Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 102 narodna poslanika i da imamo uslove za današnji rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika želi da zatraži objašnjenje ili postavi pitanje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, mislim da imamo dosta vanrednu situaciju u našoj državi i naravno da ono što ću danas pitati je i te kako važno za rad i nas narodnih poslanika i naravno uputiću to predsedniku Vlade Republike Srbije, gospodinu Aleksandru Vučiću, jer mislim da bi sve drugo bilo gubljenje vremena. Pre svega, tiče se naravno, ove najnovije u nizu ucena iz EU kojom se eto na jednom jedinom primeru tako lepo i slikovito vidi kako nas EU ucenjuje po pitanju da se moramo odreći jednog od naravno ogromnog dela naše imovine na Kosovu i Metohiji. Zaista, se danas postavlja pitanje da je možda to zapravo motiv zbog čega nam se toliko otima Kosovo i Metohija sve vreme zbog ogromne imovine i ogromnog bogatstva kojim raspolažemo na Kosovu i Metohiji. Nisam siguran, i to je zapravo poenta moga pitanja, da tako važna tema kao što je tema Kosova i Metohije i ucena iz Brisela može da ostane samo na Vladi Republike Srbije. Zato je moje pitanje za predsednika Vlade, pa i za predsednika Skupštine - da li hitno treba da imamo vanrednu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije i da zauzmemo zajednički stav po pitanju ovakvog ucenjivanja iz Brisela? To je toliko sada jedno alarmantno pitanje. Radi se o imovini države Srbije na Kosovu i Metohiji, ne samo, dakle, telekomunikacionoj imovini, nego i „Trepči“, a naravno i svemu onom drugom što se trenutno ne pominje, a što je takođe u proceduri otimanja od strane tzv. „šiptarskih“ institucija u Prištini i zaista mislim da je prioritet da ova tema dođe na dnevni red Skupštine. U svakom slučaju tražim od predsednika Vlade Republike Srbije, Aleksandra Vučića, da nam hitno odgovori na pitanje kako će država reagovati na ove najnovije ucene iz Brisela? Druga stvar se tiče takođe alarmantne situacije u Republici Srpskoj. Dakle, sve većih pritisaka na političko rukovodstvo Republike Srpske, sve većeg broja pretnji predsedniku Republike Srpske i isto pitanje odnosi se na predsednika Vlade Republike Srbije u pravcu toga da li ćemo i kako konačno stati u direktnu i otvorenu zaštitu interesa Republike Srpske i njenog političkog rukovodstva kojim se preti sankcijama i koje se na drugi način želi izolovati? Potpitanje u vezi sa Republikom Srpskom jeste pitanje u vezi sa ovom farsom u koju gledamo na brojanju glasova u Srebrenici i da li bi mi kao država trebalo da reagujemo pre nego što se desi neki oblik izborne krađe, neko falsifikovanje izborne volje građana Srebrenice ili šta već se namerava da bi se zaustavilo, da tako kažem, preuzimanje vlasti u Srebrenici od strane pobednika na izborima, naravno Srbina, što je za njih kao što smo već toliko puta čuli sporno? I, treća stvar koja zaista, mislim da se oko toga svi slažemo, ovih dana je doživela jedan svoj svojevrsni vrhunac jeste migrantska kriza. Kada ćemo mi kao Narodna skupština Republike Srbije raspravljati o opasnostima koje donosi migrantska kriza, o svemu onome što se dešava u poslednje vreme kada imamo u vidu da je sam premijer rekao da ne zna šta da radi sa više hiljada migranata koji su se zadesili u našoj državi, a koji su već počeli da pljačkaju, da pokušavaju da siluju, da šetaju po državi kako hoće i rade šta hoće? Mislim da dolazimo u jednu veoma opasnu zonu i da bismo mi kao Narodna skupština Republike Srbije trebalo da imamo jednu sednicu na temu i da ovu temu zaista stavimo u vrh naših prioriteta. Prosto, svi ste svedoci koliko je to ključna tema u svim evropskim institucijama, koliko je to tema o kojoj raspravljaju svi na nivou Evrope i pojedinačnim državama i na nivou EU i na svetskom nivou, naravno jedino ta tema nije tema Narodne skupštine Republike Srbije. I, u tom smislu to je moja molba i za predsednika Narodne skupštine. Mi ćemo kao poslanička grupa u svakom slučaju inicirati tu temu na različite načine, ali jeste zaista molba da Narodna skupština Republike Srbije, a zašto da ne, takođe predsedniku Vlade Republike Srbije da čitav njegov kabinet bude ovde sa nama i da zajednički raspravimo šta nam je činiti po sve opasnijim posledicama migrantske krize po bezbednost građana Srbije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Hteo bih da iskoristim ovu priliku i ovu poslaničku mogućnost da postavim pitanje predsedniku Vlade Republike Srbije na temu činjenice da poreska uprava Republike Srbije nije izdala poreska rešenja privrednicima koji plaćaju paušalni porez već dve godine. Kada je birana Vlada i tada je bio tu premijer, odnosno tada mandatar sa kandidatima za ministre postavio sam to pitanje i ministar finansija gde je po svoj prilici cela ova stvar zapela, a zapela je zato što Ministarstvo finansija nije donelo uredbu na osnovu koje poreska uprava može da izda ta poreska rešenja. On je rekao, tada mandataru, sada premijeru, da će to brzo da bude. Prošlo je dva meseca. Ja mislim da u nekom normalnom životu kada kažete brzo, za donošenje jedne uredbe dva meseca je više nego dovoljno, ali u ovom slučaju je očigledno ni dve godine nisu dovoljne da se donese jedna uredba, da se donesu poreska rešenja i da privrednici, mali, koji plaćaju porez paušalno, mogu normalno da posluju i da razvijaju svoj biznis. Ova godina je proglašena od strane Vlade godinom preduzetništva. Mnogo vole i članovi Vlade i premijer i poslanici vladajuće većine ovde da govore o tome kako, evo, država čini mnogo. Ovo je jedna mala stvar. Znači, poreska uprava koja, opet čujemo da je opterećena valjda procedurama za vraćanje PDV-a za bebe, pa ćemo i to da ukinemo, ne izdaje poreska rešenja, bez tih poreskih rešenja privrednici ne mogu da odu u banku, ne mogu da zatraže kredit, ne mogu da se obrate drugim državnim organima. Oni koji su započeli svoj biznis u poslednjih godinu, dve dana, ne plaćaju taj porez, taj dug im se gomila. Kada bude izdato poresko rešenje, oni će se verovatno naći u jednoj nezavidnoj situaciji da ne mogu možda da izmire taj dug ili da ne mogu da ga izmire odjednom, otežaće im se poslovanje i sve to, ponovo kažem, u godini koja je proglašena godinom preduzetništva. Zato pitam premijera - kada će Vlada doneti tu uredbu? Ako Ministarstvo finansija nije sposobno, a po svoj prilici nije, pozivam ga da on to uradi sa svojim kabinetom, kako bi otkočio ovu jednu stvar koja, ponavljam, traje dve godine i koja onemogućava privredni razvoj, ekonomski razvoj Srbije, što, slažemo se, svima nama je jedan od prioriteta u državi Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Nenad Milić ima reč. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Imam pitanje za Republičkog javnog tužioca. Ja sam, naime, ovo pitanje postavio tamo gde sam mislio da mu je mesto, a to je na Odboru za pravosuđe, kada je Tužilaštvo podnosilo godišnji izveštaj za 2015. godinu. Nažalost na tom Odboru predstavnici Tužilaštva su ćutali, kao da sam ih pitao za Savamalu, a nisam. Pitao sam ih za pojašnjenje njihove izjave o takozvanom državnom udaru iz 2015. godine. Pa ću vas podsetiti kratko šta je Republički tužilac rekla 2015. godine o aferi poznatoj u javnosti kao državni udar. Srpsko tužilaštvo je poručilo sinoć da će u saradnji sa drugim državnim organima sprečiti destabilizaciju zemlje, pokretanjem odgovarajućeg krivičnog postupka. Republički javni tužilac, Zagorka Dolovac, izjavila je da Više javno tužilaštvo u Beogradu proverava sve navode koji su izneti u javnosti na račun premijera, kao i osnovanost i istinitost krivične prijave, koju je podneo Aleksandar Kornegić. Tužilaštvo, takođe, zahteva da se utvrdi ko je i sa kakvim ciljem ove informacije izneo u javnost. Tužilaštvo će u skladu sa svojim zakonskim ovlašćenjima zaštititi ustavni poredak i vladavinu prava, tako što će brzo i efikasno u saradnji sa drugim državnim organima sprečiti destabilizaciju zemlje pokretanjem odgovarajućeg krivičnog postupka, o čemu će javnost biti blagovremeno obaveštena. Od destabilizacije zemlje pre godinu dana, od toga da će javnost biti brzo i blagovremeno obaveštena, da će biti podnete krivične prijave, imali smo samo muk od strane tužilaštva, pa je moje pitanje za tužioca nadam se jednostavno i nadam se da će odgovor tužioca biti odnos prema ovom parlamentu, a ne odnos prema meni ili LDP, odnosno nadam se da će tužilac ovog puta odgovoriti na sasvim jednostavno pitanje. Šta se desilo sa državnim udarom? Šta se desilo sa destabilizacijom ustavnog poretka? Da li je bilo destabilizacije, pod jedan, ili nije bilo, ili je cela priča bila izmišljena? Ako je bilo destabilizacije ustavnog poretka, šta je tužilaštvo uradilo, da li je podnelo krivične prijave i protiv kojih lica i u kojoj fazi su te krivične prijave? Mislim da, smo svi često svedoci da Tužilaštvo, svesno, nesvesno, namerno, ili kako god, se uključuje u neke političke igre.Ali, politička igra u kojoj se govori o destabilizaciji zemlje je suviše ozbiljna stvar da bi propustili u Tužilaštvu, da na tako neozbiljan način u tome učestvuju. Mislim da je u interesu i ove Skupštine i svih građana da dobijemo odgovor i zatvorimo to pitanje još jednom – da li je bilo državnog udara, da li je bilo destabilizacije zemlje, da li je bilo, kako se ovde kaže, ozbiljnog narušavanja ustavnog poretka? Mislim da su to suviše ozbiljna pitanja i nadam se da će nam Tužilaštvo odgovoriti na sve ovo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, postoji jedna stvar koja je veoma važna za 2016. godinu iz ugla vladavine prava, kršenja institucija, nepoštovanja zakona, nepoštovanja Ustava Republike Srbije, za šta smo svi kao narodni poslanici i predstavnici građana zainteresovani, ja se iskreno nadam da je tako, a tiče se naselja u Savamali, u noći između 24. i 25. aprila, u noći kada su se brojali glasovi nakon parlamentarnih i lokalnih izbora, grupa od nekoliko desetina nasilnika sa fantomkama na glavama, bejzbol palicama, je kidnapovala i zastrašivala građane Republike Srbije, sa bagerima je porušila nekoliko objekata koji su u privatnom vlasništvu, tačnije vlasništvo preduzeća „Iskra“, zatim „Transport peroni“, restoran „Savski ekspres“, kao i nekoliko objekata za stanovanje. Policija se te večeri nije odazivala na pozive građana. Policija je prebacivala odgovornost koju je imala za taj slučaj na komunalnu policiju. Komunalna policija je rekla da u dogovoru sa policijom ne izlazi na teren. Onda smo na kraju evo već šest meseci u iščekivanju ko je zapravo rušio ustavni poredak Srbije na jednom delu teritorije. Ako imamo u vidu da Više javno tužilaštvo šest meseci ćuti, ako imamo u vidu da predistražni postupak koji je u rukama policije očigledno neko opstruiše i očigledno da policija ne radi svoj posao kako treba, ukoliko imamo u vidu da više javno tužilaštvo ne preuzima u svoje ruke od strane policije predistražne radnje, smatramo da se institucije na ovaj način urušavaju, da je pritisak izvršne vlasti i vrha vlasti na tužilaštvo i policiju toliko veliki da ne postoji hrabrost da se ovaj slučaj završi do kraja, imajući u vidu i zabrinutost predsednika Vlade Republike Srbije, koji je izjavio…
Poslaniče, morate u formi pitanja. Vi idete u diskusiju, a ne u formu pitanja. A i molim da izbegnete pritisak na organe vlasti sa ovom diskusijom. To upravo vršite. Izvinjavam se, ne na organe vlasti, nego na pravosudne organe, i to uporno vršite. Moram da reagujem. Terate ih da rade nešto, a vi znate da smo mi otvorili pregovaračka poglavlja koja se odnose na kapitalna pitanja i ne smemo to da radimo.
Pitanje dolazi na kraju.
Uzdržite se od pritiska na pravosudne organe vašom javnom diskusijom, molim vas.
Dozvolite mi samo, zbog vremena.
Vreme ću vam dati, ali nemojte da zloupotrebljavate govornicu za pritisak na pravosudne organe.
S obzirom da je predsednik Vlade Republike Srbije izjavio da su najviši gradski organi umešani u ovaj slučaj, mi pitamo na osnovu kojih informacija i od strane koga je predsednik Vlade Republike Srbije izjavio da je vrh gradske vlasti umešan u ovaj slučaj, za koji je zainteresovana i međunarodna zajednica, baš zbog otvaranja poglavlja 23 i 24, pa je čak i OEBS smatrao da je više nego važno da se ovaj slučaj završi do kraja? Ja kao narodni poslanik ne mogu da vršim pritisak, ali mogu da upućujem na organe koji ne rade svoj posao. Naša uloga u ovom parlamentu je da mi vršimo nadzor nad institucijama koje ne rade svoj posao. Ako šest meseci prođe od krivičnog dela, ako imamo one koji su kidnapovani, one čija je imovina uništena, a da institucije ne reaguju na tako nešto, onda mi kao narodni poslanici imamo obavezu da pitamo kada će institucije proraditi i kada će se otkriti ko je počinilac i naručilac ovog krivičnog dela? Ovaj događaj je izazvao veliko uznemirenje građana, seriju uličnih protesta i smatramo da je od velike važnosti da se što pre formira anketni odbor, da se što pre pozovu predstavnici policije i Višeg javnog tužilaštva, kako bi se otkrio identitet onih koji su počinili ovo krivično delo. Još jedno pitanje – zbog čega nema prenosa na RTS iz dana u dan? To je pravo narodnih poslanika i građana Srbije da gledaju prenos sednice.
Zahvaljujem. Kome to pitanje upućujete? (Balša Božović, s mesta: Vama.) Meni? Odlično. Da vam odgovorim, pravosuđe nije institucija … (Balša Božović, s mesta: A tužilaštva?) … ni tužilaštvo nije institucija. Ne možete pravosuđe da nazivate institucijom. (Vojislav Šešelj, s mesta: Institucija sistema.) Nije, to je grana vlasti. Institucija je nešto drugo. Poslaniče, posle ćete ćaskati sa drugim poslanicima. Gospodine Božoviću, kada popijete kafu obratite pažnju na mene. Molim poslanika Balšu Božovića kada završi ispijanje kafe da obrati pažnju na mene, jer me nešto pitao. (Balša Božović, s mesta: Nisam vas pitao.) Jeste. Nisam direktor RTS i ne želim to da budem ikada u svom životu … (Balša Božović, s mesta: Mora da bude zainteresovan.) Dobro. Kada prestanete da dobacujete, kada malo uzmete u obzir da vodimo dijalog, dijalog nije dobacivanje iz klupe poslanika predsedavajućem, vaše pitanje mogu da uputim direktoru RTS, ali malo da ga modifikujemo – zašto dva dana nije bilo prenosa posle 18,00 časova? Mi smo u direktnom prenosu, a vi ste pitali – zašto više nema direktnih prenosa? Velika razlika, posle 18,00 časova, da li smem da dodam vašem pitanju, inače će biti odgovor – da, ima, ali posle 18,00 časova dva puta nije bilo zbog toga i toga? Da li smem da modifikujem vaše pitanje? (Balša Božović, s mesta: Možete.) Zahvaljujem. Očekujem da ćete dobiti odgovor. Ne mogu da vršim pritisak na RTS, jer nije dozvoljeno. Ne mogu da vršim pritisak ni na jednu medijsku kuću, već mogu samo da postavim pitanje i da vam pročitam odgovor. Ne smem da vršim pritisak kao političar ni na organe pravosuđa. (Vojislav Šešelj, s mesta: Možeš da vršiš pritisak na sve organe.) Ne smem da vršim pritisak. Poslaniče Božoviću, vi ste postavili pitanje predsedniku Vlade u vezi postupanja ili ne postupanja pravosudnih organa povodom konkretnog slučaja. Bojim se da neće smeti da vam odgovori na to pitanje. (Balša Božović, s mesta: Zbog čega?) Zato što ne sme da se interesuje za postupke u ovoj državi. Vi ste izneli ovde nešto, pa ispada da vi znate dosta o nekom slučaju i bojim se da ste se kvalifikovali za svedoka i molim poslanike da ne iznose nešto što ne znaju i što je pod postupkom određenih organa. (Balša Božović, s mesta: Postavio sam pitanje predsedniku Vlade.) Uzmite vaše pitanje,pročitajte dobro i ja ću svakako to proslediti kome god vi želite da prosledim, ali obratite pažnju na to što iznosite, jer iznosite kao činjenice, kao nešto što vi pouzdano znate i vršite pritisak na pravosudne organe. Danas smo svedoci da se desilo nešto zaista nečuveno, da je izašlo ime osobe koja treba da postupa po tom predmetu. (Balša Božović, s mesta: Nije ime i prezime.) Mislite da nije bitno, pa možda zato što niste pravnik ili zato što nemate dovoljno svesti da je to vrlo opasna stvar i da se time vrši javni pritisak na osobu koja vrši istragu. Neću dalje raspravljati, ali sam dužna da kada nešto radimo, što ne smemo da radimo, pokušam da utičem na vas da to ne radite. (Balša Božović, s mesta: Nisam ja rekao ime i prezime te osobe, nego sam …) Jedan poslanik mi je sugerisao da mogu da vršim pritisak na koga god hoću. Neću da vršim pritisak, već želim da skrenem pažnju i da uložimo napore da mi to ne radimo, ako drugima spočitavamo nešto da mi to ne radimo, da se uzdržimo, kao što je juče bilo zaista neprimerenih komentara i iznošenje neistinitih činjenica povodom pogibije dve devojke. Nemojte to da radite, to ne donosi političke poene. (Poslanici dobacuju – vreme.) Za koga vreme? (Nemanja Šarović, s mesta: Za sve nas.) Mi smo tu da bi radili. Da li je tako? Radimo, poslaniče, dobacivanje nije rad i nevaspitanje isto nije rad, već je to odraz kućnog propusta. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje nije pritisak na pravosuđe, ali jeste podsticanje organa pravosuđa da rade svoj posao. Ono se odnosi na sledeće – šta će nadležni organi, tužilaštva, Ministarstvo pravde, itd, preduzeti povodom rušenja devet objekata u Inđiji od kojih je šest bilo pod zaštitom države, koji su srušeni davne 2007. godine, tako što su prvo prodati, izdati u zakup na 99 godina, kao ne izgrađeno građevinsko zemljište, a onda su objekti srušeni na ne izgrađenom građevinskom zemljištu? Radi se o objektu komunalca, vodovoda, javnog preduzeća, direkcija za izgradnju, o privatnoj kući Rajović Danice i ostalih, radničkog univerziteta, zgrade „Mimoze“, Fabrike nameštaja „Srem“, zgrade ZDOPA itd. Ti objekti su prodati kao ne izgrađeno građevinsko zemljište za milionske sume. Po informacijama, koje sam dobio kao narodni poslanik, predistražne radnje su završene 2013. godine. U toku 2014. godine deo predmeta je podeljen između Tužilaštva za organizovani kriminal i Višeg tužilaštva uSremskoj Mitrovici i to čami negde u fioci. Ja verujem da ovi iz opozicije, koji su kreativni ili spolja kreirani, imaju pravo da postavljaju pitanja oko rušenja, ali ja molim da bude redosleda. Prvo da ispitamo šta je to bilo 2007. i 2008. godine? Kako su legalno izgrađene zgrade, a ne barake postale ne izgrađeno građevinsko zemljište, pa onda još opština plaćala da se ruše objekti na ne izgrađenom građevinskom zemljištu, to prodala recimo „Merkatoru“, to prodala „Trejd junik centru“, gde gle čuda je predsednik opštine imao određene stambene površine, penthaous od 250 m2, gde direktor direkcije za izgradnju takođe poseduje neki prostor, to su maskirali u neke firme, pa kada se već radi o rušenju, molim da organi pravosuđa krenu redom, da se to ispita i da se počinioci kazne shodno zakonu. Takođe, moje pitanje se odnosi na „Energo zelenu“ – šta će organi gonjenja preduzeti prema srpsko-belgijskoj prevari u Inđiji koja se zove „Energo zelena“? U čemu su učestvovali, ne samo ovi političari iz Beograda, nego i oni iz Inđije, opet predsednik opštine sposoban i uspešan, gde je odštetni zahtev Belgijanaca 120 miliona evra ili ćemo davati sada subvenciju od 10 miliona evra godišnje ili traže u arbitraži 120 miliona evra. Traže da uklonimo sve svoje domaće kafilerije i da budu monopolisti. U suprotnom, zbog toga što su dovedeni u zabludu od lokalnih i republičkih organa, oni traže odštetu od 120 miliona evra. Moje pitanje – šta će država, tužilaštvo koje je postalo selektirano tamo neke 2009. godine, koje je postalo tužilaštvo njihove partije, preduzeti da se počinioci kazne i ko će isplatiti štetu, iz čijih džepova će biti isplaćena ukoliko na arbitraži budemo kažnjeni za ovu belgijsko-srpsku prevaru učinjenoj prema našoj državi? Poslednje pitanje je šta će država učiniti, a vidim da je to u toku, da se otklone iz 2011. godine posledice uvoza od strane stranke bivših režima, radioaktivnog đubriva koje je uvezeno u količinima preko 2.900.000 kilograma, s obzirom da ta radioaktivnost traje hiljadama godina? Šta će se preduzeti da se posledice toga otklone? Poslednje pitanje se odnosi na zemljište, da li je tačno da se zahvaljujući novom zakonu, a stranka bivšeg režima je govorila da nema uzurpacije, da je do 1. maja u sistem uvedeno na desetine hiljada hektara i naplaćeno oko dva miliona evra. Tražim tačne podatke koliko smo uzurpiranog zemljišta priveli nama?
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Moje današnje pitanje biće upućeno premijeru Vlade Republike Srbije, gospodinu Vučiću i ministarki saobraćaja Zorani Mihajlović. Tiče se izgradnje tzv. „velikog albanskog autoputa“ on Niša preko Merdara, Prištine do Drača. Od pre nekoliko godina slavodobitno se najavljuje kao prioritetan projekat izgradnja autoputa koji će povezivati Niš, Prištinu, Tiranu i Drač. U svakoj normalnoj zemlji procedura za donošenje odluke o izgradnji nekog važnog saobraćajnog koridora donosi se na osnovu nekih pravila i na osnovu nekakvih ranije usvojenih strategija razvoja saobraćaja. U generalnom master planu razvoja saobraćaja infrastrukture u Republici Srbiji do 2027. godine koji je Vlada usvojila i koji je važeći i dan danas kao saobraćajni prioriteti su navedeni razni pravci, ali u tom master planu ne postoji pravac, niti autoput E 80 koji od Niša preko Merdara vodi do Tirane i Drača. Moje pitanje upućeno premijeru glasi – šta su bili motivi da se ovakav projekat preko noći izmisli i stavi kao prioritetan u razvoju naše putne infrastrukture, mimo usvojenih strategija razvoja putne infrastrukture i mimo master plana koji je donela Vlada Republike Srbije koji bi valjda trebalo da poštuje i sam premijer? Šta su bili razlozi za tako nešto? Na koji način će se taj projekat sprovoditi, ko će ga platiti, koliko će nas koštati? Da li je urađena prethodna analiza opravdanosti izgradnje tog autoputa, da li je napravljena tehno-ekonomska analiza? I šta je ona pokazala? U svakoj normalnoj zemlji se pre donošenja ovako strateški važne odluke ispita koliko je opravdano uložiti određeni novac da bi se takav jedan veliki projekat sproveo? Razlozi za donošenje takve odluke mogu da budu i pre svega treba da budu razvojne prirode, da budu motivisani ekonomskim parametrima, doduše nekada postoje i politički razlozi koji mogu da pripomognu da se donesu odluke da se uloži novac u izgradnju nekog autoputa. U normalnoj proceduri za opravdanost izgradnje jednog autoputa potrebno je da minimum 10 hiljada vozila bude dnevno na tom pravcu da bi postojala ekonomska opravdanost. Naravno, i laiku je jasno da na ovom pravcu ne postoji toliki broj vozila, niti postoji razlog da se ulaže toliki novac da bi se povezala Priština sa Tiranom i Nišom. Naročito ako se ima u vidu da je na zvaničnom sajtu Ministarstva građevine Republike Albanije ovaj projekat ucrtan i ovaj autoput ucrtan u sklopu karte Velike Albanije gde je deo te Velike Albanije zamišljen i grad Niš. Ja pitam premijera Republike Srbije kakvi su to motivi, koja je to zemlja na svetu koja ide u susret separatističkim zahtevima za proširenje svoje teritorije i gradi im autoput? Prema onome što smo čuli u medijima novac za izgradnju tog autoputa ćemo uzeti iz stranih fondova, odnosno zadužićemo se dodatno i platićemo izgradnju tog autoputa. Koji su interesi Republike Srbije da ide u susret separatističkim zahtevima Velike Albanije? Da li to neko priprema Republiku Srbiju da se još jedan deo njene teritorije stavi pod okupaciju koja je započeta pod okriljem EU, a koji je direktno na Konferenciji na zapadnom Balkanu promovisala Angela Merkel?
Vreme, hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo, poslanički klub DJB ima određena pitanja da uputi Vladi Republike Srbije. Ovaj put smo izabrali dva pitanja za koja smatramo da su od velikog značaja. Jedno je pitanje strateškog karaktera. Drugo pitanje je prilično operativnih dešavanja. Trenutno ima jedno izuzetno nezadovoljstvo u udruženjima privrednika i uopšte u poslovnom svetu Srbije,činjenicom da je prethodni saziv usvojio jedan Zakon o privrednim komorama, čime je državna komora de fakto dobila privilegovan status, odnosno uvedena je institucija rogobatnog naziva koje se naziva obavezno članstvo. Kada ima obavezno članstvo, u stvari nemate članstvo i privrednici u Srbiji su dobro prepoznali da je u stvari reč o uvođenju jednog novog parafiskala i da će se krunisanje tog novog parafiskala desiti na kraju godine preduzetništva valjda kao poklon našim privrednicima da mogu još bolje i uspešnije poslovati time što će platiti jednu uslugu koju nisu tražili. Podnesena je jedna inicijativa Ustavnom sudu da se oceni ustavnost ovakvog zakona čime se uskraćuje sloboda privrednim subjektima u Republici Srbiji da oni biraju kako će se, na koji način, kada i u kom obliku udruživati. Takođe očekuje se još nekoliko ustavnih inicijativa tog tipa. Definitvno dobili smo jedan zakon koji u suštini promašuje interese privrede i što je još najgore uskraćuje bazični princip slobode izbora i nanosi nove troškove u i onako već teškoj situaciji koja postoji u privredi koja se tek počela malo oporavljati usled jako dobrog razvoja na svetskom tržištu, jer su u oporavak ušle sve privrede u regionu, neke u mnogo većem stepenu nego Srbija, neke u sličnom stepenu. Dakle, moje pitanje ministru privrede je da razmisli o tome, da pripremi amandmane, pripremi predloge u stvari, izmene zakona koji će stupiti na snagu 1. januara, čime bi se jedna stvar koja je duboko pogrešna, ispravila. To očekujemo posebno imajući u vidu najavljene promene u funkcionisanju Ministarstva privrede. Još jedno pitanje koje je strateškog karaktera i koje je jako bitno i koje bih uputio Ministarstvu spoljnih poslova i Vladi Republike Srbije uopšte je pitanje toga da mi mnogo diskutujemo o našim spoljno političkim opredeljenjima, da ovde imamo jako mnogo rasprava o tome u kom pravcu treba Srbija da ide, ali da nemamo na jednom mestu definisane naše spoljno političke pravce, odnosno da nemamo spoljno političku strategiju kakve imaju sve ozbiljne zemlje. Na primer, SAD planiraju 50 godina unapred kakvu će spoljnu politiku vodi. Mi znamo da idemo u EU, ali nemamo odgovore na pitanje šta ako taj proces bude išao sporije, usled nekih dešavanja koja nisu pod našom kontrolom. Nemamo odgovore na mnoga druga pitanja. Ističemo da je odnos sa Rusijom jedan od ključnih odnosa za privredu Srbije, ali nemamo odgovore na pitanja kako će taj odnos da izgleda u svetlu našeg prvog strateškog prioriteta približavanja EU. Takođe u spoljnoj politici nemamo definitivne odgovore kako ćemo voditi regionalnu politiku u narednih 20-30 godina. Na koji način planiramo da se izmirimo sa susedima. Istaknuto je da ključ odnosa na zapadnom Balkanu jesu odnosi Albanije i Srbije. Na koji način mislimo da te odnose uredimo, koje su alternative, pošto je život izuzetno dinamična pojava, spoljna politika se u zadnje dve godine izuzetno usložnila. Koje mi imamo odgovore na scenarije koji se mogu javiti? Neke smo odgovore našli u toku, bukvalno uhodu, kao što je bila migrantska kriza, ali izazovi se postavljaju i mi moramo imati strategiju i moramo imati odgovore na sve moguće izazove koji se mogu javiti pred Srbijom. To su ozbiljna pitanja, to je pitanje našeg opstanka, pitanje bezbednosti Srbije i pitanje toga kako će izgledati budućnost za 10 ili 20 godina. Usvajanje jedne jasne spoljnopolitičke strategije sa jasnom analizom scenarija, resursa, načina kako ćemo reagovati na izazove koji se mogu pojaviti, identifikovanja šta su nam ključni prioriteti, šta su sekundarni prioriteti i od ključnog značaja za razvoj Srbije, to treba biti dokument koji će se ticati ne ove sadašnje većine, nego većine koja će se javiti u narednih 10 do 20 godina. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, a neka se pripremi narodni poslanik Josip Broz.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja svoje pitanje upućujem premijeru Aleksandru Vučiću i ministru inostranih poslova Ivici Dačiću. Dosmanlijski režim pre mnogo godina, postupajući po diktatu zapadnih sila, prema kome je uvek bio veoma servilan, a i ovaj novi je prilično, ali ne baš u toj meri, čini mi se, videćemo sada ovo oko Kosova kako će se desiti, dosmanlijski režim doneo je, dakle, odluku o uvođenju sankcija nama prijateljskim državama - Belorusiji, Siriji, Iranu i Severnoj Koreji. Nikakvog, apsolutno nikakvog razloga mi nismo imali da zavodimo sankcije tim zemljama. Belorusija je nezavisna, suverena država koja ima svoje demokratske izbore, u kojoj narod odlučuje koji će biti najviši organi vlasti, Belorusija nije agresorska zemlja. Belorusija se zalaže za mir u svetskoj politici itd, a, što je najvažnije, uvek je bila solidarna sa Srbijom i pomagala nam je kad je bilo najteže. Beloruski predsednik Aleksandar Lukašenko, u toku bombardovanja rizikovao je život i došao u posetu Beogradu da izrazi solidarnost. Reći će možda neko – pa znali su da dolazi Lukašenko, pa nisu hteli da gađaju. Znali su gde je Kineska ambasada, pa su je gađali, na isti način na koji su gađali Kinesku ambasadu mogli su da gađaju i Lukašenka. On je imao ličnu hrabrost da dođe. I, šta je dobio za uzvrat od Srbije? Sankcije. Zašto sankcije? Zato što se ne priklanja zapadnim silama, zato što je ostao u čvrstom savezu sa Rusijom. Kada i mi uskoro uspostavimo čvrst savez sa Rusijom, kada uđemo u vojni pakt sa Rusijom, možda će i nama tako nešto novo ugoditi, a to nije daleko, to je tu negde pred nama. Zato zahtevam da se što pre ukinu sankcije Belorusiji. Sirija je takođe od svog postanka kao nezavisna država naš prijatelj, prijatelj Jugoslavije, pa prijatelj Srbije. Nikad među nama ništa sporno nije bilo. Uvek dobri odnosi, uvek dobra saradnja na najvišem nivou. Sirija nije agresorska zemlja. Zašto su zavedene sankcije Siriji? Zato što nije uspela zapadnjačka operacija rušenja sekularnih civilizovanih režima u Arapskom svetu, nije uspela u Siriji, uspeli su u Libiji, uspeli su u Tunisu. Tunis se, hvala Bogu, konsolidovao, pa nije otišao onom stranputicom kojom je mogao, kojom bi u Egiptu muslimanska braća odvela celi Egipatski narod da general Sisi nije bio priseban i ostvario u jednom momentu ono što mu je vojnička dužnost nalagala, a posle dobio legitimitet od strane naroda za taj potez, koji se u startu možda ne bi mogao nazvao legitimnim. Zašto Amerikanci ne obaraju ove režime feudalne u Saudijskoj Arabiji, u Kataru, u Jordanu? Zašto tamo ne obaraju režime? Ti režimi su im dobri zato što su demokratski. U Saudijskoj Arabiji još ruke seku i glave i nema ni D od demokratije. Nije u Siriji koncept demokratije sličan evropskom, ali Sirija je veoma civilizovana, pravno uređena država i sa najvišim stepenom verske tolerancije u Arapskom i muslimanskom svetu, a i u svetu uopšte.
Privodite kraju, pet minuta.
Evo, privodim kraju. Iran je takođe prijateljska država. Bilo je nekih problema u vreme građanskog rata u BiH, odnosi su popravljeni. Što je najvažnije, ni Belorusija, ni Sirija, ni Iran nisu priznali Kosovo, a mi im vraćamo na ovaj način. Severna Koreja je uvek bila prijateljska prema Jugoslaviji i prema Srbiji. Kakav režim ima u svojim granicama to je stvar severnokorejskog naroda. Ni Severna Koreja nije priznala Kosovo i zato zahtevam da se što pre ukinu sankcije prema ovim prijateljskim državama.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Josip Broz.
Poštovani predsedavajući, koristim pravo iz člana 287. Poslovnika i želim da od ministra pravde zatražim sledeće obaveštenje. U pitanju je dalja sudbina IMT – Industrije motora i traktora. Poznato vam je da je ovo nekada gigantsko preduzeće koje je proizvodilo na hiljade traktora godišnje sada u stečaju. Samo da podsetim, IMT je u svoje najbolje vreme izvozi svoj čuveni traktor 539 i priključne mašine u 84 države sveta. Tokom sedamdesetih godina IMT je bio jedini evropski proizvođač ovog tipa traktora i zato je osvojio pola sveta. IMT je uspeo da preživi i period sankcija 90-ih godina i opstane kao brend na tržištu. Podsećanja radi, 1988. godine u IMT-u je bilo zaposleno 9800 radnika, već 2005. godine ovaj broj je pao na 1754. Čak i te 2005. godine IMT je proizveo oko 800 hiljada traktora i oko 600 hiljada oruđa, izvezao 107.700 traktora i skoro 12 hiljada priključnih mašina i oruđa. U IMT-ove traktore se ugrađivalo oko 97% domaćih komponenti, motori se sklapali u IMR-u, a sarađivao je sa 200 do 300 domaćih kooperantskih firmi sa oko 5000 zaposlenih. Gašenjem proizvodnje u IMT-u se ozbiljno ugrožava veliki broj domaćih proizvodnih preduzeća. Od maja 2013. godine država je preuzela upravljanje IMT-om sa udelom od 95% u vlasništvu i tada je počeo proces restrukturiranja. Do danas, nažalost, nije pronađeno trajno rešenje. Radnici su bez plata skoro dve godine. mnogi koji odlaze u penziju nemaju uplaćene doprinose niti povezan staž. Neki su zbog toga ostali bez penzije, iako su imali pun radni staž. Bilo je više neuspelih pokušaja privatizacije. Krajem 2015. godine u IMT-u je nastupio stečaj i još uvek se traži rešenje. U vezi sa tim moje pitanje ministru privrede glasi – da li postoji mogućnost da se preduzmu određene mere kako bi se trajno rešila sudbina IMT-a, za čijim proizvodima postoji tržište, a trenutno preko 10 hiljada traktora stoji zbog nemanja rezervnih delova. Hvala?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Krsto Janjušević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje postavljam Ministarstvu državne uprave i lokalne samouprave i Ministarstvu unutrašnjih poslova, a odnosi se na događaj od 19. septembra ove godine, kada je pod čudnim okolnostima došlo do smene lokalne vlasti u Skupštini opštine Nova Varoš. Želim da istaknem i da ponovim ono što je rekla ministarka pre dva dana, da je opština Nova Varoš primer dobre prakse i iznela podatke u kojima je jasno koliko je za veoma kratak period toga dobrog urađeno u opštini Nova Varoš. Takođe smo imali priliku da čujemo i strahovite optužbe na račun prethodnog rukovodstva u opštini Nova Varoš od strane gospodina Obradovića, koje već sada smatramo nekom vrstom dimne zavese za neke sasvim druge stvari koje se dešavaju u opštini Nova Varoš. Cela ta rasprava juče se svela na jednu rečenicu gospodina Obradovića - dokazali smo da negde možemo da srušimo Srpsku naprednu stranku. Znači, dok smo mi dokazivali da jedna opština može dobro da radi, da jedna opština nakon preuzimanja vlasti 2012. godine od DS na čelu sa SNS može da od 2.500 noćenja turista donese za tri godine 45.000, mnogo ekonomskih reformi koje su dale rezultate, neko je za to vreme dokazivao da može da sruši tu vlast. Toliko o tome ko se čime bavio i ko šta radi. Još jedna veoma ozbiljna optužba otišla je na račun rukovodstva opštine Nova Varoš, a to je da su prodali hotel „Panorama“. Tačno je da su u zakupu, postoji ugovor o zakupu. Opština Nova Varoš je uložila određena sredstva u hotel „Panorama“ i to je definisano ugovorom o zakupu koji je do 2023. godine. Dakle, to se sve moglo proveriti u katastru. Gospodin Obradović je samo trebao malo skratiti zajedničku konferenciju za novinare sa DS, otići u katastar i videti da je uspostavljen teret na predmetnom objektu. Ono što je veoma važno za analizu, to je kamenolom u opštini Nova Varoš i jedan veoma zanimljiv projekat u koji su hteli da uđu čelnici sada prethodno rukovodstva. Naime, u susret najavljenoj rekonstrukciji pruge Beograd – Bar za iduću godinu, opština Nova Varoš je donela odluku da kupi jedan kamenolom u opštini, dakle u njihovoj opštini, i da taj kamenolom donese veliku dobit opštini u momentu kada krenu radovi na toj deonici pruge Beograd – Bar, što je bio izuzetan potez pozdravljen od strane sadašnje većine, osim onog dela Dveri. Šta se dešava? Dešava se smena lokalnog rukovodstva i odjednom je ta odluka o kupovini tog kamenoloma stavljena van snage. Imamo samo dva razloga da sumnjamo zašto je to tako urađeno. Jedan je da je u tih 20 dana istekao rok tom kamenu, a drugi da se sprema neka kombinacija za neke tuđe džepove. Sad je na građanima da procene šta je od to dvoje. Želim da istaknem da je, eto, taj kamen odolevao hiljadama godina unazad, hiljadama godina pre nove ere, ali posle nove ekipe Demokratske stranke i Dveri neće ostati izgleda duže od dva meseca. Što bi rekao naš narod, neće ostati ni kamen na kamenu. Tako da, imamo jednu zanimljivu situaciju, da ekipa nove vlasti u Novoj Varoši, ekipa Demokratske stanke i Dveri nije u stanju da sačuva jedan kamenolom duže od dva meseca, a drže nam predavanje kako da sačuvamo Kosov i Metohiju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Konstantin Arsenović, prof. Dr Žarko Obradović, Branko Ružić, Marjana Maraš i prof. dr Vladimir Marinković. Nastavljamo zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka od 2. do 11. tačke dnevnog reda. Zamolio bih kolege poslanike da sačekamo da predstavnici Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca uđu u salu, pa ćemo nastaviti sa radom, a to je za nekih tridesetak sekundi. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke tražim da se ovaj materijal kompletan vrati predlagačima, zato što ne ispunjava neke opšte uslove koji su običajni u civilizovanom svetu kada je reč o izboru čelnika unutar sistema sudske vlasti, a takođe i unutar institucije tužilaštva. Možemo se sporiti da li tužilaštvo pripada sistemu sudske vlasti ili ne, nije ni bitno, bitno je da su naši razlozi ovde podudarni. Krenuću od Predloga za izbor zamenika javnog tužioca. Prvo što mi je upalo u oči, nema prosečne ocene kod kandidata koju je postigao na fakultetu. Kako možete izabrati nekoga za zamenika javnog tužioca ko nema visok prosek? Šta je visok prosek? To se zna, osam pa nadalje. Kako neko može biti javni tužilac bez takvog proseka? Može samo kod nas. Zato vam padaju redom sve optužnice u ovim komplikovanijim procesima. Zato što ih ne znate sastaviti, ne znate ih voditi i puca. Sada su se advokati izveštili. Nije ovo komunistički period kada su advokati morali da rade kako im se naredi. Dovodite pravosudni sistem u situaciju da su advokati sposobniji i od tužilaca i od sudija već u startu. Neću pominjati imena da ne bih ljude na neki način omalovažavao, pošto imamo televizijski prenos, samo ću neke podatke izneti, iz kojih imena nisu prepoznatljiva javnosti. Prvi kandidat na listi za Prvo osnovno javno tužilaštvo u Beogradu studirao je 29 godina. Hajde vi mene ubedite kao profesora pravnog fakulteta, i to izbačenog profesora, da on može biti dobar tužilac. Možda je dobar kad s njim idete na kafu, u restoran, kad na pauzi ćaskate šta je bilo u čijem procesu i kako se ko snalazio. On može biti dobar pravnik negde, može se čak i za dobrog advokata išlifovati, ali da bude tužilac, a i ovako je dugo studirao, a čim sakrivate prosečnu ocenu, ja računam da je to 6, 6,3, 6,7, nekad i 6,07, ima i takvih slučajeva, da je imao sve ocene šestice, osim jedne sedmice. Jel bi tada to izašlo? Dobro ti računaš, Nemanja, ali mi nemoj više upadati u reč. Pod brojem dva imamo kandidata, kandidatkinju, koja uopšte nije završila pravni fakultet, nema ovde nikakav fakultet, jeste polagala pravosudni, ali ko zna kako. Mora se prvo završiti pravni fakultet. Gde vam je u materijalu? Nema. Mora da vam se vrati materijal. Dajte nam objašnjenje, ali pismeno. Je li kandidatkinja završila pravni fakultet ili nije? Imate ovde opet, na trećem mestu, kandidata koji je fakultet završio u 28-oj godini, pa imate na petom mestu u 27-oj godini, na šestom mestu u 28-oj godini, neću da govorim imena, verovatno su časni i pošteni ljudi, zašto ih prozivati. Nisu oni krivi, nego vi što taj kriterij niste sagledavali. Pravni fakultet traje četiri godine. Master studij pet godina, magistarski studij je bio šest godina i valjda se od nosioca visoke pravosudne ili tužilačke funkcije traži da je završio taj studij u propisanom roku. Hajde jedna godina da se progleda kroz prste, ali ovde je suviše mnogo godina progledano kroz prste. E, Ivan Duzlevski, tužilački pomoćnik u Tužilaštvu za ratne zločine, njega sam čekao, 27 godina studirao, ali da vidite kako ga hvale. Boravio je u Međunarodnom krivičnom sudu za bivšu Jugoslaviju, odmah bi ga trebalo strpati u zatvor. Častan čovek tamo nije boravio, osim vezan ili kao angažovani advokat. Nijedan častan čovek tamo nije boravio po drugom osnovu. Kao oficir za vezu Tužilaštva za ratne zločine Republike Srbije pri tom sudu i kao koordinator za regionalnu saradnju Tužilaštva za ratne zločine Republike Srbije od 2013. godine. Znači, on je taj koji je haško tužilaštvo snabdevao i originalnim i falsifikovanim dokumentima, a optužnice tamo, pre svega, počivaju na falsifikovanim dokumentima i sada njega da unapredite. Na stranu to, kada bude rasprava o radu Tužilaštva i Suda za ratne zločine, kako su tamo režirani procesi, pogotovo proces o ovoj grupi za Ovčar.Sada sud ne zna šta da radi. Mora ih pustiti. Nevini osuđeni i neki krivac. Ali, ko je organizovao? Nikada još nije rečeno da je to organizovao šef vojne službe bezbednosti general Aleksandar Vasiljević i da je major Veselin Šljivančanin zarobljenike preuzeo u bolnici, odvezao na Ovčaru i predao trojici penzionisanih pukovnika koje je Vasiljević digao iz penzije, obukao im uniforme da bi organizovali streljanje. Bogoljub Kijanović, Slavko Tomić, Bogdan Vujić, još jedan živ. Jedan od njih je bio partizan i u startu je rekao: „znamo mi kako treba sa ustašama“ i otišli su i pobili 200 ljudi, a onda optužili civilne vlasti Republike Srpske. Niko ko je u tako korumpiranom sudu i tužilaštvu radio ne zaslužuje da ostane na bilo kojoj funkciji u pravosuđu. Idemo dalje. Dakle, imamo još jednog što je studirao, žensko je, 26 godina, jedna je 27 godina studirala, što uopšte ne preporučuje za tužilačku funkciju. Sada prelazimo na sudije. Ima ovde jedna stvar koja je mene zaprepastila i pokušao sam jutros da nađem u zbirkama zakona kada je to regulisano da sudovi za prekršaje postanu deo pravosudnog sistema. Ima li to u nekom zakonu? Evo, vas pet pravnika iz prakse, klimnite glavom ako ima. Ima li to negde? Je li sud za prekršaje pravosudna institucija? Nikad nije bio. Nikad nije bio sud za prekršaje, bio je institucija izvršne, odnosno upravne vlasti. (Aleksandar Martinović, s mesta: Ali sad jeste.) Po kom zakonu? (Aleksandar Martinović, s mesta: Po Zakonu o uređenju sudova.) Gde piše tu sudovi za prekršaje? (Aleksandar Martinović, s mesta: Prekršajni sudovi.) Gde to piše? (Aleksandar Martinović, s mesta: Piše u zakonu.) (Nataša Jovanović, s mesta: Oni su tako usvojili do sad.) Pa, lepo bogami. Šta je ovde problem? Što oni koji su to pisali nemaju pojma o sistemu podele vlasti. U sistemu podele vlasti vlast se deli na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, a onda svaka od tih grana vlasti ima svoju podeluna zakonodavnu, izvršnu i sudsku. Na primer, Narodna skupština je najviša zakonodavna vlast, ali ona obavlja i upravnu vlast u malom, to je njena administracija, generalni sekretarijat i čak u nekim zemljama ima svoju oružanu silu, skupštinsku stražu, imamo i mi, ali nije uniformisana jer u Narodnoj skupštini ne bi smela da se pojavi bez teške muke ne policija, ni sudska straža. Ima, naravno, i sudijsku funkciju u malom jer može da izriče određene kazne, može da vodi i postupak. Izvršna vlast ima i zakonodavnu funkciju, ne može da donosi zakone, ali može druge opšte pravne akte, uredbe, na primer. To je njena zakonodavna funkcija. A šta je zakonodavna funkcija izvršne vlasti? To su sudovi za prekršaje. Tako je svuda u civilizovanom svetu, tako je bilo i kod nas, dok poplava nije ove dosmanlije izbacila na površinu i dok vam Srbiju nisu saprali, ne samo u ovoj sferi pravosuđa kada su odstranili 700, koliko beše, sudija zato što im nisu politički po volji bili, na sve druge načine. Ovo je radio neko ko nema pojma o ustavnom pravu. Hajmo na konkretne stvari. Predlozi sudija. Ovde imamo navedeno koliki je ko prosek imao na fakultetu, ali imamo i npr. sa 9,06; 8,97; 8,16; 8,35 pa onda pod brojem pet – 7,35. Ne može da bude sudija. Ako se za asistenta na fakultetu traži najmanje osam, ne može za sudiju biti nižeg kriterijuma. Sudija je u društvenom statusu iznad asistenta, ne može biti iznad redovnog profesora, ali iznad asistenta uvek. Onda imamo neke sa prosekom 9,39; 8,74; 9,06, pa dolazimo pod brojem 10 na 7,22 imao je 25 godina kad je završio fakultet. Pa, 7,80 pod brojem 11, pa opet imamo sa visokim prosekom 9,35; 8,25; pa imamo neke koji su duže studirali, evo npr. 27 godina, ali ima prosek 8,77 pa, mislim da se može tolerisati, 8,55. Pod brojem 17 – 7,06, a pod brojem 18 – 6,68. Sudija, prosek na fakultetu 6,68. I, kad mu se pojavi ozbiljan pravnik u sudnici kako on uopšte može da digne glavu da ga gleda u oči. Pojaviće mu se u sudnici njegov profesor sa fakulteta ili u građanskoj parnici ili u krivičnom procesu. A ti si onaj što je sedam, osam puta izlazio na ispit i ti mi sad sudiš. Za beogradske sudove situacija je najbolja, što idemo dalje u unutrašnjost, sve je gore. Imamo slučaj za Osnovni sud u Lazarevcu. Pod brojem jedan – 7,55 prosek. Pa, onda, pod brojem dva – 8,10 to je u redu. Pod brojem tri – sedam. Pod brojem četiri u redu – 8,68, imamo i 9,61 pod brojem pet i onda opet jadac, 7,67. Za Privredni sud u Zrenjaninu, 6,90 studirao do 28 godine. Da li je to malo, za sudiju preterano mnogo. Opet kažem, neću da vređam one koji su dugo studirali, ali ne mogu biti sudije. Onda imamo, pod brojem dva, studirala do 36. godine, pa pod brojem tri ima jedna koja je sa prosekom 7,93, ali vidim ima ovde dosta objavljenih stručnih radova u pravnom životu, to može da bude kompenzacija za lošiji prosek. Idemo sada na Osnovni sud u Nišu. Pod brojem jedan – studirao do 26. godine, a prosek ocena 6,08, to je najmanja od malo pre, 6,08 samo jednu sedmicu mu negde neko, možda neki pijani profesor upisao, dve. To tuku ko neće pozitivnu ocenu. Ondapod brojem dva, prosek 6,81. Studirao do 29. godine, mašala. Međutim, kakve on ima ovamo preporuke, učestvovao u značajnim projektima uz podršku nekih špijunskih organizacija, USAID, program podele vlasti, kaže. Jel ste vi išli na te njihove kurseve o podeli vlasti? Niste izgleda. Pa onda unapređenje dostupnosti …
Molim vas gospodine Šešelj, privodite kraju.
Evo privodim kraju, nema ih još mnogo. Realizaciji opet USAID-a, nije bitno. Imamo 8,35, pa 8,88, pa 8,45; 9,06; 8,88; 8,36. Opet problemi kod Privrednog suda u Novom Sadu, prvi 7,50 prosek. Studirao ….
Žao mi je gospodine Šešelj, proteklo je … Pa možete i u raspravi poslanika. (Vojislav Šešelj, s mesta: Samo jedan minut, oduzimite od poslaničke grupe.) Uredu, od poslaničke grupe? Zatražite reč.
Pod brojem dva, studirala do 29. godine, a prosek 6,53. Pod brojem tri, studirala do 35. godine, prosek 7,81. Onda pod brojem četiri 7,77, pod brojem pet - 6,90, pod brojem šest – 7,97, do 33. godine je studirala. Pod brojem sedam, do 26. je studirala – 6,97. Onda čestitam, moram reći ime – Marina Rosić 9,81 prosek. Izuzetak, moram glasno da kažem. Onda broj devet – 8,64. Bavio sam se mišlju da kažem glasno imena svih koji imaju prosek iznad osam. Pod brojem 10 – 8,58, pod brojem 11 – 7,84, završila studije u 26. godini, sa punih 26. Pod brojem 12 – 8,16, u redu, pod brojem 13, sudija Osnovnog suda u Novom Pazaru – 6,24 prosek. Zatim, sledeći 7,06. Pa, opet u Novom Pazaru 6,52. Ne, studirali su oni na drugim raznim fakultetima, nemojte gospodina Zukorlića da mešate, nego je problem onoga ko forsira ove sa niskim prosekom za sudije, a ko ne traži neke koji imaju visok prosek. U Čačku, broj 16 - 6,80. Onda 6,68, pa 7,48, pa 7,00, pa 7,68 u Čačku. Za Prekršajni sud u Novom Pazaru 6,84, 6,25, 7,16. Imamo Prekršajni u Čačku 8,39 u redu. Šest zarez devedeset i tri 26 godina studirala. Opet u Čačku Prekršajni 6,76 do 26 godine studirala. Nema nezavisnog sudstva sa sudijama koji nisu najbolji pravnici. Znam i 10,00 prosek nije baš garancija apsolutna da će neko biti dobar pravnik, ali ako ima između šest i sedam prosek, onda je sigurno da ne može biti dobar ni tužilac ni sudija, ali može se snaći u pravnom sistemu na drugim poslovima. On je diplomirani pravnik, ja mu to ne sporim, ali nije diplomirani pravnik ekstra klase da bi obavljao ekstra funkcije u društvu. Sudijska funkcija mora biti ekstra funkcija u društvu. Mora biti važnija od ministarske. Ministri se začas promene. Sudija ostaje trajno, ne može ga niko oterati osim ako krivično delo mu se dokaže i sa time se ne treba igrati. E, toliko. Koliko sam prekoračio? Nisam mnogo.
Tačno pet minuta. Oduzima se od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Poštovani predsednici, predstavnici Visokog saveta sudstva i tužilaštva, danas ponovo u skladu sa Ustavom i zakonom biramo nove sudije koji prvi put treba da budu izabrani na tu funkciju i nove zamenika tužioca. Ove rasprave u poslednje dve godine koliko sam ja bio ovde poslanik vođene su gotovo uvek na isti način. Mislim pre svega na izbor sudija. Dolazio je obično gospodin Tomić ispred Visokog saveta, govorio nam je kako je sprovedena procedura, kada su mesta za sudije bila oglašavana, koliko se kandidata prijavilo, kako je ispoštovana cela procedura i uglavnom smo bez neke velike rasprave birali ove ljude, ljude koji su tada bili predloženi kandidati i kandidatkinje za sudije. Međutim, ja danas imam potrebu da govorim i da, kažem, iznesem svoju sumnju na ceo ovaj proces i to je razlog zbog čega naša poslanička grupa SDS - NPS neće dati poverenje ovim ljudima, ne zbog njih, nego zbog sumnje u proces. Zašto imamo tu sumnju? Februara 12. ove godine Skupština je birala sudije koji prvi put treba da budu izabrani na sudsku funkciju. Ne znam koliko je, ne mogu da se setim, koliko je tačno tada kandidata bila izabrano, ali izabrana je među njima i jedna sudija za Osnovni sud u Loznici, 12. februara. Čini mi se negde 16. septembra ove godine ta sudija je po nalogu tužilaštva u akciji, kažem, BIA uhapšena zbog ozbiljnih optužbi za korupciju. Znači, nekoliko meseci pošto smo je mi ovde izabrali. Voleo bih da čujem da li kada je sada Visoki savet sudstva predlagao ove kandidate, da li je nešto promenjeno u proceduri? Da li se više obratilo pažnje na poštovanje odluke o kriterijumima i merilima za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti? Dostojnost je ta koja, kako kaže zakon, podrazumeva moralne osobine kod sudija koje sudija treba da poseduje i ponašanje u skladu sa tim osobinama, a te osobine su kako se ovde navodi poštenje, savesnost, pravičnost, dostojanstvenost, istrajnost i uzornost o ponašanju u sladu sa tim osobinama pomaže čuvanju ugleda sudije itd, itd. Ne znam da li je ovo tema, ali tu temu moramo da otvorimo u parlamentu. Da li se preduzimaju sve mere u borbi protiv korupcije u našem pravosuđu u sudovima ili ne, i bez jedne takve rasprave ovde ili na Visokom savetu sudstva među samim sudijama mi možemo dalje na isti način na koji smo radili do sad. Kada pogledate, kada smo birali tu sudiju prvi put za sudiju, ono što o njoj piše ovde je isto što piše o svim kandidatima koje danas treba da izaberemo. Kad je rođena, koliko je studirala sa kojom ocenom, šta je radila posle i onda da je dobila kao i svi ovi kandidati ocenu da se posebno ističe i da je, je li, ispunila sve ove kriterijume o osposobljenosti, stručnosti i dostojnosti, ali je vreme vrlo, vrlo brzo pokazalo da tu nešto nije bilo u redu. Zato očekujem odgovor da li je nešto promenjeno posle ovog slučaja ili da li ima nameru Visoki savet sudstva da se pozabavi problemom korupcije u sudstvu, ako ni zbog čega dugog, ne kažem zbog ovog slučaja, zbog na žalost raširene percepcije građana da je korumpiranost u sudstvu vrlo visoka i nepoverenja koje građani iz toga imaju prema sudovima. Naravno, ne može i ovo ne treba da bude mesto gde ćemo suditi pojedincima. Ovi slučajevi vezano za ovog sudiju i dva predsednika suda koja smo takođe ovde izabrali isto na predlog Visokog saveta pravosuđa 26. maja 2014. godine, znači pre nešto malo više od dve godine, istu ovo čitajući da su ispunjeni svi formalni uslovi, da ispunjavaju sve uslove koje zakon propisuje mi smo izabrali to dvoje sudija za predsednike sudova. Sada vidimo da oni nisu radili, obavljali svoj posao dostojno. Ne želim da sumnjam za bilo koga od ovih kandidata koje danas biramo, gospodin Tomić je govorio da se tu radi o mladim ljudima, iako ima ljudi koji su 1956, 1960, 1964. godište, znači nisu baš svi mladi, mada u Srbiji i ja sa 48 godina sam mlad. Tako mi obično kažu. Ali, ima kandidata koji nisu mladi. Tako da, želimo da otvorimo tu raspravu, da li danas povodom ovog izbora ili nekom drugom prilikom, ali je važno takođe i želim da pošaljem jednu poruku sudijama koje će biti izabrane, pretpostavljam, pored naše rezerve koju imamo prema njihovom izboru, ne ponavljam zbog njih, nego zbog sumnje u proceduru. Činjenica je danas da je stanje u srpskom pravosuđu loše, da su, nažalost, sudije vrlo često u podređenom položaju u odnosu na tužioce. Poslednjih godinu dana česta je praksa da imamo spektakularna hapšenja velikih tzv. kriminalnih grupa, da sudije automatski, na osnovu zahteva tužioca, određuju višemesečne pritvore, a da kada prođe šest meseci, za koji rok je potrebno da se podigne optužnica, tih optužnica nema. Ili se ne podižu uopšte, ili se podignu dosta kasnije, pošto je prošao taj rok od šest meseci. Dakle, pozivam sudije koje treba da budu izabrane da budu hrabre, da rade svoj posao onako kako kaže Ustav i zakon, da se drže moralnih osobina koje sudija treba da poseduje i da svojim primerom, svojim radom poprave stanje u srpskom pravosuđu. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na listu. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, cenjeni predstavnici predlagača, moje izlaganje će biti usmereno na tačke dnevnog reda koje se tiču izbora sudija Osnovnog suda u Novom Pazaru i Prekršajnog suda u istom gradu. Obzirom da je reč o području sa posebnim senzibilitetom, a u cilju promovisanja politike pomirenja koja podrazumeva jačanje poverenja Bošnjaka u organe države Srbije, od kojih su, zbog odnosa u prošlosti, posebno važne institucije pravosuđa i tužilaštva, imam potrebu preneti stavove građana Novog Pazara i Sandžaka po ovom pitanju. Juče smo od strane izvestilaca detaljno obavešteni da je ovaj zahtevni proces izbora sudija tekao u skladu sa svim procedurama i da ovih dana na Skupštini dobija konačni epilog i overu, mi ćemo se sledstveno tome i ponašati u trenutku glasanja. Ali, ipak nam je važno naglasiti dve donekle problematične stvari, a sve u cilju poboljšanja procesa izbora i imenovanja stručnih kadrova na važne funkcije koje će u narednom periodu uslediti. Ne želim ulaziti u biografije i reference predloženih kandidata, nije nam cilj tangetirati lično. Naime, reč je o tome da postoji zakonska obaveza prema kojoj se proporcionalno nacionalnoj zastupljenosti u jednoj sredini trebaju imenovati i nosioci važnih funkcija, odnosno, struktura zaposlenih u javnim i državnim ustanovama i organima treba biti proporcionalna broju stanovništva na tom području. U Novom Pazaru je taj omjer negde 80% Bošnjaka spram 20% Srba, a prema ovom predlogu mi biramo troje sudija bošnjačke i troje sudija srpske nacionalnosti. Dakle, 50% prema 50%. Nemam precizan podatak, ali mislim da taj omjer ni sada nije ispoštovan i da je on na štetu Bošnjaka. Moje pitanje glasi – da li je na konkursu na kojem smo čuli da je apliciralo 1200 kandidata bilo prijavljeno još sudija ili oni koji žele posao sudije Bošnjaka koji su ispunjavali kriterijume da budu izabrani na poziciju sudija? Takođe, videli smo da je polovina kandidata za izbor sudija u Novom Pazaru iz drugih gradova. Da li to znači da Novi Pazar nema u dovoljnoj meri pravnika, bilo Srba ili Bošnjaka, koji bi mogli obnašati ove funkcije, pogotovo ukoliko imamo u vidu da u ovom gradu postoje dva pravna fakulteta, akreditovana, koji proizvode kvalitetan kadar iz ove oblasti? Ova pitanja upućujemo dobronamerno, jer vodimo podjednaku politiku, kako u Novom Pazaru i Sandžaku, tako i u Beogradu. Ne želimo kao određeni partneri vlasti u lokalnom okruženju govoriti ili negodovati protiv vladajuće partije, spočitavajući im diskriminaciju i sve drugo što smatraju lošim, a na mestu gde se to treba kazati i gde je važno to izgovoriti, dakle, u ovom časnom Domu, u ovoj Skupštini to prećutati. Naš cilj je da predupredimo stvari i ukažemo na ono što je moguće izmeniti, kako bi se svi građani Republike Srbije osećali ravnopravno, institucije države podjednako osećali svojim, što se jedino može postići ravnopravnim tretiranjem. Verujemo da će ubuduće i ovi kriterijumi biti uvažavani, na dobrobit svih građana. Hvala.
Hvala. Pre nego što vam dam reč, polagaće zakletvu novi poslanici. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini za upražnjena poslanička mesta, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručena vam je Odluka RIK o dodeli mandata narodnih poslanika, radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe vam je uručen Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, a to su: Studenka Kovačević, Radoslav Jović, Mladen Lukić, Vera Paunović i dr Predrag Jelenković, izabrani sa Izborne liste Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje, Vesna Ivković, Neđo Jovanović, Jelena Vujić Obradović i Milisav Petronijević, izabrani sa Izborne liste Ivica Dačić SPS-JS-Dragan Marković Palma. Na osnovu Odluke RIK i Izveštaja i Predloga Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima: Studenki Kovačević, Radoslavu Joviću, Mladenu Lukiću, Veri Paunović, dr Predragu Jelenkoviću, Vesni Ivković, Neđi Jovanoviću, Jeleni Vujić Obradović i Milisavu Petronijeviću. Čestitam narodnim poslanicima na izboru i molim vas da se pripremite za polaganje zakletve, što ste već i učinili. Poštovani narodni poslanici, molim vas da saglasno članu 17. Zakona o Narodnoj skupštini, pristupimo polaganju zakletve. (Predsedavajuća čita tekst zakletve, a narodni poslanici ponavljaju.) "ZAKLINjEM SE DA ĆU DUŽNOST NARODNOG POSLANIKA OBAVLjATI PREDANO, POŠTENO, SAVESNO I VERNO USTAVU, BRANITI LjUDSKA I MANjINSKA PRAVA I GRAĐANSKE SLOBODE I PO NAJBOLjEM ZNANjU I UMEĆU SLUŽITI GRAĐANIMA SRBIJE, ISTINI I PRAVDI". Molim narodne poslanike da pristupe potpisivanju teksta zakletve. Hvala lepo. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala lepo. Prvo, čestitke novim koleginicama i kolegama. Jako je dobro što na današnjem dnevnom redu imamo i ovu tačku. To znači da će srpsko pravosuđe, tužilački organi, sudovi biti pojačani sa ljudima za koje sam ja spreman da verujem da su dobar izbor. Nije bilo ni mogućnosti, niti puno vremena da se ulazi u njihov izbor i da pođemo sa tim da verujemo da su to pravi ljudi koji se biraju na prava mesta. Naravno, odgovornost za njihov izbor će biti na skupštinskoj većini, a pre svega na predlagaču, a to je Državno veće tužilaca kojim predsedava republički tužilac gospođa Dolovac. Mladi, dobri i potencijalni. Da se zadržim na onom delu koji se tiče tužilaca, jer pred njima je veliki posao, mnogo veći nego što je pred sudijama, jer je ostalo puno prljavog veša iz istorije koja je neposredno iza nas. Vladavina prava, naravno, u svakoj državi treba da donese do pravde, slobode, do toga da ljudi budu slobodni da rade svoj posao po zakonu. Tu su, naravno, važne i investicije čiji manjak danas u Srbiji u poslednjih nekoliko godina ili malo više je posledica i toga što je pravosuđe jako loše. Šta je najvažniji posao ljudi koji danas treba da budu izabrani za tužioca? Da podsetim na neke slučajeve koji stoje jako dugo, a koji su obećanja aktuelne vlasti da će biti rešeni do kraja godine, to je bilo do kraja 2012, 2013, 2014. itd, 24 privatizacije, „Mobtel“, „Bambilend“, „koferče“, Šarić, Kosmajac, ubistvo gardista, Asomakum. Ne znamo ko stoji iza Asomakuma. Dobili smo obaveštenje ko ne stoji, ali ne znamo ko stoji? Šta je sa Savamalom? Šta je sa „Beogradom na vodi“? Šta je sa helikopterom, koji je velika bruka ove države, gde je sedmoro ljudi ubijeno zbog nečijeg marketinga. To su sve ozbiljni poslovi koje pre svega tužioci, a kasnije i sudovi moraju da izvedu do kraja. (Aleksandar Marković, s mesta: A „Impresa“? Vinogradi?) Naravno, tu čujem neko dobacivanje, koliko mogu da razumem taj nemušti jezik, neko govori i o nekim vinogradima i tako sličnim stvarima. Da vas obavestim u tom slučaju je tužilaštvo odustalo od gonjenja, a pre toga je okrivljeni bio 20 dana u pritvoru i to za vreme Nove godine. Ja se nadam da će on tužiti državu da nadoknadi štetu. Naravno, bilo čija prošlost treba da bude ispitana i tužioci moraju u vrlo efikasnom i kratkom roku, a to nisu sati i dani, ali nedelje i meseci jesu, da daju srpskoj javnosti odgovor na to da li istraga napreduje, da li ima novih činjenica, da li smo blizu toga da se odluči da li se ide u sledeći korak ili ne? Mi ovako imamo zaveru ćutanja. Tužioci ne smeju da budu deo omerte, deo zavere ćutanja kriminalaca. To što neke političke stranke u tome učestvuju, to je druga stvar, ali tužioci i sudije ne smeju biti deo tog sistema, moraju da gledaju na svoju čast. Bude se na nekoj funkciji, pa se ode, to važi naravno i za tužioce i za sudije, za poslanike da ne pričam i moramo svi zajedno da razmišljamo o tome - šta sutra? Da ne upadamo u najmanje, najblaže rečeno, moralnu propast time što, recimo, kad ste u nekoj Vladi 1999. godine onda podržavate krivičnu prijavu protiv Tonija Blera i Bila Klintona, a onda sad kad ste predsednik Vlade Srbije onda jednog uzimate, ovog prvog za svog savetnika, a kod onog drugog idete da mu se klanjate. Oni su osuđeni, osuđeni u vreme te iste vlasti, a gospodin Vučić, premijer srpske Vlade, po drugi put, je otišao da klekne pred njima. To ne sme da se desi. Ja moram da podsetim da vas to boli, ali proći će i to. Da vas podsetim, i tužioce i srpsku javnost, po članu 16. stav 3. Zakona o javnom tužilaštvu, svaki javni tužilac je podređen republičkom javnom tužiocu i po članu 21. stav 1. da republički javni tužilac ima pravo da izvrši uvid u svaki predmet, tako da je jasno i personalno ko je najviše odgovoran, zaslužan ili kriv za stanje u srpskom tužilaštvu.
Hvala, vreme. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi predstavnici VSS, Državnog veća tužilaca, na početku, obzirom da se ovde vodila različita rasprava o stanju u pravosuđu, želim da podržim srpsko pravosuđe, želim da podržim sudije i tužioce, obzirom na sve šta su prošli u prethodnom periodu, nakon katastrofalne reforme pravosuđa. Oni koji danas podižu optužnice, sprovode istrage i sude su u jednom periodu odlukama Vlade iz 2008-2012. godine ostali na ulici, ukinuto je 150 opštinskih sudova, njihovo lično dostojanstvo je bilo ugroženo. Tim ljudima danas, posle svega šta su prošli, treba dati punu podršku. Danas se mnogo govorilo o pravosuđu, o načinu izbora sudija i jeste pitanje, pitanje za sve nas, kako mi vidimo, kakav položaj pravosuđa mi vidimo u našem ustavnom sistemu? Svima su nam usta puna nezavisnog i samostalnog pravosuđa. Ja mislim da smo od trenutka kada je formiran Visoki savet pravosuđa, pa do Ustava koji je definisao formiranje VSS i Državnog veća tužilaca, prešli važan korak ka uspostavljanju tog željenog cilja da dobijemo nezavisno, samostalno pravosuđe. Ja verujem da će se, s obzirom na iskustvo koje imaju članovi VSS i Državnog veća tužilaca i želje da se unutar struke vrši izbor, doći u situaciju da se svi nosioci pravosudnih funkcija vrše od strane struke. Naravno, tema danas jeste izbor, izbor prvi put na funkciju sudija i zamenika tužilaca i sigurno da postoji mnogo kriterijuma koji mogu da definišu šta je uticalo da se pojedini kandidati izaberu i da se drugi ne izaberu. Ja hoću da znam i hoću da verujem da je ceo proces, koji se odvijao u vaše dve važne institucije, bio takav da su se sagledali svi aspekti i čitava karijera svakog kandidata, da su dobri sudijski pomoćnici predloženi i da su oni koji su predloženi za zamenike tužioca najbolji, sagledavajući njihov rad u institucijama koje su dale najvišu ocenu i preporučile ih, nakon iskustva od nekoliko godina u pisanju presuda, pripremi presuda i u vođenju postupaka. Ono što želim ovom prilikom da kažem jeste – šta treba očekivati, na čemu treba raditi u narednom periodu kada je u pitanju pravosuđe? Građani očekuju, sa pravom, da kada dođu u sudove dođu po pravdu, očekuju da kada se postupci pokrenu da budu završeni u što kraćem roku, jer i kada se pravda ostvari posle dugo vremena i kada se dobiju presude, ako protekne mnogo vremena, one ponekad izgube smisao. Zato je važno pitanje suđenja u razumnom roku i zato je važno pitanje edukacije sudija i tužilaca. Na Odboru za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu vodili smo raspravu o izveštaju o VSS i baš na ovoj temi sam se i ja zadržao i želim ponovo da je pokrenem, jer i u tom izveštaju se vidi da je veliki broj presuda donetih na osnovu pokrenutih postupaka za zaštitu pravosuđa u razumnom roku i da je veliki broj presuda donetih da se mora vratiti naknada pojedinim građanima. Mislim da je važno da se u narednom periodu posebno obrati pažnja na edukaciju sudija tužilaca i u tom smislu moje pitanje ide o ulozi Pravosudne akademije obzirom da kada se pogleda struktura izabranih sudija, pogotovo izabrani sudija samo jedan kandidat se vodi kao neko ko je polaznik Pravosudne akademije na taj način se bira, a kod zamenika tužilaca su to četiri. Znači, nizak stepen je onih koji su po tom osnovu birani. Hoću da pitam - koliko je bilo ukupno polaznika, početne obuke i kakvi su stvarni efekti počnete obuke u Pravosudnoj akademiji? Takođe, obzirom na izbore za na više sudske instance, gde se od strane Pravosudne akademije i na osnovu i inicijative VSS obavlja stalna obuka, koliko je bilo polaznika stalne obuke i na osnovu toga koliko je bilo izabrano sudija u više sudske instance? Ovo je važno pitanje, jer se stvorila tema ovde Pravosudne akademije i naravno i građani žele da znaju kakvi su njeni efekti, obzirom da ste vi sami rekli da je potpuno opredelenje VSS i Državnog veća tužilaca da se da prioritet kandidatima koji su prošli, bilo u sudovima, bilo u tužilaštvima, pomoćničke ili neke druge položaje. Znači, to su važna pitanja i mislim da bez ozbiljne obuke, bez ozbiljne edukacije nećemo prevazići ovaj problem, a to je veliki broj nerešenih predmeta na koje građani, sa pravom reaguju. Naravno, mnogi su uzroci zašto se ti predmeti pojavljuju, jedan od njih je i neuspela reforma pravosuđa, ali moramo jednostavno razumeti šta su potrebe građana i kako građani vide kako treba da izgleda pravosuđe Srbije. Želim da dam naravno podršku vašim odlukama o predloženim kandidatima. Želim da verujem da su one rezultat kvalitetne analize svih aspekata koji utiču na ovakav izbor i u narednom periodu, obzirom da ste sada dobili značajne nadležnosti kada je u pitanju pravosudna uprava i budžetiranje u pravosuđu, da se ukupno stanje u pravosuđu popravi. Na vama je sada velika odgovornost i verujemo da će preuzimanjem te odgovornosti stanje biti dobro. Samo takav način, jačanjem položaja VSS i Državnog veća tužilaca mi možemo u narednom periodu i podrškom koju budete dobijali, mi možemo u narednom periodu očekivati veći iskorak u pravcu jačanja nezavisnosti sudija i tužilaca. Naravno, da nam se nikada više ne desi ona katastrofa koju je pravosuđe doživelo neuspešnom, amaterskom, lošom reformom pravosuđa. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Gordana Čomić, a neka se pripremi Marko Atlagić.
Zahvaljujem. Nema teksta bez konteksta, te ću ja mojih pet minuta u raspravi o prvom izboru sudija na osnovu predloga VSS i zamenika javnih tužilaca na osnovu predloga Državnog veća tužilaca posvetiti kontekstu u kojem se ovaj izbor odbija, ne samo institucionom okviru, vašim nadležnostima i našim obavezama, kada je izbor u pitanju. Ovo su prvi kandidati u sudstvu i tužilaštvu koji se biraju nakon otvaranja Poglavlja 23. Ja sa žaljenjem moram da konstatujem da to niko nije primetio. Tako da, ostaje nam da verujemo pod A - niko nema pojma šta je Poglavlje 23, pod B - baš nas briga šta je u Poglavlju 23. Ni jedno, ni drugo, ni pod A, ni pod B, neće valjati, pre svega po ljude koje ste nam predložili danas da budu izabrani. Kada su mnogi na rečima izražavali radost zbog uspeha, nespornog, Srbije, da otvori Poglavlje 23, ja sam ih pitala – čemu se vi radujete? I malo ko je znao da mi odgovori. Ja mislim da vi predlagači znate tačno šta je posao koji nas sve zajedno čeka u pregovaranju o Poglavlju 23, a ljude koji se sada prvi put biraju je takođe važno upoznati šta je to što nas čeka i u izmenama zakona, za koje vi niste nadležni, nego Ministarstvo pravde, ali u praksi. Samo da dam jedan primer koji je pomenuo kolega Marko Đurišić. Neće moći bez odgovornosti da imamo izabranog sudiju ili zamenika tužioca sada kao dostojnog, kao čestitog, kao ističe se, a da za šest meseci bude uhapšen zbog krivičnog dela. Neko mora biti odgovoran. Ko god ne zna odgovor na pitanje šta znači otvaranje Poglavlja 23 znači odgovornost i integritet svih na javnim funkcijama. To je jedan od najtežih poslova u svakom društvu, pa će biti teško i nama. Znam kao drugu tačku konteksta kojim smo stigli do otvaranja Poglavlja 23 koliko je integriteta trebalo da se bude sudija i tužioc u nekim vremenima. Znam strašne lične sudbine ljudi od integriteta u pravosuđu i tužilaštvu koji nisu hteli da ustuknu pred svojim etičkim normama. Znam da su sudije i tužioci prošli prvo sud samo jedne partije, a onda sud nekoliko partija, pa onda sud izvršne vlasti koji čini nekoliko partija, da bi stigli do nezavisnih organa koji čine ljudi iz pravosuđa i tužilaštva koji onda među sobom predlažu Skupštini izbor ljudi za funkcije. To je dobro na papiru. Poglavlje 23 kaže – od toga treba napraviti praksu. Državno veće tužilaca i VSS i Narodna skupština treba u tom poslu da budu partneri. To je prva tačka konteksta o kojoj govorim. Druga tačka je tema koju je spomenuo narodni poslanik Balša Božović o strukturi kandidata i kandidatkinja i mora se primetiti da od 60 i koliko izbora za sudije koji se biraju prvi put na dužnost ogromna većina su žene. Ima teorija koja kaže – ženama se otvara pristup samo tamo gde nema moći i gde nema novca. Ja jako želim da verujem da ovo nije slučaj, jer sudija mora da ima moć i mora da se sa sobom nosi jer moć sudije proističe iz vladavine prava koja mu je poverena Ustanovom i zakonima. Novca znam nažalost koliko ima. Spadam u one retke koji su se neuspešno borili za povećanje sudskog budžeta, za povećanje pozicija za Kancelariju za evropske integracije i Koordinaciono telo za ravnopravnost. Nisam uspevala, ali to što sam ostajala manjina u tome da novac treba tako rasporediti ne znači da nisam u pravu, i da ću pokušati opet. Volela bih da me se demantuje da tolika odluka o ženama koje se kandiduju i predlažu nije i poruka – mi ne smatramo da ovde treba da bude moći. Treća tačka konteksta po kojem se odvija ovaj izbor jesu banalni nesporazumi o tome čemu mi narodni poslanici u stvari služimo. Ako, pod A, neko mislim kazala mu stranka, ima da glasa kako kažem, da tom služi narodni poslanik, u dubokoj je zabludi i čini veliku štetu i sramotu u Poglavlju 23, celom društvu i celini. Ako neko misli da narodni poslanik ima obavezu da ako je opozicija bude protiv, ako je vlast da bude za, u dubokoj je zabludi i u sukobu sa Poglavljem 23. Ako neko misli da se funkcija narodnog poslanika završava time što će glasati za ili protiv predloženih kandidata, u dubokoj je zabludi. Pred nama je dijalog o kriterijumima koje ste koristili da bi kandidatkinje i kandidati bili izabrani, a onda naša funkcija i dijalog o tome kakav kvalitet postižu u oblasti za koju ste vi zaduženi, a mi zaduženi da vršimo nadzor i da se zajedno brinemo, da se podigne poverenje građana u pravdu. Poglavlje 23 će vam možda obezbediti vladavinu prava i pravnu državu, ali pravdu neće bez integriteta svih nas koji u javnom životu učestvujemo, a razlika između pravde i vladavine prava ponekad ume da bude ogroman jaz. Zajednički je posao da taj jaz bude što manji. Hvala.
Reč ima Marko Atlagić. Izvolite poslaniče. Morate se prijaviti poslaniče.
Poštovana predsednice, gospođo Gojković, poštovani predstavnici Visokog saveta sudstva, poštovani predstavnici Državnog veća tužilaštva, dame i gospodo narodni poslanici i ovi predlozi odluka o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudsku funkciju imaju svoje utemeljenje u ekspozeu predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića, kojeg je on predstavio nama narodnim poslanicima i građanima Republike Srbije prilikom izbora Vlade Republike Srbije 8. avgusta gospodnje 2016. godine. Gospodo narodni poslanici, dajem na znanje gradu i svetu, „urbem em torbem“, da je ekspoze predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića najtrasnarentniji, najprecizniji, najkonkretniji, najvećih 260 strana skraćena verzija i najbolji, ako vam nije jasno mogu da ponovim još jedanput – i najbolji od svih, gospodine Obradoviću, prethodnih 73 ekspozea predsednika vlada Republike Srbije, počevši od prvog predsednika Vlade moderne Srbije prote Mateje Nenadović, 1805. godine do danas, računajući i prethodni ekspoze predsednika Vučića od 27. aprila 2014. godine. Vama gospodine Obradoviću što dobacujete, bolje bi bilo …
Poslaniče, ja vodim računa o tome. Samo vi govorite, ne brinite ništa.
Na stranici 32. skraćene verzije ekspozea predsednika Vlade Republike Srbije Aleksandra Vučića piše, citiram: „Za dobar poslovni ambijet, ali i za sigurnost svakog građanina potrebno je da Srbija ima efikasan pravosudni sistem“, završen citat. Dame i gospodo, mi vrlo dobro znamo da bez kvalitetnih sudija nema efikasnog sudstva, niti pravosudnog sistema u celini. Zato ovi predlozi odluka o izboru sudija koji se prvi put biraju na pravosudnu funkciju imaju izuzetnu važnost za naš pravosudni sistem, ali i za građane Republike Srbije u celini. Ono što želim da kažem je to da se ovde radi o izvanrednim kandidatima za sudije, što govori pored ostalog, govore veoma dobre ocene koje su kandidati zaradili, ne dobili, već zaradili, prilikom studiranja na pravnom fakultetu, što je jedan od kriterijuma prilikom njihovog izbora za sudije. Dame i gospodo, verujem da ste pročitali biografije kandidata od svih kandidata, a po mom računu od 61 najbolji uspeh na studijama na pravnom fakultetu dobili su Marina Rosić, sa prosečnom ocenom 9,81, i Nemanja Kovačević, sa prosečnom ocenom 9,61, mislim da su zaslužili bar jedan aplauz. Ono što je veoma bitno, a to je da je Komisija Visokog saveta sudstva za izbor sudija izvršila proveru podnetih prijava na oglas, utvrdila njihovu blagovremenost i potpunost i obavila razgovor sa svim kandidatima, ovo posebno ističem, zato što to u prošlosti nismo imali, takvu situaciju, o tome ću nešto kasnije da kažem. Isto tako, Komisija Visokog saveta sudstva je dala ocenu da li kandidati ispunjavaju kriterijume i merila za izbor sudija, što smatram da je izuzetno dobro obavljeno. Zajedničko za 61 kandidata jeste da oni ispunjavaju sve kriterijume i merila za ocenu, i to stručnost, osposobljenost, dostojnost za izbor sudija. Poštovane dame i gospodo, juče smo čuli od predstavnika stranke bivšeg režima sumnje u Komisiju Visokog saveta sudstva u obavljanju svojih poslova. Verovatno su se vodili vlastitim iskustvom, jer njihova stranka nije vodila računa o kriterijumima, nego o stranačkoj pripadnosti kandidata. Da je bivši režim vodio računa o kriterijumu za izbor sudija, kao što sada Visoki savet sudstva vodi, ne bi nam za vreme njihove vladavine sudstvo bilo najgore u Evropi. To je bila ocena evropskih zvaničnika. Sudstvo nam je bilo u očajnom stanju, kretalo se od nezapamćenih skandala u kadrovanju i proterivanju 760 sudija do neuravnoteženih krivičnih dela. Dame i gospodo, sudstvo nam se ljuljalo kao zgrada sklona padu. Neke sudije su umrle od nepravde, a neke izvršile samoubistvo. Gospoda iz bivšeg režima napravili su kod izbora sudija jedan od najvećih skandala u istoriji sudstva time što su izabrali mrtvog sudiju Ljubišu Ristića iz Požege za sudiju, to je nezabeleženo u istoriji sudstva, iako je predsednica Visokog saveta sudstva gospođa Nata Mesarević izjavila da su svi kandidati proveravani i da je na proveru utrošeno 200 časova vremena. Samo ne znam, dame i gospodo, kako je proveravala mrtvog sudiju? Kakvo opravdanje, gospodo iz bivšeg režima, kritikujete danas Komisiju, opravdavate činjenicu da niste izabrali u jednom okružnom sudu za sudiju koja je bila među pet najboljih sudija zato što joj je muž bio advokat, a radio je i tzv. „Ibarsku magistralu“ kao istražni sudija, a doneo je i prvostepenu presudu u slučaju Ćuruvije i branio Gorana Kneževića? Kako ćete gospodo iz stranke bivšeg režima, danas kritikujete bez argumenata, objasniti činjenicu da ste izabrali za sudiju Sonju Brkić koja je kršila Zakon o sudijama, jer je istovremeno obavljala dužnost sudije Vrhovnog suda i predsednika RIK? Dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o sudijama to izričito zabranjuje. Ona je u RIK na taj način protivpravno uzela 2.673.000 dinara, odbila je da vrati te pare. Da zaključim, bivši režim kod izbora sudija nije se pridržavao niti stručnosti, niti osposobljenosti, a još manje dostojnosti, već stranačke pripadnosti. Zato je u izveštaju Evropske komisije za 2010. godinu pisalo, citiram: „Reforme koje provodi vlast u Srbiji“, dakle bivša „predstavlja posebnu zabrinutost“, završen citat iz knjige „Reforma pravosuđa u Srbiji 2008.-2012. godina“, strana 96. „Evropska komisija nastavlja“, citiram: „Proces reizbora sudija“, obratite pažnju gospodo narodni poslanici „bio je netransparentan, rizikujući time i princip nezavisnosti“, završen citat. Citiram: „Evropska komisija reforme koje je provodila vlast u Srbiji bile su kao najgora moguća stvar“, završen citat. Pored ostalog u ovoj knjizi objavila je i „Politika“ 7.7.2012. godine. Toliko, gospodo iz bivšeg režima, o vašim kriterijumima i o izboru sudija na pravosudne funkcije. Dolaskom gospodina Selakovića za ministra pravde Republike Srbije situacija se temeljno promenila, iako još ima mnogo zaista problema, ali situacija se popravlja iz dana u dan. To su ocene i najznačajnijih evropskih zvaničnika, iako smo danas čuli od predstavnika bivšeg režima, koji je na žalost bio i premijer, a čak i ministar savezni unutrašnjih poslova, a danas vrši iz ove Narodne skupštine pritisak na tužilaštvo i sudstvo u jednom slučaju, to je nezabeleženo u istoriji parlamentarizma. Verovatno je navikao tako u proteklih 20 godina. Sudstvo će i dalje napredovati čiji je garant i nova ministarka Nela Kuburović, njena stručnost, njena odanost i privrženost poslu. Na kraju, pozivam vas, dame i gospodo narodni poslanici, da glasate za izbor sudija koji se prvi put biraju na sudsku funkciju. Posebno pozivam vas gospodo narodni poslanici iz bivšeg režima i slabašne opozicije da glasate i vi za izbor, jer ćete bar malo, pa makar i na taj način, sudelovati u modernizaciji Republike Srbije koju sprovodi Vlada Republike Srbije na čelu sa našim premijerom Aleksandrom Vučićem, većina narodnih poslanika u ovom visokom domu, a i većina građana Republike Srbije, rekao bih plebiscitarno, uz podršku predsednika Republike. Hvala vam lepo, gospodo narodni poslanici.
Hvala. Saša Radulović nije tu. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaštva, meni je bilo poznato da se sudije biraju, a kasnije sve ono vezano za njihov rad da je propisano Ustavom, zakonom, međunarodno priznatim ugovorima i drugim opštim aktima. Čini mi se da je u najavi i izbor sudija i dalje postupanje na osnovu jednog ekspozea, pa ako nije problem, ja ću sačekati da usvojimo ovaj ekspoze da bi to bio sastavni deo pozitivne nomenklature propisa u Srbiji, da bi mogli dalje da nastavimo da radimo. Ovo shvatite kao jednu sugestiju. Ono o čemu ja želim malo više da govorim, najbolju poruku otkako smo ušli u reformu pravosuđa Srbije, a pričamo o tome da se to desilo posle 2000. godine, dao je danas profesor Šešelj, rekao bih na jedan izuzetno kvalitetan način, ne vređajući dostojanstvo kandidata za sudije i javne tužioce, a upozoravajući na ono što treba da bude moto svih budućih sudija i javnih tužilaca. Šta je to zapravo? To je ono što možda mnogi nisu ni razumeli, kad je čitao prosek ocena kandidata za sudije i tužioce. O čemu se tu radi? Ako postoje neki kvalifikovani ljudi u Srbiji, sasvim dovoljno, to je diplomiranih pravnika, rekao bih diplomiranih pravnika sa položenim pravosudnim ispitom. Onda je Komisiji za izbor sudija u okviru Visokog saveta sudstva posao olakšan. Možda mi nekih profila imamo manjak u Srbiji, ali sigurno možemo da obezbedimo dobar izbor, zapravo ne dobar, nego najbolji izbor sudija i javnih tužilaca. Gospodine Tomiću, videli ste da je vaše izlaganje na Odboru za pravosuđe i izlaganje profesora Šešelja u potpunosti saglasno, kad ste rekli - nije garancija da će određeni student koji je diplomirao sa desetkom biti i dobar sudija. Ja se slažem s tim, naravno da nije. Mogu da budu različite sfere interesovanja diplomiranih pravnika. Upravo o tome smo mi i govorili i ove poruke, odnosno čitanje proseka kandidata koji bi trebali da budu izabrani za sudije ima pozitivan uticaj na one studente koji su tek upisali pravni fakultet, a žele da se u svojoj karijeri bave poslom pravosuđa. Ovo je jedna veoma važna funkcija. Važna zato što jednom izabran sudija, ne računajući ono što mi danas radimo, znači prvi put kad se vrši izbor sudija, on se vrši na tri godine, a kasnije Visoki savet sudstva radi taj posao, znači, ako neko želi da bude izabran za sudiju, on će se potruditi da i u procesu školovanja i sticanja pravničkih znanja koja mu omogućuju da bude dobar sudija, da bude odgovoran sudija, na ovaj način će uticati. Možda bi neki kriterijum, nezgodno je sad prihvatiti univerzalno pravilo, ali možda prosek ocena ispod osam ne bi trebao da dođe u obzir, iako postoje različiti uslovi prilikom bodovanja i izbora sudija. O tome mora mnogo više da se povede računa. Svedok sam bio ovde u ovoj Skupštini kada je, istina, profesor Atlagić nije izmislio slučaj, izabran sudija koji je bio već upokojen. I ovde nam se mogla desiti slična situacija, jer konkurs za prijem sudija, jednog broja, pošto je ukupno bilo 1225 prijava, je raspisan pre 16 meseci. Možda će neko reći – pa, imali smo izbore, pa konstituisanje Skupštine i ostalo, ali to se moglo završiti u 2015. godini. U prvoj polovini 2015. godine je bio raspisan konkurs za izbor određenog broja sudija, a danas je 6. oktobar, dan posle 5. oktobra, kad mi raspravljamo o tome i verovatno danas ili sutra će biti doneta odluka. Onda su ovde moguće neke situacije koje niko ne želi da se dese. Mi iz SRS želimo, iako je proces te reforme započet 2000. godine, čini mi se da je ono što se dešavalo 2009. i 2010. godine bila najgora varijanta reformi, kao i 2001. godine kada su se birale sudije, kada se čini mi se u temelju menjalo sudstvo u Srbiji, pa smo imali situaciju da su nam pravnici iz zemljoradničkih zadruga birani istog dana za sudija i za predsednika suda. Naravno, ne omalovažavamo mi pravnike koji rade u zadrugama, ali prosto postoji neka procedura koja nije uobičajena, nije normalna. Pogotovo ako znamo da se sudijama daju velika ovlašćenja i da oni imaju pravo i mogućnost da odlučuju čak o slobodi građana, a to je jedno od najvećih prava svakog pojedinca. Zbog toga moramo da otvorimo, što bi naš narod rekao, četvoro očiju prilikom donošenja ovih i ovakvih odluka. Mi nikada ne bi želeli više da se desi da sudija kaže – dobili smo odluku. A odluku smo dobili i rekao je sudija, koja je bila, čak i predsednik Vrhovnog kasacionog suda. To je nedopustivo. Ja se nadam da u narednom periodu nikada više tako nešto neće i ne može da se desi. Proces oko izbora ovih sudija je trajao dugo, 91 radni dan, kako je gospodin Tomić rekao. Sad, da li je izbor izvršen najbolje ili nije, to je drugo pitanje. Znači, imamo mogućnost da izaberemo najbolje sudije, ali nisam siguran da je to ovaj put baš tako urađeno. Ovde je loše i ako budemo imali jedno ili dvoje sudija koji da li nisu dostojni, da li nisu stručni, ili bilo koji drugi faktor koji ih ne preporučuje za te visoke funkcije. Istina je da je napravljen veliki propust u biografijama kod izbora zamenika i tužilaca. Sasvim slučajno neke lično poznajem. Nemojte sada ovo da vam bude problem, pa da ne glasate za te ljude, ali naravno, ja ime neću ni reći. Sasvim slučajno znam i znam da su imali visok prosek. To nije propust kandidata za tužioce, nego je to propust Državnog veća tužilaca, ili, ako takvih slučajeva ima, propust Visokog saveta sudstva. Nadam se da ćete ovaj put izabrati najbolje od onih koji su ponuđeni, ali mislim da bi trebalo još mnogo poraditi na ovoj problematici. Imamo sudova i sudija koji zaslužuju veliku pažnju. Kada se ponekad kritički odnosimo prema sudovima, to ne znači da nam je kompletno pravosuđe loše. Naprotiv, imamo izuzetno dobre sudije, profesionalne sudije, kao i tužioce, ali ima još mnogo prostora i potrebe da se to menja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva, uvaženi predstavnici Državnog veća tužilaca, dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku svog izlaganja želeo bih da kažem da podržavam predloge koji su danas na dnevnom redu. Dakle, podržavam sve kandidate koji su danas predloženi za sudije, koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, kao i kandidate za zamenike javnog tužioca i ne sumnjam uopšte ni u biografije, ni u vaš odabir, ni u sistem kriterijuma, ni u sistem ocenjivanja. Ubeđen sam da ćemo danas izabrati dobre kandidate na ove funkcije, uprkos tome što su predstavnici nekih stranaka, mahom stranaka bivšeg režima, danas imali neke zamerke. Ako mene pitate, to su bile potpuno neosnovane zamerke. Ali, imali smo priliku da čujemo opet, odnosno da vidimo opet neki selektivni pristup tome. Dakle, uporno zaboravljaju u svojoj kritici da se osvrnu na jedan period, na jedan vrlo važan period, period 2009, 2010. godine, kada su sprovodili taj reizbor sudija, kako oni to kažu – reformu sudstva. Podsetiću vas da je Venecijanska komisija tu reformu sudstva ocenila kao katastrofalnu. Znam da stanje u pravosuđu nije sjajno, možda nije najbolje u ovom trenutku, ali s obzirom šta smo nasledili, s obzirom kakav devastiran sistem pravosuđa smo nasledili, mislim da smo na dobrom putu da napravimo jedan efikasan i dobar sistem pravosuđa i da vratimo poverenje građana u sudstvo. Podsetiću opet, Venecijanska komisija je utvrdila da je reforma pravosuđa bila katastrofalna 2009. godine. Opet moram da postavim pitanje – kad smo već ulazili u meritum, da li su kriterijumi bili dobri, da li je sistem ocenjivanja bio dobar, zašto nismo se setili nekog ranijeg perioda kada je reč upravo o tim kriterijumima i o tom i takvom ocenjivanju, ali dok je vlast u zemlji vršila jedna druga stranka koja se danas podelila u nekoliko frakcija, a tada je bila jedna stranka i predvodila, odnosno činila svu vlast u ovoj zemlji? Ispred mene imam dokument koji smo nekoliko puta i čitali, ali zbog građana Srbije ne bi bilo loše da se prisetimo kako je to izgledalo u njihovo vreme. Ispred mene je dokument koji su potpisali predsednik opštinskog odbora jedne stranke, pogađajte, verujem da svi pretpostavljate o kojoj je stranci reč, dakle, u pitanju je DS, pa predsednik opštinskog odbora DS Slavoljub Mitov, ali i predsednik Skupštine opštine tada Vlasotince Srđan Šušulić su potpisali jedan dokument gde su kandidati tadašnji za sudije i tužioce karakterisani i ocenjivani.Oni koji su okarakterisani u ovom dokumentu kao okoreli neprijatelji DS, pretpostavljate da nisu izabrani, oni koji su okarakterisani kao prijatelji, kao članovi, kao simpatizeri, sigurni glasači DS, oni su, naravno, reizabrani, pa je to izgledalo ovako. Neću sada navoditi imena, ali jedan od kandidata, predsednik suda od 2000. godine, lomio se između DS i DSS, prevagnuo trenutni interes, te se smatra DSS-ovcem. U principu pošten, ali nekomunikativan i nepreduzimljiv, zaslužuje šansu. To je bila jedna od preporuka i glavnih razloga zbog čega je neko bio izabran za sudiju ili ne. Onda sledeći kandidat, kaže – simpatizer, supruga član DS, pošten, vredan, sa strane gledano nekorumpiran, desetak godina unazad pruža svu pravnu pomoć DS. Verovatno najbolji u sudu. Ambiciozan, zaslužuje da napreduje. Zainteresovan za apelacionog sudiju u Nišu. Nesporan. Za sledećeg kandidata kaže: povučen, miran, vredan, verovatno pošten, iskusan, simpatizer stranke, nezainteresovan za politiku,bivši socijalista, sarađivao bez pogovora, nesporan. Onda ide sledeći, kaže – miran,pravedan, povučen, pošten, apolitičan. Jedina mana – suprug bivši predsednik JUL-a. Sada apolitičan, nespornih sudskih kvaliteta. Onda ima, e, ovo je dobro. Kaže – kandidat taj i taj, izvršni sudija, ali bez autoriteta. Kaže – pošten, ali neupotrebljiv zbog alkohola, i sam se nada penziji. Pa su tako isto preporuke davane i za javne tužioce u Vlasotincu. Pa je za zamenika opštinskog javnog tužioca rečeno da od osnivanja je simpatizer stranke, siguran glas, pošten, nekorumpiran, nedovoljno preduzimljiv i u senci tužioca. Upotrebljiv, nesporan za zamenika osnovnog javnog tužioca u Vlasotincu. Ovo je, dame i gospodo, slika i prilika kakvo je stanje u sudstvu bilo i kakvo smo stanje u sudstvu nasledili. Ovo je klasičan primer kako je jedna stranka, dok je vršila vlast u zemlji, sprovodila reizbor sudija, odnosno tu, kako oni kažu, reformu pravosuđa. Članstvo u političkoj partiji, tada vladajućoj DS, bilo je sve na svetu. Srpska napredna stranka, sa premijerom Aleksandrom Vučićem, čini svakodnevne napore. Taj posao nije lak u odnosu na to šta ste nam ostavili, ukupno stanje u društvu, mislim, da Srbija postane moderna i uređena evropska zemlja.Današnjim predlogom odluka koje ćemo danas, nadam se, usvojiti, odnosno sutra u danu za glasanje, činimo dodatni napor, preduzimamo korake da Srbija to i postane, da se vrati poverenje naroda i građana Srbije u pravosudni sistem, da sudstvo postane nezavisno i da podignemo nivo kvaliteta rada u Srbiji. Pozivam vas da u danu za glasanje podržimo ove predloge. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima Maja Videnović, a neka se pripremi Aleksandar Martinović.
Poštovana predsednice, poštovani predstavnici Držanog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca, dobrodošli u parlament. Danas imamo izuzetno važnu temu koja je na dnevnom redu o kojoj bi trebalo da razgovaramo i danas zapravo govorimo o stabilnosti društva, o pitanju pravde, vladavine prava, pravne sigurnosti, to bi sve nas, kao odgovorne ljude, trebalo posebno da interesuje. Pitanje osećaja dostupnosti pravde koje opterećuje svaku našu građanku i građanina možda je najvažnije pitanje o kojem bi mi trebalo da razgovaramo. A ko je, ako ne parlament, mesto da o tome povedemo razgovor? Izbor sudija i tužilaca, u tom smislu, tema su o kojoj odgovorni ljudi moraju da govore u širem kontekstu od samih biografija koje smo danas imali prilike da slušamo, koje su pred nama i prostim uvidom u njih možemo da se informišemo. Širi kontekst od toga zaslužuje našu pažnju i mislim da je to tema o kojoj bi danas trebalo da se razgovara. A taj kontekst koji opterećuje naše društvo je, nažalost, alarmantan. To ne govorim ja, to govori sama struka, to su izveštaji koji su na našem Odboru za pravosuđe u prethodnom mandatu i u prethodnim godinama bili razmatrani. To je, na kraju krajeva, i izveštaj o napretku Evropske komisije za 2015. godinu, gde oni posebno analizirajući poglavlja 23. i 24, a to je, podsećam vas, kao što je moja koleginica Gordana Čomić signalizirala, najvažniji proces koji je pred svima nama, to je pitanje pravosuđa, ljudskih prava, sloboda i bezbednosti. Oni u izveštaju o napretku kažu da je zabrinjavajuće niska ocena data što se tiče oblasti pravosuđa, sa tri stvari koje su apostrofirali, a koje smatram da su kontekst o kojem bi mi danas trebalo da razgovaramo, kada govorimo o kandidatima za izbor sudija i za javne tužioce. Oni, dakle, kažu, citiram, da nezavisnost sudija i javnih tužilaca nije obezbeđena u praksi zato što postoji prostor za politički uticaj na regrutovanje i izbor sudija i javnih tužilaca, da je pravosuđe sporo, čemu smo svi svedoci i znamo, a broj nerešenih predmeta je značajan, a to je najvažnija stvar kada imamo one ocene građana o dostupnosti pravde i nešto što njih najviše opterećuje, kao i da česte promene zakonodavstva i nedovoljna obuka čine pravno okruženje neizvesnim. Nadalje, u izveštaju o napretku Evropske komisije kaže se da predstavnici vlasti i dalje javno komentarišu suđenja i istrage koje su u toku, što predstavlja i potcenjivanje i umanjivanje nezavisnosti pravosuđa, iako zakoni i drugi propisi predviđaju dodelu predmeta slučajem, slučajna raspodela predmeta se ne sprovodi. Uvek izuzeci od tog pravila su česti, a to je posebno problem sa kojim se suočava javno tužilaštvo. Važnije od zabrinutosti Evropske komisije, a što stoji decidno u ovom izveštaju, je zabrinutost koju osećaju građani, zabrinutost koju sam sigurna osećate vi, kao predstavnici tužilaštva i sudstva. Kada govorimo o nedopustivo sporim postupcima, to su problemi koje vi, gospodo, iz tužilaštva najbolje znate. Ja ću samo da se osvrnem na nekoliko stvari. Od uvođenja novog Zakonika o krivičnom postupku imamo tužilačku istragu, imamo činjenicu da danas tužilac ima jedan radni dan u svojoj radnoj nedelji za posao za koji je istražni sudija imao pet radnih dana. Posledično građani trpe, posledično svi procesi i svi postupci traju duže. Imamo činjenicu da imamo u tužilaštvima manjak daktilografa i upisničara, problem je što to takođe dodatno usporava proces, što opet za posledicu ima činjenicu da to trpe građani. Imamo manjak daktilografa i upisničara, trpi pravda građana, taj njihov neki slučaj, za njih jedina pravda, jedina borba koju oni imaju. A zbog čega imamo manjak? Zbog toga što imamo zabranu zapošljavanja, koja se, nažalost, ne primenjuje, a toga smo svedoci svakog dana. Moje kolege su govorile o istoriji vaše borbe za nezavisnost, za samostalnost, za očuvanje profesije i na tom putu te borbe imate svu našu podršku, od toga da vas je birala jedna partija, pa jedna stranka, pa jedna grana vlasti, to je sada vaša borba, apsolutnu podršku imate u tome. Izazovi sa kojima se vi suočavate u tom procesu su veliki i tu sada je i do vas da ti procesi budu nesporni. S tim uvezi najblaže rečeno, kada govorimo o izboru tužilaštva, prevashodnom zamenika javnih tužilaca izaziva nelagodu činjenica da taj postupak izbora ipak nije bio transparentan. Činjenica da kandidati koji nisu prošlo nemaju javnu rang listu, da nemaju informaciju o tome koliko je njihovo krajnje bodovanje, da nemaju rang listu, da nemaju ni mogućnost da se informišu, niti su dobili obrazloženje da nisu prošli, niti postoji mogućnost da oni prigovore na postupak i na rang listu koja je doneta. Verujem da su to stvari koje opterećuju taj proces. To su stvari koje izazivaju ozbiljnu sumnju, za koju sam sigurna da nije u vašem interesu, ali mene kao odgovornu poslanicu onemogućavaju u tome, da ja ove ljude podržim nezavisno od vaših biografija, prosto sam postupak izbora izaziva sumnju koja onemogućava da se tako nešto podrži. Danas smo u diskusiji i juče, kada su ovlašćeni predstavnici govorili imali jedno neverovatno nerazumevanje naše uloge, a važnije od naše uloge, govorim o našoj obavezi, kao narodnih poslanika i kao odgovornih ljudi. Ne moram da vas podsećam koleginice i kolege na Ustav, lako vam je dostupno i jasno stoji da je tužilaštvo samostalan državni organ koji goni učinioce krivičnih i drugih kažnjenih dela, preduzima radnje za zaštitu zakonitosti i važnije od toga, da i tužioci i zamenici tužioca za svoj rad i za rad tužilaštvo odgovaraju neposrednom višem i odgovaraju Narodnoj skupštini. Da je ovo apsolutno prostor za dijalog da razgovaramo o svim problemima sa kojima se danas pravosuđe i sudstvo i tužilaštvo suočava. Kada govorimo o nekoliko problema, ja ću samo stavljajući prostor i mojim kolegama da se osvrnem na tri najznačajnija koji ne opterećuju samo vas, koji opterećuju našu državu, koji opterećuju vladavinu prava, koji opterećuju svakog građanina i građanku, a to su problemi zastarelosti. Problem koji na žalost nekoliko godina više nego primera, a to curenje informacija iz istrage i pritvora. To su podaci koji su spomenuti ne samo o izveštaju o napretku Evropske komisije, svega smo svedoci. To je kršenje pretpostavke nevinosti koja takođe, spada u ono o čemu bi danas trebalo da govorimo. Kada govorimo o curenju podataka o ličnosti i kršenju prezunkcije nevinosti, koja na žalost postala praksa, a mi tu govorimo o nekoliko problema sa kojima se mi kao društvo suočavamo. Prvi od tih problema, je da određene ličnosti proglašava krivom pre nego što je postupak započeo. Da je to najgrublje i najbrutalnije kršenje pretpostavki nevinosti, da sa druge strane taj medijski linč protiv koga određeno lice, protiv koga se vodi medijska hajka prolazi, predstavlja i svojevrsan pritisak i na tužilaštvo i na sudu. U takvoj atmosferi organizovane kompanije, brutalno kršenje pretpostavke nevinosti, jako malo prostora ostaje za nezavistan postupak. Kada govorimo o curenju informacija iz istrage i iz pritvora, to je nešto na šta država, nažalost i tužilaštvo ne reaguje više godina. Po pravilu informacije iz pritvora i istrage se pojavljuju, po pravilu, u istim medijima, ljudi se proglašavaju krivim pre nego što su postupci okončani. Kada se eventualno donesu pravosnažne presude, oslobađajuće, tako nešto ne postoji prostor da se vidi. Ono što je, nažalost, simbol udara na pravnu državu i na vladavinu prava je skandal koji se desio u izbornoj noći 24. aprila ove godine, kada je pod okriljem noći i organizovana grupa bandita sa fantomkama srušila deo centra Beograda. Mnogo arlamantije od toga, da imamo nedopustivo, a ja znam da vi to dobro znate i da delite to mišljenje, ne samnom, nego sa svim građanima ove zemlje, nedopustivo je ćutanje države od šest meseci, nedopustivo je ćutanje tužilaštva o tome šta se desilo. I, da li je moguće da nemamo odgovor na to da neko u sred noći ruši deo grada, da nema odgovornog to je, da niko ne reaguje na pozive građana koji zovu policiju, da niko ne odgovara na pozive i na pomoć. To nedopustivo ćutanje države, kakvu poruku građani dobijaju kada zbog takvog skandala, koji predstavlja zapravo oguljeni udar na pravnu državu, nema odgovora, kako običan građanin može da se oseća zaštićeno i šta on može da očekuje kada ovako oguljen primer ne dobije odgovor. Da privedem kraju od izabranih sudija tužilaca za koje zbog sumnju postupak i zbog svega ovoga što sam govorila, lično ne mogu da glasam, ali bez obzira na to uz potpunu izvesnost da će oni biti izabrani, želim im svu sreću u radu. Želim da budu čuvari pravde, ustavnog poretka, da budu hrabri, da budu istrajni u odbrani nezavisnosti svoje institucije i da budu istrajni u odabrani nezavisnosti svoje institucije i da budu istrajni odabrani prava. Hvala vam na pažnji.
Hvala vam. Nadam se da prezunkcija nevinosti važi za sve u državi. Hvala vam, složili smo se. Poštovani narodni poslanici, saglasno 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova, kako sam juče i najavila. Reč ima Aleksandar Martinović, a neka se pripremi Jasmina Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SNS će, kao i na Odboru za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu da glasa za sve kandidate koji su predloženi za zamenike, odnosno za zamenika javnog tužioca i za sve kandidate koji su predloženi od strane Visokog saveta sudstva za sudije koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, a zbog građana Srbije koji možda prate ovaj prenos, želim da kažem i to da ćemo glasati, naravno, i za sve druge predloge koji su danas na dnevnom redu, a kojima još nije bilo reči, a to je predlozi odluka koji se tiču izmena u radnim telima Narodne skupštine Republike Srbije. Obično se u javnosti stvar utisak da su institucije, kao što je Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca puke produžene ruke vlasti ili najveće političke stranke. Želim da kažem da to naprosto nije tačno i kao najbolji dokaz za to je, a evo ja ću, kao predsednik poslaničke grupe SNS da postavim dva pitanja i očekujem da na ta pitanja dobijemo danas odgovore. Jedno pitanje je upućeno predstavnicima Državnog veća tužilaca. Zanimalo bi me zašto je Državno veće tužilaca predložilo gospodina Lazara Lazovića, sudijskog pomoćnika za zamenika javnog tužioca za Treće osnovno javno tužilaštvo u Beogradu, a ne neke druge kandidate iz reda tužilačkih pomoćnika kojisu imali bolju ocenu na ispitu za proveru stručnosti i osposobljenosti? Takođe želim da pitam, predstavnika Visokog saveta sudstva kada će biti donet pravilnik o kriterijumima i merilima za izbor sudija, imajući u vidu činjenicu da je Narodna skupština još u decembru prošle godine usvojila izmene Zakona o sudijama, da su tim izmenama zakona predviđena obaveza ispitivanja kandidata i te odredbe se primenjuju od 1. septembra 2016. godine, a Pravilnik još uvek nije usvojen? Očekujem da mi predstavnici Državnog veća tužilaštva i predstavnici Visokog saveta sudstva na ova dva, veoma ozbiljna pitanja odgovore. Danas je bilo reči o mnogim temama koje nisu neposredno vezane za sam izbor zamenika javnog tužioca i za sam izbor sudija i na neki način je to razumljivo i logično. Da li postoji u svetu pravosuđe, kada kažem pravosuđe, onda mislim i na sudove i na javna tužilaštva, koju su baš svima po volji i da li postoji igde idealan pravosudni sistem. Naravno da ne postoji. Mi težimo da naš pravosudni sistem bude bolji nego što je danas, a pogotovo bolji nego što je bio pre nekoliko godina. Što se tiče SNS, mi ćemo podržati sve predloge, a znam da se pripremaju, da se priprema veliki broj zakona iz oblasti pre svega krivičnog prava koji će imati za svrhu pooštravanje borbe protiv kriminala i korupcije u svim sferama društvenog života. Ono što je važno da se kaže, to je da postoje mnogi slučajevi iz naše društvene stvarnosti koji nisu dobili svoj sudski epilog. Neki koji su vodili ovu državu, bili predsednici Vlade Republike Srbije, bili su na funkciji saveznog ministra unutrašnjih poslova, neki drugi koji su sproveli reformu pravosuđa 2008, 2009. i 2010. godine, neki koji su praktično do 2012. godine bili gospodari života i smrti, u Srbiji danas spočitavaju SNS, Ministarstvu pravde, ali pre svega predsedniku Vlade Aleksandru Vučiću, zašto neki predmeti nisu rešeni, zašto su neki predmeti zastareli. Iz toga kome se pitanje postavlja, jasno je kakva je namera onih koji ta pitanja postavljaju. U suštini, i DS i sve njene političke derivate baš briga i za Savamalu i za Kosmajca i za Miškovića i za privatizacije i za vinograde i ne znam ni ja za šta, njihova politička meta je Aleksandar Vučić i to građani Srbije treba da znaju. Pola onih što govore o Savamaloj, sumnjam da su ikada bili tamo. Oni što kukaju nad sudbinom, kako oni kažu, vlasnika, ali nelegalnih objekata koji su porušeni u tom delu Beograda, su plaćeni iz inostranstva. To su priznali čak i njihovi mentori. Dakle, svi oni koji organizuju proteste poput „žute patke“, „ne davimo Beograd“, oni za to dobijaju novac iz inostranstva. I, pored tog novca, na tim skupovima ne možete da vidite više od 200 ili 300 ljudi. I onda vam je premijer Vučić, koga stalno optužujete za tu famoznu Savamalu, lepo rekao -ja ću sam da podnesem ostavku ako ne budem mogao da skupim više ljudi u jednoj mesnoj zajednici nego što vi skupite u centru Beograda, na navodnim protestima zbog rušenja objekata u Hercegovačkoj ulici. Nije vas briga da imamo bolje pravosuđe. Nije vas briga da građani žive sigurnije. Nije vaša briga da imamo manje kriminala u Srbiji. Vaša briga je kako da što jače udarite po predsedniku Vlade. Ali, ono što meni nije jasno, kako to da ne vidite da vam to izaziva kontraefekat. Što vi više udarate po Aleksandru Vučiću, narod Aleksandra Vučića više ceni, i što vi više pričate o Savamaloj, o navodno nelegalnom rušenju, o fantomkama, što više optužujete Aleksandra Vučića, njegova popularnost u narodu raste. Evo, ja vas molim, kao predsednik poslaničke grupe SNS, nemojte jednom u tri meseca da organizujete proteste poput „žute patke“. Svaki dan to radite, jer je to nama u interesu. Što vi više napadate Aleksandra Vučića, narod ga više voli. Znači, svaki dan protestujte i opravdajte, na kraju krajeva, novac koji dobijate iz inostranstva da bi organizovali proteste u centru Beograda, gde, uzgred budi rečeno, ne možete da skupite više od 200 ili 300 ljudi. Što se tiče borbe protiv organizovanog kriminala, u vreme kada je ovom državom vladala DS niste mogli ni da pomislite da neko može da pokrene postupak protiv Miroslava Miškovića, poput ljudi kao što je Kosmajac. Dakle, ne da postupci nisu pokrenuti, niste mogli da pomislite da neko uopšte u te ljude može da dirne. Mi smo pokazali snagu, pokazali smo da niko nije jači od države. Da li je svako sa tom presudom zadovoljan? To je jedna druga tema, ali je činjenica da je borba protiv organizovanog kriminala, protiv kriminala koji je ekonomski ojadio našu državu, započela i da se vodi punom parom. Kamo lepe sreće da je ta borba vođena i mnogo ranije. Srbija danas ne bi imala ovoliko ekonomskih problema koliko ih ima, i Vlada Srbije i Narodna skupština Republike Srbije ne bi bili u situaciji da donose teške i nepopularne mere kojima moramo da rešavamo ekonomske probleme koje smo nasledili 2012. godine. Juče su se neki hvalili tekovinama 5. oktobra. Možda bi građani Srbije voleli da svoj sudski epilog dobiju i pojave kao što su paljenje ove zgrade, koja je 5. oktobra bila zgrada Savezne skupštine, danas je zgrada Narodne skupštine, da svoj sudski epilog dobije i to ko je upadao noću sa fantomkama i naoružan sa automatskim puškama u Saveznu upravu carina, u NBS, da svoj sudski epilog dobije i pojava kako je moguće da u noći između 5. i 6. oktobra 2000. godine zgrada Skupštine Grada Beograda se pretvori u magacin dugih cevi, pa da vidimo ko je to i pod kojim okolnostima sproveo ne 24, nego 524 pljačkaških privatizacija, ko je to npr. po Srbiji prodavao šećerane po tri evra. Polako, Keno, pivo stiže kasnije. Ko je taj ko je mogao da sadi vinograde u novembru mesecu i da za to dobije subvencije kao da ih je sadio u aprilu mesecu? Dakle, ima mnogo toga što bi građani Srbije želeli da saznaju, a što do današnjeg dana nije dobilo svoj sudski epilog. (Radoslav Milojičić, s mesta: Predsednice, tema.)
Jeste. Priča o nefunkcionisanju pravosudnog sistema u vreme vladavine političke stranke kojoj vi pripadate, o čemu su govorile i vaše kolege, samo u kontra smeru.
Pošto je ovde bilo reči o tome da bi neki narodni poslanici nešto želeli da saznaju od predstavnika pravosudnih institucija, od tužilaštva, od sudova, evo, valjda imam i ja pravo kao narodni poslanik da pitam šta je sa ovim slučajevima o kojima sam govorio. Ja bih voleo da svoj sudski epilog dobije i priča oko toga ko je opljačkao Razvojnu banku Vojvodine, da svoj sudski epilog dobije i pojava kao što je pljačkanje Fonda za razvoj AP Vojvodine i Fonda za kapitalna ulaganja i kako je moguće da npr. 2007, 2008, 2009, 2010. godine imate asfaltiranja po Vojvodini koja se vrše noću, u zimsko doba, kada niko živi ne asfaltira, bez javnih nabavki, kada su ti poslovi plaćeni, a nikada nisu urađeni i onda je budžet Vojvodine oštećen za ko zna koliko miliona evra. Ja bih voleo da svoj sudski epilog dobije i pojava kao što je izgradnja Doma za smeštaj dece ometene u razvoju u Novom Bečeju, u tzv. dvorcu Heterlend. To je dvorac samo po imenu. Na licu mesta to je jedna ruševina, koja apsolutno nije podobna ne da se smeste deca ometena u razvoju, nego golubovi i vrapci. Juče je jedan od poslanika bivšeg režima nama navodno ispostavio račun da mi treba da odgovaramo zašto nije urađen taj dvorac u Novom Bečeju za decu ometenu u razvoju. Ja samo želim da ga podsetim da je rok za završetak radova bila 2012. godina, kada je DS suvereno vladala AP Vojvodinom i ona je finansirala taj projekat. Dakle, ima mnogo pojava u Srbiji koje nisu dobile sudski epilog, a evo mi narodni poslanici SNS, a verujem i ogromna većina građana Srbije bi volela da to dobije svoj sudski epilog i da vidimo ko je to pljačkao Srbiju, ko je to pljačkao Vojvodinu punih 12 godina, a da za to nikada nije odgovarao. Juče je bilo reči o tome kako država navodno pljačka lokalne samouprave zato što, Bože moj, opštinama više neće ostajati 80% od poreza na zarade, nego 74%, a gradovima 77%. Voleo bi da svoj sudski epilog dobije i pojava, kao što je npr. pljačkanje Inđije, da svoj sudski epilog dobije i pojava kao što je pljačkanje Kragujevac, kao što je pljačkanje Novog Sada, kao što je pljačkanje Niša. Samo da vas podsetim, grad Niš je u jednom periodu svoje istorije vođen od čoveka čije je najveće političko dostignuće bilo to što je rekao građanima Niša – sve račune za struju u bure, zapalite te račune u buretu i tako se borite protiv režima Slobodana Miloševića, a kad je došao na vlast, onda je za 600 puta povećao cenu električne energije i zaboravio na to kako je u buretu u Nišu palio račune za električnu energiju. Ja bih na primer voleo, žao mi je što, izvinjavam se vama, gospođo predsednice, ću to sada da uradim sa mobilnog telefona, znam da nije pristojno, ali nemam drugi način pošto nisam uspeo da odštampam. Juče me je kolega Ješić uputio na neki stočni vašar gde treba da ričem i mučem i nemam ništa protiv, radiću i to ako treba, ali evo, crno na belo. Dakle, iz Agencije za privredne registre, da ne mislite da sam ovo dobio ne znam ni ja od kakve tajne službe – „Milk republik“ D.O.O. Novi Sad, aktivno privredno društvo, društvo sa ograničenom odgovornošću, sedište – Novi Sad, Temerinska 50, datum osnivanja – 14. septembar 2015. godina, PIB taj i taj, jedan od suvlasnika, i to udeo od 45%, Goran Ješić. (Milorad Mirčić, s mesta: Ko je krao?) E sad, ko je krao, gospodine Mirčiću? Krao je onaj ko je snabdevao KC Vojvodine mlečnim proizvodima, a da prethodno nije sproveden postupak javne nabavke i onda je KC Vojvodine, do pre nekoliko meseci, dok nismo promenili vlast u Vojvodini, po tri, četiri, pet puta većim cenama plaćao za bolesnike, za ljude koji se leče u KC Vojvodine mleko, jogurt, sir, itd, ovoj firmi čiji je jedan od suvlasnika gospodin Goran Ješić, koji mene šalje na Novosadski sajam da ričem i mučem, i ja ću to da radim, ali nikad neću da se bavim ovakvim stvarima. Ja bih npr. voleo da ovo dobije svoj sudski epilog. Da vidimo kako je moguće da neko ko je do 2000. godine bio apsolutni anonimus, sad odjedanput ima penthaus u Beču, vilu na Tatarskom brdu i firmu koja je do pre nekoliko meseci, bez tendera, snabdevala KC Vojvodine mlečnim proizvodima. Što se tiče diskusija nekih drugih kolega, ja imam razumevanje za to što nisu do kraja u toku sa zakonima koji važe u Republici Srbiji, ali prosto zbog građana Srbije želim da kažem da se pravosudni sistem u Srbiji promenio. Prekršajni sudovi su deo sudske vlasti, a to je definisano Zakonom o uređenju sudova i mislim da je to sasvim logično. Prekršaji su delikti, neko za delikte mora da odgovara i neko delikte mora da sudi. Ko to drugi može da radi nego sudovi. Dakle, prekršajni sudovi su sastavni deo sudske vlasti. Ovo govorim da oko toga ne bi bilo bilokakvih dilema. Konačno, kada je reč o samim kandidatima, neću pominjati ničije ime. Prosek studiranja je važan, ali ne i jedini kriterijum za izbor nekoga na funkciju zamenika javnog tužioca ili za izbor sudija. To kažem kao neko ko je i sam imao visok prosek na Pravnom fakultetu u Novom Sadu. Zbog građana Srbije, želim da kažem da je to samo jedan od kriterijuma. Jedan od kriterijuma koji je, nadam se, Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca imao u vidu prilikom predlaganja ovih kandidata. Pored ovog kriterijuma, postoje i neki drugi kriterijumi. (Milorad Mirčić, s mesta: Koji?) Koji, gospodine Mirčiću? Trebali ste malo da se uputite kad već dolazite na sednicu Narodne skupštine. Visoki savet sudstva je razgovarao sa svim kandidatima za sudije koji su se prijavili na konkurs i traženo je mišljenje od sudova u kojima su ti kandidati radili, odnosno od drugih organa u kojima su radili pre nego što su se kandidovali za sudijsku funkciju. Dakle, Visoki savet sudstva se rukovodio unapred definisanim kriterijumima i merilima. Ja se nadam da ćemo mi izabrati najbolje moguće kandidate koji su nam predloženi od strane Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva, a praksa će da pokaže da li se ti ljudi snalaze na poslu koji će da rade ili ne. Nemojte da zaboravite, ovi ljudi koje mi, verovatno sutra, biramo na sudijsku funkciju biraju se na period od tri godine. To je neka vrsta probnog rada, oni će za te tri godine da pokažu da li su sposobni da budu sudije ili ne. Samo još jednu malu digresiju da napravim, a opet zbog građana koji prate ovaj prenos. Jedan od kolega narodnih poslanika je rekao da su ljudi studirali po 28, 24, 25 godina. To su godine života u kojima su oni završavali svoje studije. Dakle, nije to dužina studiranja, nego godine života kada su stekli fakultetsku diplomu. Idealno bi bilo da svi završe fakultet u roku, ali s druge strane ne upišu svi fakultet sa 18 i 19 godina i nisu svačije životne okolnosti podjednake. Ja sam upisao fakultet sa 18 godina, a znam neke moje kolege koje su ga upisale sa 22. Onaj ko je upisao fakultet sa 22 godine ne može da ga završi u 23 godini. Mora da ga završi malo kasnije. Neko se zaposlio, nakon što je završio srednju školu. Neko je zasnovao porodicu. Ima i takvih kandidata. Ne želim da spominjem imena, nije pristojno. Neko je dobio dete. Sve je to malo prolongiralo završetak studija, ali prosto ne radi se o tome da je bilo koji kandidat studirao 28 godina. To je mislim i fizički nemoguće, nego su to godine života kada su ljudi stekli svoju fakultetsku diplomu. Naravno, gospodo, vi iz Državnog veća tužilaca i iz Visokog saveta sudstva, sada je na vašoj savesti da ste nam predložili najbolje moguće kandidate. Kao odgovorna politička stranka, kao stranka koja je duboko svesna da upražnjena mesta u našim tužilaštvima i sudovima moraju da se popune da ne bi došlo do paralize pravosudnog sistema, poslanička grupa SNS će glasati za sve predložene kandidate u najboljem uverenju da glasamo za one koji su zaista najbolji, a još jedanput vas molim, vas iz Državnog veća tužilaca i gospodina Tomića iz Visokog saveta sudstva, ako možemo da dobijemo odgovore na ova dva pitanja koja sam postavio, jer mislim da su to pitanja koja interesuju i ljude koji rade u javnim tužilaštvima i ljude koji rade u sudovima. Zahvaljujem se još jedanput. (Goran Ćirić, s mesta: Replika.)
Reč ima narodni poslanik Miloš Bošković, po Poslovniku. (Goran Ćirić, s mesta: Pomenuta je DS.) Sve je u redu, samo Poslovnik ima prednost. Izvolite.
Samo bih hteo da ukažem na kršenje Poslovnika, član 106. – govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Najveći deo govora ovog govornika je bio vezan za neke nerazjašnjene sudske procese, za neke fabrike, itd, ali to zaista nije tema u ovom trenutku. Bilo bi dobro da se držimo teme iz poštovanja prema građanima koji ovo prate, da budemo efikasniji iz poštovanja prema ljudima koji su ovde došli kao gosti, koji su izašli sa svojih radnih mesta i posvetili vreme na, pa čisto da ispoštujemo i da budemo efikasniji i da se držimo teme. Hvala.
Da li to važi i za govor gospodina Milojičića i Maje Videnović. Niste se javili onda, a govorili su o postupcima… (Radoslav Milojičić, s mesta: Nisam se danas javljao.) Dobro, onda Maja Videnović, Gordana Čomić. Nemojte da protestujete ako ja komuniciram sa nekim poslanikom. Izgleda neki poslanici smeju da komuniciraju sa mnom, a neki ne smeju. Da li to važi i za njihove diskusije ili samo za jednu diskusiju? Da li vam samo smeta Aleksandar Martinović i njegova diskusija? Pitam da bih opredelila poslanike da li da glasaju ovako ili onako ili na svako pominjanje bilo kog slučaja… (Miloš Bošković, s mesta: Generalno za sve. Skretanje sa teme.) Znači, generalno za sve ove diskusije koje smo imali danas. Hoćemo li da glasamo za povredu Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem. Nemojte se buniti. Važno je da raščistimo da li to važi samo za jednu diskusiju ili za sve diskusije danas i pominjanje bilo kojih sudskih postupaka. Zahvaljujem, puno ste mi pomogli, a mislim i građanima Srbije koji gledaju prenos. Reč ima Goran Ćirić, replika.
Skoro 25 minuta smo slušali ponudu za budućnost građanima Srbije. Složili smo se u ovoj raspravi da razgovaramo o važnom pitanju, važnom za pravnu državu, za bezbednost u Republici Srbiji, za sve građane Srbije i jedini odgovor koji smo mogli da čujemo sada u ova 23 minuta na argumentovane rasprave i od strane Gordane Čomić, Maje Videnović i Balše Božovića je to da ljude u Srbiji obeležavamo kao domaće izdajnike, plaćenike, ukoliko drugačije razmišljaju, imaju drugačiji stav od vladajuće koalicije. Naravno, taj format nam je poznat iz 90-tih godina, to o stranim plaćenicima i domaćim izdajnicima. Pomenut je i 5. oktobar, pomenuti su i pozivalo se na to da su potrebni ishodi nekih sudskih započetih procesa i mi se slažemo sa tim da treba podići efikasnost i završiti sa nekim procesima onako kako želimo da se završi sa procesima upravo koji su inicirali i 5. oktobar koji je ovde pominjan, gde su građani Srbije branili rezultate izbora. Dakle, to nije bila nikakva revolucija nego su ljudi bili spremni da odbrane izbornu volju građana i mislim da je vrlo važno upravo odgovoriti na sva ta pitanja. Gospodin Balša Božović je pomenuo temu, očigledno, oko koje se stalno lome koplja, ali je bitno dati odgovore na to, Savamala. Jednostavno je pitanje, otkud su saznanja predsednika Vlade i kako zna da su krivci upravo u vrhu gradske vlasti Grada Beograda? Dakle, to je izjava na koju su se i oni pozivali i postavili i jasno pitanje premijeru otkud su ta njegova saznanja. I važno je da i javnost Srbije, pa i mi ovde u Skupštini saznamo….
Hvala, prošlo je vreme. Hvala. Replika? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Reklamiram član 107. i 108. Slušali smo dvadesetominutno izlaganje…
U čemu sam ja povredila Poslovnik, a ne šta ste vi slušali?
U tome što niste opomenuli poslanika Martinovića, jer je dvadesetominutnim vređanjem DS prekršio Poslovnik i vi ste bili dužni da ga opomenete. Pritom je svaka njegova izgovorena reč neistina. Mi ne želimo…
Otkud mi to znamo? Mi to ne znamo.
Mi ne želimo da se bavimo, jer ako bismo se bavili time onda bismo mi iz DS pitali šta je sa „WinWinom“, šta je sa „Tehnomanijom“, šta je sa smanjenjem plata i penzija? Gospodine Martinoviću, pošto govorite o…
Poslaniče, morate meni da se obraćate.
Izvinite. Pošto je prethodni govornik govorio o kriminalu i korupciji, najubedljiviju pobedu SNS je osvojila upravo u zatvorima, što govori o tome ko kakav odnos ima prema onima koji su kršili zakon. Na kraju krajeva, pet godina je SNS gospodar života i smrti, pa što ne pohapsite sve te ljude ako su nešto grešili, koje prozivate ovde pet godina i nemamo nijedan sudski epilog. Hvala vam.
Poslaniče, poslaniče, hvala vama. Samo da kažem za povredu Poslovnika. Ja nisam reagovala ni kada su poslanici iz vaše poslaničke grupe ovde iznosili optužbe na račun predsednika SNS. Ne sećate se. Vrlo vam je selektivno pamćenje, jutros od 10 do 13 časova, do 12 i 30 časova. Ako nedozvoljavate poslanicima SNS da govore ono što oni žele i šta birači i građani Srbije koji su glasali za SNS i listu „Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje“ da saznaju, onda to ne govori o mom načinu vođenja sednice nego o vama. Znači, nisam ni vas prekinula. Pustila sam da govorite svoje insinuacije. Naravno da je dozvoljeno i poslaniku Aleksandru Martinoviću da i on traži da pravosudni organi odgovore na neka pitanja koja interesuju građane Srbije. Tako da ničim ne mogu da povredim Poslovnik. Jedino da delim flastere poslanicima da ne govore ni o čemu danas, što mi nije tendencija. Znači, koga interesuje postupanje koje ste vi izneli i za koje ste vi zainteresovani da dobijemo nekakve sudske pravosudne odgovore, takođe interesuje i birače SNS i građane Srbije i šire od toga za ono što je Aleksandar Martinović izneo. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem na povredu člana 107. Nije tačno da je SNS ostvarila najveću pobedu u zatvorima. Najveću pobedu smo ostvarili u Beloj Palanci pre nekoliko nedelja kada smo osvojili 70% glasova, a na kojim izborima vaša stranka nije ni učestvovala. Što se tiče lopova, tačno je gospodine Milojičiću, mnogo ste krali…
Poslaniče, meni se obraćajte i čemu sam ja sada pogrešila. Nisam rekla za zatvore ništa.
Dakle, mnogo su krali. To je tačno i nisu svi lopovi pohapšeni, ali ćemo se potruditi da svi lopovi zaista budu pohapšeni i da odgovaraju svi oni koji su ekonomski, finansijski i na svaki drugi mogući način upropastili Srbiju za 12 godina, a Vojvodinu za 16 godina i gradove poput Novog Sada, Beograda, Vrbasa, Inđije, Kragujevca, Niša i svih drugih mesta u Srbiji.
Poslaniče…
Završavam. Kad već se priča o rušenju, da mi gospoda iz DS kažu – gde se dede sudski epilog rušenja romskog naselja u Novobeogradskom bloku 67 u vreme kada je DS upravljala Gradom Beogradom?
Poslaniče, član 107… Pod dva, ovo je bila replika. Moram da oduzmem dve minute vašoj poslaničkoj grupi od ukupnog vremena. Ovo je zloupotreba Poslovnika. Hvala. (Goran Ćirić, s mesta: Replika.) Replika na povredu Poslovnika ne može [[Goran Ćirić, s mesta: Pa rekli ste da je ovo bila replika.]] Kazna je izrečena zbog toga. Ne mogu sada ponovo da povređujem Poslovnik. Pa šta, da oduzmem i vama dve minute, a imate još i mnogo manje pa ću opet ja biti kriva. Moramo kada se krši Poslovnik da zaustavimo. Zaustavila sam na SNS. Ne mogu da se igram. Hvala vam. Sledeći govornik je Jasmina Nikolić, pa Petar Jojić. Jasmina Nikolić nije u sali. Onda Petar Jojić pa Dušan Petrović. Da li Petar Jojić želi da govori? Poslaniče, da bi vas uzela u obzir morate da budete u sali, a to znači da ubacite svoju karticu.
Vezano za izbor sudija i tužilaca na tri godine, mnogo se govorilo u poslednjih nekoliko godina o reformi pravosuđa uključujući tu i javno tužilačku instituciju. Koliko je važno da se za javne tužioce i za sudije biraju stručni ljudi, navešću jedan primer kako se to radi u nekim tužilaštvima. U jednom tužilaštvu podneto je od 2010. godine do 2015. godine 535 optužnica i optužnih predloga, da bi sudovi odbili optužnice i odbacili kao neosnovane. Koje su posledice? Ovih dana bilo je reči vezano za budžet RS, za lokalnu samoupravu, o suficitu, o deficitu budžeta. Za ovo tužilaštvo, to je jedno više tužilaštvo koje u okviru svoga tužilaštva ima dva osnovna suda, nastupile su posledice u materijalnom smislu. Iz budžeta Republike Srbije plaćeno je 90 miliona na ime sudskih troškova, koje su prouzrokovale neosnovane optužnice, jer su sudovi morali da oslobađaju građane koji su bili nevini i koji su, u svakom slučaju, oslobođeni na osnovu dokaza. Kada je u pitanju tužilačka funkcija, šta je sa izborom 30 tužilaca, do kada će biti privremeni vršioci dužnosti javnih tužilaštava i to u 30 tužilaštava, od kojih šest je u višem, a 24 u osnovnim sudovima? Zašto se prouzrokuju troškovi da se tužioci šalju iz Čačka u Obrenovac ili iz Zaječara u Vršac i da ne nabrajam iz kog sedišta, iz kog okruga i sa čijeg područja treba da pređe stotine kilometara? Šta je tu posledica? Posledica je sledeća – što morate da obezbedite vozače, morate da obezbedite automobile, morate vozačima da obezbedite plate, morate da im platite doprinose, morate da im platite dnevnice, morate da platite iz budžeta benzin, mora da se namire svi troškovi koji se prouzrokuju bespotrebno, jer u sedištima osnovnih i viših sudova ima kadrova koji mogu obavljati sigurno funkciju tužioca ili zamenika tužioca, kako u osnovnom, tako i u višem tužilaštvu. Dakle, mislim da se ovo treba ispraviti i da nema potrebe da se šalju iz jednoga okruga, odnosno sedišta višeg tužilaštva u drugo i na taj način da se uštede pare. Evo, ja postavljam pitanje Vladi Republike Srbije, ministru finansija, ministru pravde i Republičkom javnom tužiocu – koliko je tužilaca iz jednoga okruga u drugi okrug, iz jednog sedišta u drugo sedište tužilaštva bilo angažovano? Koliki su troškovi, da bi mogli da vidimo, jer se iz budžeta može da namiri nekoliko milijardi dinara? Kada je u pitanju izbor nosilaca pravosudnih funkcija, ima li tu nepotizma? Koji kadrovi se biraju? Čiji sinovi i ćerke se biraju? Ima li takvih slučajeva ili nema? Da li je sačinjena lista kandidata koji treba da budu postavljeni i izabrani za funkciju tužilaštva? Donedavni ministar pravde je na savetovanju na Zlatiboru 18. septembra 2015. godine rekao – problem u pravosuđu jeste neznanje. Da li je to tačno? Da li to može neko da demantuje? Šta ćemo da radimo kada se u nekim sudovima, čak prešli su i u druge institucije, neću da ih imenujem, ukidane presude 80% ili preinačavane i taj ostaje da bude sudija? Taj ne može biti sudija. Onaj kome je toliko i toliko optužnica odbijeno ne može biti tužilac. On je štetočina za državu, štetočina za poreske obveznike Republike Srbije. Ima li korupcije u pravosuđu? Neću pominjati, ali da vam predočimda je u jednom sedištu tužilaštva protiv jednog advokata podneto 34 krivične prijave ili privatne tužbe. Nijedna nije procesuirana. Čak je tužilac izjavio da su sve bile zastarele pre nego što su stigle u javno tužilaštvo. Evo, ja tražim kopije krivičnih prijava gde su građani podneli krivične prijave sa prijemnim pečatom, pad da vidimo da li je to tako. Dakle, dame i gospodo, zašto je ukinut nadzorni odbor u Vrhovnom kasacionom sudu? Postoji nezavisnost sudije, i neka postoji, ali ne može on biti nezavistan da krši zakon. Nadzorni odbor treba da kontroliše zakon i sprovođenje zakona, a da se ne meša u njegove odluke, to je nezavisno sudstvo. Ko ga je ukinuo? Koja je to Vlada ukinula, koji režim? Prethodni režim je ukinuo ovaj nadzorni odbor i ovu instituciju koja ima veliki značaj za praćenje rada zakonitosti od strane nosilaca pravosudnih funkcija. Šta je bilo sa donacijama i sredstvima iz budžeta i donacija iz inostranstva za reformu pravosuđa? Koliko je miliona evra stiglo? Ko je uzeo pare na ime reforme pravosuđa i reforme zakonodavstva? Ko je formirao radne grupe, ko su učesnici u radnim grupama? Koliko je ko uzeo para, a nije taj zakon video primenu u praksi, niti je usvojen u Narodnoj skupštini?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Imate šest minuta i deset sekundi. Izvolite.
Pravosuđe u Srbiji nikada nije bilo samostalno, nikada nije bilo nezavisno. To je pogotovo izraženo poslednjih godina i čini mi se najbolje o tome govore rasprave poslanika bivšeg i sadašnjeg režima, gde jedne drugi optužuju, mislim na naprednjake i demokrate, ko je koliko odgovoran za loše stanje u pravosuđu. Evo, ja ću da iz izmirim, u pravu su i jedni i drugi. Niti je valjala reforma Snežane Malović, niti je valjala reforma reforme Nikole Selakovića, niti će pri ovim okolnostima biti dobra ova već najavljivana reformine reforme reforma Nele Kuburović. Dakle, problem koji smo imali u onom prethodnom režimu i koji imamo i sada, kada je u pitanju pravosuđe, pre svega sudstvo, je u čelnim ljudima, predsednicima Vrhovnog kasacionog suda i u Državnom tužiocu i dokle god tu ne budemo imali potpuno samostalne, odnosno samostalne i nezavisne ljude, mi nećemo imati rezultate, niti ćemo imati dobro stanje u ovoj oblasti. Zato smo tražili na Odboru, a evo i sada da upravo u Narodnoj skupštini bude predsednik Vrhovnog kasacionog suda i Državni tužilac, da malo sa njima porazgovaramo, imamo šta da ih pitamo. Kao što smo onomad pitali Natu Mesarević ko je njoj to poslao presudu, sećate se kada je izricala presudu za ubistvo Zorana Đinđića, pa je rekla – dobili smo presudu, to joj je ostalo trajno za pamćenje, ali sada imamo predsednika Vrhovnog kasacionog suda gospodina Dragomira Milojevića, kojeg takođe po nečemu karakterističnom pamtimo. Godine 2009. nije bio reizabran u onom reizboru te Malovićkine reforme, bio je među onih oko 1.000 sudija koji su se žalili Ustavnom sudu, a bio je među onih 650 sudija za koje je Aleksandar Vučić rekao da su prešli u SNS. Bio, bio, gospodine Arsiću, nemojte da se mrštite, bio je na slici pored Cvijana. Dakle, pitanje gospodine Tomiću, rekla sam vam na Odboru da pitate gospodina Milojevića, pa ćete mi reći da li ste ga pitali, da li je on član SNS? Poručila sam vam i da pitate Zagorku Dolovac, vama iz Državnog veća tužilaca, i za nju smo imali pitanje - zašto joj i u kojoj fioci stoji krivična prijava koju je Zoran Krasić potpisao, koja je podneta Tužilaštvu za organizovani kriminal protiv Tomislava Nikolića i ekipe profesora koji su mu dali diplomu iako nije položio nijedan ispit? Uz prijavu su priloženi svi dokazi. U kojoj fioci joj stoji krivična prijava koju smo podneli, takođe potpisao Zoran Krasić, protiv svih čelnika bivšeg i sadašnjeg režima, od Borisa Tadića, Borka Stefanovića, Mirka Cvetkovića do Ivice Dačića, Aleksandra Vučića, Tomislava Nikolića, svih koji su učestvovali u pripremama ili konačno potpisivanju Briselskih sporazuma? Gde je i šta je sa krivičnom prijavom koju smo podneli protiv Nebojše Stefanovića zbog odgovornosti njega kao ministra za propuste koji su se desili u ministarstvu koje je nadležno, a to je njegovo ministarstvo, u vreme onih tragičnih poplava u Srbiji? Dakle, dokle god nemamo odgovore na ta pitanja, mi ne možemo govoriti o nezavisnom i samostalnom pravosuđu. Ne možemo govoriti o dobrom stanju u sudstvu, gospodine Tomiću, dokle god nam sporovi koji su inače hitnog karaktera, poput radnih sporova, poput sporova za mobing, poput sporova za utvrđivanje alimentacije, traju po pet, šest, sedam, osam godina, pa dete postane punoletno pre nego što dobije alimentaciju od roditelja sa kojim ne živi. Mnogo je propusta i mi se pitamo da li će nešto rešiti izbor ovih novih ljudi koje danas postavljamo? Znate li vi koliko ima neizvršenih odluka sudova u Srbiji? Evo, imam ispred sebe presudu gde je jedan radnik BIA pravosnažno vraćen na posao, a svojevremeno lažno optužen za nošenje oružja. Znači, utvrđeno je pravosnažno da to nije tačno, ali neće da ga vrate na posao. Dakle, imate koliko god hoćete primera i znate vi za te primere. Ništa ne valja u pravosuđu i nikada nije ni valjalo, ne znam kome je to smešno, a nažalost nešto se mnogo i ne trudite da stanje bude bolje. To je taj problem o kojem mi želimo da razgovaramo pre svega sa predsednikom Vrhovnog kasacionog suda, uz uvažavanje vas, toga što ste vi ovde i vaših funkcija i sa državnim tužiocem za sva vremena. Sećate se, Zagorka Dolovac vam je, gospodo naprednjaci i demokrate, zajednički kadar. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, o ovome što je govorila gospođa Radeta mi smo pričali na Odboru za pravosuđe i ja ću samo da ponovim ono što sam i tada rekao. Dakle, niko nije član SNS ko to po zakonu ne može da bude, uključujući i predsednika VSS, gospodina Dragomira Milojevića. Što se tiče fotografisanja sa Aleksandrom Vučićem, govorite o periodu kada čovek nije vršio bilo kakvu sudijsku funkciju. Dakle, on u to vreme nije bio sudija i mogao je da bude član bilo koje političke stranke. Od momenta kada su ljudi izabrani za sudije, više niko od njih nije član SNS i SNS je što se toga tiče potpuno čista. Nisam razumeo ovo o čemu govorite vezano za poplave. Ne znam gde ste vi bili u vreme poplava, ali građani Srbije su odali priznanje MUP-u na ogromnom trudu i naporu da se spasu pre svega životi, a onda i imovina građana Srbije u poplavama koje su zadesile skoro celu Srbiju 2014. godine. Te iste 2014. i 2015. godine imali ste jednu neverovatnu stvar, celu Srbiju smo obnovili od posledica poplava na najtransparentniji mogući način, tako da nam ni dan danas niko ne može da kaže da je ukrao i jedan jedini dinar, a obnovili smo i Krupanj i Loznicu i sva druga mesta u Srbiji koja su bila pogođena poplavama koje Srbija nije zapamtila 1.000 godina.
Zahvaljujem. (Vjerica Radeta, s mesta: Replika.) Koleginice Radeta, znate da nemate pravo na repliku. (Vjerica Radeta, s mesta: Kako nemam? Moram da odgovorim na konkretno pitanje.) Na konkretno pitanje gde ste bili za vreme poplava? (Vjerica Radeta, s mesta: Da.) Izvolite.
Naravno da imam pravo na repliku i zbog ovog prvog dela, a odgovoriću na ovo pitanje, naravno. Nije me gospodin Martinović dobro razumeo izgleda. Ja nisam rekla da je predsednik Vrhovno kasacionog suda sada član SNS, rekla sam da je to bio, po izjavi Aleksandra Vučića, u periodu između 2009. godine, kada nije reizabran, i njegovog ponovnog izbora za sudiju i odmah i za predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Dakle, pitanje je vrlo jasno, glasno, precizno i ja ništa ne insinuiram, nego sam tražila da čovek kaže da li je on te godine kada je izabran za sudiju platio članarinu, jer je izabran negde u toku godine. Onda, da li ga smatraju do kraja te godine na osnovu tog podatka ili ne? Dakle, ne znam šta tu nije jasno. Što se tiče krivične prijave protiv ministra unutrašnjih poslova, gospodin Martinović je odlično razumeo, ja nisam pričala o stanju nakon poplava, nisam pričala niti pominjala da je neko ukrao pare prilikom obnove itd. Jesam li reč o tome rekla? Govorila sam o propustima koji su se desili u vreme tog tragičnog događaja, a za to je po zakonu odgovoran ministar unutrašnjih poslova. Samo sam pitala šta je sa tom krivičnom prijavom? Neka je Zagorka Dolovac uzme u proces i neka kaže – vi radikali niste u pravu, odbacujem krivičnu prijavu. Nije sporno, ali neka nešto uradi. Na direktno pitanje, gospodine Martinoviću, gde sam bila i šta sam radila u toku poplava u Obrenovcu, hvala na pitanju, ja sam u tom periodu u svojoj kući zbrinula jednu četvoročlanu porodicu. Ljude sam prvi put videla i drago mi je da su se u međuvremenu vratili u svoju kuću u Obrenovcu.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima Aleksandar Martinović i završavamo sa ovim replikama, jer mislim da oko većine stvari pričate isto.
Završavam, neću se više javljati za reč povodom ovoga o čemu je govorila gospođa Radeta. Dakle, vi ste, gospođo Radeta, upravo potvrdili ono što sam ja rekao.
Molim vas bez ličnog direktnog obraćanja.
Dobro. Mislim da nije neučtiva diskusija, prosto razmenjujemo argumente i protiv argumenta. Dakle, u periodu kada je Dragomir Milojević bio član SNS, on čovek nije bio sudija i mogao je da bude član i SNS i bilo koje druge političke stranke u Republici Srbiji. Ali, od onog momenta kada je izabran za sudiju niko nije član SNS ko to po zakonu ne može da bude. Ako vam nije dovoljno ovo što vam ja kažem kao predsednik poslaničke grupe SNS, ja nemam ništa protiv da vi to isto pitanje postavite i predsedniku SNS, ali sam ubeđen da ćete dobiti identičan odgovor. Ponovo moram da kažem da nisam razumeo ovo vezano za poplave. Svaka vam čast što ste pomogli toj porodici, ali ne mogu da razumem da mora da bude procesuiran ministar unutrašnjih poslova zato što su Srbiju zadesile poplave. Ako je propust to što je Srbija pogođena biblijskom hiljadugodišnjom poplavom koja nije zapamćena i da zbog toga treba da odgovara ministar unutrašnjih poslova, onda izvinite, trebao je da odgovara i Marko Atlagić i ja i sve moje druge kolege, jer mi smo u to vreme takođe bili vlast, kao što smo bili vlast i 2014. godine. Ako mislite da je vlast odgovorna zbog toga što su se desile poplave, nemam ništa protiv toga, ali ja još nisam čuo da postoji takvo krivično delo.
Koleginice Radeta, svi smo razumeli da vi tražite da se tužilac izjasni o vašoj prijavi. (Vjerica Radeta, s mesta: Sad ću ga pohvaliti.) Izvolite.
Evo, obećah da ću pohvaliti kolegu Martinovića – i hoću. Evo, sve ste u pravu što ste rekli vezano za tu krivičnu prijavu, ali samo vas molim, kao šefa poslaničke grupe SNS, pošto govorite u ime tužilaštva, onda verovatno možete i da zamolite gospođu Dolovac da uradi nešto sa ove tri krivične prijave o kojima smo govorili. Kažite – imate li odgovor na pitanje vezano za krivičnu prijavu za organizovani kriminal zbog diplome Tomislava Nikolića, gde smo pružili dokaz da je bio u Strazburu u danu i času kada su mu upisana dva ispita u indeks, da je sedeo u ovoj skupštini, odnosno u onoj tamo, i govorio za govornicom u momentu kada mu je upisan jedan ispit. Dakle, nemojte da okrećete priču od onoga što je suština. Vi znate šta znači krivična prijava, vi znate, kolega Martinoviću, i znate da je tužilaštvo u obavezi da reaguje. Mi samo tražimo da reaguje. Kako? Videćemo, možda će da odbaci sve te krivične prijave. Zašto ništa ne kažete o krivičnim prijavama koje smo podneli zbog briselskih sporazuma, od Tadića do sadašnjeg režima. Nećete valjda rećida nema elemenata krivičnih dela za sve ono što se dešava na Kosovu i Metohiji i za sve ono što se dešavalo od predaje pravosuđa Šiptarima, od ličnih karata, od uvođenja Vrhovnog suda, Ustavnog suda, lažne države Kosovo, od granice koja je nekada bila administrativni prelaz itd. Hvala.
Vreme, koleginice Radeta. Mislim da neka pitanja treba da postavite predsedniku Odbora za pravosuđe, a ne gospodinu Martinoviću. Izvolite, imate pravo.
Izvinjavam se, rekao sam da se više neću javljati za reč, ali prosto moram. (Vjerica Radeta, s mesta: Eto, nisi od reči.) Pa, eto, vidite, moram da odgovorim zato što moram da branim stranku. Šta ćete, takav je posao. (Vjerica Radeta, s mesta: Koju stranku? Srpsku radikalnu?) Već sam rekao, pa Srpsku radikalnu. Ajde, ako ćemo o Srpskoj radikalnoj, Tomislav Nikolić je stekao diplomu 2007. godine, pa što ste ga kandidovali za predsednika Republike 2008. godine, ako je ukrao diplomu? Što se tiče briselskih sporazuma, pa što ne pobediste na Kosovu i Metohiji, ako je Aleksandar Vučić izdao Srbe na Kosovu i Metohiji, a mi najbolje rezultate postigli u opštinama na teritoriji Kosova i Metohije? Nisam razumeo ovo vaše, da ja sada treba nešto da vršim. Ja Zagorku Dolovac i ne poznajem. I što bih ja sada vršio pritisak i tražio od bilo koga da nešto uradi po nečijoj krivičnoj prijavi? To nije moj posao, kao predsednika poslaničke grupe. Ja sam samo rekao da ne razumem ne samo vaše insinuacije, nego insinuacije drugih političara u Srbiji koji su hteli da kao kamen oko vrata još jedan kamen oko vrata okače Aleksandru Vučiću i to što su Srbiju 2014. godine zadesile poplave. Juče su neki tražili odgovornost Aleksandra Vučića zato što su dve devojke poginule u Aleksandrovcu. Traže već mesecima odgovornost Aleksandra Vučića zato što se srušio helikopter, iako svaki dan padaju helikopteri i u Rusiji i u Americi i ko zna gde u svetu. Dakle, samo sam rekao da to ne razumem. Priznajem da sam glup, ali to ne razumem, a nije moj posao da vršim pritisak na bilo koga i da tražim da se procesuira bilo ko. Ja na to niti imam pravo, niti bilo ko po mojim naređenjima treba da postupi, ja te ljude i ne poznajem. Ali, ubeđen sam da to što je Srbiju zadesila poplava nije krivično delo. Čitao sam Krivični zakonik i nisam pročitao da postoji krivično delo odgovornost za poplavu.
Vreme, kolega Martinoviću. (Vjerica Radeta, s mesta: Replika.) Završavamo sa replikama. (Vjerica Radeta, s mesta: Molim vas, moram da vam kažem.) Ne može više. Dosta je bilo, imaćete još prilika. Imaćete još prilika. Nastavljamo, molim vas. Morate li da odgovorite svaki put? (Vjerica Radeta, s mesta: Moram, kad postavlja nove teme.) Pa, i vi ste njemu postavljali pitanja. (Vjerica Radeta, s mesta: Jesam… Evo, dva minuta.) Pauza do 14.00 časova. (Vjerica Radeta, s mesta: Neću ništa loše reći, dajte mi minut.) Na osnovu člana 112. Poslovnika, određujem pauzu do 14.00 sati.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Miloš Bošković.
Poštovani narodni poslanici, građani i gosti, posebno bih hteo da se fokusiram na izbor sudija za Opštinski sud u Nišu, pošto sam ja iz Niša, pa me to posebno interesuje. Pre toga bih hteo da ukažem, ovde na jedan dokument koji imam u ruci, to je Odluka o utvrđivanju kriterijuma i merila za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti za izbor sudija. Ovo je dobra stvar, što imamo formalni dokument gde je jasno definisan način na koji se sudije biraju. To je jako lepa stvar. Sada da vidimo tačno kako se biraju sudije za ovaj konkretan slučaj za sudije u Nišu. Kaže – osnovna merila su prosečna ocena na studijama, pod jedan. Pod dva, dužina studiranja i pod tri, ocena rada. Dakle, to su tri ključna kriterijuma, pa za svaki od njih ide po 100 bodova, ukupno 300. Tu sada imate nekih dopunskih merila, ali ovo su tri ključna faktora. Ovde imam i spisak tih kandidata koje je Visoki savet sudstva predložio i njih ima osmoro. Izvukao sam neku prosečnu ocenu za sve njih zajedno, 8,1 za sve zajedno, to je prosečna ocena studiranja i ima nekoliko kandidata koji su malo upitni u neku ruku. Evo, imamo recimo jednog gospodina ovde koji ima prosek 6,08, dakle, to je manje od 6,1. To je, recimo, ako biste imali 30 ispita, a na 28 dobijete šest, a na dva dobijete 7, kao da je možda i ciljao da ima 6 prosek, pa su mu se ove dve sedmice omakle. Tu sada stoji i objašnjenje, biografija za tog gospodina, pa i obrazloženje na kraju i kaže – na sveobuhvatni utisak Visokog saveta sudstva u pogledu kandidata nije mogla da utiče prosečna ocena ostvarena na osnovnim studijama, jer su svi ostali relevantni parametri za izbor na izuzetno visokom nivou. Sada se opet vraćam na ovaj dokument, da vidim koji su to parametri, hajmo još jedanput, prosečna ocena, dužina studiranja, ocena rada. Dobro prosečna ocena nije toliko uticala osim ova dva druga relevantna parametra, a to je dužina studiranja i ocena rada. Koliko sam čuo, a možda grešim, većina kandidata je dobila za ocenu rada, maksimalnu ocenu, 100 poena, većina skoro, svi su dobili ravnomerno po 100 poena, a za ovog kandidata piše da je sa 30 godina života završio studije na Univerzitetu u Prištini. Ne mora da znači da je studirao 10 godina, možda je studirao manje, ali mi nemamo informaciju o tome koliko je stvarno on studirao, a to je jako bitan faktor ovde u odlučivanju ko će da bude predložen za kandidata za sudije. Pored toga, mi ovde imamo spisak kandidata, ali nemamo rangiranje iako u dokumentu jasno piše da postoji sistem sa ocenjivanjem, sa bodovanjem, baš kako bi trebalo i to je sasvim u redu, tako i treba da bude. Međutim, bilo bi lepo da imamo spisak svih kandidata, pa lepo imamo liniju ispod koje imamo ljude koji nisu prošli, iznad koje imamo ljude koji su prošli i tačno znamo kakva je situacija. Naveo bih jedan drugi primer koji nije direktno vezan za ovo ali je možda dobra paralela, kada se deca upisuju u srednju školu imamo rang liste, pa oni sad polažu neki ispit, pa onda ko je prošao iznad toga, a ko nije prošao ispod toga i sve je jako transparentno. Zamislite kako bi bilo kada bismo imali samo ljude, učenike koji su prošli, a za ove ne znamo koliko su imali bodova. Zbog toga je malo problematično i upitno da li je ovaj način ocenjivanja zaista bio kompletno tačan i verodostojan. Meni je jako teško da poverujem da jedan kandidat sa prosekom 6,08 je ovde odabran u osam najboljih kandidata za Niš. Vi ste rekli da je bilo ukupno oko 1.200 kandidata na nivou cele Srbije. Ne znam koliko je bilo tačno u Nišu, to niste spomenuli, nemam tu informaciju, ali opet mi je nekako indikativno i pitam se da li je moguće da je odabrano osam najboljih u Nišu i među tih osam imamo kandidata za sudiju sa ovim prosekom koji je ravan šestici. Da li je moguće da u Nišu nema boljih sudija, da nema boljih kandidata za to mesto. Malo sam se raspitivao preko nekih privatnih kanala za ova ostala imena i čuo sam pohvalne stvari za neke druge kandidate za koje je rečeno da su jako dobri i da zaslužuju što su ovde, ali to ne važi za ovog sa prosekom 6,08. Mene takođe interesuje, pitam se, kakvu mi poruku šaljemo studentima koji su sada na pravnom fakultetu zato što biti sudija je jedno od jako cenjenih pozicija i jako važnih u državi. Recimo, za pravnike je to možda i najviša neka titula koju mogu da dostignu ili recimo da bude na pravnom fakultetu neki profesor. Saglasan sam u potpunosti sa ovim što ste rekli na Odboru za pravosuđe i da nije ocena uvek najbitnija i da postoje drugi faktori. To je činjenica i to stoji i to je apsolutno tačno, međutim, opet moram da se pozovem na ovu odluku gde je jasno definisano da je prvi faktor, u redu je, svi su podjednako ocenjeni, prvi faktor je prosečna ocena na studijama. Možda se vama ne sviđa ova odluka i to razumem, možda ste shvatili da postoje neki bolji argumenti, odnosno bolji faktori pomoću kojih bi trebalo da se određuje ko bi trebalo da bude na listi, ali mi trenutno imamo ovu odluku i trebalo bi za sada da se držimo te odluke, a onda bi kasnije možda mogao da se uvede neki novi pravilnik koji bi imao nešto drugačije faktore, pa da se vodimo njime, ali za sada imamo ovaj. Tako da je šteta što nemamo spisak svih kandidata pa da vidimo ko je kakav. Razgovarao sam još malo sa nekim ljudima iz Niša, iz sudstva, informisao sam se i rekli su mi generalno u sudovima u Nišu ima nekih sjajnih mladih ljudi, fantastičnih i jako su dobri i imaju visoke proseke. Međutim, niko od njih nije na ovom spisku. Naravno, neki od njih nisu ispunjavali uslove, previše su još uvek mladi, još uvek nisu spremni, objektivno ne mogu da se kandiduju, ali meni je skrenuo pažnju jedan pravnik koji radi u sudu u Nišu. Taj pravnik je bio student generacije, ima prosek ocena 9,7 i sada ovo nije konkretno vezano za vas, samo navodim primer, on je tamo na određeno vreme zaposlen i zbog toga, kako mi je objašnjeno ne može da dobije ocenu sudija o radu, pa samim tim ne može uopšte da se kandiduje za ovaj konkurs. Znači, ovo je sada jedan birokratski problem, nije direktno vezan za vas, samo navodim da čitav taj proces malo onemogućava i sprečava neke ljude koji su verovatno dosta bolji od nekih ovde da uđu ravnopravno u ovu trku. Moj kolega ovde iz poslaničke grupe, profesor Pavlović, malo se više informisao oko ovog procesa izbora sudija, on je tražio i spisak nekih kandidata koji nisu prošli kako bi mogao da uporedi sad ove koji nisu prošli za izbor i one koji su prošli. Onda je dobio informaciju da zapravo nije bilo nekog rangiranja pravog. Opet, se pozivam još jednom na dokument, odluka gde tačno piše kako ide rangiranje, sa koliko poena, ali ispostavilo se da ste se vi vodili u Visokom savetu sudstva nekim drugim merilima, što opet kažem, možda vi mislite da je to bolje i iz prakse ste zaključili da ovo nije najbolji način, ali trenutno ovo je pravilnik i trenutno bi trebalo da se držimo ovog pravilnika. Profesor Pavlović je onda uzeo na svoju ruku, sam je probao da izračuna poene za neke od kandidata za kandidate koji su prošli i za one koji nisu prošli, maksimalan broj poena je 300. Možda je nešto pogrešio i sada je ispalo da su neki imali 296 bodova od 300, a nisu prošli. Evo imamo neke koji imaju po 180 i oni su prošli. Tu sada malo dovodimo u pitanje da li je ovaj proces u potpunosti bio ispravan. Ovo bi nam pomoglo da imamo spisak svih kandidata pa lepo i tačno znamo ko su oni i onda je sve jasno, ovi su prošli, ovi nisu prošli i to je to. Šaljemo lošu poruku studentima, jer u Nišu ima sjajnih nekih ljudi koji su išli na neka takmičenja u Oksford, takmičili se u međunarodnom pravom na engleskom, nadmetali su se na engleskom i ostvarili su jako dobre rezultate. Šta treba onda da kažemo tim studentima? Nije bitno toliko rimsko pravo da imate deset, može i šest. Nije bitno ni trgovinsko pravo, najteži ispit na Pravnom fakultetu u Nišu, ne mora deset, može šest, jer zapravo taj prosek ocena nije ni toliko stvarno bitan. Slažem se, nije uvek najbitniji prosek ocena, ali u našoj zemlji, u našem sistemu tako ocenjujemo rad javnih službenika. Ako će neko da bude advokat ili nešto slično, pa će ići u privatnu službu, onda je u redu, onda je on možda snalažljiv, pa će da nadomesti to što nema dovoljno dobar prosek time što ima neke druge veštine. Ovde je ipak jasno definisan način kako bi to trebalo da se uradi i mi ovde nemamo kompletnu informaciju i nemamo apsolutni dokaz da su ovo baš najbolji kandidati. Zbog toga bih takođe hteo da apelujem na poslanike koji su iz Niša, sada sam primetio, ovo je mala digresija, da niko iz Niša ovde nije izneo neke stavove, ipak ovo su ljudi koji će u našem gradu da budu, da kažem, jako bitne ličnosti. Ne daj bože da završimo na sudu, oni će da dođu pred nas i da nam kroje sudbinu i niko od njih se nije izjasnio. Imam ovde koleginicu u parlamentu koja je iz Niša Jelena Žarić Kovačević koja je iz SNS, iz vladajuće koalicije, ona je pravnica, voleo bih od nje da čujem mišljenje. Možda sam ja ovde nešto propustio, možda nešto nisam razumeo. Priznajem, nisam iz ove branše, ali meni ovo zaista nije logično da je ovo najbolja ekipa koja je mogla da bude odabrana za Niš, a vidim i za druge gradove. Tako da, uzevši sve to u obzir, mi nećemo moći, nažalost, pošto nije transparentan proces izbora sudija, nismo sigurni da smo odabrali najbolje, mi iz DJB ne možemo da podržimo ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Jovan Jovanović nije prisutan. Narodni poslanik Vladimir Đurić ima reč. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Uvaženi gosti, poštovane koleginice i kolege poslanici, pravosuđe je presudno za uspostavljanje pravne države, sudije naročito. Ja neću ovde govoriti o konkretnim procesima. Mnoge moje koleginice i kolege poslanici su spominjali ovde raznorazne slučajeve koji su poznati u javnosti, a koji svoj sudski epilog nisu dobili. O stanju u pravosuđu govori i činjenica da se o tim slučajevima priča u medijima, da se o tim slučajevima priča i u ovom domu. Ni mediji, a ni ovaj skupštinski dom ne bi trebalo biti mesto gde će bilo ko iznositi bilo šta o bilo kom slučaju koji nije dobio sudski epilog. To mesto bi trebalo biti sud i samo sud. Pošto to nije, nažalost, slučaj i pošto toliko toga imamo da ovde slušamo i da se ovde izgovara, mislim da možemo zaključiti kakvo je generalno stanje u pravosuđu već na osnovu same te količine izrečenih reči. Visoki savet sudstva dostavio je dosta informacija o procesu izbora sudija koji se prvi put biraju na sudijske funkcije. Nedostaje informacija o tome zašto nedostaju sudije, da li idu u penziju, u advokaturu, na neke bolje plaćene poslove u privatnom sektoru, konsultantske poslove, u Kanadu? Da vidimo ima li država problem da pridobije i zadrži najbolje talente, jer to bi trebalo biti cilj Visokog saveta sudstva, da na sudijske funkcije dođu studenti generacija, oni koji su imali najveće prosečne ocene na studijama, koji su fakultete u rekordnom roku završili i koji su se i po karakteru pokazali kao ljudi koji će dostojno obavljati studijske funkcije. Ostala su na Odboru za pravosuđe neodgovorena određena pitanja vezana za selekciju i rangiranje kandidata u skladu sa odlukom o utvrđivanju kriterijuma i merila za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti za sudije i predsednike sudova. U toj odluci je utvrđen postupak bodovanja za sudije i za sudije koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. I u članu 4. tu se navodi da se gleda prosek sa studija, dužina studiranja, ocena rada i još neki dopunski kriterijumi. Mi smo, dakle, naša poslanička grupa, rangirali neke kandidate i uporedili smo, recimo, jednog kandidata sa prosečnom ocenom 6,9 koji je studirao osam godina, koji jeste predložen i jednog kandidata sa prosečnom ocenom 9,6 koji je studirao tri godine, a nije predložen. Obojica su imali pozitivno mišljenje svojih nadređenih. I to nije jedini slučaj na koji smo naišli i po kom kada sprovedemo odluku koja je važeći propis, mi jednostavno ne dobijamo listu kandidata koju je komisija dobila. Nadalje, Visoki savet sudstva je za jednog od kandidata sa niskim prosekom sa studija u obrazloženju rekao da se posebno imalo u vidu da je sednica svih sudija Osnovnog suda u njegovom gradu upravo njega kao kandidata izuzetno podržala. E, sad, iz važećeg podzakonskog akta moralo bi slediti da nema subjektivnog određivanja i vrednovanja kriterijuma ili da je subjektivnost svedena na minimum, te da ti kriterijumi moraju biti doslovno primenjeni onako kako je odluci propisano i da se kandidati moraju izbodovati matematikom koju propisuje odluka. Međutim, Visoki savet sudstva nam je pisanim putem odgovorio da se lista kandidata iz redova sudijskih pomoćnika dobija iz posebnog megasoftvera, mega-programa. Nismo, dakle, dobili eksplicitan odgovor na pitanje - da li to znači da bodovanje i rangiranje kandidata vrši program po svojoj matematici i da li je matematika tog programa usklađena sa onim što zakon propisuje, u ovom slučaju konkretan podzakonski akt? Dakle, da li se kandidati boduju i rangiraju po programu čija matematika jednostavno nije zakonita? Zakon o sudijama nadalje propisuje u članu 45. i da se stručnost kandidata proverava i ocenjuje ocenama od jedan do pet na ispitu koji organizuje Visoki savet sudstva. Podataka o rezultatima koje su kandidati ostvarili na tim ispitima nema. Na Odboru za pravosuđe smo čuli da Visoki savet sudstva zna za kandidate sa niskim prosecima sa studija, da zna da ima onih sa većim prosečnim ocenama koji nisu prošli, da se uvažavaju važnost proseka i trajanja studija, ali da to ne garantuje sposobnost vršenja svakog pravničkog posla i da bi neko od kandidata sa većim prosekom bio sjajan profesor ili doktor nauka, predavač, ali da su cenjeni tip i konstitucija čoveka kod procene da li je on konkretno za sudiju ili ne, a to su cenili mentori kandidata. Zato je, između ostalog, i propisano uvažavanje mišljenja sednice svih sudija. Opet nije eksplicitno odgovoreno da li je rangiranje urađeno po zakonu ili ne, jer kada se prosto odredbe odluke provuku kroz digitron i izboduju kandidati, ne dobije se lista koja nam je isporučena. Ja ne pitam šta je bolje između ova dva očigledno različita kriterijuma za rangiranje. Pitam samo koji je zakonit. Čak i da su oba zakonita, imamo problem kolizije propisa, što takođe nije dobro. Dodatno zbunjuje što su svi kandidati dobili maksimalne bodove po osnovu ocene rada od svojih nadređenih. Pitanje zakonitosti izbora sudija je jako važno, jer ako pravosuđe prekrši propise koji regulišu njegov rad, onda smo sa samog vrha pravosuđa poslali poruku da pravni sistem nije postojan i da nije jednak prema svima, te da pravne države nema u punom kapacitetu ili je nema uopšte i da je država povlašćenima majka, a drugima maćeha. Ako se na karijeru mladog sudije već na samom početku baci senka sumnje zbog sumnje u zakonitost njegovog izbora, taj sudija će na samom početku svoje karijere imati narušen integritet, a to ga čini podložnim raznim uticajima i to ga sprečava da dostojno obavlja svoju funkciju. Ozbiljan i odgovoran kandidat bi i sam trebalo biti zainteresovan za zakonitost sopstvenog izbora. To bi bilo ponašanje od integriteta osobe koja ima konstituciju za vršenje sudijske funkcije i to konstitucije koja nam je na Odboru za pravosuđe označena kao najvažnija, ako ne i presudna pri ovom izboru, jer osoba prave konstitucije, dakle, osoba od integriteta ni sama ne bi pristala da bude izabrana na javnu funkciju kroz postupak upitne zakonitosti. A upravo su nam takve sudije potrebne ako želimo da zaista imamo pravnu državu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović.
Hvala, poštovani predsedavajući. Predstavnici Visokog saveta sudstva, predstavnici Veća tužilaca, koleginice i kolege narodni poslanici, ja ću se na ovaj izbor sudija osvrnuti sa aspekta predstavnika Bošnjaka Sandžaka, koje predstavljam u ovom parlamentu, s obzirom da je ovo izuzetno važna tema za individualna i kolektivna prava Bošnjaka, među kojima spada i pravo na zapošljavanje i ravnopravnu zastupljenost u državnim organima sa javnim ovlašćenjima. Kada govorimo o zastupljenosti Bošnjaka u sudovima i javnim tužilaštvima u Sandžaku, u svetlu ovog izbora sudija i tužilaca, svedočimo nastavku diskriminacije i odstranjivanju Bošnjaka iz sistema pravosuđa. Na području koji pokrivaju Osnovni sud i Prekršajni sud u Novom Pazaru Bošnjaci čine 80,17% stanovništva i u navedenim sudovima oni su zastupljeni daleko ispod ovog procenta. Od ukupno šest sudija koji se ovom prilikom biraju za sud u Novom Pazaru, samo tri kandidata koja su predložena su bošnjačke nacionalnosti, dok su ostala tri predložena i dolaze sa teritorije opštine Raška. Ovakav predlog je neprihvatljiv. Prvi razlog za to je teritorijalna pripadnost, jer sudije koje se biraju ne dolaze sa teritorije suda koji pokriva nadležnošću tu oblast, koji su Novi Pazar, Tutin i Sjenica. Ovde ne govorim samo o diskriminaciji Bošnjaka, kandidata bošnjačke nacionalnosti, već i o diskriminaciji kandidata srpske nacionalnosti koji su sa teritorije Novog Pazara, Tutina i Sjenice odbijeni i nisu prošli kao kandidati. Važni kriterijumi za izbor sudija su, naravno, stručnost i visoki moralni kriterijumi, visoki moralni kvaliteti. Moralne kvalitete jednog kandidata može da ocenjuje jedino sredina iz koje taj kandidat dolazi i sredina u kojoj taj kandidat treba da obavlja sudijsku ili tužilačku funkciju. Izborom sudija van teritorije grada Novog Pazara i van teritorije nadležnosti koju pokriva sud u Novom Pazaru onemogućava se našem mladom kadru da dalje napreduje u struci, jer na upražnjeno mesto sudije sedovode ljudi sa strane i na taj način naš kadar ostaje ili nezaposlen, ili volonter, ili u najboljem slučaju sudijski pomoćnik. S druge strane, ne oslobađaju se ni mesta sudijskim pomoćnicima i tako naši mladi pravnici večno ostaju sudijski pomoćnici, a pošto njih ne birate u sudije, ne stvaraju se ni nova radna mesta za pripravnike i tako već godinama niko nije primljen. Posebno želim da vam skrenem pažnju na ovaj podatak i žao mi je što ministarka pravde danas nije ovde sa nama da čuje, Pravni fakultet državnog univerziteta u Novom Pazaru postoji od 2006. godine i za sve ovo vreme koliko postoji ni jedan jedini diplomirani pravnik sa ovog Univerziteta nije primljen u sud u Novom Pazaru, tačnije ni u jednoj od pet pravosudnih institucija koje se nalaze u Novom Pazaru. Sada mi vi recite - kakvu poruku vi šaljete mladim pravnicima koji završavaju na ovom Univerzitetu? Ti ljudi volontiraju u sudu samo da bi stekli pravo da polažu pravosudni ispit i šta dalje?Kakve su šanse i mogućnosti za njihovo napredovanje? Drugi razlog zbog kojeg je ovaj predlog neprihvatljiv je svakako neusaglašena nacionalna struktura i nastavak dosadašnje negativne prakse. Na konkursu za izbor troje sudija Osnovnog suda u Novom Pazaru prijavljeno je 29 kandidata, a od toga 16 kandidata je bošnjačke nacionalnosti i samo jedan kandidat je izabran i da se razumemo radi se o kandidatu visokih kvaliteta. Nije da je primljen samo zato što je Bošnjak. Međutim, dva kandidata su dovedena iz susedne opštine Raška. Čuli smo malopre i od predstavnika Radikalne stranke zbog čega je to neprihvatljivo, zato što to povećava troškove i to je udar na budžet. Ustav u članu 77, Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina u članu 21, te Okvirna konvencija o zaštiti prava nacionalnih manjina u članu 15. propisuju da se nacionalna struktura sudijskih i javnotužilačkih funkcija mora usaglasiti sa nacionalnom strukturom stanovništva za područja za koje su nadležni ti sudovi, odnosno tužilaštva. Evropska komisija je, takođe, u svom poslednjem izveštaju o napretku Srbije ka EU takođe kritikovala Srbiju zbog nedovoljne zastupljenosti Bošnjaka i Albanaca u sudovima, tužilaštvu, policiji, inspekcijama i drugim državnim organima sa javnim ovlašćenjima. Ovim povodom se oglasilo i Bošnjačko nacionalno veće koje je kao najviše predstavničko telo Bošnjaka u Republici Srbiji tražilo od Ministarstva pravde, Visokog saveta sudstva, Veća tužilaca i od skupštinskih odbora u Narodnoj skupštini da ponište ovaj konkurs i da se donese predlog koji će obezbediti usaglašavanje nacionalne strukture sudija i tužilaca sa nacionalnom strukturom stanovništva za oblasti, odnosno za područje za koje je nadležan sud u Novom Pazaru. Prilikom svakog izbora sudija i tužilaca ovde se krše ove odredbe Ustava, zakona i međunarodnih konvencija koje sam sada naveo i svaki put mi izražavamo nadu kako sledeći put neće biti tako. Postavlja se pitanje - kakvu poruku uopšte šaljete građanima ove zemlje, Bošnjacima, kada im ne onemogućavate da se uključe aktivno u rad pravosudnih organa? Građani sa ovakvim načinom izbora sudija sa punim pravom nemaju poverenje u objektivnost sudova i nemaju poverenje u jednakost pred zakonom. Mnogo je onih koji bi se danas pobunili na ovakav predlog. Mnogi kandidati su ti koji bi se pobunili zato što ne prihvataju da budu odbijeni samo zato što nisu podobni. Lično ne opravdavam njihovo ćutanje. Međutim, smatram da oni trebaju biti mnogo glasniji u odbrani tih svojih prava, ali donekle i shvatam zbog čega ćute. Pretpostavljam da mi skrećete pažnju da imam vreme, ali…
Molim vas da privedete kraju diskusiju.
… imam i vreme ovlašćenog predstavnika grupe.
Nemate mogućnost da u ovom delu sednice koristite vreme koje pripada šefu ili ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe. Vreme koje pripada vašoj poslaničkoj grupi za diskusiju po ovoj tački dnevnog reda je iskorišćeno. Daću vam još 10 sekundi da privedete kraju. Izvolite.
Dakle, shvatam zbog čega kandidati koji su s pravom nezadovoljni na ovakav izbor i ovakav predlog sudija i tužilaca se ne oglašavaju. Donekle, oni se plaše da će time sebi zatvoriti vrata za dalje napredovanje u karijeri. Pozivam vas da vi poništite ove predloge za izbor sudija u Novom Pazaru i da donesete novi koji će raditi na usaglašavanju.
Reč ima narodna poslanica Ana Ćirić, a neka se pripremi narodni poslanik Marko Đurišić.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva, izuzetno mi je drago što se danas obraćam, po prvi put, u ovom Domu, jer smatram da je ova tema zaista važna i da predstavlja stub funkcionisanja našeg društva. U materijalu koji smo dobili danas detaljno su obrazloženi predlozi kandidata, kao i njihove biografije. Smatram da su one zaista kvalitetne, te da nam daju nadu da će ova reforma koja se sada sprovodi zaista uroditi plodom. Kada govorimo o izboru kandidata na bilo koje funkcije koje su od ovog značaja, a pogotovo kada govorimo o funkcijama koje treba da budu potpuno nezavisne, ovim izborom mi oblikujemo budućnost naše zemlje. Kada kažemo budućnost, mi ne govorimo o narednih godinu, dve, tri, već govorimo o jednoj daljoj budućnosti, o projekciji koja treba da nam stvori sigurnost i stabilnu državu. Ovom prilikom neću komentarisati biografije kandidata, jer smatram da je od velikog značaja način na koji su oni izabrani, način i kriterijumi koji su korišćeni pri izboru, a pogotovo što većina kandidata jesu već potekli iz sudstva i tužilaštva, tako da zaista smatram da nas to dovoljno uverava da je ova vaša odluka, tj. vaš predlog zaista ispravan i da će dati rezultate. Kada govorimo o ženama na funkcijama, obično imamo neke procente i neke kvote koje treba zadovoljiti, kao, na primer, u Narodnoj Skupštini 30% poslanika je potrebno da budu osobe pola koji je manje zastupljen, a u ovom slučaju to su žene. Meni je izuzetno zadovoljstvo što ste vi izabrali toliko žena da budu sudije, zamenici sudija, tužioca, a one nisu morale da budu ni u jednoj kvoti, već su izabrane isključivo po svojim kompetencijama. Svi ćemo se složiti da je pravosuđe od vitalnog značaja za razvoj naše zemlje i našeg društva, jer sa jakim i nezavisnim pravosuđem zaista jedino tako možemo da idemo napred, te iz tog razloga je potrebno napraviti uslove u kojima će pravosuđe da funkcioniše potpuno nezavisno, a smatram da je ovo jedan korak, prvi i važan korak, a to je izbor kadrova koji su stručni i mladi. Ono što nam je značajno jeste što ste izabrali dosta mladih kadrova, a oni jesu budućnost ove zemlje. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Marko Đurišić nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović, a neka se pripremi narodni poslanik Bojan Torbica. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Ići sudiji, trebalo bi da znači, ići pravdi. Naša narodna poslovica kaže – da pravda drži zemlju i gradove, još „Dušanov zakonik“, da ne treba suditi u strahu od cara nego po pravdi i zaista ovo jeste tema od velike osetljivosti i izuzetnog značaja za našu državu. Drago mi je da ovde vidimo predstavnike Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva, da vidimo ko su ti ljudi koji stoje iza najvažniji pravosudnih funkcija u ovome društvu, koji zaista imaju ogromnu odgovornost kada ovakvim činom biraju nosioce najviših pravosudnih funkcija i time opredeljuju neku sudbinu pravosuđa u Srbiji za neki naredni period, a kasnije nakon tri godine to i potvrđuju ko je, da tako kažem, opravdao poverenje ili ne. Ono što, naravno, mogu da govorim iz ugla opozicije i da kritikujem svaki predlog koji dolazi u Narodnu skupštinu Republike Srbije, ali mislim da to u ovom slučaju jednostavno ne bi bilo pošteno. Nije lako postaviti se u ovom slučaju i ja ću se potruditi u ovom svom kratkom izlaganju da ukažem koje su to specifičnosti. Sa jedne strane, ova procedura deluje zaista kao jedina ispravna procedura. Zaista, vi kao neki nezavisni organ treba da date te predloge, imate iskustvo, imate znanje, znate praksu na terenu, dali ste ljude, predložili ste ljude iz pravosuđa, na taj način je ispoštovana nezavisnost sudstva i na svaki drugi način jednostavno to bi trebalo da bude procedura mimo politike i mimo političara, i nije normalno u krajnjem da mi ovde biramo ko treba da bude nosioc najviših pravosudnih funkcija, kada vi sigurno bolje znate i možete da ocenite njihov rad, jer svakodnevno neki ljudi sa njima rade i oni, da tako kažem, mogu najbolje da ih ocene. I, zaista iz tog ugla gledano trebalo bi podržati, jer je struka o struci se izrazila i na neki način predložila one koji trebaju da naslede struku. Taj ugao gledanja je jedan. Drugi ugao gledanja je naravno, ono naše negativno iskustvo koje mi u Srbiji imamo sa pravosuđem. Pre svega, partijski uticaj na pravosuđe, a onda jedan drugi uticaj koji možda nije dovoljno pomenut, a koji vredi pomenuti, a to je tzv. rodbinsko kumovski uticaj na pravosuđe. I, to je jedna tema koja je i te kako bolna i nešto slabo primećena, a koliko izlečena u našem pravosuđu, to bi tek bila tema za diskusiju. Naravno da iz tog ugla gledano, ja mogu iz ugla Dveri da navedem brojne, da tako kažem, probleme koje smo imali sa pravosuđem. Odbačene krivične prijave za izborne krađe iz 2012. godine, odbačene krivične prijave za antiustavno delovanje po pitanju Briselskog sporazuma, naše razne krivične prijave vezane za visoko-tehnološki kriminal, gde se neko lažno predstavlja u naše ima na internetu, što sve nikada nije dobilo nikakav epilog. Mogu da podsetim javnost i na razne druge stvari koje su obećavane, posebno od strane SNS koja je toliko poznata po lažnim predizbornim obećanjima da će se izboriti sa korupcijom, a evo pet punih godina nemamo nijednu pravosnažnu presudu po pitanju korupcije, niti se danas u zatvorima Srbije nalazi jedan jedini čovek koji je opljačkao ovu državu prethodnih 25 godina. Pa, koliko je to godina potrebno SNS da se završi bilo koji postupak? I, dokle će pod izgovorom nezavisnosti sudstva da zastarevaju postupci, da nema pravosnažnih presuda, da se obaraju tužbe itd? Dakle, jednostavno mnogo priče, a malo rezultata. Ono što, želim takođe dodatno da istaknem, jeste da imamo slučaj, recimo, da se i u svoje vreme i u ovom domu Narodne skupštine podizala neka robijaška odela poput, recimo, robijaškog odela za Mlađana Dinkića, od strane sadašnjeg predsednika Vlade Aleksandra Vučića, pa ne videsmo da je iko ikada procesuirao ekonomskog ubicu Mlađana Dinkića, koji je direktno na uništenje naših domaćih banaka i privreda. Dakle, čini mi se da je politika SNS u pravosuđu, zapravo nastavljač u mnogo čemu politike DS i da su kadrovi DS i te kako dobro došli kadrovskim rešenjima SNS, da tu postoji jedan ozbiljan kontinuitet. U ostalom ne vidim zašto se ne rešavaju toliki slučajevi koji se ovde pominju, kada ste već pet godina na vlasti. Mislim da je tu Rasim Ljajić, zaista bio pošten kada je pre neki dan rekao da je Aleksandar Vučić pravi petooktobarac i nastavljač 5. oktobra, možda i vrhunac 5. oktobra. Ono što želim ovde još da istaknem, jeste da, dakle mi ovde želimo da pohvalimo nekoliko stvari, što nisu favorizovani polaznici pravosudne akademije, jer je to bio način da se partijski, posebni i podobni kadrovi instaliraju u tužilaštvo i sudova. Ne smemo dozvoliti takvu vrstu forsiranja kursista i poslušnika, već nam trebaju ljudi koji su upravo iskustvo stekli u pravosuđu i samim tim njih i treba favorizovati što je ovde dobra stvar. Treba obratiti pažnju i na činjenicu da je u pravosuđu rasprostranjena pojava nepotizma i favorizovanja srodnika, o čemu sam govorio i sa tim bi trebalo da se prestane. Dveri ne žele porodične pravosudne klanove, već stručne, dostojne i hrabre sudije i tužioce. Moramo birati nove kadrove u pravosuđu i podmlađivati strukturu, jer je poznato da u ovom trenutku ima sudova i tužilaštva koji su preopterećeni poslom, a u njima nema dovoljno sudija i zamenika tužilaca za postupanje. Sa druge strane, u beogradskom pravosuđu imamo konstantnih haosa sa izmetanjem i preseljenjima, što sve utiče na nezavisnost sudstva i samostalnost tužilaštva. Sada kada biramo nove sudije i zamenike tužilaca, moramo voditi računa i o tome u kakvim uslovima se radi, tj. kakve su sudnice, kabineti i sve ono što treba da predstavlja osnovne uslove za rad ljudi u pravosuđu. Pitanje zarada u pravosuđu, je takođe, posebno pitanje, a ovde Dveri podržavaju sve stavove pravosudnih sindikata i strukovnih udruženja koja su usmereni na poboljšanje njihovog položaja, a posebno na jačanje kapaciteta pravne države, jer ne sme više partija da sudi, odnosno članska karta, već pravo. Dveri su takođe zabrinute zbog uvođenja novih pravosudnih profesija javnih izvršitelja, javnih beležnika, čime se nadležnost sudova sužava, tarife i troškovi povećavaju, sve na štetu građana Srbije, što je posebna tema. Posebno smo zabrinuti, istaći ću na kraju još dve stvari. Posebno smo zabrinuti zbog pritiska pojedinih medija na sudove i tužilaštva, čime je već stvorena ambijent gde javnost maltene presuđuje, gde se reaguje emotivno, umesto da se u odgovarajućim postupcima utvrde pravno relevantne činjenice od strane nadležnih državnih organa, pojedini mediji optužuju i presuđuju. Posebno pitanje predstavljaju slučajevi kada su tužilaštvo i sudovi faktički privatizovani od privatnih privrednih društva, pa je tako postojao veliki broj predmeta u kojima tužilaštvo štiti interese i uteruje dugove, recimo za privredno društvo „Dajners klub“ d.o.o koje je dugi niz godina izdavalo platne kartice iako nije poslovna banka. Zašto tužilaštvo nije iniciralo postupak za neovlašćeno izdavanje takvih kartica i da li možda neke sudije i tužioci možda imaju neki „vip“ status u „Dajners klubu“? Konačno, možda i najosetljivije pitanje, treba prekinuti sa praksom da se u suđenja u Srbiji, u rad pravosuđa mešaju strane ambasade, posebno SAD i Nemačke i posebno u pogledu specijalnih tzv. sudova za ratne zločine, za organizovani kriminal. To je nešto o čemu ovde mora da se progovori. Zaista je ispoštovana procedura. Verujemo da je ispoštovana i stručnost, nemamo dovoljno poverenja jer smo imali mnogo negativnih iskustava iz prošlosti. Da li smo dovoljno stručni da sve ovo ocenimo, da li treba da vam damo blanko poverenje, dokle ćemo kočiti izbor, da li bismo time možda kočili izbor novih sudija i tužilaca, što je neophodno za rad pravosuđa, ako bismo u ovom trenutku bili protiv ili tražili povlačenje vaših ovakvih odluka. Kako da vam verujemo, ko će da odgovara za to ako budete imali propuste u radu, to je veliki broj pitanja na koja u ovom trenutku nema odgovora. To je nešto što će naravno biti predmet dodatnog izlaganja naše poslaničke grupe.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika.
Mislim da gospodin Boško Obradović ne ume da govori, a da ne pročita tekstove koji su mu unapred napisani. Ne znam gospodine Obradoviću ko vama piše te vaše antologijske govore, ali na kraju krajeva to me mnogo i ne zanima. Ono što želim da kažem, jeste da ste jedan od nastavljača 5. oktobra vi, iz Dveri, jer je Bojan Pajtić kao predsednik DS koja je bila glavni učesnik u petooktobarskim dešavanjima 2000. godine, pozvao građane Srbije da na biračkim mestima, gde se ponavljaju izbori, glasaju baš za Dveri. Gospodin Krsto Janušević vam je već dana pokušavao da objasni da ste u Novoj Varoši npr. u koaliciji sa DS. Tako da mislim da je mrtva trka između vas i DS, ko je veći nastavljač petooktobarskih tradicija, koje su kao što građani Srbije dobro znaju, ostavile pravu pustoš u Srbiji. Što se tiče stranih ambasada, uticaja velikih sila na politiku Srbije i pojedinih političkih stranaka, ja mislim da nije u SNS, nego u vešem pokretu, organizaciji ili već kako vi zovete to čemu vi pripadate, gospođa koja je službenik administracije jedne strane države, jedne velike sile. Ona je na platnom spisku te države. Nije na platnom spisku neko ko je u predsedništvu SNS, nego u predsedništvu stranke koja je navodno proruska, srpska, pravoslavna, porodična - kad jedan od ključnih ljudi, gospođa …
Gospodine Martninoviću, dva minuta
… koja je na platnom spisku administracije jedne velike zapadne sile, da ne kažem super sile.
Dva minuta je isteklo. Zahvaljujem. (Boško Obradović, s mesta: Replika.) Dobićete pravo na repliku naravno, molim vas samo da se prijavite. Replika, narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Za razliku od vas i Aleksandra Vučića, gospodine Martinoviću, ja nisam sveznajući, već naravno da koristim sve ono što znaju i ostali poslanici i stručni savet iz srpskog Pokreta Dveri i uvek ću ovde biti glasnogovornik mnogo pametnijih ljudi od mene i mnogo stručnijih ljudi od mene, konkretno recimo za ovu oblast. Drugo važno pitanje jeste – ko je uopšte bivši režim ovde u ovom Domu Narodne skupštine? Pa vi, gospodine Martinoviću, ste uzeli Gorana Vesića koji je verovatno bio onaj koji je napunio dugim cevima Skupštinu Grada Beograda 5. oktobra. Dakle, vi ste uzeli kandidate žutih, vi ste uzeli nosioce tog propalog režima da danas vode Grad Beograd i vi nekome pričate o DS. Pa koliko imate danas kadrova DS u vašim redovima? Ili vi recimo se usuđujete, što mislim da je posebno drsko i bezobrazno, da vređate jednu od najumnijih Srpkinja sveta prof. dr Jasminu Vujić samo zato što ne podržava SNS, već podržava Dveri? Vi da govorite nekome o stranim agentima koji ste prijatelj sa Toni Blerom, sa Hilari i Bilom Klintonom, koji se kunete u prijateljstvo osvedočenih srbomrzaca, ratnih zločinaca i kriminalaca.
Molim vas da se ne obraćate direktno narodnom poslaniku.
To je, rekao bih, zaista neozbiljno gospodine Martinoviću. Dakle, ovde je stvar veoma jasna. Vi ne možete da pobegnete od istine da nema rezultata borbe protiv korupcije. Nema ih. Pet godina ste na vlasti - ni jedna pravosnažna presuda, niko nije u zatvoru Srbije na višegodišnjoj robiji koji je kriv za pljačku Srbije. Samo priča, samo hapšenja pred kamerama, samo velike medijske predstave na čelu sa glavnim glumcem Aleksandrom Vučićem, a konkretnih rezultata za borbu protiv korupcije nema. Ja vas opet pozivam da počnete od SNS, Dragoljuba Zindovića iz Prijepolja, Dimitrija Paunovića iz Nove Varoši, jer korupcija u srcu SNS.
Dva minuta je isteklo. Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Ne rekoste nam, gospodine Obradoviću, na čijem je platnom spisku i od koga prima platu ta najumnija Srpkinja svega koja ne podržava SNS, a podržava vas iz Dveri. Da li treba da vas podsećam, gospodine Obradoviću, da ste na izbore izašli sa strankom za čijeg mandata su sprovedene te famozne 24 sporne privatizacije na koje je ukazala Evropska komisija? Te privatizacije su se desile kada ste vi vodili Srbiju, kada ste vi imali ministra privrede i kada ste vi odlučivali o tome koje fabrike će biti prodavane i po kojoj ceni. I posledice vaše politike se nažalost osećaju i dan danas. I sve ovo što Vlada Srbije radi, sve ovo što radi Aleksandar Vučić, radimo zato da popravimo tešku ekonomsku situaciju, katastrofalnu ekonomsku situaciju koju smo zatekli 2012. godine. Samo da vas podsetim, gospodine Obradoviću, kada ste vi bili na vlasti, vi i vaši politički saveznici, imali smo negativnu stopu rasta od minus 4. Sada imamo za prvih osam meseci stopu rasta BDP od 2,8. Do kraja godine verovatno i tri. U 2017. godini prelazimo četiri, smanjujemo nezaposlenost, povećavamo broj domaćih i stranih investitora, otvaramo nova radna mesta. Evo, gospodin Vučić, koga toliko mrzite i čije ime toliko spominjete, danas je bio u Senti na otvaranju još jedne nove fabrike. Otvaramo fabrike širom Srbije. Vi ste ih zatvarali, vi ste stavljali katance na te fabrike, mi te katance skidamo, otvaramo nove fabrike, otvaramo radna mesta. Gospodine Obradoviću, to kažem i vama i to kažem vašim prijateljima iz DS…
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću.
… završavam, izbori su završeni, građani su svoje rekli. Koliko vredite izmereni ste 24. aprila. Vredite tako da ste na ivici cenzusa.
Zahvaljujem. (Boško Obradović, s mesta: Replika.) Mislim da replike predugo traju. Vratićemo se na tačku dnevnog reda. Tokom vaše rasprave i vaše diskusije izazvali ste repliku. Mislim da sam bio i previše korektan i nema razloga da nastavljamo sa replikom. Nastavljamo dalje sa tačkom dnevnog reda. Obzirom da narodni poslanik Bojan Torbica nije prisutan, pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Izvolite. Narodni poslanik Miroslav Aleksić ima reč.
Koliko imam vremena? Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici VSS i Državnog veća tužioca mi danas živimo u zemlji u kojoj je politika iznad institucija sistema, iznad života građana i postavlja se objektivno pitanje i u objektivnost današnjeg izbora predloženih kandidata. U prethodnim godinama imali smo prilike da vidimo rezultate u pravosuđu koji su pompezno najavljivani, menjani su ministri. Od svega toga nismo videli nikakve rezultate. Stanje se pogoršavalo i pogoršava se iz dana u dan i zato ne treba da pitamo nikoga van zemlje, ne trebamo da pitamo ni Evropu, ni svet. Treba da pitamo naše građane, one koji trebaju svoja prava da ostvare upravo u pravosuđu RS. Primeri dokazuju da politika itekako u prethodnom periodu i prethodnim godinama utiče na pravosudni sistem i zahvaljujući uticaju na politiku vlast vodi rat i političku borbu sa političkim neistomišljenicima, reketira privredu i privrednike, zastrašuje ih, naravno, ono što je najveći problem, sprečava konkurentnost upravo u ovoj oblasti i zato se realno postavlja pitanje – da li mi biramo one koji su podobni vlasti i vladajućem režimu ili one koji su zaista najstručniji? Želim da verujem jer živim u ovoj zemlji da ćemo izabrati najstručnije ljude i da su ovi kandidati zaista ti ljudi koji treba da obavljaju te funkcije, ali gledajući praksu i istoriju koja je učiteljica života u prethodne četiri godine ne mogu biti siguran u to. Ako pogledate sada kako funkcioniše i najavljena borba protiv korupcije o kojoj smo slušali unazad pet godina od premijera, ljudi koji danas vrše vlast da će to biti nešto prvo što će uraditi, da će stati na red korupciji, to se svelo zaista na medijske najave hapšenja pred kamerama i veliki broj krivičnih prijava bez epiloga suda, jako malo optužnica, a presuda još manje. Zbog toga se i postavlja pitanje – da li u ovoj zemlji treba i da postoji sud, tužilaštvo ako imamo izvršnu i zakonodavnu vlast koja tuži, koja vodi postupke, koja dokazuje i koja na kraju presuđuje? Imamo bezbroj primera iz prakse gde su bila pompezno medijski najavljivana hapšenja i razno razna druga krivična dela od najviših organa državne vlasti. Postavlja se pitanje – ko ovde obavlja koju funkciju? Da li premijer treba da najavljuje hapšenja ili to treba da rade nadležne institucije? Da li režimski mediji treba da govore o tome kako će da bude uhapšeno 100 tajkuna i 100 političara, kako postoje dokazi za ovog ili ono ili to treba da rade institucije sistema? Jedan od najsvežijih primera je i postupanje ili ne postupanje u slučaju Savamale, gde je suspendovan deo teritorije Republike Srbije u određenom vremenskom periodu. Šest meseci posle toga u državi u kojoj mi živimo nemamo odgovor ko je tokom noći nekog vezao, izbacio iz svog objekta i to mu porušio. Šta više da govorimo o pravosuđu i zemlji u kojoj živimo. Dok ne dobijemo odgovor na to, iako ga je premijer najavio, ali ga nije dao, ne možemo biti ubeđeni u to da se stanje u Srbiji promenilo i da postoji sistem institucije. Očigledno da ne postoji. Moram da pomenem i veliki broj predmeta koji su zastareli. Ovih dana slušamo i o predmetu Karića i o predmetu Miloševića, da ne zaboravim i Subotića i sve ostale predmete koji su zastareli i naneli veliku štetu ne samo državi, nego građanima od kojih se finansira danas Republika Srbija. Takođe, postoji veliki broj predmeta u kojima se ukoliko sudije nisu podobne za te predmete, oni menjaju ili se na njih vrši pritisak ili se zastrašuju, kao što smo mogli da vidimo i u predmetu protiv brata premijera, Andreja Vučića, gde je to urađeno vrlo efikasno i na jedan način koji pokazuje da pravosuđe u Srbiji može biti i efikasno, ukoliko je u interesu vlasti. Sa druge strane, mene moji građani Trstenika i Aleksandrovca i Kruševca pitaju kada će oni moći da ostvare svoja prava na sudu u predmetima koji traju godinama, u predmetima u kojima oni ne mogu da dostignu svoju pravdu ili kada će biti kažnjeni oni za koje su obični građani podneli možda neke prijave ili neki koji su zloupotrebili određene funkcije koje su oni obavljali. Dakle,kao što istraživanja pokazuju, 80% građana Srbije ne veruje u pravosudni sistem i to je ocena. Ova Vlada i Skupština ne treba da budu otuđeni od svojih građana i njih treba da pitaju za ocenu svog rada i kvaliteta svog rada. Mi imamo i situaciju da su tužioci i sudije zaplašeni i zaplašeno osluškuju šta će im reći političari. Ne govorim ovo samo ja, ovo će vam reći svi oni, samo što ja govorim javno. Svi će vam ljudi to reći. Dakle, tuži se preko medija, ljudi se zastrašuju, i danas imamo jednu situaciju hroničnog straha u zemlji u kojoj živimo i u kojoj treba da vlada pravo, da živimo u zemlji vladavine prava, a ne u zemlji u kojoj se vlada bahatošću, osionošću, zastrašivanjem i zloupotrebom vlasti. Upravo zbog svega toga, naravno, ne zbog procene naše, jer ja nisam stručan i kompetentan da procenjujem kvalitet ovih ljudi, to treba da rade institucije koje se time bave, ali učen dosadašnjom praksom ovoga režima kako se zloupotrebljava pravosuđe, pravosudni sistem i kako se ponaša sa ovim ljudima, ne mogu biti ubeđen da ovo neće biti ponovo grupa ljudi koji će biti partijski poslušnici i koji će suditi onako kako to odgovara vladajućem režimu. Zbog toga Poslanička grupa SDS i Narodnog pokreta Srbije neće glasati za ove predloge. Hvala.
Zahvaljujem. Dobićete reč, naravno. Imamo više prijavljenih u sistemu. Idemo redom. Povreda Poslovnika, narodi poslanik Darko Laketić, najpre. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsedavajući, smatram da je povređen član 107. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji kaže da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Naime, o čemu se radi. Pre svega, čovek sam koji je vrlo tolerantan i koji može da istrpi kritiku i, naravno, savet, bez obzira da li je on dobronameran ili ne, ali u ovom slučaju zaista je nemoralno da oni koji su radili reformu u pravosuđu, onakvu kakvu su radili, da praktično su ljudi selektovani iz jedne kancelarije u jednom ili više gradova, ko će nastaviti da radi svoj sudijski poziv, a ko ne, da danas ovde nama daju moralne lekcije o tome kako procedure i bilo šta u izboru novih članova, odnosno novih zaposlenih, novih radnika sudstva, odnosno sudova i tužilaštva, nisu valjani. Sramotno je upravo iz tih razloga što, jednostavno, ljudi koji nisu poštovali ne samo sudstvo i pravosuđe, nego nisu poštovali svoju državu, sebi daju za pravo da drže nama moralne lekcije. Iz tih razloga, mislim da je povređen Poslovnik i mislim da je povređeno dostojanstvo ovog parlamenta. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li želite da se u Danu za glasanje Skupština izjasni? (Ne) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Srđan Nogo, ujedno i ovlašćeni predstavnik, najpre povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, želim da vam ukažem da ste povredili član 104. pošto ste vrlo brzo malo pre prešli na drugog govornika, a niste nam dali mogućnost da se javimo, znači po članu 104. uskratili ste nam pravo na repliku. Želim da vas posavetujem da pogledate kako je recimo danas, pre vas, sednicu vodila predsednica Narodne skupštine Maja Gojković, koja nije uskraćivala pravo poslanicima na repliku. Gospodin Aleksandar Martinović je vrlo elokventan i rečit i sigurno sam ume da se snađe. Ne morate vi da branite njega i njegovu stranku od brojnih bolnih činjenica na koje mi ukazujemo. Znam da njega žulja i da ga boli, pa zato pominje zatvaranje fabrika. On nije uhapsio Mlađana Dinkića, nego šta više, Aleksandar Vučić, njegov šef, je postavio Ivicu Kojića, šefa kabineta Mlađana Dinkića, za svog šefa kabineta. Postavio je ministra finansija koga je dobio iz Svetske banke. Znači, sve oni koji su uništavali srpsku privrednu ekonomiju.
Uvaženi kolega, vi ste reklamirali povredu Poslovnika, član 104. Moram da vas usmerim na član 103. koji kaže da povredu Poslovnika možete reklamirati odmah, neposredno po učinjenoj povredi, a ne nakon toga. Tako da vam zahvaljujem. Nastavljamo dalje. Da li se još neko javio? Osnov javljanja je povreda Poslovnika. Izvolite. Narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovani potpredsedniče Milićeviću, pozivam se na 106. Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda. Mi smo čuli prethodnog govornika da govori o stvarima koje uopšte nisu na dnevnom redu. Tako npr. o presudama, govori i daje svoj sud o presudama i ponovo se mešamo u sudske organe i tužilačke, čak u procese koji nisu presuđeni. Za mene je to pritisak na sud i na tužilaštvo, s druge strane, i na neke procese koji su završeni, kao npr. stalno spominjanje brata predsednika Vlade. To rade iz mržnje prema predsedniku Vlade. Drugo, gospodine predsedavajući, tumačiti ovde presudu gospodinu Miloševiću, bivšem predsedniku, radeupravo oni koji su kršili Ustav RS, Ustavni sud RS i zato nisu odgovarali. Dakle, to je nezamislivo da se radi u ovom visokom parlamentu. S druge strane, dozvolite na kraju da kažem da postoje dve mrlje u istoriji srpskog naroda. Prva je mrlja slanje Karađorđeve glave i druga, u kome su gospoda učestvovala, Miloševića u Hag. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Atlagiću. Povreda Poslovnika, narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Rekli ste član 27. a u vezi sa članom 107, 103 i 104. i vaše pravo da obrazlažete da možete da date repliku kome hoćete, kome nećete je vaše pravo predsedavajućeg i diskreciono pravo, ali je nedopustivo da nam se obratite sa tim da ne može da se dobije reč za povredu Poslovnika i da mora da se govori o povredi Poslovnika i da onda prisustvujemo zloupotrebi prava predsedavajućeg, da slušamo narodnog poslanika koji ni jedno slovo ne progovori o povredi Poslovnika, niti se javio da govori o prethodnom govorniku, jer je prethodni govornik bio ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe „Dveri“ gospodin Nogo. Dakle, ako pred celom srpskom javnošću i pred nama poslanicima jednom poslaniku uskratite pravo da govori o povredi Poslovnika zato što se nije javio odmah posle prethodnog govornika, a onda dva minuta kasnije date isto pravo drugom narodnom poslaniku, koji takođe ne govori o povredi Poslovnika prethodnog govornika, onda time grubo kršite Poslovnik,član 27. i zloupotrebljavate funkciju predsedavajućeg. Molim vas da to ne činite, pošto nema potrebe. Vaše je pravo da narodnim poslanicima date repliku ili ne date, ali nemate pravo da diskriminišete pravo po članu 103, da narodni poslanik dobija reč da govori o povredi Poslovnika. Pogotovo nemate pravo da nam se rugate time što jednom poslaniku u roku od četiri minuta reč o povredi Poslovnika ne date, a drugom date. Potpuno je svejedno ko je u pitanju, nije dobro za ovaj parlament, pa vas molim da to ne radite. Ne tražim da se izjasnite, da se Skupština izjasni, ali nemojte, nema potrebe.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski, šef poslaničke grupe. (Milan Lapčević, s mesta: Replika!)
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, danas smo… (Milan Lapčević, s mesta: Replika!)
Molim vas izvinite, nisam mogao da vidim poslanika Lapčevića. Izvolite, replika.
Replika na izlaganje gospodina Martinovića, predsednika poslaničke grupe SNS, koja je izrečena u prethodnom delu, a obiluje neistinama i to, naravno, nije ni prvi put. Ali, da ne bi bilo po onoj narodnoj - sto puta izrečena laž postaje istina, moram da odgovorim na ove gnusne laži. Dakle, govoriti o tome da je u vreme DSS i Vlade Vojislava Koštunice privredni rast bio najmanji, da je najveći deficit, da je uništena privreda, je čista neistina. Gospodine Martinoviću, idite na sajt Narodne banke, koju vodi vaš član, gospođa Tabaković, pa pogledajte. Realni rast bruto društvenog proizvoda od 2005. do 2008. godine je bio od 5,5% do 5,7%. Prosečne zarade su se kretale od 209 evra 2005. do 400 evra 2008. godine. Deficit je iznosio od minus 1,7 do 0,5 u plusu. Javni dug Republike Srbije je bio 50% 2004, a 2008. godine 28%. Kurs dinara je bio 83 na početku, a na kraju mandata 81. Spoljni dug od 14 milijardi je spao na 8,7. To su parametri o kojima vi možete da sanjate. Samo možete da sanjate. To što stalno podmećete propast privrede, 24 privatizacije i slične stvar, četiri godine vi držite vlast apsolutnu, i policiju i sudstvo, sve je pod vašom ingerencijom, izvolite, imate sve prerogative sile da sve istražite i da svakog osudite. Nemojte da preuzimate ingerencije sudske vlasti i da vi određujete ko je za nešto kriv.
Vreme. Zahvaljujem, gospodine Lapčeviću. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, replika. Izvolite.
Neću ja da preuzimam ingerencije sudske vlasti, ja sam predsednik poslaničke grupe i za mene je merodavno mišljenje građana. O tome šta su građani mislili o politici DSS, oni su to izneli na izborima koji su održani 24. aprila. Vi koji nas stalno terate - pitajte građane, idite u narod, šta kaže narod, pitali smo, gospodo, narod. Pitali smo ga 24. aprila, rekao je – Aleksandar Vučić i SNS vuku Srbiju napred. Ja vas da pitam, gospodine Lapčeviću, vi koji se toliko zaklinjete u narod, koliko ste glasova osvojili u Beloj Palanci? Gde je taj narod koji glasa za DSS, ako uopšte DSS više i postoji? Izvinite što vam to kažem, ali ja više ne znam koje krilo u DSS vi predstavljate, ne znam ni ko vam je predsednik stranke, ni ko vam je predsednik poslaničke grupe i, da vam pravo kažem, ne znam ni po kom osnovu vi dobijate reč, ali nije to toliko bitno. Srpska napredna stranka je osvojila u Beloj Palanci 18. septembra 70% glasova. Zašto insistiram na Beloj Palanci? Zato što nije mala stvar ubedljivo pobediti u jednoj maloj, zapuštenoj opštini na jugu Srbije. Vi koji se toliko zaklinjete u narod, koji kažete kako mi radimo protiv naroda, kako ništa dobro nismo uradili za Srbiju, evo, mi smo u Beloj Palanci osvojili 70% glasova. Koliko glasova je osvojila DSS u Beloj Palanci? Ako vi nosite spas za Srbiju, evo, kažite mi i vi i gospodin Aleksić i Boško Obradović, koliko ste glasova osvojili 18. septembra u Beloj Palanci, siromašnoj opštini koja očekuje spas od DS, DSS, Dveri itd?
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Pravo na repliku, najpre reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Pravo da vam kažem, gospodine Martinoviću, smatrao sam da ste inteligentniji i da ćete upotrebiti neke bolje argumente, ali nema veze, prihvatam sve to…
Molim vas da poštujete dostojanstvo Narodne skupštine i narodnih poslanika i da se na takav način ne obraćate narodnim poslanicima.
Da, dostojanstveno. Vrlo poštujem gospodina Martinovića, ali da vam kažem nešto, ima ona narodna – čega se neko stidi, neko se ponosi. (Aleksandar Martinović, s mesta: Koliko ste glasova osvojili?) Trebalo bi da vas bude sramota čime se vi služite. O čemu vi pričate? Koje ste vi osvojili glasove? Koje ste vi glasove osvojili? Radi javnosti, SNS je doživela fijasko na izborima 24. aprila u Beloj Palanci. Onda je nasilno raspustila Skupštinu opštine Bela Palanka, falsifikovala rezultate izbora, a svi oni koji su bili u Tadićevoj stranci i tada pobedili SNS su pretrčali u SNS, pa su onda udruženi i pobeđeni i oni koji su pobedili navodno osvojili 75% glasova sa kvazi strankama na ponovljenim izborima. E, u takvoj lažnoj demokratiji, gospodine Martinoviću, neće učestvovati DSS, dok nam vi pravite virtuelnu stvarnost, dok kradete i na silu raspuštate skupštine. U takvoj Srbiji nećemo da…
Gospodine Lapčeviću, ne možete se na takav način obraćati narodnim poslanicima. Dobili ste pravo na repliku, iskoristili ste ga. (Goran Ćirić, s mesta: Replika, pominjanje DS.) Samo sekund, molim vas. Dobićete pravo na repliku, ali pre vas se javio najpre narodni poslanik Miroslav Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem. Što se tiče opaske gospodina Martinovića na moj izborni rezultat, ja ću mu vrlo rado odgovoriti, jer sam ja bio nosilac liste u Trsteniku i borio se protiv osam stranaka na listi sa SNS i Aleksandrom Vučićem na čelu. Jedva ste uspeli, uz sve pritiske i Bratislava Gašića, vašeg bivšeg ministra i njegove medije, da me pobedite za 0,5%. Osvojili smo 36%, valjda to nešto znači, gospodine Martinoviću. Vi kad god hoćete u vaše mesto izađite, pa ćemo onda da se izmerimo ko koliko glasova ima. Druga stvar, vi sada zapravo se krijete iza lika i dela Aleksandra Vučića i podržavate ovaj politički sistem partokratski, koji uništava Srbiju. Sada govorimo ovde o izboru na visoke funkcije sudstva i tužilaštva. Reći ću vam samo jednu stvar, za četiri godine vašeg mandata 1.334 imate oslobađajuće i odbijajuće presude. To će platiti građani Srbije iz svog džepa, a nećete vi, gospodine Martinoviću, niti vaša vlast, nego će platiti narod. Skidamo takođe sutra gradovima i opštinama pare, uzimamo penzionerima, uzimamo svima, a onda imamo zamontirane političke procese da plaćamo različite odštete. E, to je razlika između mene i vas. Kad se promeni politički sistem i kad budemo imenom i prezimenom svi stali na crtu, nećete moći da manipulišete kao što sada Belom Palankom manipulišete, jer ste imali rast sa 22% na 70% za nekoliko meseci, zastrašujući i pritiskajući ljude tamo i pričajući im laži i neistine. To je sistem. Kad promenite sistem, kad svi stanemo na crtu, onda možemo da govorimo ko je koliki rezultat ostvario.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Pomenuta je Demokratska stranka i ovo pozivanje na rezultate lokalnih izbora u Beloj Palanci u stvari pokazuju i ovaj odnos o kome smo govorili proteklih dana, a to je smanjivanje nadležnosti u lokalnim samoupravama, sve manjoj nadležnosti, time što se fiskalna centralizacija vrši sve vreme, tako se i smanjuju političke nadležnosti lokalnih samouprava. Kako je moguće da je SNS 24. aprila, dakle, pre samo tri meseca, dobila 22% na izborima? Zbog toga što su izgubili te izbore u Beloj Palanci nije prihvaćena formirana lokalna vlast, ponavljaju se izbori pod ogromnim pritiskom kakav smo gledali svih ovih godina na svim lokalnim izborima u Srbiji, a aktivisti Demokratske stranke su najbolje to osetili na sebi, od dobijanja batina, od pritisaka i od prekomponovanja te lokalne vlasti. Dobili smo sada to zadovoljstvo da u čitavoj Srbiji 99% lokalne vlasti čini Srpska napredna stranka. Vi možete da bude zadovoljni time, ali mislim da pravite ogromnu grešku, onakvu kakvu je pravila i Demokratska stranka možda 2008. godine, ali u manjoj meri i bez takvih metoda koje su viđene u Beloj Palanci između 24. aprila i poslednjih izbora, kada je sa 22%, zamislite, za tri meseca podignut taj procenat podrške na 75%. Ali, na koji način? Na način da su opozicione stranke, među njima i Demokratska stranka, bojkotovale te izbore, da su odluku o bojkotu tih izbora doneli i vaši koalicioni partneri, političke stranke koje su sa vama u klupama, a da ste onda, vi to dobro znate, i vi predsedavajući, a da je onda bio neviđen pritisak na lokalne odbore koji su doneli odluke o tom bojkotu izbora, znajući šta je doneo…
Zahvaljujem, gospodine Ćiriću, vreme je isteklo. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović, replika. Izvolite.
Dakle, interesantno je da, gospodine Martinoviću, utvrdimo konačno šta se desilo tog famoznog 5. oktobra i možda bi u tome mogao da nam pomogne savetnik Srpske napredne stranke Vilijam Montgomeri koji je organizator 5. oktobra, da konačno razrešimo ko zapravo stoji iza Srpske napredne stranke. Što se tiče lokalnih izbora, da budemo veoma precizni, vi to dobro znate, Srpska napredna stranka uopšte nije učestvovala na lokalnim izborima u Srbiji 24. aprila. Sve liste u Srbiji zvale su se „Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje“, na republičkom, pokrajinskom i lokalnom nivou. Nijedan lider, nijedan od vas ovde prisutnih koji ovde sedite nigde nije smeo da izađe svojim imenom i prezimenom ni u jednom gradu i opštini u Srbiji i da se takmiči na izborima sa ostalima. Svi ste se sakrili iza Aleksandra Vučića. Ja sam u Čačku izašao, „Dveri – Boško Obradović“ dobio 25% glasova. To je moja snaga, ali nije Marko Parezanović izašao, niti se zvala lista Srpska napredna stranka – Marko Parezanović ili Ostoja Mijajlović, nego „Aleksandar Vučić – Srbija pobeđuje“, jer nisu smeli pod svojim imenom da se takmiče sa nama, nego su se sakrili iza Vučića pa šta Vučić uradi, uradio je. I, završna stvar, ključna stvar, okrenite se malo u vaše klupe, gospodine Martinoviću, pogledajte koliko nosilaca bivšeg režima sedi sa vama. Optužujete Demokratsku stranku Srbije ili Dveri, pa gde vam je Dragan Šormaz? Pa gde vam je Dragan Šormaz, da li je on odgovoran za DSS-ovo vreme? Koliko imate poslanika iz Demokratske stranke Srbije u vašim klupama, koliko iz JUL-a, koliko iz SPS-a? Pa taj SPS sedi sa vama u vlasti u nekoliko mandata, a svojevremeno ste ga kritikovali da je uništavao državu.
Zahvaljujem, gospodine Obradoviću. Dva minuta je isteklo. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Gospodine Milićeviću, sada ja moram u dve minute da repliciram ovoj koaliciji DSS-Dveri-Demokratska stranka, u raznim agregatnim stanjima, ali pokušaću. Po savetu gospodina Obradovića, okrećem se oko sebe desno i levo i ne vidim da je bilo ko od ovih ljudi ovde, čestitih i poštenih, pripadao nekom strašnom režimu. Pokažite mi prstom i jednog čoveka koji ovde sedi koji je nekoga pokrao, opljačkao, privatizovao nešto, smotao u svoj džep, dobio protivzakonito neki stan, neku njivu, neki vinograd itd. Ja se u pravosuđe ne mešam. Srpska napredna stranka se u pravosuđe ne meša, kakve će presude biti donete. Da li će neko tim presudama biti zadovoljan ili ne, to je posao za sudove. Ja vas, gospodo, srpski pitam koliko ste glasova osvojili i 24. aprila i koliko ste glasova osvojili 18. septembra u Beloj Palanci, ništa drugo. Ne morate da budete nervozni, ne morate nikoga da vređate, samo mi odgovorite koliko glasova ste osvojili, a na osnovu toga mi kažite koga građani podržavaju, Aleksandra Vučića i SNS ili vas. Što se tiče opaske gospodina Ćirića, ona mi je, izvinite što to moram da kažem, smešna. Smešno mi je da neko kaže – moje aktiviste neko tuče, a ja bojkotujem izbore. Šta će vam aktivisti ako ste bojkotovali izbore? Što da ja tučem aktiviste stranke koja ne učestvuje na izborima. Ja veću političku besmislicu od te, gospodine Ćiriću, nisam čuo. Ali, to je sve pokušaj da opravdate činjenicu da su građani Srbije siti vaše politike. Šta ste umeli da pokažete vi ste pokazali za 12, odnosno 16 godina vaše vlasti, ako računamo i AP Vojvodinu. Građani Srbije vam više ne veruju.
Vreme. Zahvaljujem.
Završavam. Samo na ono što je rekao gospodin Aleksić. Gospodine Aleksiću, postoji samo jedna promena političkog sistema koja će vama omogućiti da pobedite, a to je da uvedete takav politički sistem koji će podrazumevati ukidanje SNS.
Gospodine Martinoviću, dva minuta. Narodna poslanica Branka Stamenković, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala. Povreda Poslovnika, član 106. Govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Molim vas, kolege poslanici, predsedavajući, evo, drugi-treći dan, ne znam, više sam se zabrojala, stalno slušamo ko je radio ovo, ko je radio ono, a vi ste radili ovo, a vi ste radili ono i stalno se vrtimo u nekoj prošlosti, ne držimo se dnevnog reda. Kada bi se držali dnevnog reda, fokus bi nam bio na budućnosti. Molim vas da poštujemo ovu tačku Poslovnika, da prestane više ovo prepucavanje, muka za slušanje. Hvala.
Potpuno ste u pravu, koleginice, ali morate shvatiti da smo imali jedan krug replika i da smo imali jedan širi kontekst sagledavanja različitih tema i da svako od poslanika ima pravo da saopšti svoj stav. Sa druge strane, poštovaćemo ono što ste rekli i predlažem da se vratimo na dnevni red. Znate kako, gospodin Martinović je u dva minuta odgovorio na replike koje ste imali vi, koje je imao narodni poslanik Obradović, pre njega narodni poslanik Lapčević i mislim da je kroz svoju repliku odgovarao pre svega na pitanja koja ste vi postavljali, kao i kolege koje su govorile pre vas. Tako da, vratićemo se na tačku dnevnog reda. Kolega Komlenski, izvinite, evo, konačno imate reč. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, nemam nameru da ovaj put, predsedavajući, dozvolim da me bez razloga prekinete jer očigledan je trud da se, umesto o raspravi o izboru kandidata za novoizabrane buduće sudije, novoizabrane zamenike tužilaca, ovo zaista oblati jednim krajnjim politikanstvom, za koje se, nažalost, moje uvažene kolege sa moje desne strane apsolutno trude ova dva dana da to izvedu. Njihove autoprojekcije po sistemu: „ne verujemo da ste ovo uradili kako treba“ meni su potpuno razumljive jer oni koji ne veruju sami sebi, znajući šta bi oni radili da se slučajno pitanju ponovo o izboru sudija i kako bi se oni ponašali, jednostavno ovog trenutka treba potpuno zanemariti i zaboraviti. Nepristojno je, uvažene kolege, da budućim sudijama i tužiocima jedna ovakva rasprava ostane kao pečat na početku njihove karijere. Niko ovde nije izneo ni jednu jedinu ozbiljnu primedbu na predlog Visokog saveta sudstva i na predlog Državnog veća tužilaca. Oni koji su prodavali, rasparčavali Srbiju, prodali 526 preduzeća, ostavili 92.000 radnika na ulici, očigledno imaju potrebu da oblate sve što je čisto i za sve ono što se mi trudimo da bude danas što čistije i što poštenije. Verujte mi, posle ove rasprave, jer očigledno se bliži kraju, iako sam bio apsolutno protiv te ideje da Skupština, odnosno parlament bar za prvi izbor ne bira i ne imenuje sudije i tužioce, odnosno zamenika tužilaca, posle ova dva dana taj moj stav je ozbiljno doveden u pitanje. Ovde nismo čuli ništa što je vezano za struku, nismo čuli nikakvo osporavanje, samo smo čuli pokušaj jednog politikanstva da zaprlja ovo što je danas lepo i časno i danas prividimo kraju. Uvažene kolege iz Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, nadam se da ćemo što pre imati prilike da glasamo o nekom budućem izboru sudija, o nekom budućem izboru zamenika tužilaca, jer je očigledno to neophodno Srbiji, neophodno da bi uspostavila funkcionalnost kičme ove države, jer bez sudstva koje je funkcionalno, tužilaštvo koje je efikasno država ne može da postoji i normalno da radi. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Nogo, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Dveri. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo gosti ispred Saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, da se vratimo na predlog ovih ljudi koje treba da izaberemo po prvi put na sudsku funkciju. Kao što smo i napomenuli juče, kao što su mislim, nesumnjivo svi ovde ljudi i govorili i istakli, apsolutno mislim da se na kraju može reći konsenzus ovde u Skupštini je napravljen da mi pred sobom imamo jedan korektan predlog. Taj predlog, čuli smo neke zamerke, možemo učiniti ubuduće još transparentnijim, ali u ovom trenutku u odnosu na ovaj predlog imamo one činjenice koje nas zanimaju. Imamo biografije ljudi, imamo njihova kretanja u službi, imamo izveštaje odgovarajućih kolegijuma, imamo ocene o radu. Znači, apsolutno sve što bi trebalo da nas zanima. Bilo je zamerki na račun dužine studiranja, bilo je zamerki na račun prosečne ocene tokom studiranja. To jeste jedan od kriterijuma, ali bi mogao da bude odlučujući kriterijum, ja govorim kao neko ko je završio pravni fakultet i koji poznaje problematiku i poznaje ljude koji rade u pravosudnom sistemu, znači, mi moramo unapred učiniti taj uslov, kada ti ljudi prvi put zasnivaju odnos, bilo kao pripravnici, bilo kao sudijski saradnici, a ne sada kada treba da ih izaberemo na sudijske funkcije. Znači, pre svega, radi se o ljudima koji su godinama radili. Zašto nas opredeljuje da smo zadovoljni što imamo ovakve ljude danas pred nama, zato što su godinama radili kao saradnici u sudu ili u tužilaštvu. To što ima ljudi, recimo, koji imaju veći broj godina, sada se prvi put biraju na sudijsko mesto je jedan veliki skandal i moramo pitati prethodne sisteme zašto ranije ti ljudi nisu bili birani, jer zaista je neverovatno da imate ljude koji sa 50 godina i dalje rade kao saradnici ili savetnici u sudovima, a garantujem da ti ljudi znaju materiju bolje nego bilo koji sudija osnovnog suda. Imamo i neke savetnike Vrhovnog kasacionog suda koji su zaista perfektni kandidati koji se ovde nalaze pred nama i koje treba da izaberemo, i to je jedna nesporna stvar i jedna nesporna činjenica. Da li je među ovim ljudima, da li je recimo, među tih 1.200 koji su konkurisali bilo ljudi koji su bolji? Pa, verovatno je bilo i boljih kandidata mi ne možemo da znamo i toga će uvek biti. Da li možda među ovim ljudima koje treba da izaberemo ima nekoga ko je dobio protekciju po političkoj liniji? Verovatno, da. Da li ima nekoga ko je guran zahvaljujući nekim rodbinskim vezama? Verovatno, da. Mi u ovome trenutku ne možemo da znamo i ne može to što je verovatno moguće da utiče da ne glasamo i ne podržimo ove ljude. Ponavljam ako ovo bude princip da se pravosuđe popunjava mladim ljudima koji dolaze iz samog pravosuđa to je nešto što je za pohvalu. Mi smo kritikovali u više navrata Pravosudnu akademiju i dobro je što nema puno polaznika Pravosudne akademije među ovim predlozima što nije ranije bila praksa, jer Pravosudna akademija je jedna kvazi ustanova koja treba da stvori partijsko pravosuđe. Pozivamo nadležne organe da se učini sve da se ta institucija ukine jer nije potrebna. Zaista je nepotrebna i loše koncipirana. Mi smo otvorili jedan drugi niz pitanja. Znači, ono što nas zabrinjava i što se nadamo da buduće sudije neće učiniti, a to je stanje u srpskom pravosuđu. Zašto smo mi zabrinuti? Zašto mi apriori kažemo, ima jedan veliki problem. Zato što je pravosuđe oduvek bilo izloženo uticaju politike. Malo pre je jedna opozicioni poslanik na primer pomenuo zašto je veliki broj tužilaca u vd stanju. Pa, upravo zato neće da biraju tužioce, drže ih u vd stanju zato da bi lakše mogli da manipulišu i da utiču na njih. Mi treba da ukažemo na taj problem. Znate, neki sudija i neki tužilac koji popusti pred pritiskom iz politike, pa hajde da mi učinimo kao zakonodavna vlast da se izborimo da mu olakšamo da može da se odupre tom pritisku. Nisu svi, ni sve sudije, ni svi tužioci dovoljno hrabri. Mi pored profesionalnog pravosuđa, dostojnog pravosuđa, mi moramo da imamo i hrabro pravosuđe. Mislim da je to velika mana pravosuđa i evo gospoda iz samog pravosuđa bi morali da se pozabave time, jer ja mislim srpskom pravosuđu nedostaje hrabrosti. Malo je hrabrih sudija, malo je hrabrih tužilaca i to mora jasno da se kaže. Izneli smo jedan argument, ja sam opet srećan još jednom što su i drugi opozicioni poslanici su takođe se priključili našoj tvrdnji i našoj tezi i podsetio bih vladajuće stranke, njihov odgovor je bio – pitajte Aleksandra Vučića. Lično sam pitao Aleksandra Vučića, ovde u ovoj sali kada je bio prethodni put, šta je sa 650 sudija koji su se učlanili u SNS, a nisu bili reizabrani. Slažem se sa odgovorom koji sam dobio. Oni u tom trenutku učlanjena nisu bili sudije, kada su se vratili na sudijske funkcije,šta ćemo za tada. Zašto ne pokažete ispisnice koje je 650 ljudi dobilo. Tvrdim da tih ispisnica nema, da nemate 650 ispisnica i šta više da vi manipulišete i ucenjujete te ljude. Ovo govorim ne da bih optuživao te ljude, već da bih pomogao tim ljudima da budu nezavisni. Neka izađe ovlašćeno lice, u ovom slučaju predsednik vaše stranke i neka kaže, prestalo im je danom tim i tim članstvo, poništavaju im se te članske karte. Niko ne može da uslovi ostanak na sudijskoj funkciji time što su tu momentu povratka bile članovi određene političke stranke, u ovom slučaju SNS. I, nemamo problem, problem je rešen. Ali imamo konkretan dokaz za 650 ljudi u pravosuđu. Javna je tajna da sve predsednici sudova u Srbiji moraju da budu članovi SNS, kao što je javna tajna, našta opet ukazujemo, da pored uticaja političkih stranaka, znate, imate sudije koji imaju člansku kartu i SPS i DS i SNS i oni imaju pakao od života. Kako da mi učinimo te sudije nezavisnim? Pomenuo sam juče, sudije moraju da budu i odgovorne za svoj rad. Znači, pored hrabrosti moraju da odgovaraju, pa stalno pominjemo koliko plaćamo recimo, koliko je Srbija dužna da plati na nepravilnosti u radu, recimo, licima koja su bila poprilično dugo u pritvoru, a onda se posle dve, tri godine ispostavi da su ljudi nevini. Hajde da vidimo zašto ne odgovara konkretni tužilac ili konkretni sudija, pa da vidimo koliko ko ima procenata, presuda koje su potvrđene, pa da vidimo koliko je ko imao optužnica koje su uspešno realizovane, pa da vršimo i vrednovanje tog rada. Pazite, mi kada izaberemo sudiju, i on jeste do kraja života, ali to ne znači da je on potpuno neodgovoran. Znači, mora da postoji odgovornost. Odgovornost je pomoći samim sudijama i samim tužiocima. Jer, kada vas nazove neko iz izvršne vlasti, a vi znate da možete da odgovarate, reći ćete, izvini prijatelju ja to neću da radim, jer je veća šteta nego korist zadržavanje te sudske funkcije ili tužilačke funkcije. Moram da se osvrnem, kada pričamo o tom proseku ocena da bi sudstvo i tužilaštvo trebalo da budu elite. Slažem se, alimoramo onda da ih učinimo elitom, jer njihove sadašnji materijalni status i njihovo sadašnji društveni položaj apsolutno nije takav. Pazite, em nisu dovoljno dobro plaćeni, da ne govorim da su bedno plaćeni ljudi koji rade u sudovima, a nisu sudije i tužioci. Znači, koji rade u pravosuđu. Nisu plaćeni onako kako trebaju i kako zaslužuju, a takođe njihov društveni ugled nije na dovoljno visokom nivou, a politički pritisci su zaista veliki. Tako da verujte da mnogi ljudi koji završe fakultet pravni sa visokim prosekom, kako vi kažete, pa nije im prvi izbor pravosuđe, niti sud niti tužilaštvo. Mi moramo da učinimo da zaista to bude jedno od najčasnijih i najdostojanstvenijih funkcija, ali hajde da podignemo taj položaj sudija i tužilaca. Najlakše je kritikovati sudije i tužioce. Šta smo mi uradili da oni budu bolji, odnosno da im omogućimo bolje uslove. Pazite, ne utiču samo političke stranke na pravosuđe. Ja ne znam, izašao je gospodin koji se sporio po tom pitanju sa nama, ovlašćen je predstavnik ovde vladajuće stranke. Znači, mi smo ukazali da imamo veliki problem da utiču strane ambasade, pre svega SAD i Nemačka, na pravosuđe, pazite, na pravosuđe. Svojevremeno je bio izvesni gospodin Sem Nazaro, predstavnik američkog Ministarstva pravde i ovde je dugo stolovao u Beogradu, pri njihovoj ambasadi. Mnogi od vas mogu da se slože sa mnom u sali, a sada su vladajuća većina, koliki je bio uticaj tog čoveka na pravosuđe. Meni je žao što nije tu gospodin Martinović, pa recimo, da pomenemo samo jedan slučaj njegovog sugrađanina iz Rume, koji je 11 godina nevin bio osuđen u zatvoru, a tiče se jednog drugog slučaja. Mene čudi što predsednik te poslaničke grupe po povratku iz Haga nije, recimo, osvrnuo se na taj slučaj. Jedanaest godina je čovek bio u zatvoru samo zato što je to bila želja ljudi iz američke ambasade. Možemo mi da pričamo o tom slučaju kada dođe vreme. Znači, imate veliki upliv stranih ambasada i vi to dobro znate. Dobro znate ko je dao novac, recimo, da se sredi Palata pravde, da se sredi Okružni sud tadašnji u Beogradu itd. Znači, ne utičete samo vi iz SNS u ovome trenutku na pravosuđe, utičete mnogo, ne konkretno vi poslanici, vi sa tim nemate veze, tačno se zna jedan klan moći koji može da utiče u srpskom pravosuđu, a pričaćemo i o njima, ali utiču i drugi. Utiču, recimo, strane ambasade. Ali, imamo još jedan problem. Zašto pravosuđe u Srbiji nije nezavisno? Nije nezavisno zato što pored ovih faktora mogu da utiču i određeni interesi kapitala. Opet, ponavljam, i dalje nema odgovora i nema reakcije, nema reakcije nadležnih organa, nema reakcije čak stručne javnosti, na VIP ugovore koji sudovi imaju sa poslovnim bankama. Ja zaista ne znam, recimo, koliko je „Pireus banku“ koštalo da plati sve medije u Srbiji da ne objavljuju taj veliki skandal. Verovatno su puno morali da plate reklamiranje u svim medijima, da se ne bi objavio skandal velikih razmera. Da smo u nekoj uređenoj državi, to bi bilo na svim naslovnim stranama, da jedna banka ima ekskluzivne ugovore sa sudovima, koji su nadležni u postupcima koje ona ima. Tako da, svako ko tuži „Pireus banku“, na primer ona je jedna od glavnih izdavača kredita u švajcarskim francima, svako ko je tužio nju, on dolazi na noge kod sudija koji imaju verovatno VIP tretman. Idemo dalje. Ta banka, recimo, kako utiče na rad tužilaštva? Možemo da pomenemo samo jedan slučaj. Recimo, postoji, predali smo te dokaze i dokumenta i ministarski pravde i predsedniku Vlade, da oni falsifikuju razne isprave, između ostalog i bankarske garancije su falsifikovali u dva slučaja, za dva privredna društva, gde su pokušali da steknu ogromnu protivpravnu imovinsku korist. U sudskom postupku, parničnom, je utvrđeno da je takva garancija falsifikat, ali dve i po godine nadležno tužilaštvo je držalo predmet u fioci, dok nije krenulo ka zastari. Zašto i kako? To samo može u Srbiji. Gde je tu odgovornost? Evo, pitaćemo i ministarsku pravde i zahtevaćemo da se taj slučaj do kraja istraži. Ponovo je u pitanju „Pireus banka“. Nije jedina Pireus banka. Malopre je moj kolega Obradović pomenuo „Dajners“. Tek ove godine izmenama zakona „Dajners“ može da izdaje kartice, a oni to radili dugi niz godina i tužilaštvo je postupalo kao neka vrsta privatnog uterivača. Idemo dalje. Nije samo pravosuđe, znate, ovo je dobra stvar, biramo sudije koji dolaze iz same struke. Tako se gradi pravna svest. Do sada smo pravnu svest pokušavali da izgradimo prepisivanjem zakona i onda imamo čitav set nakaradnih zakona. Ako hoćemo da sređujemo pravosuđe, zašto ne menjamo te zakone? Znači, brojni zakoni koji uređuje materiju pravosuđa, od Krivičnog zakonika, pa do Zakona o parničnom i krivičnom postupku, pa do propisa koji uređuju sam položaj i rad sudova i tužilaštva. To treba menjati, a do sada smo prepisivali. Tako se nije gradila pravna svest i to morate da znate. Poštovane dame i gospodo, znači, ostalo mi je još svega ja mislim nekih tridesetak sekundi, pa bih pre upozorenja predsedavajućeg hteo da privodim kraju. Ovo je jedna izuzetno važna tema i ovo je izuzetno važna stvar, jedna grana vlasti. Ja vas molim da ubuduće mnogo ozbiljnije pristupamo ovakvim stvarima i da učinimo sve da uđu ove izmene u neku proceduru, jer biće bolje svima nama, ne samo građanima Srbije, nego svim političkim strankama, da živimo u jednom boljem i uređenijem društvu. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo dalje. Reč ima Sandra Kulezić, izborni član Državnog veća tužilaca.
Poštovani narodni poslanici, evo, posle današnjeg dana diskusije pre svega da vam kažem da sam pažljivo slušala svaku od diskusija u ovom domu na temu izbora nosilaca javnotužilačke, odnosno sudijske funkcije. Zapravo, to bi prema dnevnom redu trebalo biti tema ove diskusije, ali nažalost, moram da kažem da je većina diskusija zapravo bila priča o nečemu drugom, o dnevno-političkim temama ili uopšte o političkim temama, a pravosuđe, odnosno izbor nosilaca pravosudnih funkcija je bio na neki način paravan ili početak te priče. Verovatno zato stanje u pravosuđu, između ostalog, i zbog toga jeste ovako. Što se tiče tih diskusija, ja se na njih neću osvrtati. A, što se tiče onoga što mene kao predstavnika Državnog veća tužilaca interesuje, to su primedbe na naš predlog, na samu formu predloga za izbor kandidata za nosioca javnotužilačke funkcije. Tu su, pre svega, bile primedbe vezane za podatke koji ne postoje u predlogu, a tiču se prosečnih ocena i godina studiranja kandidata. Kada je reč o izboru zamenika tužilaca na prvu funkciju, evo, još jednom ću vam napomenuti, mada sam to napomenula u uvodnoj reči, DVT je donelo Pravilnik o izboru nosilaca javnotužilačke funkcije, odnosno o svim kategorijama nosilaca javnotužilačke funkcije. To je Pravilnik o kriterijumima i merilima za ocenu stručnosti, osposobljenosti, dostojnosti kandidata u postupku predlaganja i izbora nosilaca javnotužilačke funkcije. Malo rogobatan naziv, ali taj pravilnik sadrži sva pravila o tome kako se koja kategorija kandidata koji se prijavljuju na konkurse za zamenike javnog tužioca bira. Ni za jednu od tih kategorija kriterijum dužine studiranja i prosečne ocene u ovom pravilniku ne postoji. Dakle, to pitanje nije bilo od značaja za predlog ovih kandidata, pa samim tim, po mišljenju DVT kao predlagača, nije bilo razloga da ti podaci stoje u biografijama ovih kandidata. Kriterijum za izbor kandidata za javnog tužioca na prvi izbor je pisani i usmeni test i to testiranje je sprovedeno od strane komisija o kojima sam takođe pričala u uvodnom delu. Vidim da je bilo nekakve dileme i oko toga šta rade te komisije, kako one zapravo boduju i sve ostalo. Ja ću pokušati da vam to sada objasnim. Možda sam mogla ranije to da uradim, ali mislila sam da ste upoznati sa tim. Dakle, kriterijumi su stručnost, osposobljenost i dostojnost. Kriterijumi su izraženi merilima, a ta merila se ocenjuju kroz pisani test i usmeni test. Pisani test se boduje sa maksimalno 50 bodova i on podrazumeva teorijska pitanja iz oblasti krivičnog prava, a usmeni test podrazumeva analizu slučaja, ali se pored analize slučaja u direktnom razgovoru sa kandidatom praktično utvrđuje njegova veština komunikacije, umešnost obrazlaganja pravnih stavova, profesionalni integritet i sama analiza teorije slučaja. Ovde imamo kandidate koji, kako sam navela u uvodnom izlaganju, neki od njih su radili pet i deset godina kao stručni saradnici, odnosno tužilački i sudijski pomoćnici. Nema svrhe da osobu koja treba da se izabere na javnotužilačku funkciju i koja je pre toga radila javnotužilački posao samo nije mogla da potpiše akta ili da se zvanično pojavi u nekim krivičnim delima, kako je propisano ZKP-om, nema svrhe da tu osobu pitate kakva vam je prosečna ocena na fakultetu, niti da je pitate koliko ste godina studirali. Treba da vidimo kako taj čovek radi posao, da li ume, da li je do sada za ovo što je radio, radio onako kako treba i da li će u budućnosti moći da radi posao zamenika javnog tužioca. To je ocenjivalo DVT kroz ova dva kriterijuma, odnosno kroz ova dva postupka pisanog i usmenog testa. Pisani test su polagali kandidati koji nisu iz redova tužilačkih pomoćnika ili koji su iz redova tužilačkih pomoćnika ali nisu dovoljno dugo bili na tom radnom mestu. Dakle, uslov je da se ne polaže pisani test, da kandidat radi duže od tri godine na poslovima tužilačkog pomoćnika ili da je reč o kandidatu koji je završio Pravosudnu akademiju ili da je reč o sudiji koji se u tom trenutku prijavljuje na mesto kandidata za izbor javnog tužioca, a koji bi se praktično u tom slučaju prvi put birao. U tim slučajevima, kandidati ne polažu pisani test, nego samo usmeni test koji praktično predstavlja analizu slučaja i analizu svih onih veština koje su značajne za budućeg nosioca javnotužilačke funkcije. Jedna od primedbi je čini mi se bila na sam postupak izbora, a ticala se transparentnosti, odnosno neko je ovde tvrdio da je taj postupak bio netransparentan. Ja sam u svom uvodnom izlaganju naglasila da su na kraju postupka sabirane ocene za sve kandidate iz svih komisija, jer nemate drugog načina. Ako imate tri kategorije učesnika koji se različito ocenjuju, mora se na kraju pojaviti jedna komisija koja će biti krovna, da tako kažem, koja će povezati sve te kandidate na jednu rang listu. Ta rang lista je napravljena. Ta rang lista je objavljena na oglasnoj tabli Državnog veća tužilaca. Ta rang lista je bila dostupna kandidatima, mogli su da je vide, da stave primedbe na nju i, kako sam navela u uvodnom izlaganju, primedbi na rang listu nije bilo. To je što se tiče postupka. Čini mi se da više nije bilo spornih pitanja na tu temu. Imala sam jedno konkretno pitanje od strane poslanika Martinovića, vezano za konkretno ime koje smo predložili. Ne znam da li ima svrhe da odgovaram na to pitanje, budući da njega nema, ali zarad osobe koja je pomenuta. Reč je o kandidatu Lazović Lazaru. Smatram da bih trebala da kažem zbog čega je Državno veće i ovog kandidata predložilo između ostalih za izbor. Dakle, tačno je ono što je narodni poslanik Martinović rekao. Ovo je jedan od kandidata koji nema maksimalan broj bodova. Postoji još tri ili četiri kandidata koji nemaju maksimalan broj bodova, a koji su ovde predloženi. Zbog čega? Zbog toga što nisu samo brojke ono što mogu pokazati ljudi u trenucima ispita i bilo čega drugog. Čitav dan smo danas ovde pominjali pitanje integriteta nosilaca pravosudnih funkcija, sudija i tužilaca i svi se slažemo da je to ključna stvar. Naravno, ključna je i stručnost, ali to je nešto što se da naučiti. Integritet je nešto što čovek nosi ili ne nosi sa sobom. Kada je reč o ovom kandidatu, integritet je bila presudna kategorija koja je njega opredelila, bez obzira na činjenicu što nije imao maksimalan broj bodova. Dakle, reč je o kandidatu koji kao budući kandidat na izbor za funkciju zamenika tužioca, u periodu kada radi kao tužilački pomoćnik, pokreće inicijativu za ocenu ustavnosti zakona i po tim njegovim inicijativama dolazi do utvrđivanja povrede ustavnosti i izmene tih zakona. Pričali smo na temu kako se vlast generalno odnosi prema nosiocima pravosudnih funkcija i na koji način se određene stvari doživljavaju kao pretnja, odnosno strah od strane budućih nosioca pravosudnih funkcija, različite grane vlasti. Ono što je bitno u ovoj priči, vezano za Lazara Lazovića, je to što je ovaj čovek imao hrabrosti da u situaciji kada čeka svoj budući izbor podnese inicijativu za zaštitu zakonitosti i da na taj način sebe istakne kao nekoga ko nije baš uokviren u nekakve standarde. To je razlog zbog čega smatramo da ova osoba ima veću dozu integriteta i zbog čega smatramo da je on trebao biti predložen kao kandidat, bez obzira na činjenicu da nije imao maksimalan broj bodova na ispitima. Još jedna stvar zarad kolega koji su pominjani u prvoj diskusiji danas, a vezano za godine studiranja koje, još jednom ističem, nisu kriterijum za izbor. Tu je bilo komentara da su oni studirali po 27 godina i po 25 godina. Dakle, ja hoću da verujem da je reč o lapsusu. Radi se o tome da su ti ljudi studirali do 25 ili do 27 godine. Kandidata koji su studirali tolike godine u našem predlogu nema. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima Miroljub Tomić, zamenik predsednika Visokog saveta sudstva.
Poštovani predsedavajući, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, evo dva dana se nalazimo u ovom najvišem skupštinskom zdanju, slušamo diskusije, pitanja, polemike vezano za ovu tačku dnevnog reda i za temu koja je bila na dnevnom redu, kao što je rekla koleginica, i neke teme koje možda nisu bile baš na dnevnom redu. U svakom slučaju, meni je uvek drago kada dođem u ovaj skupštinski dom i čujem pitanja koja se odnose na ono zbog čega smo ovde, a to je predlaganje kandidata za prvi izbor na sudijske funkcije. Kroz postavljanje takvih pitanja i odgovore koje ću izneti kao predstavnik Visokog saveta sudstva, mi ćemo samo ovaj postupak izbora sudija, predlaganje izbora sudija učiniti još jasnijim i vama narodnim poslanicima, sa jedne strane, i građanima, sa druge strane, ukoliko slušaju i gledaju ovaj televizijski prenos. Bilo je jedno od pitanja koje se često ovde pominjalo, a to je pitanje – kako to da su za pojedine sudijske funkcije, za izbor na prvu sudijsku funkciju, predloženi neki kandidati koji imaju manje ocene u odnosu na druge ocene. Pominjane su određene odredbe Odluke o utvrđivanju kriterijuma i merila za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti za izbor sudija i predsednika sudova, ali uvek kada su pominjane te odredbe one su parcijalno pominjane. Niko nije hteo da pomene član 1. koji kaže da sudija pored uslova za rad u državnim organima, pored završenog pravnog fakulteta, položenog pravosudnog ispita i radnog iskustva posle položenog pravosudnog ispita, moraju da zadovolje i zahteve za izbor u pogledu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti. To je sa jedne strane. Sa druge strane, Visoki savet sudstva predlaže kandidate ne samo na osnovu ove odluke iz 2009. godine, već i na osnovu odredaba Zakona o sudijama koje govore o tome koje sve kriterijume i koje sve parametre treba da uzmemo u obzir. Kada je reč o samoj odluci i kada je reč o stručnosti, jedno od merila jeste prosečna ocena na studijama, dužina studiranja, ali i ocena rada. Kada je reč o oceni rada, kaže se da je ocena rada merilo praktičnog znanja kandidata prema poslovima koje kandidat obavlja posle položenog pravosudnog ispita. Kada je reč o osposobljenosti, a koja inače podrazumeva veštine koje omogućavaju efikasnu primenu specifičnih pravničkih znanja u rešavanju određenih sudskih predmeta, kaže se da je osposobljenost uslovljena dobrim poznavanjem materijalnog i procesnog prava, poznavanjem Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, svešću o potrebi proučavanja predmeta, umešnošću, sposobnošću analitičkog i sintetičkog mišljenja, rasuđivanjem po vlastitom razumu, jasnim izražavanjem i uzornom pismenošću, marljivošću, samokontrolom, smislom za kolegijalnu saradnju i kulturom ophođenja. Osposobljenost za vršenje sudijske funkcije, sudijskog pomoćnika, a videli ste, dame i gospodo, da je najveći broj kandidata koje je Visoki savet sudstva predložio jesu zapravo sudijski pomoćnici. Dakle, ljudi koji su započeli svoju karijeru u sudovima, gde su veoma često volontirali, radili bez naknade dve godine, zatim marljivim radom položili pravosudni ispit, radili dugo kao sudijski pomoćnici, opredelili se za jedan karijeran rad, karijerno napredovanje, što je intencija svih nas da se upravo takvo napredovanje odvija i događa u samom pravosuđu. Kada je reč o osposobljenosti za vršenje sudijske funkcije advokata, odnosno onih lica koja ne dolaze direktno iz pravosuđa, a bilo je i takvih naravno i o njima smo savesno vodili računa, osposobljenost se utvrđivala na osnovu vrednovanja njihovog rada i mišljenja Advokatske komore u čiji imenik je advokat upisan, odnosno mišljenja principala kada je kandidat advokatski pripravnik. Inače, osposobljenost kandidata za vršenje sudijske funkcije se cenila i na osnovu rezultata razgovora sa prijavljenim kandidatima. Ponoviću ono što sam izneo u uvodnom izlaganju. Neću govoriti o tim velikim brojkama koliko je prijavljenih kandidata, koliko smo dana, odnosno meseci radili i razgovarali sa tim kandidatima. Ali, zakon govori, odnosno pravilnici govore da je potrebno da se formira komisija i siguran sam da se takođe svi ovde slažemo da nije isto samo kada govorimo o kandidatima na osnovu cifara, brojki ili nekih opisnih stvari koje vidimo na papiru, da se potpuno drugačija slika stiče kada sve to zajedno upodobimo, kada sve to zajedno sažmemo, ali imamo i kandidata ispred sebe sa kojim razgovaramo o njegovom dosadašnjem radu, sa kojim razgovaramo o njegovom poznavanju određenih stvari u pravosuđu i poslu kojim se bavio određeni broj godina i kada imamo kandidata koji nam iznosi svoju viziju budućeg rada u pravosuđu i svoju viziju načina na koji će da obavlja tu značajnu sudijsku funkciju. Dakle, govorim sve o parametrima i kriterijumima koji su bitni za izbor sudija na prvu sudijsku funkciju, da bi ih objasnio i vama uvaženi narodni poslanici i onima koji slušaju ovaj prenos koliko tih parametarnih kriterijuma treba da ima da se sagleda da bi se došlo do određene odluke koja predstavlja predlog da bi taj predlog razmatrala Skupština Republike Srbije. Takođe, treba dakle da govorimo o dostojnosti. Sam VSS, odnosno Komisija VSS je vodila računa o dostojnosti kandidata u skladu sa odredbom člana 9. ove odluke koja se ocenjuje na osnovu mišljenja sudije, odnosno veća i sednice sudskog odeljenja u kojoj je sudijski pomoćnik raspoređen. To mišljenje sednice veća sudija, odeljenja u koji je sudijski pomoćnik, odnosno stručni saradnik raspoređen, ali ne samo mišljenje te sednice sudija, nego i mišljenje sudija instacionog višeg suda takođe verujem da ćemo se svi složiti je vrlo značajno. Jer, ko će bolje, kvalitetnije i savesnije da oceni jednog kandidata, nego oni koji su njegovi principali, oni koji su njegovi mentori, dakle sudije koje imaju dugogodišnje iskustvo, prvenstveno mislim na sudije VKS, Apelacionog suda, Višeg suda i osnovnih sudova sa dugo godina staža i koji dobro znaju koji od kandidata i na koji način obavlja posao u određenom sudijskom odeljenju, znaju koliko je presuda uradio, znaju njegov odnos prema poslu, počevši od toga da li dolazi na vreme na posao, da li savesno i odgovorno obavlja poslove koji se pred njega postavljaju. Da li su te odluke kvalitetne, ono što je vrlo značajno i da li mogu da očekuju da će sutradan taj kandidat ako bude izabran na sudijsku funkciju moći da ih rastereti značajnog dela posla obzirom da će raditi zajedno sa njima u istom kolektivu. Dakle, vrlo značajno za određivanje u vezi toga ko će biti predlog VSS, odnosno ko će sutradan biti izabran na sednici Skupštine. Primera radi, da bih vam pojasnio ovo da ću vam dva primera. Primer jedan ili primer prvi, kandidat koji nemaju najvišu ocenu, da ne bude zabune, inače VSS je u svojim predlozima za ovaj Visoki dom dostavio detaljnu analizu svačijeg rada počevši od godina studiranja, počevši od toga koju je prosečnu ocenu imao, počevši od toga koje poslove konkretno i u kom periodu je obavljao, želeći da na taj način ovaj postupak predlaganja učinimo ne samo transparentnim, već da vam pružimo sve one relevantne i potrebne podatke da biste kao poslanici Republičkog parlamenta imali dovoljno elemenata da odlučujete o našim predlozima. Dakle, kandidat koji je rođen 1973. godine, studije na Pravnom fakultetu je završio 2003. godine. Dakle imamo kandidata od čijeg završetka Pravnog fakulteta je prošlo 13 godina, što je vrlo relevantna cifra, verujem da će te se složiti. Pripravnički staž je obavio u Okružnom sudu. Najpre je radio kao sudijski pripravnik, volonter, a zatim zasnovao radni odnos na mestu sudijskog pripravnika na kome je obavljao sve poslove predviđene programom obuke sudijskih pripravnika. Pravosudni ispit je položio 27. septembra 2008. godine. Dakle, imamo kandidata koji od trenutka kada je položio pravosudni ispit, pa do ovog trenutka ima osam godina staža kao sudijski pomoćnik i pre toga još dve godine, odnosno još pet godina kao pripravnik odnosno sudijski pripravnik, volonter. Da li je malo osam godina staža posle položenog pravosudnog ispita? Nakon toga je zasnovao radni odnos kao sudijski pomoćnik u Okružnom sudu na kom mestu se nalazio do 31. decembra 2009. godine. Od početka obavljanja poslova na ovom radnom mestu bio je angažovan na pripremi, referisanju, izradi odluka Drugostepenog krivičnog veća, pohađao je veliki broj seminara i obuka u cilju edukacija iz oblasti prvenstveno krivičnog ali i građanskog prava. Od prvog februara 2010. godine zasnovao je radni odnos u apelacionom sudu, na radnom mestu sudijskog pomoćnika, najpre na određeno, zatim na neodređeno vreme u zvanju sudijskog saradnika. Zvanje višeg sudijskog saradnika je stekao 1. septembra 2011. godine. Pravim jednu digresiju da napravimo presek, analizu ovog kandidata. Dakle, jedno potpuno karijerno napredovanje, prošao je sve instance koje treba da prođe jedan sudijski pomoćnik da bi uopšte došao u obzir da bude izabran. Učestvovao je u raznim sudijskim posetama, govori više stranih jezika i prema mišljenju sednice svih sudija Apelacijonog suda, kandidat ispunjava sve uslove koji su propisani Zakonom o sudijama i odredbama Odluke o utvrđivanju kriterijuma i merila za ocenu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti za izbor sudije i predsednika sudova. Dakle, one odluke čije sam malopre segmente odnosno određene članove vama ovde ispričao i prezentirao. Dakle, VSS je posebno imao u vidu da je taj kandidat dobio veliku podršku za izbor od strane sudija Apelacionog suda, jer je od prisutnih 28 sudija Apelacionog suda, koji su se izjašnjavali o kandidatima koji su podneli prijavu na oglas za izbor sudija, ovaj kandidat dobio 27 glasova. Dakle, imamo jedan sud koji se gotovo nalazi na vrhu lestvice, odmah iza VKS, sud u kome rade sudije koje imaju po 30, 35, blizu 40 godina i na sednici tih sudija, ovaj kandidat od 28 sudija je dobio 27 glasova. Ima li bolje potvrde da se radi o dobrom kandidatu, pored svega ovog što sam nabrojao i izneo ovde pred vama uvaženi poslanici, ili ćemo da kažemo – taj kandidat je za vreme studiranja koje je inače završio još pre 15 godina, imao nizak prosek i nećemo nikada da ga biramo. Naprotiv VSS je procenio na osnovu svih ovih parametara, kriterijuma, uz sveukupnosti, kada je reč o ovom kandidatu i došao do predloga da je ovaj kandidat ta osoba koja treba da bude izabrana za sudijsku funkciju, a pri tome je izuzetno dobar utisak ostavio o dobio visoku ocenu u razgovoru sa komisijom koju je formirao VSS. Primer dva, kratko ću, kandidatkinja koja je rođena 1979. godine, osnovne studije završila na Pravnom fakultetu, sa izuzetno visokim prosekom. U svojstvu pripravnika radila je u advokatskoj kancelariji od septembra 2006. godine, s tim da je od septembra 2008. godine bila na praksi u Trećem opštinskom sudu u Beogradu, gde je izrađivala nacrte sudskih odluka u građanskoj i krivičnoj materiji. Pravosudni ispit je položila 2010. godine i do marta 2010 godine je radila u advokatskoj kancelariji kao pripravnik sa položenim ispitom. U martu 2010. godine primljena je u radni odnos na određeno vreme u Prvi osnovni sud u Beogradu, a u oktobru iste godine primljena je u radni odnos na neodređeno vreme na radno mesto sudijskog pomoćnika u zvanju sudijskog saradnika. Raspoređena je na ostavinsko odeljenje u veću u kome je samostalno postupala, rukovodila raspravama i radila odluke o nasleđivanju. Dakle, pravim poređenje, imamo jednog kandidata koji je kasnije završio fakultet, jednog kandidata koji je duže tu, ali oba kandidata su položila uspešno i pravosudni ispit, rade na ovim poslovima koje sam sada ovde ispričao. U julu 2011. godine preuzeta od strane Apelacionog suda, gde je raspoređena građansko odeljenje u veću u kome obavlja poslove sekretara veća, priprema i samostalno referiše predmete na sednicama veća i radi nacrte drugostepenih građanskih odluka. Zašto čitam ovo detaljno? Iz razloga što je bilo primedbi da Visoki savet sudstva je samo dao predloge, a da nije dovoljno izneo argumente, odnosno nije dovoljno dao sve ono što je bitno i potrebno za jednog kandidata da bi moglo da se govori o njegovom izboru ili neizboru. Za ostvarene rezultate rada u 2012, 2013. i 2014. godini ocenjena je ocenom – naročito se ističe. Mogu da kažem i vama i onima koji slušaju ovaj prenos da VSS nije predložio nijednog kandidata koji nije imao u prethodne tri godine najviše ocene vezano za svoj rad, a to su ocene – naročito se ističe. Jedno od pitanja koje je ovde bilo postavljeno jeste sumnja u proces izbora obzirom da je protiv nekog od sudija koji je nedavno izabran, pre određenog vremena, od strane Skupštine, a na predlog VSS pokrenut određeni krivični postupak. Pre svega, što se tiče krivičnog postupka niti ja, niti bilo ko drugi ima pravo da uopšte govori o predmetu koji je u toku i to nešto o čemu neću da govorim. Visoki savet sudstva nije Vanga pa da razmišlja o tome kako će kandidat koji bude predložen i eventualno bude izabran od strane VSS da se ponaša nakon godinu, dve, tri, pet ili 10, pa da zbog toga neko treba da snosi odgovornost, kao što jeovde bilo reči. Visoki savet sudstva razmatra kvalitete kandidata i sve ono što je bitno i relevantno za tog kandidata u momentu kada o tome odlučuje, kada donose odluku o predlogu koji treba da prosledi Skupštini, govorim o izborima na prvu sudijsku funkciju i onoga što je kandidat radio do tada u svojoj karijeri…
Moraćemo da napravimo pauzu od desetak minuta. Napravićemo pauzu od desetak minuta. Očigledno da imamo određenih tehničkih problema. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Reč ima Miroljub Tomić, zamenik predsednika Visokog saveta sudstva. Izvolite.
Imali smo malu pauzu zato što je došlo do problema u ovim mikrofonima, odnosno u ovoj tehnici, što naravno i pretpostavljam neće biti problem da se ovo zasedanje vezano za izbor sudija na prvu sudijsku funkciju uspešno završi, sa jedne strane, kada je reč o tehnici, a sa druge strane da bude sadržajno, odnosno da suštinski izaberemo najbolje i najkvalitetnije kandidate. Dakle, malo pre sam govorio o tome da je Visoki savet sudstva imao sve one parametre koji su po oceni Visokog saveta sudstva, odnosno u skladu sa odredbama Zakona o sudijama, odnosno u skladu sa ovom odlukom koja reguliše ova pitanja i predlagao te kandidate, odnosno odgovorio na neka pitanja. Jedno od pitanja jeste bilo i zašto su predloženi neki kandidati koji nisu mladi, pod znakom navoda, obzirom da je u predlogu stajalo da biramo mlade, perspektivne, itd, kadrove. Većina kandidata koje smo predložili su ljudi koji imaju 35, neki 40, neki i više godina. Svakako da oni koji imaju više godina života, oni koji imaju i više godina staža kao sudijski pomoćnici, odnosno stručnjaci u određenoj oblasti, sigurno je, ako ispunjavaju i ove ostale kriterijume i ako su bili dobri u drugim odnosima, kada je reč o rezultatima rada, svakako da činjenica da imaju određeni broj godina nije smetnja, već se može reći da to predstavlja plus u smislu određenog iskustva. Evo, da polako, što kaže, privodimo kraju ovu današnju diskusiju, pa i ja da privedem kraju ovo moje izlaganje, ali samo da ukažem na još nekoliko stvari, s obzirom da je ovde bilo dosta reči o podeli vlasti, o nezavisnosti pravosuđa, o tim i te kako značajnim temama o kojima se veoma često priča i raspravlja. Kada se priča o nezavisnosti pravosuđa, i mene i sve nas sudije, često pitaju šta je to i kako izgleda nezavisno pravosuđe, odnosno stručno, objektivno i nezavisno pravosuđe. Uvek odgovaram isto,ono što ću i sada reći ovde, u ovoj skupštinskoj sali, a to je da je pravosuđe stručno i nezavisno onoliko koliko je stručan i nezavistan pojedinačno svaki nosilac pravosudne funkcije. Još je tvorac podele vlasti Monteskje govorio da pravosuđe kao grana vlasti nema drugi način da tu vlast manifestuje, nego kroz stručnost i uverljivost svojih presuda, a da nezavisnost, pored ostalih atributa, podrazumeva i suštinsko shvatanje svih u društvu da pravosuđe kao grana vlasti treba da bude nezavisno. Uveren sam da svi mi ovde suštinski želimo da pravosuđe bude stručnije, kvalitetnije i nezavisno, a kad već pričamo o kandidatima koje smo predložili, ubeđen sam da su predloženi dobri kandidati i da će sutra svako od njih pojedinačno, u svom budućem radu, naravno, ako budu izabrani od strane ove skupštine, doprineti i svojim radom i svojim presudama da pravosuđe bude dakle kvalitetnije, ažurnije, stručnije, odnosno nezavisno. Toliko, hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem zajednički jedinstven pretres o predlozima odluka iz tačaka od 2. do 11. dnevnog reda. Zahvaljujem se našim gostima, predstavnicima Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca. Nastavljamo sa radom. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijavu za reč sa redosledom narodnih poslanika, član 96. stav 4. Poslovnika o radu. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine RS, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li želi reč predstavnik predlagača, narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik Poslaničke grupe LDP, SDA Sandžaka? Nije prisutan. Ne. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Nemamo listu prijavljenih narodnih poslanika. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Sada pravimo pauzu. Sa radom nastavljamo u 18.00 časova, raspravom o pojedinostima 1. tačke dnevnog reda. Zahvaljujem.
Poštovani poslanici, primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje nadležnih odbora i mišljenja Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su poslanici Boško Obradović, Zoran Živković, zajedno Radoslav Milojičić i Dejan Nikolić i zajedno Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konastantinović i Zdravko Stanković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u razvijenim državama EU polovina budžetskih prihoda pripada lokalnim samoupravama, u razvijenim evropskim državama kojima nadam se mi i dalje težimo, dok je situacija u Srbiji dosta drugačija. U Srbiji je prethodne godine samo 11,86% budžetskih prihoda pripalo zajedno opštinama i gradovima i AP Vojvodine, što je devet puta manje od nivoa sredstava koje je dobio centralni nivo vlasti. Dragi prijatelji, koliko nam dobro ide upravo je juče rekao i MMF, na koji ste se toliko pozivali, podatkom da je Srbija lider u regionu, ali lider u regionu po stopi nezaposlenosti koja je premašila 20%. Dragi prijatelji, za 4,8 milijardi, koje oduzimate opštinama i gradovima direktno, a indirektno građanima Srbije, mogli ste da izgradite 430 obdaništa, mogli ste da izgradite 450 kilometara asfalta za kojim mnogi u zemlji Srbiji i dan danas vape. Nadam se da ćete povući ove amandmane kako bi opštine i gradovi mogli da funkcionišu nesmetano, a i ovako su u izuzetno teškoj situaciji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala lepo. Uz argumente koje je rekao moj prethodnik, mislim da treba još jednom ponoviti, koristiću pet minuta na koje imam pravo, osnovne argumente. Pošto su ovde samo dva člana, onda je praktično to i obrazloženje za prvi član, a to je da se predloženim izmenama zakona nastavlja proces centralizacije države i stvaranja uslova da lokalne samouprave ne mogu da rade svoj posao. Argument za odbijanje amandmana da je 2011. godine poremećena nekakva ravnoteža, pa da se ovim predlogom zakona o izmenama zakona ta ravnoteža vraća, verovatno u neku rezonancu, je jako interesantna. Samo što niste objasnili šta je to poremećeno 2011. godine. Koji je to božiji zakon, fizički, hemijski, sociološki, društveni, filozofski, poremećen 2011. godine? To što su tada lokalne samouprave dobile nešto para za one nadležnosti koje imaju, ili je poremećeno to da kao do tada, a i sad hoćete to da vratite, ili je već delimično vraćeno, postoji samo jedan polublok koji određuje šta je potrebno u Srbiji, od toga kom prijatelju Arapinu treba da se da besplatno zemlja za nekakav „Beograd na vodi“, do toga da se asfaltira ova ili ona ulica u nekom gradu ili varošici u Srbiji, ili šta će da se stavi u program Centra za kulturu u Svrljigu koji je ovde nahvaljen ili u Crnoj Travi, ili šta će da se radi sa dečijom zaštitom u ovom ili onom gradu. Nadležnosti lokalne samouprave treba da budu prirodne. To je ono što lokalna samouprava sa svojim potencijalima za svoje građane treba da organizuje, da sprovede na najbolji mogući način. Toliko hvaljeni Svrljig, uz sve poštovanje kolege, ja znam tu opštinu, to je tuga i jad, ali pitajte ljude iz te opštine šta oni tamo imaju, šta njima nudi lokalna samouprava. Da li se tamo peru ulice? Da li ste proverili to? Da li imaju bilo koji kulturni sadržaj? Koji je nivo zdravstvene zaštite? Koji je nivo obrazovanja? Koji je nivo bilo čega što ti građani za svoj porez koji plaćaju očekuju od lokalne samouprave ili od države? Možda izvod iz matične knjige rođenih, možda venčanice, sigurno izvod iz matične knjige umrlih, ali preko toga ništa. To je hibernacija. Nažalost, ta opština, kao i mnoge druge opštine u Srbiji, je u apsolutnoj hibernaciji, bez bilo kakve šanse da bilo ko od građana u tim opštinama oseti da živi u 21. veku na teritoriji Evrope. Ta merila da negde ima jako malo zaposlenih su jako dobra. Samo, hajde da to postane jedna ozbiljna stvar. Kad sam ušao u Skupštinu Grada Niša 1997. godine, bilo je zaposleno 830 ljudi, činovnika. Kad sam izašao četiri godine posle, bilo je 813 zaposlenih. Danas ima 2.300 zaposlenih. To nema nikakve veze sa procentom poreza na dohodak građana, na plate, nego to ima veze sa mnogim drugim bahanalijama koje nisu ekskluziva samo danas vladajućih stranaka, nego i nekih drugih, ali to se ne rešava tako što ćete im dalje smanjivati sredstva. Rekao sam već, dva-tri posto, piše u obrazloženju 1,9 posto, dva i nešto posto, mislite da je to malo? Pa, toliki je budžet za kulturu za celu Srbiju, uključujući i informisanje, za celu Srbiju. Sve ono što se iz budžeta centralnog izdvaja za kulturu je jedva dva posto. Država bez kulture, država bez obrazovanja ne treba, tj. treba da postoji naravno, ali teško da ima opravdanje da postoji. Kad su rekli Čerčilu 1941. godine da jako puno košta zaštita nacionalnog muzeja, galerije i svega onoga što Britanija ima i da bi te pare bile bolje za neko drugo mesto, za front ili ne znam za šta, on je rekao – ako to ne čuvamo, zašto vodimo rat? To je suština. Ovim smanjenjem Vlada Srbije je, kao posledicu loših pregovora sa MMF, koje niste vodili vi, ministarka, nego neki drugi, ali vi sada dajete podršku tim lošim pregovorima, dovela do toga da su ukinuta sredstva u Srbiji za lokalne samouprave za bilo šta što ima veze sa kulturom. Koristim i dva minuta za amandman. Da li ima smisla da imamo visoke ciljeve, da budemo lider u regionu, da uđemo u EU, da budemo primer levo i desno, ako nemamo beli dinar za kulturu i obrazovanje u lokalnim samoupravama? Predsednik Vlade je u jednoj od svojih velikih istorijskih misija rekao i da će da poseti sve toalete u Srbiji. Očigledno da to nije uradio, mada je to bio stvarno jedan visoki cilj. Inače, da je uradio znao bi da od ovih 39 miliona, koliko se sad umanjuje lokalnim samoupravama u Srbiji, su mogli da budu rešeni svi javni toaleti, i u ustanovama kulture, obrazovanja, zdravstva i železničke stanice i sve. To bi bio jedan korak napred. Ne da se hvalimo sa Titovim prugama, ne da se hvalimo sa završetkom puteva koji su započeti pre sedam, osam, petnaest godina, nego daj da uradite nešto što bi mogao neko da se zakune i da kaže – evo, ja sam poznat po tome, taj predsednik Vlade, što sam sredio pitanje higijene u Srbiji. Ne, nego vi sad stvarate još teže uslove za preživljavanje i u tako teškim uslovima. Prema tome, molim vas da pročitate još jednom vaš predlog o izmenama Zakona i da ne budete vi krivci za loše pregovore koje je neko pre vas uradio. Još jednom, nemoj da se branite MMF-om, sa njima se ne salutira i ne kleči pred njima, nego se sa njima pregovara i ako se loše pregovara, promenite pregovarače, ali nemojte da uništavate lokalnu samoupravu u Srbiji.
Hvala. Predlagač Boško Obradović.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, naravno da u našem amandmanu stoje samo dve reči „briše se“, iz razloga što smatramo da je zaista ova izmena i dopuna Zakona štetna za interese lokalnih samouprava u Srbiji. Ponoviću ono što mislim da su dva centralna argumenta koja govore o neiskrenosti vaše motivacije sa kojom donosite ovaj zakon. Prvi je što je vaš zvanični izgovor da vi zapravo time želite da uvedete red u one lokalne samouprave koje nenamenski troše sredstva. Nisu sve lokalne samouprave u Srbiji i one koje nenamenski troše sredstva, a sve podjednako kažnjavate oduzimanjem iz lokalnih budžeta. Znači, kažnjavate i one uspešne i one neuspešne i one bahate i one odgovorne. To je dokaz da vam to nije pravi motiv. Druga stvar, da zaista želite da budete pošteni prema lokalnim samoupravama, vi biste u ovom zakonu ponudili garanciju da će ova sredstva koja uzimate biti vraćena lokalnim samoupravama, na osnovu njihovih kvalitetnih projekata koje će predložiti republičkoj vladi. Ovde nema tih garancija, iz čega ja izvodim zaključak da je poenta ovoga zakona, tj. ovih zakonskih izmena, da mi svi na kraju sa nivoa lokalnih samouprava treba da se obratimo Aleksandru Vučiću i da ga zamolimo za naše pare i da ga zamolimo da on nama vrati naše pare u našu lokalnu samoupravu i da onda svi zapravo mi idemo na poklonjenje Aleksandru Vučiću u Beograd, da moramo da zavisimo za svaki projekat od njega, da on kao veliki neki sultan i beogradski kabadahija zapravo nama odobrava ovaj projekat – može u ovaj grad, u ovaj grad ne može i da sve u Srbiji zavisi od njegove volje. Gospođo predsedavajuća, da li mogu sada da koristim preostalo vreme kaošefa ili kasnije? Kako vi kažete.
Možete da koristite.
Zahvaljujem. Dakle, ako je to bila ideja, onda ste trebali tako i da kažete. Dakle, mi smatramo da novcem u Srbiji treba da raspolaže Aleksandar Vučić, a vi svi koji želite da imate bilo kakav projekat na nivou lokalne samouprave lepo zamolite Vučića da vam on te projekte odobri i da vam da vaše pare, koje inače sleduju lokalnim samoupravama i onda bi bilo logično zašto donosite ovakav zakon. Ovako, nema drugog obrazloženja ili zapravo vi služite interesima MMF-a, koji vam je naložio ovakve zakonske izmene i zapravo se tu ništa ne pitate, pa i to je pošteno da kažete. Prosto, mi se ništa ne pitamo, MMF je ovo naložio, mi moramo, mi sledujemo svim nalozima MMF-a jer je sam Aleksandar Vučić, da ga ponovo citiram, to rekao – ne mogu da potrošim nijedan dinar u Srbiji bez dozvole MMF-a. To je pošteno. Ja smatram da je to pošteno. Znači, on je, čovek, lepo priznao da on ne može da funkcioniše samostalno, da on nema samostalnost, da on zavisi od MMF-a i da zapravo funkcionisanje njegove Vlade je u direktnoj zavisnosti od aranžmana sa MMF-om. Onda barem znamo da Srbijom ne upravlja čak ni Aleksandar Vučić, iako izgleda da on upravlja svim i svačim, nego zapravo iznad njega ima pravi, onaj kolonijalni, upravnik Srbije, a to je MMF, čiji je Aleksandar Vučić neka vrsta, hajde da kažem, izvršnog direktora u Srbiji. To bi isto bilo poštenije i onda bismo mi na nivou lokalnih samouprava znali zbog čega imamo ovakvu vrstu zakonskih izmena. Naravno, tu dolazimo do onog ključnog pitanja, zbog čega mi smatramo ovim amandmanom da treba da se izbriše ova vaša ideja, a to je – šta će se desiti sa budžetima lokalnih samouprava nakon oduzimanja, pljačke, otimanja ili kako god da nazovemo ovu krađu naših lokalnih prava od strane republičke vlasti? Desiće se da nekako to budžetu treba da se nadoknadi. Sada, ministarka je u svojim izjavama ponudila neke lepe ideje kako bi to moglo da se nadoknadi, ali ne vidim, gospođo ministarka, zašto to i mimo ovog zakona niste podstakli da se nekako uradi? Da rešite sivu zonu poslovanja, da rešite, primera radi, bolju naplatu poreza, odnosno da popišete sve poreske obveznike koji nisu popisani, da inicirate neke kvalitetne projekte koji će onda da budu finansirani od strane republičkog budžeta. Sve to može da se radi mimo uskraćivanja ovog novca lokalnim samoupravama. Dakle, imate vi druge mehanizme, druge zakonske izmene kako ćete da kontrolišete budžete lokalnih samouprava, kako ćete da kaznite odgovorne za nenamensko trošenje budžeta, kako ćete da kaznite one koji imaju zapošljavanje preko određenih granica i koji su uništili određene budžete i određene lokalne samouprave. To vi rešavajte drugim rešenjima, ako neko loše vodi neke lokalne samouprave. Nemojte ih kažnjavati oduzimanjem novca iz lokalnog budžeta. Naravno da će najoriginalniji potez kome će pribeći lokalne samouprave biti dodatno povećanje poreza na imovinu, to im je najlakše, ili nekih drugih taksi ili nekih drugih opterećenja za građane. To će biti najlakši način da se popuni prihodna strana budžeta. Vi kažete – pa može to. Ili neki gradonačelnici i predsednici opština, pa i gradonačelnik Čačka, čujem, komentariše – sada ćemo mi to iz ubrzanog privrednog razvoja, iz novog zapošljavanja, pa ćemo od svega toga da punimo budžet. Pa ko vam brani da to radite i da punite budžet i mimo ovog smanjenja? Znači, nemojte vi nama smanjivati naše pare. Ostavite vi nama naše pare da mi ulažemo u naše projekte. Mi na nivou lokalnih samouprava najbolje znamo šta ćemo sa našim parama, od poreza na zarade koje mi ostvarujemo na nivou naših lokalnih samouprava. Nema razloga da o tome pitamo Aleksandra Vučića. Ako nekonenamenski troši, ako ima neke korupcije, ako neko radi loše, nađite način da to kaznite i da to ne dozvolite. Nemojte kažnjavati one koji rade kako treba. Situacija je veoma jednostavna. Ako uzimate sada iz naših lokalnih budžeta, mi nećemo moći da vršimo određenu funkciju koju kao lokalna samouprava treba da vršimo – da li je to subvencija za poljoprivrednike, da li je to socijalna politika i pomoć socijalno ugroženim kategorijama stanovništva, da li je to neka podrška rađanju mladim bračnim parovima. Znači, mi za tu svotu novca koju nam sada uzimate nećemo moći da vršimo funkciju lokalne samouprave. Prosto. Jednostavno, imaćemo budžet za toliko manji i samim tim moći ćemo manje sredstava da izdvojimo za ono što smo do sada radili. Na dugom je štapu, i to je problem, da li ćemo mi rešiti sivu zonu, da li ćemo rešiti poreske obveznike koji nisu evidentirani, da li ćemo dobiti projekte od Vlade i kada konkurišemo kod Vlade. To će zavisiti od volje jednoga čoveka. Dakle, ja ne želim da jedna lokalna samouprava u Srbiji zavisi od volje jednoga čoveka. Razumem da je na svim izborima lokalnim u Srbiji nosilac liste bio Aleksandar Vučić, ali nije moguće da on bude gradonačelnik i predsednik opština svih lokalnih samouprava u Srbiji. Mislim, on ima taj kapacitet, to nije sporno.
Poslaniče, znam ja da vi možete puno da pričate o Aleksandru Vučiću, ali morate o amandmanu. Ovo je rasprava o pojedinostima, prva naša rasprava o pojedinostima. Znači, hteli - ne hteli, mora o amandmanu. A vidim da poštujete i da pratite sve i to je vrlo dopadljivo, ali morate o amandmanu.
Poštovana predsedavajuća, ali taman sam krenuo da hvalim premijera.
Odlično, ali u skladu sa amandmanom.
Da on ima kapacitet da bi mogao da bude i gradonačelnik i predsednik opština. Dobro. Dakle, da zaključim, nema razloga da vi iz Beograda, tj. iz republičke vlasti, uzimate nama naše lokalne pare. Nema razloga, dakle, da zavlačite ruku u naš džep. A posebno zašto nema tog razloga? Zato što se hvalite da vam je republički budžet stabilan, da je budžet u suficitu. Inače, kad smo već kod tog suficita, to je potpuna besmislica hvaliti se suficitom jer prosto niste vi privatno preduzeće koje treba da ima suficit. Vi treba da vršite funkciju na koju ste izabrani i da trošite ta sredstva za ono što je potrebno ovome narodu, a ne da ostavljate bilo kakav suficit. Dakle, ono što je ovde bitno jeste jel vam budžet republički stabilan? Jeste. Pa što uzimate naše pare sa lokala? Prema tome, mislim da bi bilo korektno da prihvatite ovaj naš amandman, da se izbrišu ove vaše pogrešne, štetne i po lokalne samouprave katastrofalne inicijative i da jednostavno prihvatite ideju da ovaj zakon se vrati na doradu, da otvorimo veliku javnu raspravu, da sveobuhvatnim izmenama ovog zakona zagrabimo rešavanje problema funkcionisanja lokalne samouprave na pravi način, a ne samo time što ćemo da uzmemo pare lokalnim samoupravama. Time ništa gospođo ministarka niste na lokalu rešili od problema koje ima lokalna samouprava u funkcionisanju. Ništa, samo ste nam uzeli pare. Ponudite vi nama neko konkretno rešenje funkcionisanja lokalne samouprave, to je vaš posao, najlakše je uzeti nam pare i onda da vi raspolažete našim parama i delite kome vi hoćete po Srbiji. Tako da mislim da svi razlozi stoje na strani da se prihvati ovaj amandman koji je predložila poslanička grupa Dveri. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije premijer Aleksandar Vučić nikakav kabadahija zato što nije upadao na sednicu RIK-a i napadao i nazivao ljude lopovima, zato što mu se nije svideo rezultat, zato što se jednom kolegi koji je sada poslanik nije svideo rezultat koji je ostvario na izborima. Neko ovde stalno priča kako neko nekome otima novac. E, sad ja mogu da kažem gospođo predsednice da taj koji to priča nema pojma ni o Zakonu o budžetu, ni o Zakonu o budžetskom sistemu, ni o prenetim, ni poverenim nadležnostima lokalnih samouprava. Koliko ja znam iznos poreza na zarade nisu odredile lokalne samouprave, nego Narodna skupština Republike Srbije i poverila je taj deo jednih svojih prihoda lokalnim samoupravama koje su se u periodu gde SNS nije bila na vlasti jako bahato ponašala prema tim sredstvima i zadužila svoje gradove i opštine i građana. Postavlja se još jedno pitanje – zašto se predsednici opštine i gradonačelnici ne žale na ovaj zakon? Zato što ne mogu da razvijaju svoje opštine sa putevima kakve ste nam ostavili. Ne mogu da razvijaju i da dovode investitore sa prugama koje imamo. Ne mogu. U tome jeste problem. Zahvaljujem.
Još jedan predlagač ima reč Miroslav Aleksić. Izvolite.
Zahvaljujem, trošiću vreme kao ovlašćeni. Poštovana ministarka, poštovani predstavnici ministarstva, poštovani predsedavajući, mi smo u prvom danu rasprave rekli naše argumente zašto smatramo da ovaj zakon ne treba usvojiti i da ne treba skidati, odnosno, smanjivati prihode od poreza na zarade, gradovima i opštinama u Srbiji. Ali, slušajući raspravu o Predlogu zakona došao sam do nekoliko zaključaka, a na te zaključke ukazuju argumenti koje sam slušao od predlagača pažljivo i slušao sam od poslanika vladajuće većine. Probaću sada da jedan po jedan od tih zaključaka ponovim. Dakle, prvi zaključak je da država želi da uzme sredstva opštinama i gradovima u Srbiji, deo poreza na zarade, a onda da po zaslugama i podobnosti to ponovo daje opštinama. Šta to znači? To znači da ulazimo u dalju centralizaciju, ulazimo u jačanje političke moći kroz institucionalnu korupciju, dajemo mogućnost da pojedinci u Vladi mogu onima koji su njima podobni ili oni koji nemaju sposobnost da bez pomoći države sa svojim prihodima normalno upravljaju svojim gradovima i opštinama dobijaju sredstva. Imali smo priliku, a o tome sam govorio prvog dana, da to vidimo prethodnih nekoliko godina, na primeru grada Leskovca, na primeru grada Niša, na primeru grada Novog Sada, na primeru grada Kragujevca, gde su stotine miliona iz budžetske rezerve, a na ime tekuće likvidnosti prebacivane tim gradovima i opštinama. Postavlja se pitanje da li kažnjavamo građane onih opština koje su poslovale domaćinski, koje nisu imale blokirane račune, koje nemaju višak zaposlenih ljudi u svojoj administraciji, oni nisu ni tražili sredstva i nisu ta sredstva ni dobijali ili ako su ih dobijali, dobijali su u daleko manjem iznosu nego što su dobijali ovi koji su politički, partijski podobni. Dakle, mi sa tim argumentom i sa tim zaključkom da država ponovo vraća sebi pare da bi ih delila naknadno zaista idemo ka daljoj centralizaciji, a ne kao što je i ministarka govorila decentralizaciji za koju svi treba da se zalažemo. Drugi zaključak, koji sam izveo, jeste da se oduzimaju sredstva jedinicama lokalnih samouprava, a onda ih savetujemo kako da nadomeste ta sredstva koja su im oduzeta. Sada, postavlja se pitanje, da li postoje jednaki uslovi u svim jedinicama lokalne samouprave da ta sredstva nadomeste. Oni veći gradovi, bolje pozicionirani, sa manjim regionalnim razlikama možda će i uspeti da lakše dovedu nekog investitora koji će zaposliti više ljudi, koji će uplaćivati više poreza, pa i samim tim to nadomestiti. Postoji pitanje da li postoji spremnost gradova i opština da ažuriraju baze podataka poreza na imovinu ili im je lakše da jednostavno podignu i promene stopu, odnosno osnovicu na obračun poreza na imovinu. One opštine i gradovi koji su to već uradili ne mogu to više da podignu. Mi smo, na primer u Trsteniku još 2013. godine ažurirali bazu, izvršili popis, šest meseci su to radili ljudi iz Nacionalne službe za zapošljavanje i izvršili popis i napravili novu i ažuriranu bazu poreza na imovinu. Mi dakle, nemamo prostora više u tom delu da te prihode nadomestimo. Postoje još gradovi i opštine, a i sami ste pomenuli, istočnu Srbiju da su gotovo sve opštine istu ili sličnu stvar uradile. Teško je sada dati nekome pravi put i smernicu kako da nadomesti ta sredstva. Ukoliko već nemamo izmenu seta Zakona o lokalnim samoupravama, ukoliko je ovo samo jedan izdvojeni deo, pitanje šta će se u narednom periodu dešavati. Treći zaključak koji sam izvukao jeste da je bolje ili da se možda drugačije izrazim, lakše, uzeti pare od opština i od građana nego srediti stanje u EPS, „Srbijagasu“, „Železnicama“ i drugim javnim preduzećima u kojima se rasipaju državne i narodne pare na različite stvari od nabavke i kupovine viskija, pa do broja ljudi koji u njima rade, projekata koje realizuju. Nemojte da idemo samo tamo gde je lakše da se lomi nego hajde da rešavamo ono zašta i treba da se bori celo društvo, a to je da postanemo uređena država i ono za šta ste se i svi vi zalagali u prethodne četiri godine na vlasti, a to je da reformišemo javno preduzeće i da javna preduzeća više ne budu gubitaši. Od svega toga su samo ostale priče, ali smo uspeli da uradimo ovo i verovatno ćete sutra pošto imate većinu usvojiti zakon i uzeti pare opštinama. Problem je što te pare koje uzimate opštinama ne uzimate njima nego uzimate građanima. Ne znam da li ste u stanju da sagledate situaciju, da siđete među ljude i vidite da građani Srbije, polovina njih danas nema 200 evra u svom novčaniku. To nije stanje koje je održivo i koje je izdrživo, tu se nešto mora menjati. Ne možemo menjati sa daljim uzimanjem od naroda i punjenjem centralne kase. Državna kasa ako se puni iz džepova stanovništva onda mi imamo jedan ozbiljan problem kako vidimo dalji ekonomski razvoj države. Četvrti zaključak koji sam izvukao jeste da je zakon iz 2011. godine zloupotrebljen od strane loših, nestručnih i bahatih predsednika opština, barem tih koji se mogu svrstati u grupu, pošto sam ja prvog dana govorio o odgovornim predsednicima opština i prosperitetnim predsednicima opština. Dakle, zanimljivo je da sada jedan veliki broj predsednika opština koji su i tada bili i danas obavljaju tu funkciju, tada su bili u nekim strankama, najveći broj njih je u vladajućoj stranci, u SNS. Sada me zanima kako to da su loši bili samo oni koji nisu iz SNS, a dobri su bili svi ti iz SNS, ili bih možda mogao drugačije da postavim stvari i da kažem da su predsednicima opština iz SNS možda davana veća sredstva iz rezerve, jer su oni politički podobni, u odnosu na ove druge. Dakle, tu želim da ako hoćemo da budemo uređeno društvo, da se ne pravi razlika, jer svi su građani isti, bez obzira ko je za koga, kada i gde glasao. To koliko je koja stranka osvojila glasova na izborima, onaj koji je dobio mandat od naroda da vrši određenu funkciju, treba da bude potpuno ravnopravan ispred države, kao što su i oni drugi iz vladajućih političkih stranaka. Takođe, ono što sam izvukao još kao zaključak, jeste i da imamo punu kasu para, da imamo jako veliki suficit u budžetu, da ne pogrešim ponovo, da li je 27 ili 30 milijardi, ili koliko god, koliko je premijer izneo, da to je jako dobro, da smo mi potpuno fiskalno konsolidovani, ali me zanima zašto onda ponovo sada idemo u dalje smanjenje gradovima i opštinama? Zašto nismo poput evropske prakse rekli - hajdemo da povećamo deo javnih prihoda koji će ići na nivo lokalnih samouprava, da smanjimo onaj deo koji će ostajati u centralnoj kasi? Ukoliko smo se prethodne četiri godine konsolidovali i prethodne četiri godine imali trend da iz godine u godinu deo sredstava koji ostaje u centralnoj kasi se povećava, a koji odlazi na lokalne samouprave se smanjuje, hajdemo sada da taj trend pokažemo. To bi bio znak dobre volje i znak da ono što govorite o blagostanju u srpskoj ekonomiji, u velikim rezultatima, u smanjenju suficita i povećanju deficita, to bi tada možda moglo da se poveruje, jer bi to pokazali podaci, pokazali bi zapravo postupci koje vi sada sprovodite kroz ove zakone. Ja vidim da mi i dalje idemo sa restriktivnim merama, što znači da mi niti smo se finansijski konsolidovali, niti zaista imamo punu kasu para, a pune džepove sigurno nemamo i to će vam reći svaki građanin. Dakle, sada, kako to možemo drugačije da postavimo u smislu rešenja problema? Što se tiče problema tih loših predsednika opština, to ćete vrlo jednostavno rešiti promenom izbornog zakona, izbornog sistema. Neka svako izađe imenom i prezimenom i kao što izlazi na izbore za mesne zajednice, neka tako izađe i za grad i za opštinu, neka građani daju glasove onome ko je po njima najbolji, a taj onda neka ima isti tretman prema Vladi Republike Srbije. Mi govorimo o decentralizaciji, a prvoga dana sednice moj predlog zakona je bio da se promeni zakon i predvidi finansiranje mesnih zajednica sa izdvajanjem dela poreza na imovinu kao prihod, a izvor od lokalnih samouprava da se jedan deo prenese na teritorije na kojima se stvara, na kojima ljudi žive. To je odbijeno, tako da je to još jedan argument vezan za decentralizaciju. Što se tiče same prakse, i to je bio jedan od argumenata da to nije zabeleženo u novijoj praksi, da nisu trendovi da porez na zarade ide na lokalni nivo, već da primarno ide u centralnu kasu. Ja onda postavljam pitanje - da li najrazvijenije evropske zemlje i najrazvijenije evropske ekonomije greše kada svojim gradovima i opštinama prebacuju 50% ukupnih sredstava, odnosno pet puta više? Onda za njih ta savremena praksa ne stoji, već samo za nas u Srbiji. Dakle, mi pet puta manje od najrazvijenijih ekonomskih zemalja dajemo svojim gradovima i opštinama. Bilo bi korektno ako bismo zaista rekli - mi imamo problem, nemamo para, moramo da uzmemo to, moramo da štedimo, kao što ste to govorili penzionerima, kao što ste govorili radnicima kojima ste smanjivali zarade, tako ste mogli reći i opštinama, a ne sa jedne strane slušamo kako nam je puna kasa, a sa druge strane i dalje nastavljamo da oduzimamo sredstva opštinama. Sveli smo ih na 9% ukupnih javnih prihoda sada sa ovom izmenom zakona. To umanjenje prihoda će direktno negativno uticati na građane i to sam potpuno siguran i to vam kažem kao neko ko ima iskustva u lokalnim vlastima i dolazim sa lokala i svako skidanje i svaka veća nadležnost u gradovima i opštinama stvara problem u njihovom funkcionisanju. Da ne govorim o situacijama kada se dogode elementarne katastrofe, kao što su bile poplave 2014. godine, kada je cela država bila pogođena, kada su neki gradovi i neke opštine ozbiljno bili pogođeni i dve godine je trebalo da se ti gradovi i opštine i uz pomoć države i uz pomoć EU i svih konsoliduju i pitanje je da li su se i danas konsolidovali. Takođe, slušao sam argumente od vladajuće većine kako ćemo zahvaljujući tim sredstvima da se zahvaljujemo javnim preduzećima zato što rade svoj posao. Pa, da li treba regionalne puteve da rade preduzeće „Putevi Srbije“ ili treba da rade lokalne samouprave? Da li treba protivgradne raketa da nabavlja RHMZ ili druga nadležna institucija ili lokalne samouprave? Da li medicinsko osoblje treba da plaća Fond zdravstvenog osiguranja ili lokalne samouprave? I kada se nešto uradi na teritoriji neke jedinice lokalne samouprave, to ne znači da mi kažemo – hvala ministre, hvala premijeru što radite svoj posao ili što neko javno preduzeće, EPS, uloži u razvijanje mreže na teritoriji neke opštine, pa to je u opisu njihovog posla. Ja ovde govorim samo o nadležnostima koje su direktno date jedinicama lokalne samouprave. Takođe, moram da kažem da ovaj zakon svakako vodi nas u dalji problem kako državu. Ja vas molim da uvažite i argumente i ovaj amandman koji smo mi ovde podneli, ukoliko zaista smatrate da je budžet Republike Srbije konsolidovan i ukoliko smatrate da ovo neće biti preveliko opterećenje ni za opštine. Ja sam čuo da su to male pare po vašim projekcijama i argumentima, ali verujte mi, umanjiti nekome danas i 2,8% budžeta, to je velika stvar. Vi imate primere iz prethodnih godina. Gotovo da je jako veliki broj, ako ne polovina gradova i opština u Srbiji imala blokirane račune u svojim školama, svojim ustanovama, čak veliki broj njih sami su imali blokirane račune. Oni koji nisu imali, nisu dobili nikakvu podršku. Kod mene, u mojoj opštini, u Trsteniku, nismo ni jedan jedini dan zakasnili sa platom, nijedna ustanova nije bila blokirana ni jedan jedini dan, ni budžet opštine ni jednog dana. Sve je redovno servisirano. Nemamo višak zaposlenih. Ali, nismo nagrađeni niti kao Kragujevac, niti kao Niš, niti kao Leskovac, niti bilo koji drugi grad. Ja sada u ime tih gradonačelnika dobrih i predsednika opštine koji su odgovorni, koji su progresivni, koji znaju da se ponašaju domaćinski, vas molim da i ako usvojite ovaj zakon, u narednom periodu vodite računa više o njima, nego o onima koji su loši. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministre, predstavnici Ministarstva, moram da budem potpuno iskren i da priznam da sam se ponadao, možda je to pomalo i naivno, da u ovom mandatu nećemo imati praksu predlaganja gomile amandmana sa tekstom „briše se“. Sada vidim da je moja nada bila uzaludna, da ćemo verovatno imati takvu praksu i u ovom mandatu, uprkos tome što smo čuli sve argumente i od resornog ministra, ali i od svih ostalih učesnika u ovoj raspravi, koja traje već evo drugi dan. Naravno da predlažem da se odbije ovaj amandman. Potpuno sam saglasan sa obrazloženjem Vlade Republike Srbije koje nam je dala u svom mišljenju. Ponavljam da smo svu moguću argumentaciju već čuli. Ali, ono što nismo čuli, nismo čuli zašto da obrišemo član 1. ovog zakona? Zbog čega bi brisali? Zašto da obrišemo predviđena smanjenja, da bismo imali više novca za trošenje u lokalnoj samoupravi, da bismo u Smederevskoj Palanci umesto 343 piva pili hiljadu piva ili koliko već je dovoljno piva, da bismo umesto 457.000 dinara trošili milion dinara na reprezentaciju? Da li je zbog toga? Da li je to razlog? Od vas odgovor nismo čuli. To je trebalo da nam kažete, gospodine Milojičiću, zašto da obrišemo ovaj član? Predložili ste amandman – član 1. briše se. Ja pitam – zašto da ga obrišemo, da bismo imali novca za izvlačenje preko fudbalskih klubova, preko fudbalskog kluba Jasenica, da možemo tokom mandata da uplaćujemo novac fudbalskom klubu iz opštinskog budžeta, iz tog istog budžeta da uplaćujemo, a posle preko keša da izvlačimo isti taj novac na razne donacije, sponzorstva itd? Da li je to intencija vašeg amandmana – briše se? Da li je to razlog? Zašto da brišemo 1. član? Jeftinije je da građani vas obrišu na sledećim izborima.
Gospodine Milojičiću, niste mi u sistemu. Da li mogu da vas izbrišem, gospodine Božoviću? Moram da ga izbrišem da bi vama dala reč. Ne mogu, ne veruju mi. Kako da vam objasnim, vi ste poslanik nekoliko godina i nekoliko godina ponavljamo istu vežbu. Znači, vi morate da prestanete da se javljate da bih dala poslaniku reč. Ja kažem sad vi i jave se Ševarlić, Marko Đurišić, Milena Turk i Balša Božović, a jedino se ne javi osoba kojoj treba da dam reč. Prijavite se.
Ja razumem da je velika nelagoda i nestrpljenje i negacija svega onoga što ću reći da se gospoda od preko puta veoma bune kad god se neko iz DS javi za reč, ali pošto prethodnom govorniku nije bilo jasno zašto smo podneli amandman, a pošto sam dobro raspoložen danas, objasniću mu. To je samo zbog toga što oduzimate građanima Srbije, opštinama i gradovima pet milijardi dinara. Samo zbog toga što građani nemaju svojoj deci da obezbede ujutru paštetu za užinu. Samo zbog toga što ste smanjili plate i penzije. Samo zbog toga smo podneli ovaj amandman. Hvala.
Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Vidite, prethodni govornik je ponovo namerno izbegao da nam da odgovor na pitanje zašto da obrišemo ovaj amandman. Umesto toga počeo je da prosipa neku jeftinu demagogiju. Protiv toga nemam ništa. To je legitimno sredstvo u političkoj borbi, ali moram da postavim pitanje koje sam malo pre smetnuo sa uma – da li je možda sponzorstvo i druženje sa starletama jedan od dodatnih razloga zbog čega se bori, pa je „Alo“ još davno pisao kako je Radoslav Milojičić Kena, šef centralnog izbornog štaba DS i predsednik opštine Smederevska Palanka, i bivša učesnica rialitija, neću da spominjem ime i prezime, kako se zajedno provode, kako zajedno izlaze, kako se druže, troše novac. Moram da postavim pitanje – da li je u pitanju novac opštine Smederevska Palanka ili privatni novac? Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović, po Poslovniku.
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, predsednice, prekršili ste član 107, a u pitanju je dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, jer je gospodin Marković izneo niz uvreda na račun svog kolege, pri tome je rasprava tekla u jednom smeru i čuli smo o amandmanima. Vrlo se uzbudio kada je shvatio zbog čega je neko podneo amandman briše se i onda je krenuo da vređa svoje političke neistomišljenike. Mislim da ste morali da reagujete i da ga opomenete da sledeći put ne kalja ugled ovog doma sa ovakvim izmišljotinama koje je ispričao malo pre. Mislim da je to vaše zaduženje, naravno, vaša obaveza, a posebno ne da pokazuje tabloide u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mislim da je to dno dna. Ako se vi za to zalažete, ako vi to odobravate, onda smo u velikom problemu. Ja znam da se vi slažete sa mnom i vidim po mimici vašeg lica da sam u pravu. Zahvaljujem.
Poslaniče, mislite da nije bilo uvrede sa ove strane i da ne pogađa poslanike kada im neko spočitava i kaže da kradu od dece. Naravno da su negodovali, ali nisam videla da je poslanik iza vas negodovao kada je pročitano da je trošen novac na starlete. Ako neko misli da je bilo uvrede, ja zaista nisam videla ništa sporno u tome da neko kaže na šta je trošen novac iz određenih lokalnih samouprava, ali mogu da se složim duboko sa vama oko vrednosti da li se treba družiti ili ne sa starletama. Mislim da to nije stvar za raspravu u parlamentu. Ne mogu ni da pretpostavim koliko daleko u replikama možemo da odemo. Ja bih vas molila da se držimo nekako teme, ali obostrano. Znači, amandman, da se ne zadaju niski udarci. Mislim da je mnogo niži udarac reći da kradete od dece, nego da dajete starletama, ako uopšte moramo da poredimo decu i izvesne dame, a da ne izađem iz okvira lepog ponašanja. Reč ima narodni poslanik Žarko Mićin.
Zahvaljujem se. Poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo ministre, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je potpuno neprihvatljiv, jer se njime briše član 1, što i jeste suština ovog zakona. Ja ću opet ponoviti zašto smo mi morali da donesemo jedan ovakav zakon. Zato što su predstavnici prethodnog režima u 2011. godini doneli zakon kojim su povećali sa 40 na 80% izdvajanja od poreza na zarade za lokalne samouprave i time potpuno narušili tadašnju budžetsku ravnotežu. Napravljen je budžetski deficit od 1,1%, 40 milijardi minusa u budžetu i ne samo to. Recimo, budžet 2011. godine je završen u minusu od 13,5 milijardi, takođe i budžet 2012. godine je bio u minusu zbog takvih postupaka. Nikakav efekat nije bio za lokalne samouprave. Novac je trošen na tekuću potrošnju, na plate, na robe i usluge, itd. Međutim, ono što je mnogo značajnije, danas smo mogli čuti od nekih predstavnika prethodnog režima šta smo mogli da izgradimo za taj novac, pa su spominjali čak i uzimanje od naroda. Ja ću vam pročitati šta smo sve mogli da izgradimo za sve ono što su predstavnici, neki od predstavnika prethodnog režima proneverili pre 2012. godine. Recimo, za Razvojnu banku 5,2 milijarde, za Bulevar Evrope 463 miliona, pa za Heterlend 184 miliona, pa za Somborski bulevar 177 miliona, po nalazu budžetske inspekcije. Ukupno 5,7 milijardi dinara je pronevereno ili 1,5 milijarda dinara od 4,2 milijarde koje će ići u republički budžet. Za to se mogao izgraditi još jedan Bulevar Evrope od 2,2 milijarde ili oko 120 vrtića investicione vrednosti oko 30 miliona dinara ili samo oko 190 vrtića. Eto ko je nama danas našao da govori o moralu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Morate trošiti vreme grupe.
Da, imam šest minuta. Moram da iskoristim ovu današnju raspravu, pošto odgovore na pitanja od pre dva dana nisam dobio. Ja sam se nadao, kao i neke kolege, da u ovom sazivu neće biti puno amandmana briše se kada budemo raspravljali. Sigurno sam se nadao da neće biti zakona od dva člana. Dva meseca rada Vlade i jedan zakon od dva člana koji ne obećava. Suština zakona je da se Srbija dodatno centralizuje, ekonomski, finansijski, i politički. To je suprotno onome čemu se vi kao Vlada, kao poslanici koji Vladu podržavate deklarativno se zalažete, Evropa i evropske vrednosti. Tamo je učešće lokalnih samouprava u prikupljanju i trošenju novca ide do 50%. Čuli ste da je od 2012. godine do danas taj procenat sa 18%, u Srbiji pao na 11,8%. I to su poverljivi i tačni podaci, kao što su istiniti podaci da je BDP u Srbiji do 2011. godine svake godine rastao, svake godine rastao, a ne kao što neki kažu ima minus od 4%. Jedan jedini minus 2009. godine od 3,1%, 2007. godine 5,9 plus, 2008. godine 5,4 plus.
Amandman konkretno.
Amandman je da je ovo štetan zakon. Govorim o …
Amandman, generalna rasprava je završena.
Samo vi se strpite.
Ja sam jako strpljiva, a vi da pričate o amandmanu.
Godine 2009. minus 3,1, 2010. godine plus 0,6, 2011. godine plus 1,4.
Amandman.
To su egzaktni podaci. To je istina. Sve ostalo su laži.
Poslaniče, amandman. Morate konkretno, generalna debata je dva trajala, morate konkretno. (Marko Đurišić, s mesta: Generalna debata je se briše član 1. to je suština.) Dobro. (Marko Đurišić, s mesta: Pustite me četiri minuta da govorim.) Šest. (Marko Đurišić, s mesta: Dva sam valjda iskoristio.) Dobro, ako insistirate. (Marko Đurišić, s mesta: Uključite mi sistem.) Koji sistem? Nije to moj sistem. Moraćete da se sarađujete samnom da se prijavite još jednom. Eto, vidite kako lepo sarađujemo.
Hvala predsednice. Znači, zakon je loš, uzima od lokalnih samouprava skoro pet milijardi dinara, a sama je ministarka rekla da zakon u nekim opštinama ostvario svoju svrhu. Nije navodila koje su to opštine. Da vidimo da li su one opozicione kako kaže ministarka ili su ove druge. Vrlo zanimljivo da se opštine cele deklarišu kao opozicione. Ja mislim ministarka da je nedopustiv. Kao i vaš argument koji stalno ovde ponavljate o povećanju penzija iz 2008. godine kao o strašnom nečemu šta se desilo u Srbiji, pa onda kažete to je bio predizborno, a desio se u oktobru 2008. godine, pet meseci posle izbora. A desilo se zato što su penzije u prethodne tri godine realno zaostajale za rastom plata i u 2007. godini su bile manje od 50% prosečne zarade u Srbiji, što je suprotno zakonu. Znači, ono što je urađeno 2008. godine bilo je poštovanje zakona, prava i pravde pre svega. A ono što ste vi uradili pre dve godine je otimačina. Smanjili ste penzije i to ne svima, ne svima jednako, pa da kažemo hajde delimo svi teret, nego selektivno. Neko je odredio sumu od 25.000 dinara koja je inače veća od prosečne penzije u Srbiji i to govori koliko u teškom stanju žive penzioneri i onda tim penzionerima oduzeo 10%, 20% što je sramota i što je dug koji će neko morati da vrati jednog dana. Neko će morati da vrati i zato smo mi oštro protiv ovog zakona. I nisam čuo šta je namera Vlade da uradi sa ovih pet milijardi? Ili šta je namera sa 120 milijardi koliko se ovde priča da je trenutni suficit u budžetu Srbije?Da li će možda da raspiše projekte za naučne radnike? Dve godine nema ni jednog projekta, da li se tako pravi suficit? Ne refinansira se naučni rad u Srbiji, pa se onda čudimo kada izađe podatak da je 59.000 ljudi napustilo Srbiju u 2015. godini, 59.000. Skoro duplo više nego pre četiri godine. Kakva je budućnost Srbije, ako iz nje danas 59.000 odlazi, uglavnom mladi ljudi, obrazovani ljudi? Čemu da se nadamo za deset godina? Kako ćemo mi to biti konkurentni na tržištu Evrope i sveta, ako nam odlaze naučnici, jer dve godine ne mogu da rade u Srbiji? To su stvari o kojima treba da razgovaramo. Kakvo je to pregovaranje, dođe Vlada i kaže – uzećemo vam osam milijardi, pa onda kao pregovarate sa lokalnim samoupravama, SKGO pa se dogovorite na pet. Da ste krenuli od 20 milijardi da im uzete, verovatno bili oni bili srećni sa deset koje im uzimate. To nije normalno za jednu demokratsku evropsku državu za koju tvrdite da se zalažete. Zato ćemo mi biti i protiv ovog zakona i protiv svakog drugog zakona koji se donosi na ovaj način, koji na ovaj način pokušava nažalost da vrati Srbiju u neka prošla vremena. Hvala.
Napravili ste lapsus lingve, nije 50.000, nego oko 5.000. A mortalitet je toliki otprilike toliki koliko ste rekli. Znači napravili ste lapsus lingve, a možda i namerno. (Marko Đurišić, s mesta: Nisam napravio lapsus, pogledajte podatke.) Ako bi mogli o amandmanu, tu ništa niste rekli, ali ne mogu više vremena da vam dam, potrošili ste vreme grupe. (Marko Đurišić, s mesta: Imam dva minuta, kao predlagač.) Ne možete da pričate kao predlagač, zajedno ste predložili. Vi ste stari poslanik, vi znate … (Marko Đurišić, s mesta: Kolega je pričao 14 minuta, ja sam pričao šest…) Ako još malo vičete na mene, možda se i predomislim. Još malo vičite, budite uporni i odmah ću se uplašiti i predomisliti. Znači, nemate pravo. Prvo je rekao dve minute, onda je rekao koristiću i vreme ovlašćenog predlagača. Nisam još izlapela. Dobro pamtim. Samo polako, biće sve u redu, samo kada bi neko nešto rekao o amandmanu. Reč ima narodna poslanica Sonja Vlahović.
Evo ja ću Majo. Hvala poštovana predsednice. Javljam se po amandmanu i upravo ću vas poslušati, pričaću o amandmanu, koji je kolega sam rekao da je šteta. Kolega podnosilac amandmana je rekao za svoj amandman da je štetan amandman. Ja priznajem i slažem se sa tim. Amandman sa tekstom – briše se, kao i svi ovi ostali podnosioci amandmana. Pročitaću samo jedan deo obrazloženja kako bih odgovorila zašto ne prihvatam i neću glasati za ovakav amandman. Kaže kako je predložena izmena u suštini posledica uslovljavanja MMF, a ne mera fiskalne konsolidacije kako se samo formalno navodi u obrazloženju. Dame i gospodo, narodni poslanici, ja vas pozivam da se ovaj amandman ne prihvati. Ne samo što je amandman sa obrazloženjem formativan na funkcionalno nepismen način, mada je i to samo po sebi dovoljno loše, već zbog toga što predlagač time demonstrira suštinsko nerazumevanje problematike. Ko ne razume ništa ne može ni da iznese smišljen predlog. To je tužna činjenica, ali ipak je činjenica i naravno, kao što sam i rekla, u danu za glasanje neću glasati za ovakav amandman. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Marinika Tepić.
Zahvaljujem poštovana predsednice. Uvaženi gosti, članovi Vlade Republike Srbije, kolege narodni poslanici, ono što smo čuli kao jedan od glavnih argumenata predlagača za ovaj predlog zakonske intervencije jeste da je za drastično povećanje prihoda na lokalu i to od najsigurnijeg prihoda kao što je porez na zarade, najkrivlji je tzv. Dinkićev zakon. Podaci ukoliko se malo temeljnije njima pozabavimo, vrlo konkretno, zvanični podaci kažu da će opštinama i gradovima budžeti u sledećoj godini biti manji između 26-33 milijarde dinara godišnje, u odnosu na budžete pre tog Dinkićevog zakona. Ja hoću da govorim konkretno o amandmanu i hoću da govorim o tome kako su se zapravo postepeno poništavali efekti tzv. Dinkićevog zakona o kojima se baš ne govori, ni ovde, ni na drugim mestima. Izneću hronologiju toga. Još na početku primene novog toliko pominjanog Dinkićevog zakona transferi su umanjeni za oko tri milijarde dinara zbog novog načina obračuna transfera i o ovome se ne govori još od tog perioda. Umanjenje se računa u odnosu na ranije važeći zakon po kome su transferi računati prema objektivnim parametrima, dakle, broju stanovnika, površini, broju škola, vrtića itd, a ovo umanjenje je još tog trenutka smatrano nevažnim pošto su lokalne vlasti dobile značajna sredstva povećanjem sa 40% na 80% učešća u porezu na zarade i tada se koristio ovaj argument da lokali imaju para, koristio se tada, koristi se i danas. Dalje, istovremeno jako bitna stvar, sa smanjenjem prihoda opštine su dobile na poklon, ne dobar, brigu o domovima zdravlja i apotekama. Ove ustanove su prenošene na lokal zajedno sa dugovanjima koja im je Republika ostavila, odnosno nije izmirila. Samo dugovanja apoteka u ovom trenutku meri se milijardama dinara. Godišnje minimalne obaveze lokalnih samouprava bez plaćanja dugova dostižu najmanje tri milijarde dinara, a najkonzervativnije procene kažu da je sanacija ovih ustanova lokalu donela teret od dodatnih 5,6 milijardi dinara, a idu procene i do 10 milijardi dinara. Dalje, koristiću inače vreme ovlašćenog predstavnika, već krajem 2012. godine država je kroz akciju ukidanja parafiskalnih nameta oduzela lokalu još oko šest milijardi prihoda uz obrazloženje da opštine i gradovi imaju dovoljno para od poreza na zarade. Dalje, uz ukidanje parafiskala prethodno pomenutog, država je povećala svoje prihode povećanjem PDV i poreza na dobit preduzeća, akciza, a plan je bio da se na ovaj način državni budžet napuni sa dodatnih 42,6 milijardi dinara. Ne treba zaboraviti da je povećanjem PDV 2012. godine država povećala svoje prihode i na teret opština, jer su tako povećani opštinski troškovi, a istovremeno povećani prihodi Republike. Dalje, maja 2013. godine porez na zarade je umanjen sa 12% na 10%. Neoporezivi deo zarade povećan je sa 7.800 krajem 2012. godine, na 11.000 dinara početkom 2014. godine, a prihod države, doprinosi za penziono osiguranje povećani su sa 22% na 24%, obračuni idu na celu platu. I, na ovaj način lokalne vlasti izgubile su oko 20 milijardi dinara, a država je svoje prihode povećala i više od toga. Dalje, od 2014. godine integrisana je, zapravo ukinuta naknada za korišćenje građevinskog zemljišta. Na ovaj način lokalne samouprave ostale su i bez ovog prihoda. Zbog nedostatka podataka i načina integracije tačan iznos gubitaka nije lako proceniti. Ali, prema toliko pominjanim procenama Stalne konferencije gradova i opština ovaj gubitak za opštine i gradove iznosi više od 13 milijardi dinara. Dalje, u isto vreme period maj 2013. godine porez na prihod od nepokretnosti postaje prihod Republike umesto lokala. Realizacija ovog dela zakona inače, počela je 2014. godine i po ovom pitanju je takođe za lokal bio gubitak još oko tri milijarde dinara. Dalje, tokom 2013. godine povećana je i niža stopa PDV i tako ponovo povećani državni prihodi, a s druge strane načinjeni novi troškovi za lokalne budžete. Dalje, počev od 2014. godine zbog greške Ministarstva finansija, javno priznate, ukupni transferi su umanjeni za skoro četiri milijarde dinara 3,7 tačnije. Ova greška, iako javno priznata, nikada nije ispravljena, zato što je u međuvremenu ministar Lazar Krstić napustio dužnost i novi ministar nije bio informisan o tom problemu. Dalje, Republika iz lokalnih budžeta uzela i 10% umanjenja zarada, kako prosečna opština za zarade izdvaja između 20 i 30% budžeta, lako je izračunati da 2% do 3% budžeta opština i po ovom osnovu odlazi Republici. Dalje, Republika je smanjila i penzije kao i plate svojih radnika u javnom sektoru i po tom osnovu planirala uštede u državnom budžetu od oko 50 milijardi dinara. Od 2015. godine doprinos za izgradnju na osnovu novog Zakona o planiranju i izgradnji više se ne plaća za proizvodne objekte. Ukupan doprinos za izgradnju pre ove mere je iznosio preko devet milijardi dinara, pa je realno proceniti da je gubitak po ovom osnovu još oko dve milijarde dinara za lokale. Svako povećanje cene struje dramatično pogađa opštinske budžete, ali je najzanimljivija situacija sa akcizom koja direktno ide u budžet RS. Povećanje cene struje od 10% trošak je budžeta koji se može proceniti na iznos od 0,5 do 0,8% dodatnog opterećenja budžeta opština. Zašto? Zato što su troškovi javne rasprave za opštine i gradove enormne. Krajem 2015. godine ponovo su povećane akcize i povećani prihodi budžeta Republike i konačno ovim pokušajem zakonske intervencije dodatno će se gotovo pet milijardi umanjiti opštinama i gradovima u korist centralnog nivoa i to od najsigurnijeg prihoda kojeg opštine i gradovi ubiraju. Ono što je naravno navelo i navodi do kraja ishoda ove raspravu LSV da ne podrži ovaj predlog izmene zakona, odnosno da glasa protiv amandmana jeste i činjenica da smo očekivali da ministrovanje gospođe Brnabić započne nekim nužnijim zakonima nego što je ova, u najmanju ruku da ide onim pravičnim redom, odnosno da senadležnosti opština i gradova, odnosno lokalne samouprave upravo urede osnovnim zakonom, a tek onda pratećim fiskalnim zakonom koji se oslanja na nadležnosti i da,kao što sam u prethodnom svom izlaganju ukazala, ako već pričamo o tako ogromnoj disproporciji i razlikama u kapacitetima i sposobnostima opština da ispunjavaju svoje osnovne nadležnosti onda je vrlo jednostavno lako bilo već dugo predlagano rešenje da se uvede princip kako politipskih ili višestepenih lokalnih samouprava, odnosno jedinica lokalne samouprave tako i da se odredi minimum nužnih nadležnosti koje opštine i gradovi mogu ispunjavati, a da se onim sposobnijima opredele fakultativne nadležnosti i u skladu sa tim povećanje prihoda. Naravno u svetlu onoga što je bit postojanja i rada LSV očekivali smo mnogo nužniji zakon pred nama, a to je zakon o finansiranju nadležnosti AP Vojvodine, a ne da naša Pokrajina Vojvodina i dalje bude u režimu Ministarstva finansija tretirana kao opština ili grad, odnosno u rangu lokalne samouprave. Na kraju moram dodati da sam pored svih ovih očekivanja od resorne ministarke u prvom redu očekivala da bude i perjanica decentralizacije, naročito kod njenih višestotnih i uzastopnih najava o decentralizaciji i da bude na čelu borbe sa ministrom finansija boreći se u korist lokalnih samouprava, a ne da svako povećanje finansiranja i finansija za lokalne samouprave prati sa poštapalicom – nažalost i očekivala sam, da zaista bude prvi borac za lokalne samouprave, a ne da postane bič božji Vlade RS po leđima opština i gradova. Hvala.
Hvala. Milija Miletić.
Zahvaljujem se. Ja bih po amandmanu. Normalno bih pozvao sve kolege poslanike da ne prihvatimo amandman jer se sećamo prošlog saziva kada smo imali više stotina amandmana – briše se. Podržavam u potpunosti ovaj Predlog zakona zato što moramo i uštedeti da bismo obezbedili lakše funkcionisanje budžeta. Što se tiče lokalnih samouprava, ja ću govoriti još jednom o svojoj lokalnoj samoupravi gde sam bio predsednik opštine, a moja lokalna samouprava je Svrljig gde je do 2000. godine bio veći broj radnika nego stanovnika. Posle 2000. godine, posle onih zakona o stečaju, loših privatizacija, svi radnici izgubili su radna mesta. Inače, Svrljig ima preko 200 kilometara putne mreže koju održava lokalna samouprava. Imamo 500 kvadratnih kilometara. Prema tome, da bismo to sačuvali, odradili, mi smo tamo ulagali i u putnu infrastrukturu, ulagali smo u mladost, kulturu. Imamo kulturne manifestacije, kao što dani Gordane Todorović, kao što je izdavanje knjige bdenja, kao što je izdvajanje puno stvari za mlade, recimo stipendije izdvajamo, finansiramo stipendije završne godine studija za sve studnte. Izdvajamo za poljoprivredu blizu 10% budžeta, izdvajamo za privredu, za zapošljavanje mladih, izgradili smo bazen iz svojih sredstava, završavamo sportsku halu iz svojih sredstava, imamo 22 radnika manje zaposlenih nego što imamo pravo da radimo. Prema tome, ja mislim da opština Svrljig može biti primer, kao što je rekla ministarka, za sve opštine, zato što je jug Srbije, jugoistok Srbije u veoma teškom stanju. Mi smo demografski ugrožena opština, devastirana opština, ali se borimo i trudimo se da tamo ostanemo. Ja sam svojim primerom pokazatelj kako treba da se zalaže za svoj kraj i svoju opštinu. Lako je da se ode iz svog mesta u Beograd, da se rukovodi iz Beograda. Ja živim u Svrljigu, zalažem se za svrljiški kraj i za celu jugoistočnu Srbiju.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem. Predsednice Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Brnabić, poštovani gosti, još jednom želim da se gospođi Brnabić zahvalim na debati koju smo vodili tokom jučerašnje rasprave i smatram da je bila veoma kvalitetna. Iako se nismo složili u onim suštinskim stvarima, mislim da ste retka ministarka koja je zaista ispoštovala narodne poslanike i odgovarala na sva ona pitanja koja smo postavljali tokom celog dana. Tu su, naravno, i vaši saradnici, koje znamo iz nekih ranijih vremena. Dakle, kompetencija nije upitna. Ono što smo mi podvlačili sve ovo vreme jeste sledeće. Slušali smo razne kolege, slušali smo razna razmišljanja – naše pare, vaše pare, pare Vlade Srbije, pare predsednika opština. To su pare građana Srbije. One nisu pare koje pripadaju nijednoj lokalnoj administraciji, to su pare građana koje oni troše na svoj život. Konkretan primer jeste gerontodomaćice na opštini gde se nalazi ova Skupština, Stari grad, gde penzioneri i neka stara lica koja su korisnici gerontodomaćice ne mogu sami da zamene sijalice u svom stanu, gde se koriste gerontodomaćice da bi im iole olakšale posao – njima smo to uskratili ovim oduzimanjem 4,8 milijarde sada, a 53 u protekle četiri godine. Znači, 53 milijarde dinara je nešto manje od budžeta grada Beograda. Imamo situaciju da smo trošili novac na bebi pakete lokalnim samoupravama, gde postoje mladi bračni parovi koji žele da zasnuju svoju porodicu i da ostanu u Srbiji i ne slažem se sa činjenicom, odnosno izjavama da neko krade deci. Ne krade deci, ali im uskraćuje mogućnost na bebi paket koji vredi pet, 10 ili 15 hiljada dinara, u zavisnosti od mogućnosti koje neki opštinski budžet ima. To je jako važno, jer u prvih nekoliko meseci ti bračni parovi su u šoku, sa troškovima, sa planiranjem, ne znaju često ni od sreće šta ih je snašlo, pa jedan bračni par nije zaposlen, pa su oba nezaposlena, itd. Situacija u Srbiji je veoma teška i to mnogima znači. To je taj novac. Mi smo tim ljudima uskratili taj novac. Imamo situaciju, to sam govorio tokom jučerašnjeg dana, da su mnoge lokalne samouprave u Srbiji su upravo ova sredstva koristila za školske autobuse za decu koja žive u selu. Alin Potok je 15 km udaljen od centra Čajetine i škole i jedan mladi momak iz drugog razreda osnovne škole to koristi. Može da ide školskim autobusom, a može da ide i peške. Da ne bi išao peške, ovaj novac se koristio u opštini Čajetina upravo za taj školski autobus. To su stvari zbog kojih se mi protivimo i zbog kojih smo podnosili ove amandmane. Mislim da je veoma važno da budemo svesni da su finansije u Srbiji veoma komplikovana stvar. Znamo da su pregovori sa MMF-om neophodni i znamo da su veoma teški i znamo da je možda najlakše ostvariti konsolidaciju na ovaj način. Niko ne spori da su to stvari koje su zaista potrebne Srbiji. Mi samo želimo neku vrstu prioriteta. Hajde da vidimo gde možemo da uštinemo, a da ne uzimamo ovoj deci ili da ne uzimamo bebi paketima ili starim licima, kojima smo ionako smanjili neustavno penziju. Dakle, suština je u sledećem i time i završavam. Imamo 75 milijardi dinara koje je Vlada u budžetu odredila da ih potroši po zaključku. Bez transparentnog trošenja novca, Srbija ne može da postane uređena zemlja. Imamo 17 milijardi dinara za zapošljavanje po ugovoru o delu. Znam da to nije vaša krivica, ali to je ta partijska vojska i zato građani smatraju da samo političari u Srbiji žive bolje, dok su oni sve tanji i tanji sa novcem, dok žive sve lošije i lošije. Završavam sa tim da je Marko Đurišić u pravu kada kaže da su neustavno otete penzije penzionerima, 2000. godine smo ih vratili. Dakle, neće nam biti prvi put kada ih budemo uskoro vraćali ponovo. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da mi pričamo o jednoj stvari, vi o drugoj ili smo mi sa neke druge planete ili govorimo nekim nerazumljivim jezikom. Vaša diskusija, od strane pripadnika bivšeg režima, svodi se na sledeće. Oni vole svoje opštine, a mi ih ne volimo. Oni vole svoje penzionere, a ja ne volim svog oca i majku koji su takođe penzioneri. Oni vole Srbiju, mi je ne volimo. Jako je lako pripisati zakone nekome. Sada to neko radi iz političkih razloga, a neko iz neznanja. Nije ovo Dinkićev zakon, nije, 40% uvećanja poreza na zarade donela je Vlada Mirka Cvetkovića, dok je Mirko Cvetković bio premijer i ministar finansija. Tako da, nemojte da krivite čoveka koji nije tu i koji nema objektivnu odgovornost za ovo. Imam ja njemu mnogo što-šta da zamerim, Dinkiću, ali ovo ne mogu. Lako je proveriti, zakon je donet, čini mi se, juna meseca 2011. godine. Donet je zato da bi DS finansirala republičke, lokalne i predsedničke izbore. Ne postoji drugi razlog. Sada smo ovde čitali spisak koliko je šta oduzimano opštinama, koliko je davano, koliko je koja opština izgubila. Dolazim iz jedne bogatije lokalne samouprave, ali znam da je lokalna samouprava izdvajala 24,25 miliona dinara za profesionalan fudbalski klub u kome, zamislite, niko nije igrao iz Požarevca. To je bilo za vreme bivšeg režima. Ili su, recimo, dve milijarde dinara držali po bankama da bi prihodovali kamate dva ili tri posto, ali gde je ona razlika do referentne kamatne stope, to niko ne zna da mi objasni. Ili su plaćali skupe projekte za rešavanje pitanja vodosnabdevanja, pa je bivši gradonačelnik 2011. godine izašao pred lokalne medije i rekao – Požarevac sledećih 25 godina ima rešeno pitanje vodosnabdevanja, pod uslovom da budu poplave, na to su potrošena ogromna sredstva. Imali smo vanrednu situaciju prošle godine u ovo vreme zato što su slušali privatan institut koji je, neko je spomenuo Požarevac i vodosnabdevanje, privatan institut. I Zrenjanin i Požarevac imaju isti problem, na isti način je rešavan, ogromna sredstva su potrošili i vodu za piće nemaju. E sada, to što jedna opština nema vodu za piće, a nalazi se jedan od brendova Srbije, to je „Palanački kiseljak“ koji je proizvodio čuvenu mineralnu vodu „Karađorđe“, to sada morate da pitate rukovodstvo te opštine, i ono staro i ono novo, neću da ulazim u te detalje. Ako se već tadašnji, bivši režim odrekao ogromnih sredstava u korist lokalnih samouprava, ja postavljam jedno pitanje – zašto lokalne samouprave tada nisu ukinule svoje parafiskalne naknade koje su bile tada na snazi? Pa, morali su da finansiraju fudbalske klubove. Nemam ništa protiv da lokalna samouprava pomaže sportu, ali onaj amaterski, masovni sport, izgradnjom terena, malih stadiona, sportskih hala, fiskulturnih sala po školama. Neko je zaboravio osnovnu delatnost lokalne samouprave. Neko će da kaže – osnovna delatnost lokalne samouprave jeste da obezbedi komunalnu infrastrukturu, da je to servis građana itd. Sve to je tačno, ali najvažniji posao jedne lokalne samouprave jeste da stvori uslove za ekonomski razvoj svoje jedinice lokalne samouprave. To su predsednici opština iz bivšeg režima zaboravili. To nisu radili i zato im je stalo do parafiskalnih nameta. Jer, znate šta, ko će da otvori preduzeće u bilo kojoj opštini u kojoj će da plaća naknadu za isticanje firme 100, 150 ili 200 hiljada dinara, a te firmarine objektivno ne postoje. Kada neko postavlja pitanje - čiji je to novac, ja postavljam pitanje – a ko mora da zaradi taj novac? Jel predsednik opštine? Jel zaposleni u lokalnoj samoupravi? Ne, novac mora da zaradi realni sektor. Realni sektor, jer ovde je jedan poslanik kolega izašao i rekao kako je bio rast, kako ovo, kako ono. Samo je zaboravio da kaže da je stopa nezaposlenosti sa 14%, za vreme režima Borisa Tadića, skočila na 27%. To je rast BDP, zamislite molim vas. Samo ne znam po kojim to ekonomskim pravilima. Spominjane su ovde apotekarske ustanove. A kako to da apotekarska ustanova Požarevac ima 80 miliona dobiti, nema uopšte obavezu, ima zalihu oko milijardu dinara, a druge lokalne samouprave i apotekarske ustanove imaju gubitke? Da li je zato kriv zakon? Nije, krivi su ono koji su vodili te ustanove. Kriv je i onaj moj Jorgovanović što je napravio dobit od 100 miliona da bi vas naučio kako se vodi apotekarska ustanova. Možemo i kurs da organizujemo, nema problema. Pričate o domovima zdravlja. Pa, tamo rade neki lekari, neke medicinske sestre. Odakle oni primaju platu? Što ne kažete to? Iz lokalnog budžeta? Ma ne, primaju iz republičkog. Primaju iz republičkog. Hoćemo da pričamo o prosvetnim radnicima? I to pripada lokalnim samoupravama. Osnivači školskih ustanova su lokalne samouprave, pa imate tri iz reda roditelja, tri iz reda koje predstavlja školski odbor, koje predstavljaju lokalnu samoupravu i tri iz reda zaposlenih. Odakle primaju platu? Opet iz republičkog budžeta. O čemu pričate vi? Koje su to nadležnosti koje su dobile lokalne samouprave 2009, 2010, 2011. godine pa do danas, da bi imale ovo opterećenje po zakonu koje im pripada? Kažite mi, recite mi. Lokalna poreska uprava. Pa, imate Zakon o finansiranju lokalne samouprave. U tom zakonu su definisani prihodi koji pripadaju opštinama. Hoćete da čitamo? Nema problema, možemo i da čitamo. U članu 6. kaže se – jedinici lokalne samouprave pripadaju izvorni prihodi ostvareni na njenoj teritoriji, i to porez na imovinu, osim poreza na prenos apsolutnih prava i poreza na nasleđe i poklon, pa lokalne administrativne takse, pa lokalne komunalne takse, pa boravišna taksa, naknada za korišćenje javnih dobara u skladu sa zakonom, koncesiona naknada, druge naknade u skladu sa zakonom, prihodi od novčanih kazni, prihodi o davanju u zakup poslovnog prostora, prihodi nastali prodajom usluga korisnika sredstava. Pa čekajte, da li ti predsednici opština koji su vodili iz bivšeg režima su očekivali da im neko drugi zarađuje novac? Da pogledamo šta se to menja u članu 35, odnosno šta se ne menja, to je mnogo zanimljivije, pa da vidim te krokodilske suze koje lijete nad predsednicima opština koji će sada odgovornije da se ponašaju, a zato i ne traže tih 2%. Član 35. – jedinici lokalne samouprave pripadaju sledeći porezi ostvareni na njenoj teritoriji, to su republički porezi, pa kaže: poljoprivrede i šumarstva, samostalne delatnosti. Sad se vraćamo na firmarinu. Pa, drali ste bre, ko god je otvorio STR najobičniji po 150.000 mesečno. Pričam istinu. Znam kako ste se ponašali. Nikad mnogi od vas nisu radili u realnom sektoru i u privredi, pa ne znaju kako izgleda zaraditi dinar, koliko je on veliki, a koliko ga je lako potrošiti, pogotovo kad ga vi ne zaradite. Dalje, na prihode od nepokretnosti, davanje u zakup pokretnih stvari, osiguranja lica. I sad 80 menja se na 76. Sada neko kaže 4% budžeta se umanjuje. Ma, nije ni 1%. Nije ni 1% kad sastavite ceo budžet. Da pogledamo drugi deo istog zakona, koji nećete da čitate da biste mogli da se bavite politikanstvom, a ne politikom. Kaže ovako član 37. Zakona – godišnji iznos ukupnog nenamenskog transfera, koji predstavlja obračunsku kategoriju za raspodelu sredstava jedinica lokalne samouprave, iznosi 1,7% ostvarenog BDP. Pa, ovaj iznosi ove godine, za 2015. godinu biće dve milijarde veći. Gde je tu umanjenje? Gde će to najsiromašnije opštine i najugroženije da zavise od budžeta Republike Srbije i volje premijera? Imaće više sredstava zbog rada i rezultata Vlade, a ne taksi i nameta koji su bili osmišljavani samo da se koliko-toliko neka predizborna obećanja koja ste davali 2008. godine ispune, bez obzira što ste gubili privredu i realni sektor. Cela fiskalna konsolidacija i razlozi zašto postoji da svedemo na samo dva. Ogroman deficit sa kamatama koje ste ugovarali i koje su veće nego koje je mogao da ugovori najobičniji radnik u EU za svoj običan potrošački kredit. Po 7% ste zaduživali državu na godišnjem nivou. Danas plaćamo vaše kredite 170 milijardi dinara. Da vam prevedem to u BDP - 5%. Toliko plaćamo samo kamate koje ste nam ostavili. Drugi razlog zašto postoje mere fiskalne konsolidacije jeste baš taj što je nestalo 700.000 …
Potrošili ste vreme ovlašćenog.
Vreme poslaničke grupe trošim.
Ne, ovlašćenog ste potrošili, a sada prelazite na grupu.
Valjda imam pravo da odlučim? Pričaću i sa vremenom poslaničke grupe, nema problema. Što se toliko uzbuđujete? Ne razumem zašto ste toliko uzbuđeni. Jednostavno se dovodi pod znak pitanja jedna druga oblast, a to je da li svaka opština ima pravo da se razvija na teritoriji Republike Srbije, pa ste svoje diskusije sveli na to da će oni gradonačelnici ili predsednici opština koji su po volji premijera da dobijaju sredstva, a ovi drugi neće. Kao da može premijer da bira kuda će da prođe Koridor 10 ili 11, kuda će da prođe pruga između Niša i Beograda, i Beograda i Subotice i Budimpešte. Pa ne može. Zato se Srbija sada ravnomernije razvija nego kada ste vi bili na vlasti, jer ste celu Srbiju stavljali samo u jedan grad i onda se neko naljuti i kaže – zašto svi dolaze u Beograd? Pa nema posla u unutrašnjosti. E, takvu ste Srbiju pravili. Ne znam gde to Vlada Republike Srbije nije pomogla otkad je premijer Aleksandar Vučić i kada su bile poplave nije se gledalo koja je lokalna samouprava u pitanju i ko je kod nje na vlasti, nego se gledalo da se pomogne ljudima, na prvom mestu. I to ste zaboravili. I onda pričate o nekoj decentralizaciji i centralizaciji. Predsednici opština i gradonačelnici za svoj rad odgovaraju svojim biračima i sugrađanima i vreme je da počnu da vode svoje opštine. Ja verujem da će ovi novi, koji su sada prvi put, da to urade kako treba, zato što republički budžet, iz koga isplaćujemo i penzije i plate u prosveti i plate u vojsci i plate u policiji i kamate koje ste nam ostavili, isplaćuje taj republički budžet. Ako je sve to tako bilo super dok ste bili na vlasti, zašto su se i vaše opštine zaduživale? Zašto je jedan gradonačelnik deponovao milijardu dinara u jednu banku, onda je iz te banke sa kamatom od 1 ili 2% podigao kredit za tu istu lokalnu samoupravu? To je, kaže, namenski kredit. Pa odredi namenu ovih milijardu, umesto da ti stoje u banci, sa 6% i deviznom klauzulom. Znači, povećavani su prihodi lokalnih samouprava baš zahvaljujući republičkom parlamentu, ali nije bilo volje kod rukovodstva bivšeg režima da stvori uslove za ono što je najvažnije, a to je ekonomski razvoj svoje lokalne samouprave. Zato postoje lokalne samouprave, pa kad to omogućite, biće vam svejedno da li dobijate 76 ili 80% iz fonda zarada, zato što ćete da uvećavate broj zaposlenih u svojoj opštini. Ili očekujete da premijer ide od opštine do opštine i zapošljava ljude? Hajde da urade nešto i lokalne samouprave same. Hajde neka nešto urade same. Hajde, ove su, čini mi se, hrabre.
Poslaniče, molim vas da se vratimo na amandmane. Otišli smo predaleko. Molim vas.
Evo završavam. Lokalne samouprave koje je vodio bivši režim, osim kredita i oslanjanja na državu nisu ništa drugo znale.
Hvala vam. (Goran Ćirić, s mesta: Replika.) Moram povreda Poslovnika. Koliko netolerancije.
Predsedniče Skupštine, čini mi se da je povređen član 107. Kolega Arsić je prekomernom silom argumenata totalno uništio opoziciju. Ne mogu da kažem neku težu reč, ali meni ih je zbilja žao. I nemojte da kažete da vas niko ne štiti ovde jer ovo je skoro genocid što je on uradio. Nemoj, Arsiću, više tako, kad te molim.
Poslaniče, ja sam pokušala da ga sprečim. Opomenula sam ga dva puta. Ako hoćete da glasamo o mojoj grešci, ali ja stvarno ne bih da budem gruba. (Ljubiša Stojmirović, s mesta: Ne.) Arsiću, inače, htela bih da vas pozovem da me zamenite za kratko vreme. Izvolite. Samo da saslušamo repliku.
Posle ovih dvadesetak minuta govora kolege, jedino što sam razumeo to je pitanje o zakonu 2011. godine, s tim da želim da podsetim sve nas – pa pet godina ste na vlasti na svim nivoima, sami ste rekli, i vama ću se obratiti, poštovana ministarka. Rekli ste da je 99% lokalnih samouprava sa gradonačelnicima, predsednicima opština iz SNS-a, dakle, nosite pet godina odgovornosti za lokalnu vlast. Ne možete nama da prebacujete da se borimo protiv ovakvog zakona i protiv prelivanja sredstava iz lokalnog budžeta, i to u proteklih pet godina intenzivno, a sa ovim zakonom oko pet milijardi, 4,8 milijardi iz ličnog motiva. Mi štitimo i vašeg gradonačelnika, ali pre svega štitimo građane gradova i opština Srbije. Motiv za 2011. godinu i donošenje ovog zakona, sa povećanjem učešća lokalnih samouprava u porezu od zarada, motiv je oko koga ćemo se razumeti. I sami znate da se intenzivno, posebno posle 2000. godine, radilo na tom podizanju kapaciteta institucija lokalnih samouprava, ali i uticaja kroz rad u stalnoj konferenciji gradova i opština, sa željom da lokalne samouprave ne ostanu samo puki izvršioci komunalnih usluga na nivou grada. Neophodno je da to budu, neophodno je da budu efikasni, ali je želja bila da podstiču lokalni ekonomski razvoj. Znate da smo puno puta o tome razgovarali i to jeste jedan od ključnih izazova svuda u Srbiji. Ne samo komunalci, da i to, ali i u podsticaju lokalnog ekonomskog razvoja. Na koji način ste mogli da podstičete lokalni ekonomski razvoj? Pa tako što ćete motivisati gradonačelnike i predsednike opština da se bore za veću uposlenost i kroz veće učešće u porezu od zarade, bore za veće poslove i za veće upošljavanje. Proizvesti tu utakmicu, to jeste valjda logičan motiv i ja zbog toga mislim da bi to bilo dobro.
Poslaniče, hvala. Reč ima Milena Turk.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se ovaj amandman ne prihvati jer će stanovnici gradova i opština moći da osete mnogo veći napredak i razvoj tamo gde se rukovodstvo opština ponaša odgovorno i domaćinski, čak i sa smanjenjima, a ne kao što je do sada rađeno, sa rasipanjem. U Trsteniku se, na primer, više ne radi samo predizborni asfalt, već se radi infrastruktura po prioritetima i po predlozima građana. Jedan od predlagača amandmana je bio na poziciji predsednika opštine Trstenik i za to vreme je iz budžeta opštine odvajano 30 miliona dinara za finansiranje rada televizije, a za poljoprivredu i privredu zajedno svega 20-ak miliona, za marketinšku agenciju „Stratkom“ reklamiranje opštine 280.000 dinara mesečno. Dok je bio na čelu direkcije u predizbornoj kampanji 2012. godine napravljen je dug od 60 miliona dinara, koji opština i danas vraća. U ovoj kampanji za ove izbore – sto miliona dinara duga. Kad smo već kod doma zdravlja, po kadrovskom planu, u Domu zdravlja u Trsteniku ima 14 sestara viška i preko tog broja devet sestara je plaćeno iz budžeta opštine Trstenik. Ja sam sigurna da svih 1.500 građana koji podržavaju ovu listu i ovaj program podržava i ovaj način raspodele budžeta, ali većina građana je rekla da želi odgovorno i domaćinsko poslovanje i sigurna sam da će i sa ovim smanjenjem građani osetiti da se mnogo više postiže. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vesna Rakonjac. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani poslanici, kako je lokalni razvoj tekao od 2000. do 2012. godine možemo da vidimo na primeru Kruševca. Godine 1999. posle bombardovanja u Kruševcu je bilo 40 hiljada zaposlenih i bio je drugi grad u Srbiji po razvijenosti, odmah praktično iza Beograda. Godine 2012. smo svrstani u grupu devastiranih područja, 16 hiljada zaposlenih od toga tri hiljade u realnom sektoru. To je njihov plan lokalnog razvoja. To je jedno. Drugo, nakaradnim zakonom, kada su domovi zdravlja u pitanju, odnosno zdravstveni centri takođe u periodu od 2000-te do 2012. godine, donesena je, zaboga, odluka radi bolje kontrole sredstava da domovi zdravlja pripadaju lokalnoj samouprave. To je vaš zakon. Po tom zakonu nametnuto je lokalnoj samoupravi da prilikom deobnog bilansa između bolnica i domova zdravlja veći deo plate domovi zdravlja, odnosno lokalne samouprave. Sada je Ministarstvo zdravlja radi novi nacrt zakona po kome će se ponovo vratiti zdravstveni centri i objediniti bolnice i domovi zdravlja, jer se ovo pokazalo kao veoma, veoma loše u kontroli finansijskih sredstava. To je druga stvar. Treća stvar, što se tiče mojih komšija iz Trstenika, do 2012. godine to je bio grad, da kažemo, jedne partije, jedne žene, neću da joj pominjem ime, nije prisutna, ne može da mi odgovori. Samo oni koji su pripadali toj političkoj opciji mogli su da dobiju subvencije. Subvencije nisu bile male, a Trstenik je svake godine imao problem sa vodosnabdevanjem. Znači, kako padne nivo (Miroslav Aleksić, s mesta: A ko je rešio taj problem?) Da, rešili ste tako što su 2014. godine, kada su bile katastrofalne poplave, vama bunarski sistemi bili poplavljeni, jer je projekat loše urađen. Da nije bilo kruševačkog vodovoda i Vojske Srbije da vam donira i da vam donese vodu ne biste imali čime da se okupate, operete i održavate ličnu higijenu i napojite građane. Kako ste održavali lokalnu infrastrukturu i vaše lokalne vodotokove i potoke videli smo, gospođa Milena Turk i ja kada smo obilazili teren nakon poplava. To je bilo katastrofalno. Toliko katastrofalno da vozila hitne pomoći nisu mogla da dođu do pojedinih pacijenata, a to se dešavalo na vašoj lokalnoj samoupravi. Nemojte da mi se obraćate. Nemojte da mi se obraćate tako. Ovo je činjenično stanje. Znači, vaša lokalna samouprava ništa nije uradila. Vaša lokalna samouprava ništa nije uradila u periodu od 2000-te do 2012. godine dok nije dobila amin Verice Kalanović. Jeste to hteli da čujete? Znači, vedrila i oblačila Trstenikom, a bilo je situacija i partijskog i porodičnog zapošljavanja osoba koje su otišle u invalidsku penziju, a bile zaposlene u ministarstvu kao vozač. Prema tome, molim vas, nemojte vi samo da nas učite kako da vodimo državu. Preuzeli smo odgovornost za vođenje države. Vodićemo je na najbolji mogući način, na korist građana, a vi ste pokazali to u Trsteniku i građani su rekli svoje u Trsteniku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Ješić. Izvolite.
Hvala. Prvo, nisam hteo da tražim povredu Poslovnika, ne može da se obraća narodnim poslanicima i drugima, to piše u Poslovniku, te vas molim da reagujete. Treći dan pričamo o ovom zakonu. Pokušao sam da shvatim motive usvajanja ovog zakona, zašto je on prvi, uvažena ministarka, potpuno sam siguran da ste vi među malim brojem ljudi koji apsolutno znate kako funkcionišu lokalne samouprave, kako se upravlja sa lokalnim samoupravama, na kraju time ste se bavili dugo godina, ali ne razumem opet, ako nam ovako dobro ide, a čujemo svakim danom i slušali smo ovde i slušamo danas, kako nam sjajno ide u Srbiji, da prvi zakon bude umanjenje jednom nivou vlasti. Razumem da predstavnici vladajuće koalicije podržavaju takvu stvar. To kada je bila druga struktura u ovom parlamentu imali ste pobunu gradonačelnika po Srbiji kada im se oduzimala sredstva, danas nemamo takvu reakciju, ja to potpuno razumem. Ne prihvatam da neko premijera Srbije naziva pogrdnim imenima, kao što smo čuli malopre, ali apsolutno je tačno da je jedini predsednik opštine i gradonačelnik u svim gradovima u Srbiji premijer Aleksandar Vučić. To je tako. Tako je bilo na plakatima u predizbornoj kampanji i on je apsolutno dobio sve izbore. Te stoga razumem zašto predstavnici lokalnih samouprava se ne bore za svoja sredstva. Potpuno je prirodno, da imaju više sredstava, da rešavaju probleme, da budu uspešniji od nekih drugih. Ne možemo da kažemo da nećemo oštetiti nikoga, ako umanjimo neka sredstva moramo nekog da oštetimo. Budžet ima neka sredstva, ima neke primaoce sredstava, nekome moramo da oduzmemo ta sredstva, bila ona jedan dinar ili bila ona 4,8 milijardi dinara. Apsolutno sam za to da ispunite ono što ste obećali ovde u parlamentu i da u ovom trenutku se povuče ovaj predlog zakona i izađemo sa jednim celokupnim rešenjem finansiranja lokalne samouprave što pre, a to što pre znači pre usvajanja finalnog budžeta za sledeću fiskalnu godinu. Koliko sam razumeo svima smeta diskreciono pravo. To diskreciono pravo je ostalo 2011. godine, to je ono što boli svakog predsednika lokalne samouprave kada bilo koja vlast, bilo koji ministar ili bilo koji premijer, isključivo diskrecionim pravim dodeli nekom sredstva, a nekom ne. To je nije transparentna vlast, to je institucionalna korupcija. To smeta svima. Hajde, da to sklonimo prvo iz ovog zakona. Ne znamo koje ćemo projekte finansirati, hajde da raspišemo konkurs neka se jave ljudi po principu slapa koji smo zajedno pravili na stalnoj konferenciji, ko ima dokumentaciju sa određenim brojempoena može da dobije sufinansiranje. To je transparentan način trošenja sredstava. To je ono što lično očekujem da vi uradite u narednom periodu. Ovako rešenje koje danas imamo, rešenje koje u trenutku kada premijer odgovorno tvrdi, a ja mu apsolutno verujem da se nikad bolje nije živelo u ovoj zemlji. Kada tvrdi da nikada nisu bolje javne finansije bile, a ja mu verujem. Kada je tekuća likvidnost u budžetu najveća u istoriji Srbije, da prvim zakonom oduzmemo sredstva i time optužujemo stranke bivšeg režima. Evo, prvi put sam u ovom parlamentu, sedeo sam nekoliko puta u raznim parlamentima, u ovom nisam, koje su to stranke bivšeg režima. Imamo SRS i SPS, vi ste koliko sam razumeo deo ljudi koji je izašao iz SRS i bili ste na vlasti deset godina. Imamo SNS koja je pune četiri godine na vlasti. Imamo vašeg koalicionog partnera SPS koji je bio 90-te i od 2000. godine sa DS. Imamo Rasima koji je ceo život u vlasti. Znači, koje su to stranke bivšeg režima. Na kraju, vraćamo se i neću da se bavim time, hoću da pričam o ovim amandmanima. Mi smo pokušali ovim amandmanima da skrenemo pažnju da će stvarno neko ostati bez tih sredstava. Pokušao sam u prvom danu, kada je isključen prenos da vam objasnim taksativno za nekih deset, 12 lokalnih samouprava šta to znači što se njih tiče, a rekao sam vam da je to otprilike ekvalent onih sredstava koje su nivo socijalnih davanja u tim lokalnim samoupravama. Da li će predsednici opština, gradonačelnici, ova sredstva umanjena potrošiti na neku drugu stranu ili će sačuvati nivo socijalnih davanja, ali negde mora da nestane para. Ako ima manje para, potpuno je jasno da nije dobro i potpuno je jasno da ne radimo nikakvu dobru stvar. Sa jednom važnom ogradom da ni ja, ni predstavnici DS nemamo problem da ispunimo obaveze prema MMF. Mi smo se zadužili i ta sredstva moramo da vratimo. Mi smo odgovorni ljudi i nadam se da ste vi odgovorni ljudi ovde. Međunarodni monetarni fond je naš partner dok god mora da nam bude partner. Jedva čekamo da nam ne bude partner, a u ovom trenutku nam jeste partner i moramo da ispunimo uslove. Ali, isto tako znamo da MMF sigurno nije rekao baš ovih 4,8 milijarde sklonite odavde. Nije sigurno rekao. To je verovatno bio jedna predlog kako da ukupnoj sumi novca uštedimo sredstva. Desila se fenomenalna stvar u Srbiji, desile su se sjajne stvari u Srbiji, po rečima premijera, čujemo da je privredna aktivnost dramatično povećana i ne vidim razlog zašto bi baš ovde odsekli ta sredstva. Imamo direktna socijalna davanja na nivou raznih lokalnih samouprava i ona su vrlo različita. Kada neko pominje bebe, apsolutno se ne slažem da kažemo da krademo, nego prosto neće biti tih sredstava više da platite tim familijama koje dobijaju prvo dete. Nećemo imati sredstava da platimo ono što nije bila naša obaveza i dan danas nije zakonska obaveza, a to je finansiranje besplatnog prevoza dece koja idu u srednju školu. U ovom trenutku mi imamo dramatičnu razliku između prinosa per kapita po glavi stanovnika u gradovima i naseljenim mestima u selima. A ovde imamo situaciju da nam najmanji broj i obuhvat dece koja završavaju srednju školu dolazi sa sela. Potpuno je prirodno. Ako neko ima manji prihod, ima dvoje ili troje dece i treba da plati srednjoškolske karte koje nije dužna lokalna samouprava da plati, a neke lokalne samouprave su to radile, naravno da neće dete poslati u srednju školu, ne zato što ne voli svoje dete, nego zato što ne može. To je taj nivo sredstava koji će negde nestati. To su te geronto-domaćice. To je taj nivo davanja. Jeste to u procentima apsolutno kako ste vi rekli, ali to je ozbiljna količina novca. Za državu to je negde ispod 50 miliona, dramatično ispod, ali za lokalne samouprave je ogromna količina novca, 50, 40 miliona, 240 miliona. Juče smo imali jednu strašnu situaciju da gradonačelnik Novog Sada otvara ogradu na Domu vojske. Ja očekujem da gradonačelnik Novog Sada otvara bulevare. Nije tačno da on to neće, nego nema sredstava, ostaće bez 300 miliona iz ovog budžeta. Ne mogu da shvatim, a znam šta su pričali na sastanku Stalne konferencije u avgustu pred vama i NALED-om, i da je nenormalno da dozvolite da vam neko oduzme sredstva. Valjda je prirodno da svaki pojedinac hoće da bude najuspešniji u društvu, bio on to na lokalnom nivou, u sportu, kulturi, nauci, obrazovanju. Ja ne razumem da gradonačelnici koji su preuzeli, i predsednici, opštu odgovornost žele da ne budu uspešni, nego da bude samo jedan čovek uspešan u ovoj zemlji, a to je da lociraju njihova sredstva, da ne mogu da urade neke stvari za koje su ih građani birali, odnosno birali njega, a oni obavljaju u njegovo ime taj posao. Koliko ovde vidim i čujem predstavnike lokalnih samouprava iz vladajuće stranke, njima ne trebaju ta sredstva. Evo, ja se danas apsolutno zalažem za centralizaciju. Sva sredstva nek se uzmu, nek se postave upravnici, prinudni upravnici, stečajni upravnici po lokalnim samoupravama, kako je u kom stanju lokalna samouprava, pa neka se tako upravlja državom, ali to nije rešenje. I vi i ja dobro znamo i borili smo se od 1996. godine, od Zajednice slobodnih gradova i opština, pa do danas, da u funkcionalnom, političkom i ekonomskom smislu osnažimo jedinice lokalne samouprave. Postoji mnogo razloga za to. Ne postoje ekonomski razvijena društva i države koje nemaju dobro razvijene i centralizovane lokalne samouprave. Ja znam da vi to razumete i znam da ćete uraditi puno na tome, ali hoću da podvučem crtu ovde, da razumeju oni koji to ne razumeju u ovom trenutku. Neosporno je, pre svega, da je motiv 2011. godine bio potpuno drugačiji nego što se danas ovde obrazlaže. Umanjena su direktna sredstva i davanja tada iz budžeta, iskompenzovano je sa povećanjem poreza na zarade. Rekao sam vam da se slažem apsolutno da ovo ne može biti dominantan prihod za lokalne samouprave, jer pogotovo nerazvijene ekonomski lokalne samouprave imaju mali prihod i ne mogu da računaju i dugoročno planiraju. Ali, s druge strane, lokalne samouprave su te koje treba da se bore za investicije. Nije tačno da ne zavisi od njih. Poslednju stvar koju premijer treba da radi je da ide od investitora do investitora. To je dokaz da ne postoji institucija države. Zato postoje ministarstva, pre svega Ministarstvo privrede, pa Ministarstvo obrazovanja, koje je ključno da privuče u ovom trenutku investitore. Bez kvalifikovane radne snage mi nismo konkurentni, pa postoje razne agencije koje to rade, ali najveći posao je uvek na gradonačelnicima i predsednicima opština. Oni su ti koji promovišu da se investira u ovu zemlju. Odgovornost premijera jeste da uspostavi sistem vladavine prava, rada pravosuđa, transparentne uprave, javnog trošenja sredstava koji će pokazati svakom investitoru da je ovo stabilna i ozbiljna zemlja. Kada se premijer pojavi da pregovora sa najvećim proizvođačem svinja, to je loša poruka. Ja bih prihvatio da pregovara sa „Mercedesom“, ali ne sa proizvođačem svinja. To treba da radi neko drugi u njegovo ime. Koristim vreme predlagača. Zato mi moramo da lokalne samouprave osnažimo u svakom smislu, a pre svega u onom što se zove ljudski resursi. Ja sam spreman da vam ponovim ono što sam rekao prvi dan, kada je ugašen prenos, a to je – mi smo se zaglavili sa ljudima. Možemo da damo sve pare ovog sveta, ako pogledate danas ko vodi te sisteme, neće se desiti ništa. Zato o vašem Predlogu izmena zakona moramo da razmislimo da li možemo da vratimo direktan izvor predsednika opštine i gradonačelnika. Predsednika opštine ne možemo, zato što je definisan Ustavom, možda gradonačelnika možemo i da u političkom smislu odglavimo ovaj proces. Apelujem na vas da što pre, pošto sam svestan da ćete odbaciti sve naše amandmane, odnosno većina u ovoj sali, ali da što pre izađete sa predlogom zakona koji će pre svega ukloniti korupciju koja je institucionalna, a to je diskreciono pravo nijednog pojedinca da dodeli nekom sredstva, a nekome ne, da izađemo sa jednim modernim zakonom o finansiranju. Ne mora biti najbolji, popravićemo ga u toku sledeće godine ponovo. Da izađemo sa taksama o kojima smo pričali, a takse su ono što boli svakog privrednika i naravno da treba da se sklone. Rekao sam vam da kada napravimo analizu, kada budete došli sa novim Predlogom zakona, komunalnim taksama, da ćete imati situaciju da će dramatični broj opština da podigne te takse od današnjeg dana pa u budućnosti nadoknadi ova sredstva. Čvrsto verujem da je ovo pogrešno i čvrsto verujem da ne može doneti nikome ništa dobro ukoliko nekome oduzmete sredstva, samo ne verujem zašto to vladajuća većina ne vidi.Hvala.
Reč ima narodni poslanik Igor Bečić.
Uvaženi građani, poštovane kolege, premijer radi samo ono što želi svaki čovek, a to je da dobije posao da prehrani svoju porodicu. Bivši režim čudi se kada pominjemo bivši režim. Mogli bi da kažemo jedna stranka, DS, ali oni su se u poslednje vreme toliko delili da više ne znamo koliko je to stranaka bivšeg režima. Veoma mi je čudno što su pojedini iz bivšeg režima podneli amandmane. Nisam želeo da se javim po ovom zakonu jer sam očekivao da neće biti podnetih amandmana. Pa, više nisu na vlasti u lokalnim samoupravama. Ne mogu više da uspostave sistem gde je važila centrifuga isisavanja novca iz lokalnih samouprava, transfernog novca koji su dobili od pokrajine. Imamo bezbroj projekata, bezbroj hala koje su građene po projektima od devedesetih godina da bi samo što više novca koji je došao iz privatizacije iz republičkog budžeta završio u džepovima pojedinaca. Fond za kapitalna ulaganja je odobravao sve, ko god je došao i rekao- ja sam član DS u ovoj opštini, imam tamo neki projekat da izgradim neku halu, košta milione i milione evra, to što je to selo koje nema ni pet đaka, to je već neka druga priča, to što je namet lokalnoj samoupravi da posle moraju te hale da održavaju, to je opet neka druga priča. Važno je isisati novac od građana Srbije. Opština Vrbas, koliko imamo zaposlenih u opštini, više je to brojka koja se stidi i svaki Vrbašanin. Kada više nisu mogli da zapošljavaju u opštini, onda su izvukli, recimo, poljočuvare, osnovali agenciju „Jazip“, da bi mogli nove da prime umesto njih. Da ne kažem dug, i vidim ljutnju kod pojedinih članova DS u Vrbasu zašto se danas nekoliko puta pomenuo dug od milijardu i petsto miliona. Pa, samo revizor je 2013. godine, kada je kontrolisao, našao nenamenski potrošeno 500 miliona dinara. Šta bi bilo da je kontrolisao 2012. godinu kada je bila izborna kampanja? Pa, to su stotine i stotine miliona. Recimo, samo primer – podignu kredit da izvrše rekonstrukciju sale gde primaju građane, recimo, 500 hiljada evra, a onda shvate da je to ludost ili je ta sala nekadašnje „Beobanke“ sva u mermeru i pravi servis građana, koji je napravljen od strane prethodne vlasti, i onda brže bolje sledeća Skupština taj kredit pretvori da izgrade, recimo, u objektu za fizičku kulturu sobe, pa shvate da i to nije opravdano, da će ih neko zbog toga prozivati i na kraju taj novac završi, taj kredit se preimenuje u rekonstrukciju krova muzeja, ali nismo imali rekonstrukciju krova muzeja, taj novac je na kraju nestao 2013. godine posle izborne kampanje plaćajući sve ono što se radilo u toku te kampanje. Moj kolega profesor, uvaženi profesor je pomenuo genocid. To bi se moglo reći i za bolnicu. To je bio lep projekat regionalne bolnice, projekat pokrajine, izdvojen ogroman novac, a na kraju kupljeni aparati, kupljeni sistemi koji su deljeni…Kad se jedan skener podeli u 50 delova, 50 javnih nabavi i kada dođe tih 50 delova jednog skenera, onda oni tamo hirurzi umesto da leče pacijente, operišu, oni sklapaju taj skener i nikada ga nisu ni sklopili, mašine stoje, aparati stoje u magacinima, nemaju kadar koji bi mogao da sa tim aparatima radi, a bolesnici u opštini Vrbas na dušecima imaju sve osim dostojanstva onog bolesnika koji bi trebao tu da dobije uslugu koju bi trebala bolnica da daje. Imamo sada da je blokirano 100 miliona dinara duga, a da ne kažemo kada je došlo ovo rukovodstvo. Stizali su dugovi sa svih strana. Nisu plaćali Vojvodinama vode 80 miliona, struju, javnu rasvetu. U svakom javnom preduzeću imamo ne plaćene poreze, doprinose, energente, gorivo, podizani krediti i sada neko izađe za lokalnu skupštinsku govornicu i kaže – ova vlast je nesposobna. Kako da bude sposobna vlast kada je zatekao milione i milione dinara duga? Dve godine neplaćena struja, dve godine neplaćena javna rasveta, ne plaćeno zaprašivanje komaraca, nenamenski potrošeno 500 miliona dinara, a šta je ono što su upakovali da je namenski? To su radile stranke bivšeg režima, one stranke koje su iz jedne stranke nastale i podelile se posle izbora, posle kraha na izborima, ali to su građani znali da pokažu na izborima, da cene ono što radi predsednik Vlade. Ponosan sam na njega kada kaže da će ući u svaki javni toalet, u svaki objekat, u svaku ustanovu, boriće se za svako radno mesto, jer to upravo očekuju građani od svojih predstavnika, a to je da se svakodnevno bore za njih.
Zahvaljujem. (Goran Ćirić, s mesta: Replika, pomenuta je DS.) Izvolite.
Opet je pomenuta DS, kao da to želite. Pravo da vam kažem, i nije mi stalo da odgovaram na sve vaše priče, ali pošto ste pomenuli šta ste to nasledili pre pet godina, pet godina ste imali priliku da popravite ovo u državi, da organizujete život, ali reći ću vam šta se to dešavalo i šta je DS nasleđivala od vas, vašeg koalicije 1996. godine kada je u velikom broju gradova u koaliciji tada zajedno pobedila na lokalnim izborima. Nasledila je Zakon o sredstvima u svojini Republike, koji je donesen, gde su sredstva lokalnih samouprava oduzeta i preneta na upravljanje Republici Srbiji. Upravo ovaj parlament, i vi ste glasali protiv tog zakona koji ste donosili 90-ih godina time što ste želeli tada da umanjite mogućnosti lokalnim samoupravama i gasite način za povećanje kvaliteta života u tim gradovima i opštinama. Godine 2000, dugovi, 15 milijardi evra ostavljenog javnog duga. Tadašnji BDP je bio sedam milijardi evra. Znači, preko 160% učešća javnog duga u BDP 2000. godine. Neko je tada nasleđivao dugove koje je rešavao. Da, vlada DS i gradovi i opštine i predsednici gradova i opština i lokalnih samouprava koji su doprinosili nekom razvoju i nekom autoritetu lokalnih vlasti. Nasledili ste 2012. godine isto tako 15 milijardi evra javnog duga. U maju mesecu 2012. godine 14,8 milijardi evra javnog duga, kada je BDP bio 33 milijarde, što znači da je to bilo na nivou od 48% učešća javnog duga u BDP. Nesporno, mnogo bolji podaci i mnogo bolji uslovi koje ste nasledili, a sve vreme se žalite. Tada se niko nije žalio, nego je zasukao rukave i probao da nešto uradi za svoje građane. Probajte to i vi danas.
Reč iman narodni poslanik Goran Kovačević.
Dame i gospodo, nije sporno da se mi politički razlikujemo, nije sporno da se razlikujemo u ekonomskim teorijama, nije sporno da vi ne verujete Vladi Republike Srbije, premijeru, narodnim poslanicima, ministrima, nije sporno da ne verujete MMF, Fiskalnom savetu. Danas je sporno što ne možemo da se dogovorimo oko proste matematike razlomaka za četvrti razred osnovne škole. To je problem. Ja hoću da glasam za vaše amandmane. Nije nikakav problem, ako vi meni danas tri ključne teorije, koje iznosite, zašto mi treba da glasamo dokažete da su tačne. Prva stvar, vi kažete da se ovim izmenama zakona smanjuje i umanjuje i država Srbija čini, odnosno Skupština Srbije, jer Skupština Srbije donosi Fiskalni zakon, uništava lokalne uprave, kako smo mi protiv svega. Druga teorija vam je da tu postoji, kako kažete, 11,86, neko kaže 11,82 budžetskih prihoda. Sada tu meni nije jasno i pokušaću da objasnim šta ste hteli da kažete. Treći problem je decentralizacija ili centralizacija. Hajdemo redom. Radi se o Zakonu koji se tiče poreza na zarade. Ja sam, ne zbog vas, vi ne verujete, građanima Srbije doneo relevantne podatke koji kažu da porez na dohodak građana u 2015. godini iznosi 141 milijardu dinara, a da je projekcija 143 milijarde. Nije tako bilo. Došlo je do rasta i taj rast je počeo tako što smo 2015 godinu počeli sa 149,5 milijardi dinara. Kaže Fiskalni savet da će u 2016. godini građani, evo izveštaj Fiskalnog saveta, to je otprilike negde četvrti, peti razred, ja čitam, završiti sa 155 milijardi. Šta se mi sada tu ne razumemo? Ne razumemo se zato što je Vlada Srbije merama koje je preuzela u 2015, 2016. godini podigla porez na zarade o kome mi danas raspravljamo za 14 milijardi dinara, 10,5 milijardi je porez na dohodak građana, 80% lokalnim upravama. Za dve godine lokalne uprave, zahvaljujući Vladi Srbije, fiskalnoj konsolidaciji, su dobile 8,4 milijarde. Mi govorimo o zakonu koji će krenuti da se primenjuje od 1. januara 2017. godine. Kada govorite o porezu na zarade kako će u 2016, 2017. godini nastati havarija, vi treba realno da kažete – jeste, u 2016. zahvaljujući Vladi Srbije, uplaćeno je u budžete lokalne uprave preko 3,5 milijardi dinara. Fiskalni savet kaže, MMF kaže da će porez na zarade rasti po stopi od 3,5% svake godine. Ja razumem da se ne razumemo. Savršeno mi je jasno. Znači, ako imate prostu matematiku u kojoj jedna strana raste, a druga opada, onda o čemu pričate. Ovo nije izveštaj fiskalnog saveta, ovo je moja čista prosta matematika da pojasnim građanima Srbije koji ne razumeju. Ako imate 100 dinara pa ih pomnožite sa 80%, to je 80 dinara. Ako imate 106 dinara pa pomnožite sa 77% to vam je 80 dinara. Gospođo ministarka, veliko je zadovoljstvo kada se razumemo, da su oni ovo razumeli, pa ne bi Srbija danas bila ovde gde jeste. I veliko mi je zadovoljstvo što mi aplaudiraju i poslanici iz opozicije, počinju da shvataju, počinju da razumeju. Ajmo drugu temu – zašto ja ne mogu da glasam za ovaj predlog. Kažu – postoji tu 11,86% budžetskih prihoda. Prvo, ne znam šta znači budžetski prihodi, verovatno oni to misle na opštu državu ili prihode budžeta Republike Srbije, ali šta god da kažu pogrešili su. Budžet Republike Srbije iznosi 997 milijardi dinara. Budžet opšte države iznosi 1711 milijardi. O čemu pričamo? Nešto nemam reakciju sa suprotne strane. O čemu pričaju? Dakle, opšta država košta 1711 milijardi, 997%, četvrti razred osnovne škole 58%. Gde je tu 11,86 budžetskih prihoda? E sad, u četvrtom razredu osnovne škole se ne uči matematika ali se u Skupštini Srbije uči fiskalni poredak, gospođo ministarka. Skupština Srbije a ne Vlada je odgovorna za podelu prihoda u okviru fiskalnih nadležnosti i ona kaže da se lokalne uprave finansiraju iz tri izvora prihoda: iz transfera, ustupljenih prihoda i izvornih prihoda. Izvorne prihode reguliše lokalna uprava. Znate, republička Skupština nema veze sa time. Ustupljeni prihodi su definisani jasno poreskim principima i fiskalnom politikom. Nema odstupanja. Transferi su korektivni mehanizam. Kada imate loše izvorne i ustupljene prihode, onda morate da imate transfere kao korektivni mehanizam da bi lokalna uprava funkcionisala normalno. Ako pojedine opštine u Srbiji funkcionišu dobro u ovom sistemu, imaju suficit, nemaju blokirane račune, onda i druge opštine mogu da funkcionišu. Ako opštine mogu da funkcionišu po ovim pravilima u kojima imaju veće budžetske prihoda u 2015. i 2016. godini, onda je stvar rukovodstva opštine, ne ulazeći ni jednog trenutka u raspravu pojedinačno kako je ko vodio koju opštinu, to je stvar volje građana. Ja sam malo liberalniji, nisu ni ti predsednici opština krivi. Imate tu skupštinu lokalne uprave koja glasa, imate Ministarstvo finansija, niko neće da kaže 2010. godine promenjen je Zakon o zaduženju kada više nemate granicu od 50% tekućeg zaduženja.Ministarstvo finansija mora da da saglasnost, ali građani treba da budu odgovorni i da shvate da posledice njihovog lošeg funkcionisanja moraju da snose sami. Ja znam da problem decentralizacije jeste problem koji boli sve. Treći argument, pa i nismo za decentralizaciju, i nismo za decentralizaciju i svakako da država Srbija mora da ide u proces decentralizacije. Nije mi problem što se ne razumemo, ništa tu nije sporno, nikada vi nećete glasati za nas kao što ni ja nikada nisam glasao za vas. Ja kao neko ko pokušava nešto da nauči i u republikom parlamentu i pokušava da shvati šta je ekonomija, jednu stvar znam. Ceo život gledajući neke druge Vlade koje nisu bile Vlade SNS, gledao sam i monetarnu nestabilnost i fiskalne probleme i danas, kada pričate o funkcionisanju države,u stvari pričate o nekim parametrima koji su u nekom trenutku rasli, a drugi makroekonomski propadali i nestajali. I danas, kada od 2015. i 2016. godine gledam kao ekonomista kako makroekonomski parametri i monetarne i fiskalne politike izgledaju savršeno, niste vi iz tih političkih opcija da mi kvarite to zadovoljstvo. Šta ćete vi da radite je vaša stvar. Uopšte mi je nebitno, ja znam da će Vlada Republike Srbije ostati upamćena kao prva Vlada koja je posle 2000. praktično suviše dugog vremenskog perioda, posle 1914., 1915. godine, perioda kada je Srbija imala fiskalno jaku i monetarno stabilnu politiku, ostati zapamćena kao Vlada koja je dovela Srbiju u normalne fiskalne i ekonomske parametre. Znate šta je bitno, bez obzira na protivnike koje imamo, bez obzira na različito nerazumevanje naših ekonomskih ideja i ekonomske politike, nastavimo da pokušavamo da od Srbije napravimo uređeno društvo u kome će se pravila poštovati. To što neko ne razume, oni da razumeju ne bi svoju političku stranku doveli do 5%, sedeli u parlamentu, a njihovi članovi koji su doveli do 5% danas glasali za druge političke opcije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dejan Šulkić.
Hvala. Gospodine predsedavajući, ja ću govoriti o amandmanu, kao i moji prethodni govornici, kolege. Dakle, podnosilac amandmana je izneo razloge zašto ne treba usvojiti izmene zakona o finansiranju lokalne, sa kojima se slažem. Naveo bih još neke. Mi kao da smo vodili raspravu ova tri dana o stavljanju van snage Zakona o finansiranju lokalne samouprave, pa smo od predstavnika predlagača u razmeni argumenta slušali o razlozima koji se stavljaju na teret, dakle razlozi zbog kojih ne valja važeći zakon. Zašto onda nismo imali Zakon o stavljanju van snage ovog zakona? Zašto? Zato što nemamo drugi. Šta smo dobili u zamenu? Dobili smo izmenu samo u delu procenata učešća lokalne samouprave. Ako zakon ne valja, neko od kolega je govorio, mislim da je čak neko od predstavnika skupštinske većine, zašto zakon nije izmenjen od 2012. godine? Govorio sam o tome da ovaj zakon ova vlast primenjuje u prethodnom mandatu i u ovom, i u onom pre prethodnom. Primenjuje onoliko koliko ga primenjuju i stranke koje su ga donele. Dakle, ako je izmenjen 2011. godine, pa samo godinu dana ga je primenjivala stranka bivšeg režima, kako smo ovde imali prilike da čujemo. Zašto nije promenjen od 2012. godine? Ako do te mere utiče na makroekonomsku stabilnost, zašto nije promenjen 2012. godine? Dalje, nije tačno da lokalne samouprave blistaju zbog izmene zakona i zbog umanjena, kako se ovde predstavlja. Veoma su nezgodni gradonačelnici, predsednici opština i ostali lokalni funkcioneri, a verujte i građani i vodi se rasprava i na mnogim drugim mestima, ne samo u ovoj sali o ovom zakonu, zato što građani prate. Gospođo ministarka, vi ste u debati koju ste vodili sa nama tri dana, uz trud koji ste uložili, niste zaista pružili dokaze i opravdanje za ove izmene. Ja sam govorio kod načelne rasprave, a sada to može kod amandmana, da ste posebno oštetili opštine kao jednu od struktura lokalnih samouprava. Niste dali odgovor na mnoga pitanja koja su postavljena, očekivao sam da će nakon prvog dana skupštinski saziv dobiti odgovor na neka pitanja. Dao sam i konkretne predloge. Dakle, mogli ste da se uverite da su opštine uskraćene strukturno sa ovim procentom umanjenja za 447 miliona dinara. Zašto? Čuli smo jedan od argumenata na Odboru za ustavna pitanja da su gradovi prepoznati kao poželjne sredine, pa da ih treba dodatno podržati. Dakle, ja sam vas izvestio o razlogu koji sam čuo na Odboru od predstavnika predlagača. To nije nikakav argumenta. Dakle, on je selektivan, restriktivan po opštine. Svi brinemo o lokalnim samoupravama i ne treba u tome da se utrkujemo, ali ne povlačimo svi iste poteze u korist lokalnih samouprava. Ovaj potez Vlade nije u korist lokalnih samouprava i što je najgore, za ova tri dana nismo dobili dokaze zašto je to toliko i koliko važno za makroekonomsku stabilnost, ako je tačno, nešto je jedan od prethodnih govornika rekao, pominjući 997 milijarde, pa dakle to je učešće od 0,048% u budžetu. Odgovori na pitanja koja ste dali su, zaista uopšteni, isto kao i obrazloženje. Dakle, to je posledica pripreme zakona na prečac. Terminološko neslaganje ili možda i suštinsko. Govori se ovde i zamera da kritika koja se čuje protiv izmene ovoga zakona da mi govorimo kako država nešto uzima opštinama. Pa, tačno je. Dakle, svodi se na smanjenje sredstava, a to se sada ovako narodnim jezikom može da prevede uzimanje. Pa sada, tobože država je nešto dala, pa sada može i da uzme. Pa, uredu je, to i jeste prihod države, ali je država odredila da bude ovako kako je sada. Pa, nisu se opštine izborile same da bude ovako, nego je to donela, takođe neki skupštinski saziv je doneo. Ne možemo se rukovoditi principom, da banalizujem istup jednog našeg kolege koji nas je po sopstvenom priznanju kolege iz njegove poslaničke grupe 20 minuta terorisao ovde, nas opoziciju, ne možemo se rukovoditi principom – ja sam te stvorio, ja imam pravo da te uništim, lokalnu samoupravu. Dakle, država može da ukine lokalne samouprave. Može da napravi novu teritorijalnu organizaciju, ali da li je to način na koji treba razgovarati o ovakvom jednom važnom pitanju. Izmena zakona je restriktivna i selektivna i to je dokazano, to ste vi priznali na kraju krajeva. Dobar deo argumenata ste prihvatili u toku ove rasprave, nešto ćutke, nešto što i u znanju. Vi ste napravili određenu ogradu od politike Vlade, lično, zato što ste želeli, navodno tvrdnjom da niste član ni jedne političke partije, da na taj način objektivno sagledavate stvari. Da li to znači da predsednici opština, gradonačelnici iz bilo koje stranke, ali iz SNS ne sagledavaju objektivno situaciju u svojim lokalnim samoupravama zbog toga? Vi ste najavili izmenu zakona, ali prilikom ove izmene to može da predstavlja samo izvinjenje da će te vi prilikom sledećih izmena zakona ili donošenja novog, to još uvek ne znamo u ovom trenutku, da ćete izbalansirati ili ispraviti tu nepravdu koja se nanosi lokalnim samoupravama, a onima koji su vodile računa i vodeći računa o lokalnim budžetima, oni su vodili računima i o makroekonomskoj stabilnosti u našoj državi, one su posebno oštećene. Govorili ste o kompenzacionom odelu kao modelu za pomoć onim lokalnim samoupravama koje će biti u problemu, posebno posle usvajanje izmena ovoga zakona. Pa, sve lokalne samouprave će biti u problemu, sve lokalne samouprave i taj kompenzacioni model će morati da podrazumeva barem ovoliko para koliko se umanjuje ovim zakonom o izmenama Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Kao izlaz iz ovako teške situacije lokalnim samoupravama se preporučuje da malo bolje popišu lokalnu imovinu, ne lokalna imovina, pardon, imovina koja podleže tom lokalnom porezu na imovinu da nije popisana dobro. Ali, imovina postoji i ako nije popisana, ali nemamo poreske obveznike na velikom delu imovine. Dakle, šta ćemo tada da radimo? Srbija nam se prazni.Nema đaka u školama. Imamo imovinu. Nemamo obveznike. Imamo škole, ima manje đaka. Ne okrivljujem ja vas za to. To je jedan proces koji se dešava, ali je okolnost u kojoj donosimo ovakav zakon. Posebno napominjem da ako je već postignuta makroekonomska stabilnost i bez ovog umanjenja od 4,8 milijardi dinara, a potrebno je da se 40 miliona evra slije u republički budžet, zašto nije određena namena? Ako već imate nameru, ako ste solidarni, ako imate razumevanje za lokalne samouprave koje će biti u problemu, zašto ne odredite namenu 4,8 milijardi dinara pa da kažete – to će se koristiti npr. za regionalne razvojne projekte lokalnih samouprava koje pojedinačno ne mogu da isfinansiraju? Navešću vam još jedan negativan primer gde je namena sredstava ugrožena. Ona pogađa lokalne samouprave. Imali smo poplave prethodnih nekoliko godina. Jeste država bila izdašna i pomagala, ali su i lokalne samouprave pomagale i podnosile veliki teret, a vi znate dobro da izmenom zakona 2010. ili 2011. godine, nije ni važno koje godine je bilo, da je vodna naknada kao namenski izvor prihoda prebačen kao budžetski prihod i da se onda deo tog prihoda transferiše na preduzeća koja se bave održavanjem vodotokova i da to direktno ugrožava i lokalne samouprave. To sam samo naveo kao primer, jednu digresiju koliko je važno da se namena sredstava odredi jasno i da se znaju pravila na koji način se raspolaže tim sredstvima. Vi ste dali dosta usmenih najava šta će biti, ali nikakva normativna garancija nije pružena da lokalne samouprave mogu da očekuju takvu najavu i mogućnost. Kritike koje se ovde čuju sa izvesnom dozom sumnje da će se raditi politički i na neki drugi način zaista mogu da stoje. Nekoliko kolega je navodilo primere dobre ili loše prakse. Ja ću navesti jedan primer dobre prakse i jedan primer loše prakse. Primer dobre prakse je opština Velika Plana do avgusta 2015. godine i primer loše prakse opštine Velika Plana posle avgusta 2015. godine. Sigurno da imate u Ministarstvu za lokalnu samoupravu da opština Velika Plana do avgusta 2015. godine imala je pedesetoro manje zaposlenih od dozvoljenog broja, da nije imala dan blokade. Kada govorimo ovde o bivšim režimima, ne znam šta to tačno znači, pa neko od kolega mi reče da su to političke grupacije ili pojedinci koji su u prethodnom periodu bili nosioci javnih funkcija, i ja sam predstavnik bivšeg režima lokalnog naravno u Velikoj Plani i to su primeri dobre prakse. Opština Velika Plana se nije oslanjala samo na državni budžet, već je u saradnji sa Smederevskom Palankom, ispravka kolegi bivšem iz Smederevske Palanke, zajedno smo obezbedili 10,5 miliona evra za realizaciju regionalnog vodovoda. Jako je važno da se pozabavite ubuduće, gospođo ministarka, kadriranjem na lokalnom nivou. U političkom delu treba da utičete na izmenu zakona koji će filtrirati kvalitet na izborima. Znate o čemu vam govorim, a kada su u pitanju zaposleni, nemojte da se hvalimo da su nam plate niske u javnom sektoru. Niska plata u javnom sektoru i najava da će ona trajno ili barem srednjoročno, a možda i dugoročno biti niska, to znači odsustvo kvaliteta ili okretanje glava kvaliteta od lokalne samouprave i javnog sektora. Dakle, treba izbalansirati kvalitet i dati šansu kvalitetnim sposobnim ljudima da se kao stručnjaci, kao činovnici, kao inženjeri dokažu i u javnom sektoru. Kada govorimo o razvoju neko je pominjao ravnomerni razvoj. Pored ravnomernog razvijanja imamo i ravnomerno nerazvijanje. Mislim da se mi približavamo više ovom drugom polu, ravnomernog nerazvijanja. Odmah da vam kažem da se sa vama slažem da se ravnomerni razvoj mnogo teže postiže nego ravnomerno nerazvijanje. Ovaj zakon će sigurno biti usvojen. To nije sporno, ali ne po pravdi, već po pravu jačeg. Hvala.
Reč ima ministar Ana Brnabić. Izvolite.
Hvala vam. Pošto nemam puno vremena pažljivo sam pročitala sve amandmane, predloge. Hoću samo da kažem da mislim da sam se trudila, dala sam stvarno sve od sebe da u poslednja 72 sata, zajedno u ponedeljak sa odborima, obrazložim i građanima i narodnim poslanicima zašto je važan ovaj zakon. Ako hoćemo da simplifikujemo možemo da simplifikujemo i kažemo da je važan, na kraju krajeva, bio i zbog brzog pozitivnog zaključka MMF, koji jeste važan za Srbiju, koji u stvari pokazuje da je Srbija ozbiljna, odgovorna zemlja koja je siguran i stabilan partner, a to ova Vlada dokazuje i to je važno i ovom premijeru. Jako mi je važno, još jednom da napomenem za sve koji prate prenos i za sve narodne poslanike, da su dva principa bila važna kojima smo se vodili. Prvi, da su najmanje pogođene najsiromašnije lokalne samouprave i drugi da je najviše oduzeto od grada Beograda, čak 40% ovog tereta koji predlažemo pada na grad Beograd, zato što grad Beograd ima najveće prihode od poreza na zarade i grad Beograd je svakako, pa samo zato što ima status glavnog grada, u velikoj meri ekonomski povlašćen. Amandmane mogu da stavim u tri grupe, ali najviše amandmana predlaže da se podigne učešće u porezu na zarade za lokalne samouprave malo, ali manje nego iz zakona 2011. godine, ali zato najveća grupa amandmana kaže da se Beogradu poveća učešće u porezu na zarade više nego u zakonu iz 2011. godine, za 5%, 8%, 10%, 15% i 17% idu amandmani. Dakle, da se Crnoj Travi u najboljem slučaju da 77%, a da se Beogradu da 87% od učešća na zarade. To nije ravnomerni razvoj i ne razumem zašto su narodni poslanici imali želju da grad Beograd nagrade u odnosu na sve ostale opštine i gradove u Srbiji, da njima ide manje nego u zakonu od 2011. godine, a da Beogradu ide i do 17% više nego u zakonu iz 2011. godine. Ovo nije ravnomeran razvoj, ovo meni nisu bili ozbiljni amandmani i ovo govori da je cela rasprava od 72 sata u kojoj su učestvovali i predstavnici Vlade i Ministarstvo finansija, svi vi narodni poslanici, građani Republike Srbije, da je ovo bila jedna farsa koja dokazuje da ravnomerni regionalni razvoj ovde nije bila poenta. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević. Izvolite.
Da iznesem još neke razloge zbog čega ne možemo da podržimo izmene ovog zakona, odnosno zbog čega tu treba da se nešto menja. Prva stvar je obrazloženje u zakonu koje kaže da su predložena rešenja dogovorena sa MMF i da je to u stvari njihov zahtev, odnosno zahtev da još više sredstava se oduzme lokalnim samoupravama, a da se prebaci na centralni nivo zbog smanjenja budžetskog deficita. Mi ne smatramo da je bilo koja zemlja procvetala sarađujući sa MMF, pošto nemate primera u svetu da je jedna suverena zemlja, a koliko znam, premijer ove Vlade ne propušta ni jednu priliku da kaže da smo mi suverena zemlja i da sami odlučujemo o svojoj sudbini i da ne može niko sa strane da nam se u to meša, dakle ni ovo obrazloženje onda nije u skladu sa tim da MMF može da nam se meša i da nam MMF odobrava povećanje cene struje ili zahteva od nas smanjenje udela na zarade lokalnim samoupravama itd, itd. Druga važna stvar zbog čega ne možemo da podržimo ovo jeste dalje urušavanje budžeta lokalnih samouprava. Govorio sam i na odboru da je ogroman broj lokalnih samouprava u Srbiji u velikim finansijskim problemima, da ne tako mali broj tih lokalnih samouprava je u blokadi konstantno i da muku muče da isplate i osnovne prinadležnosti prema budžetskim korisnicima, da isplate plate, a kamoli da razmišljaju o nekom razvoju. Nije me mrzelo, pa sam pogledao i budžete lokalnih samouprava, odnosno konkretno grada Niša iz 2006, 2007. i 2008. godine da uporedim koliko se to sredstava ubiralo od 40% na zarade, koliko je tada bilo, koliko smo dobijali od transfera Republike i da uporedim te cifre u realnom i nominalnom iznosu tada i ovo što se predlaže danas. Ispada da je tada grad Niš dobijao, što sa državnog nivoa, što je ubirao od poreza na zarade, odnosno 40% od poreza na zarade, da je prihodovao negde oko 3,1 milijardu dinara ili, prema tadašnjem kursu evra, skoro 40 miliona evra. Danas ubira po ovom dosadašnjem zakonu oko 33,6 milijardi dinara ili, prema današnjem kursu, oko 30 miliona evra, što je realno manje za 10 miliona evra. Ovim smanjenjem Nišu će biti oduzeto reda veličine oko 200 miliona dinara, što otprilike znači jedno pet, šest vrtića, možda desetak kilometara asfalta, vodovoda, kanalizacije i ko zna čega sve ne. Ne možemo da se složimo ni sa obrazloženjem pojedinih poslanika, jer nam je to prosto logički nerazumljivo da će sa umanjenjem procentualnog zahvata lokalnih samouprava one ipak dobijati više sredstava. To se prosto kosi sa elementarnom logikom i neću dalje trošiti reči u vezi toga. Ono najviše što nam smeta je to što će lokalnim samoupravama na ovaj način biti uskraćeno oko pet milijardi dinara, što gradu Beogradu, što opštinama, što gradovima, sveukupno oko pet milijardi dinara, a da će za to postojati tzv. kompenzacione mere gde će centralne vlasti odobravati pojedine projekte različitim lokalnim samoupravama. Niti znamo po kojim kriterijumima, niti znamo za šta i prosto nam je neshvatljivo da je to jedno od obrazloženja zašto treba prihvatiti ove izmene zakona. Ako uzmemo u obzir da imamo ima oko 150 opština u Srbiji i da jedan najobičniji projekat ne može da bude ispod 30, 40 miliona dinara, za šta god da je, kada to pomnožite, to je minimalna cifra od 7,8 milijardi dinara, ako hoćemo svim lokalnim samoupravama da pomognemo samo sa po jednim projektom. Prosto, nije normalno da jedna osoba ili centralna vlast ima kontrolu nad osam milijardi dinara minimalno, a verovatno i više, da to deli lokalnim samoupravama kao da su one maloletne i da ne znaju šta treba da rade, nego će centralna vlast da procenjuje šta je bitnije gradu Nišu, Babušnici ili bilo kojoj drugoj opštini, put, osvetljenje, vodovod, kanalizacija ili šta god. Mislim da je to jedan ponižavajući odnos i svako dalje urušavanje budžeta lokalnih samouprava dovešće do nesagledivih posledica. Ne možemo to da podržimo, jer smatramo da lokalne samouprave i po Ustavu i po Zakonu o lokalnim samoupravama imaju svoje pravo i svoje budžete i obavezu da vode računa o sopstvenom razvoju, a kada im uskraćujete sredstva vi praktično kršite Ustav ne dozvoljavajući im da mogu slobodno da razvijaju svoju lokalnu samoupravu i da brinu o sopstvenom razvoju.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvažena ministarko, kolege poslanici, pa pažljivo sam slušala diskusiju po amandmanima na član 1. i ono što smo danas mogli da čujemo je vrhunac licemerja zbog toga što oni koji su pravili najveća dugovanja, oni koji su ostavili lokalne samouprave sa dugovima od 1,7 milijardi, kao što je Smederevska Palanka, Inđija 1,5 milijardi, Vrbas 1,5 milijardi, Beograd koji je preuzeo 2013. godine od privremenog organa bio je u dugu 960 miliona evra, AP Vojvodina koja je na osnovu DRI dve milijarde dinara trošila nenamenski, dolaze u situaciju da govore ovde o tome kako treba raspolagati lokalnim budžetima. Svi ti vodovodi i vrtići koje treba izgraditi zamenili su se sa džipovima, stanovima u Beču, parama na deviznim računima u inostranstvu, upravo onih pojedinaca koji su vodili te lokalne samouprave. To je vrhunac licemerja koje jednostavno danas treba reći građanima Srbije, da su išli o trošku građana, ne samo budžeta Republike Srbije, nego i budžeta lokalnih samouprava u gradovima iz kojih dolaze. Ono što je važno danas reći jeste da se amandmani na član 1, bilo ih je 20, mogu podeliti u dve grupe. Jedna grupa je potpuna urađena na jedan stihijski stereotipan način, tipa – briše se, a ostali je urađen na kreativan način, upravo onog tipa o kome ste govorili, gospođo ministarka, da se tražilo da procenat koji se transferima od zarada daje lokalnim samoupravama bude veći od 80% procenata, veći nego što je bio odlukom iz 2011. godine. To upravo pokazuje najviši stepen neozbiljnosti uopšte bilo kakve saradnje i želje da se na konstruktivan način ovakav vid zakona podrži. Ono što treba reći, to je da takav stepen neozbiljnosti pokazuje suštinski želju da se doživi politička slava za dva minuta obrazlaganja amandmana i da se dodvoravamo nečemu što se ne možemo dodvoriti, jer upravo to ne postoji u lokalnim samoupravama kao vid mogućnosti da lokalne samouprave prežive sva ona dugovanja koja su ostala gradovima i opštinama od onih koji su vladali jedan, dva, pa neki i tri mandata, ali su sada ove poslanici došli da nam spočitavaju visoke moralne vrednosti. Takve moralne vrednost jednostavno nisu kadri ni da nose. Zbog toga treba reći da ovi amandmani koji su predloženi na član 1. treba da koriste i kao jedna vrsta pokrivanja svih onih marifetluka koje su vodile te lokalne samouprave, sve one aktivnosti koje su državni revizori i koje su policijski organi i uprave prihoda imali u svojim izveštajima prilike da ocene na onaj način na koji su zaista, na neadekvatan način vođeni. Zbog toga je potpuna opravdano što Ministarstvo finansija nije podržalo nijedan ovakav amandman, jer pokazuje na koji način i koji je cilj bio svih ovih amandmana. Stoga treba reći da su ove izmene i dopune početak reforme javnih finansija lokalnih samouprava i potpuno treba podržati od strane svih poslanika odbijanje ovakvih amandmana. Zbog toga ćemo u danu za glasanje podržati jednostavno ono što je jedino moguće bilo u ovom trenutku, a to je Predlog zakona u izvornim izmenama i dopunama, smanjenje praktično procenta transfera od poreza na zarade od 3% do 6% procenata, a grad Beograd 4%. I upravo ovo što ste rekli, da jednostavno grad Beograd će podržati praktično najveći teret podrške lokalnim budžetima upravo zbog toga što je u tom procentu grad Beograd sa 4% od zarada koje će im biti uskraćene, minimalno biti uskraćene zarade, praktično porez od zarada najsiromašnijim opštinama. Na nama je da radimo nov koncept zakona. Javne rasprave su prošle, Ministarstvo finansija je praktično i spremilo nov koncept, ali je očito da lokalne samouprave za sada u ovom trenutku nisu dovoljno bile sposobne i spremne da taj nov koncept podrže. Zbog toga je ovaj prvi korak bio neophodan, a svako onaj ko je dobronameran jednostavno će podržati ovakav predlog izmena i dopuna zakona koji ste dali, a svi oni koji jednostavno žele da prebace na neki drugi teren politikanstva nisu kadri da danas uopšte pričaju o njemu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Vesović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Uvažene kolege, pažljivo sam sve slušao i progovoriću koju o amandmanu. Dakle, zašto je amandman „briše se“? Pa, iz prostog razloga da bi se obrisao. Ako se amandman kao takav usvoji, neće važiti promena zakona. Je li tako? A zašto to tako kažemo? Malopre je uvaženi predsedavajući, tada sa govornice, rekao jednu stvar za koju se ja apsolutno sa njim slažem. Ključna stvar jeste otvoriti realna radna mesta. Zašto ja kao narodni poslanik iz Kraljeva imam ovoliki strah i ovoliko sam protiv toga? Jer, gospodo iz napredne stranke, za četiri godine vašeg vladanja u Kraljevu niste otvorili slovima ni jedno jedino realno radno mesto. Jasno je meni ako je novo radno mesto da je nova plata, da je novi porez na dohodak i da se deo vraća, ali šta ćemo kada radnih mesta nema? Nije ih otvorio niko, zato je strah. Šta ćemo ako za te četiri godine nije bio ni jedan jedini dinar podsticaja iz budžeta za malo preduzetništvo koje bi trebalo da otvori radno mesto? Ovo su proverljivi podaci. Ja sam vam juče pričao, gospođa ministarka, možda to niste čuli. Evo, ja vam kažem, dođite, pozovite me, ja ću ponoviti pred vlašću. Šta se sada dešava? Dešava se nešto što meni kao čoveku koji jesam pripadnik druge političke opcije koja apsolutno drugačije misle o hiljadama stvari, ali nikada nisam zlurad, nije jasno, a nije mi jasno da ako napredna stranka izabere u Kraljevu za gradonačelnika mladog čoveka, doktora nauka, kako on može da izabere za svoga savetnika iz SPS-a čoveka koji je po zanimanju cvećar? Zašto? Zato što postoji nešto što se zove koalicioni sporazum koji je otprilike jači od zakona i jači od svega. Odatle je moj strah i odatle ja neću glasati, a zaista pažljivo slušam i zahvalan sam gospodinu predsedavajućem što mi je objasnio problem Požarevca. Ne mislim ja ništa dobro ni o žutom preduzeću koje se odavno raspada, ali želim da stvari pomeramo i želim da shvatate da neko može da ima iz opozicije konstruktivan prilaz stvarima. Nemojte se ograđivati od nečega što je možda konstruktivan i dobar savet i dobra ideja. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministar, predstavnici Ministarstva, naravno, ovaj amandman ne treba podržati, ali sve ono što smo danas čuli od opozicije je tuga, najblaže rečeno. Tužno, jadno, strašno. Kakav amandman, takva i opozicija. Nikakav amandman, nikakva opozicija, nažalost. To nije dobro za demokratiju jedne zemlje. Važno je imati dobru opoziciju, važno je imati konstruktivnu opoziciju, ali ne i imati nekoga ko praktično ne radi ništa, osim što troši vreme građana Srbije. Govoriše danas ta gospoda o penzionerima, govoriše o mladima. Puna usta brige za penzionere i za mlade. Pa, da li znate koliko ste mladih ljudi svojom nakaradnom, nakaznom politikom oterali iz ove zemlje od 2000. godine do 2012. godine? Različite su procene, od medija naklonjenih vama do onih malo blažih. Ide raspon od 500.000 do milion. Dakle, 500.000 do milion mladih ljudi je otišlo iz ove zemlje. Neke su procene da van Srbije živi 7.000 doktora nauka. Jedan školovan mladi čovek košta Srbiju 300.000 evra. Znači, 300.000 evra košta da odškolujete jednu mladu perspektivnu osobu. Tih 300.000 evra po osobi vi ste bacili i dali nekoj drugoj zemlji da koristi taj potencijal koji je potencijal Srbije. Toliko ste vi brinuli o mladim ljudima. Toliko o vašoj brizi o budućnosti Srbije. Brinu ta gospoda i za bebe. Imam ćerku od tri godine i ne mogu da zamislim da moja Sara nema uveče vodu. Koliko dece u jednoj od opština nema vodu svako veče? Svako veče nemaju vodu deca. Možda taj gospodin se kupa u pivu, verovatno, pa navikao, šta će čovek, ali deca se u pivu ne kupaju. Deci treba voda, gospodine. Šta da radimo, vi ste na to navikli. Briga o deci. Heterlend. Ponavljaćemo vam Heterlend dok god sedite u ovoj Skupštini. Dok god imate jedan jedini glas mi ćemo da ponavljamo taj Heterlend, 1,5 milion oteto od dece ometene u razvoju. Sram vas bilo! Sram vas bilo! Pa, sram vas bilo, gospodine! (Radoslav Milojičić, s mesta: Što niste uhapsili?) Nemojte da dobacujte. To rade samo primitivni i prosti ljudi. Šta da radimo? Ja ne mogu da vas vaspitam. Onaj koji je želeo nije uspeo. To nije moj problem.
Gospodine Filipoviću, molim vas, vratite se na temu.
Naravno, mladi traže normalan život, traže posao, traže budućnost. Svake nedelje, svakog dana otvaraju se radna mesta u Srbiji. O tome su moji prethodnici govorili. Premijer Republike Srbije Aleksandar Vučić radi vrlo konkretan i ozbiljan posao za ovu zemlju. Mi kao narodni poslanici treba da pomognemo u tom poslu, u poslu otvaranja fabrika, u poslu gde postoji normalan zakonit sistem u ovoj zemlji, gde građani treba da žive bolje. Lako je, pa vi se napijete. Vi koji se smejete, vama je lako. Ko zna koliko je flaša piva otišlo večeras. Šta da radimo? Kažete nema pašteta za decu. Pa te patkice, paštete i pivo zadržite za sebe. To zadržite za sebe. (Radoslav Milojičić, s mesta: Gospodine Arsiću, molim vas da mi se ne obraća.)
Gospodine Filipoviću, ja vas molim da se vratite na amandman.
Pa, i to je o amandmanu, naravno, pošto je amandman nikakav, šta da radimo, i opozicija, ne možemo drugačije. Jer i njima je pašteta bila tema, pa moram da se osvrnem na to.
Pa dobro jedna rečenica, ali to je malo više.
Kada su u pitanju penzije i razumevanje penzionera, pa penzioneri su pokazali na izborima pre nekoliko meseci koga podržavaju. Ne podržavaju one koji su državu doveli do ambisa, do bankrota. Da ste toliko valjali, vi nasmejani, pa i vi biste pobedili na tim izborima. Nikako da pobedite, ali nećete više nikada ni pobediti. Šta da radimo? Neće ti penzioneri da glasaju za vas. Neće ljudi da glasaju za to da dođu u situaciju da u 21. veku nemaju penziju. Vi ste ih dotle doveli.
Gospodine Filipoviću, ja vas molim da se vratite na amandman. Znači, briše se.
Naravno, ja ću protiv tog amandmana svakako biti. Za kraj da vam kažem, više nikada u ovoj zemlji oni koji otimaju od dece, koji su doveli do bankrota zemlju, kojima je malo onih trista i koliko, kolega Markoviću, flaša piva, koji su ostavili građane bez vode, 350, 1.050, koji građane ostavljaju bez vode, koji deci obećavaju samo patkice i paštete, kojima se ne sviđa „Beograd na vodi“, koji bi da ponovo zaduže Beograd za 20%, koji bi da dižu dug Srbije, više takvi nikada neće biti na vlasti. Ja sam ponosan zbog toga. Hvala vam.
Moraću da izbrišem listu kolega poslanika. Izvolite, gospodine Ćiriću.
Povređen je član 107. Naravno, radi se o dostojanstvu Narodne skupštine – nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku, korišćenje uvredljivih izraza, kao i iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih poslanika. Ovo sigurno nije atmosfera u kojoj možemo nešto pametno da dobijemo, niti ministarka da dobije neki dobar savet za ono što bi mogla da uradi ili ispravi u svom pristupu u odnosu na lokalne samouprave. Nisam srećan što vi dobijate tu vrstu poverenja i da na ovakav način možete da emitujete odnos prema političkim neistomišljenicima. Ja ću vam reći sledeće – ja navijam za uspeh ministarke koja je ovde u sali sa nama jer želim da popravi život u svakom gradu, u svakoj opštini u Srbiji, onako kako navijam za dobrog gradonačelnika u mom gradu. Nažalost, protekle četiri godine izgubljene jer nije ništa urađeno u Nišu. Nadam se da će ovaj gradonačelnik biti uspešniji jer tu žive moja deca, jer tu žive građani Niša, navijam za uspeh svih gradonačelnika u Srbiji i nemam ni trunku mržnje ni prema vama ni prema njima. Ovde probamo da govorimo o argumentima time što ćemo doprineti boljem zakonu, boljem odnosu i načinu da lokalne samouprave mogu da doprinesu kvalitetu života u svojim sredinama. Zaista mislim, predsedavajući, da ste morali da reagujete na ovakav način na ovakav govor mržnje koji smo svi čuli u Skupštini i siguran sam da i ministarka nije ništa korisno iz ovoga čula. Nadam se da ćete ubuduće reagovatina ovakve izlive mržnje u Skupštini Srbije.
Gospodine Ćiriću, mislim da ste upotrebili previše tešku reč „mržnje“. Da atmosfera u sali trenutno u sali nije onakva kakvu očekujemo, to ste u pravu, ali tu atmosferu ne pravi predsedavajući, nego kolege poslanici, iznoseći argumente ili svoje stavove političke dok imaju pravo na reč. Ja zaista pokušavam da prema svim kolegama poslanicima budem korektan, shvatajući da se ovde govori i o zakonu, ali i da neko želi da pošalje političku poruku jer je ovo mesto gde treba da se, između ostalog, vodi politika. Ako bih slušao kolegu poslanika koji kaže kako neko otima od dece paštetu, pa besplatan prevoz, pa ovo, pa ono i ne bude opomenut od strane predsedavajućeg, očekujte da će takav isti tretman predsedavajući da ima i prema drugoj strani koja će da kaže nešto slično, optužujući opet tu drugu stranu. Tako da, ako želite da se striktno pridržavamo Poslovnika, čim izađe neko iz onog dela koji se tiče amandmana, bez obzira iz koje političke stranke dolazi, opominjaću ga jednom ili dva puta da se vrati na amandman, a onda ću da koristim prava Poslovnika koja mi pripadaju, najblaže pravo jeste da isključim mikrofon, ali tad nećete biti zadovoljni ni vi, ni oni. Ja samo mogu da apelujem na sve šefove poslaničkih grupa da utiču na svoje poslanike i da se tenzije u diskusijama, koliko god je to moguće, smanje da bismo mogli da nastavimo sa normalnim radom. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? Želite. U redu. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Iskoristio bih vreme poslaničke grupe, ako mi dozvolite, da se sa jednom konstatacijom i dva predloga obratim ministarki, kao nestranački poslanik nestranačkom članu Vlade koji je na prošloj sednici Skupštine izabran za ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu i, nažalost, već na prvoj sednici narednoj, odnosno ovoj, opstala samo kao ministar državne uprave.
Moraćete po amandmanu, sad sam ja došla. Obesmišljena je potpuno rasprava, niko neće da priča o amandmanu, vi ćete morati da pričate o amandmanu.
Da, o amandmanu govorim, zašto treba podržati amandman „briše se“.
Znači, činjenica nesporna je da je ministarka izabrana. Recite sad nešto o amandmanu.
Taj amandman još više pogoršava regionalnu neravnomernost u razvoju, počevši od Vlade. Mi imamo Vladu od 20 članova, u kojoj je 19 članova iz Vojvodine i Beograda, a samo jedan ministar bez portfelja ispod Vojvodine i Beograda. To rečito govori o neravnomernom političkom pristupu mandatara, ali to je većina izglasala.
Poslaniče, uvažavam vaše mišljenje, uopšteno, ali, morate o amandmanu.
O amandmanu i govorim, to su politički preduslovi za sprovođenje ovog zakona.
Ne, vi hoćete generalno debatu, a ja ću vas nagovoriti da pričate o amandmanu.
Da je drugačiji sastav Vlade, pitanje je da li bi ovakav predlog zakona bio predložen. Takođe, da u ovoj Skupštini imamo predstavnika…
„Gradu Beogradu pripada 70% od poreza na zarade, zamenjuje se rečima: „gradovima pripada 77% odnosno gradu Beogradu pripada 66% od poreza na zarade“. Tako izgleda debata o amandmanima.
Da li ja mogu da trošim vreme poslaničke grupe ili ne?
Ne možete uopšteno, možete da pričate o amandmanu. Možete da trošite vreme na amandman, inače ne može.
Zašto treba podržati amandman – briše se? Zbog toga što Predlogom zakona, od strane Vlade, praktično će najviše štete da ima poljoprivreda. Prethodnog dana sam govorio, ali je bilo kratko vreme i nisam mogao da iznesem predloge. Posle završetka sednice, prišao sam gospođi ministarki i imali smo razgovor oko jednog predloga. Danas želim da kažem da praktično ovo smanjenje neće pogoditi broj zaposlenih u lokalnim samoupravama, neće pogoditi ni smanjenje njihovih plata, jer su već smanjene, ali će zato redukciju najviše doživeti poljoprivreda, a to je četvrti finansijski udar na poljoprivredu. Prvi udar jeste što pet godina nije akreditovana uprava za agrarna plaćanja i što praktično ne postoji mogućnost povlačenja sredstava EU. Drugi udar jeste što su u 2015. godini smanjene subvencije… [[Isključen mikrofon]]
Poslaniče, morate govoriti o amandmanu. Zaista ne mogud da dozvolim da se ponavlja generalna debata. Vi spomenete amandman, a onda nastavite da pričate šta hoćete. Nije to suština. (Miladin Ševarlić, s mesta: Dozvolite mi da kažem o amandmanu.) To je jedino što kažete o amandmanu, a sve ostalo je generalna debata. Daću vam reč po sledećem amandmanu. (Miladin Ševarlić, s mesta: Molim vas, dozvolite mi da govorim o amandmanu – briše se.) Ja sam stvarno malo rigoroznija kad vodim sednice, pogotovo kad je reč o amandmanima. Tako vodim sednice. Hvala vam. I posle svih mojih opomena, vi i dalje ne govorite o amandmanu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Saša Radulović, koji nije na zasedanju. Da li neko želi da debatuje o njegovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović.
Uvažena ministarko, uvaženi članovi ministarkinog tima, poštovana predsedavajuća, dame i gospodo, amandman koji je podneo narodni poslanik Saša Radulović u ime Poslaničke grupe „Dosta je bilo“ predviđa tri suštinske izmene u odnosu na originalni Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansiranju lokalne samouprave, koji je podnesen Skupštini na usvajanje. Mi smatramo da tri stvari moraju nužno biti izmenjene, jer ako se to ne uradi, desiće se određene posledice na normalno funkcionisanje lokalne samouprave i da ćemo jednostavno imati jednu neto štetu u državi. Prva stvar, kada je reč o jednoj od tri stavke koje smo planirali ovim amandmanom da predložimo da se promene, vezana je za rentiranje odnosno iznajmljivanje nekretnina. Smatramo da je fundamentalno pogrešno taj posao preneti sa opštinskog nivoa na republički nivo i da je samo posmatranje nekretnine u vlasništvu privatnih lica kao kapitala jedan prilično diskutabilan koncept. Jer, kapital se obično vezuje za privatne firme, državne firme ili firme u mešovitom vlasništvu. Kao pojam se ne vezuje za fizička lica. Mislimo da takođe postoji jedan veliki problem koji smo pominjali u raspravi u načelu, a to je pitanje motivacije lokalnih samouprava da u uslovima kada im se, na osnovu rešenja koja su predviđena ovim zakonom, ukidaju određena sredstva, kada je način da dođu do kompenzatornih davanja donekle usložnjen, da se jednostavno tim rešenjima postavlja pitanje motivacije jedinica lokalne samouprave da taj posao rade valjano. Jedna od najvećih oblasti sive ekonomije u Srbiji upravo jesu iznajmljivanje stanova, kuća i imamo velike probleme da te ugovore fiskalno obuhvatimo, odnosno da oni koji su rentijeri stambenog prostora plaćaju poreze na to, koji su zakonom propisani. Ovde se postavlja pitanje da li bi lokalne samouprave bile više motivisane da ta sredstva prikupljaju za sebe, nego u ovom slučaju, kada to bude preseljeno na nivo Republike? Imali smo vrlo sličan porez, porez na nekretnine, i imali smo velike probleme sa time kako su lokalne samouprave to tretirale. I trebalo je mnogo napora uložiti da se u nekim jedinicama lokalne samouprave taj proces poboljša. Negde smo uspeli kao država, baš uspeli u nekim opštinama, ali negde su rezultati vrlo tanki. Uvek je bila logika toga da imate lokalne samouprave i da lokalni čelnik lokalne samouprave razmišlja da li je bolje da pusti da stvari stoje kako jesu i da se nada kompezatornim davanjima Republike ili da prione na jedan posao koji je vrlo nepopularan, a reč je o njegovim parama, odnosno parama koje su lokalne samouprave mogle da prikupe za sebe. U ovom slučaju vidimo da bi se mogao pojaviti jedan suštinski problem, a to je pitanje motivacije lokalnih samouprava. To je pitanje o kome trebamo ozbiljno razmisliti i to je jedno pitanje gde sam ja duboko ubeđen, ako posmatramo konsolidovanu državu Srbiju, sa svim nivoima vlasti, da će neto efekat prenosa sa jednog nivoa vlasti na drugi biti određeni stepen poreske evazije. A u vreme u kome mi danas živimo, u vreme u kojem imamo priličnih poteškoća, da se ne lažemo, nismo mi rešili mnoge od naših ekonomskih problema, imamo sreće zbog toga što u ovom momentu živimo u vreme niskih kamata, niskih cena naftnih derivata i jednog uspona uopšte u konjukturi u celom regionu, mislim da moramo voditi računa o svakom evru i ja to duboko podržavam. Dakle, mislim da to treba opštinama ostaviti u nadležnost, da prikupljaju poreze od iznajmljivanja nekretnina. Takođe, u amandmanu predviđamo da se odustane od rešenja prema kome se smanjuje procenat koji opštine zadržavaju za sebe na osnovu poreza na zarade. Mi mislimo da to nema valjano opravdanje i da se na republičkom nivou uštede mogu ostvariti na drugi način. Mislimo da postoje mnogo izdašnije tačke u državnom budžetu gde se može štedeti i da bi bilo dobro na tim tačkama da se štedelo. Mnogo je takvih tačaka kod nas. Na primer, ako bi se malo pažljivije razmišljalo o tome gde se daju subvencije, ubeđen sam da bi mogli da uštedimo značajne količine novca. Postojale su i neke druge alternative. Recimo, jedan mnogo prilježniji rad na reformi javnih preduzeća, gde gotovo na mesečnom nivou u nekim preduzećima imamo bacanje novca koje se meri u milijardama dinara. Na primer, Bor - svakog meseca skoro milijardu i 250 miliona. Dakle, mislimo da i na drugim mestima, ako već nedostaje načina, ili da se povećaju prihodi ili da se smanje rashodi, da je bilo boljih mesta za to. Duboko smo ubeđeni, a ja znam iz svog ličnog iskustva, barem sam imao prilike da prisustvujem razgovorima sa MMF-om 2013. godine i znam jednu stvar, a to je da oni nikada ne kažu – e, morate baš to i to da uradite. Ne, oni kažu – mi dolazimo kao zastupnici kreditora Srbije, vi ste zemlja koja se zaduživala, a zaduživale su se i sadašnja vlast i prethodna još više, i vlast iz 90-ih, i Broz se zaduživao, i kralj, znači, to je proces, uvek smo se zaduživali kao država, i najveći je problem što iz tog zaduživanja nismo imali dobre efekte, oni dođu u Srbiju i kažu – ajde, okej, kako ćete da rešite probleme, kako da mi ne ostanemo bez naših novaca? Kako ćete vi to uraditi? Dajte nam vaš najbolji predlog, iako mi kažemo – možemo na različite načine to da uradimo. Dakle, potpuno sam ubeđen da MMF nije rekao – prebacite sa opštine na Republiku toliko i toliko i ne može drugačije. Potpuno sam ubeđen u to. Naravno, mi možemo imati različita ubeđenja i to nije sporno. Dakle, jednostavno mislimo da je postojalo boljeg načina, da i racionalizacija u javnom sektoru, gde imamo paradoksalnu situaciju u svakoj od opština, gde će vam prosečni gradonačelnik ili prosečan načelnik opštine reći kakav vam je problem sa zaposlenošću, svaki će vam reći, koji iole razume funkcionisanje svoje opštine - imam 50 ljudi viška i 50 ljudi manjka. Da li je postojao prostor da se jednom lepom reformom lokalne samouprave ta sredstva nađu i da se to uradi na bolji način? I tu ću se pozvati isto na jedan stav kolega koji su pre mene govorili. Ovo je parcijalna stvar i duboko se, zaista se duboko nadamo, pošto znam da razumete funkcionisanje lokalne samouprave i da vidite da je ovo jedan potez koji nije sistemski, a da mi imamo sistemski problem, koji nam se ponavlja iz godine u godinu, iz decenije u deceniju, i da je to prilično strašna stvar za nas sve koji živimo u Srbiji i želimo da imamo normalnu podelu vlasti, vertikalnu, lepu podelu vlasti između Republike i opština, između pokrajine, mesnih zajednica, šta god može da bude nivo vlasti u Srbiji i da trebamo tražiti sistematsko rešenje i da jedanput izađemo sa jednim rešenjem koje je jedna lepa mera i koje može da funkcioniše u jednom dužem vremenskom roku i oko čega ćemo se moći zaista svi saglasiti. Ovde smo čuli tako neke tonove koji su, kako da kažem, to su emotivni tonovi. Mi se razlikujemo i pozicija i opozicija oko mnogo stvari, imamo različite poglede na svet. Meni je žao kad kažu neki za svoje kolege, koliko god da ih mogu kritikovati zbog toga što su radili loše ili pohvaliti ih zbog toga što su radili dobro ili što rade sad loše, ili rade dobro, niko nije potpuno loš ni potpuno dobar u tome. Na kraju građani presude. Nemamo mi ovde neprijatelje, nemamo mi ljude sa kojima se nikada nećemo saglasiti. Mi imamo samo neistomišljenike i ne slažemo se oko nekih stvari, ali ono što sam duboko ubeđen i što bi bila najbolja stvar koju bi mi sebi kao jedno društvo mogli priuštiti, ovde postoje odbori gde postoji saglasnost oko nekih strateških ciljeva Srbije, i tu su nijanse u pitanju. Ja mislim da bi se svako, ali svako u ovoj sali mogao saglasiti da moramo imati zdravu, vertikalnu podelu vlasti i da bi s time morali što pre da izađemo, a da ne budemo u zemlji gde imamo mnogo parcijalnih rešenja. Meni je drago da ste vi ovo sve saslušali vrlo pažljivo, jer znam da imate i šta da odgovorite. Žao mi je na kraju što ste se umorili, pa ste rekli da niste čuli ništa posebno pametno. Malo se ovde ušlo u neke političke borbe koje su povremeno otišle u pravcu koji je loš jer gubimo vreme, dragoceno, umesto da razmenjujemo argumente i da tražimo jedno dobro sistemsko rešenje. Dakle, ono što mogu reći sigurno je da nama treba sistemsko rešenje i da ovakve parcijalne mere ne vode nikuda. Ono što je izvesno kada opštinama uskratite sredstva, neke će možda reagovati dobro i zaista postoje opštine koje su primeri dobre prakse, gde su sa malozaposlenih postizali dobre rezultate, ali većina opština nije ni posebno dobra ni posebno loša, i one će se ponašati kako se ponašaju uvek. Veliko je pitanje da li ćemo mi moći u nekom razumnom roku, pre nego što dođemo do jednog sistemskog rešenja, da dođemo do nekih ponašanja koja neće značiti da se opet dođe kod privrednika i traži novac, da se opet neće tražiti parafiskali, da se opet neće vratiti točak unazad, da na jednom mestu dobija Republika, a na drugom mestu da gube opštine. Ja ne mislim da tu postoji sukob i ne bi ga trebalo biti, ali ono što mislim i što ćemo uvek reći, najidealnije sistemsko rešenje je gde imamo što manje diskrecionih ovlašćenja, gde imamo što više izvornih prihoda na oba mesta i što više jasnih pravila igre i da bi trebali ići u tom pravcu i da trebamo reći – okej, sa naše tačke gledišta mi možemo da se razlikujemo u mnogim stvarima i to je sasvim prirodno. I sasvim je prirodno da neko brani rešenje koje daje više novca Republici. To je jedan sasvim drugi pogled na to kako treba da funkcionišu odnosi centra i opština. I to je potpuno legitimno braniti. Mi možemo tvrditi da to neće biti dobro zato što imamo iskustva iz devedesetih, iz dvehiljaditih. Imamo iskustva kada smo imalii centralizacije i različita rešenja i mi možemo tvrditi, naravno. Potpuno je legitimno tvrditi i suprotnu stvar, vreme će da pokaže, ali ono što bi bilo jako dobro je da iz našeg bogatog iskustva neuspešne decentralizacije u Srbiji probamo da naučimo svaku lekciju koju smo do sada imali i da iz tih lekcija možda malo bolje predviđamo šta mogu biti posledice. Mi smo skeptični, zaista smo skeptični, ali voleli bi da nismo u pravu. Mi bi zaista voleli da ovaj predlog bude zaista neto dobar i za opštine i za Republiku, izuzetno bi voleli. Mi ne želimo da bilo koja Vlada Srbije ne uspe i da našu pamet gradimo na tome što je neko bio neuspešan. To je užasan princip u životu, a pogotovo u vođenju politike i pogotovo u tome ako pretendujete da vodite jednu državu. Dakle, naša iskustva iz prošlosti nam govore da će to biti samo jedno odlivanje od opštine i prebacivanje na Republiku, a da je ono što nama treba u ovom momentu zaista jedan sistemski pogled, jedna sistemska stvar. Ono čega se mi uvek plašimo, jedna od principijelnih stvari, mislimo da je koncentracija moći u bilo čijim rukama loša stvar, koncentracija diskrecione moći je takođe loša stvar, a dosta je moći kada imate kompenzacione transfere. Trebamo ih izbegavati koliko god možemo, jer je previše iskušenja koja imamo kada radimo reforme. Previše je ljudi koji se osećaju oštećenim ili koji misle da mogu da dobiju nešto iz ovakvog ili onakvog dešavanja koje se može desiti kada se urade neke reforme. Sve u svemu, mi ovim amandmanom u suštini pozivamo da se ne usvoje rešenja i to je očigledno. Tri smo stvari izmenili. Mislimo da bi bilo mnogo bolje da se odustane od ovakvog zakona. Imamo naše argumente zašto to tako tvrdimo, i da se ide na jedno sistemsko rešenje, kojim bi se neke stvari u Srbiji mogle dovesti na pravo mesto, da ne tražimo previše argumenata kojima bismo jako striktno tvrdili da ono što druga strana tvrdi je najbolja moguća ili najgora moguća stvar i da je tu pravo rešenje i pravi put kojim treba da idemo. Ja ću još jedanput reći, ja želim da mi u tome uspemo. Ako bude bilo takvih predloga koji su vezani za jedan zdrav odnos, jedan dugoročno održiv odnos, jedan odnos koji bi bio izgrađen na najboljim praksama najuspešnijih zemalja, sa naše strane opozicije ćete imati partnere da vas podrži u tom procesu i to nije sporno, ali u ovom momentu mi zaista, poučeni iskustvima, recimo, mnogo priča smo čuli danas u kojima su, ne znam sada, vladajuća stranka govori kako su bili najgori ovi pre nje. Isto tako smo osam godina slušali kako su oni devedesetih bili najgori na svetu. U međuvremenu smo slušali kako je jedna sada stranka koja se vratila u parlament bila najgora. To su govorili oni o kojima sadašnja većina govori da su najgori. Iz tih grešaka smo mogli mnogo da naučimo i te greške nas opominju. Iz tih grešaka mi vučemo jednu dozu skepse da ovo neće biti najbolja stvar na svetu. Zato ćemo glasati protiv. Zato smo i ovim amandmanima pokušali to isto da kažemo. Naš je poziv da idemo sistemskim putem i tu ćemo vrlo rado biti vrlo konstruktivan partner i neće nam padati na pamet da donosimo amandmane koji se tiču toga da se u stvari tekst zakona odbaci na jedan implicitan način. Hvala vam na pažnji i želim vam svako dobro.
Potrošili ste vreme ovlašćenog. Reč ima Miladin Ševarlić.
Hvala. Molim vas prvo da mi vratite vreme od momenta kada ste me prekidali, odnosno kada ste polemisali sa mnom.
Ne mogu da vratim vreme. Imate dve minute i 18 sekundi. Izvolite, potrošite ga kako god hoćete.
Hvala lepo. Prepuštam drugom članu grupe.
Nema prepuštanja vremena. Nema toga. Morate naučiti pravila. Nema sada da vi prepustite nekom vaše vreme. To je nešto inovativno. Ne postoji to. Reč ima Ana Ćirić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, ministarka Brnabić, poslanička grupa PS-NSS-USS neće podržati ovaj amandman. Navedeni amandman je u potpunoj suprotnosti sa efektima koje predloženi zakon treba da donese, odnosno u suprotnosti sa obezbeđenjem makroekonomske stabilnosti i smanjenjem ukupnog fiskalnog deficita. Usvajanjem ovog amandmana mi u potpunosti menjamo kurs politike koja je do sada vođena, a ona je dobra i efikasna. To nam svakako nije u cilju. Složićemo se da je Srbija konačno na dobrom putu. Reforme nikada nisu bile popularne, nikada nisu bile lake, ali narod nas je podržao, te iz tog razloga, dužni smo da mu obezbedimo stabilnu državu i stabilnu budućnost. Iz tog razloga ne bih se složila sa kolegama koji su nas uveravali kako je ovo isključivo zakon koji se donosi zbog MMF. Mi smo jedna suverena država, država koja zna da misli sama, zna sama da odlučuje, ali takođe znamo da prepoznamo dobre primere iz svetske prakse, te želimo da ih uvrstimo u našu zemlju. Kada govorimo o ovom amandmanu, ne prihvatamo ga jer ovaj zakon je upravo u koheziji sa tim dobrim primerima iz svetske prakse. Ono što je nama od izuzetnog značaja, a o čemu smo razgovarali pre neki dan, jeste što je lokalna samouprava bila u potpunosti uključena. Ako se dobro sećam rekli ste nekih 105 lokalnih samouprava. Iz tog razloga smo apsolutno svesni da je ovo nešto što i lokalne samouprave u potpunosti podržavaju. Iz kog razloga podržavaju? Podržavaju zato što znaju da ovde ne govorimo o potpunoj centralizaciji, kao što ovde neke kolege insinuiraju, već je ovde ideja da usvojimo izmene zakona koji će dati na značaju lokalnoj samoupravi. Kako to? Tako što ćemo kroz dobar sistem razvijenih zemalja, kojim težimo, stvoriti jednu dobru sistemski organizovanu decentralizaciju koja će biti u potpunosti kontrolisana. Svojim radom ova Vlada posvetila je dovoljno pažnje svim delovima naše zemlje. Iz tog razloga se apsolutno ne brinem kada govorimo o nekoj centralizaciji dela sredstava. Sa druge strane, mi upravo od te Vlade dobijamo mehanizam razvoja lokalne samouprave kroz strategiju decentralizacije koja će ponovo uzeti u obzir sve lokalne samouprave i ponovo će uzeti u obzir sredstva koja su njima potrebna. Na taj način će oni moći kvalitetno da obavljaju svoje zadatke iz svojih nadležnosti. Smatram da će usvajanje ovih izmena zakona definitivno dati bolje rezultate, nego onaj zakon koji je 2011. godine usvojen, za koji smo sigurni da je usvojen iz političkih razloga, te zaista nemamo sumnju da je ovaj zakon, tj. ova izmena zakona u korist naših građana. A kako mnogi sugerišu da je i ovaj zakon koji danas usvajamo u političke svrhe, tu nazovi kritiku ja bih zaista prihvatila sa velikim zadovoljstvom i ovim putem se zahvalila i vama ministarka i Vladi Republike Srbije što je upravo danas, kada je većina predsednika lokalnih samouprava iz vladajuće koalicije, upravo danas je taj zakon na dnevnom redu zbog čega smo sigurni da su građani na prvom mestu ovoj Vladi i da se ovaj budžet troši domaćinski, a ne partijski. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Smatram da ovaj amandman koji je Saša Radulović podneo nije dobar, jer jednostavno naše iskustvo, Ustav i svi pozitivni zakoni u državi Srbiji regulišu da se prebivalište uglavnom koristi prilikom ostvarivanja biračkog prava i svih drugih prinadležnosti koje može jedan građanin punoletni, na kraju krajeva neko ko je zaposlen, da ostvari na teritoriji lokalne samouprave. Ovde je problem najviše u tome što su, gospođo ministar, ovaj zakon i ovakva preraspodela sada sredstava po nalogu MMF u čijim kandžama je, u bukvalnom smislu reči, Srbija nešto što će da izazove negativan efekat. Najpre zbog činjenice što predlagač ovog amandmana nije obrazložio, ali evo ja ću zbog toga da se nadovežem na ovo sa čime se ne slažem. Ovo sa čime se ne slažem je da će ovaj zakon jako loše da utiče na mogućnost projekcije budžeta za predstojeću 2017. godinu, jer ovo je kao grom iz vedra neba za mnoge jedinice lokalne samouprave i ekonomski lokalni razvoj i neuravnoteženost u tom smislu u celoj državi je najveći problem. Sad ja postavljam pitanje poslanicima SNS, pošto je najviše njih od onih koji su na vlasti u lokalnim samoupravama ili su bili, neki su u drugom, trećem mandatu - da li ste i koliko ste uspeli, a to je ključ opstanka razvoja, progresa, budućnosti, kako to Vučić voli da kaže – budućnost za nas i našu decu, da sami uspete da dovedete nekog investitora, da otvorite neku fabriku, da otvorite nova radna mesta ili da se preduzetništvo, a mi smo evo u godini preduzetništva, ne zasniva samo na floskulama i na praznim obećanjima? Ne znam da li je neko od vas pokušao nešto slično da radi. Ja imam takvo iskustvo i kada dođete u Nacionalnu službu za zapošljavanje i kada imate zdrav projekat, a smatram lično, evo, iz svog iskustva govorim, da sam ga imala i imam ga još uvek za delatnost za koju sam se kao preduzetnik opredelila da radim, apsolutno nemate podršku od države za tako nešto. Ne govori se ovde o tome da li je neko žena ili muškarac, jer ovo je proglašena godina za žene preduzetnike kako će dobiti investicije i mogućnost da u tom mestu ostanu da žive, da izdržavaju sebe, svoju porodicu i svoju decu. I sve to tako lako na rečima, a složiće se ministar Brnabić sa mnom da je ekonomski lokalni razvoj ključ svega. Je li tako? Bez toga nema pomaka. Mi smo, gospođo ministar, pre nekoliko godina, čini mi se, 2008. godine zakonom u Narodnoj skupštini Srbije izglasali, odnosno osnovali na osnovu Ustava i tog zakona 17 gradova u Srbiji. Od tih 17 gradova ni jedan nema nijednu osnovanu opštinu, osim grada Niša, koji ima svojih pet gradskih opština. To vam je poznato. Znači, to je jedna glupost, jedna farsa i ništa se dalje nije pomaklo od toga. Koliko je kolega poslanika, sada da ne govorim pojedinačno, iz bivšeg DOS-a i SNS koji su na čelnim funkcijama u tim gradovima? Statut grada mrtvo slovo na papiru. Nema investicija, a da ne govorim o tome da smo, takođe, najvećim delom na insistiranje SRS, iako smo bili opozicija tada, a i sada, da bismo poboljšali život i da bismo omogućili lokalnim samouprava da osnivaju nova preduzeća i da se razvijaju, osnovali Zakon o slobodnim carinskim zonama. Ni jedna od tih zona nije profunkcionisali, niti je doveden strani investitor ili neko ko želi da uloži u takav posao. Sada dolazimo do toga – kako će lokalna samouprava da opstane kada nema novih radnih mesta, kada se plate veoma teško obezbeđuju? Iz preduzetništva najteže, verujte, jer sve teže ti sitni preduzetnici, mala i srednja preduzeća isplaćuju poreze i zarade i dolaze u jedan vrtlog. Samo u gradu Kragujevcu preko šest hiljada privrednih subjekata je podnelo zahtev do 31. marta ove godine za reprogram poreskog duga. Šta vam to govorim? Vama kao ministru. Možda niste znali, imate pregled za celu Srbiju, da je veliki problem obezbediti zdravo radno mesto i zdravu supstancu iz koje će da se isplaćuje plata, a samim tim i ta zarada. To onda možda ne bi bio problem da se ovo umanjenje, koje se direktno po diktatu MMF vrši, da ima više novih radnih mesta i da je taj priliv u budžet opštine veći. Hvala vam najlepše.
Mala sugestija – Požarevac, Niš, Užice, Vranje imaju gradske opštine. Reč ima narodni poslanik Mihailo Jokić.
Moram kao profesor da izrazim svoje iznenađenje i zaprepašćenje koliko je prisutno neznanje među poslanicima kada se vodi rasprava o ovakvim stvarima. Neću da ponavljam ono što je rekao Kovačević, ali ako poslanicima nije jasno, kada je prihod stopa puta osnovica, da prihod može ostati isti ako se stopa smanji. Zašto? Zato što se može osnovica povećati. To je rekao jedan poslanik i otišao je vani. U takvoj situaciji voditi dijalog je jako teško. To je stvarno nerazumno. Ja mislim da je narod prosto iznenađen kada sluša ovakve diskusije. Vidite o čemu se radi. Fiskalni savet je petog septembra objavio da će porez na zarade, umesto predviđenih 149,5, biti 155 milijardi. Šta to znači? Kada bi se ovaj zakon koji treba da bude primenjen od 1. januara 2017. godine, primenio sada, u ovom momentu ni jedna lokalna zajednica ne bi dobila manje para. Zašto? Zato što je 149,5 puta 80 jednako 155 puta 77, to je prosto. Čak one lokalne zajednice gde je učešće poreza na zarade veće u ukupnom budžetu, one bi dobile više. To su proste stvari. Kada to neko ne razume, a ovde sam slušao strašne priče, onda je diskusija na ovu temu besmislena. Neću da se ponavljam, da pričam ono što su drugi pričali, nešto sasvim novo. Zašto je ovo decentralizacija? Zato što se lokalne samouprave, opštine i gradovi moraju okrenuti sebi. Znači, njihovo je da jačaju izvorne prihode. Ovo je ustupljen prihod, ovo je prihod republike i ponovo se vraćamo na prihod. Šta je prihod? Stopa puta osnovica puta obim. Znači, moramo se truditi, odnosno ministarstvo se mora truditi da smanjujemo stopu, da smanjujemo osnovicu, da građani plaćaju manji porez, ali da obim bude veći, da više građana plaća porez i da i gradovima i građanima bude bolje. Da bi to postigli opštine i gradovi moraju imati pomoć ministarstva. Apelujem da vi sve vreme radite na tome po svim osnovama, ne samo porez na imovinu, nego po svim projekcijama gde se građanin javlja kao obveznik. Znači, što više građana, a biće sve više građana, ako stopa bude manja. Onda će ukupan prihod biti veći. Još jednu stvar vama kao savet, kao predlog jeste da se potrudite da edukujete, ne mislim da naredite, da opštine i gradovi popišu svoju imovinu. Ovde ima mnogo predsednika opština, možda i gradonačelnika, ali ja odgovorno tvrdim da veliki broj opština i gradova ne zna sa kojom imovinom raspolaže. Imovina mora biti popisana. Za to se mora potruditi ministarstvo, koje će metode, koje će alate, na koji način, ali moraju opštine i gradovi popisati svoju imovinu i onda tu imovinu staviti u funkciju prihoda. Tada će biti bolje i lokalnim zajednicama i građanima koji žive u tim lokalnim zajednicama. Toliko od mene. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević i Dejan Šulkić. Nisu više tu. Na član 1. amandman je podneo poslanica Aleksandra Jerkov. Da li želi njena grupa da diskutuje o tome? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Goran Ćirić. Izvolite.
Čuli smo od poštovane ministarke jedan argument da su uglavnom poslanici davali amandmane u kojima se traži povećanje prihoda i stope za grad Beograd, a smanjenje za Crnu Travu i neke opštine. Evo primera amandmana koji vas demantuje. Amandman koji glasi da stopu, gde ste predložili Zakonom sa 80% treba smanjiti na 74%, predlažem da se upravo za te opštine najnerazvijenije i gde ima najmanje radnih mesta poveća na 85%, a da grad Beograd i ostali gradovi ostanu na istom nivou. Dakle, nije tačno to da su svi poslanici bili toliko zli i da su tražili novac koji će se preliti iz siromašnih opština sa juga Srbije ili iz najsiromašnijih opština Srbije prema Beogradu. Dakle, ovde je zahtev bio da se ostavi nivo prihoda, u stvari učešća u porezu od zarada gradovima i gradu Beogradu na istom nivou i to zbog onog argumenta o kome smo razgovarali, zbog načina da stvarno probudimo utakmicu u kojoj će se gradovi i opštine, gradonačelnici, lokalne samouprave boriti za što veći broj radnih mesta i gde će povećavati svoje prihode tako što će otvarati mogućnosti investitorima i otvaranju novih radnih mesta. Šta bi to značilo dalje? Zaista mislim da, podsetiću vas na ono pitanje iz plenarne rasprave o gradu Beogradu, rekli ste da će Beograd podneti po ovom planu najveće posledice, uslovno rečeno dve milijarde manje prihoda sa ovim smanjenjem. Pitao sam vas da li je tačno da je zbog neefikasnosti, zbog neodgovornih poziva da se ne plaćaju karte u gradskom prevozu Beograda, smanjeni prihodi nadomešćuju tako što se radi transfer 2014. godine od dve milijarde, upravo onoliko koliko se sada gradu Beogradu smanjuje ovim zakonom? Rekli ste i očekivao sam da ćete to proveriti i siguran sam da jeste već proverili, pošto ste imali informacije o drugim gradovima vrlo detaljno. Primeri koje smo često slušali o tome koliko su neodgovorni gradonačelnici bivšeg režima, zaduživali gradove, veliki broj vas je bio zaista u pravu. Recimo bivši gradonačelnik grada Niša bivšeg režima koji je bio vaš član, vaš član je i dalje. Niš ima novog gradonačelnika, takođe iz SNS-a kome želim svaki uspeh i upravo se i zbog njega i zbog građana Niša zaista iskreno borimo da ostane što više prihoda za gradove koji i onako sada imaju vrlo tešku situaciju. Dakle, posledica onih prethodnih četiri godine je bila upravo to, dve i po milijarde duga za grad Niš. Znate li sa kojim procentom se ispunjava planirani budžet? Sigurno znate, znaju i vaši saradnici, sa 60% je realizacija budžeta grada Niša u protekloj godini. Da li je moguće da grad efikasno funkcioniše sa takvim prelivanjima? Nije moguće, a mi sada idemo sa dodatnim smanjenjem i zakonom za koji ćemo ovde glasati. Dolazimo u zaista apsurdnu situaciju da štitimo gradonačelnike i probamo da zaštitimo neke funkcije, a šta su posledice? Posledice su to da nema javne rasvete, jer nije plaćen račun. Ima tu mojih kolega iz Niša koji znaju da često prođete uveče kroz grad, a da nije upaljena javna rasveta.
Potrošili ste vreme ovlašćenog. Hoćete li od grupe.
Da, od poslaničke grupe. Dakle, pošto grad Niš nije uspeo da namiri svoje dugove zbog takvog punjenja budžeta, a biće još lošiji posle usvajanja ovog zakona, imamo posledice da je u mraku, imamo posledice smanjene bezbednosti u saobraćaju, imamo posledice moguće veće stope kriminaliteta, jer sada zaista nije bezbedno šetati se gradom po mraku. Imamo problem sa odnošenjem smeća jer se sve ređe odvozi smeće i grad nam zaista nije nikada bio prljaviji. Imamo problem sa izmirivanjem dugova u osnovnim školama. Imamo problem sa izmirivanjem dugova u osnovnom zdravstvu. Govorim o gradu Nišu, mnogi bivši i sadašnji gradonačelnici će potvrditi da imaju slične probleme u svojim gradovima, ali sve se to odražava na kvalitet i život naših sugrađana. Dakle mi se ovde ne borimo za bolji status gradonačelnika iz SNS-a, 99% njih je upravo iz vaše stranke, mi se borimo za to da poboljšamo kvalitet života svim našim građanima. Kada već govorimo o dugovima, malo je tih dve i po milijarde duga grada Niša u odnosu na 10 milijardi evra zaduživanja ove i prethodnih vlada od 2012. do ove godine, 2016. godine i mislim da je važno da otvorimo tu debatu i pokažemo da nismo niti zluradi, da se ne radujemo tuđim neuspesima, da se nadamo da možemo ovim našim rešenjima da doprinesemo da gradovima ostane što više mogućnosti i što više sredstava da rešavaju probleme gradova u kojima svi mi živimo.
Reč ima ministar.
Hvala puno. Tačno je, ovaj amandman predlaže da se umesto 74% za lokalne samouprave daje 85% i to bi bilo lepo, ali je svakako neostvarivo... (Goran Ćirić: Dobacuje s mesta.) Na 85, neostvarivo, ne bi bilo finansijski odgovorno, ali bi bilo lepo. Ali je istina nažalost da najveći broj amandmana, iako postoje i ovi koji su se, amandmani, predlozi amandmana gde se borilo za veći, ravnomerniji, regionalni razvoj i veću podršku lokalnim samoupravama koje su siromašnije, koje imaju manji prihod od poreza na zarade. Nažalost, čak pet amandmana, čak pet predloga amandman govori isključivo o tome da se Beogradu daje više nego što je čak 2011. bilo. Znači, bilo je i čak do 17%. Razumem da postoje veliki broj narodnih poslanika iz Beograda, i ja sam iz Beograda, ali moramo da se fokusiramo i na druge lokalne samouprave. U ovom slučaju ovaj amandman pozdravljam, ali je finansijski neodrživ i zato je odbijen. Hvala.
Hvala. Reč ima Vjerica Radeta.
Poslanici SRS nisu podnosili amandmane na ovaj zakon i šta zapravo mislimo o ovom zakonu rekli smo u načelnoj raspravi, ali danas kada se govori o amandmanima i kada smo pogledali sve ove amandmane i mišljenja Vlade o amandmanima jedini zaključak je – kakav zakona, takvi amandmani. Vi ste rekli svoj stav zbog čega su ova smanjenja lokalnih prihoda i zarada na ovom procentu i vi ste rekli – cilj je da ispunite zadatak MMF-a da se obezbedi 4,8 milijardi dinara. Da li je to moglo biti i 4,9 ili 5 milijardi, ili 4, to je prilično paušalno. Još više od toga je paušalno ovo što se predlaže kroz amandmane. Amandmani su očigledno predlagani, tek da bi nešto bilo predloženo i mi mislimo da je to jednako loše, kao i vaš zakon. Nagađati se sad da li Beogradu treba 70, da li 80%, da li sada treba neko da čuje u nekom mestu i da kaže - evo ovi se bore da mi dobijemo 5%, 10% itd, sve je to farsa. Sve je to farsa. Pogotovo, kao i danas kada smo govorili o sudijama, slično izgleda da će biti, čini mi se, sudbina ovog saziva parlamenta, da ćemo uglavnom imati raspravu između bivšeg i sadašnjeg režima, o temi koju zapravo jedni i drugi na isti način gledaju. Niko od njih nema protiv toga da MMF zadaje koliko mi treba da uzimamo i delimo para, mi srpski radikali smo apsolutno protiv toga i zato se razlikujemo i od jedne i od druge strane. Sa druge strane, kada su govorili i o onim amandmanima gde se briše ovaj stav, odnosno gde se vraća na onaj izvorni zakon, ja kada slušam naprednjake kada se obraćaju demokratama pa pričaju o vodosnabdevanju, a onda oni njima, pa se onda na trenutak zbunim da li to naprednjaci pričaju o Zrenjaninu ili demokrate o Smederevskoj Palanci ili su obrnuli? Dakle, problemi postoje definitivno. Za probleme su na lokalu odgovorni jednako i jedni i drugi. Ko je gde stao, drugi nastavio, o tome ćemo mi imati prilike po raznim osnovama. Ali, dok govorimo o ovim amandmanima, prate nas ljudi i ako mislim da sada nema direktnog televizijskog prenosa, ali postoji internet pa ljudi gledaju i šalju poruke. Kažu - lepo je što se vi poslanici borite za vodosnabdevanje u gradovima, što pominjete problem onog ili ovog grada. Kažu- da li će neko da se seti da iprobleme u selima, pogotovo kada je u pitanju vodosnabdevanje. Pa, onda kažu iz Batočine - da li će neko da kaže da se mi i naša deca snabdevamo iz bunara i da ne postoji u zakonu mogućnost, da ne postoji telo, ne postoji lice koje zaduženo za kontrolu vode u bunarima, a ljudi tu vodu piju i oni ne znaju. Ovi u Zrenjaninu znaju kada vodu ne smeju da piju. Ovi u Užicu su znali kada vodu nisu smeli da piju. Ovi u Smederevskoj Palanci takođe, a ti ljudi u selima, konkretno govorimo o Batočini, jer suse oni javljali, ali nije samo Batočina, oni ne znaju da li voda koju piju da li je ispravna ili ne i to je jedna od obaveza vašeg ministarstva da i o tome u budućnosti povedete računa. Problem zbog kojeg smo imali svi generalno velikih problema, takođe se javljaju ljudi i intervenišu, jeste protivgradna zaštita i to se u državi Srbiji sada ne zna. Evo i da ne smanjujete ove pare, i da hoće neko da plati i da kupi to, niti se zna u čijoj je nadležnosti, ni ko to može da kupi, ni ko može da plati nekoga ko će to da koristi itd. Dakle, nije problem samo u ovim iznosima, nego je problem u suštini. Problem je i u primeni ovakvog zakona kakav jeste i kada gledam kako ste vi iz Vlade obrazložili ove amandmane, odnosno logično je da vi, znalo se u startu svako ko je podnosio amandman da vi to ne možete da menjate i da nećete usvojiti amandmane. To ne znači da amandmane nije trebalo podnositi, ali je neozbiljno da vi kažete recimo ovaj amandman zbog čega nećete da prihvatite kažete isto zbog čega je amandman Balše Božovića, a kod Balše Božovića ste napisali da se amandman ne prihvata iz razloga što se predloženim amandmanom ne postiže rezultat definisan Predlogom zakona. Koji je to rezultat? Nemate vi nikakav rezultat definisan Predlogom zakona. Vi ste rekli, gospođo Brnabić, da je to zakon koji donosite ad hok zato što su vam rekli iz MMF da morate u budžetu da obezbedite 4,8 milijardi. Nije ovo nikakva računica, nije ovo nikakav vaš bog zna kakav rad, ovo je čista matematika koja je, iako ste morali da je radite, morala biti urađena na mnogo pravičniji način. Pričala sam vam na odboru o tome. Sada nažalost više nemam vremena, ali se sećate šta sam sve rekla o tome. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović.
Hvala predsedavajući. Neću govoriti po amandmanu, nego imala bih jednu kratku repliku na izlaganje šefa poslaničke grupe bivšeg režima koji je pominjao Niš i pokazivao u mom pravcu. Čisto se pitam da li taj čovek uopšte živi u Nišu i bilo bi fer i korektno ako analizira rad gradonačelnika SNS da analizira period od …. [[Isključen mikrofon.]] od 2008. do 2012. godine kada je njihov kadar bio na vlasti. Molim vas vratite mi reč.
Ako ćete da govorite o amandmanu. (Ljubica Mrdaković Todorović, s mesta: Govorila sam o amandmanu.) Ovo vam je treći mandat, pa pokušajte da budete zaista u temi. Zatražite ponovo reč.
Samo jedna rečenica na kraju. Radim u najvećoj ustanovi primarnog nivoa zdravstvene zaštite na Balkanu. U periodu od 2008. do 2012. godine njihov kadar je ostavio Dom zdravlja Niš, najveću ustanovu primarnog nivoa zdravstvene zaštite sa 158 miliona dinara duga. To smo nasledili. Toliko o njihovom domaćinskom poslovanju i brizi za građane.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Koristiću ono vreme, onih 15 minuta. Potrudiću se da to iskoristim iz dva dela, pošto postoje amandmani na dva člana. Ovo je formalnopravno povodom amandmana Gorana Ćirića, ali pošto su skoro svi amandmani isti, mislim da i komentar SRS povodom tih amandmana može da obuhvati sve to. Ima nekoliko stvari koje su dobre u ovom predlogu zakona. Prva stvar koja je dobra jeste što, otvarajući ovu temu pričom o nacrtu i pričom o predlogu, je izvršen odgovarajući uticaj na jedinice lokalne samouprave da malo drugačije pripremaju svoje budžete za 2017. godinu i to je dobro što se unapred njima kaže koja će pravila da važe za 2017. godinu, da mogu na vreme da se preorijentišu i da procene kako će to izgledati sa prihodima jedinica lokalne samouprave. Što se tiče predloženog rešenja i predloženih amandmana, oni se svi kreću unutar postojećeg sistema finansiranja lokalne samouprave, a taj sistem mora da se kaže da nije izdržao test vremena. Zašto nije izdržao test vremena? Vidite i sami po ovim amandmanima i po ovim diskusijama, gotovo da su poništene razlike između političkih stranaka, svi su na neki način nezadovoljni, pa čak i oni što glume da su zadovoljni. Zašto? Zato što kod nas postoji jedna praksa, ako ove godine budžet bude niži to je loša osnovica za sledeću godinu i zato budžeti moraju da se naduvavaju, naduvavaju, da bi startne pozicije iz godine u godinu bile bolje. To je prirodna posledica i nečega, što se kaže zamena teza. U vreme Mlađana Dinkića bila je priča da je prosperitet Srbije u velikoj potrošnji, pa smo onda trošili ono što nemamo, a da bi to koliko toliko bila potrošnja, onda smo morali da se zadužujemo. Sada imamo drugu varijantu, sada imamo varijantu štednje i sada štedimo, ali opet štedimo ono što nemamo. Kada pitate ove ljude iz Vlade – šta ste to uštedeli, oni kažu – toliko i toliko. Pa, pokažite nam te pare gde su. Pa kaže – nema tih para, ali za toliko smo se manje zadužili. Znači to je nešto virtuelno i to će da se nastavi dalje. Za stanje u lokalnoj samoupravi, pored krivice koju nose oni koji su bili na vlasti u lokalnoj samoupravi, možda i veći krivac su svi oni koji su bili na republičkom nivou na vlasti, a evo i zašto. Praktično, od kada je donet Zakon o lokalnoj samoupravi i svi oni prateći zakoni koji se tiču lokalne samouprave, neke oblasti su ostale totalno neregulisane, ili pogrešno regulisane ili loše regulisane. Pravilo je kada se jedinicama lokalne samouprave poveravaju neki poslovi iz nadležnosti državne uprave da to ima svoju cenu i da se to plaća, ali kada se ide sa principom podeljene nadležnosti između lokalne samouprave i Republike, odnosno centralne vlasti, onda je tu poprilično šareno. Zašto kažem da je šareno? Zato što o kredama i o grejanju treba da vodi računa lokalna samouprava, a o platama Republika. Onda Republika bude darežljiva, pa kaže – vi možete malo i kadrovski da se uključite kada je u pitanju obrazovanje na lokalnom nivou, i razvije se jedan poseban sistem, a onda mi u stvari vidimo koliko oni koji vode državu ne znaju Ustav Republike Srbije. Republika Srbija je u obavezi da obezbedi isti nivo zdravstvene zaštite na svakom kvadratnom santimetru Republike Srbije. Kako možete da delite nadležnost sa lokalnim samoupravama? Identična situacija je i kod obrazovanja, država garantuje obrazovanje, zdravstvo i da ne ređam još neke oblasti, a onda država, odnosno vlast elegantno kaže – decentralizacija. Vi pravite decentralizaciju tamo gde vam je zabranjeno. Nema decentralizacije u obrazovanju, nema decentralizacije u zdravstvu, nema decentralizacije u putnoj privredi, infrastrukturi, nema. Da vam ne pričam kako je u onom Zakonu o železnicama, i pruge ste podelili. Lokalna samouprava može samo da se slika sa nekim prugama, još treba da organizuje i saobraćaj na nekoj teritorijalnoj pruzi. To je klasična podvala. Zašto je to prolazilo? Zato što su bili naši, pa naši na centralnom nivou stiskaju njihove na lokalnom nivou, ovi zbog fotelja prave to i to. Mi danas imamo situaciju da su se neki gradonačelnici promenili samo ako im se desi saobraćajna nesreća ili ih neko strelja. U svim režimima su dobri. Uzmite Vidoja Petrovića iz Loznice, do pre nekoliko godina je bio URS, URS, URS, URS, a se nešto promeni, sad je nešto drugo, a on isti čovek. Njega interesuje njegov džep i baš ga briga ko će biti na vlasti. Da li će to centralna vlast da reši? Ma, to njih baš briga. Oni kažu – to je volja naroda, narod je to izabrao. Onda on kaže – dok je bio Mlađa, ja sam gurao investicije, sad je neko drugi, sad ja guram investicije, sad ja asfaltiram, hoću da budem grad, bićemo grad. Mene prosto čudi da neka sela niste proglasili za gradove. Zašto? Tražio Vršac. Zašto? Tražio Pirot, a ako hoćemo da budemo na vlasti, Piroćanci vole da budu grad, hajde mi njima da damo grad, pa ćemo da budemo na vlasti. Sve to može da prođe, ja ne sporim to. Ne sporim ni ovo što se neki, kako kažu, bivša vlast, koliko ja vidim ovde je sve bivša vlast, zalažu za neke procente, a svesni su toga da će to da rešavaju neki drugi. Ima ono podmuklo, tiho, svi su nezadovoljni, apsolutno su svi nezadovoljni. Da li ćete ovim izmenama zakona da rešite problem? Nećete. Zašto? Problem je nerešiv. Opterećeni smo dugovima u lokalnoj samoupravi. Zaduživanje lokalne samouprave bio je odraz politike centralne države pre deset godina. Ne možemo, zadužujte se, pa je to otišlo toliko daleko da danas, molim vas, pa mi smo pre nekoliko godina preklinjali i molili da se poreska administracija ne vraća lokalnoj samoupravi u onom delu za lokalne prihode, da se ne vraća. Ne, sada imate i lokalne poreske organe i sada se kuka ovde kako nije popisana imovina, kako ide slabo naplata tih taksi itd. Samo da vas podsetim šta smo imali u vezi ove komunalne policije. Molili, preklinjali, nemojte to da radite, nemojte to da radite. Da li neko u ovoj zemlji zna šta rade stambena preduzeća koja navodno održavaju zgrade? Kada su oni zadnji promenili nešto na ravnom krovu koji prokišnjava? Odete, a oni kažu – na podračunu za vašu zgradu nema dovoljno sredstava, a svakog meseca zaposleni u tom preduzeću primaju plate. Ili ovi moji u Rakovici, oni obožavaju karnevale, a nemaju nadležnog nikako ili u ovim drugim opštinama što organizuju pevaljke za njihove velike proslave – dan, Nova godina itd, a nema kuče za šta da ih ujede. Pogledajte ovo selektivno što je radila DRI, šta je našla u tim lokalnim samoupravama, šta se sve dešava. Mi u klasičnom smislu reči nemamo uređenu lokalnu samoupravu, pa mi nemamo čak ni ministarstvo. Mi imamo Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu koje samo sa upravnih stvari posmatra lokalnu samoupravu – da li je dovoljno dobro smenjen predsednik opštine, da li je dobro bilo preletanje odbornika iz jedne u drugu odborničku grupu. Prvi put je odbornik postao vlasnik mandata, pa posle godinu dana poslanik. Svesno i namerno urušavanje sistema, a nema ga ministar finansija. Zašto ga nema? Pa, šta je kriterijum za moć? Pare. Pare koje imaš u portfelju, sa kojima raspolažeš. Sa tim parama radiš sve. Pa, naše lokalne samouprave nemaju stavku za investiciono održavanje. Kad kažem lokalne samouprave, pričam u jednom širem smislu reči. Pre svega mislim na komunalna preduzeća i ono što održava dobro od opšteg interesa. I to je sistem drži vodu. Slušao sam sada o mestima koje imaju vodu, koje nemaju vodu itd. Pa, ti problemi u tim mestima postoje 30 godina. Zašto? Zato što ne postoji investicioni dinar. Sve se to pojelo. Kao što u državi jedemo unapred, unapred smo pojeli 25 milijardi evra i ostavili dug pokolenjima, tako i u lokalnim samoupravama unapred su potrošene neke pare. Da li su one racionalne potrošene? Ja to ne znam, ali prema onome što govore državni organi koji vrše kontrolu, pogotovo kada padne neko sa vlasti, vidi se da od početka to nije bilo racionalno niti efikasno korišćeno. Taj problem, to je suštinski problem naše lokalne samouprave, ne rešava ni izmenama ovog zakona, ni ovi amandmani koji su podneti. Zato to poprilično obesmišljava ovu diskusiju, ali je dobro da svaka debata traje i da se vodi, jer onda izlaze na videlo problemi. Vi koji ste formirali vlast, vi ste dobili ekskluzivno pravo i obavezu od građana da rešavate probleme. Vlast je dobila obavezu da rešava probleme voljom građana, a opozicija nije dobila to pravo i tu obavezu. Mi sada vidimo da kako vi želite da rešite taj problem. Vi taj problem ne želite da rešite. Vi želite samo matematički da usaglasite nešto, ali to što usaglašavate ne rešava naše probleme. Dalje, imamo potpuno obesmišljen koncept okruga. Da li je nekome jasno u ovoj zemlji čemu služe ti okruzi? Da li su oni kohezioni faktor povezivanja? Mi nemamo trostepeni taj sistem lokalne samouprave. Nemamo i ne treba da imamo. Mi smo mala država. Mala država, mali narod teži ka centralizaciji. Za mali narod i malu državu decentralizacija je opasnost, velika opasnost. Mi nemamo jasne granice u finansiranju lokalne samouprave, da se vaša samouprava ostvari od toga što je minimum, do toga što je maksimum. Mi imamo jednu paradoksalnu situaciju, gradonačelnici i predsednici opština trkaju se da, kako se to kaže, apliciraju nešto, da konkurišu za neka sredstva, pa ako imam dobre projekte ja ću da dobijem pare. Ma ljudi, bežite od toga! Apliciram za vodu? Ma nemam šta da apliciram za vodu, voda je obaveza, to mora da se obezbedi. Šta ako neko nije aplicirao, neće da ima vodu u tom mestu i država će mirno da gleda? Pa, to je nemoguće, ljudi. Kakve bre vaše aplikacije, kakve te konkurencije između opština? Kakva bre konkurencija između opština? Opština ima toliko i toliko stanovnika i svi naši stanovnici u svakoj opštini treba da imaju približno isti standard. To je obaveza. Pričate o nekom regionalnom razvoju. Kakav bre crni regionalni razvoj? Delite tamo gde treba kapom i šakom. Onaj se pa hvali i kaže – nemam više zaposlenih, dobre su mi finansije, a i dalje sam nerazvijena opština. Pa to je sramota! Najbolji si i dalje si nerazvijen? Ne, drži status nerazvijenog da izvuče iz Republike neke pare i da bude dobar predsednik opštine, da mu aplaudiraju onih pet seljaka u svakom od njegovih sela. Da na 15 sela ostvari vlast i on opet sedi miran, sve je fino, puj pik ne važi se, sve idemo dalje. Tako mislite sa tom logikom da rešimo naše probleme i našu situaciju? Pa to je nemoguće. Nama je potreban sistemski propis, sistemski zakon. Dotle sve ovo izgleda kao drži vodu dok majstori odu, pa kad dođu novi majstori oni kritikuju one prethodne.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, evo da na još jedan način probamo da ocrtamo zašto smo kao opozicija, verujem svi, ovim različitim amandmanima želeli da ukažemo zapravo na besmislenost ovih vaših zakonskih intervencija. Zašto u ovom amandmanima imamo, recimo, da umesto što vi uzimate gradovima i opštinama npr. 77% od poreza na zarade, zašto ne bi bilo 76% ili 78%? To je poenta ovih amandmana. Zato što i vi ne znate što uzimate toliko. Zato što iz ovih zakonskih rešenja nema nikakve ideje, ima samo naloga MMF-a. Šta je najveći, po meni, dokaz tome? Pet godina ste, gospodo naprednjaci, na vlasti. Kada ćete konačno da shvatite da niste više opozicija, da ne možete vite da pričate o bivšem režimo kao glavnoj temi kojom se vi bavite? Ja mogu da razumem jedno vreme da se priča o bivšem režimu koji je za sve kriv, ko što jeste, to nije sporno, ali valjda posle nekog vremena treba da se preuzme odgovornost da vidimo šta vi znate. Ako ste vi za pet godina vaše vlasti iznedrili izmenu ova dva člana Zakona o finansiranju lokalnih samouprava, to znači da vi nemate nikakvu ideju o lokalnim samoupravama, da vi ništa za pet godina niste smislili drugo, izuzev izmene ova dva člana, a i sa izmenama ova dva člana vi ne znate šta hoćete. Dakle, to je problem cele ove priče ovde. Znači, vi jednostavno niste ni na Republici rešili određene probleme, a sada kao rešavate ili namećete lokalnoj samoupravi da ona rešava. Pa, što vi niste rešili sivu zonu? Što vi niste naplatili poreze koji nisu plaćeni recimo tajkunima? Što niste popunili budžet na neki drugi način, tako što ćete da dodatno oporezujete strane banke ili strane firme koje iznose profit nelegalno iz ove države? Dakle, imali ste vi načina da tu fiskalnu konsolidaciju uradite i na neki drugi način, ali vi te načine izbegavate. Nećete da se zamerite MMF-u, nećete da se zamerite tajkunima, nećete da se zamerite stranim bankama, nećete da se zamerite stranim investitorima. Pa, vi iz budžeta dajete naše milijarde stranim bogatim firmama da bi došle ovde i zaposlile naše radnike. One ništa ne ulažu. One naše pare ulažu u otvaranje firmi u našoj državi. Kakva je to ekonomija? Dakle, vi mnogo veće pare trošite iz budžeta nego što ćete uštedeti sa ovih pet milijardi. Pa, nemojte nam onda uzimati na lokalu ni tih pet milijardi. Uštedite tako što nećete dati nekom „Tenisu“ tih pet milijardi, recimo, i eto vam pet milijardi. Nemojte dati „Tenisu“, on je najbogatiji Nemac, njemu to ne treba. Što bi mi iz našeg budžeta finansirali bogatog Nemca? Što ne napravite neku srpsku zadrugu, pa dajte njoj pet milijardi, pa da vidite da li umeju srpski zadrugari nešto da naprave. Dakle, tu se sada mi ovde razlikujemo sa vama, ako niste do sada razumeli. Ne vidimo nikakvu ideju o funkcionisanju lokalne samouprave iz ovih vaših zakonskih rešenja. Sami ste priznali - naterao nas MMF. Priterani smo uza zid, ističe nam rok, moramo po hitnom postupku da izvršimo fiskalnu konsolidaciju, naredio MMF. Nemamo nikakvu ideju šta radimo sa ovim, nego MMF naredio. To je ono što se mi ovde sporimo već tri dana. Iz svega ovoga što gospođa ministarka nije odgovorila ni na jednu kritiku Dveri za ova tri dana, sasvim sigurno je da nema argument, da nema šta da kaže, da su jednostavno naši argumenti neoborivi. Posebno je, da tako kažem, pomalo i smešno kada recimo kritikujete neki tamo ne znam Dinkićev zakona, recimo. Pa, vi ste Dinkića uzeli u Vladu. Dinkić je još uvek neka vrsta savetnika Vučićevog za saradnju sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Pa, vi onda kažete s pravom, ja se tu slažem s vama, da je taj zakon iz 2011. godine korišćen zapravo u predizborne svrhe. Da, slažem se. Pa, Dinkić je čitavu politiku napravio na tome što sada Vučić na neki način ponavlja – ja držim kasu, a ti onda dođeš kod mene pa me moliš za pare, a ja ti kažem hajde učlani se u URS i vodi kampanju na lokalu za URS, pa ću da ti dam pare iz republičkog budžeta. Šta sada treba svi mi da radimo po lokalnim samoupravama u Srbiji? Da dođemo kod Vučića, pa da nam on kaže – hajde učlani se u SNS, pa ćeš da dobiješ bilo kakve pare? Dakle, svi ti Dinkićevci na lokalu koje vi kritikujete za nenamensko trošenje sredstava i za sve ovo što su oni upropastili, pa pola njih su vam sada lideri SNS-a na lokalu. Koliko Dinkićevaca je kolektivno prešlo sa lokala u SNS i danas su gradonačelnici i predsednici opština u vaše ime? Nemate prava da ih kritikujete. To su sada vaši kadrovi, kao što je i Dinkić vaš kadar, kao što i vi nastavljate Dinkićevu ekonomsku politiku. Recite mi neku razliku između vas i Dinkića. Ja je ne vidim. Ne vidim u ekonomiji, ne vidim u odnosu prema lokalnim samoupravama, ne vidim u kadrovima. Uostalom, već sam vam rekao, Dinkićev šef kabineta, sada je šef kabineta Aleksandra Vučića. Hoćete još neki dokaz. Uzimate njihove ideje, uzimate njihove kadrove, uzimate njihove preletače na lokalnom nivou. Dakle, vi ste dinkićevci, to je SNS, u ekonomskom i političkom smislu. Zaboravili ste ono robijaško odelo što je Aleksandar Vučić oblačio Dinkiću ovde u istoj zgradi. Šta bi sa tim? Dakle, ako hoćete, gospođo ministarka puni budžet i fiskalnu konsolidaciju, oporezujte ekstra-profitere, nemojte uzimati lokalnim samoupravama, tajkune, strane firme, strane banke. Nešto na njih ne smete da udarite. Ne sećam se da je MMF tražio da se oporezuju banke koje imaju najveće kamatne stope u Evropi i koje iznose milijarde evra ekstra profita iz ove države na grbači ovog siromašnog naroda. To MMF neće nikada tražiti, i MMF se neće nikada interesovati za standard građana Srbije. MMF jedino interesuje da mu se vrate dugovi i da zaštiti strani kapital ovde, i da nama nameće nešto što nije naš interes. Mnogo veći naš interes da mi uložimo naše pare u našu domaću proizvodnju i naše domaće banke, nego fiskalna konsolidacija koju nam nameće MMF, nego stabilan dinar, nego ne znam šta drugo. Nama je najvažnije da se pokrene domaća proizvodnja, to mi treba da uradimo. To šta MMF interesuje, to najčešće nije naš interes. Nije domaći ekonomski interes, to je MMF-ov interes. Ne mogu tu nikada da se složim sa vama, da su interesi MMF jednaki interesima države Srbije i našem domaćem ekonomskom interesu. Međunarodni monetarni fond sprovodi nečije tuđe interese, radi za neke druge interese, ne radi za interese građana Srbije. Nije MMF niti strana firma niti strana banka došla ovde da radi ljudi za nas, ona je došla da uzme pare i da ih iznese u inostranstvo i da ne plati porez ako može, što im omogućavate. Dakle, to je razlika i poenta čitave ove priče. Koja je, evo gospođo ministarka, ako možete vi da ponovite u jednoj rečenici, koja je ideja ovih vaših zakonskih interesa? Nema ideje. Rekao MMF i vi slušate taj nalog. Inače, da ima ideje, možda ne vi, vi ste dva meseca, to razumem, to je u redu, to nije sporno, ne možete vi sada odjednom da rešite ono što SNS nije rešila pet godina. Pazite, pet godina, koliko je SNS na vlasti ona nema predlog izmena i dopuna ovog zakona. Ako nije valjao zakon iz 2011. što ga menjamo 2016. godine. Gde smo bili pet godina? Nije bilo ideja, nije bilo kreativnosti, bavili ste se nečim drugim, nemate stručne kadrove. Šta je problem?
Gospodine Obradoviću, privodite kraju.
Hvala gospodine predsedavajući uračunali ste mi vreme poslaničke grupe, hvala vam na tome i sa tim da završim. Dakle, niste nas ubedili da iza ove izmene zakonskih rešenja stoji bilo kakva vaša ideja da napravite boljim funkcionisanje lokalnih samouprava. Da, uzećete naše pare, da, popunićete budžet, ispunićete nalog MMF i to je smisao ovog zakonskog rešenja.
Reč ima narodni poslanik Marko Parezanović.
Ja neću podržati ove predloge opozicije kada su amandmani u pitanju, obzirom na to da se u obrazloženju amandmana izražava neka vrsta sumnje da li će ova zakonska rešenja imati pozitivne efekte po makroekonomsku stabilnost naše zemlje. Ne sumnjam u Vladu Srbije, ne sumnjam u sve one mere koje su do sada primenjene i smatram da su one imale precizne rezultate i to se vidi u smanjenom deficitu, to se vidi i u rastu BDP, i na kraju krajeva, to se vidi kroz podršku svih relevantnih međunarodnih institucija, a što je mnogo važnije, pre svega kroz podršku građana Srbije. Podržao bih sve ovo što govori gospodin Boško Obradović da on iskreno veruje u to što priča i da ima iskrenu želju da se Srbija finansijski konsoliduje. Ali, ne mogu da verujem u to kada u jedinoj lokalnoj samoupravi u kojoj su Dveri na vlasti, Boško Obradović sa svojim jednim odbornikom pomogne da se na vlast vrati DS. Demokratska stranka koja je od 2008. do 2012. godine uništavala i tu Novu Varoš i Srbiju, 2016. godine Boško Obradović pomaže toj stranci da se ona vrati na vlast. Kako ja sada da verujem da on sada ima iskrenu nameru i iskrenu želju da Srbija bude finansijski stabilna zemlja kada ulazi u koalicije sa strankom koja je odgovorna za finansijski kolaps u koji je ova zemlja došla u prethodnom periodu. Takođe, vi o SNS pričate sve najgore. Mi smo najlošiji, ništa u našoj stranci ne valja, pomenuli ste i malopre i gradonačelnika Čačka takođe u kritičnom smislu. E, sada, ono što meni nije jasno kako to mi ne valjamo, a vi hoćete sa nama. Vi se nama non-stop nudite. Da, ne pričam ja sad o tome što me vaši funkcioneri saleću u skupštinskom holu Čačanske skupštine, pa me ubeđuju da ste vi mnogo bolji koalicioni partner nego SPS i nama bi bilo mnogo lepše da budemo sa vama nego sa njima. Aprila 27. znači, tri dana posle izbora, Boško Obradović, ovo su „Večernje novosti“ kaže – spremni smo na saradnju sa SNS u Čačku. Sad meni nije jasno, kako to mi ne valjamo, a vi hoćete sa nama. O čemu se tu radi? Ili se tu radi da smo mi odbili tu vrstu vaše ponude, pa sad odjednom imate neki problem sa nama. Ili je to sve deo neke medijske predstave gde hoćete da se predstavite kao mnogo oštra opozicija, kao što ste pričali sve najgore o DS, pa ste sad u koaliciji sa njima. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović [[Boško Obradović, s mesta: Molim vas, replika.]] Vi ste kolega bili u sistemu, pa ste odustali, ne znam zašto. Pravo na repliku narodni poslanik Boško Obradović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući, pre svega da raščistimo jednu veliku i važnu stvar kojom se manipuliše ovde od strane SNS, a to je ko je na vlasti u Novoj Varoši. Vodeći činilac vlasti u Novoj Varoši je grupa građana – Novi ljudi za Novu Varoš, lokalni privrednici, nestranački ljudi koji su zaslužili ogromno poverenje građana Nove Varoši i mi njih podržavamo. A tačno je da tu vladajuću većinu čini i DS. Zanimljivo je to što DS koju ste vi tamo optuživali za ne znam kakve lopovluke u Novoj Varoši, za pet godina vaše vlasti tamo nema nijedan proces kojim biste pokazali i dokazali bilo kakav njihov lopovluk. E, to je ta vaša priča. Pa, čekajte da li ima lopovluka ili nema lopovluka. Može li za pet godina da se dokaže lopovluk. Ne može? Pa, nemojte onda više pričati o lopovluku. Znači, hajde da rešimo više da li je neko lopov ili nije. Ne može za pet godina, gospodine Martinoviću, Parezanoviću, sa koliko ćete, sa deset, hoćete 20 godina da rešite jedan slučaj korupcije u Srbiji. Znači, to je problem ovde u celoj ovoj priči. To da su se vama Dveri ikad nudile, to je već demagogija prve vrste. Dakle, mi smo slomili prethodnu vlast u Čačku kojoj ste vi takođe pripadali i koja je poražena na ovim izborima. I sve vreme govorimo da hoćemo nove ljude na čelu Srbije, zato smo podržali Novu Varoš. Nove ljude na čelu Nove Varoši. Nove ljude na čelu Čačka. Nove ljude na čelu Srbije, a ne reciklažu partijskih likova koje gledamo po ko zna koji put. Siniša Mali, savetnik u Agenciji za privatizaciju, novo lice na političkoj sceni. Goran Vesić, menadžer Beograda, genijalni novi kadar SNS. Da li su to ti novi ljudi? Da li je to ta nova energija? Da su to ta nova kadrovska rešenja? Zorana Mihajlović, Dinkićeva savetnica. Da li su to ti novi genijalni ljudi? Pa, čekajte molim vas, hajde onda da vidimo šta je to novo u SNS, nema ništa novo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Govoriću gospodine Arsiću o amandmanu, ali ću govoriti na politički način. Za razliku od SNS koja je stranka, Dveri su sekta. Sekte su zatvorene, stranke su otvorene. Srpska napredna stranka, a i vi ste gospođo Čomić na putu da postanete sekta. (Gordana Čomić, s mesta: Sama ću da postanem sekta.) Možda ako spojite dve sekte napravite jednu stranku.
Kolega Martinoviću, molim vas, bez ličnog obraćanja.
Dakle, Dveri su sekta, SNS je stranka, stranka otvorena za sve sposobne ljude. (Radoslav Milojičić, s mesta: Molim vas, upristojite se.) Dajte Keni neko pivo da se malo smiri.
Gospodine Martinoviću, molim vas, birajte reči.
Ili da mu dovedemo neku starletu. Možda ga to smiri.
Gospodine Martinoviću, molim vas, nastavite izlaganje u skladu sa Poslovnikom.
Dakle, SNS je otvorena stranka za sve sposobne ljude koji hoće zajedno s nama da Srbiju povedu napred. Ja razumem gospodina Boška Obradovića. Sem mržnje, sem neprestanog ponavljanja jednih te istih reči i izgovaranja što više uvreda na račun Aleksandra Vučića, on misli da je to suština politike. Ja ga razumem. Dveri nikome u Srbiji nisu dale posao, nikome nisu obezbedile radno mesto. Oni ne brinu ni o jednoj lokalnoj samoupravi. Oni ne brinu ni o jednom detetu u Srbiji. U najvećem broju lokalnih samouprava to radi SNS. Gospodin Boško Obradović uopšte i ne razume sa kakvim se problemima svaka lokalna samouprava u Srbiji suočava. On misli da je suština politike doći u Narodnu skupštinu, pre toga vikati, pretiti, udarati žene koje su članice RIK, vikati sa balkona nekome – lopove, bitango, prebiću te, ubiću te itd, onda doći u Narodnu skupštinu i koji god zakon da je na dnevnom redu, pričati jedno te isto – Aleksandar Vučić je despot, Aleksandar Vučić je ne znam ni ja šta, diktator, Aleksandar Vučić je upropastio Srbiju, SNS ništa ne valja, slikati se ispred fabrike koju je Aleksandar Vučić otvorio sutradan i onda reći – ova fabrika treba da se zatvori, tu ne treba da rade ljudi, šta će nam strane kompanije. Bošku Obradoviću je to lako. Ja čoveka potpuno razumem. Za nekoga ko je sektaš, za nekoga ko ne snosi odgovornost za bilo šta u Srbiji, to je jedno vrlo lagodno i komotno ponašanje, ali mi koji smo u SNS, mi znamo da Srbija tim putem ne može da ide. To je ogromna razlika između nas koji smo odgovorni, nas koji odgovaramo i za građane Beograda, Novog Sada, Niša, Leskovca, Kragujevca, Kraljeva, Sremske Mitrovice, Zrenjanina itd. Hajde, sem te Nove Varoši, dajte mi jednu, Marko, podseti me, ima li i jedna lokalna samouprava u kojoj su Boško Obradović i njegova sekta pomogli građanima te lokalne samouprave? Ja mislim da nema. Ovde je bilo mnogo reči ne samo o Aleksandru Vučiću, i to moram da kažem. Izgovorene su najveće moguće uvrede na račun Ivice Kojića. Ivica Kojić je jedan od najprofesionalnijih državnih službenika u Srbiji. U vreme kada Boško Obradović spava, Ivica Kojić je na poslu. I sada je Ivica Kojić na poslu. Ivica Kojić je čovek koji je dostupan 24 sata na telefon, koga svaki predsednik opštine, ali bukvalno svaki predsednik opštine i svaki gradonačelnik, bez obzira iz koje stranke dolazi, može da nazove i da zatraži pomoć. Probajte da nazovete Boška Obradovića u tri sata ujutru, pa da vam on završi neki posao i da vam on nešto pomogne. Ako uspete u tome, svaka vam čast. Razumem i Kenu. On sem da pije pivo i da troši opštinski novac, ništa drugo i ne ume da radi. Ali, ono što je važno da se naglasi, da ne bi ostalo kao jedna laž na koju nije odgovoreno, gospoda sektaši zbog mržnje gube iz vida činjenicu. Dakle, u prvih osam meseci ove godine mi imamo bolje poreske prihode za 51 milijardu dinara u odnosu na prošlu godinu, imamo manje rashode od skoro 40 milijardi dinara. Imamo 30,7 milijardi boljih neporeskih prihoda. Zbog toga je u prvih osam meseci ove godine ostvaren suficit republičkog budžeta, prvi put u novijoj ekonomskoj istoriji Srbije. To su rezultati koje su građani prepoznali. I SNS ukazuje iz dana u dan, izbori su završeni, svi smo mi u očima naroda izmereni. Narod nam je dao onoliko mandata koliko vredimo. Narod je rekao 24. aprila da hoće da Srbiju vodi Aleksandar Vučić i SNS, a Boško Obradović može da ga mrzi do mile volje i može sto puta da dođe u Skupštinu i da kaže da je Aleksandar Vučić diktator. Ja vas molim, i vas iz Dveri i vas iz DS i sve druge, i SRS, što više napadajte Aleksandra Vučića, izgovarajte što više uvreda na njegov račun i njegovog brata i njegovog oca i dece i sve to radite. Što više to radite, narod Aleksandra Vučića više voli. Nemojte jednom u tri meseca da organizujete „žutu patku“. Organizujte je svaki dan. Što vi više organizujete „žutih patki“ i tih vaših protesta koji se finansiraju iz inostranstva, Aleksandar Vučić je u očima naroda sve veći i veći.
Pošto vidim kuda ovo ovde sada vodi, u skladu sa članom 112. Poslovnika, određujem pauzu u trajanju od 10 minuta. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Balša Božović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Nataša Vučković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Veroljub Stevanović, Tomislav Žigmanov i Dušan Petrović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Stevanović. Izvolite.
Gospođo ministre, gospodine potpredsedniče, dame i gospodo poslanici, branite, gospodo iz vlasti, na način kako se to ne brani ili hajde, kako ja to ne bih branio. I ok, to je vaše pravo i branite kako mislite da treba. Ja bih rekao ovako, ja sam odgovoran, mi smo odgovorni, dakle, mi smo Vlada koju su građani izabrali, i to je naš pristup, to je naš pogled na to i to je ok. Mi kažemo da će to dovesti do toga i toga i tu smo zbog toga, a da nam pričate sve vreme i gubimo vreme i svašta se dešava ovde, kako je 77% veće od 80, ili 74 od 80, to je onda strašno. Gospođo ministre, u obrazloženju koje ste vi napisali i Fiskalni savet, piše između ostalog da sve ovo kada se usvoji vodi ka uspostavljanju fiskalnog nivoa ravnoteže između lokalnog i centralnog nivoa. U suštini, šta znači ravnoteža? Znači, kada je neko ili nešto u nekoj ravnoteži. Dakle, nije u ravnoteži. A po prirodi, kada nije u ravnoteži, uzmete od onoga što je veće, pa date tamo gde je manje i uspostavite ravnotežu. Ispada da je na lokalnom nivou sve super, a da je na centralnom, a vi to hvalite sasvim drugačije, kontra. I vi sad nama objašnjavate šta je to ravnoteža. Dakle, postoje neki drugi nazivi, a onda nam kažete kako je uspostavljanje toga po nekom principu, a mi bismo pre rekli da je to nametanje. Ono što vas ja molim, gospođo ministre, evo na jednom primeru ću vam reći što,čini mi se, ide u prilog ovoga o čemu pričam. Sa te strane preko puta se govorilo kako je javni dug Kragujevca neverovatan, a evo Uprava za javni dug, to je gospodin Krasić juče vrlo lepo izneo, kaže da je javni dug grada Kragujevca milijardu dinara. To je nešto što se vraća godinama još unapred, a da vas podsetim da je planirani budžet grada za ovu godinu preko devet milijardi dinara. Pa gde je tu dug i gde je to prezaduženo? U isto vreme, to je taj primer, gospođo ministre, država duguje gradu Kragujevcu, po osnovu neplaćenog poreza na zarade Namenske, koje je državna firma, dve i po milijarde dinara i više sada. To znači dva i po puta više nego što je dug, i to je suština celog problema. Kao što je suština problema, i to je rečeno, kako su svi gradonačelnici to rekli da je dobro i kako su svi zadovoljni. Dakle, pošto je 99% ljudi iz SNS na tim pozicijama, neki su novi pa se ne snalaze, oni stari su nezadovoljni. Svi su nezadovoljni. To ste mogli da pogledate i da vidite ako ste bili na Odboru za finansije. I sad, naravno, svi ćute jer ne smeju drugačije da se ponašaju. U amandmanu stoje neke stvari koje, čini mi se, treba reći. Prvo, i mi smo rekli da treba uvećati opštinama sa 80, kako je sada u zakonu dok nije promenjen, na 89, da ne treba dirati gradove i grad Beograd. I još jedna stvar je rečena ovde, a tu je malo bilo šta rečeno, to je prihod od davanja u zakup poslovnog prostora. To je prihod ustupljeni gradovima i opštinama koji se sada uzima. Šta je suština priče? Da je zakon koji je, pored ostalog, 2011. godine donet bio loš zakon koji mi sada menjamo, a vi ste u diskusiji poslanice Tepić čuli šta je sve bila posledica i šta se sve događalo da bi ovaj zakon bio donesen. Ja tvrdim i mi tvrdimo da je taj zakon bio dobar u tim okolnostima i u ovim okolnostima i da to što vi kažete da je rupa u budžetu stvorena zato što je sa 40% tim zakonom taj porez podignut gradovima i opštinama na 80, mi samo pitamo - zamislite u tim okolnostima šta bi se desilo da je ostalo 40%? Ni jedan grad i nijedna opština ne bi funkcionisala, i to valjda svi znamo, a to da porez na dohodak treba dići na viši nivo, pored ovog što smo do sada pričali, govori i sledeće. To je stimulacija. Poruka onima koji su na vlasti u gradovima i opštinama da se trude da kroz kapitalne investicije i na druge načine stvore takvu atmosferu i poziciju da nova radna mesta budu otvorena u tim gradovima. To je suština te cele priče. Mi samo želimo najdobronamernije da ukažemo na ove stvari i da vam kažemo da je sva odgovornost na vama i nikakve druge stvari nismo ni dirali, ni doticali, niti govorili. Nije bilo potrebe da ovoliko žuči ka nama pokažete i nikakve mržnje sa ove strane nemate. Po nama će se veliki problem stvoriti i biće mnogo, mnogo problema u funkcionisanju gradova i opština. Još jedno vas molimo, i po onome što vam je rekao Fiskalni savet, da tu horizontalnu ravnotežu pokušate da ostvarite Zakonom o transfernim sredstvima ili neki drugi način. Ukoliko to ne bude, verujte biće mnogo problema. Prilično sam iskusan u ovome i ne kandidujem se za tu funkciju, niti to jesam, ali ovo je jedno upozorenje ka vama, ka Vladi, ka kolegama preko puta da shvate nameru. Uvažavajući to što vi radite, verujući u vaše dobre namere, molimo vas da imate u vidu sve što smo vam predložili, jer je sve to što smo vam mi predložili bilo najdobronamernije. Hvala vam.
Po Poslovniku, narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Član 107. Molio da mi objasnite kako je moguće da proglasite pauzu od deset minuta pa nastavite sa radom za pet? Dakle, merili smo vreme koje je prošlo od trenutka kada ste rekli deset minuta, da smo mogli da popijemo malo vode i da odemo do toaleta i onda ste vi rekli nakon pet minuta da počinjemo sa radom, pročitali amandman u trenutku kada niko nije bio u sali. Ukoliko nije tačno, kao što kažu vaše kolege, onda mi dajte da obrazlažem svoj amandman pošto zaista nije u redu da se na taj način ophodite prema opozicionim poslanicima u Skupštini. Zavaljujem.
Ne znam kako ste vi gospodine Božoviću merili vreme kad znam da ne nosite sat. Cela Srbija zna da vi ne nosite sat.
Imam na telefonu.
Tako da ne znam koji vam je parametar bio.
Sat imam na telefonu.
Druga stvar, neću da vam vratim vreme, niti da vas pustim da govorite o svom amandmanu zato što ste bili tu kada je počeo nastavak sednice.
Pa kažete deset minuta, a počnete za pet. Kakav je to način?
Bilo je deset minuta.
Nije bio deset minuta.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite. Samo jedno pitanje, da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika?
Naravno, zato što smatram da je ovo velika sramota za Skupštinu Srbije.
Izvolite gospodine Periću.
Samo da kažem, nadam se da mi neće zameriti kolega Milojičić, da ste Vajfert ne bi veću popularnost doživeli nego što, ne znam ko ste, šta li, baš puno puta, a to je krenulo čini mi se od premijera u ekspozeu. Ne bih da se bavim tim ovde, principijelno mi imamo neke velike razlike. Gospođo ministre, ja vas razumem. Vi ste dva meseca na čelu tog ministarstva, ali ne razumem ministra Vujovića koji je takođe ovlašćeni predlagač zajedno sa vama vezano za ovaj zakon. Otprilike biće da je rečeno da treba neka sredstva da se namaknu u budžet Republike Srbije i vi možda niste ni imali dovoljno vremena da sagledate odakle bi to moglo da bude i onda ste predložili da se smanji porez na zarade na uštrb lokalnih samouprava. Budžet Republike Srbije neće oprihodovati mnogo. Zna se tačno da je to 4,8 milijardi. To nije mnogo, ali je za mnoge lokalne samouprave to puno sredstava. Pa vi kažete najmanje su oštećene najsiromašnije opštine, a Grad Beograd najviše. Tu ne mogu da kažem da to nije tačno, ali će Grad Beograd mnogo lakše da izađe iz tih finansijski problema koji mu se budu nametnuli 2017. godine vezano za ove izmene i dopune zakona. Biće dalje da je MMF kao svetski policajac, on samo kontroliše jednu situaciju. Neke kolege koji su bili nekad bivši režim, vi koji ste sadašnji kažete da nam je to potrebno. Mi iz SRS smatramo da ne treba MMF da kontroliše finansije, odnosno finansijske tokove u državi Srbiji. Ako nismo dovoljno odgovorni, dovoljno savesni, dovoljno stručni, onda nam ni oni neće moći da pomognu. Ali oni rade to što rade i kad su primetili da bi moglo da nedostaje sredstava za neku našu obavezu, oni su onda rekli, mora da se u budžet nadomesti i onda ste vi rekli – odakle da uzmemo? Od lokalnih samouprava. Ponekad je dobro, razmišljam kao čovek koji se bavi politikom, dobro je kad je po vertikali ista vlast na republičkom i na lokalnom nivou, a u praksi se pokazalo vrlo često da je to opasno. Dolaze nesposobni, nestručni i oni kojima državni nivo pomogne da dođu na vlast svojom popularnošću, svojim uticajem kod građana Srbije i oni ostvaruju neke interese građana Srbije na potpuno pogrešan i na način koji tu nije dobar, a sredstva odlaze i tamo. Znam, kao što svi znamo, postoje vrlo uspešni gradonačelnici i vrlo uspešni predsednici opština. To su ljudi koji imaju menadžerske sposobnosti, koji imaju neki kapacitet, ljudi koji su spremni da se menjaju, ljudi koji su spremni da se usavršavaju, da sami na tome dosta rade i koji stvaraju timove koji građanima, koji su ih izabrali, rade dobro. Postoje oni koji su nesposobni. Vrlo često želja za apsolutnom vlašću dovodi do toga da to tako bude i postoje oni koji su u kriminalu. Da li oni lično ili povezani sa kriminalom u lokalnim sredinama, o tome govorim, i onda to dovodi do određenog problema za sve građane u toj lokalnoj samoupravi. Mislim da ovo nije način da im se uzmu sredstva, pa onda da kaznimo takve. Oni moraju da odgovaraju za to što nije u skladu sa zakonom, a nije ponekad krivično delo samo ono što se uzme i odnese. Krivično delo je za profesionalce i ono kad se ne uradi što su bili obavezni da urade. Postoji Državna revizorska institucija, postoji Ministarstvo finansija, postoji Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu koji moraju da to iskontrolišu. Šta bi bilo dobro i ako hoćete ovo kao sugestiju, gospođo ministre, da prihvatite, jer tvrdite da vam je želja da se lokalne samouprave razvijaju, da stvaraju ambijent za bolji život građana, probajte malo u vašem Ministarstvu da napravite neke timove koji bi možda tim lokalnim samoupravama pomogla na jedan drugi način, ne preko stalne konferencije gradova i opština, nego tako što bi odlazili u lokalne samouprave, sagledavali te probleme i predlagali način kako oni da se reše. Sad je ovde jedan profesor koji, ne mogu da osporim da to nije tačno matematički, rekao kako mi možemo doći do, ako se smanji osnovica, možemo doći do većeg prihoda. Da, to bi moglo, kad bi mi imali građana koji imaju potencijal, snage i mogućnosti da otvaraju nova radna mesta, da zapošljavaju nove ljude, pa svejedno ono što bi se oduzelo, kad bi umesto 500 zaposlenih bilo gde, eto u malim sredinama ja verujem da ima lokalnih samouprava u Srbiji koje nemaju ni 500 zaposlenih, računajući javni sektor, zaposlili 1.500. Pa, onda bi moglo njima umesto 80% ili 74%, da im se vraća 60% to bi bio veliki prihod za njih. To bi bilo povoljnije, jer bi onda tamo radili radnici, ostvarivali dohodak za sebe i ta lokalna samouprava bi mogla da se razvija. Ali nema ko više tamo da se zaposli, nema ko da pokrene inicijativu i neko je ovde govori simbolično, a zaista u Srbiji postoje i sela i škole, postoje škole. Nažalost u mestu iz kojeg ja dolazim koje ima više prosvetnih radnika ima škola koja je pre par meseci proslavila 175 godina postojanja, ima više angažovanih nastavnika nego učenika. Sa roditeljima se razgovara da bi još te godine poslali dete u tu školu iako nema tu kvalitetnog programa, nema kvalitetnog obrazovanja ako je jedan nastavnik, odnosno jedan učitelj i jedan učenik. Tu nema konkurencije, tu nema motiva za nastavnika. Nažalost, i ovo je Srbija. Sigurno da ovo što vi sad pokušavate da uradite ni najmanje neće doprinetirešenju tih problema, ne da zadržimo ovo što sad imamo, nego što su neke kolege čak predlagale povećanje sa 80% na 90%, ma na 150% kad bi povećali neke stvari ne možemo da razrešimo, jer to moramo da rešavamo na neki drugi način. Evo, da prihvatimo sve da je tačno, da je određeni broj fabrika premijer otvorio i da su one počele da rade i da određeni broj građana se zaposlio, a šta tamo gde on ne ide? Šta gde ne ide? Možda malo nije ni primereno da ja sad kažem – eto, kreče se, čiste se toaleti, ali imamo zdravstvene centre gde se ne kreče bolničke sobe, gde se posteljine ne peru, gde pacijenti imaju problema da se to otkloni. Nije to nastalo sa ovom Vladom. To je problem koji prati dugi niz godina. Kada čujem da razgovarate i vi i ovi pre vas o decentralizaciji, odmah sam siguran da će građani lokalnih samouprava plaćati određenu cenu. Ne treba reći, ali znamo Zakon o ograničenju broja zaposlenih to znači sama država sebi kaže i ograniči zapošljavanje, da to nije decentralizacija, nego da je to najklasičniji oblik centralizacije, ali to nije zbog toga da bi imali evidenciju, da bi znali, da bi pomogli i pospešili kvalitetnije zapošljavanje, nego upravo da bi dirigovali. Sada je to neko dobro rekao, čini mi se čovek koji je i vodio uspešno ili manje uspešno, nije ni bitno, jednu lokalnu samoupravu, pa kaže - skoro za svaku opštinu možemo reći da ima višak 50 sa jedne strane, sa druge manjak 50 zaposlenih. To nije slučaj verovatno u beogradskim opštinama, u razvijenim opštinama, ali u opštinama koje imaju problem finansijske prirode jeste i to problem. Oni imaju višak zaposlenih, ali po strukturi nemaju dovoljno zaposlenih koji bi mogli da pruže kvalitetne usluge lokalne samouprave koji očekuju građani. Ko da uradi program i projekat i kako reče Krasić - ko u ime nekih lokalnih samouprava da aplicira? To treba da budu stručni ljudi, treba da budu ljudi sa vizijom, a bogami treba da budu i u dosluhu sa centralnom vlašću da znaju šta će biti aktuelno u određenoj kalendarskoj godini, šta bi moglo da se finansira i na šta oni mogu da računaju kao neku podršku. Mi smo čuli ovde da su neke apotekarske ustanove dobro radile. Imamo slučajeve da su neke radile loše. Sve je to u domenu lokalne samouprave i vi ćete zaista imati dosta posla. Ne znam da li ste vi najpozvaniji bili da branite ovaj zakon. Ne zameram ja to, nego da rešavate, već da uđete u rešavanje nekih problema koje će biti kasno sutra, ne danas, nego sutra, a možda ovde treba da pred Narodnom skupštinom, odnosno narodnim poslanicima o ovom zakonu govori ministar finansija. Mislim da ćete vi usvojiti ovaj zakon, ali nijedan problem nećemo rešiti i nije tačno da su predsednici opština i gradonačelnici zadovoljni sa ovim i vi to gospođo ministar znate dobro. To nije tačno, samo neki su čak i pričali da to nije dobar način. Oni ne spore da treba konsolidovati budžet, ali nije ovo način na koji treba uzeti pare od lokalnih samouprava. Neću da kažem da neko otima, nego prosto zakonom pokušavate da rešite neke stvari koje možda ne bi trebalo rešavati na taj način. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Ivan Manojlović.
Poštovana gospođo ministarka, članovi Vlade, gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, eto imali smo priliku da i dok se vodila rasprava u načelu čujemo raznorazne poteškoće narodnih poslanika da shvate razliku u procentima. Više pokušaja je bilo od strane poslanika da pruže pojašnjenjem i vidim da to i dalje ljudima nije jasno. Najpre, začuđujuće je da ovde postoji jedna vrsta, mogu slobodno da kažem, fenomena. Ne znam samo kako da ga nazovem, da li postizborni fenomen ili možda procentualni fenomen , jer 24. aprila naročito one stranke koje su se borile da pređu cenzus sa 0,1, 02, 05% sada kada pomenete da se nešto smanji za 2, 3, 4 procenta, mislim da danima nisu spavali. Žalosno je eto da i nakon pojašnjenja i to vrlo dobrog klasičnog primera kolege da pojasni da postoje razlike i da nije uvek 80% više od 77, ako postavite pitanje od čega. To ste valjda trebali svi da sagledate još u osnovnoj školi kada smo učili da je 50% od jabuke mnogo više nego 100% od kriške jabuke. Sada kada imamo od Fiskalnog saveta projekciju i prognozu da će doći do povećanja budžeta iz koga će se to izdvajati, upravo tih 77% biće potpuno isto kao i sada 80%. Zaista mislim da su i narodni poslanici više umorni od slušanja te jedne iste priče, pojašnjenja, objašnjavajući ljudima ovde koji sede šta je to procenat, šta su to brojevi i ako zaista u parlamentu trebamo time da se bavimo, onda ćemo zaista sporo ići u donošenje i ostalih zakona, čeka nas izuzetno puno posla. Svedoci smo i meni je žao da i podnosioci amandmana čak nisu prisutni u sali. Neću da ih po imenima pominjem zato što nisu prisutni tu, ali izneli su kako su oni pomno pratili izlaganja, a svi smo svedoci da su se pojavili samo onog trenutka kada su trebali da obrazlože amandman i opet ih u sali nema. Postavlja se pitanje – kako su to oni pomno pratili pa smo slušali silne neke zaključke, zaključak broj jedan, zaključak broj dva. Nije validan, nijedan utemeljen u praksi. Ono što mogu da kažem to je da od 2012. godine na sreću većina gradonačelnika iz redova SNS je dokazalo da su dobri domaćini u svojoj kući, da su savesni i odgovorni u obavljanju svojih funkcija. U Kruševcu upravo ta železnica koju malopre pominjete više od deset godina nije radila do 2012. godine. U Kruševcu je bilo mnogo problema, da ne ređam jer nema toliko vremena i ne želim da zamaram, ali ono što takođe ovaj zakon može da donese dobro to je da ako se osvrnemo na onu staru kinesku poslovicu koja kaže – daj čoveku ribu nahranićeš ga za jedan dan, nauči ga da peca nahranićeš ga za ceo život. Upravo će verovatno ovaj zakon dovesti do toga da i gradonačelnici svih gradova pristupe temeljno, odgovorno i savesno u obavljanju svojih dužnosti. Zahvaljujem.
Reč ima Stanislava Janošević. (Zoran Krasić dobacuje.) Šta kažete? Preći ćemo na srpske. Samo pritisnite dugme i ništa više.
Zahvaljujem predsednice Skupštine. Poštovani ministri tj. ministarko sa saradnicima, poštovane kolege narodni poslanici, moje ime je Stanislava Janošević i dolazim iz prelepog grada u srcu Banata, dolazim iz Zrenjanina. Malo se opširnije predstavljam iz poštovanja prema Domu Skupštine Republike jer prvi put govorim. Javljam se po ovom amandmanu ili po osnovu sijaset istovetnih amandmana i smatram da se trebaju odbiti. Već tri dana uporno slušamo neargumentovane govore opozicije i mogu reći da mi je izuzetno žao zbog toga, jer iskreno očekivala sam konstruktivnije predloge obzirom koliko se spremaju. Zamolila bih sve one koji potiru dobre poteze, mnogi od njih nažalost trenutno nisu u ovoj sali, što je poražavajuće, kada dolaze u ovu salu da se dobro pripreme i nikoga ne obmanjuju, kao što je konstantno slučaj. Zašto to govorim? Tačno je da u gradu Zrenjaninu voda nije u najboljem stanju, ali naš grad je na sveobuhvatno zadovoljstvo dobio kontigent opreme za postrojenje koje će pročišćavati vodu i Vlada RS je podržala naš projekat zahvaljujući upornosti i dobrim potezima, kao i Vladi Republike Srbije, Zrenjanin će, ako verujete, nakon 40 godina dobiti zdravu pijaću vodu. Grad Zrenjanin na čelu sa SNS će to omogućiti svojim sugrađanima, na šta sam izuzetno ponosna. Hvala vam.
Ovo ima veze. (Vjerica Radeta, s mesta: Ima, ima. Sve ima veze.) Sve ima veze. Slažem se sa vama. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Goran Ješić. (Balša Božović, s mesta: Predsednice, vi ste mene preskočili.) Vas, nego nema vas u amandmanima. Izvucite molim vas karticu, Gorane, pa da ponovimo.
Hvala. Nemam stvarno nameru da se treći dan objašnjavamo i ubeđujemo da nije dobro ovo da se uradi, da je celishodnost ovog zakona ta da se što pre povuče i da se izađe sa novim predlogom, ali očigledno ovo je predlog predsednika Vlade i moraju stvari da se ispune, na kraju predsednik Vlade je nazvao službenike grada Beograda, nekim tamo idiotima. Mislim da je red da ja povučem ovaj amandman, on bolje zna od mene da gradovima i opštinama ne trebaju, očigledno, sredstva, jer zna ko vodi lokalne samouprave, te ovim putem povlačim amandman. Hvala vam.
Hvala. Na član 1. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Maja Videnović, Vesna Marjanović i prof. dr Dragoljub Mićunović. Da li neko želi reč? Šta kažete? Maja Videnović, Vesna Marjanović i prof. Dr Dragoljub Mićunović. Mislim, ima vaša grupa još nešto malo vremena, zato pitam, da li hoće neko da diskutuje. Ne. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je narodna poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Amandman menja stav 3. tako što predlažem da umesto da odlučite da gradu Beogradu pripada 70% od poreza na zarade, da bude da gradovima pripada 77%, a gradu Beogradu 85% od poreza na zarade. Svakom je na volju da diskredituje i amandmane i poslanike, time samo o sebi govori, a meni je na volju da vas najdobronamernije upozorim na tri važne stvari. Nikada nemojte govoriti o tome da se daje novac gradu Beogradu. Ljudi u Beogradu i u svim drugim gradovima i opštinama zarađuju novac na teritoriji gde žive. Taj jezik je čudo i verovatno sedeći u ovoj sali, u digresiji, meni je lično žao što nije ministar Vujović, mislim da je njegov zadatak bio i smatram prilično lepim sa vaše strane i hrabrim potezom da umesto njega obavite jedan posao koji nije vaš, ali tako to biva, dakle, jezik je čudo i ako ste pažljivo slušali, onda ste mogli uočiti koliko čudo je jezik. Sklonost centralne vlasti da govori o tome da daje neki novac je naveći bedem svakoj reformi društva i sistema u Srbiji, zato što taj novac ne daje. Druga prepreka reformama je što se ovde priča o ili stranke jedne o drugima, detinjasto, ne zrelo, ne produktivno, ali uveseljava mnoge od nas takva komunikacija, ili se priča o gradonačelnicima. Ovaj zakon nije ni o strankama ni o gradonačelnicima. Ovo je zakon o ljudima koji žive u Srbiji, i tu se vi i ja slažemo, ja ne sumnjam, ali to niko sem nas dve nije čuo. To je druga velika prepreka, jer naši zakoni nigde ne stavljaju u centar građanina. Ja sam u ovoj sali rekla da je država, da su ljudi i rugali su mi se, osim ministra Selakovića, razumeo je da državu čine ljudi, i ništa više i ništa manje, i da je onda posao onog ko dobije odgovornost na javnim poslovima da brine o ljudima. O tome je ovaj zakon. Treća velika prepreka je što, osim tog jezika da dajemo nekome novac, osim toga što ne stavljamo građanina u centar svakog zakona i u jezik kojim komuniciramo u ovoj sali, treća velika prepreka je što na jedan potpuno neodgovarajući način pokušavamo da rešimo problem i ravnomernog razvoja i dovoljno novca za sve što treba ljudima koji žive u opštinama, a da niko ne vodi dijalog kako hoćemo da izgleda Srbija, regionalno, po opštinama, po gradovima. To su tri velike prepreke i te tri su prepreke, manje, više, u vašoj nadležnosti. Šta znači, procenat koji ja amandmanom tražim da bude veći za Beograd? Zarada, porez na zarade, i to govorim zbog ljudi koji možda prate, možda ne prate, to je njihovo pravo, moja je obaveza da objašnjavam šta će da ima se desi zbog toga što se menja zakon, dakle, porez na zarade je u proseku u nekoj opštini na prosečnu zaradu od 40 hiljada, odnosno bruto zaradu, sasvim grubo govorim, od 65 hiljada negde oko 6.500. To su ljudi koji tu zaradu, molim vas da ne dobacujete o amandmanu, ako hoćete da poštujete predsednicu skupštine, koja sa teškoćama pokušava da napravi red. Ako imate nešto da mi kažete, izvolite tražite repliku, dobićete repliku. Mogu da nastavim?
Možete što se mene tiče. Replike nema, na dobacivanja ne reagujem.
Zahvaljujem. Nedostaje političke kulture na mnogo mesta, ne kod vas.
Samo vi pričajte o amandmanu, vas molim, kasno je, da ne reagujemo. Hoćete, molim vas da nastavite.
Da nastaviću, nije problem. Dakle, porez na zarade, u tom iznosu od 6.500 delite na ili 50-50, kako je bilo, ili 80-20, ili koliko god. To je novac koji su ljudi zaradili u toj opštini gde žive, i u Beogradu, i u Novom Sadu, i u Crnoj Travi, i u Nišu, i u Beloj Palanci, Subotici, gde god hoćete. To nije novac koji bilo ko bilo kome daje. I taj jezik je vrlo važan da se izbaci iz upotrebe, jer će ljudi to čuti, čuće i vas i sve nas koji budemo izmenili način na koji govorimo o novcu iz koga se i vi plaćate i ja se plaćam, oni zarađuju taj novac, da bi brinuli o dobrom upravljanju, da bi imali sve potrebe zadovoljene. Zašto je važno da razgovaramo onda da Beogradu ne treba uzimati više nego što mu se uzima? Zato što ja znam koliko je zgodno širiti, kako da vam kažem, kroz Srbiju taj Beograd, on uzima sve, a o nama jadnima u Centralnoj Srbiji, u Vojvodini niko ne brine. To nije dobro, nije zdravo imati animozitet prema svom glavnom gradu. Ovim ga hranite, ne namerno. Mislim, ne govorim ni o čemu ružnom, nego kažem prosto da će to da proizvede negativne posledice bez potrebe. Kada Beograd napreduje, onda možete da računate i na regionalni razvoj, ali stvarno na regionalni razvoj ne možete da računate ako ne napreduju gradovi, ako nema dijaloga o tome šta znači regionalni razvoj za Srbiju. Da li će ili neće biti dobrog upravljanja? Sami ste rekli, prethodni zakon koji ovim menjate, gde smo izmenjali 50-50 na 80-20, imao je dobru nameru. To je etika namera, od toga koristi nema, samo zla. To je ono – hteo sam, dobro. Nema veze što si ti hteo, važno je šta si ti uradio, to je etika odgovornosti. Pa je onda u analizi uočeno da su oni koji su vodili opštine novac koji je trebao da bude upotrebljen za podizanje kvaliteta svakog građanina koji živi upotrebljen pogrešno. Nemojte da se to desi i sa ovim zakonom. Hvala.
Potrošeno vreme DS po svim osnovama. Hvala vam. Reč ima ministar Ana Brnabić.
Hvala vam, za mene je ovo bilo konstruktivno izlaganje. Hvala vam na tome. Samo da pojasnim, ovde semantika, ovo jeste ustupljeni prihod, ne bih smela da govorim tako o porezu na imovinu, koji je sopstveni prihod, ali razumem nameru i hoću da vam kažem da sam usvojila i paziću u budućnosti. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić.
Poštovana predsedavajuća, poštovane koleginice i kolege poslanice, ja sam protiv da se usvoji ovaj amandman iz sledećih razloga. Inače, koleginicu cenim pre svega zbog njene ozbiljnosti u dosadašnjem radu, ali mislim da je amandman koji je predložila neozbiljan. Neozbiljan je zbog toga što su članovi upravo te političke opcije u prethodnom periodu na svom primeru kako upravljaju gradskim opštinama grada Beograda pokazali da je nekima ne i previše novca iz tog budžeta, nego su se snalazili tako što su izmišljali pojedina radna mesta kako bi utrošili svoj budžet. Evo, uzmimo primer predsednika gradske opštine Vračar, Branimira Kuzmanovića, u stvari dosadašnjeg predsednika, koji je, zamislite, u svom mandatu od 2012. do 2016. godine zaposlio kao pomoćnike čak 54 osobe. Znači, 54 osobe je zaposlio kao pomoćnike predsednika gradske opštine. Oni su na tim dužnostima ili funkcijama bili dan, dva ili nekoliko dana, a onda im je pronalazio nove funkcije u svojoj opštini, tj. nova radna mesta. Na taj način je izvrdao Zakon o zapošljavanju, ali čovek se lepo snašao kako da potroši višak para koji je imao u budžetu svoje gradske opštine. Eto, to sam izneo samo kao primer i zato mislim, gospođo Čomić, cenim vas izuzetno kao ozbiljnu osobu, da je ovaj amandman kao predlog neozbiljan. Hvala.
Hvala. (Balša Božović, s mesta: Replilka.) Vi niste Kuzmanović. (Balša Božović, s mesta: U ime poslaničke grupe DS.) On se obraćao Gordani Čomić, mogu dati Gordani Čomić jer je razgovarao o amandmanu i zašto ne bi prihvatio amandman. (Gordana Čomić, s mesta: Prozvao me je.) Oboje ste mi se javili, ne mogu da dam repliku oboma [[Gordana Čomić, s mesta: Tražim repliku, ako može.]] Vi ili Balša Božović, dogovorite se, oboje ne možete po istom osnovu dobiti reč. Reč ima Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Razumem emotivne probleme koje ima kolega Đokić što je ražalošćen jer mu se moj amandman ne sviđa, ali ne razumem potrebu da kleveće i blati Branimira Kuzmanovića koji nije prisutan u sali. Ako je argumentacija da vam se ne sviđa moj amandman, to je vaše pravo. Ja ću braniti vaše pravo da vam se ne svidi ni jedan moj amandman, ali takođe ću braniti pravo primene Poslovnika da ne zloupotrebljavate to što pripadate većini i da klevećete, umesto argumentacije, ljude koji nisu prisutni u sali, bar ne u istoj rečenici sa mojim imenom. Osim što to nije lepo, to govori prilično sve o vama. To je i svojevrsno kršenje Poslovnika i očiti nedostatak političke kulture. Veza između mog amandmana i vašeg stava o Branimiru Kuzmanoviću ne postoji, ali to je vaš izbor, nije moj. Ja ću gledati da pišem amandmane koji će se možda vama dopasti, mada ne očekujem. Videćemo se za najmanje dva meseca kada bude bilo usvajanje budžeta, i vi ćete sa žaljenjem prihvatiti i današnju moju diskusiju i amandmane, a ja ću sa radošću prihvatiti ako se kod vas pojavi nova politička kultura da razgovaramo argumentima i da svoje poruke unapred pripremljene o tome koga klevetati na sednicama Skupštine ostavite ispred vrata ove sale. Svima bolje. Hvala vam.
Moram da reagujem, rekli ste da je to povreda Poslovnika. Ne slažem se sa vama da ja mogu na taj način da povredim Poslovnik, ali se onda pitam da li vaša poslanička grupa spontano vređa ljude koji nisu u sali? (Gordana Čomić, s mesta: Mi uopšte ne vređamo.) Vi kažete poslanička grupa SNS pripremi vređanje. Onda ispadne da vaša poslanička grupa spontano vređa, što mi je teže da primenjujem Poslovnik ako neko spontano politički vređa ljude koji nisu danas bili u sali, a mogu da vam od sudija i tužioca krenem ko sve nije bio u sali, a danas je dobio zaista ružne kvalifikacije i politički i profesionalne. (Gordana Čomić, s mesta: Nijednom.) Pa nije sigurno van sale. (Goran Ćirić, s mesta: Evo, recite nam primer.) Pa da upadnem u zamku da govorim isto. Ja nisam taj tip političara i čoveka da ponavljam tuđe uvrede. Molim da se ne dobacuje šta radimo, a šta ne radimo. Učestvujemo u radu sednice. Na član 1. amandman su zajedno podneli poslanici Nenad Čanak, Marinika Tepić, Olena Papuga i Nada Lazić. Da li neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Da li neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nenad Božić. Da li neko želi reč povodom ovog amandman? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nenad Božić.
Hvala. Ja sam podneo jedan amandman koji je trebao da bude neki kompromis, recimo da pretpostavimo, tog rešenja. Između ostalog i on je predvideo da Beograd dobije više i time smo isto hteli da vam pokažemo da možemo da imamo razne neke varijacije i da opet ne možemo ni za jednu da dokažemo da je ona neko suštinsko, sistemsko rešenje za finansiranje lokalnih samouprava. To je ono što smo juče u debati imali diskusiju oko toga i na odborima, upravo to da ovo nije sistemsko rešenje za lokalne samouprave i dalje nam nije jasno zbog čega ministarka za lokalnu samoupravu brani uporno taj zakon, jer on se bavi konsolidacijom finansija, tj. budžeta i samim tim bi to trebao da brani ministar finansija. Kao što vidimo, ni predstavnica iz Ministarstva finansija nije tu, a i danas je na odboru obrazložila zakon na taj način da lokalne samouprave moraju da se nauče da štede. E sad, one neće svakako štedeti na tome što će otpustiti partijski višak u javnom sektoru lokalnih samouprava. Verovatno će početi da štede na nekim investicijama, štedeće verovatno na socijalnoj zaštiti, štedeće verovatno na kulturi i raznim nekim drugim stvarima. Neće plaćati verovatno račune za škole itd. Tako da, takvo jedno rešenje znači da se očigledno nismo bavili sistemskim stvarima, već je isključivo bilo samo kako ćemo da zakrpimo neke rupe u budžetu. Drugo, ovde smo čuli neka omalovažavanja poslanika time da mi ne znamo matematiku itd, objašnjavajući nam da, što je matematički tačno, da vi kada podignete neku ostavu koju ste pretpostavili da će biti podignuta, da će se, bez obzira što je smanjen procenat, dobiti apsolutno možda ista ili veća vrednost. To je matematički tačno i s pretpostavkom da će se to stvarno uvećati, ali to je samo vaša pretpostavka, kao i Fiskalnog saveta, koja se ne mora obistiniti. Ono što je jako važno, ako se stvarno prihodi po osnovu oporezivanja od zarada budu povećavali, to znači ili da su plate povećane ili da se povećala zaposlenost. Ako je sve to tačno, ili bar jedno od ta dva, a lokalne samouprave od toga u najgorem slučaju ne mogu da imaju korist, eventualno mogu da budu na istom na čemu su bili pre izmene ovog zakona, onda trebamo da se pitamo zbog čega ne bi lokalne samouprave, ako već imamo neku dobrobit od toga, zbog čega onda one ne bi imale korist? Zbog čega bi im rekli – pa ne, vama je dosta ono što ste imali nekad, nema potrebe da imate više? Ako neka zajednica privredi više, ako se više ljudi zaposli, ako plate u toj lokalnoj samoupravi rastu, zbog čega ona ne bi imala korist od toga? Drugo, moramo stalno da se vratimo, kažem pošto se radi o konsolidaciji javnih finansija, ovde ima mnogo rešenja koja mogu da reše taj problem tih 4,8 milijardi dinara. Znači, samo pogledajte gubitak jednog državnog preduzeća kao što je RTB Bor, koji je više nego duplo veći samo u jednoj godini od tog iznosa. Da ne govorimo drugi način. Znači, postoje načini koji očigledno nisu preispitivani u ovome. Ministarka naravno nije odgovorna za to. Prvo, od skora je ministar, drugo ne bavi se javnim finansijama. Ne očekujem stvarno da mi vi na to date odgovor iako ste juče mi rekli da su subvencije neophodne, mislim da nema potrebe da s vama uopšte ulazim u tu diskusiju, jer to nije vaš resor i nemate potrebe vi to ni da branite, vaš resor je lokalna samouprava i hajde da se držimo toga, mada cenim vaš napor i taj trud što sedite i sad ovde i što ste uložili sve to vreme. Ali, mislim da su vas, da kažem, nekako namestili da dođete ovde, a da se ministar Vujović jednostavno krije i neće da nam izađe na oči da priča sa nama o tome. Drugo isto što bih hteo da naglasim, jako je važno znači da se bavimo sistemskim stvarima i da probamo ubuduće ako hoćemo da se bavimo lokalnom samoupravom daj da donesemo neko sistemsko rešenje. Ovo nije sistemsko rešenje, ono se odnosi isključivo na pokrivanje nekih rupa u budžetu i onda zato ova diskusija na neki način postaje besmislena. Hvala.
Reč ima ministar.
Ja vas molim da i sve narodne poslanike u ovom trenutku da ne vređate moje kolege ministre. Ministar finansija se ne krije, ponajmanje se krije od toga da brani jedan član, jedan stav jednog zakona. Tako da, ministri u Vladi Srbije imaju ozbiljne zadatke, ozbiljno se tim zadacima bave. Shvataju svoj posao apsolutno ozbiljno, u to vas ja uveravam, na kraju krajeva i rezultati, finansijski i ekonomski i svi drugi o tome dovoljno govore i Vlada Srbije funkcioniše kao jedan tim. Ja sam ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, razgovarala i sa premijerom i sa ministrom finansija, zajedno smo došli do ovog rešenja, tako da, pozvana sam i kompetentna da branim ovo, molim još jednom da se ne vređaju ministri u Vladi Republike Srbije, svakako ne ministri koji u ovom trenutku nisu u sali. Mene možete da vređate. Hvala vam.
Milanka Jevtović Vuković.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovana ministar sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, naravno da ovaj amandman ne treba prihvatiti, ali ono što se u gotovo u osnovne karakteristike svih podnetih amandmana, to su politikanstvo, manipulacija, neznanje i jedna čista demagogija. Javila sam se iz razloga što je ovde više puta pominjana socijalna zaštita i uskraćivanje prava lokalnim samoupravama za davanje socijalne zaštite, a znamo da su upravo te kategorije stanovništva najranjivije. Takođe, se pominjalo i da će lokalne samouprave biti uskraćene za pružanje usluga socijalne zaštite. Moram da kažem da je to ili posledica neznanja ili posledica jednog populističkog stava bivšeg režima. Moram da kažem da se sva prava najsiromašnijih ljudi u Republici Srbiji finansiraju ne iz lokalnih budžeta, nego iz republičkog budžeta. To su prava na novčanu socijalnu pomoć. Prava na dodatak na tuđu negu i pomoć, pravo na uvećani dodatak za tuđu negu i pomoć, pravo na hraniteljstvo, pravo na smeštaj, pravo na smeštaj u ustanovu socijalne zaštite i druga porodično-pravna zaštita prema građanima koji u Centru za socijalni rad kao organi starateljstva obavljaju. Takođe, moram da naglasim da je ova Vlada prvi put svojim budžetom obezbedila namenski transfer lokalnim samoupravama za razvoj usluga socijalne zaštite gde spadaju i te usluge geronto domaćica koje smo danas više puta čuli od predstavnika od opozicionih poslanika. Opština iz koje dolazim, opština Priboj upravo za razvoj usluga socijalne zaštite iz republičkog, ne lokalnog budžeta dobila je tri miliona 501 hiljadu dinara. Prema tome, ja bih zamolila poslanike bivšeg režima da ne manipulišu, da ono što ne znaju pitaju i da na kraju krajeva ovde ne obmanjuju pre svega ne samo nas, nego pre svega građane Republike Srbije. Zahvaljujem. (Nenad Božić, s mesta: Da li mogu da dobijem reč?)
Mogu da vam dam samo po amandmanu da nastavite diskusiju. Vi imate vremena koliko hoćete. (Nenad Božić, s mesta: Ne želim po amandmanu, želim po povredi Poslovnika.) Kakva sad povreda Poslovnika, ja ništa nisam uradila.. Da li želite po amandmanu? (Ne) (Nenad Božić, s mesta: Po povredi Poslovnika.) Recite? Koji član, slobodno recite. (Nenad Božić, s mesta: Član 106.) Dobro, pa pričajte, ne znam kako da vam pomognem. Da li neko želi reč? Ne. Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je poslanica Ljupka Dimitrovska. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je poslanik Jovan Jovanović. Molim vas, morate se prijaviti, ne znam kako da vam objasnim. (Vladimir Đurić, s mesta: Molim vas, prijavio sam se.) Niste se prijavili. Da li mislite da imam nameru da varam do jedan noću. (Vladimir Đurić, s mesta: Molim vas, onog trenutka kada ste rekli da li neko želi reč, ja sam pritisnuo taster i javio se.) Neverovatno, dobro, izvolite. Hoćete li po amandmanu Jovan Jovanović ili Ljupke Mihajlovske? (Vladimir Đurić, s mesta: Ljupke Mihajlovske.) U redu. Izvolite.
Hvala vam. Vrlo kratko, zato što je zaista kasno i zato što već ulazimo u cikluse ponavljanja. Podneli smo amandman, po kome smo predložili 80% i 70%raspodele, kao još jednu od matematike koje same za sebe ništa ne mogu dokazati, kao i ni predložena matematika u originalnom predlogu izmene zakona. Prosto, sa željom da bismo razgovarali, da se niko ne bi osećao uvređenim. Nema razloga ni da se ministar oseća uvređenim što je rečeno da se krije, kao što nema razloga ni da se poslanici osećaju uvređenim za čiju raspravu je rečno da je farsa. Znači, zaista sugerišem da spustimo strasti. Nastupamo dobronamerno, a ja ću samo ponoviti pitanja od juče, ako fiskalni deficit je imao jedan trend kada su lokali dobijali više, a tada, oprostite. U pogledu fiskalnog deficita dati argument da je 1,1%fiskalni deficit, da mu je doprinos dala ova preraspodela poreza na zarade. Znači, 2011. godine je kontra otišao trend. Isto tako pad kapitalnih investicija, povećanje zarada na lokalu nisu reverzirani 2011. godine kada je okrenut trend. Prosto smo postavili ta pitanja iako fiskalni deficit nije poremećen raspodelom poreza na zarade, zašto se onda sada zadire u zarade na lokalu. Samo toliko, to su pitanja koja su ostala od juče nedogovorena.
Na član 1. amandman, sa ispravkom, podneo je poslanik Jovan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman, sa ispravkom, podnela je poslanica Branka Stamenković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Branka Stamenković.
Amandman koji sam podnela sugeriše da se umesto planiranog smanjenja prihoda lokalnih samouprava po osnovu poreza na zarada, ode u suprotnom pravcu i da se radikalno poveća deset posto u sve tri kategorije koje postoje. Smatram da ukoliko smo iskreni u tome da treba da idemo ka decentralizaciji onda bilo koja promena, bilo kakvih prihoda koji trenutno postoje, ne može da ide ka smanjenju, može da ide samo ka povećanju. Pokušaću i dodatno da obrazložim logiku koja stoji u korenu ovoga. Ako sam dobro razumela obrazloženje pisano koje je stiglo uz nacrt izmena o izmenama ovog zakona, dva su proklamovana cilja ovih izmena. Prvi je da se poboljša loš zakon iz 2011. godine, a drugi cilj je doprinos fiskalnoj konsolidaciji. Sada, što se tiče ovog zakona iz 2011. godine,sudeći po onome što sam čula ovde u poslednja tri dana, gde se praktično sadašnja, bivša, bivšija i najbivšija vlast takmiče u evociranju uspomena o finansijskim marifetlucima iz različitih krajeva naše lepe države, ja sam stvarno uverena još više, a bila sam i pre toga, da taj zakon treba menjati. Ono što mene brine je što se nije krenulo u promenu celog zakona i nalaženje nekog sveobuhvatnijeg rešenja, koje bi se posebno usmerio na sprečavanje ovih mogućnosti tih lokalnih malverzacija, nego se menja bukvalno samo jedan član i to onaj najosetljiviji koji se tiče finansija i to tako što se novac smanjuje. Ja se plašim da će ovo samo pogoršati situaciju kada je reč o lokalnim marifetlucima, jer ono što ja vidim da će da se desi ukoliko se ovaj prihod smanji, jeste da će neodgovorne lokalne vlasti izaći pred građane na lokalu i reći – jao, ovi iz Beograda su nam smanjili novce, mi sad nemamo za socijalna davanja, mi sada nemamo za svašta nešto, mi moramo to da nadomestimo, kako, parafiskalnim nametima na porodične firme, mala i srednja preduzeća koja su i osnovni i privredni subjekti i nosioci privrednih aktivnosti u većini tih lokalnih samouprava. Onda se plašim da će te iste porodične firme pod teretom novih nameta, ili bežati u sivu zonu, ili ići u zatvaranje, što sa sobom nosi smanjenje zapošljavanja, gubitak radnih mesta, što onda opet dovodi do umanjenja prihoda, koji centralno idu ka Republici, da bi onda sa Republike bili u nekom procentu transferisani nazad na lokal. Znači, to je strah koji imam. Lokalna vlast, ako je neodgovorna, ona će biti neodgovorna sa bilo kojom sumom koju joj budete dali. Prema tome, ja smatram ako ste već namerili da samo menjate ovaj član zakona, a ne sumnjam da će to biti izglasano sutra, htela bih krajnje dobronamerno, upravo zbog ovoga što smo čuli o ovim silnim marifetlucima u poslednja tri dana, da sugerišem da paralelno sa tim, ako već ne idu neke sistemske promene, makar ide od strane izvršne i centralne vlasti, sugestija tim lokalnim vlastima, da moraju transparentno da rade poslove lokalne uprave, da počnu konačno ono što su zakonski obavezni da objavljuju, a ne objavljuju, a to su informatori o radu sa budžetima, izvršenjima budžeta, a da ih povrh toga proaktivno objavljuju redovno na nedeljnoj bazi, na mesečnoj bazi, svaki dinar iz budžeta na šta je otišao, kome je otišao, imenom i prezimenom ako je fizičko lice u pitanju, ili nazivom firme ukoliko je firma u pitanju, pa da se prikači i ugovor koji je potpisan. Znači, ovo je krajnje dobronamerna sugestija. Plašim se ovog vrzinog kola i da trenutno, ako se ne ide u sveobuhvatnije menjanje zakona, neodgovorne lokalne vlasti nastaviće da budu neodgovorne i još će iskoristiti ovo smanjenje kao izgovor pred svojim građanima zašto im nešto uskraćuju. Naravno, ako dođe do ovog scenarija, a uverena sam da je on jedini mogući i ako dođe do podizanja parafiskalnih nameta, a samim tim i do pritiska na porodične firme, mala i srednja preduzeća, njihovo bežanje u sivu zonu i zatvaranje, ja ne vidim kako ovaj drugi proklamovani cilj uopšte može biti ispunjen, tj. doprinos fiskalne konsolidacije. Mislim da u tom slučaju idemo u dalju makroekonomsku nestabilnost. Toliko od mene. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman u istovetnom tekstu podneli su poslanici Boško Obradović, Zoran Živković, zajedno Radoslav Milojičić i Dejan Nikolić, i zajedno Marko Đurišić, Miroslav Aleksić, Goran Bogdanović, Nenad Konstantinović i Zdravko Stanković. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala. Prvo, ocena Zakonodavnog odbora da ovo nije u skladu sa Ustavom je potpuno besmislena. Svako ko je duže bio u ovoj Skupštini, a bilo ih je puno, zna da su takvi amandmani bili potpuno normalno, i on se aktivira u trenutku ako se usvoji amandman broj 1. Time nema šta da se objavljuje u „Službenom glasniku“. Onda je besmisleno da postoji član 2. koji definiše kad treba da se objavi. To je jasno kao dan. Nema potrebe da se time bavimo. Ono što je suština ovog zakona, to sam već govorio u današnjoj raspravi, neću da ponavljam, otimanje para, da li se to vama sviđa ili ne, nemojte da otimate ako vam se ne sviđa. Rekao sam da to nije vaša krivica, ministarka, nego da je to neko loše pregovarao sa MMF-om. Time se dalje stvaraju uslovi za smanjivanje decentralizacije, koja je neophodna, bez obzira na neke druge stavove, a takođe ostaje onaj princip odokativnosti, odnosno princip dobrih i loših đaka koje milošću vladara neko nagrađuje nekim posebnim sredstvima koja im se daju za namene koje su potpuno besmislene. U 2015. godini Jagodina je dobila 60 miliona dinara na takav način. Leskovac je od jula 2015. do maja 2016. godine dobio 240 miliona na taj način. Subotica jula ove godine 105 miliona, Zaječar maja ove godine 100 miliona, to je 505 miliona ukupno. To je 12 ili 13% ove uštede o kojoj vi govorite. Naravno, ovo su samo najveći transferi, ima tu puno manjih i to sigurno prelazi milijardu i po dinara, što je praktično ceo iznos uštede, kako vi to zovete, od opština i gradova bez grada Beograda. To je nedopustivo. Povucite zakon.
Vreme. Hvala. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Jasno je da će ovim zakonom sve lokalne samouprave i opštine i gradovi biti jako ugroženi i prosto, neće funkcionisati kako treba, ali je najgore od svega toga što niste vodili računa o devastiranim područjima, a takvih je 40 u Srbiji. Kako će ta područja funkcionisati kada do sada bez smanjenja nisu mogla da funkcionišu? Istine radi, 23,7 milijardi od 2000. godine investicija do danas je ušlo u našu zemlju, od toga samo 0,49% su iskoristile opštine koje se vode kao devastirana područja. Od 40 lokalnih samouprava koje imaju taj status, samo devet lokalnih samouprava je dobilo ili iskoristilo pravo na te investicije. Kako će se te lokalne samouprave izboriti sa ovim smanjenjem, jer je jasno da bez transfera i pomoći Republike ne mogu da funkcionišu? Suština ovog zakona je centralizacija i da svim novcem raspolaže jedan čovek, kao što raspolaže parlamentom, kao što raspolaže pravosuđem. Ne govorim ja ovde da bih kritikovao SNS, već govorim da to nije utemeljenje i da to nije put i pravac ako želimo da postanemo jedna moderna, razvijena evropska zemlja kojom trebamo ići. Dragi prijatelji, ovde se kaže u obrazloženju – korekcija procenta preraspodele sredstava od poreza na zarade je mera fiskalne konsolidacije u cilju smanjivanja ukupno fiskalnog deficita. O kakvom mi deficitu ovde govorimo, kada vi iz SNS kažete da nam je budžet u suficitu, da nam mnogo dobro ide, da građani nisu svesni koliko nam dobro ide? Te dve stvari prosto nisu kompatibilne, pa da nam objasnite šta je istina – da li imamo deficit koji trebamo da pokrijemo time što ćemo građanima oduzeti sredstva, ili imamo suficit u budžetu, kako vi iz SNS kažete? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, četvrti put iz cuga, tri puta sam se javljao i nisam dobio reč. Otišao moj prijatelj iz Beča, a da ja imam stan u Beču, verovatno da bih reč dobio ranije. Otišao je moj prijatelj vinodevac, evo ga i ovaj pivski čovek, i on ima nešto protiv, tako da sam ih ja strpljivo slušao… (Radoslav Milojičić, s mesta: Tema.)
Samo da stavim slušalice, stvarno ne čujem.
Ne, tema je bila ono što ste vi pričali. Ja sam ih strpljivo slušao, ali su se jedan po jedan izgubili. Jedan je požurio najverovatnije na noćnu berbu grožđa, možda traži Pavićevića, drugi mora da obiđe sve svoje stanove, sve svoje nekretnine, a verujte, to nije lako. Javni prihod kojima se lokalnim samoupravama smanjuje, je prihod koji je ustupljen. Dakle, to je državni prihod i to treba svima da bude jasno. Neko ko je smanjio deficit, neko ko je inflaciju sveo gotovo na nulu, neko ko je rast kursa doveo do podnošljivog, i ovaj pivski što se smeje treba da zna da za četiri godine vlasti stranke bivšeg režima kurs evra je skočio za 50%. Rekao sam „evra“, jer su oni uglavnom „evroljubi“, svi ti gradonačelnici ili kradonačelnici su bili „evroljubi“ i ne razumem zašto sada oni kukaju zbog prihoda koji će biti umanjeni novim vlastima, a većinom su to ljudi iz SNS. Za očekivati je da lider te stranke očekuje da ima jeftiniji javni sektor. Za očekivati je da traži od svojih lokalnih samouprava da štede. Ušteđeni novci su dva puta zarađeni novci. Ako se ne potroše na stotine piva, ako se ne potroše, a već sam vam pokazivao, dok ja pijem vodu iz azbestnih cevi, moj bivši predsednik opštine, sa stanom u Beču, koji dirljivo priča o korupciji, je potrošio na jedan ručak, odnosno na tri hiljade ručaka odjednom, 35 hiljada evra. Zbog toga pretpostavljam, a mogu i da tvrdim, da lider najuspešnije i najveće stranke želi da smanji potrošnju u lokalnim samoupravama. Da ste vi na vlasti u lokalnim samoupravama, razumeo bih tu vašu galamu, ali s obzirom da se većinom radi o vlastima koje su identične u Republici, Pokrajini, na opštinskim nivoima i u gradovima, ja verujem da je ušteđen novac, daje ušteda dobra. Ja pretpostavljam, a to ćemo u budžetu i videti, da će se štedeti i u državi. Ovde smo čuli svašta. Ovde smo čuli ljude koji u životu belu banku u realnom sektoru nisu zaradili, da neko uzima novac iz njihovog džepa. Novac je sredstvo za razmenu robe. Dakle, neko ko ništa u životu nije proizveo, neko ko nije gumicu na česmi zamenio, neko ko ekser nije ukucao, dok nas je zaduživao, makar da imamo na čega znojavu košulju okačiti, nego je danas pričao o tome kako, eto, država pljačka lokalne samouprave. Sve bih to razumeo da je neko od njih bilo šta u životu stvorio. Građani nisu guske za čerupanje, oni nemaju dovoljno perja, koliko su prethodne vlasti mogle da očerupaju. Ne samo perje, kožu ste im zgulili. I kad vi pričate o uštedi i korupciji, to je jako dirljivo. Kad neko ko ima penthaus sa 250 kvadratnih metara, kad neko ko je kreirao „Energozelenum“, međunarodnu prevaru koja će nas koštati 120 miliona evra, toliki je odštetni zahtev, kad neko priča o uštedama, ja moram da kažem da njegov amandman od 90% da pripadne lokalnim samoupravama ima smisla. Ima smisla da date i 900%, jer je dug dve milijarde. Uglavnom je pravljen tako što je išlo na ličnu reklamu predstavnika stranke bivšeg režima. Moram da vam kažem da amandman ne može da se povuče usmeno, nego pismeno, pisanim putem. Tek toliko da onaj ko je temeljno očerupao lokalnu samoupravu, zna na koji način treba podneti i povući amandmane. Ja bih glasao za njegov amandman da se on odnosi samo na Inđiju. Međutim, Inđija ovako jadna, bogoljasta, moraće da štedi. Kao i Smederevska Palanka. Ne možete da date za projekat za bazen 35 hiljada evra koje ste oteli od onih, kako ste rekli – za paštete itd, a kupovali ste pljeskavicu za 870 dinara, od 200 grama, dva puta skuplje nego u „Maderi“. Dakle, toliko ste vi vodili računa da temeljno opljačkate građane Republike, lokalnih samouprava i Pokrajine. Ja bih voleo da vam je predsednik stranke, dojučerašnji, ne znam ko vam je danas, ne znam ko će biti sutra, da vam je tu, da nam on kaže, zašto je bio protiv neke freske. A ja predlažem da stavimo njegovu fresku u Heterlend, to je njegova zadužbina. Ako su vam proradila žuta pivska zrnca, vama opraštam, ali mislim da vam je vreme da krenete kući i nahranite onu žutu patku. Dok vi ujutru ustanete, ako je večeras ne nahranite, bogami, ona će da skapa. I samo da znate, nemojte se uzdati u žutu patku. Žuta patka neće razvaliti nas, već vas. Nisu oni nezadovoljni radom vlasti, već radom opozicije bivše vlasti stranke bivšeg režima, koja je temeljno čupala i čerupala sve što je stigla. Mi želimo da imamo jeftin javni sektor, da građani izdvajaju srazmerno svojoj ekonomskoj snazi, da ne može više da bude – ako ne možete da zaradite koliko mi možemo da otmemo, mi ćemo vas zadužiti. Pitam – koliko godina treba da Inđija vrati dug od dve milijarde i sto? Pitam vas – gde je hala za univerzijadu iz 2009. godine i još nije završena, a proces sa „Monterom“ koja je bila firma vaše stranke je u toku sa zahtevom od 440 miliona? Onda vas pitam – da li vi imate pravo da vaš ovlašćeni predstavnik priča o korupciji i da upotrebljava reči koje svakako nisu primerene? Ja vas molim da razmenimo argumente kao politički neistomišljenici. Molim, takođe, da se složite u bilo čemu, da razmislite protiv čega ste i za čega ste, a ne protiv koga ste i da probamo da složni izađemo iz ove situacije. Mislim da ćemo nesložni vrlo brzo propasti. To je moj poziv na jedinstvo. Ne morate da mislite ono što mi mislimo. Ovde treba da sukobimo stavove, napravimo rezultantu na osnovu toga i da utvrdimo političku istinu glasanjem i, bez obzira što ste mnogo toga lošeg učinili, mi i dalje pokušavamo da vam pružimo ruku. U vašem je interesu da ne podmećete nogu, nego da tu ruku prihvatite. Ukoliko mi ne verujete, vrlo brzo će vas iz ovih klupa nestati, što neće biti veliki gubitak. To će biti samo dobitak za građane Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, izvolite.
Poslanici skupštinske većine nikada ne bi trebalo da omalovažavaju amandmane gde se predlaže brisanje svih članova određenog zakona. Oni koji su nekada žustro kritikovali nas, srpske radikale koji smo na taj način iznosili svoj stav prema određenom zakonu, danas to itekako koriste. Nekada su to smatrali opstrukcijom, danas to smatraju legitimnim načinom rada u parlamentu, što naravno jeste tačno. I sada u skupštinskoj većini sede neki narodni poslanici koji su takođe tada bili u SRS i takođe se s nama zajedno zdušno borili i izborili za to da su ovi amandmani zapravo odnos poslaničke grupe prema određenom zakonu. Ja moram da podsetim na pre 10 ili 11 godina kada je donošen onaj, zaista pogubni Zakon o javnim agencijama, kada smo mi predlagali da se svi članovi toga zakona brišu da bismo na taj način pokazali tadašnjoj vlasti i tadašnjoj skupštinskoj većini i građanima Srbije da su agencije nešto što će mnogo koštati državu a od čega niko neće imati koristi osim onih ljudi koji se u agencijama, preko svojih stranačkih funkcija, zapošljavaju za mnogo veće plate nego što su plate u državnim organima i svi ste u kampanji obećavali, i oni koji su taj zakon donosili i oni koji su sada vlast. Vi ste u kampanji obećavali da ćete, kada dođete na vlast te agencije ukinuti i niko to do sada nije uradio. Ovo je digresija, da bih objasnila šta zapravo znači kada se brišu svi članovi jednog zakona. Nije dobro što vi u Vladi, u ovom obrazloženju, nekako niste spremni da prihvatite tu činjenicu da neko ne želi, odnosno da misli da vam ne treba ovakav zakon u našem pravnom sistemu. Ali, meni je ovde interesantno obrazloženje jednog od podnosilaca amandmana koji kaže da je amandman podneo, imajući u vidu činjenicu da je reč o završnom delu predloženog zakona. Zakon nema rep, ne može biti završni deo zakona, može biti poslednji član, mogu biti prelazne i završne odredbe itd, ali naravno, to je nedostatak iskustva i znanja i trebalo bi zaista i poslanici koji podnose amandmane da o tome vode računa. I ovo je dokaz da se mi, završavam gospodine Arsiću, tri sekunde, i ovo je dokaz da se mi iz SRS potpuno razlikujemo i od ovih koji su na vlasti i od ovog dela tzv. opozicije i bilo je nejasno zašto je gospodin Martinović rekao malopre, sve nas strpao u isti koš kao Vučić napreduje dok ga kritikuju radikali, Dveri, demokrate, itd, i onda sam ja shvatila zašto je Vučić toliko popularan. Pa zato što ga je Martinović pre tri godine onoliko kritikovao i sve ono loše o njemu govorio. Hvala.
Pravo na repliku, Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, jel mogu da ih pustim da iskale sav svoj bes pa ću ja za dve minute da kažem to što imam? Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, ja mislim da su građani Srbije koji su pratili i načelnu raspravu i raspravu u pojedinostima mogli da vide da je jedino što spaja stranke koje su opozicija, odnosno poslaničke grupe i samostalne poslanike, mržnja prema SNS i prema Aleksandru Vučiću. To je ono što spaja i SRS i DS i Dveri i DSS i sve one koji su govorili protiv ovog predloga zakona. Ja nisam čuo, a ni moje kolege iz Poslaničke grupe SNS, ni jedan predlog kako da se popravi stanje u oblasti lokalne samouprave, a koliko su argumenti pojedinih poslaničkih grupa bili neozbiljni, govori i ono o čemu je pričala i uvažena minstarka, a to je da su poslanici iz iste poslaničke grupe predlagali različite procente za finansiranje lokalne samouprave, pa se onda ne zna da li opštinama treba davati 85, 86 ili 87%. Šta to govori? To govori samo da, ajde da podnesemo određeni broj amandmana da se kaže da smo nešto radili u Narodnoj skupštini. Izvinite, ali to nije ozbiljna politika. I sve ono što ujedinjuje ljude koji su govorili protiv ovog predloga zakona, to je da ne valja SNS i ne valja Aleksandar Vučić i to je legitiman politički stav, ali oni imaju samo jedan drugi problem. Što narod ne misli kao oni. Što narod misli da SNS radi dobro za građane Srbije i što SNS pokušava da reši probleme sa kojima se niko do sada nije ozbiljno uhvatio u koštac. (Goran Ćirić, s mesta: Replika, pominjanje DS.)
Ne vidim ništa što je loše rekao DS-u.
Ja mislim da je loše kada neko kaže da se odavde iz ovih klupa emituje mržnja prema bilo kome i u to ste mogli da se uverite svi vi i predstavnici Vlade i poštovana ministarka, da odavde nije bilo reči mržnje, niti je bilo loše namere, a sve vreme smo optuživani za to zbog toga što razmišljamo drugačije o nekim temama. Mi zaista verujemo da je nelogično i da je sve vreme centralizacije para, budžetskih para od 2012. do 2015. godine za koje imamo egzaktne podatke, dakle, od 18,8% 2012. godine za lokal do 11,4% ili 11,6%, 2015. godine nešto što upućuje na, ne samo fiskalnu centralizaciju nego i političku centralizaciju, jer na takav način se demotiviše dobar deo ljudi unutar Srbije, ljudi koji treba da vode svoje lokalne samouprave i vode brigu o sebi. Takvo prihvatanje te argumentacije i kritike na bilo koji predlog je nešto što smo čuli upravo iz klupa preko puta nas, da svi koji ne misle kao vi, su ili zlonamerni ili ne razumeju, ili su glupi ili ne znaju matematiku ili su neprijatelji ove zemlje. Do tog nivoa je ova rasprava došla da su ili strani plaćenici ili neprijateljiili ljudi koji ne vole zemlju. Ne priznajem nikom da voli ovu zemlju više od mene, ali ne mislim da ste vi neprijatelji ove zemlje. Možemo da se razlikujemo po ovim temama i zaista neću dozvoliti da bilo ko optužuje bilo koga iz DS, iz ovih klupa, da radi zlonamerno i da je neko ko je plaćenik, zbog toga što se ne slaže sa nekim predloženim temama. Probali smo da damo svoj doprinos i predložimo najbolja rešenja za ono što bi trebalo da doprinese i radu Vlade ali i radu lokalne samouprave u Srbiji.
Pravo na repliku, Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Poslanici SRS su i u načelnoj raspravi i u raspravi u pojedinostima iznosili vrlo konkretne predloge, primedbe, argumentovani, kvalitetno govorili o ovom zakonu. Mi smo veoma ozbiljno shvatili ovaj predlog, bez obzira što se radi samo o dva člana, jer se radi zapravo o suštini Zakona o finansiranju lokalnih samouprava i niko od nas ni u jednom momentu nije pokazao ni nestrpljenje, ni nervozu, ne daj bože mržnju, jednostavno, neprihvatljivo je da neko eto da bi dao završnu reč, da kaže da neko ko kritikuje zakon, da zapravo mrzi vlast ili mrzi predsednika Vlade. To je prosto neverovatno. Dakle, nema nikakvog ličnog odnosa u tome što mi kažemo da ovaj zakon nije dobar. Na kraju krajeva, ministar je od prvog momenta još na odboru kada smo pričali o ovom zakonu, takođe izrazila svoj stav da ovo nije dobro rešenje, da je ovo samo rešenje za neki kratak trenutak i saglasila se da treba dase radi jedan ozbiljan sveobuhvatan zakon. Ja sam vas tako razumela. Zaista je neprimereno, možda se moglo intervenisati po Poslovniku i uvredljivo da bilo ko kaže da narodni poslanici, ja sad govorim pre svega o poslanicima SRS, da narodni poslanici koji se protive nekom predlogu Vlade i koji kritikuju predlog Vlade, da samim tim mrze onoga ko je to predložio. Ja vas molim da takve kvalifikacije ne koristite. Mi želimo i dalje da budemo i bićemo sigurno najozbiljniji kritičari u ovom parlamentu. Ali, ponavljam, ništa lično, sve argumentovano i sve u interesu građana Srbije. Hvala lepo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. (Goran Ćirić, s mesta: Niko nije spomenuo SNS. )
Dame i gospodo narodni poslanici…
Nastavite gospodine Martinoviću. (Radoslav Milojičić, dobacuje.)
Pa, gospodin Kena dobacuje, pa čekam da završi. Vi ste gospodine Ćirću pristojan čovek, ali ne znam da li ste slušali izlaganje nekih vaših kolega. Gospodin Goran Ješić je milion puta pomenuo Aleksandra Vučića…
Molim vas bez ličnog obraćanja.
Rekao da je diktator, da je on predsednik svake opštine u Srbiji, da je on gradonačelnik svakog grada u Srbiji. Rekao je da je Aleksandar Vučić za svoje predsednike opština rekao da su idioti. To je sve rekao gospodin Goran Ješić, evo potvrđuje i gospodin iza vas. (Goran Đirić, s mesta: To je rekao premijer.) Gospodine Ćiriću, to je rekao Goran Ješić. Goran Ješić je rekao da povlači amandman, zato što smo svi mi idioti, jer ne razumemo argumentaciju DS protiv Predloga zakona o izmenama Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Gospođa Gordana Čomić se smrtno uvredila, zato što je jedan od mojih kolega pomenuo Branislava Kuzmanovića, tobože zato što čovek nije tu, a milion puta je u negativnom kontekstu pomenut Aleksandar Vučić kao zlikovac, kao diktator, kao neko ko otima pare, ko pljačka, spomenut je brat Aleksandara Vučića i vi na to niste reagovali. Nemojte da očekujete onda od nas iz SNS da ćutimo pred činjenicom da sve ono što sve vas skupa spaja jeste, evo, neću da upotrebim reč mržnja, ali jedna duboka netrpeljivost prema Aleksandru Vučiću kao čoveku i prema Vladi koju on vodi. Da nije tako vi ne biste spočitavali i gospođi Ani Brnabić što je ona ovde kao predstavnik Vlade. Ovo je predlog zakona koga je podnela Vlada Republike Srbije, a na Vladi Srbije je da odredi ko će je predstavljati u Narodnoj skupštini. Kao što je mogla da bude gospođa Brnabić, mogao je da bude svaki drugi ministar. Ni to vam nije smetalo kada su vaše kolege…
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Replika, narodni poslanik Goran Ćirić.
Obraća mi se lično, da. I biću pristojan do kraja i tu ste u pravu. I sada ću biti pristojan samo što smo drugačije čuli ono što je gospodin Ješić rekao, zato što želim da proverimo na stenogramu šta je tačno izjavio i mislim da je vrlo lako to proveriti, a ja ću vam reći šta sam ja čuo šta je izjavio. Dakle, on je rekao i citirao izjavu premijera koji je komentarišući Savamalu i ljude koji su sa fantomkama rušili noću Savamalu, rekao da su kompletni idioti zbog toga što su rušili i tu Savamalu. Tu je pomenuo taj izraz „kompletni idioti“ koje nije naravno uputio nikom od vas. Ukoliko stenogram pokaže suprotno, da se bilo kome iz ove sale obratim na takav način ja ću podneti izvinjenje. Dakle, ukoliko stenogram to dokazuje, ja se izvinjavam svima, ali on to nije rekao. On je rekao i citirao reči premijera. Da li ja imam potrebe da volim premijera, to je moja lična stvar. Ne. Ne mrzim ga, niti sam ijednu reč, niti je potrebno da takve reči jedni o drugima ovde upućujemo i u sali, ali i o onima koji su van ove sale.
Pravo na repliku Aleksandar Martinović i onda završavamo zaista.
Ne mrzim nikoga. Morate da razumete ceo kontekst u kome se nešto desilo. Goran Ješić je i tu je gospodin Rističević potpuno u pravu, usmeno povukao amandman, što po Poslovniku nije moguće, a prethodno je rekao da smo mi idioti jer ne razumemo njegov amandman, pa pošto smo mi idioti i ne razumemo svu genijalnost koja je sadržana u tom amandmanu eto on ga usmenim putem povlači. Koliko puta su vaši poslanici rekli da je ministar Vujović kukavica, gde je ministar Vujović, što beži iz Narodne skupštine, šta će nam uopšte predsednici opština i gradonačelnici kada je tu Aleksandar Vučić, on je diktator, on otima pare, on pljačka, on radi ne znam ni ja šta, za jedne je izdajnik, za neke druge je zlikovac. Ako želite pristojnu raspravu, ako želite da ne govorimo o ljudima koji nisu prisutni u sali, onda hajde da te kriterijume uvedemo za sve. Nemojte onda da se ljutite kada neko spomene vašeg predsednika opštine koji je po našim informacijama uradio nešto protivzakonito. Zamislite da je neki predsednik opštine iz SNS zaposlio kao što je stvarno uradio vaš predsednik opštine na Starom gradu 80 pomoćnika predsednika opštine, na Vračaru, gde beše? Osamdeset pomoćnika predsednika opštine, a po Zakonu o lokalnoj samoupravi opština može da ima, predsednik opštine ako se ne varam najviše tri pomoćnika. On ih je imao 80. Super, Keno pobedili ste nas u celo Srbiji, samo ne znam zašto vas je onda toliko malo. Dakle, kada neko spomene da je neki predsednik opštine zaposlio iz DS 80 pomoćnika onda je to velika uvreda za neke vaše koleginice, ali zato po Aleksandru Vučiću možete da udarate do mile volje. Mi poslanici SNS imamo obavezu da gospodina Aleksandra Vučića od takvih napada, neprincipijelnih, obojenih ličnim emocijama, branimo i mi ćemo to da nastavimo i dalje.
U skladu sa članom 112. Poslovnika o radu Narodne skupštine određujem pauzu u trajanju od deset minuta.
Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo, saglasio bi se sa lepim tonovima koji su se na kraju pojavili u Skupštini i mislim da je to model, jer Skupština na kraju na jedan veliki način u stvari oblikuje i ponašanje ljudi u ovoj zemlji. Nažalost, ministarka je otišla, pa ću joj jednu dobru ideju ipak postaviti u formi ministarskog pitanja, a bilo bi vrlo korisno da je to pitanje ovde prezentovano, tako da će pitanje o tome da imamo problem sa internom revizijom, koja bi značajno doprinela kvalitetu finansijskog izveštavanja u opštinama smanjila rashod i pomogla fiskalnoj konsolidaciji, ostaviti za formu utorkom i četvrtkom. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. (Radoslav Milojičić, s mesta: Replika.) Gospodine Milojičiću, po kom osnovu? (Radoslav Milojičić, s mesta: Pomenuo me gospodin Martinović dva puta.) Ne mislim da ima osnova za repliku. Mislim da smo završili sa replikama. Bilo je previše za kraj ove rasprave, koja dugo traje. Biće još prilika. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem petak, 7. oktobar 2016. godine, sa početkom u 11,00 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Zahvaljujem.