Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad sednice Prvog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 143 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik i da, prema tome, postoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Aleksandar Vlahović, Milisav Petronijević, Milorad Belić i Takač Ištvan. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RADU (nastavak u pojedinostima) Na član 36. amandman je podneo poslanik Marko Krstin. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo Dragoljub Stamenković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Stamenkoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 36. predloženog zakona. Taj član se odnosi na ugovor o radu kojim se može ugovoriti i probni rad. On kaže: "Ugovorom o radu može da se ugovori probni rad. Probni rad može trajati najduže šest meseci. Za vreme probnog rada poslodavac i zaposleni mogu da otkažu ugovor o radu sa otkaznim rokom koji ne može biti kraći od pet radnih dana. Zaposlenom koji za vreme probnog rada nije pokazao odgovarajuće radne i stručne sposobnosti prestaje radni odnos danom isteka roka određenog ugovorom o radu." Intervencija SRS povodom ovog člana je sledeća: tražimo da se u stavu 2. člana 36. reči "šest meseci" zamene rečima "tri meseca". Iza stava 3. dodaje se novi stav 4. koji glasi: "Ocenu odgovarajućih radnih i stručnih sposobnosti zaposlenog koji je na probnom radu ocenjuje komisija koju imenuje poslodavac iz reda zaposlenih koji imaju najmanje jednak stepen stručne spreme koju ima zaposleni na probnom radu". Dosadašnji stav 4. postaje stav 5." Vlada je, odbijajući ovaj amandman, rekla nešto ovako - postoje jako složeni poslovi za koje je potrebno najmanje šest meseci probnog rada, a poslodavcu i radniku je ostavljeno na slobodu da ugovore taj probni rad u trajanju između tri i šest meseci. Međutim, mnogo je više poslova koji su manje složeni i za koje je potrebno najviše tri meseca probnog rada, a za one posebno složene poslove može se i to drugačije ugovoriti. Ne možemo očekivati da će poslodavac to uvek i poštovati. On će određivati probni rad šest meseci, i na neki način to će biti izigravanje člana zakona i svojevrsni rad na određeno vreme. Ponuda radne snage je ogromna. Držaće radnika šest meseci, a onda kaže - nisi zadovoljio, uzeću drugoga. Opet će ga šest meseci plaćati manje nego što je ona plata za rad koji nije probni. Ono što je posebno, pogledajte ko ocenjuje da li je radnik pokazao dovoljne kvalitete da obavlja taj posao? Poslodavac. Njemu je u interesu da što veći broj radnika provede na probnom radu, jer će manje da ih plaća. Možda je u nekim normalnim državama, gde postoji normalno tržište rada, gde postoji ponuda i potražnja radne snage koja je izbalansirana, ovo i primenljivo, ali u ovom trenutku, poznajući poslodavce u Srbiji i kakva je ponuda i potražnja radne snage, ovo zaista nije primenljivo. Na kraju krajeva, opet smo mi ovde predložili, ne ugrožavamo pravo poslodavca, on predlaže tu komisiju. Oni će ocenjivati da li je radnik zadovoljio na tom probnom radu, a i njima je interes da zadovolji, jer on će raditi u tom preduzeću, i ukoliko dobro radi imaće i oni koristi od toga. Zaista se plašim da, ukoliko ne promenimo amandmanom ovaj član zakona, dobijamo situaciju da ćemo imati ogroman broj radnika na probnom radu, pa po isteku šest meseci oni će dobiti - niste zadovoljili. Doći će drugi, pa treći, a takva je potražnja za radnim mestima, da će mnogi pristajati da rade i za te najbednije plate, kako bi bar nešto zaradili. Ovako, ukoliko usvojimo ovaj amandman, to ćemo rešiti, a svestan sam da ministar Lalović, kao bivši istaknuti sindikalni funkcioner, radnik i moj kolega sindikalac, ovo sasvim dobro razume i da možda može da prihvati ovaj amandman.
Hvala najlepše. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, gospođice Jovanović, pa gospodin Krasić.
Dame i gospodo poslanici, potrebno je da saslušate još neku argumentaciju, mada je ova koju je izneo Dragoljub Stamenković, koji je u ime poslaničke grupe SRS podneo amandman, dovoljna da biste shvatili da je neophodno da pomognete ljudima koji će da traže posao ili onima koji su već u procesu da su na probnom radu, da im se skrate muke i da im omogućite da taj period njihovog probnog rada bude, umesto predloženih šest, tri meseca. Ministar nam je mnogo govorio o raznim potezima vlada zapadnih zemalja kada je u pitanju proces zapošljavanja i morate da se složite sa time, gospodine Laloviću, da je kod nas takva situacija da mahom, zbog pre svega urušene privrede, zbog činjenice da neke privredne grane ne funkcionišu, obrazovani kadar za pojedine oblasti u privredi ne može da nađe zaposlenje, ljudi su prinuđeni da idu sa jedne na drugu profesiju, i to je karakteristično i u onim zemljama na koje ste se pozivali kada ste govorili o procentu zaposlenosti, odnosno nezaposlenosti. U svom odgovoru ste dali da je za određenu vrstu posla, profesiju, potreban duži period da bi poslodavac video da li je neko osposobljen. Međutim, to na Zapadu, na koji se vi pozivate, nije slučaj. Čak je taj stepen prelaska iz jednog obrazovnog profila u drugi jako izražen zbog, na kraju krajeva, recesije sa kojom se suočava i njihova privreda. Recimo, u pitanju je Nemačka, ako se već pozivate na te statističke podatke. Ljudi moraju da pribegavaju tome da ne rade u svojoj struci, i veoma je često to problem i kod nas, zbog toga što nema posla za sve mašinske inženjere, za sve diplomirane pravnike, za ekonomiste, za ljude koji su završili određenu srednju školu, i moraju da se na taj način prekvalifikuju, hteli ili ne, uslovno rečeno prekvalifikuju, i sada ih vi terate da njihov probni rad, i pored te njihove muke koja ih je zadesila, bude duži od optimalnih tri meseca. Mislimo da to nije dobro rešenje i smatramo da će zbog toga, a verujemo da bi se i predstavnici sindikata složili sa nama, doći do mnogobrojnih zloupotreba od strane poslodavaca, jer na taj način će koristiti period od šest meseci da navodno isprobaju radne i profesionalne sposobnosti zaposlenog i kažu jednostavno - ne odgovara nam. Veoma je čest slučaj, to se dešava kada su u pitanju neke proizvodne delatnosti, zloupotreba takve vrste, i kada je u pitanju posao najčešće u trgovini. Prema tome, poslušajte sve ovo što smo vam rekli i prihvatite amandman. Naići ćete na veliko odobravanje kod građana Srbije, a naročito onih koji su u potrazi za poslom, jer ćete im na taj način omogućiti da sigurnije gledaju u svoju budućnost tako osposobljeni i sigurni verovatno u te kvalitete koje mogu da pruže, da će posle tri meseca, ako ispune sve uslove, moći da ostanu za stalno na svom radnom mestu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. U međuvremenu, pozdravljam prisutne na balkonu, predstavnike Samostalnog sindikata Srbije. Zahvaljujem što pratite ovu diskusiju.
Evo još jednog člana na kojem se prelama i vidi da je Predlog zakona loš jer zalazi u nešto što se zove pravni institut koji je poznat odavno, uređen konvencijama Međunarodne organizacije rada. Pre nego što pređem konkretno na ovaj amandman gospodina Stamenkovića, moram da ukažem na to da i u ono vreme samoupravljanja, kada je radni odnos više bio socijalna kategorija nego radno-pravni institut, kada i nije bio neki naročito veliki problem da se što veći broj ljudi zaposli, pa bez obzira da li postoji potreba u organizaciji udruženog rada, i tada je postojao institut probnog rada. On je tada bio poseban uslov za rad na određenom radnom mestu. Nije mogao da se predvidi za sva radna mesta već samo za neka određena pošto, pre nego što se trajno zaposli, radnik mora da prođe kroz određenu proveru da li je osposobljen za te poslove i da li može da zadovolji uslove radnog mesta koji su neophodni. Tada je postojalo ograničenje da na tim poslovima ne može da se primi neko u svojstvu pripravnika. Mi ovde imamo negaciju tog instituta. Ovde se menja pravna priroda probnog rada. S pravom poslanici SRS ukazuju na moguće zloupotrebe. Zašto? Zato što maltene svako radno mesto može da se predvidi kao radno mesto za koje je, kao poseban uslov rada, potrebno da se izvrši provera, odnosno da se prvo krene u probni rad, pa je to podignuto na šest meseci da može da traje i onda sasvim normalno može da se očekuje da poslodavac na radnim mestima vrti stalno zaposlene koji su na probnom radu, drži ih tri, četiri, pet ili šest meseci i onda kaže - nisi zadovoljio, hajde sledeći. Verovatno po osnovu probnog rada on stiče i mogućnost da predvidi manju zaradu, jer to u krajnjem slučaju nije klasičan radni odnos, odnosno to lice nije zaposleno. Ono se proverava u određenom periodu. Zato je u ono vreme samoupravljanja, kada radni odnos nije bio neki veliki problem, niti velika potreba za radom, već više socijalnom kategorijom, da bi komunisti sprečili svoje direktore da zloupotrebljavaju propise i prava zaposlenih izmislili su otežavajuće uslove da ne bi došlo do zloupotreba. Otežavajući uslovi su bili da je predviđeno opštim aktom, znači unapred. Drugi otežavajući uslov je bio da traje određeno vreme i, treći, možda najteži uslov, da ocenu da li je neko zadovoljio može da vrši samo komisija, sastavljena od radnika koji imaju najmanje isti stepen stručne spreme kao i onaj koji se zahteva za to odgovarajuće radno mesto. Kada se u institutu probnog rada izbace ovi uslovi, onda to nije probni rad nego legalizovan rad na određeno vreme do šest meseci, odnosno neograničena mogućnost da poslodavac može samo po osnovu ovog člana svakodnevno da menja i da unapred zna da nema obavezu prema tom zaposlenom, odnosno radniku, i da mu tako onemogući da dođe u poziciju, odnosno u položaj zaposlenog. Zbog toga mi podnosimo ove amandmane. Ako je predlagač hteo mogao je da izbaci ovaj institut, ne treba mu. Obzirom da je tamo već dao do tri godine da može na određeno vreme, to verovatno postoji samo kod nas, a da pri tome nije naveo razloge ili uslove pod kojima to može da se desi, onda vam je sve jasno da ovaj zakon uopšte nije bolji od postojećeg zakona. Ovo je verovatno samo kodifikacija novih mogućnosti za zloupotrebu prava.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo poslanik SRS gospodin Stamenković zadire u srž problema. I pored toga što smo juče čuli da je broj zaposlenih daleko veći, da se nezaposlenost smanjila, redovi pred biroima rada su ogromni i, ukoliko se ovaj amandman ne usvoji, mogućnost manipulacije, mogućnost dovođenja ljudi do maltene robovlasničkog odnosa je ogromna. Činjenica je da je gospodin Tadić u predizbornoj kampanji govorio da će smanjiti redove pred ambasadama, redove ljudi koji čekaju vize, prođite pored bilo koje zapadne ambasade, pogotovo ako krenete tamo pored Patrijaršije, tamo je valjda austrijska ambasada i videćete red od ujutru, sa stoličicama od dva sata noću čekaju ljudi, ne bi li se dokopali vize. Restruktuiranjem privrede, privatizacijom, ogroman broj zaposlenih je ostao bez posla i nalazi se na biroima rada. Probni rad se može uvesti ne samo za one koji prvi put zasnivaju radni odnos, mada su oni u ovom slučaju najugroženiji, jer ih mnogo ima, izlaze iz škola, nemaju nikakvu perspektivu, nemaju mogućnost da se zaposle. Međutim, probni rad se kao kategorija može uvesti za svako radno mesto, probni rad od šest meseci, kako je predviđeno zakonom, znači u svakom slučaju, uglavnom znači najmanje materijalne prinadležnosti, odnosno manja primanja, manju platu za tih 6 meseci, jer čovek je na probnom radu. Ako skratimo taj period od šest na tri meseca, a znamo da poslodavca jedino interesuje profit, posle šest meseci će reći, što kaže gospodin Krasić, izvinite, ali vi niste zadovoljili ni na radnom mestu, primiće novog i opet će manje plaćati. Ako sve smanjimo, odnosno taj period na tri meseca, a ima u ovom zakonu dobrih članova, doduše, malo ih ima, koji će regulisati taj odnos, ali poslodavci će se malo zamisliti. S druge strane, kada završi taj pripravnički staž, komisija koja će odlučivati da li je on zadovoljio ili nije, ne može biti sastavljena od ljudi koji imaju manju stručnu spremu od onoga ko je bio na probnom radu, iz prostog razloga što ljudi sigurno nisu osposobljeni da cene rad nekog drugog, pogotovu što sa istom stručnom spremom, a sa različitim profilima obrazovanja, malo je teže uklopiti se i dokazati da je neko osposobljen ili nije osposobljen za rad. Ukoliko usvojite amandman gospodina Stamenkovića, bitno ćemo poboljšati ovaj ionako loš zakonski projekat.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani, i na ovom primeru člana 36. koji rešava pitanje probnog rada vidi se kakve su manjkavosti ovog predloga zakona, koji je Vlada Republike Srbije podnela Narodnoj skupštini. Poslanički klub SRS je imao cilj da se amandmanom na član 36, koji je podneo gospodin Stamenković i o kome su govorile naše uvažene kolege, gospodin Krasić, Nataša Jovanović i Momir Marković, posebno naglasi Narodnoj skupštini važnost da se u stavu 2. člana 36. zameni reč "šest meseci" rečima "tri meseca". Ovim amandmanom SRS predlaže skraćenje probnog rada sa šest na tri meseca, pošto poslodavci u praksi mogu taj probni rad da zloupotrebljavaju kao rad na određeno vreme. Vlada ne prihvata amandman sa obrazloženjem da za pojedine složene poslove period probnog rada od tri meseca ne bi bio dovoljan da zaposleni pokaže odgovarajuće radne i stručne sposobnosti. Zato je predviđeno da probni rad može da trajenajduže šest meseci, a poslodavac ima pravo da, shodno složenosti posla, utvrdi dužinu probnog rada i u kraćem trajanju od šest meseci. Ovaj član nije povoljan za radnike i to je sasvim jasno. Mi smo podneli amandman da zaštitimo interese, jer probni rad ne bi smeo da bude duži od tri meseca, a šta to znači u odgovoru Vlade za pojedine složene poslove? To ste mogli da regulišete na drugačiji način u zakonskom predlogu. Na kraju, SRS će nastaviti u današnjem izlaganju da brani sve ove amandmane koje smo podneli Narodnoj skupštini, sa ciljem da Vlada se u nekim svojim stavovima promeni prema najjačoj političkoj partiji koja se bori, kao što vi kažete juče ovde, demagoški, služeći se jednim političkim trikom, jer iskoristili ste zadnjih pet minuta da kažete da se poslanici opozicije vama obraćaju ovde i skupljaju političke poene. Prvo, mi ne skupljamo jeftine političke poene, gospodine ministre, mi smo politička stranka koja je najjača u Srbiji, zahvaljujući baš upravo glasovima građana Srbije i radnika. Smatramo da ovaj zakon, koji ste podneli Narodnoj skupštini, nije dobro sastavljen, da ne rešava u potpunosti probleme koji su vezani za socijalnu sferu. Ne štiti ni interese zaposlenih, ni interese poslodavca u potpunosti i sve ono što ste rekli za ovom govornicom, koristeći spretno, vešto tu mogućnost, što vam je omogućeno da koristite zadnjih 10 minuta, pa nismo mogli da vam repliciramo, mislim da ste rekli niz stvari koje nisu i ne stoje povodom ovog zakona. Zakon je potpuno rešio ili rešava pitanje jedne materije kada se zakon predlaže Narodnoj skupštini, onda on mora da bude kompletno napisan i razumem da vi treba da branite zakon koji je Vlada podnela Narodnoj skupštini kao resorni ministar, ali ne mogu da shvatim da prozivate poslanike zašto kritikuju zakon. Zakon nije dobro koncipiran, nije dobro napisan, ne rešava pitanja koja su od vitalnog značaja svih zaposlenih, pa ne štiti ni interese poslodavaca, ni interese radničke klase u potpunosti. Lepo ste rekli u vašem uvodnom izlaganju da je ovo jedna sredina između onog prethodnog zakona, odnosno važećeg zakona, koji je potpuno unesrećio građane Srbije, koji je donela bivša vlada DS-a, kao nosioca vlasti DOS-a, ali isto tako ni ovaj zakon nije rešenje. Ovo je polovično rešenje, ne valjaju polovična rešenja. Mi smo pokušali ovim amandmanima da pomognemo, da Vlada prihvati ove amandmane, da Narodna skupština i poslaniciglasaju tako da ti amandmani koje smo podneli učine da ovaj zakon, koji nije dobro koncipiran, bude zakon u interesu svih građana u Srbiji. To je osnovni cilj amandmana koje smo podnosili Narodnoj skupštini i smatram da je trebalo da imate to u vidu, bez obzira na vašu želju da vi što pre i na brzinu donesete ovaj zakon. Kada se pozivate na pojedine odluke MOR-a i preporuke EU, nije valjda to na prvom mestu interes građana Srbije u razlozima za donošenje zakona, jer bar ste tu mogli da napišete šta su razlozi za donošenje ovog zakona. Nije prvi i osnovni razlog da uskladimo naše zakonodavstvo sa evropskim zakonodavstvom. Prvi i osnovni razlog je da omogućimo zaposlenima da budu zaštićeni i da ta zakonska regulativa rešava sve probleme koji su od bitne važnosti za sve građane Srbije. Mi iz SRS želimo, kao i svi ostali u Srbiji, da građani Srbije žive bolje, i treba da žive bolje, a neka Vlada Republike Srbije, predsednik Vlade i predsednik Republike dele sudbinu svog naroda.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a posle toga narodni poslanik Marko Krstin.
Poštovani narodni poslanici, dokaz da predlagač zakona nije želeo da menja mnoge stvari koje su vezane za radne odnose, za primenu postojećeg zakona o radnim odnosima, koji se pokazao pogubnim za radnike pre svega. Predlagač odbijajući i ovaj amandman dokazuje da ni Vlada, ni Ministarstvo ne želi da taj položaj radnika menja u zakonskom smislu. Stvarno stanje je da su radnici prepušteni šikaniranju i zloupotrebama, počev od samog zasnivanja radnog odnosa, pa do ostvarivanja svih prava iz radnog odnosa, a da ne govorimo o otkazima ugovora o radu, gde su bez ikakve zaštite i od strane inspekcije rada, da ne govorim o vrlo sporoj i skoro nedostupnoj zaštiti od strane sudova. Sada u ovom vremenu taj radni odnos ili ugovor o radu počinje probnim radom, pa je tu taj prvi korak koji je trebalo zakonodavac ili predlagač ovog zakona da učini. Ovo obrazloženje, koje je dato odbijanjem ovog amandmana, da za pojedine složene poslove period probnog rada od tri meseca nije dovoljan, predlagač je mogao da prevaziđe, u najblažem slučaju da razdvoji poslove, i da taj probni rad traje najduže, ako je bio dosledan i želeo da ostane dosledan, šest meseci za najsloženije poslove, a za manje složene poslove ili proste poslove taj probni rad da traje najduže do tri meseca; pa čak i taj probni rad mogao je da se raspodeli na kraće vreme. Zamislite, probni rad radnika koji se bavi na poslovima čišćenja, da ne govorim o poslovima prodavca, poslovima u kafićima i znam mnogo primera u Kraljevu da se ogromna zloupotreba vrši kroz ovaj ugovor o probnom radu. Često i nema ugovora, i ti poslodavci koriste nefunkcionisanje naših institucija sistema, konkretno inspekcije rada, tako da radnici nisu u stanju da budu zaštićeni i u više navrata zasnivaju taj svoj radni odnos kroz probni rad, pa ih taj poslodavac posle određenog roka otpušta, prima druge. Postoji ogromna nesigurnost radnika, koji žive u zabludi da su zasnovali radni odnos, ali u suštini nikada trajno nisu zasnovali za sve ovo vreme. Ovo je jedan od ključnih amandmana koji treba da ispravi ovu ogromnu nepravdu, šikaniranje radnika. Nažalost, odbijanjem ovog amandmana želi se i dalje da se samo štiti poslodavac, a u krajnjom slučaju taj radnik ne može nikada biti u ravnopravnom odnosu sa poslodavcem ni kod zasnivanja radnog odnosa, ni kod svih ostvarivanja prava u radnom odnosu. Ako iza tog radnika ne stoji država, ako ne stoji Ministarstvo rada preko inspekcije rada, ako ne stoji sudska zaštita za ostvarivanje ili kršenje ljudskih prava radnika iz radnog odnosa, onda kome će radnici da se obrate i od koga će tražiti zaštitu. Svedok sam da u Kraljevu inspekcija rada u suštini ne odgovara svojim poslovima,ne izvršava zakonske obaveze, ne štiti radnike kada je u pitanju probni rad, da ne govorim o drugoj zaštiti koja je nužna kod otkaza ugovora o radu, nezakonitih, suprotno svim pravnim normama. Ali, nažalost, ti radnici ostaju bez posla, šikanirani su, obraćaju se Opštinskom sudu u Kraljevu. Ti postupci su dugi, spori i često poslodavci neće ne samo da izvršavaju rešenja inspekcije rada, ako do njih dođe, čak ni presude opštinskog suda. To je jedna realnost, koja verujem da je u celoj Srbiji. Zato su očekivanja da ovaj predlog zakona bude daleko bolji u odnosu na postojeći zakon, koji je katastrofalan po radnike, u svim delovima rada u Srbiji nije doneo ništa dobro, ali nažalost ministar neće da prihvati opravdane primedbe, kao što nisu ni prihvaćeni amandmani koji su bili usmereni da se delimično ispravi ovako loš predlog zakona. U tom smislu ovaj amandman treba prihvatiti i barem zaštiti radnike kod ovog probnog rada, jer taj probni rad opet je neka prepreka da će ubuduće doći do stalnog radnog odnosa.
Reč ima poslanik Marko Krstin.
Predsedavajući, dame i gospodo, oko amandmana na član 36. mislim da bismo se mogli složiti da je potrebno pojačati zaštitu radnika koji se nalaze na probnom radu. Mislim da je to sada zajednička poenta ove diskusije. Međutim, bojim se da zaštitu ne pojačavamo time što skraćujemo sa šest na tri meseca. Mislim da sama norma tako kako je postavljena ne štiti dovoljno radnika. Da pođemo prvo od toga da probni rad jeste mogućnost, nije obaveza, i može se prevideti ugovorom, a ne mora. Dakle, neće biti za svako mesto probni rad. To je jako važno, da ne budu u toj dilemi da probni rad destruiše radni odnos. Ne, on treba da uvede radnika u radni odnos kroz proveru njegovih sposobnosti. Međutim, mi smo u zakonu, koji ima unutrašnji defekt, doveli u situaciju zaposlenog da mu poslodavac može otkazati, s tim da mu da otkazni rok pet dana, nezavisno od toga na koliko je ugovoren probni rad. Ako čitate stav 3. ovog člana, za vreme probnog rada poslodavac i zaposleni mogu da otkažu ugovor o radu, sa otkaznim rokom koji ne može biti kraći od pet radnih dana. Prema tome, izgleda nebitno uopšte da li je zaključen ugovor o probnom radu na tri meseca, na četiri ili šest, jer poslodavac i tako može bez ikakvog uslova da to otkaže, s tim da da otkazni rok radniku pet dana. Taj defekt norme može da se otkloni amandmanom, koga sam predložio na isti član. Poslodavac bi mogao da otkaže pre isteka ugovorenog roka, ukoliko radnik ne pokaže odgovarajuće znanje i sposobnost da bi radio na radnom mestu. To je amandman koji bi po meni zadovoljio i ove primedbe da je radnik u nedovoljnoj meri zaštićen kada je na probnom radu. Dakle, probni rad je očito nužnost. On služi i radniku i poslodavcu, ali ne bismo smeli ostaviti da poslodavac može u svako doba sa otkaznim rokom da otkaže radniku probni rad. Ako je ugovoren na četiri meseca, na tri meseca, na šest meseci, a radnik u toku tog trajanja nije pokazao rezultate, mogao bi da mu otkaže, ali mora prethodno da utvrdi da nije pokazao rezultate koji ga kvalifikuju da nastavi dalje. To je moj predlog, da se prihvati ovaj amandman koji sam dao na član 36, tako da se stavovi 3. i 4. zamene, jer jedino ovo zadovoljava bolju zaštitu radnika od eventualnog mogućeg otkaza pre isteka roka. Znači, poslodavac bi mogao onda da daje otkaz, ako radnik u toku roka ne pokaže rezultate, i pre isteka roka, a ne inače kako je sada predviđeno, bez ikakvog razloga, bez ikakvog utvrđivanja, samo da otkazni rok pet dana. Predlažem da se prihvati moj amandman i mislim da bi na taj način zadovoljili i ova ukazivanja koja kažu da je radnik previše tu u rukama poslodavca i da ovaj može njemu da otkaže kad hoće, samo da da otkazni rok od pet dana. Nebitno je da li probni rad traje tri meseca, četiri ili šest, već koji su uslovi da se on otkaže pre isteka roka od strane poslodavca, i kakva je zaštita radnika.
Reč ima narodni poslanik Ostoja Stojanović.
Slažem se sa amandmanom gospodina Stamenkovića i smatram da je ovaj rok od šest meseci veliki rok. Svaki poslodavac je u roku od dva meseca, u roku od tri meseca u stanju da vidi da li mu radnik koga je primio u radni odnos odgovara ili ne odgovara. Zato podržavam ovaj amandman koji je podneo gospodin Stamenković. Međutim, ima jedna stvar koju sam, gospodine ministre, hteo da vam saopštim ispred ove govornice. Pre godinu dana, tačnije 18. februara 2004. godine, na jednom Odboru za privatizaciju tada je aktuelni ministar, gospodin Aleksandar Vlahović, izjavio: "Privatizacija iz 2003. godine, odnosno plodovi privatizacije iz 2003. godine osetiće se u drugoj polovini 2004. godine naglim zapošljavanjem radnika". Onda ćemo 2005. godine biti u mogućnosti ili biće nam potrebno da uvezemo svežu radnu snagu. Nakon toga, došli su izbori za predsednika Republike i u svojoj kampanji gospodin, a sada aktuelni predsednik, Tadić, odmah je obećavao 500.000 radnih mesta. Sećate se, odmah, odmah, a mislio sam da su to ta radna mesta koja je obećao gospodin Vlahović. Međutim, sada vidim da jeto bilo bacanje prašine narodu u oči. U potpunosti se slažem sa ovim amandmanom koji je podneo gospodin Stamenković, poslodavac će u roku, za tri meseca, moći da zaključi ili da donese odluku da li radnik koga je primio u radni odnos odgovara ili ne odgovara. Zahvaljujem se.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić i Rajko Baralić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 37. reguliše radni odnos na određeno vreme. Mi smo u našem amandmanu predložili da radni odnos na određeno vreme traje godinu dana, tačnije rečeno, naš amandman glasi: "Radni odnos zasniva se na vreme čije je trajanje unapred određeno kada su u pitanju: sezonski poslovi, rad na određenom projektu, povećanje obima posla koji traje u određeno vreme, zamena odsutnog radnika i slično, za vreme trajanja tih potreba", ali da to ne traje duže od 12 meseci. Smatramo da ako bi radni odnos na određeno vreme trajao tri godine, kako se predlaže u zakonu, s pravom se može postaviti pitanje da li poslovi za koje je radnik primljen na određeno vreme stvarno imaju privremeni karakter. Rad na određeno vreme treba ograničiti samo na određene slučajeve i poslove. Znači, kada su to stvarne potrebe, a ne prilično nejasnim definisanjem ovog oblika rada dozvoliti poslodavcu prijem radnika na određeno vreme za poslove koji imaju trajni karakter. Kada se radi tri godine, ne može se reći da su to poslovi privremenog karaktera. Svaki posao koji traje tri godine ili je duži od godinu dana nema privremeni karakter. Ovo je tvorevina pređašnjeg zakona i onih koji su predložili ovaj zakon. Moguće je u toku tri godine da poslodavac nameće zaposlenom razne poslove koji su ispod kvaliteta njegovog znanja, mogućnosti, jer stvarno je to vreme od tri godine vreme velike neizvesnosti. Uostalom, ove odredbe u pređašnjem zakonu, koji je važio do 2001. godine, bile su vezane za vreme od šest meseci. Naravno, jasno je propisano u kojim uslovima se zasniva radni odnos na određeno vreme. Radni odnos na određeno vreme se zasniva kada dođe do iznenadnog povećanja obima poslova, a pored ovih poslova koji su privremenog karaktera, ali najčešće radni odnos na određeno vreme dolazi kao zamena nekoga ko je odsutan sa posla. U tom zakonu su jasno precizirani ti uslovi, u kojim slučajevima dolazi do zamene. Dolazi do zamene u slučaju kada se radnik razboli, kada ode u vojsku, kada je na javnoj funkciji. Mislim da su u najvećoj meri ti slučajevi upravo zastupljeni. Ako bismo to tumačili po tom nekom redosledu, kada je reč o bolovanju, možda bih prihvatio predlog ministra Lalovića, da radni odnos bude na određeno vreme, jer u Srbiji je sve veći broj ljudi koji je bolestan od malignih bolesti. Sve je to, pre svega, rezultat NATO agresije, bombardovanja, NATO bombi sa uranijumom. Ono što nas boli u SPS-u, od 2001. godine skoro niko nije smeo da podigne glas i da kaže šta je nama NATO uradio. Lekari to kažu, ali veoma skriveno i mediji to takoreći ne prenose. Ako govorimo o zameni nekog ko odlazi u vojsku, onda bi ova naša odrednica od jedne godine bila sasvim dovoljna, a čak možda i šest meseci. Mi smo vojni rok sveli na devet meseci. Predsednik države svaka tri meseca, a mislim na Svetu Marovića, smanjuje i skraćuje vojni rok. Velika su zalaganja svih ministara odbrane, od Tadića, pa i današnjeg, da vojsku treba svesti na 20.000 - 30.000 vojnika. U našem okruženju nemamo takvu situaciju, nemamo to neprijateljsko okruženje, a pre svega na Kosovu i Metohiji. Očigledno da se i danas, bez obzira na promenu, ne vodi državnička politika kada je reč o ovom ključnom pitanju, vojska se razbija na svaki mogući način. Kada govorim o ovim javnim funkcijama, ne znam ko bi bio u pravu, da li ministar ili mi. Uzmimo poslanike kao značajne javne radnike, mandat prošlog saziva je trajao tri godine. Mandat ovog saziva moguće je da traje i kraće. Predsednik Pokreta snaga Srbije, Bogoljub Karić, najavljuje da će ukrasti poslanike, ukrasti, jer kako je moguće da Bogoljub Karić ima poslanike kada nije izašao na izbore. Očigledno da je u ovoj zemlji sve moguće. Želimo da pitamo Bogoljuba Karića, ta krađa poslanika, da li je to domaćinski, da li je to srpski, šta je to. On ne odustaje. Prema tome, ako sve ovo razmotrimo, radni odnos na određeno vreme, a vraćam se ponovo na to ključno pitanje, treba da traje godinu dana. Ova dobra evropska pravila, otprilike je to od godinu do tri godine, pa moguće je da to u Evropi bude i tri godine mahom, ali za naše uslove i prilike je sasvim dovoljno godinu dana. Sve drugo je velika neizvesnost za onog koji radi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici sindikata, sa kolegom Tomom Bušetićem, u ime SPS, podneo sam amandman na član 37. Osim ovoga što je gospodin Bušetić rekao, želim još jednom da kažem i da zamolim gospodina ministra i narodne poslanike da razmotre argumentaciju koju smo ponudili. Razumem zašto je zakonopisac tačno napisao kao što ovde stoji i ovo što predlažemo amandmanom ima izvesne rizike, ali verujem da su rizici manji od mogućnosti manipulacija koju zakon na ovaj način obezbeđuje. Dakle, radni odnos na određeno vreme u trajanju od tri godine može da bude izvor manipulacija, može da bude izvor pritiska na onog ko permanentno radi tri godine. Na drugoj strani, može jedan broj ljudi da onemogući da na taj način i zasnuju radni odnos. Jesam svestan rizika, ali pošto nisam ovde advokat poslodavaca, ovde govorim u ime radnika, a uz dopuštenje u ime sindikata, pa mislim da je onda važnije da ne postoji u zakonu ni jedna mogućnost koja jeste element pritiska na one koji se zapošljavaju na određeno vreme. Postoji različita argumentacija, postoji drugačiji pristup. Praksa je pokazala da kada neko ima potrebu da kontinuirano nekoga zaposli na tri godine na određeno vreme, onda bi objektivno mogao da to učini i na drugi način. Dakle, tri godine su duge za onog ko radi na određeno vreme. Za onoga ko ne radi uopšte, one su još duže. To razumem i imam razumevanja za takav pristup, ali verujemo, kada biste pitali radnike i nezaposlene, oni bi se izjasnili za ovo što smo kolega Bušetić i ja napisali u amandmanu. Verujem da će kolege narodni poslanici ovaj amandman SPS podržati, izuzev ukoliko gospodin ministar to ne prihvati ranije, pa postane sastavni deo zakona.
Reč ima poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, samo nekoliko rečenica u prilog ovoj raspravi. Mislim da se ovaj institut "rad na određeno vreme" danas najviše zloupotrebljava. U tom kontekstu treba podržati ovaj amandman, iz razloga što radom na određeno vreme, na period od tri godine, poslodavac najčešće izbegava onu obavezu, kad prestane potreba za radnikom, da isplati otpremninu i druga davanja koja je u obavezi da ispoštuje kada je imao situaciju da radnik radi na neodređeno vreme. Kad pogledamo zadnji stav, gde se govori da rad na određeno vreme prerasta u rad na neodređeno vreme ako zaposleni ostane da radi najmanje pet radnih dana po isteku roka na koji je primljen, radnik nije u prilici da insistira na tome, iako se to često dešava, od straha da će da se zameri poslodavcu i onda neće imati u budućnosti šansu da se zaposli kod istog poslodavca, čak i ako ima potrebe za radom, čak i ako se pokazao kao vredan i dobar radnik. Mislim da su najčešće zloupotrebe rada na određeno vreme ovako kako je sada. Znam da zakon nikada nije prepreka, koliko sam u toj oblasti, da se neko zaposli. Problem je ima li ili nema posla, a sve ostalo je manje važna priča.
Reč ima Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani Srbije, i na primeru člana 37. se vidi da zakon o radu, koji je predložila Vlada Republike Srbije Narodnoj skupštini, ne daje rešenja koja će rešiti ovu oblast na onaj način kako to žele građani Srbije, kako to žele radnici, čiji se interesi ne štite. Recimo, u članu 37, kao što su kolege koje su govorile pre mene rekle, rad na određeno vreme da traje tri godine, mislim da je to dugačak period. Naravno, taj period treba skratiti. Suština ovog člana 37. je da niste obratili dovoljno pažnje. Mislim da su velike zloupotrebe bile i tek mogu da budu, ukoliko se ovaj član 37. ovako bude usvojio u ovom predlogu zakona. Jasno je da ovaj amandman, koji su podnele kolege iz druge političke organizacije, u ovoj oblasti skraćuje ovaj period sa tri na godinu dana. Naravno da je to bolje rešenje. Znači, ovaj predlog zakona kada je koncipiran očigledno se nije vodilo računa o ovom delu kada je u pitanju zasnivanje radnog odnosa na određeno vreme, a interesi su, da ne bi došlo do zloupotrebe poslodavaca u odnosu na zaposlene, da se zaštite. Ovaj član 37. Predloga zakona nije dobro urađen.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Toma Bušetić i Živodarka Dacin, ali su taj amandman i povukli. Na član 44. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, i pored toga što smatramo da će ovaj zakon biti neprimenljiv u dobrom delu, pokušao sam amandmanom da ispravim, da bar bude dovoljno pismeno urađen. Izgleda da kod prepisivanja ili kod prevođenja nije se poštovao ni red reči, tako da je ispalo nešto sasvim drugo. Član 44. kaže: "Poslodavac može da ugovori poslove van svojih prostorija koji nisu opasni ili štetni po zdravlje zaposlenog i drugih lica i ne ugrožavaju životnu sredinu". Ovako tumačen član zakona znači da poslodavac može u kafani sa nekim da ugovori poslove, što njemu kao poslodavcu niko ne zabranjuje. Suština člana 44. je da poslodavac može da ugovori poslove koji će se obavljati izvan prostorija zaposlenih. Ne shvatam zašto amandman nije usvojen. Ne remeti redosled, ne remeti ništa u zakonu, a samo ga poboljšava. Shvatam da jezičko i leksičko doterivanje zakona ne znači mnogo za ljude koji, da ne kažem nepismeno, ali nelogično nastupaju. Sećam se uvodnog izlaganja ministra, kada je rekao "tako će Srbija biti evropskija". Gospodine ministre, u komparaciji pridev "evropski", ne može biti "evropskiji", "najevropskiji" itd. Usvojite ovaj amandman, da bi zakon mogao da liči bar na nešto i usvojite ovaj amandman, da bi taj član mogao da bude primenjen onako kako ste zamislili.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Đorđević. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Đorđević.
Dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani, na član 53. stav 2. podneo sam amandman, u ime poslaničke grupe SRS, da se reči "po zaposlenom" zamene rečima "za zaposlenog". Mislimo da je formulacija koju smo mi dali ovim amandmanom primerenija. Odgovor Vlade je da ne prihvata amandman na član 53. stav 2. Na neki način, možemo da kažemo da se tu pokazuje bahatost Vlade Srbije. U ovom članu, gde se rešava pitanje prekovremenog rada, kaže se sledeće: "Na zahtev poslodavca, zaposleni je dužan da radi duže od punog radnog vremena u slučaju više sile, iznenadnog povećanja obima posla i u drugim slučajevima kada je neophodno da se u određenom roku završi posao koji nije planiran (u daljem tekstu: prekovremeni rad"). U drugom stavu kaže: "Prekovremeni rad ne može da traje duže od osam časova nedeljno, niti duže od četiri časa dnevno po zaposlenom." Mislimo da je primerenije da se ove reči "po zaposlenom" zamene rečima "za zaposlenog". Primedba je bila od strane sindikata na član 53. da treba da se doda "najviše 240 časova u kalendarskoj godini", znači, da se precizira koliko može da bude taj prekovremeni rad. Na ovom primeru takođe se pokazuje da ne želite da usvojite ono što i nije neki problem, s obzirom da čak nećete da prihvatite i da ste pogrešnu gramatičku formulaciju primenili u ovom predlogu zakona. Tu pokazujete svu prirodu vašeg ponašanja, a i kada branite zakon o radu treba da imate u vidu da to gledaju svi oni koji su glasali na prethodnim izborima, i sve političke partije koje su danas parlamentarne imaju, pre svega, zadatak da u ovoj skupštini podnose predloge, da učestvuju u radu kod donošenja zakona, da daju svoje sugestije ukoliko vladajuća većina koncipira zakonske predloge koji ne rešavaju potpuno zakone u pojedinim oblastima. Kada je u pitanju ovaj zakon, smatram da ste ovaj zakon rešili da donesete po svaku cenu, da ubedite građane Srbije da je ovaj zakon bolji od prethodnog, a takođe da kažete da ste ga doneli efikasno i brzo. Činjenica je da ovaj zakone neće rešiti probleme i da nije velika razlika između prethodnog i ovog zakona. Našim izlaganjima, braneći amandmane koje smo podneli Narodnoj skupštini u ime poslaničke grupe SRS, imali smo cilj i smatrali smo da ćete imati dovoljno sluha da prihvatite veći deo amandmana SRS. Vi to niste učinili, pokazali ste da nemate volju, da je vaš cilj da se donese zakon. Nije važno ono što je bilo pre i ono što je za vas bitno, a za nas jeste važno da su pre svega interesi građana Srbije da donosimo kvalitetne zakone. Treba da štitimo ovakvim zakonom i zaposlene i poslodavce. Ovaj zakon nije dobro uređen, ne reguliše na pravi način ovu oblast i neće rešiti probleme u ovom delu koji je veoma bitan. Rešili ste da ovaj zakon donesete, voljom vaše većine vi ćete ga verovatno usvojiti, ali ne zaboravite činjenicu da vas gledaju svi oni koji su slušali vaša obećanja u izbornoj kampanji pre godinu i po dana. Vi od toga niste ostvarili ništa. U principu, ako govorite o prethodnoj vladi, o njima možemo da kažemo ono što smo govorili za ovom govornicom. Cilj ove vlade i Narodne skupštine je da promeni ono loše što je prethodna vlada uradila. U ovoj oblasti prethodna vlast DS je, kada su u pitanju radnici, načinila veliku štetu i državi i radničkoj klasi, na jedan način je ponizila građane Srbije, a što se vas tiče, kada donosite ove zakone, treba da imate u vidu da morate da vodite računa da vas ljudi gledaju i da će se prema tome ponašati na sledećim izborima. Ovim zakonom niste zaštitili interese zaposlenih, niste zaštitili interese građana Srbije.
Hvala. Reč ima ministar Lalović.
Hteo bih nekoliko komentara da dam u vezi jutrošnje rasprave povodom amandmana, mislim da je potrebno da bi se neke stvari razjasnile. Kada se radi o amandmanu i kada govorimo o probnom radu koji je bio ovde predmet rasprave, želim da ukažem na činjenicu da je zaista promenjen njegov karakter u odnosu na prošla vremena i tu je potpuno u pravu onaj ko je na to ukazao. Naravno da sa promenom u sistemu moraju da se promene instituti, da se usklade sa tim. Mislim da se u tome svi slažemo. Nekada je imao probni rad, pa svoj karakter, pa komisije, pa sve ostalo. U promenjenim okolnostima, kad ne bi mi promenili institute, pravili bismo grešku. Dakle, u promenjenom sistemu koji gradimo, mislim da ga uspešno gradimo i siguran sam da ćemo ga izgraditi i u tom smislu promeniti lik Srbije, probni rad je jedna mogućnost da poslodavac i zaposleni u ugovoru o radu, ako se dogovore da se unutra unese probni rad, jer to može biti i interes poslodavca, kažu (poslodavac) –hoću tebe da primim, ali hoću da te proverim određeni vremenski period, da li prihvataš pod tim uslovima da radiš; (zaposleni) - prihvatam; potpišu ugovor o radu i tamo piše koliko meseci. Dakle, potpuno promenjen karakter radnog odnosa menja sve druge stvari i to je delimično stvar koja izaziva izvesne zabune. Mi smo ovde rekli - najduže do šest meseci. Koliko će se oni dogovoriti, to je stvar te dve strane. Naravno, kada je u pitanju probni rad, nijednom odredbom ne kažemo, niti možemo da kažemo da će u toku probnog rada taj neko imati manju platu ili nešto manje nego što bi imao da nema probnog rada. Nigde to nismo rekli i to nije stvar koju treba da kažemo. Normalno je da će imati odgovarajuću, istu platu, ali to je stvar ugovora o radu, gde će dogovoriti sve te elemente. Upućujem još jednom, ne samo zbog poslanika, nego i zbog građana Srbije, da je radni odnos u Srbiji definitivno promenio svoj karakter. Mi se teško na to navikavamo, on je postao ugovorni odnos i to je ono što je važno, s tim da država kroz zakonodavstvo uređuje određena pravila igre zbog onih koji su slabiji u tome, a to su oni koji traže posao. Zato država kroz zakone pre svega štiti njihovu poziciju, a poslodavci, ako poštuju zakone, imaju slobodu ugovaranja sa ljudima koji treba kod njih da rade. Taj potpuno promenjeni karakter radnog odnosa je uzrokovao kao neminovnu stvar i promenu karaktera probnog rada. Mi i dalje imamo pripravnički u zakonu na drugom mestu, malopre je to bilo pobrkano, imamo pripravnički rad i on ima drugi karakter. Probni rad je nešto drugo i u tom smislu je to potpuno jasno objašnjenje, i mislim da nema razloga da menjamo rešenje iz zakona, niti ima ikakve logike za tako nešto. Moram jednu stvar reći - ovde je na neki način više puta rečena primedba da Vlada nije prihvatila amandmane koji idu za poboljšanje teksta zakona. Moram reći još jednom da smo prihvatili sve one amandmane za koje mi ocenjujemo da donose poboljšanje u zakonu, pošto je najveći broj govornika iz jedne političke organizacije, tu smo prihvatili tri amandmana SRS, za koje mislim da su od ta tri dva vrlo značajna i dobra. To je bila naša ocena. Sledeće što je važno, kada govorimo o radnom odnosu na određeno vreme, sami podnosioci amandmana su govorili o rizicima. Mi moramo neki put da rizikujemo. Dakle, radi se o stvaranju određenih fleksibilnih oblika radnog angažovanja. Da li je bolje, ukoliko jedan poslodavac u jednom mestu u Srbiji ima interes i hoće da zaposli na određeno vreme 100 ljudi tri godine da rade, ili je bolje da mu mi ovde ograničimo sezonski rad, da oni mogu najviše godinu dana da rade, a on hoće da ih zaposli na tri godine. To je takođe jedna stvar koju moramo da prihvatimo, bolje ranije nego kasnije, da su fleksibilni oblici rada u interesu radnika i u interesa povećavanja zapošljavanja u Srbiji. Vrlo često čujemo da je problem nezaposlenost. Naravno, najveći društveni problem Srbije je nezaposlenost. Ali mi se borimo da se ona smanji. Jedan od mehanizama jeste i definisanje fleksibilnih oblika radnog odnosa, kako bi stvorili optimalne uslove da poslodavci zapošljavaju ljude, i radni odnos na određeno vreme do tri godine jeste jedna od fleksibilnih formi. Kad ne bismo to imali, bili bismo direktno protiv radnika i direktno protiv nezaposlenih. Dakle, ovim predlogom Vlada u potpunosti izlazi u susret, ide u tom pravcu. Još jedna sitna stvar i jedna krupna. Sitna stvar - poslednja dva amandmana koja smo imali ovde na raspravi su jezički. Moram reći da smo povodom oba ta amandmana obavili konsultacije sa republičkim zakonodavstvom i lektorima, i njihov je stav, sugestija i mišljenje da su ova rešenja koja su u zakonu bolja pravno-tehnički i jezički od ova dva amandmana. To je odgovor, da znate o čemu se radi. Ne mislim da je to krupno pitanje, ali prosto da znate da se uvek konsultujemo kad su te stvari sa onima koji su plaćeni da to znaju. Još jedna napomena, pošto je ovde komentarisano, naravno da nije prvi i osnovni razlog donošenja ili predlaganja ovog zakona usklađivanje sa evropskim, radnim i socijalnim standardima, naravno da nije. Jeste jedan od dva ključna i jeste drugo bitno, da radništvo Srbije i radnici u Srbiji imaju budućnost samo ukoliko ova Srbija postane deo evropskih integracija i članica Evropske unije. Imaju dobru budućnost. Ima i druga budućnost, loša budućnost. Ako Srbija ne bude tamo, da ostanemo slepo crevo Evrope i onda će to biti jako loša budućnost za sve radnike Srbije. Mislim da je i to bilo važno ovde reći.
Replika, narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo, ovde očigledno ministar nije razumeo mene ili ja nisam razumeo ministra. SRS se ne protivi uvođenju probnog rada u Predlog zakona, odnosno u zakon. Mi kažemo da probni rad ne može trajati duže od tri meseca i da mora postojati komisija koja će utvrditi stručne i radne sposobnosti kandidata koji obavlja probni rad, i da se to ne može ostaviti poslodavcu zbog mogućnosti zloupotreba na koje smo ukazali, jer može radnika držati pet i više meseci, a onda reći - nisi zadovoljio. Onda pozove drugog na probni rad, naravno ponuda radne snage je ogromna, potreba za radnim mestima je mala i svako će prihvatiti. Daće mu manju platu i tako će imati jeftinu radnu snagu, možda nekoliko godina, dok konačno ne odluči ko će to biti. Ministar kaže da to nije imperativno nego da se ugovorom o radu može predvideti i kategorija probnog rada kao rezultat neposrednog dogovora između poslodavca i radnika. Zamislite tu situaciju gde poslodavac kaže radniku - molim vas da ubacimo i probni rad. On kaže - kako da ne. Onda mu ovaj kaže - može li dva meseca, a radnik kaže - nema šanse, može 15 dana. Poslodavac na to pristane, ali to može samo u bajkama. Dakle, to je ono što mi kažemo, bez obzira što je fakultativno, na jednoj strani stoji poslodavac koji nudi novac i platu, a sa druge strane radnik koji je prinuđen da radi da bi primio zaradu, i mi želimo da ih na ovaj način dovedemo u jedan ravnopravni odnos. Probni rad je interes poslodavca, ali tri meseca je interes radnika i komisija, koja će nepristrasno utvrditi da li radnik ispunjava sve svoje obaveze, da li je fizički, zdravstveno, intelektualno, na bilo koji način sposoban da obavlja te poslove. Dalje, ministar kaže da nigde ne piše u članu zakona da će zbog toga, kada radi na probnom radu, radnik imati manju platu. Zar će mu dati na probnom radu punu platu ili će mu možda neku premiju dati? Možda u nekoj drugoj državi, a ovde kod ove prvobitne akumulacije kapitala, kod ovih Karića koji grabe, kod ovih drugih tajkuna, nema toga, nema im milosti. Ovde je samo otimačina i iskoristiti. Vidite ovu dečicu po dragstorima kako plaćaju. Stalno stoji oglas da je potrebna nova radnica, potreban novi radnik. Tri meseca i to je gotovo. Ne isplati mu ni platu, kaže - vi ste ukrali nešto, pao nam je profit ili nestala je neka roba, to morate vi da platite. O tome pričam, pričam o realnom svetu, a zakon pominje neke idealne uslove. Toga ovde nema. Uostalom, da su normalni uslovi ne bi Beba Popović bio na slobodi danas.
Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović.
Dame i gospodo, amandman na član 53, koji je podneo gospodin Đorđević, govori o prekovremenom radu i ovde je navedeno da je četiri sata dnevno moguće da radnik radi prekovremeno, što znači ukupno 12 časova. S time bih se složio ako je u pitanju naporan fizički rad. Međutim, imamo kompleksne sisteme, kao u elektroprivredi, gde je recimo potrebno više dežurstvo nego sam fizički rad, tako da smatram da ovo predloženo rešenje ne stoji, iz razloga što se kaže osam časova nedeljno može ukupno da radi prekovremeno, znači da to ne bi bilo u skladu sa sistemima kao što je elektroprivreda. Takođe, hteo bih da apelujem na sindikate, pre svega mislim na sindikate u EPS-u i u manjim preduzećima, ne mislim na Čanka i Smiljanića, koji su korumpirani sindikalci i koji rade za Karića i ostalo društvo. Hteo bih da im skrenem pažnju da utiču na formiranje statuta preduzeća i da maksimalno zaštite radnike u tom pogledu, posebno kada je u pitanju prekovremeni rad. Navešću primer u elektroprivredi, gde su recimo radnici obavezni da ustanu u bilo koje doba dana ili noći, u obavezi su da izađu na neke intervencije i da dođu na radno mesto. Vrlo često njima se uopšte ne plati taj prekovremeni rad, a često čak ne mogu ni da uzmu slobodno vreme da iskoriste odrađene sate, tako da su tu često nezadovljni i često se dešava, kada dođu da ih zovu na intervencije, obično pošalju suprugu na vrata da kaže da nisu kod kuće. Možemo da zamislimo ako se desi neka havarija koja iznosi neke velike sume, za neko mizerno plaćanje par sati prekovremenog rada, da se tu izuzetno krupne greške prave. Juče je gospodin ministar pominjao izvesne krokodile, koji kada gutaju svoje žrtve puštaju suze. Gospodo, zaista nisam veće krokodile video nego na Odboru za privatizaciju, gde naši tajkuni koji su pokupovali budzašto preduzeća jednostavno dođu cinično, tako se ponašaju, a tu dolaze radnici koji preko 30 godina radnog staža imaju u svojim preduzećima, a koji su sada ostali na ulici bez parčeta hleba. Oni plaćaju, podmićuju, da ne kažem koga i u kom ministarstvu, i na taj način kupuju budzašto. To su primeri "Jugoremedije", "Gorice" i ostalih preduzeća. To ćemo kada bude tačka zakon o privatizaciji, pa ćemo mnogo opširnije na tu temu.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Opet nema ministra. Drugo se bavio ekstraprofitom, pa je malo zaboravio ovu materiju sindikalnu i radno pravo. Ima jedan problem, kaže - promenjen je karakter radnog odnosa, pa je to čist ugovorni odnos. Ne može baš da bude čist ugovorni odnos iz jednog prostog razloga što ugovorne strane nisu ravnopravne i ne mogu baš mnogo slobodno da izraze svoju volju prilikom zaključenja ugovora o radu. I zbog toga što postoji svest o toj neravnopravnosti, zato se između ostalog donosi ovaj zakon, kojim se kanališe volja poslodavca, a bogami i zaposlenog, u nekim granicama koje se zakonom propisuju. Ono što je opet nedostatak ovog člana, to je član 53. Predloga zakona, on počinje - na zahtev poslodavca. Znači, opet nema opšteg akta, opet nema nečega što se zove objektivni uslov, opet nema nečega što se može protumačiti kao situacija koja je unapred propisana i predviđena, već zahtev. To može u našim uslovima da bude prosta volja, hir, pa i šikana, jer zavisi od volje poslodavca, pa bez obzira u tim metamorfozama kako se taj poslodavac javljao, da li kao gazda, da li kao vlasnik, da li kao direktor ili na drugi način. Ono što dalje ide kao nedostatak, to je što postoje dve kategorije tog prekovremenog rada. Jedna kategorija je obavezna, a druga je ona fakultativna, kada je zaposleni dužan, obavezan, ne može da bira da li hoće, da li neće, već mora da ostane prekovremeno da radi. To su te situacije kada nastupi višak. To je situacija koja ovde nije predviđena. Ako može da nastupi šteta po poslodavca, kada je obavezno da se ostane na poslu, da se duže radi, da jednostavno ne bi ostao čovek bez mogućnosti da sutra dođe na posao, da nestane firma, pričini se velika šteta u tehnološkom procesu, ekonomski problemi, džabe što je on insistirao na tome da ne treba prekovremeno da radi. On je izgubio materijalnu osnovu da će sutra da dođe da radi i to ovaj zakon ne predviđa, nego sve prepušta – hajde na ugovor. Na ugovor, kao da ne postojimo, kao da kod nas nije bila situacija da su za proteklih deset, petnaest, pa možda i dvadeset godina firme otvarali ljudi koji nisu znali u tom trenutku da popune opštu uplatnicu da bi platili taksu. Oni sada treba da tumače ovde šta je iza svake reči, kako svaka reč treba da se tumači, šta ona predstavlja u vremenu i prostoru. To je osnovni nedostatak, a ovo oko gramatike i pravopisa, na šta se ne odnosi ovaj amandman, nego samo želi da potencira, da da ograničenja u pogledu dužine trajanja prekovremenog rada na nedeljnom i dnevnom nivou, treba da se odnose na konkretnog pojedinca, na zaposlenog kao jedinku. Ne može on danima da radi i uvek da radi po pet ili šest sati duže od redovnog rada. Da vam kažem iskreno, džaba vam i ova odredba, kada je u postojećem zakonu propisano puno radno vreme, pa zaposleni moraju da idu i subotom i nedeljom, pa im se nekako na kašičicu računaju i ti odmori u toku dana, nedeljni odmori, i onda stvarno deluje degutantno da se priča o nekom novom većem nivou zaštite prava zaposlenih, a praksa nam pokazuje da nije pružena zaštita u onome što je minimum. Nemojte baš uvek da se pozivate na konvencije MOR-a i na direktive EU, kada niste sigurni da to što ste naveli u Predlogu zakona odražava sadržinu tih akata. Ovako imamo samo jednu podvalu. U obrazloženju se napiše, to je u saglasnosti sa tim i tim, a kada uzmete tu konvenciju i pogledate šta tamo piše i šta je ovde predviđeno, vidite da su to dva teksta koja su u suprotnosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo poslanik Goran Jakšić Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo poslanik Stevica Deđanski. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, u amandmanu koji sam podneo tražim da se ograniči ko može da dobije otkaz i pod kojim uslovima, gde se spominju radnici mlađi od 18 godina itd. U objašnjenju je dato, dakle, kao obrazloženje zašto se odbija, da je u nekom navodno članu zakona to regulisano, a ne bih sada da citiram tačno, ne znam napamet, ali mislim da, svejedno, i pored tog objašnjenja, postoji opravdana bojazan i strah da se to neće primenjivati, pa ne vidim zašto je bio problem da se kao posebna tačka stavi to u zakon. Poznavajući i imajući iskustvo u proteklom periodu o nebrizi koja se dešavala prema ljudima koji su zaposleni, još jedno dodatno osiguranje svega toga ne bi bilo loše i zato predlažem da se taj amandman usvoji.
Reč ima poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pored toliko nesuvislih rečenica koje se nalaze u ovom predlogu zakona, rečenica kojima nije mesto u ovim članovima, ovako tvrdoglavo ne dozvoliti da se usvoji amandman koji će pojasniti, koji će doprineti da zakon bude makar malo bolji, ne vidim razloga za to. Naime, u članu 60. kaže se: "Preraspodela radnog vremena ne može se vršiti na poslovima na kojima je uvedeno skraćeno radno vreme, u skladu sa članom 52. ovog zakona." Ispred poslaničkog kluba SRS, narodni poslanik gospodin Stevica Deđanski traži da se u članu 60. doda stav 2. koji glasi: "Zaposlenom mlađem od 18 godina, trudnici i roditelju deteta predškolskog uzrasta ne može se vršiti preraspodela radnog vremena". Član zakona je u redu i biće kompletan tek ukoliko u danu za glasanje usvojimo i ovaj amandman i dodamo stav 2. Na kraju, samo još jedna opaska vezana za jednu od prethodnih diskusija, kada je rečeno da Bogoljub Karić krade poslanike. Gospodo, Bogoljub Karić je krao i nakrao se, a sada može da kupuje i on kupuje poslanike. Već sam markirao neke od poslanika koji će uskoro potpisati ugovor o radu sa Bogoljubom Karićem i preći u njegovu stranku.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo poslanik Dušan Mrvoš. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Obradović i Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovani narodni poslanici, u ime SPS-a, kolega Petronijević i ja smo podneli amandman na član 62, koji se odnosi na noćni rad i rad u smenama. Predložili smo da se stav 3. ovog člana zakona izmeni. Dozvolite, pročitaću, u samom Predlogu ovog zakona stoji da je poslodavac dužan da pre uvođenja noćnog rada zatraži mišljenje sindikata o merama bezbednosti i zdravlja zaposlenih koji rad obavljaju noću. Mi smo predložili da se taj stav 3. promeni i da rešenje u zakonu bude: "Poslodavac je dužan da pre uvođenja noćnog rada zatraži mišljenje Ministarstva rada, Ministarstva zdravlja i sindikata o merama bezbednosti i zdravlja zaposlenih koji rad obavljaju noću". Mi smo naime smatrali potrebnim, naravno i celishodnim, da ministarstva nadležna za rad, odnosno zdravlje daju svoje mišljenje o merama bezbednosti i zdravlja, dakle, o radu pod otežanim uslovima. Moram reći da obrazloženje Vlade, odnosno Ministarstva za mene je čudno, zato što se obrazloženje, odnosno stav Vlade poziva na rešenja utvrđena u Predlogu zakona o kome Skupština treba tek da raspravlja, a kada će raspravljati, naravno, to se ne zna, i utoliko je čudnije što oni potvrđuju u obrazloženju da i Ministarstvo rada i Ministarstvo zdravlja treba da daju svoj sud, ali se pozivaju na rešenja iz nekog drugog zakona koji nije važeći. Tako predlagač daje za pravo kolegi Petronijeviću i meni da je ovaj amandman dobar i da ga treba usvojiti, tim pre što se poziva na neki zakon, jer vi znate i sami kakav je način rada Narodne skupštine Republike Srbije, ovaj zakon će vrlo brzo biti usvojen, a kada će taj mogući zakon o bezbednosti i zdravlju na radu biti na dnevnom redu Narodne skupštine, to objektivno malo ko može znati u ovom trenutku. U svakom slučaju, predlagač je čak samim ovim obrazloženjem dao za pravo poslanicima SPS-a da su predložili jedno dobro rešenje, koje se odnosi na noćni rad u smenama i mislim da su sami potvrdili potrebu da ovaj amandman bude prihvaćen.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Vi ste tražili reč, izvolite. Izvinjavam se, Branče Stojanović, a nakon toga gospodin Baralić.
Gospodin Žarko Obradović je obrazložio amandman koji su on i gospodin Miša Petronijević predložili vezano za član 62. i, verujte, nije razumljivo ovo obrazloženje Vlade da se amandman ne prihvata iz razloga što će odgovarajuća zaštita zaposlenih od noćnog rada biti utvrđena u Predlogu zakona o bezbednosti i zdravlju na radu. Zaista ovog momenta ne znam, možda kada budemo dobili taj predlog zakona o bezbednosti i zdravlju, možda će moja diskusija da bude bespredmetna, ali ovog puta mi to nemamo. Želim da ukažem na jednu činjenicu. Tu su predstavnici sindikata. Možda među njima ima i predstavnika grane metalaca. Reći ću jednu pojavu koja je prisutna trenutno recimo u kompaniji U.S. Steel.To je ona kompanija koju je prethodni režim Demokratske stranke, pod još uvek neproverenim uslovima, prodao kompaniji U.S. Steel i činjenica da je tako sada, mislim da to predstavnici sindikata znaju. Zbog vrlo teškog položaja u kome se radnici nalaze generalno, pa i radnici u ovoj kompaniji, poslodavac vrlo često predlaže, a zbog teškog položaja radnici prihvataju, da se praktično nastavi rad iz jedne smene u drugu, pa često to bude iz druge smene u treću, i to mnogo puta bude kobno po radnike. Zabeležen je porast slučajeva da se radnici razbole obavljajući te teške poslove i mislim da je ovaj amandman, koji je podnela Socijalistička partija, odnosno u ime Socijalističke partije dr Žarko Obradović i Milisav Petronijević, smislen i važan, gde mi tražimo, zahtevamo, pošto ne znamo kakav će da bude predlog zakona o bezbednosti, koga još uvek nemamo, da se zatraži mišljenje Ministarstva rada, Ministarstva zdravlja i sindikata o merama bezbednosti i zdravlja zaposlenih koji rad obavljaju noću. Kažem, ovo je konkretan primer i slučaj, gde vrlo često radnici čak produženo rade u noćnoj smeni, zarad vrlo teškog položaja i nažalost mnogo puta se dešavaju nesrećni slučajevi. Zbog toga predlažem, pošto ministra nema, kolegama poslanicima da razmisle oko ovoga i eventualno prihvate ovaj amandman.
Reč ima poslanik Rajko Baralić.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, deset godina sam radio noću. Znači, računski centar u Medicinskom centru "Dr Dragiša Mišović" organizovao je posao tako da se radi 24 sata. U toj ustanovi najveći broj medicinskih radnika posebnih službi takođe su radili noću. Postoje čitave profesije čije je radno angažovanje isključivo vezano za noćni rad. Da ne nabrajamo sada, osim što rade noću, neki od njih rade u izuzetno teškim, neprimerenim uslovima. Znači, u hladnom prostoru, bez fizičkog obezbeđenja i moram da kažem bez adekvatne materijalne nadoknade. Ranije je bilo da se noćnim radom smatra vreme od 22 časova noću do 0,5 i 0,6 ujutru, zavisi kako je ko to obračunavao, i na to se plaća dodatak 30% na noćni rad, što je zaista neadekvatna nadoknada, ali moramo da kažemo da smo imali državu, šta god ko o njoj mislio, u kojoj su neke stvari bile uređene. Sada ne polemišem sa poslodavcima kao što je država, kao što su zdravstvene ustanove, veliki sistemi. Tamo su stvari ipak uređene, i u skladu sa zakonom i u skladu sa aktima koji regulišu ovu oblast. Sada govorim o onim ljudima koji su prinuđeni da rade noću, bez ikakvih uslova, bez mogućnosti da taj posao odbiju i bez mogućnosti da bilo s kim polemišu ili potraže bilo kakvu zaštitu. Podsećam, upozorio sam i ministra jedan dan na tu okolnost, tri procenta zaposlenih u pravnim preduzećima u Srbiji su samo članovi sindikata. Za neke od poslodavaca danas u Srbiji je provokacija ako zaposleni traže da postoji sindikat. Ako to traže intenzivnije, onda rizikuju da dobiju otkaz. Mi imamo danas takav ambijent nažalost i naša je obaveza da svi oni koji proces rada organizuju kontinuirano 24 časa ili samo noću, pod posebnim okolnostima to rade, i naš amandman ide ka tome da se nadležno ministarstvo i drugi nadležni veoma pitaju kada se radi o ovim stvarima. Postoji čitav niz drugih stvari. Mogu da kažem da danas u Srbiji postoji u svakom kiosku, u svakom lokalu koji je na licu ulice takozvana kladionica, ili kako se to već zove, nažalost tamo je angažovano nekoliko desetina hiljada ljudi u Srbiji. Ako nađete jednog koji ima dodatak na noćni rad, onda svaka čast. Dakle, mi prisustvujemo klasičnoj eksploataciji. Pozivamo predstavnike sindikata da tu okolnost imaju u vidu. Molimo predstavnike sindikata da se dodatno angažuju, animiraju ljude koji su zaposleni u privatnim preduzećima, da se ljudi učlane u sindikat. Mi ne kažemo koji je to sindikat, onaj koji je za te ljude najinteresantniji. Ali, kada ne postoji sindikat, kada ne postoje jasne procedure, kada ne postoje pravni alati koji mogu da zaštite ljude dok rade noću, onda su oni predmet zloupotrebe i predmet klasične eksploatacije. Zbog toga bi bilo dobro da ovaj amandman podržite, da ga prihvatite i da se svi založimo da se ne ugrožavaju prava poslodavaca. Mi želimo snažne poslodavce, ali želimo poslodavce koji dobiju pravni okvir da se ponašaju u skladu sa zakonom, da ne eksploatišu ljude, da ne zloupotrebljavaju njihovu tešku situaciju i da cene nadnica ne budu takve da ljudi praktično ne mogu da prežive. Naravno, nije lako ni pravno organizovati preduzeće, ni bilo šta u vezi s tim. Ne želim na bilo koji način da povredim veliki broj ozbiljnih ljudi koji danas imaju ozbiljne privatne kompanije u Srbiji, koji posluju u skladu sa zakonom. Mogu da nabrojim neke, ali mi to nije zadatak. Postoji nekoliko takvih slučajeva u Čačku, gde radnici imaju topli obrok, gde imaju organizovan prevoz, gde imaju propisanu HTZ opremu, gde imaju plaćen noćni rad, ali nažalost te firme su izuzetak, a ovo o čemu govorim je pravilo. Naš zadatak je da bude obrnuto, da u najvećoj mogućoj meri zaštitimo ljude koji rade noću, zato što postoje zanimanja kao što su pekari, kao što su livci, kao što su noćni čuvari, kao što su medicinski radnici, kao što su mnogi drugi, koji praktično najveći deo svog radnog veka provedu radeći noću. Ne postoji nikakva materijalna nadoknada koja to može adekvatno da reši. (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem. Niti postoji nešto drugo što može da pomogne, to što su odvojeni od porodice, što ne spavaju noću, što im se biološki časovnik promeni itd. Zato vas pozivam da ovaj amandman prihvatite.
Da li još neko o istom amandmanu želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman kolege Darka Glišića odnosi se na član 62. stav 3, gde je predloženo da je poslodavac dužan da pre uvođenja noćnog rada zatraži mišljenje sindikata o merama bezbednosti i zdravlja na radu zaposlenih koji rad obavljaju noću, a predlog kolege Darka Glišića, podnet u ime poslaničke grupe SRS, jeste da se dodaju i reči - da se traži mišljenje Ministarstva rada, zapošljavanja i socijalne politike. Neverovatno je da ovaj ovakav amandman nije prihvaćen, jer poznate su nadležnosti Ministarstva rada i zaista je neophodno da poslodavac prilikom uvođenja noćnog rada ima saglasnost svog resornog ministarstva. Bez obzira koliko mi uvažavali poslodavce koji zaslužuju da budu uvažavani, a reče to malopre kolega Baralić da ima takvih dosta i hvala bogu ima, isto tako je i činjenica da još više poslodavaca zloupotrebljava zaposlene na razne načine. Bilo je dosta govora juče o tome šta se sve dešava i kakav je odnos poslodavaca prema zaposlenima, i šta radi neko ko misli da je gazda zato što ima 20, 15 zaposlenih, i ako te zaposlene neće zaštititi ovaj parlament kroz dobar zakon, onda ne vidim kome onda oni dalje mogu da se požale na svoj status. Zato je obrazloženje koje je dala Vlada, a zbog čega nije prihvaćen ni amandman Darka Glišića, u najmanju ruku vređa inteligenciju i diplome svih diplomiranih pravnika u ovoj sali i u zemlji Srbiji. Kaže u obrazloženju, amandman se ne prihvata iz razloga što je odgovarajuća zaštita zaposlenih od noćnog rada utvrđena u Predlogu zakona o bezbednosti i zdravlju na radu. Ovo je neverovatno, ovo ne bi napisao nijedan brucoš Pravnog fakulteta. Šta će biti sa predlogom zakona? Da li će on ikada videti ovu skupštinu? Da li će ova skupština da donese ovaj zakon? Da li će do rasprave o tom zakonu biti uopšte skupština u ovom sazivu, da li će biti Vlada u ovom sazivu. Ovo je neverovatno i mnogo me podseća na ono vreme 2001. i 2002. godine, kada je Gašo Knežević govorio o jednom zakonu i kaže, a sve novine su o tome pisale, to je zakon koji još nije donet, da li je tako Krasiću, nije stupio na snagu, ali se primenjuje. Taj zakon koji je tada Gašo Knežević primenjivao, a primenjivao ga je kada je prof. dr Vojislava Šešelja izbacio sa Pravnog fakulteta, ni dan-danas nije donet. Zamislite da je ozbiljna stručna pravnička javnost prihvatila to laičko mišljenje Gaše Kneževića i da svi mi sve ove godine do danas pričamo da se primenjuje zakon koji nije donet. Vi ste ovim predlogom, ovim obrazloženjem amandmana na član 62, uradili potpuno istu stvar. Kako može da vam bude merodavan predlog zakona, kako ste sigurni da će ono što je u predlogu zakona, a čak i da dođe na Skupštinu, koji je to garant da će ono što Vlada predloži, ovde i biti prihvaćeno. Da li ste vi, gospodo iz skupštinske većine, servis Vlade? Čini mi se da bi trebalo da bude obrnuto, nešto ste pobrkali lončiće. Slično su radili i oni pre vas. Bilo bi mnogo bolje i korektnije da je Vlada rekla, dobar je ovo amandman, ali ne pada nam na pamet da ga prihvatimo, šta će nama amandman koji predlažu srpski radikali. To je vaša boljka, što je očigledno da mi, srpski radikali, predlažemo amandmane koji zaista doprinose poboljšanju zakonskog teksta, koji zaista doprinose, kada je u pitanju zakon o radu, boljem položaju zaposlenih, sigurnosti zaposlenih. To je ono što pokušavamo da vam objasnimo, a što vi, krijući se iza nekih direktiva, pokušavate da prenebregnete. Samo da naglasim, nemamo ništa protiv i nismo to ni dirali. Za noćni rad treba da se zatraži mišljenje sindikata. A samo da proverim da li je gospodin Marković tu, jeste. Ovo je lično vama, gospodine Markoviću, juče sam dobila informaciju da ste obmanuli javnost kada ste pozdravili predstavnike sindikata koji prate ovaj naš rad, i rekli su mi da su oni predstavnici samo jednog sindikata i da vas lepo mole, znate kome ste dozvolili da bude u ovoj sali, i da kažete koji je to sindikat. Hvala lepo.
Hvala vama. Dakle, rekao sam danas konkretno i koji je sindikat, a naravno da je jedan sindikat, jer dao sam dozvolu samo jednom sindikatu i samo je jedan i tražio, a učestvovali su i u radu i pripremi, a o tome je ministar obavestio i ostale sindikate. Dakle, reč je o akcentu. Dakle, pozdravljam predstavnike sindikata, tog jednog. Hvala. Po istom amandmanu – već smo danas rekli, Samostalnog, mahali smo više puta jedni drugima, naravno – izvolite, gospodine Markoviću, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, obzirom da je neophodno ovaj amandman ugraditi u zakon, a obzirom da je došlo do toga da se Vlada otprilike gadi na amandmane koje podnose srpski radikali, imam predlog da gospodin Darko Glišić, narodni poslanik, odustane od ovog amandmana, a da ga Vlada u istovetnom predloži kao svoj amandman. Da stanemo dva minuta i da se ovaj amandman usvoji, ne bi li zakon sa tim amandmanom – evo, odričemo se tog amandmana ako ga vi usvojite – konačno ličio na nešto. Činjenica je da je u 95% slučajeva imamo situaciju danas u Srbiji prvobitne akumulacije, a svi koji su čitali političku ekonomiju, verovatno će se setiti čega, pa ne moram da vas obaveštavam, ali mogu da vam objasnim posle u pauzi na šta se to odnosi. Za poslodavca u ovakvom slučaju je sve trošak, i radnik, i ne vidi ličnost u tom radniku. Radnik je, s druge strane, prinuđen da svoju radnu snagu iznese kao robu na tržište, na sistem ponude i potražnje, obzirom da ste se potrudili mnogo u ove četiri godine da ponuda radne snage bude daleko veća od potražnje. Cena radnoj snazi pada i ne vidim razlog zašto se ministarstvo i Vlada toliko trude da od sebe odbiju svaku mogućnost da malo stane u zaštitu radnika. Amandman narodnog poslanika Darka Glišića traži da je, pored mišljenja sindikata, obavezno i mišljenje, odnosno stav nadležnog ministarstva po ovom pitanju, po pitanju noćnog rada. Ne vidim šta je to što vas tera da se tako grčevito branite od svake obaveze u zaštiti radnika. Dame i gospodo narodni poslanici, vi koji mislite svojom glavom, u danu za glasanje, pretpostavljam da ćete pritisnuti zeleno dugme i usvojiti ovaj amandman, jer ćemo onima koji očekuju od nas da ih zaštitimo ovim amandmanom bar malo da pomognemo i olakšamo uslove rada. Hvala.
Molim narodne poslanike da više ne nude ono što je tuđe. Izvolite, gospodine Đorđeviću, po istom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani Srbije, i na primeru člana 62. se može videti priroda ovog zakona. U obrazloženju zašto Vlada nije prihvatila amandman poslaničke grupe SRS, odnosno našeg poslanika gospodina Darka Glišića, Vlada navodi da je to iz razloga što je odgovarajuća zaštita zaposlenih od noćnog rada utvrđena u Predlogu zakona o bezbednosti i zdravlju na radu. To je moja koleginica lepo objasnila. Predlog je jedno, taj zakon nije usvojen. U skladu sa tim predlogom, zaposleni može da odbije rad noću ako bi, prema oceni službe medicine rada, takav rad mogao da pogorša njegovo zdravstveno stanje i da se obrati inspekciji rada. Ovim učešćem nadležnog zdravstvenog organa - inspekcije rada, obezbeđena je veća zaštita zaposlenih. "Ovakav sistem zaštite zaposlenih u slučaju noćnog rada u skladu je sa Direktivom Evropske unije broj 93/104 (član 11.), prema kojoj je poslodavac dužan da pruži obaveštenje o redovnom noćnom radu nadležnom državnom organu samo na njegov zahtev". Zašto sam naglasio reč "obaveštenje"? Ono što je posebno bitno i što želim da naglasim, Vlada se baš nije vodila preporukama da ispoštuje preporuke MOR. Činjenica je da je jedno obaveštenje, a drugo je ako se traži mišljenje. Kaže da je poslodavac u stavu 2. dužan da pre uvođenja noćnog rada zatraži mišljenje sindikata o merama bezbednosti i zdravlja na radu zaposlenih koji rad obavljaju noću. Vrlo zanimljivo, kako je Vlada dala obrazloženje zašto odbija amandman SRS. Suština amandmana poslaničke grupe SRS, odnosno gospodina Darka Glišića, koji je podneo amandman na član 62. stav 3, jeste da se iza reči "mišljenje" dodaju reči "Ministarstva rada, zapošljavanja i socijalne politike". Neophodno je da poslodavac prilikom uvođenja noćnog rada zatraži mišljenje i Ministarstva rada. Suština je u tome, da ne bi dolazilo do zloupotreba. Mišljenje ne obavezuje, to je jasno, a poslodavci se preterano ne obaziru na mišljenje sindikata. To je uvek bilo i tako će biti. Mora se dopuniti član obavezom poslodavca da zatraži mišljenje, pre svega, od nadležnog ministarstva. Ovim bi se izbegle te manipulacije koje poslodavci mogu da primene, koje su već prisutne u preduzećima. Na kraju, ispoštovale bi se preporuke MOR, tako da ovo što ste dali u obrazloženju ne stoji. Pošto gospodin ministar nije tu, u njegovom izlaganju, kada je govorio o prethodnim članovima zakona koji je branio, na naše amandmane koje smo podneli u ime poslaničke grupe SRS, govorio je da je važno, pre svega, zaštiti interese zaposlenih, pa na kraju i poslodavaca, pa tek onda taj zakon uskladiti sa evropskim zakonodavstvom. Da je tako kao što je ministar govorio u svom izlaganju, onda bi u razlozima za donošenje zakona o radu prvo naveli ono što je najvažnije: zaštita interesa zaposlenih, zaštita interesa poslodavaca. Kada se govori o osnovnim ciljevima koji se žele postići donošenjem ovog zakona, vi ste ovde prvo naveli: "dosledna primena direktive Evropske unije u ovoj oblasti". Takođe, u ovom razlogu za donošenje zakona i u ovom prvom razlogu koji ste naveli vidi se priroda i način na koji želite da donesete ovaj zakon. Dakle, Predlog zakona, koji ste podneli Narodnoj skupštini, neće zaštititi zaposlene. To je suština vašeg predloga. On će delimično rešiti i možda popraviti ovaj prethodni zakon, koji je na snazi, koji je donela DS, koja je vladala tri godine pre formiranja vaše vladajuće većine u ovoj skupštini. (Predsednik: Vreme.) Suština je da danas nemamo ni jednog poslanika bivše vlasti da kaže nešto o ovom predlogu zakona. Dakle, činjenica je da smo mi iz SRS ovim amandmanima želeli da pokušamo da ovaj zakon prilagodimo i da ga popravimo na način koji će ovu zakonsku regulativu rešiti u interesu, pre svega, svih građana Srbije. To je osnovni cilj poslaničke grupe SRS.
Pošto trenutno elektronski sistem pokazuje da nema kvoruma, molim da proverimo da li postoji kvorum. Molim poslanike da ubace svoje poslaničke kartice u elektronske jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, utvrđeno da trenutno u sali ne postoji kvorum za rad, da nisu ovde prisutni svi poslanici koji su na stalnom radu u Skupštini i zbog toga prekidam današnji rad sednice. Nastavak je u ponedeljak u 10,00 časova.