisam podneo. To je suludo. Toga nema nigde u svetu. Ali, toga, nažalost, ima ovde u parlamentu Srbije. Ovaj zakon, koji je plod vrlo trulog dnevno-političkog kompromisa, ovaj zakon koji je plod jedne buvlje političke pijace, donosi se ovakav kakav je, ne zato što vi želite da budete ograničeni principom jedan čovek – jedna funkcija, nego zato što to od vas traži EU. Ovo je jedan u nizu tih tzv. evropskih zakona. Vi lupate recke – doneli smo ovaj zakon, doneli smo onaj zakon, ovo je evropski zakon, ovo je evropski standard. Ovo nije nikakav standard. Formalno, ovo jeste u skladu sa evropskim principima jer imate Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije, formalno, tehnički. Suštinski, to nije ni evropski, a nije ni demokratski standard. Što se tiče ocena koje o vama daje EU, ne mislim, naravno, o vama lično, nego o režimu koji vlada Srbijom od 2000. godine, pa to sve piše u izveštaju Evropske komisije. Mi smo, upravo mi iz SRS, citirali taj izveštaj, da ne bi ispalo da sada mi dajemo neku jalovu kritiku onoga što vi radite. Ne, citirali smo ono što piše u izveštajima Evropske komisije, o napretku reformi u Srbiji za 2006, 2007, 2008, 2009. godinu itd. Vrlo negativne ocene u raznim oblastima društvenog života, pa i kada je u pitanju borba protiv korupcije. Ta situacija neće biti bolja posle ovog zakona, u to vas uveravam, to znate i vi. Vi sada možete da nabrojite poslanike, što narodne, što pokrajinske, možete da nabrojite gradonačelnike, predsednike opština zbog kojih se ovaj zakon donosi. Vi ih sve znate. To su vaši ljudi. Vi ste im omogućili da se ponašaju na taj kabadahijski način. Šta te briga, izglasaćemo mi izmene i dopune. Nemoj ništa da se sekiraš. Samo kada su izbori, ako si ljubazan da nam odvojiš nekoliko stotina hiljada evra, jer, znaš, moramo da pobedimo u toj i toj opštini. Nismo ništa uradili, ali moramo da pobedimo, trebaju nam procenti, pada nam rejting itd. Vi svi znate kako se osvajaju glasovi danas u Srbiji, ajde da se ne lažemo, ajde da budemo potpuno otvoreni. Što glumite da ste fini, kada u praksi to niste? Svi vi znate kako se zloupotrebljava budžet Srbije, kako se zloupotrebljavaju ti tzv. dispozicioni fondovi, kako se zloupotrebljavaju velika javna preduzeća, kako se zloupotrebljavaju i kako se koriste ljudi kojima ste vi omogućili da se obogate od 2000. godine pa do danas. Sve vi to znate. To znaju i građani. To što mediji o tome ćute, to što za medije ne postoji korupcija biračkog tela, za neke medije, to ne znači da ta pojava ne postoji u Srbiji. Građani će malo po malo o tome moći da saznaju. O tome već znaju građani gde su se održavali vanredni lokalni izbori. To danas nije nikakva tajna za građane Zemuna, Voždovca, Vrbasa, Odžaka, Rume, Prijepolja, Bora, Negotina itd. To je možda nepoznanica za građane koji žive u Zrenjaninu ili u Subotici, ili u Nišu, ili negde gde nije bilo vanrednih lokalnih izbora. Tamo gde ih je bilo, ljudi su u praksi videli kako se kupuju glasovi. Sada nas vi ubeđujete kako ćete vi u Srbiji da uvodite evropske i demokratske standarde, kako je sve to super itd., a vodite rat protiv Agencije za borbu protiv korupcije. Vi ste potpuno dezavuisali ovu gospođu koja je direktor Agencije. Uopšte nemam o njoj nikakav subjektivan stav, ali žena je jasno iznela svoju volju da ljudi koji su sukobu interesa 1. aprila moraju da se odreknu jedne od funkcija. Umesto da je podržite u tom nastojanju, vi ste rekli vašim poslanicima obratite se vi Ustavnom sudu, to su naši ljudi, izabrani po političkoj liniji i oni će da vas zaštite. Oni su ljudito tako i uradili. Da biste kupili vreme sad izglasavate izmene i dopune zakona, gde prolongirate rok sa 1. aprila na 1. septembar, ali još u daleko blažoj formi, jer u postojećem zakonu do 1. aprila su morali da se izjasne koje funkcije se odriču, a sad samo da obaveste Agenciju koje sve funkcije vrše. Dakle, ovaj zakon je potpuno besmislen. On u praksi ne da neće dati pozitivne rezultate, daće negativne rezultate. Onda malo stavite vi sami prst na čelo, pa se preispitajte zašto je to tako. Najlakše je reći- kad ste vi u SRS bili na vlasti, bilo je tako i tako. Bilo je svakako. Bilo je i dobrih stvari, bilo je i loših, ali mi smo bili na vlasti dve godine, vi ste na vlasti od 2000. godine, imate na raspolaganju sve moguće i nemoguće instrumente vlasti. Danas u Srbiji vlast mora da bude po vertikali identična sa centralnom vlašću u Beogradu. Mora da bude isti sastav saveta mesne zajednice, skupštine opštine, opštinskog veća, pokrajinske skupštine, pokrajinske vlade, republičke Skupštine, republičke Vlade. Mora na silu Boga. Negde gde građani hoće – super, gde neće – tu je naša Vlada, tu je naša policija, tu je naš ministar za lokalnu samoupravu, tu se donose zaključci kojima se obara volja građana itd. To su uslovi, gospođo Kolundžija, u kojima ćete vi da primenjujete ovaj zakon koji je, ponavljam još jedanput, plod jednog dnevno-političkog kompromisa, jednog kompromisa koji građanima Srbije neće da donese ništa dobro, sem što će vašim lokalnim kabadahijamada omogući da i dalje rade šta hoće.
Devet minuta i 25 sekundi. Reč ima gospodin Veroljub Arsić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, mislim da ste i vi prekršili član 103. Poslovnika, jer prethodni govornik je u prvom delu svog izlaganja govorio ne o tački koja je na dnevnom redu, već o SNS i gospodinu Tomislavu Nikoliću. Ne vidim kakve veze ima Agenciju za borbu protiv korupcije sa Tomislavom Nikolićem i SNS. Očigledno da je razlog što tako moj prethodni govornik govori, taj da je SNS jedina stranaka danas u Srbiji koja može da pobedi DS. Razlog za tu histeriju je zato što ne mogu da ispune naređenje svog predsednika da ne dozvole da SNS pobedi njegovu DS.
Gospodine Arsiću, ako je iko povredio Poslovnik, to ste uradili vi, ja sigurno nisam. Ne vidim u kome delu, u prvom delu ste se prepoznali, ajde da vam verujem na reč, ali nisam prepoznao da je gospodin Martinović jednom uvredljivom rečju spomenuo niti stranku, niti poslaničku grupu, niti gospodina Nikolića. Nadam se da ste zadovoljni ovim objašnjenjem, a vrlo sam ga pažljivo slušao. Ako niste, u danu za glasanje Skupština će se izjasniti o tome, ali vas molim da ubuduće pažljivije slušate ili da reklamirate Poslovnik kad stvarno meni nešto promakne, kao pomoć i to bih vrlo rado prihvatio. Hvala vam. Sada reč ima gospođa Milica Vojić Marković.
Gospodine predsedavajući, bilo je ovde jako mnogo reči koje je trebalo da zamagle suštinu. Izgleda da se ponavlja ono da, kada hoćemo sami sebe da ubedimo u nešto, govorimo jako mnogo i bez ikakvih činjenica. Ono što je mnogo jednostavno i što je krajnje jasno i sažme se samo u jednu izjavu koja je izašla u "Politici" 29. juna 2010. godine: "U vladajućoj koaliciji juče su bili veoma uzdržani u komentarisanju predloženih izmena zakona i njihovog povlačenja iz procedure. Jedan od retkih koji je hteo nešto da kaže bio je Meho Omerović, ZES – SDP (dakle, kolega gospođe Kolundžije, koji sedi pored nje), koji je ocenio da se, nažalost, pojedinci ponašaju tako da i zakone moramo da prilagođavamo njima i njihovim interesima, jer tobože od njih zavisi vladajuća koalicija. Mislim da će ovako loši potezi kad-tad da nam se obiju o glavu". Dakle, ovo je sažeto sve ono što je gospođa Kolundžija vrlo opširno pričala. Ne kaže samo kolega Meho Omerović kome će ti potezi da se obiju o glavu, da li koaliciji ili Srbiji. Na kraju Srbiji, ako oni ostanu na vlasti.
Minut i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Kolundžija.
Gospodine predsedavajući, sigurno se s razlogom prepoznaju oni kojima, kada bacimo pogled u prošlost, vidimo činjenice koje ne idu njima u prilog. To nisam kriva ni ja, niti su krive činjenice. Ono što jeste uvek povod da se vraćam u prošlost, iako to zaista ne bih radila, jeste što neko za jedan civilizacijski iskorak koji pravimo, pokušavajući da zakonom i institucijama koje gradimo stvorimo branu korupciji, neko naziva vraćanjem u tursko vreme. Tada provocira i traži da se pokaže da oni iz poimanja turskog vremena neke stvari sebe vide drugačije no što zaista jesu. Sećam se dobro da je, isto tako, besmislen bio Zakon o bezbednosti u saobraćaju, pa se ispostavilo da taj zakon donosi rezultate koji znače manje žrtava na našim putevima. Isto tako sećam da je bilo tvrdnji da je besmislen Zakon o oduzimanju imovine i da mi to samo zamazujemo oči i da nikada ničija imovina neće biti oduzeta, pa sada govorimo o stotinama miliona evra oduzete imovine stečene kriminalom. Isto tako se sećam da, kada smo donosili Zakon o državnoj reviziji, da je to takođe bio zakon koji je besmislen, da je to takođe bio zakon kojim smo pokušali da zamaglimo oči, a onda posle toga su svi stali u odbranu državnog revizora i rekli – dobro je, treba ga podržati, treba da nastavi to što radi. Sećam se, isto tako, da je besmislen bio i Zakon o zaštiti podataka o ličnosti i izbor poverenika za informacije, da su bili silni napadi kako je to partijska volja, truli kompromis, kako niko ništa tu neće da radi i neće uraditi, nego se mi samo dodvoravamo Evropi, pa mi radi Evrope nešto radimo, a zapravo nema volje da radimo. Danas se ispostavlja da smo uradili dobar posao, da na temeljima tog posla možemo da gradimo zaista istinski demokratsku zemlju. Verujem da će sudbina ovog zakona i Agencije biti slična. Danas govorite da je zakon besmislen, danas govorite da nemamo političku volju, a verujem da ćete za dve godine podržavati Agenciju, tvrdeći kako je ovaj zakon dobar i kako je omogućio da se Srbija bar malo institucionalno izbori sa korupcijom.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić i Milica Radović. Reč ima gospodin Palalić.
Poštovani predsedavajući, upravo ovaj član 11, o kome je danas bilo dosta rasprave, na neki način i prikazuje evoluciju opstrukcije primene ovog zakona u trenutku kada je Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije počeo da se primenjuje od 1. januara ove godine. Kada se pogledaju sve njegove norme i sve ove izmene koje su ovde sada sadržane, ne možemo da ne kažemo ono što se sluša ovih dana bez ikakve zle namere, a to je da to jeste korak unazad u odnosu na rešenja koja su bila u osnovnom tekstu zakona. Mi možemo danas ovde naći hiljadu razloga da objasnimo zašto donosimo ove izmene, ali te izmene kada se pogledaju sa ipak preciznijim normama koje su bile u osnovnom tekstu jesu korak unazad. Voleo bih da čujem, a pošto sam pravnik čitam pažljivo tekst i znam da tumačim pravo, u kojoj meri ovaj zakon jeste bolje rešenje nego što je bilo rešenje osnovnog teksta i kakav će on konkretno veći efekat u borbi protiv korupcije imati u odnosu na rešenja koja su sad bila? Mi to obrazloženje nismo dobili. Gde je bolji efekat ovog zakona u borbi protiv korupcije u odnosu na rešenja koja smo sad imali? Evo, sada ću da čitam stavove ovog člana. Bilo je ovako – pre prihvatanja druge javne funkcije, odnosno kandidovanja za drugu funkciju, funkcioner koji namerava da vrši više funkcija, dužan je da zatraži saglasnost Agencije, pre nego što je stupio na tu funkciju. Sada se predlaže rešenje – kada je već izabran, onda traži saglasnost Agencije da bi ostao na funkciji na koju je već izabran. Zaista, korak unazad. Agencija treba da ceni po prvobitnom rešenju da li on može da dođe u situaciju da bude u sukobu interesa i da se stvore uslovi za korupciju, pa da mu kaže – ne, ne možeš da budeš uopšte izabran, a sada kada je stvoreno faktičko stanje, kada su mogući politički pritisci, Agencija može da se sukobljava sa tim funkcionerom i da mu kaže – sada će te taj organ koji te je izabrao razrešavati. Korak unazad. Dalje, Agencija može da, u odnosu na rešenje koje nije postojalo u sadašnjem tekstu zakona, utvrdi druge javne funkcije koje funkcioneri mogu da obavljaju bez saglasnosti Agencije. Toga nije bilo u osnovnom tekstu zakona. Ono što jeste u stvari ključni problem u ovom članu 11, osnovni tekst zakona spominje način izbora funkcionera. Ovde se sada uvodi pojam funkcionera neposredno izabranog od građana i tu je u stvari suštinski problem. Mi imamo spor sa velikim brojem funkcionera, koji su se našli posle 1. januara 2010. godine na pojedinim funkcijama, da tvrde da su na te funkcije izabrani neposredno od građana i da nije ni moralno, ni pošteno, niti je u duhu izborne volje građana da se sada povlače sa funkcija na koje su izabrani neposredno od građana. Ustav govori o pojedinim kategorijama koje su neposredno izabrane od građana. To su predsednik Republike, narodni poslanici, odbornici, pokrajinski poslanici u pokrajinskim skupštinama. Onda kreće tumačenje mnogih tih funkcionera da su funkcije gradonačelnika, predsednika opština, pokrajinskih sekretara, predsednika opština u Vojvodini, funkcije na koje su izabrani neposredno od građana. To nije tačno. Te funkcije na koje su oni izabrani kaže se – građani su znali koga biraju na izborima u maju. Nisu znali koje gradonačelnike biraju i nisu znali koje pokrajinske sekretare biraju. Te ljude su izabrale skupštine gradova, skupštine opština i Pokrajinska skupštine. Oni nisu neposredno izabrani od građana, oni su u sukobu interesa i oni ne potpadaju pod kategoriju neposredno izabranih građana. Sada ovaj član omogućava da se ti ljudi tretiraju kao neposredno izabrani od građana i da mogu da vrše funkcije i dalje. Tu je problem o kome mi govorimo i to ćete videti vrlo brzo, da će se davati takva mišljenja, da su ljudi koji su gradonačelnici, koji su pokrajinski sekretari, da su oni izabrani od građana, neposredno izabrani od građana. Narod ih je birao u maju 2008. godine. Nije ih birao, birale su ih skupštine kao izvršne organe. Vi stvarate ovde uslove da ti ljudi ostanu na tim funkcijama i da se tretiraju kao neposredni građani. Pitam sad ovde i predstavnika Ministarstva, ministarku Malović, koju uvažavam, da kaže koje su to funkcije neposredno izabrane od građana, mimo onih koje su određene Ustavu? Ovde se kaže da samo u Ustavu, evo čitam Zakon, funkcioner koji je izabran na javnu funkciju neposredno od građana može bez saglasnosti Agencije da vrši druge javne funkcije na koje se bira neposredno od građana, osim u slučajevima nespojivosti utvrđenih Ustavom. Koje su to još funkcije voleo bih da čujem. Da li je to gradonačelnik? Voleo bih da čujem da li je gradonačelnik? Da li je pokrajinski poslanik? Ako nisu, onda se na te ljude primenjuju odredbe, onda niste morali menjati zakon. Ti ljudi su morali da prestanu da obavljaju svoju funkciju posle 1. aprila. Ovde je suština, i treba da pričamo iskreno, u sledećem – pojavio se spor između tih funkcionera, Ministarstva pravde i Vlade i Agencije za borbu protiv korupcije. Nažalost, taj spor koji je pokrenut pred Ustavnim sudom rešava ovaj zakon. Ustavni sud je doneo rešenje kao privremenu meru kojom obustavlja izvršenje rešenja koje je pokrenula Agencija, a da se ta stvar ne bi unedogled odugovlačila i da bi se na neki način spasao obraz i Agenciji, i Ministarstvu, i svima, i Ustavnom sudu, da ne bi i dalje bio u sporu sa tim državnim institucijama, menja se zakon. To je suštinska stvar. Spor koji je pokrenut između svih tih organa, nažalost, rešava se izmenom zakona. To je suštinska istina. Da bi ti ljudi i dalje ostali na tim funkcijama i da bi se kasnije tumačilo da su oni neposredno izabrani od građana i da se ne krši izborna volja. A ti ljudi su stekli te funkcije gradonačelnika, predsednika opština, pokrajinskih ministara i sekretara, kako se već sad po statutu kaže, posle izbora u Narodnu skupštinu ili u Skupštinu AP Vojvodine kao neposredno izabrani od građana pokrajinski poslanici. Ta druga funkcija koje je trebalo da se odreknu je ta druga funkcija za koju nisu izabrani neposredno, a to je funkcija gradonačelnika ili pokrajinskih sekretara, ili direktora javnog preduzeća u pojedinim gradovima, u Vojvodini u konkretnom slučaju, a u centralnoj Srbiji takvih situacija nemamo. Trebalo je te druge funkcije da se odreknu i sada imamo situaciju da oni neće da se odreknu te funkcije i traže aboliciju od strane zakona. Evo videćete kako će Agencija da tumači šta znači neposredno izabran od građana. Tumačiće upravo ovako, vrlo široko i zato se daju ovlašćenja Agenciji da može da tumači primenu zakona u svakoj konkretnoj situaciji. Nažalost, uvučene su sve institucije u ovaj spor da bi neki ljudi ostali na funkcijama. Uvučeno je Ministarstvo pravde, uvučena je Agencija za borbu protiv korupcije, uvučen je Ustavni sud, uvučena je sad i Narodna skupština. Četiri važne institucije u ovoj državi se bave nekim ljudima koji hoće da zadrže dve funkcije, a na koje nisu izabrani neposredno od građana i to treba da kažemo – ne, vi niste izabrani. Da su ti ljudi izabrani kao direktno izabrani gradonačelnici, pa da se postavi pitanje legitimiteta i osporavanja izborne volje, narod ih je birao. Nije ih narod birao, birali su ih odbornici ili poslanici u Narodnoj skupštini ili poslanici u Pokrajinskoj skupštini. Odakle njima tolika politička moć? Jedino što možemo da tumačimo je da je to politička moć koja se zasniva na podršci Vladi ili u krajnjoj liniji politička moć koja postoji unutar najveće vladajuće stranke, da bi se ovakav zakon izglasao. Ovaj zakon u odnosu na prethodna rešenja, voleo bih da čujem u ozbiljnoj raspravi, a ne porukama i parolama da je ovo bolje rešenje, u čemu se sastoji kvalitet i pozitivni efekti u odnosu na rešenja koja su bila u osnovnom tekstu. Voleo bih da čujem i do uvažene ministarke Malović, voleo bih da čujem i od predstavnika vladajuće koalicije i da u jednoj otvorenoj debati vidimo u čemu je loš kvalitet rešenja koja su bila iz oktobra 2008. godine. Samo to.
Iskorišćeno je sedam minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? Gospodin Munjić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, kada smo malopre slušali priču o našoj socijalno odgovornoj Vladi, zaista onaj ko ne zna o čemu se radi ili onaj koji na svojoj koži ne oseća kako živi uz tu socijalnu odgovornu Vladu mogao bi zaista da pomisli da živi u jednoj jako uređenoj državi u kojoj, kako rekoše, državni funkcioneri žive i dele sudbinu svog naroda. Mogu reći da se tako nešto može reći za neke druge države, za neke druge režime u kojima državni funkcioneri zaista žive, deluju i rade deleći sudbinu svog naroda, kao što je na primer jedna Švedska. Daleko smo mi od te Švedske i kilometražom, a još smo dalje načinom na koji ova Vlada vlada, na koji ova Vlada radi. Što se tiče ovog amandmana koji sam podneo, on se odnosi na to da javna funkcija prestaje u slučaju iz člana 7. ovog člana prestaje danom prijema odluke o prestanku funkcije od strane funkcionera. Ovo je jedno čisto pravno pitanje, pitanje koje u stvari se odnosi na nastupanje pravnih posledica donošenja jedne takve odluke. Radi se o situaciji kada Agencija donese odluku o tome da je izbor, imenovanje ili postavljenje funkcionera urađeno suprotno odredbama zakona i u takvom slučaju vi predviđate da organ koji je funkcionera izabrao, imenovao ili postavio imao obavezu da donese odluku o prestanku te funkcije. Ako već funkcija ne prestaje po automatizmu, kao što bi trebalo da bude, postavlja se pitanje od kog momenta u stvari prestaje ova funkcija. Koji je to momenat koji se može uzeti kao stvarni momenat prestanka funkcije? Radi se o pravnim posledicama odluke o prestanku funkcije. Postavlja se pitanje da li ta funkcija prestaje ili može prestati donošenjem odluke od strane Agencije, donošenjem odluke od strane organa ili pak, kao što smo mi tražili, momentom prijema odluke od strane funkcionera. Smatramo da je ovo treće rešenje najispravnije i upravo je ovim amandmanom tako i traženo. Jer, kako će neko znati ili kako će neko prestati sa svojom funkcijom faktički ako ne zna u kom momentu i kada je ta odluka doneta, a to će znati najbolje i jedino u onom momentu kada primi odluku o prestanku te funkcije. Dakle, taj i takav momenat, momenat prijema odluke od strane funkcionera, imao bi se smatrati momentu u kome prestaje jedna funkcija. Hoće li tumačenje koje Vlada ima u pogledu momenta prestanka funkcije otvoriti mogućnost za različita tumačenja? Znate, gospođo ministre, ukoliko se neka odredba bilo kog zakonskog propisa donese na takav način da ona daje mogućnost da se tumači ovako ili onako, da se tumači na dva različita načina, to zaista nije dobro. Jer, u takvom slučaju neko može da nastavi sa vršenjem druge funkcije, nastavi zbog toga što nije faktički primio odluku o prestanku te svoje funkcije. Vi svesno dovodite do situacije koju, evo da se našalim, Crnogorci malo šaljivo, a malo ozbiljno, kažu dužnik će dug vratiti ako rđa šćedne sačekati, pa se ovde može preneti, funkcioner će funkciju ostaviti ako rđa htedne sačekati. Verujte da se po ovom zakonu jednostavno ne zna kada će se to desiti. Postoji mogućnost različitog tumačenja. To je ono što nije dobro i to je ono zbog čega bi trebalo prihvatiti ovaj amandman.
Tri minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Ima još 29 i po minuta. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo vodili raspravu u načelu, poslanički klub SRS istakao je da su dva člana ovog predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije u stvari članovi koji odslikavaju suštinu izmena, i to član 11. kojim se menja član 28. osnovnog zakona i član 29. kojim se menja član 82. osnovnog zakona. Rekli smo već da se ovim izmenama želi da omogući pojedinim funkcionerima da dalje obavljaju više funkcija. Kada je Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije bio na usvajanju pred Narodnom skupštinom, to je bilo pre nešto manje od dve godine, definisana je zabrana vršenja druge javne funkcije za sve funkcionere, osim ako je zakonom i drugim propisom obavezan da vrši više javnih funkcija. Takođe je definisano da se izuzetno može vršiti druga funkcija, na osnovu saglasnosti Agencije. I te su odredbe izazivale određene nedoumice, međutim sada ovim izmenama jasno se otkriva namera da se omogući vršenje više funkcija jednom funkcioneru. Tako je izmenama i dopunama predviđeno da se u članu 28. dodaju novi stavovi i da poslednji stav glasi – za pojedine kategorije funkcionera direktor Agencije može opštim aktom da utvrdi druge javne funkcije koje funkcioneri mogu da obavljaju bez saglasnosti Agencije iz stava 5. ovog člana. Poslanički klub SRS se ne slaže sa ovim i zato smo podneli amandman kojim smo tražili da se ovaj navedeni stav briše. Ukoliko ovo bude usvojeno, da se direktoru Agencije omogući ovako nešto, onda se ostavlja dosta prostora zloupotrebama. Takođe, ovako napisano ''pojedine kategorije funkcionera'' može biti predmet proizvoljnog tumačenja koje su to kategorije? U prethodnim stavovima kojima se vrši izmene stoji da se ograničenje u vršenju funkcije ne odnosi na funkcionere koji su izabrani neposredno od građana. To nije u redu. Razlog tome jeste situacija u kojoj se našao veliki broj takvih funkcionera na dan početka primene ovog zakona 1. januara ove godine, i to što ti funkcioneri zapravo ne žele da se odreknu nijedne funkcije koju vrše. Imali smo prilike da u raspravi čujemo od magistra Martinovića da su takvi funkcioneri u Vojvodini brojni i da su im i funkcije mnogobrojne, da pojedinci imaju i do šest funkcija. Takođe, na čitavoj teritoriji Srbiji imamo funkcionere koji su u organima izvršne i u organima zakonodavne vlasti, što je najjasniji oblik sukoba interesa. Ako ćemo da pogledamo Ustav Republike Srbije koji jasno kaže, u delu koji se odnosi na zabranu sukoba interesa, u članu 6, niko ne može vršiti državnu ili javnu funkciju koja je u sukobu sa njegovim drugim funkcijama, poslovima ili privatnim interesima. Ustav kaže niko, a predlagač ovih izmena kaže neko, tačnije pojedine kategorije. Tim pojedinim kategorijama funkcionera biće omogućeno da uopšte ne traže saglasnost od Agencije prilikom stupanja na funkciju i ovo je otvoreno stavljanje pojedinaca iznad odredbi najvišeg pravnog akta. Da nisu želeli da se stave iznad Ustava i iznad zakona pojedini, za sada još uvek nekategorisani funkcioneri, ali ako se ovo usvoji biće kategorisani funkcioneri, da su želeli da poštuju slovo zakona, oni bi se do 1. aprila izjasnili koju će jednu funkciju nastaviti da obavljaju. Očigledno da je njihov cilj bio nepoštovanje zakona, a kako je teško poštovati zakon najlakše rešenje je izgleda promena Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije koji se sada menja, ne radi unapređenja borbe protiv korupcije, već prema željama onih koji žele da zadrže postojeće funkcije. Time se stvara mogućnost da u svakom trenutku bilo ko od njih može reći, tako piše u zakonu. Takođe, da se želelo poštovanje zakona koji je usvojen pre manje od dve godine, kada je stupio na snagu i nakon ostavljenog roka za izjašnjavanje, postupilo se već 2. aprila po onome što je definisano u članu 28. stav 6. važećeg zakona, koji kaže – funkcioneru koji je izabran, postavljen ili imenovan na drugu javnu funkciju suprotno odredbama ovog zakona, kasnija funkcija prestaje po sili zakona. Međutim, sada se ovo tumači tako da se ovo odnosi na one koji će ubuduće stupati na druge funkcije i izgleda da se ova odredba nikada neće ni primeniti, jer će se naći pokriće u ovom aktu kojim će direktor Agencije utvrditi da je moguće obavljanje i drugih funkcija bez saglasnosti Agencije, i onda kada bi organ, odnosno stalno radno telo organa koji je funkcionera izabrao, postavio ili imenovao na kasniju funkciju, želeo da postupi po zakonu i bukvalno rečeno oduzme drugu, tj. kasnije funkcije, onda dobije odgovor: Ja sam rešenjem, odlukom ili čime već, direktora Agencije za borbu protiv korupcije, pojedini kategorisan funkcioner i ne možete mi ništa. Time se obesmišljava i navodni napor da se nametne obaveza da se ovo uradi tako što će se propisati za učinjeni prekršaj novčana kazna u iznosu od 50.000 do 150.000 dinara za odgovorno lice u državnom organu ili organizaciji, organu teritorijalne autonomije ili lokalne samouprave, javnoj službi i drugom pravnom licu koje vrši javna ovlašćenja ako ne donese odluku o prestanku funkcije u roku iz člana 28. stav 8. ovog zakona. Izvesno je da se nešto ovako neće dešavati jer će se ovim izmenama i dopunama Zakona obezbediti to toliko potrebno pokriće za vršenje više funkcija. Poslanički klub SRS je mišljenja da u kršenju zakona prednjače upravo oni koji znaju za nespojivost funkcija u organima zakonodavne i organima izvršne vlasti. Znali su to i prilikom stupanja na te funkcije i oglušili su se na odredbe Zakona o Agenciji za borbu protiv korupcije. Nisu se izjasnili koju će funkciju nastaviti, već hoće da zadrže sve, pozivajući se na to da su na te funkcije stupili pre početka primene zakona i da tako treba da ostane do kraja započetih mandata. To je samo još jedan od dokaza da oni koji usvajaju zakone prvi žure da ih krše i da ih prilagođavaju svojim potrebama, kako bi u svojim rukama držali sve konce. Zato što se takve stvari omogućavaju, zato što postoji tolika koncentracija moći, za nama imamo, između ostalog, i takav proces privatizacije u kome je, s jedne strane, mnogo ljudi ostalo bez posla, bukvalno na ulici, bez mogućnost da školuje, pa čak i prehrani svoju decu. Kada nekome uzete sve, kad mu uzmete posao, uzmete budućnost dece, time ste uzeli njegov život. Imamo situaciju da ljudi seku prste, da zakucavaju eksere u šake. U tom procesu, s druge strane, izašli su neki prebogati ljudi, čije imovinske karte na sajtu Agencije za borbu protiv korupcije je zaista, zaista nepristojno čitati.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković i Nikola Lazić. Niko se nije javio za reč. Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Bečić.
Poštovani građani, uvažene kolege, ispred poslaničke grupe Napred Srbijo SNS podneli smo amandman na član 13. Predloga zakona, tako da se članu 30. stav 5. menja i glasi: "Protiv odluke Agencije podnosilac zahteva može pokrenuti upravni spor, kao i u slučaju da Agencija ne odluči o zahtevu u roku iz stava 4. ovog zakona". Takođe, da se stavovi 6. i 7. brišu. Član 13. Predloga zakona nije prihvatljiv, jer se unošenjem reči "odnosno, podrazumeva se rad sa punim radnom vremenom ili je na stalnom radu", ova odredba čini nejasnom i dozvoljava različita tumačenja. Predloženim amandmanom se menja stav 5. člana 30, tako da se nedonošenje odluke Agencije u roku ne može smatrati prećutnom saglasnošću, već se propisuje da podnosilac može pokrenuti upravni spor, a prema opštim pravilima koja važe za sve građane i pravna lica. Naročito je neprimereno da ćutanje administracije postane pravni osnov za odstupanje od načela utvrđenih zakonom i Ustavom, a mora se imati u vidu potencijalno veliki broj zahteva i problemi Agencije da ih reši u kratkom roku u svakom momentu. Bilo je slučajeva, i čak sam i u neke imao uvida, recimo, da pokrajinska administracija ili pojedini pokrajinski sekretari za neke podnete zahteve iz opština gde nije ista vladajuća većina kažu – podnesite zahtev, nećemo odgovarati, ćutanje administracije, vaš zahtev će biti usvojen, samo da se ne bi zamerao koalicionim partnerima. Tako da je i brisanje stava 6. predloženo, jer se njime propisuje da Agencija može opštim aktom propisivati i druge poslove koji se mogu obavljati bez saglasnosti, koja odredba nije u skladu sa članom 6. stav 2. Ustava, kojim je propisano da sukob interesa određuje se Ustavom i zakonom, tako da se to ovlašćenje ne može propisivati drugom vrstom opšteg akta. Brisanje stava 7. je predloženo jer je u koliziji sa stavom 1. istog člana, kojim je propisana opšta zabrana obavljanja drugog posla ili delatnosti, pa nije moguće propisivanje dodatnih zabrana, posebno nije moguće propisivanje zabrana drugim propisima, jer je članom 6. stav 2. Ustava propisano da se sukob interesa uređuje zakonom. Ali, zakon za neke ne važi, a za neke da, ili je to pitanje morala i ličnog integriteta, jer takođe, recimo, iz ličnog primera, gde sam 2003. godine bio izabran sa većinske liste za pokrajinskog poslanika, a istovremeno sam obavljao i dužnost narodnog poslanika u Skupštini Srbije, ali promenom Ustava 2006. i posle novih izbora 2007. godine podneo sam ostavku na funkciju pokrajinskog poslanika, iako sam bio direktno biran na tu funkciju od građana, jer sam poštovao Ustav i član 102. koji je propisao da su funkcija narodnog poslanika i pokrajinskog poslanika nespojive. Toliko o poštovanju zakona.
Iskorišćeno je minut i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić Marković, Nikola Lazić, Donka Banović i Miroslav Petković. Niko se ne javlja za reč. Na član 14. amandmane u istovetnom tekstu su podneli narodni poslanici Zlata Đerić i zajedno Jovan Palalić, Milica Radović, Milica Vojić Marković i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Jelena Budimirović.
Gospođica. Poštovane kolege, poštovani građani Srbije koji ćete ovu sednicu pratiti u odloženom prenosu, želim da iznesem amandman koji sam zajedno sa svojim kolegama podnela u ime poslaničke grupe Napred Srbijo. Amandmanom smo predložili izmenu celokupnog teksta člana 14, pa ću pročitati kako on po nama treba da glasi. Član 14. Predloga menja se tako da član 31. glasi: "Lice koje treba da stupi na funkciju radi čijeg vršenja se zasniva radni odnos, dužno je da pre stupanja na funkciju prestane sa obavljanjem drugih delatnosti ili da pribavi saglasnost Agencije za njihovo obavljanje, osim delatnosti iz člana 30. stav 2. Agencija je dužna da odluči o zahtevu u roku od 15 dana. Protiv odluke Agencije podnosilac zahteva može pokrenuti upravni spor, kao i u slučaju da Agencija ne odluči o zahtevu u roku iz stava 2. ovog člana". Kao što sam rekla, amandmanom je predložena izmena celog teksta člana 14. Predloga, odnosno člana 31. Zakona tako da se funkcioner obavezuje da pitanje nespojivosti obavljanja drugih poslova ili delatnosti mora rešiti pre stupanja na funkciju bilo prestankom obavljanja ili dobijanjem saglasnosti Agencije. Predloženim amandmanom se menja stav 3. člana 31. tako da se nedonošenje odluke Agencije u roku ne može smatrati prećutnom saglasnošću, već se propisuje da podnosilac može pokrenuti upravni spor prema opštim pravilima koja važe za sve građane. Amandman uključuje i brisanje stava 4. člana 31. Zakona kojim se propisuje da se pravila ne odnose na članove organa upravljanja iz reda zaposlenih. Tom se odredbom jedino omogućava da članovi organa upravljanja postanu lica koja su na rukovodećim položajima i već imaju status funkcionera. Za druge zaposlene nije potrebno propisivanje izuzetaka, jer se na njih zakon i ne primenjuje. Stav 5. zakona je neprihvatljiv iz razloga što se pitanje sukoba interesa uređuje zakonom, pa ne treba ostavljati mogućnost da Agencija donosi propise kojima se propisuje izuzimanje nekih kategorija funkcionera i delatnosti od pravila utvrđenih zakonom.
Zahvaljujem, pola minuta ste samo potrošili vremena poslaničke grupe. Na član 15. amandman je podnelagrupa od 21 narodnogposlanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima Igor Bečić. Izvolite.
Poštovani kolege, uvaženi građani, poslanička grupa Napred Srbijo Srpske napredne stranke i gro poslanika podneli su amandman da se u članu 15. reči "odnosno podrazumeva rad sa punim radnim vremenom ili je na stalnom radu" brišu. Unošenje u tekst člana 33. i reči "odnosno podrazumeva rad sa punim radnim vremenom ili na stalnom radu" ovu odredbu čini nejasnom i dozvoljava različita tumačenja, te predlažemo brisanje tih reči. Posebno je nejasno šta znači u tom kontekstu reč "podrazumeva", jer se u zakonima ne sme ništa podrazumevati, već sve mora biti napisano toliko jasno da se zakon može primenjivati bez potrebe za dodatnim tumačenjem. Isto se odnosi na takozvani stalni rad. Odmah se postavlja pitanje šta taj drugi izraz znači, da li je to rad na neodređeno vreme ili je to nešto drugo? Takođe se postavlja pitanje da li se traži kumulativno ispunjavanje uslova, odnosno da li se zakon odnosi samo na funkcionere koji su na stalnom radu, sa punim radnim vremenom ili je dovoljan samo jedan uslov? Kako mašta naših funkcionera nema granicu, sigurni smo da će neki zasnivati radni odnos sa 95% punog radnog vremena, da bi izbegli primenu zakona jer to nije puno radno vreme. Takođe se ostavlja mogućnost da funkcioneri koji su izabrani sa određenim i ograničenim mandatom proglase da to nije stalni rad jer im je mandat od 4 ili 5 godina, tako da bi sebi obezbedili da se na njih ne primenjuje zakon tokom više decenija dok se sele sa jedne na drugu funkciju sa ograničenim mandatom, koji se može i ponavljati. Pune su ovih dana novine izjave pojedinih funkcionera, pojedinih gradonačelnika koji ucenjuju vladajuću koalicija na razne načine, od rečenice da će 15.000 funkcionera koji volonterski obavljaju funkciju biti smanjeno, a da će nekih 15.000 novih pripadnika vladajuće koalicije doći na njihova mesta.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Radović. Za reč se nije javio niko. Na član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim se predlaže da se posle člana 26. doda član 26a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Reč ima gospodin Perić.
Poštovane dame i gospodo, evo kako jedan čovek koji je lekar po profesiji, a ima izražen osećaj za pravdu i pravičnost, može da učini jednu pravnu normu, odnosno jedan član vrlo prihvatljivim. Da biste razumeli o čemu se radi, moram da pročitam tekst Predloga zakona o izmenama i dopunama, a kasnije amandman. Nije mi jasno zbog čega Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Član 82. glasi: ''Funkcioner koji je vršio više javnih funkcija, odnosno uz javnu funkciju obavljao drugi posao ili delatnost na dan 1. januara 2010. godine, a nije se do 1. aprila 2010. godine opredelio koju će javnu funkciju nastaviti da obavlja, dužan je najkasnije do 1. septembra 2010. godine obavestiti Agenciju koje sve funkcije, poslove ili delatnosti obavlja. Agencija, po prijemu obaveštenja, utvrđuje da li se vršenjem više javnih funkcija, odnosno obavljanjem posla ili delatnosti ugrožava nepristrasno vršenje javne funkcije, odnosno da li to predstavlja sukob interesa. Ako utvrdi da se vršenjem više javnih funkcija, odnosno obavljanjem posla ili delatnosti iz stava 1. ovog člana ugrožava nepristrasno vršenje javne funkcije, odnosno predstavlja sukob interesa, Agencija donosi odluku kojom određuje rok, koji ne može biti duži od 30 dana, u kojim je funkcioner dužan da prestane sa vršenjem nespojive funkcije, odnosno obavljanjem posla ili delatnosti. Ukoliko funkcioner ne postupi u roku iz stava 1. i 3. ovog člana, Agencija sprovodi postupak za utvrđivanje povrede ovog zakona.'' Evo, ovaj zadnji stav, koliko je nesavršen, kaže – ukoliko funkcioner ne postupi u roku iz stava 1. i 3. ovog člana, Agencija sprovodi postupak za utvrđivanje povrede ovog zakona; sprovodi i započeće, može da započne, ali ne mora da ga okonča. Do kada ne mora da ga okonča? Ne mora do 2012. godine, ukoliko nazor ili na neki način izgura ova vlada. Šta je dr Paja Momčilov predložio izmenama člana 29. odnosno člana 82? Funkcioner koji obavlja više javnih funkcija na dan stupanja na snagu ovog zakona dužan je da se izjasni koju će javnu funkciju vršiti dalje u roku od sedam dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Znači, vrlo pojednostavljeno, praktično i potpuno jasno. Ukoliko se nije izjasnio do 1. aprila 2010. godine, u roku od sedam dana od dana stupanja na snagu zakona o izmenama i dopunama ovog zakona, dužan je da se opredeli koju funkciju će da obavlja. Ovde smo mogli da čujemo da određene odredbe ovog zakona ne mogu da se primenjuju retroaktivno. Složićete se sa mnom, drage kolege, da funkcija narodnog poslanika je veoma ozbiljna i odgovorna, ali one zbog kojih se menja ovaj zakon, koji svojim kapacitetom žele da pojačaju ili sačuvaju ovu Vladu, retko kad ih viđamo. Nije ovo zasigurno, kao što sam rekao zbog 1.800 ili 1.900 ljudi, građani Srbije kod kojih se možda prepliću neki sukobi interesa, nego je zbog malog broja ali veoma uticajnog i oni koji direktno imaju uticaja i imaju mogućnost da utiču na dalji opstanak ove Vlade. Znamo dobro da oni koji istovremeno jesu narodni poslanici i gradonačelnici vrlo retko, odnosno samo u izuzetnim situacijama, a to je kada treba utvrditi kvorum ili kada treba glasati, oni su samo tada prisutni na sednicama Narodne skupštine, što ukazuje ipak na ono o čemu je kolega Martinović govorio, jedan čovek može da obavlja više funkcija, ali ovo o čemu je reč ovde, zasigurno ne može. Nešto mora da trpi, pa da li izbor za gradonačelnika koji nije neposredan, koji je izvršen na osnovu volje odbornika u određenim lokalnim samoupravama, ili ono gde su građani rekli i na neposredan način izabrali narodne poslanike. Mislim da ovaj zakon, pored toga što nije pravičan i pošten, on je i sraman sa ovakvim odredbama koje postoje i ni u kom slučaju u danu za glasanje ne može se očekivati ne samo podrška od poslanika SRS, nego mislim od svih onih koji imaju izražen osećaj za pravičnost, kao što je to gospodin Paja Momčilov, i koji ne bi trebalo da daju podršku ovom zakonu. Treba da se borimo za doslednu primenu zakona, a ne da nalazimo modalitete kako i na koji načinmožemo da ih izigravamo i da ih ne primenjujemo. Kada jednog dana, uz puno strpljenja, mi to imamo, SRS dominantno bude vršila vlast, onda će određene Evropske zemlje, po uzoru na zakone iz Srbije, donositi takve zakone, a ne danas da zadovoljavamo neke standarde, neke evropske zakone koji nemaju smisla, odnosno skupštinska većina ih donosi samo da bi zavarala one od kojih u ovom momentu zavisi.
Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović i Miroslav Petković. Niko se ne javlja za reč? Na član 29. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li se neko javlja za reč? Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Koliko vremena imamo, gospodine predsedavajući, kao poslanička grupa?
Tri minuta.
Hvala. Član 82, onako kako ga je poslanička grupa Napred Srbijo SNS predložila imao je smisla da su prihvaćena ograničenja kojima smo mi zaista poverovali, ne naivno, nego hteli da poverujemo u nameru predlagača da raščisti sa problemom kumulacije funkcija. Pošto smo imali izričit, ustavom ograničen i vrlo rigidan stav o preuzimanju više funkcija u liku jednog čoveka, koji mnoge funkcije ne bi mogao da obavlja časno, pošteno ili kvalitetno, član 82. je predlagao precizno način kako se određeni izuzeci, koji bi bili bukvalno dovedeni u nepravičan položaj u odnosu na ono gde zaista postoji mogućnost zloupotrebe, korupcije i sukoba interesa, ne bi podveli pod to, znači, pominjemo one uvažene profesore, povezane funkcije i odbornike sa članovima školskih odbora, ali da sačekam da završite konsultaciju sa sekretarom, ili da se u trenutku razrešenja i odustajanja od funkcije u preciznim rokovima i načinima imenuju druga lica. On je malo duži, vrlo je precizan i, kažem, imao je smisla da podvede sve izuzetke koji bi bili nepravda u odnosu na situacije koje život režira. Međutim, jedna rečenica zbog koje smo mi dali ispravku je u javnosti proizvela vrlo interesantnu zbrku gotovo, gde se ta reč da se ovo odnosi i na one funkcionere koji su neposredno izabrani, u sumnji onih koji jedva čekaju da u nekoj rečenici, nastupu ili posmatranju zakona vide neku novu koaliciju ili neko dodvoravanje nekome, vraćanje duga nekome, pomislili su da bi to možda moglo da zameni amandman koji je podneo deo vladajuće koalicije, sa mogućnošću da se zadrže nespojive funkcije. Zato smo tu ispravku morali da uradimo. Mene zabrinjava praksa da, prosto, kad postoji jedan zakon koji ostavlja neki deo nejasnim, tog istog trenutka se poseže za tumačenjem koje u stvari traži mogućnost da taj zakon bude prekršen i da kršenje Ustava bude legalizovano. Doslovno i najjasnije kažem, član 82. ovako kako ste ga formulisali, sa odloženim rokom izjašnjavanja, jeste u stvari miniranje sopstvenog projekta, da, kupovina vremena do sledećih izbora. Jer, ako se neko brani složenošću posla, odgovornošću, gde treba da ima platu veću nego vašu, kao ministar, da li opis posla koji vi radite kao ministar može da se podvede pod deo posla koji radi direktor ove agencije? Ne razgovaramo o ličnostima, govorimo o funkcijama. Šta treba da rade? Da naprave registar funkcionera, da prate međunarodne propise i da vrše operaterske poslove unosa tih podataka. Za to već imaju 65 ljudi, traže po pravilniku da im odobrite prijem još 35, traže da imaju ovakva primanja, da bi mogli da vam učine ovaj ustupak, da Vlada na staklenim nogama, formirana na nedostajućem novcu za povećanje penzija, koje nije bilo u tom trenutku i koja je istopljena, ponavljam, penzionerskom inflacijom i inflacijom na kojoj smo izgubili svi, evo, ovo je isti takav ustupak, u kojem će oni koji traže da ostanu na duplim funkcijama moći da ostanu na tim funkcijama dok Vlada ne odluči da raspiše izbore. Da li je to dovoljno vredno ovako tretirati Ustav i ovako doprinositi pravnosti sistema, iako smo svesni da smo mlade generacije uništili time što smo dozvolili da žive u bespravlju i da zauzimanjem dvostrukih funkcija ti mladi kažu – šta da tražim u ovoj zemlji? Gde su one nekad časne funkcije, da budete član nekog organa, RIK-a na primer? Bila je čast biti član RIK-a i primati naknadu za ad hok posao. Sada su to stalni organi, zato što imamo stalne izbore. Jedno po jedno mesto, jedan po jedan grad, malo Kosova, malo Srbije. Od svega smo napravili posao, od ljudi smo napravili robu i od ovog zakona ste napravili trgovinu. Nadam se da će to neko znati da kazni.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Sad smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, pa pitam - da li predstavnica predlagača želi završnu reč? Izvolite, gospođo Malović.
Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima koji su učestvovali u raspravi i mislim da će ovakva rasprava omogućiti da se u javnosti najzad raščiste ili određene nedoumice koje su bile vezane za sam ovaj predlog zakona, a i određeni instituti koji postoje u ovom predlogu zakona ili su postojali i u sadašnjem zakonu su prosto predstavljeni na jedan način koji nije bio u njegovom smislu. Ovaj predlog zakona, kao i sam zakon prati ono što je bila naša intencija, a to je da zakon bude u skladu sa međunarodnim standardima, pri tome mislim prvenstveno na preporuke grupe zemalja za borbu protiv korupcije ili GREK-a, i ja ću vam reći da je prema poslednjem izveštaju GREK-a Srbija imala najveći napredak u odnosu na sve tranzicione zemlje, jer od 25 obaveznih preporuka GREK-a Srbija ima ispunjeno 20 preporuka u potpunosti, a pet preporuka delimično, tako da smo ušli u jedan novi krug evaluacije. Ovaj predlog zakona, kao što sam rekla i u raspravi koja se vodila u načelu, izazvan je prvenstveno odlukom Ustavnog suda i, kao neko ko je odgovoran za ovu temu ili za ovaj predlog zakona, nisam želela da dozvolim da Ustavni sud odluči kao što je to učinio u pogledu Zakona o lokalnoj samoupravi, gde Vlada jednostavno nije imala dovoljno sluha i nije reagovala i predupredila određeno kasiranje odredbi, i sami znate mnogo bolje od mene kakve posledice je taj zakon izazvao i da još uvek postoje nedoumice u primeni ovog rešenja Ustavnog suda. Tvrdim da ovaj zakon ne predstavlja akumulaciju funkcija i ne favorizuje nijednu grupu funkcionera, i to mislim i na ovde pomenute predsednike opština i gradonačelnike ili većinske poslanike. Jedina mogućnost gde je moguće da se bez saglasnosti Agencije obavlja više funkcija su upravo oni funkcioneri koji su izabrani na neposrednim izborima. Ovde je više puta citiran Ustav o tome i upravo to i jeste smisao, jer to predstavlja izraz volje građana Srbije i naravno da je jasno zašto tu nije potrebna saglasnost Agencije. Takođe, želim da istaknem da ne može ovim zakonom da se dosledno sprovede načelo, koje je ovde takođe postavljeno i izjednačavano sa međunarodnim standardima, da jedan čovek obavlja jednu funkciju, jer sam Ustav na takav način ne tretira funkcionere. Znači, sam Ustav je propisao da određeni funkcioneri obavljaju drugu funkciju. Imali smo ovde dosta puta citirano to da je predsednik Odbora za pravosuđe ujedno i član Visokog saveta sudstva i to je, u stvari, ustavna odredba i, prema tome, ona se kao takva mora poštovati. Što se tiče ovlašćenja Agencije, Agencija je jedno nezavisno i samostalno telo, i slažem se da jesu tada velika ovlašćenja Agenciji, velika ovlašćenja direktoru Agencije, ali duboko sam uverena da će se ovaj zakon pravilno primenjivati u praksi i da će imati punu odgovornost direktor Agencije ko god da jeste. Ali, ukoliko do toga ne dođe, sam zakon u svom članu 3. propisuje da Agencija račune polaže Narodnoj skupštini, tako da sam uverena da će Narodna skupština iskoristiti svoje ovlašćenje i kontrolisati dalji rad Agencije. Zahvaljujem se još jednom svima na raspravi. Kao što sam rekla, duboko sam uverena da će ova rasprava upravo pomoći da se određene odredbe u Predlogu zakona koje su postavljene preciziraju, ali i da se razjasne određene nejasnoće u javnosti.
Hvala gospođi Snežani Malović, ministru pravde. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Kako smo obavili pretres u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini.