[[Isključen mikrofon.]] Srbi na KiM treba da izađu na izbore, logičan je odgovor države i državnih institucija. Što se tiče Srba na KiM, mi koji živimo, ogromna većina je do sada skoro sve izbore bojkotovala, bez obzira na stav države i njenih institucija, jer smo znali da nam ništa dobro neće doneti i nisu doneli. Bili smo u pravu, ništa dobro. Nažalost, danas se u nama javio strah zbog izbora na KiM, koje je raspisala lažna država...
Narodni poslaniče, izvinjavam se što vas prekidam, nije ni do vas ni do mene. Informacija je da se verovatno neispravnošću poslaničke jedinice ono što govorite ne čuje u direktnom televizijskom prenosu. Uz moje izvinjenje što poslanička jedinica ne radi, molim vas da se ponovo prijavite i molim vas da ponovite onda deo svog izlaganja. Izvolite.
S obzirom da je važna tema moraću da ponovim sve ovo što sam do sada rekao, upravo da je neizbežna tema dana izbori na KiM. Tema neizbežna, a pitanje ostalo isto. Logično je i preko potrebno da odgovor na ovo pitanje da država i državne institucije. Što se tiče nas Srba koji živimo na KiM, ogromna većina je do sada skoro sve izbore bojkotovala bez obzira na stav države i njenih institucija, jer smo znali da nam ništa dobro neće doneti. Bili smo u pravu, nikada dobro, a o boljem životu ni govora. Nažalost, danas se u nama uveliko uvukao strah i panika zbog izbora na KiM, koje je raspisala lažna država Kosovo. Još veći strah i panika je jer nemamo zvaničan i jasan stav države Republike Srbije po tom pitanju. Opozicione stranke su već iznele svoje stavove i osim LDP uglavnom su protiv izlaska Srba na predstojeće izbore. Za razliku od opozicije, stranke na vlasti nisu iznosile svoje stavove. Jedino je SPO pozvao Srbe na Kosovu da izađu na izbore. Nisu se izjašnjavale stranke, ali pojedinci stranaka jesu i primetno je da u strankama nema jedinstva, a kamoli u koaliciji. Evo kako. Ministar spoljnih poslova Srbije Vuk Jeremić je izjavio da mu je teško da zamisli da Vlada donese odluku o pozivanju Srba da izađu na izbore. S druge strane, funkcioner te stranke i predsednik političkog saveta Dragoljub Mićunović je izjavio da Srbi na Kosovu ne treba da bojkotuju tamošnje izbore. Potpredsednik Vlade Ivica Dačić kaže da nema uslova da Vlada pozove Srbe da izađu na izbore. Visoki funkcioner iste stranke iznosi svoj stav da je najbolje za kosovske Srbe da imaju svoje legitimne političke predstavnike i na taj način oni će imati svoje legitimne političke predstavnike kako bi mogli da ostvare svoje interese i na taj način obezbede bolji život. Gospodo, kako je moguće da Srbi na Kosovu imaju legitimne predstavnike u nelegitimno proglašenom Kosovu? Kako očekivati da Srbi imaju bolji život u nelegalno proglašenom nezavisnom Kosovu? Kuda ste to pošli? Kome nas tamo ostavljate? Da li ste već doneli političku odluku da mi ostanemo da živimo u nezavisnoj državi Kosovo? Blago nama za takvu našu odluku. Kako se najavljuje, Vlada će doneti odluku da se nisu stekli uslovi za izbore i pozvati Srbe da na njih ne izlaze. Postavljam pitanje Vladi Republike Srbije – zašto svoju odluku niste doneli odmah nakon raspisivanja izbora, već je donosite dan pre nego je poslednji rok za predaju lista? Ne čini li vam se da je zakasnila? Koji je razlog zakasnele odluke? Ovi izbori se umnogome razlikuju od svih dosadašnjih, jer napomenuo sam da ih je raspisala nelegitimna lažna država Kosovo. Zato vas Srbe koji živite na KiM pozivam da se ne date prevariti i masovno bojkotujete izbore, kao do sada. Izlaskom na izbore priznajemo nezavisno Kosovo i dajemo legitimitet lažnoj državi Kosovo, jer je ona raspisala i sprovodi lažne izbore. Duboko sam ubeđen da nam nije u interesu da živimo u nezavisnom Kosovu. Jedini legitimni izbori su oni koje raspiše Republika Srbija.
Reč ima poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, unazad nekoliko meseci sam ovde apelovao oko problematike Roma u Zemunu, naselje Grmeč, gde nekih sedam porodica već par godina nemaju struju. I ovoga puta apelujem na institucije sistema da se to omogući građanima Romima, oni su građani ove Srbije, mi drugu državu nemamo. Doneli smo ovde u parlamentu niz zakona koji su istorijski za napredovanje i stabilizaciju romskog naroda, međutim, u lokalnim samoupravama to sporo ide. Ne bih sad hteo da govorim o tome, ali vam samo dajem informaciju da je trebalo da dođe do zatvaranja saobraćajnice. Zamolio sam da se to ne uradi, je li moramo ipak imati jedan demokratski dijalog i razumevanje. U četvrtak Romi su zakazali jedan veliki skup na tom delu gde nemaju struje. Biću tamo. Verovatno će doći neko iz medija, ali apelujem i molim da se dozvoli građanima na ono što imaju pravo. Imaju kuće. Predali su za legalizaciju tamo. Imaju brojeve svojih domaćinstava i nema razloga da im se ne omogući priključak na električnu energiju koju će oni plaćati kao i drugi građani, ali do sada to nije učinjeno. Evo, još jednom apelujem da se nešto radikalnije učini, omogući građanima njihovo pravo, a to je pravo da imaju električnu struju.
Reč ima poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo gospođo predsedavajuća, da vas obavestim da pitanja koja sam postavio posle svih onih dešavanja vezanih za 10. oktobar, gej paradu, pa posle toga za događanja u Đenovi, Ministarstvu sporta sam uputio jednostavno pitanje kad će u proceduru pustiti zakon o sportu, evo, do ovog trenutka nisam dobio odgovor. To je valjda nešto najvažnije, prvi akt za to ministarstvo godinama unazad bi trebalo da bude. Na to jednostavno pitanje nisam dobio odgovor, ni da li je u pripremi, ni šta se radi, ni da li će biti u proceduri dok je ova ministarka ministar, tako da bih vas zamolio kao Skupština da reagujemo na neki način da Ministarstvo ispunjava svoje obaveze prema Narodnoj skupštini. S druge strane, pitanje koje ću sad postaviti, neću biti ni prvi, podsećam da je jedan predsednik poslaničke grupe još u decembru 2007. godine postavio slično pitanje, ništa se od tada nije promenilo do dana današnjeg. Naime, Vladi Republike Srbije, po njihovim izjavama, prioritet u sprovođenju politike su u stvari evropske integracije. Znači, vidimo da prioritet nije plaćanje računa, ali su prioritet kako čujemo, stalno, svakodnevno ponavljanje, evropske integracije. Obećano je od strane ove vlade da ćemo ove godine biti kandidati za ulazak u EU, da ćemo dobiti status kandidata, ali to se nije dogodilo.Očigledno da će to biti na dnevnom redu tek za nekih godinu dana. Jedan od najvećih razloga za to, tj. najveći razlog zbog koga nismo kandidati je naravno saradnja sa Haškim tribunalom. Moje pitanje je, a u poslednje vreme i po izjavama koje daje, zbog toga sam doneo takav sud o njemu, moje mišljenje o tom čoveku - dokle će Vlada Republike Srbije i država Srbija i naravno i ovaj dom koji bira čoveka na tu funkciju, trpeti nedostojnog i nesposobnog za obavljanje te funkcije, tužioca Vladimira Vukčevića, koji je očigledno nesposoban da uradi ono što je potrebno da bi se nastavila saradnja sa Haškim tribunalom. Čovek koji je sada kada se Srbija ponovo našla u problemu, kada je o njoj ponovo raspravljao holandski parlament, istih dana stranim medijima i domaćim medijima počeo je da kuka i da se žali kako mu je kriv, zato što do sada nije uhapšen Ratko Mladić, neko ko je bio direktor BIA 2005, 2006. godine, a on u isto vreme je bio tužilac? Znači, za sve mu je kriv i sada, 2010. godine, Rade Bulatović. Za sada mu je ponovo kriva bivša vlast, a on koji nema na grbači Radeta Bulatovića već dve godine, nije ništa uradio. Zbog toga mislim da je nedostojan. Nesposoban je. Imamo i slučaj Jurišića, dve godine je držan dotični u pritvoru. Ovde smo raspravljali da li je potreban pritvor od osam ili 30 dana da bi istražni organi uradili svoj posao. Jednog čoveka je držao dve godine u pritvoru da bi taj posle bio pušten od strane suda jer nesposobni Vukčević nije skupio dovoljno dokaza, a onda smo slušali njegovog zamenika, Bruna Vekarića, kako plačnim glasom objašnjava koliko je bilo teško da skupe potrebne dokaze. Kolega Krasić je možda u pravu kada kaže da mi se to možda samo čini, ali u svakom slučaju dokazi nisu skupljeni i to tužilaštvo nije uradilo svoj posao. Čovek koji se žali svima da je neko drugi kriv za nešto što je radio pre četiri godine, a nije ništa on kao tužilac na tom mestu tada rekao u tom trenutku. Zašto nije progovorio 2006. godine, nego je čekao 2010. godinu?
Reč ima poslanik Zoran Ostojić.
Koleginice i kolege, danas će Crna Gora postati zvanično kandidat za člana EU i nadam se da će Vlada naša i ovaj parlament imati snage kada se to desi da im čestitamo, a mi najmanje godinu dana to još nećemo biti. Dobićemo danas izveštaj o Srbiji. U njemu će svakako biti da je najvažnija stvar za našu kandidaturu završetak saradnja sa Hagom. Kolegu Šormaza žuljaju neke stvari koje ovih dana izlaze u javnosti, ko je krio Mladića 2002, 2003. godine itd. Da se vratimo na ono što je tema. Da li će odgovarati oni koji su krili Mladića, to će reći pravosuđe. Ono što je po Mladića mnogo važnije jeste da se uhapsi i da se izruči Hagu. Mislim da ne može puštanje tih informacija biti zamena za hapšenje i izručenje Mladića. Ono što mene interesuje i što pitam ministra odbrane i predsednika Republike, baš tim redom – kada je Mladić penzionisan, do kada je imao pravo da bude u vojnim objektima, a od kada više nije imao pravo da bude u vojnim objektima, jer tada, posle penzionisanja, pretpostavljam oni koji su ga čuvali činili su krivična dela? Možemo da pretpostavimo da je i do tada to bilo krivično delo, jer ima optužnicu, ali zaista mislim da treba polako da skidamo velove tajni sa naše neposredne prošlosti. Ne vidim da ima smisla da tajna bude nešto što pripada nekoj pretprošloj državi. Zato sam govorio i tražio da se najzad skine pečat državne tajne sa broja poginulih u NATO bombardovanju, koliko je poginulo ukupno ljudi, koliko civila, koliko policajaca, koliko vojnika itd? Ovde tražimo odgovor na pitanje kada je general Mladić penzionisan i koga je penzionisao? Kolika mu je penzija, gospodine Todoroviću, možda vas interesuje, nas interesuju činjenice koje su se do sada od javnosti skrivale, a nema razloga da se skriva jer njegov personalni dosije nalazi se u Hagu i tamo sve piše. Znači, onaj ko treba da zna – on to zna, a građani Srbije ne znaju. Ministar odbrane i predsednik države, kao vrhovni komandanti, treba da nam kažu – kada je general Mladić penzionisan i ko ga je penzionisao? Očekujem u najkraćem periodu, a svakako u roku od 15 dana jasan odgovor na ovo pitanje. Pravosudni organi neka rade svoj posao. Jeste da je praksa da svake dve godine saznajemo gde je Mladić bio pre dve godine. Sada saznajemo gde je bio 2006, 2007. godine. Godine 2012. ćemo saznati gde je danas dok ovo pričamo, ali tako nećemo postati kandidat za punopravno članstvo u EU. Hajde da otvorimo tu priču, pa za početak – kad je penzionisan i ko ga je penzionisao?
Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Koristim i ovaj institut omogućen Poslovnikom da postavim jedno pitanje i da tražim obaveštenje od Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, da pitam gospodina Milana Markovića – kako je moguće da državni organ, ministarstvo na čijem je on čelu, ima različito postupanje u zavisnosti od toga ko čini skupštinsku većinu u određenoj opštini na teritoriji RS? Naime, novostvorena većina u Skupštini opštine Kosovska Mitrovica i posle urgencije ne može od nadležnog ministra da dobije saglasnost za izradu pečata, na šta je to ministarstvo zakonom obavezno, a zaključak, jedini koji mogu da donesem, iz neodgovaranja i nedavanja saglasnosti je da novostvorena većina u kojoj je SNS odlučujući činilac nije po volji ministra. Da li je moguće da u državi Srbiji, koja pretenduje na evropski put i postizanje evropskih standarda, mi imamo takvu različitost postupanja u kojem ono što je ministar dužan da u roku od tri dana da kao pisani odgovor na zahtev za izdavanje saglasnosti za sadržinu i izgled pečata, a bio je to dužan da uradi do 4. novembra ove godine. Kao poslanik SNS poslaničkog kluba "Napred Srbijo" 9. novembra moram da intervenišem u skladu sa institutom koji Poslovnik omogućava, da se skupštinskoj većini u Kosovskoj Mitrovici omogući zakonito poslovanje i postupanje? Da postoje dvostruki aršini dokazuje materijal koji ću vama, gospođo predsedavajuća, predati nakon ovog pitanja, sa molbom da prosledite gospodinu Markoviću, jer se možda na putu do njega ovaj materijal i zaturio od "Službenog lista" opštine Kosovska Mitrovica, preko "Službenog glasnika" u kojem je zakonito objavljen prethodni pečat nevažećim, do dopisa kojima je dostavljen zapisnik sa Druge redovne sednice SO Kosovska Mitrovica i svih ostalih dokumenata kojima su nadležni organi koje je zakon ove države i ova skupština usvojila propisao, a skupštinska većina Kosovske Mitrovice primenila i uredno napisala dopise svim ovih organima. Da postoji različito postupanje govori i dokumenat da je to isto ministarstvo, na čijem je čelu gospodin Milan Marković, dalo saglasnost, i evo pokazujem srpskoj javnosti rešenje kojim je prethodnoj skupštinskoj većini, koja je bila po volji ministra o kome govorim, izdata takva saglasnost i omogućeno postupanje, a danas kada su predstavnici te većine legalno smenjeni, odneli sa sobom pečate, jednostavno se ne omogućava da rade samim činom neizdavanja tog rešenja. Da sramota bude još veća, postoji neko usmeno obaveštenje kojim se ovlašćena lica upućuju na Ministarstvo za KiM. Gospodo iz vladajuće većine, građani Srbije se dovoljno osećaju kao pingpong loptice koje šetate između dva šaltera podeljenih nadležnosti, u kojima se osećaju utamničeni u nezakonitosti koja se sprovodi u ovoj državi. Možda tamničar ima zadovoljstvo da vlada nad onima nad kojima je glavni. Možda vrhovni vladar u ovoj državi ima zadovoljstvo da na ovakav način vlada građanima, ali da bi vlast trajala – zadovoljstvo mora da bude obostrano i mora da bude čovečno. U ovom slučaju ministarstvo je dužno da postupa ne samo čovečno i pravedno, nego pre svega zakonito i na to apelujem sa ovog mesta.
Reč ima poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, i pred poslaničke grupe SRS postaviću dva jasna i konkretna pitanja. Pitanje broj jedan – šta Vlada i država Srbija čine konkretno u cilju zaštite osnovnih ljudskih prava prof. dr Vojislava Šešelja? Mislim prvenstveno na pravo na život, shodno članu 24. Ustava Srbije i članu 21. Ustava, o zabrani diskriminacije. Naime, već duže vremena ukazujemo na adekvatnu dijagnostiku i lečenje u Haškom tribunalu koji izazivaju osnovane sumnje stručnjaka. Dalje, pravo na informisanost pacijenta na osnovu tačke 4. Evropske deklaracije o promociji prava pacijenata, donete u Amsterdamu 28. marta 1994. godine, i stav Svetskog udruženja za prava pacijenta vezana za informisanost, od oktobra 2009. godine, ovim dokumentima je tačno u devet tačaka i posebno objašnjeno kako se ostvaruje pravo na informisanost pacijenata. Novi momenat koji danas imamo je da nakon operacije izvršene 28. oktobra 2010. godine stanje subjektivno se nije promenilo kod prof. dr Vojislava Šešelja, a on ne poseduje osnovne elementarne informacije, koje mu prethodna dva navedena dokumenta garantuju. Pitanje broj dva – ima li Vlada volje i kapaciteta da spreči ometanje savetodavne pomoći u lečenju prof. dr Vojislava Šešelja, koju demonstrira VMA preko prof. dr Miodraga Jeftića i ministra vojske, gospodina Dragana Šutanovca, uskraćujući dozvolu prof. dr Zdravku Mijailoviću da se angažuje u lečenju prof. dr Vojislava Šešelja? Hteo bih samo da skrenem pažnju da vrhunac licemerja je pismo Odboru za zdravlje od 11. i 14. oktobra, gde gospodin Šutanovac, ministar vojske, smatra sebe nadležnim da on prisustvuje Odboru i raspravlja o problemima iz domena lekarske etike i deontologije. Prema mišljenju poslanika SRS, time se on izruguje civilnoj kontroli vojske i institucijama parlamentarne demokratije, u ovom slučaju Odboru za zdravlje. Ovakvo ponašanje nameće i potrebu stavljanja vojne zdravstvene službe pod ingerenciju Ministarstva zdravlja. Ako mi dozvolite, obrazložio bih zbog čega postavljam ova pitanja, koja se već ponavljaju. Dobio sam odgovor povodom jasnih pitanja koja sam postavio iste sadržine. Od koga? Uputio sam premijeru, a dobio sam od ministra zdravlja, čoveka koji za sebe kaže da je obezvlašćen, koji ne učestvuje, kako smo sinoć čuli, u debatama i koji bi trebalo pre da nam govori o stanju zdravlja nacije, koje je nažalost katastrofalno. Zašto premijer ne odgovara narodnom poslaniku? Da vidite kako je sročen odgovor – traženo je mišljenje Kancelarije za saradnju sa Haškim tribunalom, koja kaže, poslali smo pismo, odgovora nema. Sada treba da budemo zadovoljni ovim pamfletom koji je ovde napisan. Uopšte nema dogovora na drugo pitanje, nego samo da su zatražili informaciju i nisu dobili. Nepismeno napisano, neću da čitam. To je bruka i sramota. Treba padežima naučiti one koji pišu. Koga interesuje, može i da vidi. Ćutanje, mi znamo da je vama neprijatno da se o svemu ovome govori. Članovi 10. i 14. Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima, gde se govori o javnom suđenju u razumnom roku, ne interesuje institucije ovog sistema. Ali, gospodo, zašto vas ne interesuje i osnovno ljudsko pravo koje je danas ugroženo u Haškom tribunalu gospodinu Vojislavu Šešelju, a to je pravo na život i informisanje? Šta nama ostaje? Ovo su pitanja koja mi upućujemo elementarnoj ljudskoj solidarnosti i humanosti. Ako nemate osećaja za to, nama preostaje jedino da na ovaj način i u direktnom kontaktu sa građanima Srbije pričamo istinu o Haškom tribunalu i o stanju zdravlja Vojislava Šešelja. Na velikom mitingu u Novom Sadu, u Spensu, u petak, bićemo prinuđeni da sa građanima raspravimo o ovakvim flagrantnim kršenjima ljudskih prava građana Srbije, na koje država Srbija ne reaguje.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Aleksandra Ilić. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da, pored predstavnika predlagača, Diane Dragutinović, ministarke finansija, sednici prisustvuju i Vesna Hreljac Ivanović i Zoran Ćirović, pomoćnici ministra finansija, Predrag Aleksić, načelnik odeljenja u Ministarstvu finansija i Dušan Purić, savetnik u Ministarstvu finansija. Prelazimo na 17-22. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O ZADUŽIVANjU SRBIJE KOD DESET BANAKA, GARANCIJI JAT-u ZA ZAJAM KOD DVE BANKE I POTVRĐIVANjU DVA ZAJMA KINE, ZA STVARANjE SAVETA ZA CARINSKU SARADNjU I SPORAZUMA SA UKRAJINOM O CARINSKIM PITANjIMA (zajednički načelni i jedinstveni pretres) Podsećam vas da je zajednički načelni i jedinstveni pretres otvoren u četvrtak, 4. novembra, o Predlogu zakona o zaduživanju Republike Srbije kod KBC Banke a.d. Beograd, Nove Kreditne banke Maribor d.d, EUROBANK EFG a.d. Beograd, Vojvođanske banke A.d. Novi Sad, Hypo-Alpe-Adria Bank a.d. Beograd i Erste Bank a.d. Novi Sad i kod BANCA INTESA a.d. Beograd, UniCredit Bank Srbija a.d. Beograd, Raiffeisen bank a.d. Beograd i Societe Generale Banke Srbija a.d. Beograd koje su dale zajedničku ponudu, Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Societe Generale Banke Srbija a.d. Beograd i UniCredit Bank Srbija a.d. Beograd po zaduženju Akcionarskog društva za vazdušni saobraćaj "JAT AIRWAYS" a.d. Beograd, Predlogu zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obezbeđenju Republici Srbiji koncesionalnog zajma Narodne Republike Kine, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o državnom koncesionalnom zajmu za Projekat sistem NUCTECH tm za inspekciju kontejnera/vozila između Vlade Republike Srbije kao zajmoprimca i Kineske Export Import banke kao zajmodavca, Predlogu zakona o potvrđivanju Dopuna Konvencije o stvaranju Saveta za carinsku saradnju i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima. Pre nego što pitam da li želi reč ministarka finansija, predstavnica predlagača, obaveštavam Narodnu skupštinu da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe LDP, narodni poslanik Zoran Ostojić. Da li ministarka želi reč? Reč ima Diana Dragutinović.
Dame i gospodo i poštovani narodni poslanici, pred vama se nalazi predlog šest finansijskih zakona. Pred vama se nalazi Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije za finansiranje budžetskog deficita kod deset poslovnih banaka, Predlog zakona o davanju garancija Republike Srbije u korist Societe Generale Banke Srbija a.d. Beograd i UniCredit Bank Srbija a.d. Beograd po zaduženju Akcionarskog društva za vazdušni saobraćaj "JAT AIRWAYS" a.d. Beograd. Pred vama se nalazi Predlogu zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obezbeđenju Republici Srbiji koncesionalnog zajma Narodne Republike Kine, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o državnom koncesionalnom zajmu za Projekat sistem NUCTECH tm za inspekciju. Na kraju, pred vama se nalazi Predlogu zakona o potvrđivanju Dopuna Konvencije o stvaranju Saveta za carinsku saradnju i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima. Kao što nam je svima dobro poznato, Zakonom o budžetu za 2010. godinu je predviđen deficit budžeta i kao način finansiranja deficita zaduženje Republike Srbije. Zakonom o budžetu je takođe predviđeno da će se taj deficit finansirati i kreditnim zaduženjem, ali i državnim obveznicama. Pred vama se nalazi kreditno zaduženje za finansiranje deficita. Radi se o kreditnom zaduženju Republike Srbije sa deset banaka, podeljeno u 25 hartija po 10 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti. Koji su obavezni elementi ugovora? Pošto se Republika Srbija zadužuje za finansiranje deficita kod deset banaka, kamatna marža se razlikuje od banke do banke, od hartije do hartije. Kreće se u intervalu od 4,25% do 5,30%, plus tromesečni euribor, koji u ovom trenutku iznosi 1,05%. Kamatna stopa je jednaka ovoj kamatnoj marži, plus tromesečnom euribor. Sami uslovi dobijanja kredita, pored cena, jesu i period otplate. Period otplate je pet godina. Taj period od pet godina uključuje i godinu dana mirovanja. Kredit se otplaćuje polugodišnje. Sastavni element svih ugovora jeste, da oni koji uzimaju kredit, dakle, Republika Srbija, ima pravo da do pre vremena vrati, bez ikakvih nadoknada. Sledeći zakon, odnosno Predlog zakona koji je pred vama jeste zakona o davanju garancija Republike Srbije u korist Societe Generale Banke Srbija a.d. Beograd i UniCredit Bank Srbija a.d. Beograd po zaduženju Akcionarskog društva za vazdušni saobraćaj "JAT AIRWAYS" a.d. Beograd. Htela bih da iskoristim ovu priliku i da kažem da se naša aviokompanija nalazi u procesu restrukturiranja, da je ovo, znači, uzimanje garancije, samo jedan od preduzetih koraka. Recimo, kao prvi korak su izdvojene non-kor delatnosti, pilotska akademija i poljoprivredna avijacija. Prodaju se objekti koji nisu u funkciji obavljanja osnovne delatnosti JAT-a. Takođe, u toku je izbor konsultanta koji treba da da, odnosno napravi strategiju za stvaranje i osnivanje nove kompanije. Jer, ukoliko želimo da privučemo institucionalnog investitora, a to jeste naša namera, onaj koji želi da investira u našu kompaniju, želi tu kompaniju da ima očišćenu od dugova. Ovo je poslednji element ove strategije, tj. davanje garancija, pri čemu se radi o dugoročnom kreditu kod dve banke za tri vrlo važne namene. Prva namena jeste revitalizacija same kompanije. Za to je izdvojeno, odnosno uzima se kredit od 40 miliona evra u dinarskoj protivvrednosti. Potom, drugi deo jeste osposobljavanje flote i rad na motorima u iznosu od 9,5 miliona evra i, konačno, dva miliona evra za najam dva aviona nove generacije. Sveukupno radi se o zaduženju od 51,5 miliona evra. Podsećam da je izdavanje ove garancije od strane Republike Srbije, takođe, predviđeno Zakonom o budžetu za 2010. godinu. Kada su u pitanju uslovi ovog kredita, kamatna stopa je jednaka tromesečnom euriboru. Podsećam da je on u ovom trenutku 1,05% i kamatna marža koja iznosi 3,95% na godišnjem nivou. Radi se o dugoročnom kreditu. Period otplate jeste šest godina. Period od šest godina uključuje i period od dve godine mirovanja. Kredit se otplaćuje u polugodišnjim ratama. Sledeći zakon koji se nalazi pred vama jeste zakon o potvrđivanju okvirnog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Narodne Republike Kine o obezbeđenju Republici Srbiji koncesionog zajma Narodne Republike Kine. Dakle, kao što se sećate, radi unapređenja bilateralne saradnje između Republike Srbije i Narodne Republike Kine zaključen je sporazum o ekonomskoj i tehničkoj saradnji u oblasti infrastrukture. Taj sporazum je potvrdila Narodna skupština, donet je Zakon o potvrđivanju ovog sporazuma. Radi sprovođenja ovog sporazuma o ekonomskoj i tehničkoj saradnji došlo je do potpisivanja Memoranduma između Ministarstva finansija, odnosno njene uprave, odnosno Uprave za carinu i Nutek kompanije i iskazana je namera Ministarstva finansija, odnosno Uprave carine da odNutek kompanije nabavi 13 rendgenskih jedinica zakontrolu vozila i kontejnera, pre svega, prenosivih, ali i klasičnih. Radi sprovođenja ovog memoranduma zaključen je Ugovor o isporuci. Taj ugovor o isporuci je vredan 30 miliona dolara, a nakon toga je Vlada Republike Srbije uputila tzv. prijavu Narodnoj Republici Kini i Eksport-import banci Kine za odobrenje koncesionog zajma. Narodna Republika Kina je odobrila ovaj koncesioni zajam i on je dugoročan, daje se na period od 15 godina, uključuje se i grejs period od tri godine, sa fiksnom kamatnom stopom koja iznosi do 3% godišnje. Zaključivanje ovog okvirnog sporazuma predstavlja formalni uslov za odobrenje Republike Srbije za koncesioni zajam, a odredbom 1. ovog zakona predviđa se potvrđivanje Okvirnog sporazuma od strane Narodne skupštine. Istovremeno sa zaključivanjem sporazuma, potpisan je Ugovor o državnom koncesionom zajmu za projekat Nutek, za inspekciju vozila i kontejnera, uslove sam rekla, a odredbom člana 1. ovog zakona predviđa se da ovaj ugovor potvrdi Narodna skupština. Na kraju, nalazi se pred nama Predlog zakona o potvrđivanju Dopuna konvencije o stvaranju Saveta za carinsku saradnju. Možda kratko o Svetskoj carinskoj organizaciji, jer ona je jednina međuvladina organizacija koja se bavi carinskim pitanjima, sa ciljem da se unapredi efikasnost carinskih uprava, i ustanovljena je 1952. godine kao savet za carinsku saradnju, a onda je 1994. godine taj savet dobio radni naziv Svetska carinska organizacija; on danas ima 174 člana i pokriva više od 98% svetske trgovine. Šta je misija Svetske carinske organizacije? Pojednostavljenje procedura, veća efikasnost carinskih postupaka, ujednačenost njene primene, unapređenje kapaciteta, obezbeđenje foruma za međunarodnu saradnju, podstiče saradnju između carinskih administracija međusobno, kao i između carinskih administracija i trgovinskih zajednica, i predstavlja forum da se pokrenu sva važna pitanja iz oblasti carina. Federativna Narodna Republike Jugoslavija pristupila je ovoj organizaciji 1960. godine i do juna 1991. godine bila član Svetske carinske organizacije, zatim je došlo do pauze u periodu do 2001. godine, kada je SRJ ponovo postala član ove organizacije, a 2006. godine RS kao međunarodno-pravni sledbenik. Šta je predmet ovih promena? U suštini, menjaju se samo dva člana Konvencije, a to su članovi koji se odnose na način na koji carinske unije mogu postati članovi Konvencije i način na koji će carinske unije, odnosno ekonomske unije ostvarivati svoje pravo glasa. Poslednji Predlog zakona koji se nalazi pred vama jeste potvrđivanje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Kabineta ministara Ukrajine o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima. Ja bih rekla da ovaj sporazum predstavlja pravni okvir da carinski organi dve države mogu sarađivati, mogu pružati pomoć, a radi se o standardizovanim sporazumima. Do sada je potpisano 20 sporazuma o carinskoj saradnji, a od tih 20 sporazuma, potpisano je čak četiri sa zemljama koje se nalaze van Evrope. Imajući u vidu da se radi o veoma važnim zakonima, o zakonima koji su prošli vaše glasanje u okviru glasanja o budžetu za 2010. godinu, molim narodne poslanike da imaju u vidu da su već jednom glasali za ove zakone o zaduživanju i da u danu za glasanje podrže svih šest predloga zakona.
Pre nego što nastavimo rad, želim da podsetim Narodnu skupštinu da smo u četvrtak, 4. novembra, dali obaveštenje o ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa, pa samo podsećanja radi, ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa za tačke dnevnog reda koje su u toku, zajednički načelni pretres od 17. do 22. tačke, jesu narodni poslanik Zoran Kasalović – poslanička grupa SPS-JS, narodni poslanik Vlajko Senić – G 17 plus, narodni poslanik Veroljub Arsić – NS, narodni poslanik Dragan Stevanović – SRS i kako sam već obavestila, narodni poslanik Zoran Ostojić – LDP. Takođe, na osnovu člana 87. i člana 90. stav 2, kao i član 27, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, da će redovna pauza od jednog sata biti određena sa početkom u trenutku kada okončamo rad zajedničkog načelnog pretresa o tačkama 17. do 22. koje su trenutno u toku, a nakon pauze od sat vremena otvorićemo zajednički načelni pretres po tačkama dnevnog reda od 23. do 29. i radićemo raspravu posle 18.00 časova, ali ne duže od 20.00 časova. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbor za finansije, Branka Ljiljak, zamenik predsednika Odbora? (Ne.) Narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora?(Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? U elektronskom sistemu je prijavljen narodni poslanik Radojko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, vrlo važan set zakona i upravo posle ovakvog uvodnog izlaganja, posle ovakvog važnog seta zakona, čini mi se da možemo da kažemo nekoliko reči o nedostatku procedure, jer demokratija predstavlja izgradnju procedure. Neki drugi parlamenti imaju mogućnosti u okviru vremena koje je dozvoljeno, a to je za šefove ovlašćenih grupa 20 minuta, izlaganje može da se podeli na više od dva dela kako je dozvoljeno u našem parlamentu. Da li je to potrebno i zašto ukazujem na to, reći ću u daljem toku rasprave. Moram da priznam da ste odlično obrazložili ovih šest ili sedam tema, koliko je ovde definisano. Moram da priznam da su mi se jako svidela ova objašnjenja, ali ima samo jedan problem. Vi niste dali odgovor ni na jedno ključno pitanje. Upravo ste, sve ono što nas zanima, trebalo je da to odgovorite i da je procedura takva, ja bih sada seo i sačekao da mi odgovorite na ta važna pitanja, a ovo što ste rekli, to piše u obrazloženju i to se podrazumeva. Koja su to ključna pitanja po mišljenju DSS? Prvo pitanje, šta je za nas najvažnije u ovom trenutku, šta je za Srbiju najvažnije? Drugo pitanje, šta je najvažnije za nas i za generacije koje dolaze? Kako ćemo dobiti odgovore i šta će ministar finansija da nam kaže kao odgovor na ta pitanja. Prvi zakon i zakon koji, kako ste rekli, u skladu sa budžetom omogućava finansiranje budžeta, definiše zaduživanje kod deset banaka, ukupno 250 miliona evra. Samo da vas podsetim, predsednik Vlade, predsednik vaše Vlade, predsednik koji je vas ovde predložio, zalaže se svakim svojim govorom za deevroizaciju Srbije. Zašto se Vlada zadužuje u evrima? Ovaj kredit nije u dinarima, on je u evrima. Da li to znači da predsednik Vlade priča jedno na televiziji, a onda kada dođe u Skupštinu predloži nešto sasvim drugo? Kako će se građani i privreda zaduživati u dinarima, ako se Vlada zadužuje u evrima? Svi mi gledamo u Vladu kada donosimo nekakve odluke, privreda, strani investitori, svi mi zajedno posmatramo koji su to potezi Vlade da bismo mogli neke svoje lične poteze da pokrenemo. Kako možemo da pričamo o deevroizaciji ako se zadužujemo u dinarima? Drugo pitanje – zašto menjate način finansiranja? Pre godinu dana, kada je bio taj budžet o kome nam sada govorite, rekli ste da će država emitovati hartije od vrednosti. Ali, očigledno je, i na to smo vam više puta ukazivali, da to nije neiscrpan izvor finansiranja. Ko je kupovao te hartije od vrednosti? Da li je bilo ko od nas mogao da kupi te hartije od vrednosti? Nije. To su kupovale iste ove banke. Osnovno pitanje na koje treba da date odgovor jeste – zašto banke više neće da kupuju hartije od vrednosti koje emituje država, koje imaju odlične kamatne stope, koje su to radile do pre nekoliko meseci, a sada hoće da daju kredit istoj toj državi, ali u evrima? To je trebalo da nam kažete u vašem uvodnom izlaganju. Odgovor na to je vrlo prost – niko nema poverenja u ekonomiju ove zemlje. Svi imaju inflatorna očekivanja i svi veruju da kurs evra nije realan. To je odgovor na pitanje zašto banka hoće da da kredit državi u evrima, a neće da kupi hartiju od vrednosti u dinarima, jer nema poverenja u dinar. Šta se desilo sa ekonomskom politikom ako je taj ključni način finansiranja deficita promenjen, ako mi moramo da uzmemo sad kredit da bi refinansirali one hartije od vrednosti za koje ste nam rekli da će nam omogućiti finansiranje? Kako ćemo to raditi sledeće godine? Jer, očigledno da taj model više ne funkcioniše. On ne funkcioniše već nekoliko meseci i prilično loše su prošle sve one hartije od vrednosti koje su bile dugoročnije i koje su imale period dospeća duži od tri meseca. Da ne pričam o tome, o tome sam već govorio, koliko su u Srbiji više kamatne stope na hartije od vrednosti od svih zemalja u regionu, a mi smo nekakav lider u regionu. Kod nas su te kamatne stope od 11 do 13,5%, u nekim drugim zemljama su 3-4%. Kamatna stopa je odraz ekonomije, odraz perspektive, odraz poverenja koji je neko imao u ekonomiju u određenoj zemlji i u vladu i ekonomsku politiku. Šta se desilo sa tom ekonomskom politikom u ovih godinu dana? Šta se desilo sa reformama koje ste najavljivali? Zašto nema reforme poreskog sistema? To je jedan od najvažnijih projekata i države i Vlade i vašeg ministarstva. Sve drugo može, sem reforme tog poreskog sistema. Niste nam rekli koliki su troškovi zaduživanja? Da li se nešto menja, pošto je emitovanje državnih zapisa bilo na jedan način, sada idemo na kreditno zaduživanje? Koliki su troškovi zaduživanja na ovakav način? U Zakonu o budžetu samo na troškove kamata po kreditima koji su uzeti država odvaja oko 350 miliona evra. Koliko je to 350 miliona evra? Vrlo jednostavno. Budžeti 70 opština u Srbiji, kada se krene od onih najnerazvijenijih ka razvijenijim su manji nego što su kamate na kredite koje Srbija plaća za dospela zaduživanja. Znači, budžeti 70 opština, kada se saberu, zbirno, manji su nego 350 miliona evra koliko samo ove godine dajemo za kamatu. O čemu onda pričamo? Pošto je pre 10-15 dana donet reformski zakon, Zakon o budžetskom sistemu i fiskalnoj odgovornosti, da li ste nam rekli u kakvoj je ovo vezi sa Zakonom o fiskalnoj odgovornosti? Prema podacima koje ste vi objavili, pre nego što se zadužimo za ovih 250 miliona, plus ovi ostali krediti, javni dug je 38,5%. Sad ste nam predložili 300 i nešto miliona evra. Koliko to povećava javni dug? Neposredno pre nego što sam krenuo u salu, stigao mi je još jedan kredit – 100 miliona evra za železnicu. Kakve to veze ima sa javnim dugom? Ne znam da li ste bili tu, 5. novembar, Vlada Republike Srbije, prvi potpredsednik Ivica Dačić – 100 miliona evra za železnicu. Kakve veze ima sa javnim dugom ovo što govori ministar Đelić, odnosno potpredsednik Vlade Đelić? Rekao je da ćemo se svim silama boriti za nove kredite. Bio je gost u Svetskoj banci i rekao je da nismo iskoristili još 600 miliona koje su nam ostali, a gospodin Đelić je Svetskoj banci tražio još 900 miliona evra kredita. Kakve to veze ima sa Zakonom o fiskalnoj odgovornosti, gde je granica zaduženja 40, odnosno 45%? Šta je to sa deficitom koji će sledeće godine biti ponovo nekoliko procenata? Zašto Vlada sama ruši Zakon o fiskalnoj odgovornosti? Ja bih voleo da mi odgovorite kakve veze ima ovo što je obećano penzionerima i ovo što je predsednik Vlade obećao da penzije neće biti manje od 60%? Kakve to veze ima sa Zakonom o fiskalnoj odgovornosti? Jer, smisao tog zakona je upravo da penzije budu manje od 50%. Kada bi se to pretvorilo na današnji dan, penzije bi danas po Zakonu o fiskalnoj odgovornosti bile otprilike oko 15 do 15,5 hiljada dinara. O čemu mi onda ovde pričamo? Kakve veze ovaj zakon ima sa Zakonom o fiskalnoj odgovornosti? Zašto smo donosili zakon koji će biti iscrpljen sledećih šest meseci? Samo ovo što sam nabrojao do sada je više od 45 procenata javnog duga. Kako ćemo onda te kredite da vraćamo? Kako nije, ako je sad 38,5 i ovih 1,5% ovo što ste nam danas dali, ovih 100 miliona za železnicu, ovih milijardu i po Đelićevih, to sve ne da je 45% nego je daleko više od toga. To je prosta matematika. To se uči u prvom razredu osnovne škole, da ne kažem da se to uči u zabavištu, to sabiranje do 45. Ili ćete nam opet reći da je to sa MMF-om i da se to ne računa? Jeste da je to dug, ali to se ne računa, tako ćete nam reći. Šta se onda računa? Lepo nam recite šta se računa, da bismo znali šta ćemo da sabiramo. Da li se računa Zakon o budžetskom sistemu? Danas je 9. novembar. Gde je budžet? Rok je bio pre devet dana. Pre devet dana je trebalo da nam dostavite budžet, a njega nema. Da li ste nam dostavili završni račun za prošlu godinu? Rok je bio 15. jul. Ne sećam se da je stigao. Da li ste nam dostavili konsolidovani završni račun za ceo sektor države? Rok je bio 1. novembar. To je, gospođo Dragutinović, član 78. Zakona o budžetskom sistemu. Gde su ti zakoni? Mi ne poštujemo zakone koje sami donosimo, a onda kažemo – zašto su ovde visoke kamate i zašto ne dođu strani investitori? Neće, zato što se ne poštuju zakoni koji su doneti. Ovaj zakon je donet pre 10 dana a već je prekršeno ko zna koliko članova. Sada bih se malo vratio na ovaj zakon. Budžet o kome ste nam govorili ograničava deficit na 107 milijardi. Prema poslednjim podacima Ministarstva za finansije, 1. novembra, pre devet dana, onog dana kad je trebalo da nam dostavite budžet, deficit je bio 98,5 milijarde u odnosu na zakon o budžetu. Je l' vi imate drugu metodologiju u odnosu na MMF? Ali, valjda je za nas obavezujuće ono što je tekst zakona, a ne metodologija MMF-a.Po toj metodologiji računate neke druge prihode pa je taj deficit manji. Prema zakonu o budžetu, 1. novembra je deficit bio 98,5 milijarde. Znači, deficit do kraja godine, ako nam ne predložite rebalans, može da poraste samo za 8,5 milijarde dinara ili 85 miliona evra, u zemlji u kojoj se borimo za deevroizaciju. Kakve veze ima ovaj zakon sa Zakonom o budžetu i sa Zakonom o javnom dugu? U ovom zakonu nijednom rečju niste rekli koji će deo otići na deficit, koji će deo otići na refinansiranje duga? Mi ne znamo od ovih para ovde za koje tražite da vam damo saglasnost koliko ide na jedno a koliko ide na drugo. Zakon o javnom dugu jasno definiše deficit, jasno definiše refinansiranje. To su dva različita člana tog zakona. Obaveza po tom zakonu je bila da nam razdvojite i tačno kažete kakve su projekcije Ministarstva finansija za jednu i drugu stvar. Član 7 kaže – zaduživanje za refinansiranje deficita. Član 8 – zaduživanje za refinansiranje. Mislim da ovaj zakon poznaje dve različite kategorije. Ni jednom jedinom rečju niste rekli kakve su projekcije za jednu i drugu stvar. Da li to znači da ćemo probiti budžetski deficit? Ako se prate ovi trendovi, onda će to biti rizično. Šta sad imamo? Imamo da se Zakon o budžetskom sistemu ne poštuje. Imamo da se Zakon o fiskalnoj odgovornosti ruši na svakom koraku. Jer, oni koji su glasali za taj zakon, kada kažu da će penzije biti 60%, oni ruše taj zakon. Oni ruše to zato što neće da sprovedu nikakvu reformu penzionog sistema i potpuno im je jasno da je ta reforma neodrživa. Nije smak sveta 2012. godine, tu su malo pogrešili, potpuno pogrešan prevod o smaku sveta, ali se u Srbiji sve ne završava 2012. jer se ovde sve projekcije prave do izborne godine. Pa, živeće ovaj narod i posle izbora, ili mislite da to ne treba da bude tako? To su odgovori koje je trebalo da nam date, pa da onda na bazi tih odgovora imamo ovde kvalitetnu raspravu, a ne kažete – bio je Zakon o budžetu, pa podržite, pa ćemo da idemo dalje. Dobro, podržaćemo i šta onda? Šta ćemo onda kad dođe 2012. godine? Nije vam to dobro, gospođo ministarka. Ne, ne zbog vas, nego zbog svih nas i zbog svih onih koji dolaze iza nas. To je ta odgovornost koja je potrebna ovde, a ne lepe priče, pa onda da vidimo, kad dođe to vreme, onda ćemo svi zajedno da čupamo kosu.
Dvanaest minuta i 40 sekundi iskorišćeno vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Za reč se javio narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, malo više sam očekivao od obrazloženja predstavnika Vlade i ministra finansija šta mi ovde, u stvari, raspravljamo i zašto ovi krediti i pod kojim uslovima zadužujemo državu. Prvo što moram da primetim jesu kamatne stope koje su nerealno visoke za državu. Gospođo ministre, ako pogledate ugovore o finansijskom lizingu za nabavku automobila iz 2004. i 2005. godine, videćete da su građani mogli da kupuju automobile po ovim kamatama, a kamoli da se država zadužuje po ovim kamatama, kada je taj euribor bio 2,5 i 3%, a sada je 1%. Druga stvar koja mora da se primeti kada se pogledaju ovi papiri, jeste da vi verovatno nećete biti ministar kad ovi krediti počnu da otplaćuju prve rate. Zato u ovu priču ulazite rasterećeni, bez puno brige i nije problem onda zadužiti državu. Pa, neka plaća ko god da dođe da vlada, ja to neću biti. Ali, gospođo ministre, je l' vam neko rekao da je Evropska centralna banka najavila povećanje euribora? Znači, neće biti baš tako povoljni uslovi. Možda 2011. malo lošiji nego sada, ali kako godine odmiču, a rate dospevaju, uslovi će biti sve gori i gori. Jedino ako se ne nadate da ćete nekim čudom da vratite sve, kako to piše u nekim od ovih članova zakona, pre vremena. Međutim, evo još jedan razlog zašto tvrdim da su ovi krediti nepovoljni. Kamata se obračunava po članu 3. stav 1. tačka 10) komfornom metodom na osnovu kalendarskog broja dana u mesecu i godini, od 365, odnosno 366 dana. To znači, gospođo ministre, kad povučete prvu ratu kredita, da će 12 meseci da vam se računa kamata na povučena sredstva, plus na kamatni iznos za svaki obračunski period od mesec dana ili, kako naš narod kaže, kamata na kamatu. Bolje onda da nemamo grejs period. Drugo što se ovde, takođe, dovodi u pitanje jeste da se kamata usklađuje sa tromesečnim euriborom, a rate vraćaju u šestomesečnim tranšama. Zar nije bilo normalnije, ako je tromesečje euribor, da se tromesečno vraćaju kamate ili, ako je šestomesečna rata, šestomesečni euribor, da država i vi kao ministar imate preciznije podatke kako će da idu vaša zaduženja. Kada se pogleda u obrazloženju, ne kažem da je ovde prekršen zakon, ali mislim da je moglo mnogo bolje da se uradi. Javna nabavka sprovedena je primenom pregovaračkog postupka bez objavljivanja javnog poziva. Zašto ga niste objavili? Da bi baš ove banke mogle da učestvuju, ove koje su kod nas na tržištu. Mislim da mnogim bankama koje su ovde na tržištu treba oduzeti dozvolu za rad, gospođo ministre. Mnogima treba obustaviti platni promet sa inostranstvom. Zašto ih sada stavljamo u jednu povlašćenu poziciju? I država garantuje i svi garantuju za kredit koji može bilo koji građanin u inostranstvu da podigne, pod ovim uslovima, čak i boljim. Postavlja se pitanje zašto država podiže kredit? Zato što su PIO fondovi prazni, zato što su fondovi zdravstvene zaštite prazni, zato što je broj zaposlenih u odnosu na broj penzionera nizak, zato što imamo nizak stepen industrijske proizvodnje. To su razlozi zašto podižemo kredit. Rashodi države su ogromni. Moraju da se namire i ovi koji su sada u Švajcarskoj ili gde su, sa 45 članova osoblja, kao da nije dovoljno da jedan ministar ide nego mora i ceo kabinet i sekretarice, svi da idu. I to mora da se plati. Znači, to su razlozi zašto podižemo kredite. Gospođo ministre, ne mogu vas baš za sve da krivim. Niste baš vi osnovni krivac za sve što nam se dešava, ali ste ministar već tri godine i ništa niste uradili da neke loše navike i loše stvari koje su radili vaši prethodnici i ranije vlade ispravite. U tome jeste problem. Za ove tri godine ništa se nije promenilo. Ministri se menjaju, neke koalicije se menjaju, ali politika koja je pogubna za državu, građane i privredu, ostaje. Hajde da krenemo: odakle izvor inflacije, odakle izvor evra? Koji je pravi izvor? Niska produktivnost. Uzrok? Banke. Banke to ne bi mogle da rade da im u tome ne pomaže država i NBS. Vi to dobro znate. Nećemo da se vraćamo mnogo unazad, samo ovu godinu. Dnevna likvidnost bankarskog sektora, po izveštaju NBS, 10. januara 2010. godine iznosila je oko 400 milijardi dinara. To je dovoljno da pogledate sajt NBS, ne treba ništa više da gledate, samo da pratite podatke koje objavljuje NBS. To je bilo 10. januara, prvi ozbiljan radni dan u godini. Današnja likvidnost se kreće u iznosu od oko 211 milijardi dinara. Negde su nestale te pare, negde je 200 milijardi dinara isparilo. Gde je isparilo, gospođo ministre? Kada pogledamo devizne rezerve NBS, zaključno sa 30. oktobrom 2010. godine, smanjene su za 2.084.700.000 evra, a povećanje deviznih rezervi banaka je samo za 383 milijarde. Nemojte da me neko ubeđuje da su ovih 1,7 – 1,8 miliona evra otišli na uvoz robe i usluga, jer da su otišli na uvoz robe i usluga, ne bi se smanjivala likvidnost bankarskog sektora, ostala bi ista. Banke su u toku 2008, jednim delom u toku 2009. godine i najvećim delom tokom 2010. godine iznosile naša devizna sredstva i devizne rezerve iz zemlje. Vi to dobro znate. Svi u ovoj državi ćute i o ovom problemu ne žele da pričaju. Ne mogu da kažem da ste vi krivi za nastanak problema. Problem je nastao 2006. godine, kada su se setili Jelašić i Dinkić hartija od vrednosti. Od tada kreće utakmica koja je pogubna za državu, građane i privredu i svi ćutite zarad vlasti, bez obzira koje posledice trpimo, a trpi budućnost zemlje. Zato sam rekao, 2005. godine mogli ste pod ovim uslovima da kupite automobil, čak i povoljnije nego što sada država daje garancije, jer su se setili hartija od vrednosti, setili su se referentne kamatne stope koja je u to doba bila 15,75%. Kao posledica toga jeste da građani i privreda počinju da se takmiče za kredite sa državom. Krediti poskupljuju čak dva puta sa deviznom klauzulom, o dinarskim da i ne govorim. Gospođo ministre, evo odgovora odakle inflacija. Znači, svako preduzeće koje uzme kredit u cenu svoje robe i usluga mora da kalkuliše kredit, tako dobijamo inflaciju. U tome jeste problem. Šta je sledeća posledica? Privlače se devizna sredstva iz inostranstva radi kupovine hartija od vrednosti koja emituje NBS. Veštački se održava kurs evra i on stoji na jednom nivou, smanjuje se mogućnost izvoza domaće privrede. Sve to radi NBS, Jelašić i Dinkić. Taj naš spoljnotrgovinski deficit se tako povećava. Znači, sada već imamo privredu koja je opterećena skupim kreditima, državu koja se preko mere zadužuje i niko ne zna zašto se zadužuje, emitovanje hartija od vrednosti pod vrlo visokim kamatnim stopama. Opet, šta imamo kao posledicu, to znate svi koji se bavite tim poslom, ali ćutite, primarnu emisiju kroz kamate koje isplaćuje NBS. Kada nešto uradite u jednom sistemu koji je ovako mali, ekonomski mali, koji je na krhkim nogama, dovoljna je samo jedna mala stvar da napravi čitav poremećaj i čitav niz, a posledice su dugoročne. Svi ovi koji kritikuju vas u vezi ovoga imaju neku zaslugu, osim poslanika koji nikada nisu podržavali Vladu od 2000. godine pa naovamo imaju neku zaslugu u ovome. Šta je dalje kao posledica koja se javlja sa jednim ovakvim načinom rada? NBS ne čini ništa da spreči divljanje banaka na ovom tržištu. Pazite, tokom juna, jula i avgusta prilivi deviza i deviznih sredstava u Srbiji su veći nego što su obaveze po osnovu uvoza robe i usluga. NBS prodaje devize iz deviznih rezervi i kurs evra skače. Tu onda stvarno postoji neki problem i mislim da tu stvarno neko treba da odgovara, neko zato što nešto radi, a neko zato što nešto ne čini. Gospođo ministre, u članu 6. Zakona o ministarstvima vaše ministarstvo je odgovorno za devizni sistem i kreditne odnose sa inostranstvom, nadzor nad primenom propisa koji se odnose na promet roba i usluga sa inostranstvom i obavljanje delatnosti u inostranstvu sa stanovišta deviznog poslovanja i kreditnih odnosa sa inostranstvom. Da sam na vašem mestu ovo ne bih prihvatio kao ministar finansija zato što je vama stavljeno u nadležnost da vi vršite nadzor nad platnim prometom sa inostranstvom, a objektivno niste to u mogućnosti da uradite. Ko je u mogućnosti da to uradi? Samo NBS zato što ona pruža usluge bankama kada obavljaju platni promet sa inostranstvom, ona im je korisnički servis. I u starom Zakonu o Narodnoj banci je pisalo da Narodna banka obavlja nadzor nad platnim prometom sa inostranstvom. Zašto se toga Jelašić odrekao? Da ne bi odgovarao za ovo što se dešava i to je vama stavio u nadležnost. Vi ako hoćete da izvršite nadzor morate da konsultujete NB, koja je nezavisni državni i organ i vama ne odgovara, u tome jeste problem. Znači, naš platni promet sa inostranstvom niko ne kontroliše i zato se sve ovo dešava. Kao posledica, naravno inflacija. Sada moramo da obezvređujemo kapital u Srbiji da bi naše robe i usluge bili korektni na stranom tržištu, a obezvređujemo našu imovinu koju su sticali i privreda i građani. U čiju korist? U korist banaka. Kojih banaka? Pa onih kod kojih podižemo kredit, da ne nabrajam. Zašto niste objavili međunarodni javni poziv? Možda bi se pojavila neka banka koja ne učestvuje u svemu ovome, koja bi stvarno unela u državu 250 miliona evra, ne kroz hartije od vrednosti da niko ne zna šta ko radi, nego kroz pravi novac, da oteramo ove monopoliste, da im stavimo do znanja da to više ne mogu da rade. Gospođo ministre, kao narodni poslanik imam pravo na poslanička pitanja. To su: koje banke i u kojim iznosima su tokom 2008, 2009. i 2010. godine, zaključno sa 30.9.2010. godine, iznosile devizna sredstva iz zemlje bez doznaka za uvoz robe i usluga? Drugo poslaničko pitanje: koliki je devizni priliv po osnovu izvoza robe i usluga u 2008, 2009. i 2010. godini, zaključno sa 30.9, koliki je priliv na osnovu doznaka za isplatu penzija naših građana koji su penzije stekli u inostranstvu i koliki je priliv po osnovu menjačkih poslova za isti ovaj period? Ako neko uzme papir i olovku izračunaće da se spoljnotrgovinski deficit pokriva na osnovu doznaka naših građana koji primaju penziju ovde, a zaradili su ih u inostranstvu, i po osnovu menjačkih poslova i jedan najmanji deo po osnovu kredita. Znači, nemojte da nas neko više laže da su posledice koje trpimo danas razlog niske proizvodnje, malog broja zaposlenih. To su posledice, a pravi razlog je špekulativno ponašanje NB, banaka koje su ovde na tržištu i Vlada koje učestvuju u svemu ovome od 2005. do danas. To su razlozi. Kada znamo koje su to banke, zašto niste iskoristili pravo iz Zakona o NB da Vlada Republike Srbije može da obustavi platni promet sa inostranstvom kada dođe do značajnih poremećaja bitnih za funkcionisanje državnog i ekonomskog sistema. To niste koristili, lakše je bilo da se bankama omogući da iznose novac iz države i profit odavde. Niko za to neće da reaguje, plašite se da nećete da uđete u EU zbog toga. Znate šta, EU nije samo pitanje političke prirode i ostanka na vlasti nego je pitanje i ekonomske politike. Hoćemo li da uđemo u EU kao građani ili ćemo u EU da uđemo goli i bosi i bez posla? Za ovaj drugi nisam, za onaj prvi da država štiti svoje interese, interese svoje privrede i svojih građana i da tako uđemo u EU SNS se za to zalaže. Za ovo kako nas vi vodite, budite sigurni da nemate našu podršku. Kada ustanovimo koje su to banke da možemo i da im oduzimamo dozvole za rad, možemo da ih stavimo na crnu listu da ne mogu više da kupuju hartije od vrednosti, da ne mogu da konkurišu za subvencionisane kredite itd. Šta će kao posledica da se desi, osim što uređujemo svoj bankarski sistem? Uredićemo i situaciju da višak novca ne kupuje država po visokim kamatama, nego da se plasiraju građanima i privredi pod povoljnijim uslovima, da bi konačno došlo do prave potrošnje, do pravih radnih mesta, do povećanja dohotka. Jedino što je dobro od svih ovih priča o 250 miliona evra jeste da će država Srbija da povuče 25 do 26 milijardi dinara i da smanji pritisak na evro. Ako vam je to bio cilj, svaka vam čast, ali na ovaj način to je samo zabijanje glave u pesak do nekog perioda kad neko to treba da vrati. Kao što rekoh na početku, sve su prilike, gospođo ministre, da vi ni prvu ratu kamate nećete da vratite za ove kredite.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? Narodni poslanik Velimir Ilić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, narodni poslanici, danas sam izuzetno iznenađen kada sam video da ste nam spremili opet jedan paket zaduženja, kod banaka stranih pod komercijalnim uslovima i da želite da usvojite pred rebalans, jer ovih 250 miliona evra će posle biti u rebalansu budžeta, biće još normalno nekih sredstava itd. Da li neko normalan ima u Vladi ko može da stane na put ovom zaduženju pod komercijalnim uslovima, pored određenih institucija koje su, kao MMF, davale sredstva da se popune praznine u budžetu i da se izgura ova budžetska godina? Vi ste odgovorni kao ministar finansija što do toga nije došlo, jer predračuni koji su rađeni bili su napravljeni tako da sa tim kreditom od MMF izgura se ova budžetska godina. Međutim, vi sada ulazite u jednu priču novih zaduženja. Evo, uzmite Miškovićeva banka Inteza ponovo 140 miliona plasira pod komercijalnim uslovima. Znate li šta znači kad neka banka plasira, a država budžetom garantuje toliki novac? To je blagostanje za sve te banke, a propast za državu, za srpsku privredu. Kako vi mislite da se ti krediti vrate? Iz kojih sredstava će se vraćati ovi krediti? Sa inflacijom koja je 10%? Sa rastom evra i ovaj će kredit narasti, znatno više i evo pratiće rast evra i mi ćemo doći u veoma tešku situaciju. Ova Vlada toliko se bahato i neodgovorno ponaša kada vidimo iz Predloga zakona koji je podnela da se, na primer, samo za JAT planira 51 milion, nisu to sredstva koja će se uložiti u nove avione ili u tehniku da bi JAT profunkcionisao, da bi prevozio putnike, da bi mogao da servisira kredite. Ovo je za pokriće gubitaka u javnom preduzeću. Da li vi znate, gospođo, da direktori u JAT imaju platu preko 10 hiljada evra zbog dobrog poslovanja? Da li vi znate da direktor aerodroma Beograd, odnosno Nikola Tesla, imao je platu, o tome smo raspravljali, 20 hiljada evra? Da li vi znate da vam direktor u kontroli leta i direktori svi imaju platu preko 20 hiljada evra? Da li vi znate da je kontrola leta uložila kroz kredit, da bi napravila upravnu zgradu, 70 miliona evra, zadužila se kreditno kod evropskih banaka? I kad sve to znate, vidite da je JAT rupa bez dna, u koju ne može više da se finansira. Sećam se odlično, ovde je došao Aeroflot i nudio odlična sredstva, dobra sredstva, na nivou dve države, u međudržavnom sporazumu, da otkupi JAT, da ga stabilizuje, da doveze nove avione da polete iz Beograda. Lično se sećam da je ministar Dinkić rekao – to vas vodi u Rusku Federaciju, a ne u EU, u Briselu sam dobio nalog da to ne može da prođe. I to je stopirano. Taj gubitaš je ostao i pravi gubitke, i potpuno je sebe obezvredio. Sada su dugovanja veća od kapitala pet puta. JAT neće imati za godinu-dve sa čim da poleti. U šta ulažete? U plate direktora koje su stranke postavile tamo, a ima ih stotine, koji rade šta hoće. Zašto? Da bi bio mir u Vladi. Da, ako određena partija, ako joj smenite direktora, smanjite platu, oni će izaći iz Vlade, pašće Vlada i vi sada morate da stavite glavu u pesak, da zadužujete državu i da namirujete sve stranačke lidere, stranke njihove, ekstrakadrove. Nedavno sam vam ovde govorio, u ovom parlamentu, da u JAT postoji čovek koji pilotira i u radnom odnosu je u JAT. On je i u Upravnom odboru JAT, direktor u drugom preduzeću koje je vezano za JAT, treba da vrši nadzor. On je u tri radna odnosa, tri plate prima, a ima falš diplomu, to MUP zna. Završio je fakultet za neke sokove, ceđenje sokova. Da li vi to znate? Neko je okrenuo telefonom, jer je on držao sa jednim ministrom zajedno kafić, ministrom koji nam vrlo često ovde dolazi da nam drži predavanja, držali su jedan dobar, ekskluzivan kafić i sada drži jedan ekskluzivan restoran u Beogradu, i on, beogradski frajer, niko ne sme da ga dira. To je ta priča. Tri plate u tri radna odnosa, sukob interesa do kraja, direktorska plata preko 10 hiljada evra i mi pokrivamo kreditom sa komercijalnim bankama takve ljude koji vode i takve gubitke prave. I vi stojite iza toga, gospođo Dragutinović. Vi ste odgovorni za ovo. Nemate snage da podnesete ostavku. Izlazite sa ovom brukom na kraju godine, da se država komercijalnim kreditima zadužuje da bi izgurala budžetsku godinu do kraja. Da li vam to zna predsednik Tadić? Da li ste njega konsultovaliza ovo? Garantujem da on čovek nema pojma. Da li stavljate svi glavu u pesak i stojite iza ovoga? Da li shvatate da će neko za ovo sve odgovarati i morati da odgovara? Da li ste Šoškića doveli da nam drži svako veče predavanja o uspesima, o svemu, o Narodnoj banci koja se konsolidovala, koja potpuno drži pod kontrolom banke itd, i ceo sistem, da bi bio poslušan da nam odobri ove kredite? Znate li šta znači zadužiti 250 miliona evra? Celo jutro na jutarnjem programu – Dulić pravi pet hiljada stanova u Beogradu, kreće izgradnja Kraljeva, milioni, kamioni, avioni, sve stiže, svi radnici u Srbiji koji su slobodni neka krenu u izgradnju. Od čega, gospođo? Od komercijalnih kredita koje uzimate sa 7% kamate? Znate koliki je maksimalan profit za najbolje firme koje posluju - 10% godišnje. Od čega da vratite? Šta da uložite, šta da radite? Gde vi vodite ovu državu? Ko vodi makroekonomsku politiku ove države, ko vodi finansije ove države? Kuda ste poveli ovu jadnu, izmučenu Srbiju? Preguraćete godinu, dok prodate "Telekom" ovo ćete da premostite. Onda ćete i to da potrošite u velike infrastrukturne objekte, kao što ste i ove godine četiri autoputa počeli odjednom. Nećete da sitničarite – jedan, četiri komada. Koliko ste uradili kilometara? To je jad i beda, i nesreća. Vi pet miliona dinara nosite Kraljevu, gde hiljadu kuća nije više za stanovanje, gde svaki dan po 200-300 objekata puca u naknadim potresima. To je bruka. Da sam ministar finansija i da odem sa premijerom da ponudim pet miliona dinara, to je pedeset hiljada evra, pa to ne može jedna kuća da se napravi. Kažete – dali smo jednokratnu pomoć od pet miliona dinara. Pomislio sampet miliona evra. Kako vas nije sramota? Gde nađoste deset miliona evra za Mladića? Za to ima. Ako vas neko okrene, vi ste iskopali. Odakle? Evo, postavljam vam pitanje, pismeno da mi odgovorite - otkud deset miliona evra sada za nagradu za Mladića, ako nije u Zakonu o budžetu i ako nije prošlo rebalans budžeta? Iz kog ste fonda to dali, tražim pismeni odgovor da mi dostavite kao narodnom poslaniku i odakle ste iskopali deset miliona evra? Ko vas je to naučio da tako radite? Sada tražite komercijalne kredite da pokrijete sve vaše gluposti koje ste imali. Vi ste ispunjavali želje, šta je ko hteo, šta je ko tražio. Ovde treba sedam dana da vam čitamo kako ste gluposti pravili u toku godine, u šta ste sve ulagali. Doveli ste Juru, pa čašćavate, pa dajete pet hiljada evra, pa sedam hiljada evra, pa deset hiljada evra po zaposlenim, pa dovodite neke firme koje ne postoje. Zapošljavate, otvarate fabrike, radite, gradite, pa gde vam je punjenje budžeta kad toliko napredujete i toliko radite? Šta izvozi Srbija u ovom momentu? Šta mislite iz izvoza da nadoknadite? Šta ste učinili da se izvoz poveća, da jedino izvozom stabilizujemo državu i da učinimo nešto i da poboljšamo finansijsku situaciju u državi? Kako mislite da pokrijete budžetski deficit koji je ogroman? Opet komercijalni krediti. Da li verujete da jedan normalan privrednik u Srbiji, evo nađite privrednika koji će da uzme kredit sa sedam posto kamate. Svi idu napolje, otvaraju neke firme i uzimaju kredite sa tri-četiri posto kamate. Da li ste vi normalni, ljudi u Vladi, kada državne depozite i depozite javnih preduzeća plasirate kod ovih istih banaka sa 2%, a uzimate od njih svoje pare sa 7%? Ko se tu tali, ko uzima provizije, profite, šta vam oni finansiraju, o čemu se ovde radi? Zašto niste napravili srpsku investicionu banku? Da li se to obećava godinama? Zašto naši depoziti ne stoje u našoj banci, ne plasiraju se u našu privredu? Znate li kolika je dnevna naplata EPS, Telekoma, koji ćete vi sada da prodate jer vam gori pod nogama da bi produžili vlast za pet-šest meseci? Da li znateda Pošta i Telekom imaju svoju banku, "Poštansku štedionicu", koja ima najviše klijenata u državi, a oni plasiraju pare kod "Inteze" i ostalih banaka. Čija je to politika? Onoga ko je prodao, gospodina Dinkića i Miškovića? Vi znate da je Miškovićeva ekipa iz "Delta banke", koja se kasnije prodala i prešla ponovo kod Miškovića preko kiparske firme, i vi znate, bez dinara u budžet Srbije i kako se to odigralo, i da je to jedna velika prevara koja je urađena u Srbiji i sada se tobože pojavljuje banka "Inteza" italijanska. Tačno je da je italijanska banka, ima deo akcija, ali čiji je veći deo akcija u tome i ko je tu dil napravio? Vi sada državne depozite plasirate kod tih banaka umesto da plasirate u svoju banku. Zamislite javna preduzeća koja imaju ličnu svoju banku, gde je naplata penzija, gde se obrću velika sredstva, a novac sa 2% plasiraju kod drugih banaka koje vama posle te pare vraćaju nazad sa 7% kamate? Kakva je to politika i kuda vodi takva politika i kuda će ova Srbija da dođe sa takvom jednom situacijom? Evo, kineske banke su vam uveli. Zašto oni ne plasiraju? Neka Kinezi uzmu kredit sa 7% kamate. Nađite jednog biznismena iz Srbije koji će reći da je opravdana kamata od 7% i da se plasira u neku investiciju. Vi plasirate sve ovo da bi pokrili vaše gluposti, da bi produžili vlast, da bi ostali još malo itd. Prema tome, ovo je politika koja ne vodi nigde. Zato ne možete više opstati i zato je nekorektno mučiti državu i mučiti ovaj parlament. Imate većinu sa dva-tri poslanika koji će ovo izglasati sve, koji izglasaju sve što se donese i koji će sve ovo prihvatiti, a mi svakom danom tonemo sve dublje i dublje. Gde su te investicije? Gde su ta zapošljavanja? Gde su ulaganja u podsticaj izvoza, u nova radna mesta? Nema toga. Kako to da nemate dinara u budžetu? Kako može da nemate najosnovnije stvari da platite? Pročitao sam da se ovaj parlament bruka svaki dan po medijima. Piše da nije godinama plaćana struja za ovu skupštinu. Piše da nije plaćano ovo, da nije plaćano ono. Ljudi, u kakvoj državi živimo? Mi tamo jurimo nekog Žiku, Peru i Miku za hiljadu dinara, za dve hiljade dinara i isključujemo struju. Kako može parlament da ne plati struju ako ima obaveze prema EPS? Kako to da Vlada nije platila struju? Molim vas, pa onda svi građani treba da kažu da neće ni oni da plaćaju struju kada Vlada ne plaća struju. Vi znate da potrošite na drugim mestima. Pošto imam veliko iskustvo u građevini, izračunao sam, da li znate koliko miliona evra koštaju ove skele koje stoje ovde godinu dana i stajaće ko zna dokle? Da li znate koliko je dnevno rentiranje ovih skela ovde? Da li znate to, gospođo ministre? Ne znate, zato i zadužujete ovu državu. Neko uzima i samo puni kasicu. Voleo bih da vidim čije su skele i ko ovde samo sabira. Ovo ovde nema nijedan radnik. Ovo služi kao maska da izađu ljudi da puše iz Skupštine. Možda je zato i zabranjeno pušenje, da bi se tamo oko skele muvali i pušili cigarete. Šta se događa? Da li znate koliko je dnevno rentiranje skela oko Parlamenta? Zato vas pitam, ko to plaća i čime se to plaća i čije su to skele koje su okolo ovde? Da li znate koliko ima takvih investitora? Ko su ljudi koji će da naprave ovih pet hiljada stanova? Koja je to partija? Ko je vlasnik te firme koja je dobila posao na poštenom tenderu? Bio je pošten tender i transparentan. Odakle sredstva za te stanove? Opet komercijalni kredit, opet sve isto. Pravio sam kuće. Pogledajte u finansijama. Od klizišta i elementarnih nepogoda, trista evra po kvadratnom metru, ključ u ruke. Imate papire, pogledajte. Vi mi pričate da je ovo na Voždovcu, da je lokacija vojna, da je sve učinjeno 1.200 – 1.300 evra, da je to nešto nisko itd.Da li znate da u Beogradu možete da kupite za hiljadu evra stanova koliko hoćete ako imate para? Vi kažete da je to strašno dobar posao. Dulić je napravio … Svako jutro u jutarnjem programu. Dajte da vidimo taj jedan soliter koji ste napravili, da vidimo tu jednu zgradu, kolika će da ispadne cena. Kolika će vam ispasti cena mosta na Savi? To su igre bez granica. Da li shvatate u kakvu ste zamku upali? Počeli ste investiciju za koju niko ne zna danas koliko košta i kako da je privede kraju. Opet će biti komercijalni krediti, opet zaduženja itd. Otkačio vas je MMF. Zato idete na komercijalne kredite. Ljudi su digli ruke, videli da ne pomaže ništa. Skupite tamo ministre, svi prihvate. Krkobabić se obrati – svi ćete dobro proći, penzioneri, struja ostaje, nema poskupljenja, ali koeficijent obračuna se menja. Za struju i za naftu menja se formula, ali nema poskupljenja. Ta nova formula je poskupljenje na pumpi. Pogledajte koliko je nafta. Nafta je poskupela. Mi sada krijemo, kažemo – nije poskupljenje bilo, samo smo formu obračuna promenili. Prema tome, ovo ne vodi nigde i mislim da ovde nema šanse da ova država preživi i vi lepo sedite u toj Vladi. Govorio sam vam prošli put gospođo, vi ste jedna dama koju mi izuzetno cenimo, stručni ste, hvala bogu školovani, ima tamo isto školovanih ministara, vojsku služili, školovani, pametni, ali ne smete da kažete ništa. Lupite šakom o sto. Vi ste ministar finansija. Za ovo ćete vi sutra polagati račune nekom drugom parlamentu. Opominjem vas, nemojte dozvoljavati da neki provlače sve šta naume i nemojte Dinkiću dozvoljavati da vam vodi politiku. Ponavljam, ceo Miškovićev kabinet iz "Delta banke" bio je u Ministarstvu finansija i u Trezoru. Njegova jedna direktorka bila je prvi saradnik ministra finansija godinama, pa druga je bila direktor za privatizaciju, a treća direktorka je bila direktor Trezora. (Predsedavajuća: Dvadeset minuta. Narodni poslaničke iskorišćeno je vreme koje vam je na raspolaganju.) Prema tome, Mišković je opasao i samo muze li muze ovu jadnu Srbiju, a vi to samo aminujete i …
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, više se ove priče oko zaduživanja i oko kredita i oko finansiranja deficita i refinansiranja dugova postale zaista tužne i možda danas i nema potrebe da nam bilo ko od predstavnika Vlade, koji su se smilovali da dođu u Skupštinu, kažu bilo šta vezano za kritike ili pitanja koja smo ili koja ćemo danas u toku dana postaviti. Zato što nijedan zdrav razum u ekonomskoj logici neće naći opravdanje za ovo što se danas radi, odnosno ono što nas očekuje po usvajanju i eventualnoj ratifikaciji ovih sporazuma. Naša namera nije da razuverimo ministarku finansija da odustane od ovakvog sporazuma, odnosno novih zaduživanja države Srbije, što direktnih, što indirektnih. Naša namera, između ostalog, jeste da javnosti pokažemo koliko je ovo pogubno s jedne strane, a s druge strane da pokušamo, gospodo poslanici, na vas koji podržavate ovu skupštinsku većinu i koji ste birali ovu vladu da apelujemo da ne podržite ovakve sporazume. Vaša uloga nije da slepo slušate i pratite zahteve Vlade, koja se potpuno suprotno ekonomskoj logici ponaša. Vaše pravo i obaveza jesu da u jednom trenutku kažete – ne Vladi, koja gomilu kredita i dugova nameće na vrat svima nama zajedno. Jednog trenutka neko će i vama postaviti pitanje političke, moralne i istorijske odgovornosti zbog svega ovoga što danas radite. Na kraju krajeva, da verujete da je ovo ispravno i dobro digli biste se i vi kao predstavnici stranaka koje čine skupštinsku većinu da kažete nešto u odbranu ovih zaduživanja, a ne da na jedan vrlo interesantan način prećutite sve ovo. Gospođa Dragutinović mora da brani ove kredite kako ih je branila na početku, zato što i ona zna koliko je ovo loše, koliko je ovo dobro, ali je deo jedne potpuno pogrešne ekonomske politike koju vodi Vlada takva kakva jeste, sazdana na principima na kojima je sazdana. Šta je ironija? Ovi isti ministri su nas pre nekoliko nedelja uveravali u principe fiskalne odgovornosti, u principe koji nas limitiraju da se zadužujemo kada je u pitanju deficit i kada je u pitanju visina javnog duga. Par nedelja posle toga još 300 miliona evra duga stavljamo na teret budžetu RS i svim poreskim obveznicima ove države. Posebno se insistiralo na principu fiskalne odgovornosti u kontekstu odgovornog ponašanja prema generacijama koje dolaze posle nas. Malopre je neko rekao – ova vlada neće dočekati otplatu prve tranše, odnosno prve rate kredita. Ove pare ne da će da potroši, ova vlada je pare koje provlačite kroz ove sporazume već potrošila. Gde je tu ekonomska logika? Nema je. Tu je politička alavost, politički i ekonomski bezobrazluk i tužno je kada vidite kako je danas kada su fiskalna i ekonomija u pitanju položaj ministara finansija u Vladi i kakav je položaj uopšte ove vlade. Sve ovo što se dešava samo su koraci u nizu gubljenja ekonomskog suvereniteta ove države. Gospođo Dragutinović, to dobro znate i zato ćutite i ne morate ništa da pričate. Ne morate. Ministar finansija u ozbiljnoj i uređenoj državi je glava kuće, ako može tako da se kaže, pa i u toj vašoj EU u koju nas nesrećno vodite ne bore se za poziciju u direktoratima za finansije države koje su pre dve, tri ili pet godina ušle u EU, nemaju prava ni da pomišljaju na to. Zna se ko tu vodi glavnu reč, najmoćniji i najozbiljniji. Ovde finansije u državi vodi svako ko hoće i želi, u Vladi RS. Vi odgovarate na njihove bolesne ekonomske i političke ambicije, ponavljam, ali kada treba da dođu umesto vas i sednu tu, gospođo Dragutinović, onda ih nigde nema, onda moramo da prekinemo Skupštinu i pomerimo je pet dana kasnije, a pri tom po hitnom postupku usvajamo sve ovo da bi država i budžet mogli da ostvaruju svoje nadležnosti. Sve je to poražavajuće i tužno i za SRS ogavno i neprihvatljivo. Nažalost, dok Vlada koja jeste na snazi sedi tu Srbija će se suočavati sa ovakvim stvarima i ko zna sa čime još. Mnogo poslanika je govorilo o kreditima, odnosno ovih 10 partija, o 250 miliona evra. Postoje stvari koje neki nisu dotakli. Ono što jeste tačno jeste da su krediti nepovoljni. Pokušali smo da budemo korektniji kada smo amandmanom predložili da povučete 250 miliona evra pod potpuno nepovoljnim uslovima, ali ih potrošite pod kapitalnu potrošnju. Potrošite ih u kapitalne projekte, ako već povlačite 250 miliona. Da li neko zna šta se finansira sa ovih 250 miliona evra? Deficit? Niko živ niti zna niti će na tako nešto dobiti odgovor? Ono što je problem jeste što se povlače krediti za refinansiranje dugova pod ovakvim uslovima. Kakve smo kredite povlačili kada se pod ovakvim kamatnim stopama refinansiraju dugovi? Znate li kada se dobijaju ovakve kamatne stope od banaka? U nedelji štednje. Banke opredeljenim deponentima da polože novac na štednju ovakve kamate daju samo sedam dana u godini kada je nedelja štednje. Naša se država pod ovakvim uslovima zadužuje. Ne moramo da pričamo o tome. Imate paralelno sa ovim kredit koji dobijate od Kine, koji je neuporedivo povoljniji od kredita koji uzimate za budžetski deficit i refinansiranje dugova, a kredit koji je takođe dugoročan kao i ovaj, od Kine koji dobijate, vraćaćete 15 godina ili koliko već nije bitno, sa kamatnom stopom do 3% i ono što je bitno kredit koji dobijate od Kineza ostaviće u Srbiji neku materijalnu vrednost. Omogućiće Upravi carina da radi, a budžetski deficit, refinansiranje dugova kakvu će materijalnu korist građanima Srbije dati? Jedino špijuni ako lociraju Ratka Mladića. Ne znam samo od koje partije će ići za ove što jure i vijaju po Srbiji za Ratkom Mladićem. To su ekonomski apsurdi koje niko nema ni argumente ni prava da brani. Možda imate obavezu, ali ovo je zaista poražavajuće. Ne osporavamo mi mogućnost državi da se zadužuje. Ne osporavamo mogućnost državi da ima budžetski deficit, ali država nema ekonomski kapacitet da trpi sve ovo i vi ste toga duboko svesni, ali znate da je ostalo još malo. Čeka vas predizborna godina. Sredstva se neće birati kako da se krpe ruke i da se državi eventualno omogući da servisira svoje tekuće, odnosno redovne obaveze. Pogledajte šta piše ovde u članu 5 – Sredstva za vraćanje ovog kredita obezbediće se u budžetu Republike Srbije, a budžet Republike Srbije se zadužuje kod poslovnih banaka da bi servisirao svoje tekuće obaveze. Kakva ironija i apsurd. Ono što niko od kolega poslanika nije pitao, a SRS smatra da je jako važno – a koji je model javne nabavke bio primenjen? I zašto baš ovaj model javne nabavke? Kada smo ovde raspravljali o zakonu o afirmaciji građevinske industrije, pojedine kolege poslanici su zbog ovog modela javne nabavke rekli da je taj zakon suspendovao Zakon o javnim nabavkama. Pregovarački postupak bez objavljivanja javnog poziva. Zbog čega? Lepo stoji u obrazloženju, 24. stav 1. tačke 4. Je l' znate, poštovane kolege poslanici, za šta ćete glasati? Piše da se pod tim uslovima javne nabavke sprovode ako zbog izuzetne hitnosti prouzrokovane vanrednim okolnostima ili nepredviđenim događajima čije nastupanje ni u kom slučaju ne zavisi od volje naručioca, naručilac nije mogao da postupi u rokovima određenim za otvoreni ili restriktivni postupak. Što to vi niste mogli da predvidite? Predviđali ste budžet, predviđali ste deficit, pa ste promašili deficit i dobili blagoslov od mentora iz Vašingtona da promenite ili povećate budžetski deficit. To ste predvideli. Šta to naručilac ovih kredita nije mogao da predvidi? Političku alavost pojedinih ministara u Vladi i njihove stranačke i političke ambicije. To tako treba reći. Zašto danas niko ne govori o suspenziji Zakona o javnim nabavkama? Svi ćute. Zato što znaju šta je ovo i koliko sve ovo ima smisla i ekonomske logike. Po SRS – nema nikakve. Možete da radite šta hoćete, ali nas boli to što i mi moramo to da trpimo i što ćemo svi zajedno plaćati cehove ekonomskog nerazuma. To je za SRS neprihvatljivo. Takođe, ovde se niko nije dotakao ovog drugog sporazuma, odnosno kredita koji se tiče JAT-a. Za šta država daje garancije? Za ekonomsku politiku koja je do sada bila na snazi u JAT. Imalo je više razloga da u stečaju uvedete JAT. Slušamo čitavu deceniju opredeljenje dosovske vlasti za uvođenje korporativnog upravljanja, za privatizacijom javnog sektora. Ubiste nas pričama od 2007. godine o pronalaženju strateškog partnera za JAT. Dokle je stigla priča? Znate čime se završava priča? Time ste je i počeli. Rekli ste – ponovo biramo, radimo izbor konsultantske kuće. Jednu strategiju je radio IFC koju vi niste platili nego Norvežani, u redu, i rečeno je pre pet godina šta je trebalo da se uradi sa JAT-om. Novu je uradio "Rotšild", doplatila država, a gospodin Todorović je ovde govorio koliko državu koštaju vaše konsultantske kuće, između ostalog se doticalo i JAT-a, oni uradili novu strategiju, studiju, rekli vam šta treba da uradite i mi danas radimo sve suprotno tome. Zadužujemo za 50 miliona firmu koja već duguje 25 miliona evra samo iz prošle godine. Verujem da su im ukupnu dugovi preko 100 miliona. Za šta ste se opredelili? Pravićete novu firmu o trošku Vlade? O tome je SRS govorila i ranije. Onda ćete dati 400 hiljada dolara za osnivački ulog, pa ćete u novu firmu sve što vredi iz JAT-a da prenesete – dobre ugovore, slotove, optimalan broj zaposlenih i vrednu imovinu. Pa ko takvog strateškog partnera neće? A dugovi? Dugovi državi. Budžetu Republike Srbije, građanima Republike Srbije, nek razmišljaju i neka vraćaju. Šta nas briga, to nije naš posao. A za isti taj vremenski period, od 2007. godine Rusi samo što ga nisu bili kupili, strateški partner je bio nađen, završena priča. Ta se priča izjalovila. Sad čujemo ministra Ugljanina koji kaže – gospodo, Turci došli, priča završena, pred potpisivanjem smo. Sredstva javnog informisanja su to objavljivala. A država umesto da je svu energiju utrošila da se zaista bavi strukturnim reformama, država će sad da se zadužuje, da pravi novu firmu koju će svako normalan da kupi ili da kupi većinski paket akcija, a ponavljam – dugovi i problemi ostaće građanima Republike Srbije. Šta se za svo to vreme dešava u JAT-u? U JAT-u su se samo menjali direktori, ali su principi i maniri u funkcionisanju ostajali isti. Došao je novi direktor, pa je doveo novog savetnika za marketing, dao mu platu odnosno ugovor i naknadu za njegove poslove 220 hiljada dinara, ne može platu da mu da zato što je čovek već u radnom odnosu, pa je taj doveo tri devojke koje se bave marketingom, sa platama od 120 do 150 hiljada dinara, pa je nova sekretarica direktora tu zaposlila svog sina, itd. Nas interesuje jesu li to principi etičkog poslovanja ili korporativnog upravljanja? Šta tu mi plaćamo? Šta se tu pokriva sa 51 milion evra? Zaista problemi u tehnici ili političke i ekonomske bahanalije rukovodstva? Zašto bismo mi to sve prihvatili? Ko zdrav i normalan sve to može da prihvati? Jedina nezahvalna dužnost i obaveza je da branite vi to koji morate da branite. Ovo je skandal. Umesto da pokrenete postupke i istragu protiv onih koji su JAT doveli tu gde je danas, vi im dajete kao nagradu 51 milion evra. Da li će novi strateški partner prihvatiti da vraća dugove? Naravno da neće. Njih dugovi ne interesuju. Mi uzimamo kredit da sredimo dva aviona, a studija kaže: "Da bi ekonomska opravdanost u poslovanju postojala mora da se obnovi flota i mora da se uvede 10 novih aviona." To je u studiji koja je već urađena i napisana, u drugoj studiji. A mi sad tražimo savetnika da radimo treću studiju o trošku države. Izvinjavamo se, gospođo Dragutinović, ali takve stvari mi ni u ludilu ne možemo da podržimo. Umesto da se Vlada bavila ovim problemima na odgovoran i ozbiljan način, Vlada strukturne reforme radi tako što prodaje "Telekom". To su prave strukturne reforme u Srbiji – da prodamo jedino javno preduzeće koje ostvaruje prihode. Da ironija bude veća, onda se javi ministar telekomunikacija i kaže – od ukupne mase koja se ostvari prodajom "Telekoma", telekomunikacije u Srbiji zaslužuju da dobiju 100 miliona evra zbog unapređenja mreže. Ko im je branio da od profita koji su ostvarivali unapređuju mrežu? Ne samo da to nisu uradili, nego uzimaju i prodaju jedino što vredi i što ima smisla u ovoj državi. Tu opet dolazimo do priče oko savetnika privatizacionih, sitnih grupa itd. Vi dobro znate koji su, kakvi i koliki prevaranti. Koliko milijardi dolara su poslednjih pet godina kazni i penala platili zbog sumnjivih poslovnih transakcija, poteza itd. Tužno je to sve. Tužno je što se i javnosti i poslanicima nešto što je potpuno ekonomski promašaj pokušava predstaviti razumnim i dobrim rešenjem. Ne pada nam na pamet da ovako nešto podržimo. Što se tiče Sporazuma sa Kinezima, ne branimo ih zato, niti ćemo ih podržati, ali ne branimo ih zato što su sa Kinezima, nego zato što oni pokazuju da se pod potpuno drugačijim i povoljnijim kreditnim uslovima pare mogu povlačiti i da namena tih povučenih para bude potpuno opravdana i racionalna. Ne želimo da dajemo podršku za trošenje novca ni u šta. Gospođo Dragutinović, što se Srpske radikalne stranke tiče, ne pada nam na pamet da ovo podržimo, krediti su nepovoljni, krediti su loši, da li su oni nužda ili nisu to je stvar Vlade Republike Srbije, javnost mora da zna da će danom usvajanja ovoga biti stvoreni preduslovi da se država dodatno optereti sa 300.000.000 evra direktno, preko 300 miliona evra indirektno, i da će te dugove vraćati generacije koje dolaze posle nas.
Reč ima poslanik Zoran Ostojić.
Uvažena ministarko, koleginice i kolege, pred nama su zakoni koji dodatno zadužuju našu zemlju. Nekako je postala praksa da svakih dva meseca mi ovde izglasamo, odnosno vladajuća većina izglasa neko zaduženje od jedno 200-300 miliona evra, setimo se i "Srbijagasa" 170 miliona, setimo se"Puteva Srbije", sve je to, gospođo Dragutinović, posledica. Ja bih želeo da pričam više o uzrocima. Vi rekoste, glasali ste za zakon o budžetu, a sve ovo stoji tamo, očekujete da sada izglasamo sve što je već jednom izglasano i ne sumnjam da će to biti izglasano. Oni koji su glasali za Zakon o budžetu izglasaće, oni koji nisu glasali sumnjam da će ovo glasati. Mi smo u ovoj drugoj grupi, nismo glasali, pa svakako ne možemo glasati. Zašto? Zato što nije sporno da država treba da se pred nekim okolnostima i nekim situacijama zadužuje, ali je sporno zašto dolazi do ovakvog trošenja novca i zaduživanja. Zaista, unazad godinu dana zadužili smo sigurno preko milijardu i po evra ovu državu, a to će otplaćivati deca koja su još uvek maloletna. Tu dolazimo do onoga što Liberalno demokratska partija priča od početka. Potrebna nam je aktivnija i efikasnija država. Potrebno je smanjivanje javne potrošnje na ispod 40 odsto bruto društvenog proizvoda. Daj bože, da dođemo nekada i do 36 odsto. Potrebno nam je potpuno nova ekonomija, potpuno restrukturiranje naše privrede od uvozne, zavisne, pa izvozne i privredne. To jednostavno u ove dve godine Vlada nije uradila, a imala je šansu. Sledeća godina je izborna godina i prosto već je praksa da ovde u Srbiji pored opšte potrošnje, lične potrošnje i investicione potrošnje mi imamo jedan vid potrošnje koji ekonomska nauka ne poznaje, ali praksa u Srbiji poznaje, zove se predizborna potrošnja. Nesporno je da ćemo sledeće godine ući u taj vrtlog predizborne potrošnje, na kraju krajeva videćemo to kada budemo dobili budžet za sledeću godinu. Jasno je da Zakon o fiskalnoj odgovornosti koji smo usvojili teško da će biti ispunjen, sa ovim zaduživanjem i sa onim što nas čeka sledeće godine kada predizborna potrošnja podivlja, jasno je da ono što smo se obavezali neće biti ispunjeno. Vi pre neki dan na pitanje o transferima i o finansiranju lokalne samouprave rekoste otvoreno i svaka vam čast, pošteno je to reći, nećemo poštovati Zakon o finansiranju ove godine, nećemo biti u stanju tako da slanje poruka ne donosimo zakone koji objektivno neće biti poštovani, unižava i snižava rejting Srbije. Zato su ovi krediti skupi. Ali, restrukturiranje privrede nije ni počelo, i to je suština. Kada mi kažemo da Vlada treba da ima 12 ministarstava, to je samo simbolično, nije suština u 12 ministarstava. Suština je da se država povuče iz oblasti sektora u kojima sada arbitrira i tako ćemo doći do jeftinije države. Mi smo vama predlagali na početku krize mere za podsticaj i građevinarstva, ima tome godinu i nešto dana, vi ste na kraju podstakli građevinarstvo tako što ste ukinuli javne nabavke i doneli Zakon o podsticanju građevinarstva gde se direktnom pogodbom sa građevinskim firmama ugovaraju poslovi. Šta je to nego jedan vid predizborne potrošnje i svakako da monopoli, mnoštvo propisa, šuma propisa, iako je neko iz Vlade pominjao nekoliko puta, ništa od toga se nije desilo. Zato nema stranih investicija. Ima stranih investicija tako što se hiljadama evra para poreskih obveznika plaća radno mesto u nekim firmama koje se otvaraju u Srbiji sa stranim kapitalom. Suština je što građani Srbije svojim novcem plaćaju formiranje jedne stranke koja je u nastajanju. Prosto, nije ni čudo da imamo ovakvo zaduživanje i ovakav deficit, da na primer u Vladi postoje dva ministra koji imaju po dve stranke i prosto, košta pravljenje tih stranaka. Da ništa nema od restrukturiranja javnih preduzeća dokaz je i ovaj drugi kredit, jer ću pričati samo o kreditu od 250 miliona evra kojim se finansira stari dug i kreditu o JAT-u. Jednostavno, ovaj deficit je posledica jedne inercije, jednog feudalnog sistema koji je uveden posle ubistva Đinđića u prvoj Vladi posle njega, govorim o Koštuničinoj Vladi kada su deljena ministarstva po vertikali. Mi imamo tu situaciju i dan-danas i jednostavno, takav sistem generiše potrošnju. Svako vuče na svoju stranu, svako hoće novac za svoj kraj, za svoju oblast i prosto, ovo je posledica. Šta će sledeća vlada da radi sa ovolikim kreditima i sa ovolikim zaduženjima? Zaista ne znam, sve se gura u budućnost, kao da mi nećemo živeti u ovoj zemlji, bilo kao ministri koji se nadaju da će ostati, bilo kao poreski obveznici. Ovo je ceh, na kraju krajeva ovog zaduženja i formiranja ove vaše Vlade. Setite se onih 10% penzija, onih 500 miliona evra odnosno pola milijarde evra čiji se dug vuče do dana današnjeg. Kada dobijemo budžet za sledeću godinu, tek ćemo videti provaliju koja nas čeka sledeće godine sa refinansiranjem deficita, jer koliko znam, deficit ne bi trebalo da bude 4%, već bi morao da bude manji. Voleo bih da vidim kada dođe, da li će u predizbornoj godini i rastu predizborne potrošnje to biti moguće. Evo jedan primer, ovaj drugi kredit o tome, o troškovima ove države i ovakve privrede koju kontroliše ova država, na primer u kreditu za JAT. Tražite od nas da odobrimo 50 i nešto miliona dolara za JAT. Ne kažete iskreno ni u jednom trenutku zbog čega, hajde da kažemo, osposobljavanje flote i rada na motorima u iznosu od 9,5 miliona evra i to je nekako razumljivo. Avion mora da ima motore na oba krila, pa možda nekim fali na jednom, pa treba da se kupi i taj drugi. Šalim se ja, ali to je jedino konkretno što je jasno za šta je. Ugovor o dugoročnom namenskom kreditu za najam dva aviona, to je dva miliona evra, da kažem da je i to jasno. Ali, 40 miliona evra za revitalizaciju avio kompanije. Ta reč se pominje dva puta. Šta to znači? Pretpostavljam mnogo toga, ali narodni poslanici bi morali znati konkretno, da li je to za obrtna sredstva, da li je za, pošto nije za avione i motore, za nešto jeste, da li je za vraćanje dugova? Nije, pošto je garant država. Pogledajte sada apsurdnu situaciju. Kada bi sada stavili, odnosno raspisali tender za JAT, sumnjam da bi se neko javio, a ako bi se javio, da bi ponudio 50miliona evra. Setite se one cifre od pre nekoliko godina, špekulisalo se da kao JAT vredi 100 miliona evra, tj. mi smo mislili da JAT vredi 100 miliona evra. Kao što je moj komšija mislio da njegov stan vredi 80 hiljada evra, ali mu nikad niko nije dao 80 hiljada evra, pa je morao da ga proda za 65, e tako smo mi mislili da je 100, a nije100. Sada ćemo zadužiti, garantovati zaduženje JAT-a za cifru koja je svakako veća od njegove vrednosti, a kad bi dodali i dugove JAT-a, onda je to zaista višestruko. Jasno je iz ovoga da ovaj kredit JAT neće vraćati, nego ćemo vraćati mi, poreski obveznici, odnosno građani koji su nas birali. To je primer privrede gde Vlada beži od restrukturiranja. To je primer ekonomije u kojoj deluje 580 javnih preduzeća na nivou Srbije, od kojih možda dva posluju sa dobitkom, a ovih 580 sa gubitkom. Dok se to ne raščisti i dok se u to ne zagrize, a jeste bolno, jeste teško, nepopularno, ali prosto ako se to ne uradi, mi ćemo imati svake godine, ali nažalost i svaka dva meseca zahteve za novim i novim kreditima, novim i novim zaduženjima, koje ćemo prevaljivati na teret budućih generacija. Ovde u ovom obrazloženju za JAT lepo kažete da kompaniju očišćenu od dugova neko hoće da preuzme, strateški partner ili institucioni partner koga jurimo, za koga ćemo da udamo taj JAT bez dugova. To znači da će dugovi pasti na teret države i poreskih obveznika. To znači da će i ovih novih 50 miliona evra za revitalizaciju, za šminkanje udavače, takođe pasti na teret nas poreskih obveznika, odnosno građana koji plaćaju porez i onih koji će u budućnosti plaćati porez. To je primer neodgovornog ponašanja. Liberalno-demokratska partija se od početka zalagala, čak i u onoj trošadžijskoj vladi, sećate se, 2006. godine za sporazum sa MMF, jer prosto ovaj parlament nije u stanju da iskontroliše Vladu u trošenju novca poreskih obveznika. Mislili smo da će oni biti uspešniji u tome i srećom došlo je do tog sporazuma. Da ne beše njih, ne znam koliko bi više puta cifre bile u ovim zahtevima za kredite veće nego što su sada. Ali sledeće godine, koliko shvatam, neće biti u sporazumu sa MMF, što je još jedan argument za moju tezu da ide predizborna potrošnja sledeće godine. Ovaj kredit za JAT je možda potreban da bi JAT našao strateškog partnera. Ne ulazim u to, jer ne znam bilans JAT-a, ali je svakako jasno da taj kredit JAT neće vraćati, a još manje njegov strateški partner, jer ste sami rekli da svako ko će da preuzme kompaniju očišćen je od dugova. Što bi strateški partner uzimao kompaniju i vraćao dugove za neracionalnu potrošnju generacijama, odnosno decenijama unazad? Da li će ovih 50 miliona evra, kojima suštinski mi poklanjamo tom strateškom partneru, kao što ovim investicijama koje se pojavljuju tu i tamo, a što vodi ministar ekonomije, poklanjamo hiljade evra za jedno radno mesto, da bi se ljudi zaposlili i učlanili u njegovu novu stranku, a sve to mi plaćamo? Da li će to dovesti do strateškog partnera, ne znam, ali u svakom slučaju kredit za firmu koji će vraćati država, odnosno građani Srbije, koji je veći od njene vrednosti, je sa ekonomske tačke gledišta zaista nelogičan. Podsetimo još na dve činjenice, da je prošle godine JAT-ov gubitak bio 25 miliona evra, da će ove godine biti možda za milion-dva manji, ali svakako preko 20 miliona evra. Mi sada toj kompaniji koja pravi tolike gubitke, da bi je udali, dodajemo još 50 miliona evra. Postoji u ekonomiji nešto što se zove racionalnost i cena. Jeste da je svima stalo da JAT nađe strateškog partnera, bio to "Britiš erlajns" ili neko drugi, ali zaista je ovo mnogo skupo. S druge strane, vi kažete u izjavi o usklađenosti propisima EU da u principu nema sličnog primera u EU, tako da se ne krše propisi EU. Formalno ste možda u pravu, ali sa druge strane, moram da vas podsetim da i konkurencija i zakon o otvorenom nebu ne dozvoljavaju EU toliko veliko pomaganje jednoj kompaniji od strane države. Dešavalo se, tu i tamo ima izuzetaka, gde su države priskakale kompanijama u pomoć, ali te kompanije su opstajale, a nisu tražile strateškog partnera. Taj novac kojim je država pomagala ostajao je toj kompaniji. Mi ovde u suštini pomažemo kompaniji da bi je neko drugi preuzeo. Mnogo je bolje zagristi u ono što se zove suštinsko restrukturiranje ekonomije. Ne kažem da to može za nekoliko dana ili za nekoliko nedelja, ali ono što mi vama zameramo kao Vladi, to je što taj proces niste ni počeli u svom mandatu, a sledeće godine svakako ga nećete ni početi. Da ne bude sad da je sve na vašu Vladu, ovakvo ponašanje, trošenje narodnih para države koja je skupa, a ne efikasna, nije počelo sa vašom vladom, počelo je onog trenutka kada je napušten koncept koji je postojao u Đinđićevoj vladi, da partije, koalicioni partneri jedni druge kontrolišu tako što dele ministarstva. Onog trenutka kad je u prvoj Koštuničinoj vladi uveden princip feudalne podele, mi smo došli do sve skuplje i skuplje države, do što većih troškova i ovolikih zaduživanja budućih generacija. Nadam se da će građani posle sledećih izbora izabrati i glasati za stranke koje će ukinuti taj pogubni feudalni princip koji faktički goji debelu i skupu državu na račun siromašnih građana.
Reč ima gospodin Vlajko Senić.
Gospodine predsedavajući, ako mogu repliku na izlaganje Zorana Ostojića, a odnosi se na podatke, ali ne podatke, nego ocenu da Ministarstvo ekonomije daje hiljade evra za različite projekte. U Hrvatskom saboru postoji jedna odrednica u Poslovniku koja kaže – ispravljanje netačnih navoda. To kod nas nema, ali ću sad pokušati da vam odgovorim konkretno brojevima i mislim da je to dobra prilika zato što se više puta ovde u parlamentu i u javnosti spekulisalo o tome koliko je sredstava dato i kakvi su efekti svega toga, vodeći računa o tome da Srbija nije jedina zemlja koja je danas u krizi i da sve moderne zemlje u krizi imaju mnogo veću ulogu države nego što je to u normalno vreme. Zbog vas, gospodine Ostojiću, jer znam da ste vrlo ozbiljan narodni poslanik, a i zbog građana Srbije, da kažem da je ukupan broj odobrenih projekata, kao finansijska podrška za investitore u Srbiji, 114, a da je ukupna vrednost investicionih projekata, koja je na ovaj način data Srbiji, odnosno količina sredstava koja je uložena, 635,1 milion evra, da je ukupan iznos odobrenih podsticajnih sredstava od strane Vlade Republike Srbije 47,3 miliona evra i da je zahvaljujući tome broj novootvorenih radnih mesta 17.194. Vrlo lakom računicom doći ćemo do prosečnog iznosa podsticaja po radnom mestu od 2.486,8 evra. Još malo podataka. Dakle, broj novih radnih mesta koji je otvoren po različitim okruzima zahvaljujući podsticajima koje je Vlada Republike Srbije dala; u Podunavskom okrugu je otvoreno 1.161 novo radno mesto, u Mačvanskom okrugu je otvoreno 1.215 novih radnih mesta, u Topličkom okrugu je otvoreno 1.500 novih radnih mesta, u Jablaničkom okrugu je otvoreno 1.554 nova radna mesta, u Zapadnobačkom okrugu je otvoreno 830 novih radnih mesta. I reći ću još jednu stvar, to je to, broj novih radnih mesta po zemlji porekla investitora je takođe interesantan podatak, jer se ovde stalno govori o davanju sredstava nekakvim stranim firmama, što opet ne mislim da je loše. Dakle, broj novih radnih mesta po poreklu investitora, po zemlji porekla investitora Srbija 6.782, Nemačka 3.761, Italija 2.860, Velika Britanija 333, Južna Koreja 1.024 itd. Toliko o tome.
Da li sad ovo treba da shvatim da vi ne želite reč? Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovana gospodo narodni poslanici, poštovana ministarka, ovo je jedna tema koja izaziva veliko interesovanje i svakako da u Narodnoj skupštini nije lako braniti predlog zakona o zaduživanju države i svakako je to tema koja ne može da vam donese političke poene. Svakako da to nije nešto što u predizbornoj kampanji bilo koja stranka vladajuće koalicije može da koristi kao adut i da kaže da je to dobro. Ono što jeste činjenica, to je da Srbija, zajedno sa drugim zemljama iz okruženja, EU, pa i celog sveta, živi u vremenima teške ekonomske krize, u kojima država mora da reaguje, da se ne bi desio potpuni slom nacionalne ekonomije. Ako je zemlja koja ima najjaču privredu danas u svetu, a to su SAD, reagovale tokom ekonomske krize i iz državnog budžeta dala stotine milijarde dolara da bi se sprečio kolaps finansijskog sistema, ne zato što je tamo neko voleo banke koje su došle na ivicu finansijske propasti, već zato što bi propast tih investicionih banaka dovela do potpunog kolapsa američke, samim tim i svetske privrede, onda je valjda logično da u vreme krize i druge zemlje, pa i Srbija, mnogo više intervenišu nego što je to bilo ili će biti u nekim srećnijim i boljim ekonomskim vremenima. Politički posmatrano, mislim da nijedna vlada, nijedno ministarstvo finansija ili bilo koje drugo, u poslednjih nekoliko godina nije transparentnije izlazila pred poslanike i pred građane, obrazlažući i budžet i rebalans budžeta i reviziju budžeta i dodatne potrebe za finansiranjem, pa je tako to i danas. Svakako da potreba da Vlada uzima komercijalne kredite od banaka nije najsrećnije rešenje. U nekakvoj teoriji bi bilo bolje da država Srbija ima međunarodni bond, da može da ga emituje na međunarodnom tržištu i na taj način da se zadužuje, ali čini mi se da je naš kreditni rizik još uvek visok, tako da nam taj instrument zaduživanja države još uvek nije na raspolaganju. Isto tako, ušli smo u zonu kada emitovanje zapisa državnog trezora, zbog fluktuacije na deviznom kursu, nije više toliko atraktivna investiciona mogućnost i država se okrenula u ovom trenutku jedinoj mogućnosti, a to je podizanje komercijalnih kredita. Na ovaj način, dodatnim zaduživanjem, mi povećavamo stepen zaduženosti države u odnosu na društveni proizvod. Prema podacima sa sajta Ministarstva finansija, taj stepen je negde oko 38%. Zakonom o fiskalnoj odgovornosti mi smo došli do rešenja da država ne treba da se zaduži više od 45%, bez restitucije, u odnosu na društveni proizvod. Svakako treba pogledati prošlost i reći da je 2000. godine stepen zaduženja države u odnosu na društveni proizvod iznosio 169,3%, da je 2001. godine iznosio 102,2%, da je 2007. godine, kada je svetska ekonomija bila na vrhuncu, samim tim i ekonomska situacija u Srbiji znatno bolja, to bilo 29,4%, a da se ove godine približavamo cifri od 40%. Dakle, svakako da to nije popularna mera i to nije mera koju je Vlada ili Ministarstvo finansija donelo sa oduševljenjem. U svakom slučaju, ako usvojite budžet, vi taj budžet morate da realizujete. Mislim da je Vlada Srbije u proteklom periodu učinila dosta koraka na smanjenju svoje potrošnje, na smanjenju potrošnje države i praktično smo došli do tačke kada ne postoji više mogućnost kratkoročnog smanjenja potrošnje, koji bi nam oslobodio sredstva koja su nam neophodna za izvršenje budžeta. Naravno da u nekom narednom periodu, ako ova vlada ili bilo koja naredna vlada bude sledila program ekonomskih reformi koja podrazumeva da se ova država za narednih 10 godina promeni i da od nekakve države koja je zasnovana na uvozu i na potrošačkom rastu ekonomije, postane države gde će izvoz činiti 65% društvenog proizvoda, gde će rast biti zasnovan na izvozu, ali to je nešto što je projekcija, to je nešto što je želja svih nas, ali treba reagovati u situaciji u kojoj se danas nalazimo. Smatram da jedna racionalna analiza mora da oda i priznanje merama koje je Vlada Srbije uradila u protekle dve godine, jer vi ne možete da živite van onoga kako jeste stanje u okruženju, kakvo je stanje u mnogim zemljama EU, kod kojih je odavno stepen zaduženja javnog duga u odnosu na društveni proizvod prešao nekakve kriterijume iz Mastrihta koji iznose 60%. Naravno da se ovde postavlja pitanje zašto se mi zadužujemo, da li je to za nekakvu tekuću potrošnju ili za investicije, ali čini mi se da u ovom trenutku, u tom smislu, država ima prostora da u narednom periodu strukturu potrošnje poboljša. Dakle, ne može se samo količina ili obim te potrošnje smanjiti, ali svakako da se ta struktura u nekom narednom periodu može promeniti. Ona predstavlja, nažalost ili na sreću, ali to je realnost i odnos političkih snaga i to je bilo i u ovoj vladi i u nekoj prethodnoj, a to će biti i u svakoj narednoj vladi, sve dok Srbija ne bude došla u situaciju da, npr, jedna stranka vodi Vladu, pa onda može u potpunosti da sprovodi svoj politički program, u skladu sa svojom ekonomskom doktrinom, a to se sigurno neće desiti u nekom narednom srednjoročnom periodu. Smatram da zbog toga treba podržati predlog ovog zakona i mi ćemo glasati za njega, jer je to nešto što je veoma transparentno i jasno, to su uslovi koje je Vlada dobila. Mislim da smo i mi od predstavnika Vlade na Odboru za finansije bili na jedan korektan način obavešteni i o načinu na koji je cela procedura odrađena i o učesnicima same procedure. U krajnjoj liniji, svi poslanici i javnost su obavešteni o uslovima pod kojima se država zadužuje. Ono što je opasnost u ovom delu zaduživanja jeste činjenica da je ovaj dug, praktično, u evrima i da ono što jeste bio rizik za banke, kada govorimo o kupovini trezorskih zapisa, dakle promena deviznog kursa, jeste opasnost koja se sada nadvija nad državom i u nekoj budućnosti, obzirom da je obaveza da se vrati iznos koji je u evrima. Svakako, ozbiljnija promena deviznog kursa će dodatno opteretiti dodatno naš budžet, ali to ne znači da trenutna politika deviznog kursa nije dobra. Devizni kurs je na neki način slika stanja u kome se nalazi naša privreda i, bez obzira što njegove oscilacije izazivaju logično uznemirenje, pre svega građana i privrede, mislim da je politika koju vodi Narodna banka u ovom trenutku apsolutno opravdana. To se pokazalo u prethodne dve godine. Zbog takve politike deviznog kursa, pad privrednih aktivnosti u Srbiji je ipak bio manji u odnosu na neke druge zemlje u regionu. Ono što je u narednom periodu zadatak Vlade i svih nas, to je, pre svega, bolje upravljanje sredstvima kojima svi zajedno raspolažemo, i Vlada i lokalne samouprave. To što smo usvojili Zakon o fiskalnoj odgovornosti koji nas tera da do 2015. godine dođemo u situaciju da je deficit ne veći od jednog procenta društvenog proizvoda, to je jedno krovno rešenje koje predstavlja kvantitativno ograničenje za naše trošenje. Ono što je izazov u narednom periodu i mislim da je to i posao koji nas čeka na putu pridruženja EU, to je kvalitet trošenja sredstava. Dakle, nije samo u pitanju kvantitet, koliko ćemo mi sredstava potrošiti, već i ono što potrošimo za koje svrhe nam služi i kakav je efekat svakog dinara koji se iz budžeta plasira i potroši. Zbog toga je meni bilo važno da iznesem ove podatke u delu koji je bio rezervisan za repliku. U tom smislu rekao bih nešto i o ovom drugom kreditu. Dakle, ministarka je rekla dosta toga u uvodnom izlaganju vezano za garanciju koju država daje za zaduživanje JAT Ervejza, naše aviokompanije, ali mislim da u budućnosti ne bi bilo loše da i Odbor za finansije i narodni poslanici u procesu donošenja odluke o kreditima koje daje država, na primer za garancije javnih preduzeća, imaju uvid u plan trošenja tih sredstava, u bilanse stanja uspeha, keš lou tih preduzeća. Nema ovde nekih velikih stručnjaka koji bi mogli o tome da govore, ali mi želimo da znamo kakva je ideja i na koji će način ta sredstva biti utrošena. Moramo da znamo rizik koji postoji da garancija države za zaduženje jednog javnog preduzeća u nekom narednom periodu postane obaveza države, jer je u ugovoru jasno precizirano da ako javno preduzeće ne može da vrati svoj dug taj dug će morati da vrati država. Ako bismo pustili da se to javno preduzeće zaduži bez garancije države na finansijskom tržištu, nisam siguran da li bi uopšte mogli da se zaduže, a kamo li pod uslovima koji su praktično kao da se zadužuje država. Dakle, mislim da u tom delu ne bi štetilo svima nama više informacija i argumenata koji bi nam dali dodatnu argumentaciju da takve zakone podržimo, da takva zaduženja podržimo i zato kažem da mi je drago što je u svom uvodnom izlaganju ministarka finansija rekla mnogo više o tome nego što smo mogli do sada da čujemo na Odboru za finansije. Tako da verujem da ćemo i u narednom periodu i u ovom danu za raspravu u pojedinostima takođe dobiti još neke dodatne informacije koje će nas učvrstiti u tome da davanje garancija za jedno takvo zaduženje javnog preduzeća predstavlja deo strategije da to javno preduzeće izađe iz pozicije u kojoj se nalazi u proteklih nekoliko godina, da je to i deo možda nekakvog budućeg restruktuiranja tog preduzeća, privlačenje stranog partnera itd. Veoma je važno da znamo da to nije nekakav iznuđeni potez koji treba samo trenutno da ugasi vatru ili požar koji je izbio, a da nema nekakve veće priče ili šire ideje kakav će biti rezultat svega toga, jer ako je naša garancija, garancija za gašenje požara i ako za nekoliko godina se ispostavi da garancija postaje obaveza države, nama će ili bilo kome drugom ko posle ove vladajuće koalicije bude donosio odluke biti mnogo teže da možda u budućnosti neke opravdane garancije dobiju za to podršku u Skupštini Srbije. Bilo bi veoma važno da i po ovom kreditu i po nekim budućim kada je država garant imamo tu jednu raspravu koja bi nam dala nekakvu širu sliku o tome šta je ideja, jer priznaćemo svi, 51,5 miliona evra nije malo. Uostalom, mi imamo celu raspravu o tome da se država zaduži za 250 miliona evra. Dakle, svakako da je način na koji se govori u Srbiji o zaduženju države u poslednje dve godine ipak jedan korak napred, veliki pritisak i medija i nekakvih nevladinih organizacija i stručne javnosti. I činjenica da naša država ima sporazum sa MMF mislim da ipak jeste jedan okvir koji čak i nekim poslanicima opozicije daje prostor da kažu i neku dobru reč o onome što Vlada i Ministarstvo finansija radi u protekle dve godine.
Reč ima gospodin Zoran Ostojić. Imate pravo na repliku, ako je to cilj. Izvolite.
Da, to je cilj. Inače, hteo sam da reklamiram povredu Poslovnika, dva minuta replika, ali dobro. Kolega Seniću, drago mi što ste izvukli prosek i da u suštini poreski obveznici finansiraju strane investitore sa otprilike u proseku 2.500 evra. Ali, bilo je nekih primera gde je to mnogo više, ali to je prosek. Znate kako, u Italiji kažu – ode Fijat u Srbiju, zato što ne mogu da veruju koliko je novca dobio Fijat ovde od poreskih obveznika i podsticaja. Maltene, tamo je gužva između sindikata i radnika. Jednostavno, veliki se novac odvaja, a samo sam hteo da kažem da je to skupo. Na stranu stranka, ali bitno je i to da postoje mnogo efikasniji metodi privlačenja stranih investicija, a oni se tiču izgradnje pravne države, giljotine propisa itd, a ne da se uhapsi čovek u Ministarstvu za ekonomiju koji je vođa nekakve mafije koja krade po benzinskim pumpama. On je čovek koji je zadužen za merenje i merne jedinice, baždarenje i to, a da se uhapse desetine vlasnika pumpi koji su krali po 20% na plaćeno gorivo. Podsećam vas, skoro je uhapšeno šest-sedam ljudi iz Fonda za razvoj koji su start-ap kredite delili po očigledno nekom drugom kriterijumu. A, što se tiče JAT, javila mi se jedna asocijacija – imate auto od 2.000 evra, toliko vredi, toliko možete da ga prodate na pijaci, onda vi uzmete i uložite u njega 8.000 evra i prodate ga za tri. Ne znam da li je to dobar posao, ali lično mi ne izgleda dobro.
Gospodin Senić, da odgovorite i hajde da završimo, molim vas. Koncentrišite se na ono što je na dnevnom redu.
Što se tiče Fijata, vama je dobro poznato da je najskuplja proizvodnja Fijata u Italiji. U Italiji nije samo pitanje ekonomije, znate, to je firma i kompanija koja potiče iz Italije. Nije lako sada doneti odluku da se potpuna proizvodnja dislocira iz Italije. Kada govorimo o Fijatu morate da znate, a znate dobro, da je Srbija od 2000. do 2007. godine dala nekoliko stotina miliona evra u kragujevačku Zastavu, takođe novac poreskih obveznika, samo da bi očuvala socijalni mir. Mi smo imali izbor između toga da nastavimo da gasimo parama poreskih obveznika socijalni mir, da nemamo nova radna mesta, da nemamo novu proizvodnju, da nemamo nove proizvodne modele ili da sa manje para podstaknemo dolazak strateškog partnera i otvaranje perspektive da proizvodnja automobila postane strateška grana izvoza, srpskog izvoza, što je nadam se uspeh koji treba svi da respektujemo. Ne radi se ovde o jednoj političkoj stranci, ne misli niko da je to mogla da postigne jedna politička stranka, to je rezultat rada svih ljudi koji su zaduženi za oblast ekonomije i mi ne želimo da na sebe preuzimamo zaslugu i da kažemo – zbog naše stranke će za dve godine u Srbiji biti izvoženo 200.000 automobila, ali svakako je bolje dati stimulaciju po radnom mestu da se otvori fabrika koja će da izvozi 200.000 automobila nego davati za gašenje socijalnog požara. Što se tiče tog hapšenja, da vas i to obavestim, a mogu i posle da vam u toku sednice ostavim dokument, upravo je na inicijativu Ministarstva ekonomije iz 2009. godine dopisom MUP, Ivici Dačiću, zatraženo da se pokrene istraga koja je rezultirala ovim hapšenjem i mi to hapšenje pozdravljamo, i svako drugo hapšenje ljudi koji zloupotrebljavaju svoj službeni položaj, bez obzira da li su ili nisu članovi bilo koje političke stranke.
Saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele su poslaničke grupe: LDP, Napred Srbijo, DSS i SRS. Prvi prijavljeni za reč i dobija reč je gospodin Kenan Hajdarević, izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, LDP već dve i po godine insistira na jasnom definisanju političkog koncepta koji će omogućiti efikasno rešavanje problema u našem društvu i ekonomiji. Dve i po godine kako LDP nudi rešenja u ekonomskoj sferi, a Vlada ignoriše ta rešenja, što nas dovodi u situaciju da budemo samo nemi posmatrači poslednjeg čina jednog projekta koji je sam sebe osudio na propast. Tako nas i ne čudi što ni u uvodnom izlaganju i izlaganju pojedinih poslanika vladajuće koalicije nismo danas mogli da čujemo odgovore na ona ekonomska pitanja koja postavljaju građani Srbije i poslanici opozicije. Ta pitanja su uglavnom svode - dokle je došlo u razgovoru sa MMF, koje su osnovne kritike MMF na predlog rebalansa budžeta i na predlog budžeta za 2011. godinu? Da li je država pribegla zaduživanju, jer prodaja državnih obveznica nije postigla očekivane efekte? Da li je istina da će RS do kraja godine dostići 40% javnog duga bruto društvenog proizvoda? Takođe, postavlja se jedno osnovno pitanje – da li je moguće da Srbija, koja ima po ocenama pojedinih poslanika vladajuće koalicije najveća ulaganja po novootvorenom radnom mestu za strane investicije, da je od početka 2010. godine imala otprilike isti nivo stranih ulaganja kao Crna Gora, koja je 15 puta manja od Srbije? Sve su to odgovori koje javnost očekuje od predstavnika Vlade i od predstavnika vladajuće koalicije. Mi insistiramo i kažemo da je u ekonomiji, kao između ostalog i u politici, poverenje često važnije od suvih brojki. Od tog poverenja u Vladinu ekonomsku politiku, nažalost, danas ne postoji i nema nijedne ekonomske studije koja može to poverenje da obezbedi, kako stranih investitora, tako i kod građana u Srbiji. Takođe, pojedini ministri, odnosno pojedini predstavnici vladajućih političkih stranaka bombarduju nas često socijalnom demagogijom kako će država da reši sve ekonomske probleme u kojima se građani nalaze, iako su upravo pogrešnim potezima te Vlade i tih ministara onemogućena bilo kakva ozbiljna investiranja u Srbiju. Tako danas ne treba ni da čudi što onda vidimo slike po Srbiji vezanih radnika u, na primer, "Iskra metal" u Novom Pazaru, koji pokušavaju na taj način da obezbede isplatu onih nadoknada koje smatraju da im je država dužna, iznos od 11 miliona dinara, ili studenti Likovne akademije ovde u Beogradu, koji blokiraju fakultet, tražeći 30 stipendija, kako bi nastavili Master studije. Niko više danas ne veruje da je moguće da ova država, ova vlada obezbedi osam puta veće strane investicije u sledećoj godini od investicija koje su uložene ove godine, kao što predviđaju i predlažu pojedini ministri i na taj način govore da će Srbija konačno da krene iz ekonomske krize u kojoj se nalazi. Moramo jasno ovde da kažemo da Vlada Srbije po ko zna koji put uzima kredit koji će da vraća druga Vlada, što je grejs period i ovih kredita o kojima danas govorimo početak 2012. godine i u toku 2012. godine, odnosno neka nova Vlada će morati da vraća ono štoova vlada troši za svoje propale političke projekte. Nema ovde u ovim kreditima ni reči o onome što je izuzetno važno za LDP, a to su mladi, to je ulaganje u obrazovni sistem, koji treba da omogući obrazovanje koje će mladima omogućiti jednostavan način da nađu posao. Zbog toga smo svedoci da su uglavnom sredstva koja se uzimaju iz ovih kredita korišćena da bi Vlada svoje građane pretvorila u socijalne slučaje koji će u potpunosti zavisiti od ministarske volje, kada dođu na partijski šalter po neke svoje prinadležnosti. Za LDP, kao najvažniju ekonomsku meru u narednom periodu, i na tome ćemo kao istrajna opozicija, ekonomska opozicija ovoj vladi da insistiramo, a to su: niži porez na prvi posao za mlade do 35 godina, olakšice za kupovinu prvog stana, otpis deset evra duga za građane po jednoj akciji NIS, nulta stopa PDV na osnovnu hranu, efikasan agrar. Sve su to mere o kojima je LDP do sada govorio, ali nije bilo nimalo sluha u Vladi RS da se to prihvati. Na samom kraju ću da kažem nešto o ovom zakonu kojim se daje 50 miliona evra za kredit JAT-u, garancija. Moramo jasno da kažemo da kroz ovaj zakon građani Srbije treba da plate nesposobnost upravljanja javnim preduzećima od strane politički postavljenih direktora. Nismo dobili odgovor, niti ćemo dobiti, u komstanju će posle ovog zakona JAT biti, odnosno da li ćemo imati bolju kompaniju, efikasniju i da li ćemo konačno da ukinemo partijsko upravljanje javnih preduzeća, jer iz meseca u mesec, ovde u Skupštinu Srbije dolaze zakoni kojima treba da odobrimo kredite da bi se sprečila dužnička kriza javnih preduzeća, koje su stvorili partijski kadrovi koje je vladajuća koalicija postavila.
Šest minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, skoro da ne prođe dnevni red a da na njemu nemamo po par zakona koji znače novo zaduživanje ili nove garancije RS. Pomalo je frustrirajuće ponavljati istu priču o tome kako je Srbija prezadužena. To danas znaju svi građani u Srbiji, zna i sama Vlada, znaju poslanici opozicije, poslanici vlasti, ali nažalost imamo Vladu koja nema snage da menja ekonomsku politiku da pronađe rešenje za izlazak iz ove ekonomske krize, da se opredeli za drugačiji model rasta. I na ovom dnevnom redu smo suočeni sa šest zakona koji znače nastavak ove politike zaduživanja RS, njene privrede, njenih građana. Ono što nam najviše bode oči, nama iz SNS, jeste činjenica da se RS zadužuje za 250 miliona evra, a to je otprilike stotinak i više evra se zadužuje svaka porodica u Srbiji, bez kamata. O tom potom, posle ovog grejs perioda, koliki će biti, videćemo, da će sve to značiti pad standarda građana Srbije, da će sve to uticati i na dalju nelikvidnost privrede, koja iovako nije u sjajnoj situaciji. Razlog za zaduživanje je po nama katastrofalan. To je, pre svega, pokrivanje budžetskog deficita, bez obzira što smo pre samo mesec, mesec i po dana imali zakon gde se Vlada obavezivali na fiskalnu odgovornost, promenu Zakona o budžetskom sistemu, gde je prihvatila obaveze da javni dug ne prelazi 45% BDP, a već evo posle mesec dana se na neki način odričete svega toga što ste prihvatili. Pokazujete nedoslednost, stavljate nas u situaciju da ćemo ovim dugom uvećati javni dug države, da posredno pokazujete neodgovornost i kada su u pitanju međunarodne institucije, pre svega MMF, u koga se zaklinjete. Pre samo mesec, mesec i po dana iz Vlade su stizale informacije da idemo na rebalans budžeta, da ćemo u tom budžetu imati šezdesetak miliona evra koje ćemo podeliti socijalno ugroženim grupama, da pojedina ministarstva nisu neke investicione aranžmane koje su imali ostvarila i da ima prostora da se popravi standard pojedinih socijalno ugroženih grupa. Danas je očigledno da to što ste nam govorili pre mesec i po dana nije tačno, da je onih pet hiljada dinara što su dobili penzioneri sve što mogu da očekuju u ovom trenutku, verovatno i do Nove godine, ne samo oni, nego sve ostale socijalno ugrožene grupe. Žalosno je što se preko najsiromašnijih preliva teret ove ekonomske krize. Pre skoro dve godine smo imali u ovoj Skupštini usvojen zakon koji je trebalo da smanjuje broj administrativnih radnika, znači, državnu birokratiju, da smanjuje iznos javnih finansija. To je bilo mrtvo slovo na papiru, a danas preko leđa penzionera, preko leđa onih najugroženijih, onih koji najčešće sami sebi ne mogu da pomognu država i MMF pokušavaju da smanje rashode budžeta i da ostave dovoljno sredstava za isplate onih kredita koji su u međuvremenu došli za naplatu, o kojima smo govorili u prethodnom periodu. Žalosno je što ovim zakonom država pokazuje da je njena ekonomska politika neodrživa. U prethodnih godinu dana smo imali, pre svega, zaduživanje države preko hartija od vrednosti. Očigledno je da devizni kurs, koji je postao krajnje nestabilan, da inflacija koja postaje sve veći problem, makroekonomska nestabilnost, koja nas pogađa iz više aspekata, utiče na to da banke nisu spremne da kupuju hartije od vrednosti, koje država emituje. Mislim da je u ovih zadnjih godinu dana u 2010. u stvari preko milijardu evra smanjeno ulaganje banaka u hartije od vrednosti, a da ste paralelno s tim morali sa preko dve milijarde evra da intervenišete da biste očuvali kakav-takav nivo deviznog kursa. Znači, očigledno je da imamo jednu ekonomsku politiku koja je neodrživa, da se stanje u Srbiji pogoršava iz dana u dan, bez obzira što nas vi ubeđujete da je stanje sve bolje i bolje i da ste vi u jednom paničnom strahu. Mislim da je to drugi ozbiljan razlog, da bi banke eventualno svoju kreditnu izloženost mogle da umanje. Bečki sporazum koji ste sklopili pre nepune dve godine otprilike ističe. Banke bez kredita države, bez ovakvih kamata koje država obezbeđuje nemaju interes da ostane na našem tržištu i verovatno bi krenula velika seoba ovih banaka, koje su u suštini samo štedionice ili banke koje su tu da bi ove zemlje koje su u tranziciji stavile u situaciju da najveći deo tih kredita koje uzimaju vratile u zemlje koje su im dale. Dakle, imamo jako lošu situaciju u našoj privredi i nedopustivo je, po mišljenju SNS, da se ide u dalje zaduženje. Moramo da idemo u smanjenje javne potrošnje, a to je ono što očigledno nije namera Vlade i to je ono što je za svaku osudu. Što se tiče drugog zakona o kojem je dosta mojih kolega govorilo, odnosi se na JAT, garanciju koju Vlada daje za kredit od 50 miliona, mislim da imamo dvojne aršine, da imamo desetine preduzeća koja su u restrukturiranju, da mnoga od njih moraju da mole kod Agencije za privatizaciju da im se odobri da uzmu neke minimalne kredite da bi koliko-toliko neka obrtna sredstva imali i sačuvali proizvodnju, sačuvali kakve-takve plate. S druge strane, imate preduzeća koja su isto tako u procesu restrukturiranja, koja tako olako uzimaju i po 50 miliona evra kredita i nije ovo jedini kredit koji je JAT uzeo. Bilo ih je u prethodnom periodu, ako se sećate na dnevnom redu ove Skupštine, i uz to, složio bih se sa onim kolegama, uzimamo kredit a da ni sami ne znamo zbog čega ga uzimamo. Jer, kao što rekoste, da bi se JAT privatizovao, a pitanje je da li je to cilj samo privatizacija, jer čujem iz različitih ministarstava da stižu različite vesti o tome koja je strategija u vezi JAT, da li ćemo da dobijemo novog nacionalnog avioprevoznika ili će se ići na privatizaciju, mislim da tu stvar nije potpuno jasna, ali u svakom slučaju ide se na nova zaduženja. Ta zaduženja moraće da plaćaju građani Srbije. Sami ste rekli da JAT ubuduće može da se privatizuje jedino ako nema dugove. On već sada posluje sa gubicima. Nema mogućnosti da ove kredite koje danas izglasavamo vrati. Moraće država, moraće poreski obveznici, moraće građani Srbije. Odvojili ste sporedne od glavnih delatnosti, ali pomaka u poslovanju JAT nema, on i dalje posluje sa izuzetno velikim gubicima. Tu se, kao što rekoh, po mom mišljenju, a verujem i po mišljenju svih mojih kolega iz SNS, ne vidi ni jasna strategija kuda ide JAT, kuda idu aerodromi Srbije, kuda ide kontrola leta. To su tri segmenta koja su izuzetno važna za vazdušni saobraćaj. Završio bih konstatacijom svih opozicionih poslanika, koliko sam do sada video, da je daljnje zaduživanje neprihvatljivo, da je sa ovakvom politikom nemoguće obezbediti poboljšanje standarda građana Srbije, oporavak naše privrede i da su ovi i ovakvi zakoni, uz visinu javnog duga, uz stanje BDP koje se jako sporo popravlja i pitanje je da li će naredne godine dostići onaj nivo iz 2008. godine, neprihvatljivi i sasvim sigurno ćemo glasati protiv ovih zakona.
Iskorišćeno je 10 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, potrudiću se da ne ponavljam ono što javnost zna, kakvi su moji stavovi. Nažalost, danas samo možemo da konstatujemo da su radikali po ko zna koji put u pravu. Od 25. januara 2001. godine krenuo je strmoglavi pad i propast Republike Srbije zahvaljujući DOS, bez obzira u kakvom je agregatnom stanju. Jedina politička stranka koja se oštro protivila toj tzv. ekonomskoj politici novopečenih evrofanatika bila je SRS. To ističem sa velikim ponosom, mada primećujem da se demokrate ne smeju. Obično se smeju kada iznosim te kritike. Prirodna posledica toga jeste da idete prema Zapadu, a onda Božidar Đelić dovede bankara iz Bangladeša da nam da primer banke za siromašne. Vi ste građanima Republike Srbije obećali banke za bogate. Nemojte da se sada vadite na banke za siromašne. Verovatno neki blistavi um iz DOS može da smisli i neko epohalno rešenje iz Bijafre, pa da ga predstavljate kao evropski standard i evropski prosek. Vaša politika je dovela do toga da privreda pretežno ne postoji, javni dug neprekidno raste i niste samo vi krivi nego svi oni kapitalci koji su bili u ovim vladama. Niste vi krivi što nije plaćena struja, voda i telefon. Ima onih od 2004, 2005, 2006. godine, čije ste vi dugove nasledili, a koji vas nekritički navodno kritikuju. Nisu svi problemi Srbije počeli jula 2008. godine, počeli su 5. oktobra 2000. godine, kada ste zapalili ovu zgradu, pa čak ni ovaj sistem komunikacija ne radi jer i za to postoji afera koja još uvek nije rešena. Danas se duguje 11,622 milijarde evra. To je tzv. javni dug. Da li je to 38%, 32%, 40%, 60%, apsolutno je nebitno. Zašto nije bitno? Zato što su prazni džepovi građanima Republike Srbije i to je vrlo bitno. Vi ste pokazali kakva je vaša politika. Kakvi su transferi prema ostalim nivoima vlasti – 151 opština, od toga u 90 i nekoliko opština su demokrate na vlasti, kukaju na Vladu Republike Srbije. Znači,Kramer protiv Kramera, demokrate protiv demokrata. Jedini koji se ne pokazuje je Dragan Đilas. On se slika pored obdaništa, ali ne sme da izađe i da kaže da će grejanje biti skuplje 30%, jer to nije "in" u sklopu kampanje koju vodi za svoje stranačke potrebe. Danas sam pripremio, gospođo Dragutinović, vašu dokumentaciju iz Uprave za dodelu državne pomoći, da vam ne čitam. Oni se žale na Vladu i na sve druge koji treba prethodno da se obrate toj upravi, da se ne obraćaju Upravi već da oni moraju naknadno da vode postupak kako bi legalizovali ono što radi Vlada i svi drugi. Sami ste priznali, ne želim da vas podsećam dalje. No, kada pogledamo kakva su ekonomska kretanja DOS, bez obzira što ste 2001. godine promenili metodologiju obračuna BDP da biste pokazali koliko ste uspešni, jer ste sve pre toga pretvarali u nešto što je apsolutna nula, ta priča ne može da prođe. Da vidimo šta kaže Ministarstvo finansija u svojoj analizi – realni promet u trgovini minus 5%. Noćenje turista minus 15%. Građevinska delatnost minus 19%. Broj zaposlenih minus 3,5%. Broj nezaposlenih lica minus 2,1%. Nije tačno. Zašto nije tačno? Zato što na ovoj sednici imamo nekoliko tačaka dnevnog reda gde se pojavljuju ovi statistički podaci i oni se pojavljuju u potpuno drugačijem iznosu. Vi ste ovde rekli da je stopa nezaposlenosti 19,2%. Mlađan Dinkić kaže da je to 27%. Izgleda da ne čitate ista dokumenta. Kada bih krenuo ovim vašim redom da pominjem šta je sve propalo, kaže se – u porastu je nesolventnost preduzeća uz problem naplate potraživanja, a na tržištu rada su sužene mogućnosti zapošljavanja i povećanja zarada, što generiše rast siromaštva. Je l' se vi to hvalite ili se kritikujete? Ko je na početku lanca dugovanja? Republika Srbija. Koliko dugujete za Palatu pravde, odnosno zgradu Vrhovnog suda? Koliko dugujete? Dugujete 500 milijardi dinara. Koga ste sve potonuli? Sve epohalni rezultati – predvidiva posledica pogrešnog puta, pogrešne politike i pogrešnih stremljenja. Pošto se u ovom setu zakona nalazi jedan carinski, gospođo Dragutinović, samo bih vam skrenuo pažnju, vi, vaša vlada, Boris Tadić, pošto pričate o crvenim crtama, i oni koji pozivaju na izbore i oni koji kažu – neka se građani sami opredele da li će da idu na izbore, samo ih je SRS pozivala da nikad ne izađu na kosovske izbore. Tadić ih je 2004. godine pozvao, 2007. godine neke stranke koje su bile na vlasti, pa čak i Pravoslavna crkva. Jedino su radikali rekli – nikad ne idite na te izbore. Sada ću vam reći. Radi negovanja dobrosusedskih odnosa, vi morate da prihvatite carinsku deklaraciju nezavisne države Kosovo, gospođo Dragutinović. Uprava carina je u okviru vašeg ministarstva. To je uslov koji se danas diktira vama, a vi pričajte o crtama, pričajte o izborima, pričajte o čemu god hoćete. Prihvatite li tu carinsku deklaraciju, vi ste prihvatili nezavisno Kosovo. Samo da vas podsetim koji će biti sve tragični rezultati ovog strmoglavog poteza evrofanatizma. Neće vam pomoći ni Montgomeri, ni ovaj engleski odlazeći ambasador, i on će da ostane ovde jer nije završio prljav posao, kao što Montgomeri ne sme da se vrati u Ameriku. Možete da pravite kakve god hoćete koalicione sporazume, da demonstrirate vaše koalicione kapacitete, vi ne možete da rešite ovaj problem. Ovaj problem je nerešiv. Pogotovo zato što ste svesno ušli u uništavanje svega što je pozitivno u Republici Srbiji. Prosečna penzija je 19.838 dinara. Realno je smanjena u ovoj godini za 3,7% u odnosu na 2009. godinu. Setite se vi koji ste rekli da će ta penzija da bude 70% od prosečne plate. Koliko danas ljudi radi da bi se izdržavao jedan penzioner? Na jednog penzionera ide 1,1 zaposleni. Svaka vam čast. Lepo ste uspeli. Šta beše sa "Jumkom"? Gde je onaj što je dobio državnu pomoć da otvori radna mesta? Pobegao u inostranstvo. Čime? Parama. Čijim parama? Poreskih obveznika. Da li ste dobili neki kredit iz EU da se otvori neko radno mesto? Ne. Dobili ste da se učine prohodnim putevi i komunikacije, da bi roba EU išla što bolje. Da vam saopštim podatak koliko je smanjen priliv po osnovu carina – 66 miliona evra. Vi konstatujete u vašem izveštaju da su ti loši podaci zbog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Samo da vas podsetim, vi ste to hvalili kao nešto epohalno što otvara perspektivu Republici Srbiji. Ali, niste rekli da će ta perspektiva biti minus 66 miliona evra samo u ovoj godini. Kakvo je zaduživanje? Ima ovde raznih komentara, ljudi svašta pričaju, i koji znaju i koji ne znaju, da ne upotrebim neki drugi termin. Ali, pazite, kod kratkoročnog zaduživanja forsirali ste državne zapise sa kratkim rokovima dospeća do šest meseci. Evo nešto što je uradila gospođa Dragutinović. Kaže se ovako: 14. 10. 2010. godine. Na aukciji šestomesečnih državnih zapisa Republike Srbije održanoj 14. oktobra, prodali ste…" itd, obaveza vam dospeva 14. aprila 2011. godine, kamatna stopa je 12,6% na godišnjem nivou. Poštovana gospodo, sad slušajte. Isto to, samo 28. oktobra 2010. godine. Dospelost 28. april 2011. godine. Kamatna stopa 12,8%. Idete na dugoročno zaduživanje kad su u pitanju ove banke. Imamo tri banke sa po 10 miliona, dve banke sa po 20 miliona evra, jedna banka sa 30 miliona i, naravno, onu banku koja sve ovde radi, a to je banka "Inteza". To je ona što finansira sve. Nedodirljiva banka. Kako je moguće da u tom predlogu zakona postoje različite kamatne stope? Da vam objasnim. Znači, za 10 miliona evra jednoj banci se plaća kamata po euriboru i fiksna kamatna marža od 4,25. Za isti kredit kod druge banke, sve to isto samo što je kamatna stopa 5%. Kod treće banke to je 5,20%. Onda ide dalje – 5,25, pa 5,30 itd. Šta ste to uradili na finansijskom tržištu? Da li ste obavestili komisiju kada ste tražili zaduženje? Zašto se vi zadužujete? Gde će da se upotrebe ove pare? Objasnite mi za šta ćete da upotrebite te pare. Za isplatu penzija? Za socijalnu pomoć? Za kapitalne investicije? Molim vas, vi ste napisali pravilnik pod kojim uslovima može da se obezbedi kredit putem javnih nabavki. Vaš propis, ali ga vi ne poštujete. Ne želite da ga poštujete. Vas ništa od toga ne interesuje. Epohalno otkriće kod JAT-a – avion da bi leteo mora da ima dva krila. Svako krilo treba da ima motor. JAT ima nekoliko aviona koji nemaju motor na levom krilu. Hajde da uzmemo 9,5 miliona evra kredit, da bismo kupili motor za levo krilo. A onda se genijalci dosetili – sve ćemo dugove da prebacimo na jedno preduzeće, to preduzeće ćemo da uništimo, a to ćete vi, građani Srbije, da platite, a onda ćemo ovo drugo da prodamo. Za koliko? Zoran Ostojić je rekao za tri miliona. Možda i za milion evra. Što to vas briga? Vi ništa niste stvarali. Vi ste došli na vlast da rasturite ovu državu. Ne birate sredstva kako da je rasturite. Zamislite, juče se genijalno setio predsednik Srbije – država nije platila jer nema para. Genijalac. Može da učestvuje u "Slagalici". Nekad je voleo ovu salu, a sada mu se više ne sviđa, otkad je Veljko Odalović rekao da će da se sruši, pa beži u onu staru zgradu tamo. Šta radite, ljudi? Je l' mislite da ćemo mi tek tako da gledamo kako nam uništavate državu? Nećemo, gospođo Dragutinović. Protiv vas vodimo borbu deset godina. Stalno vas upozoravamo, kritikujemo, dajemo predloge. Ne samo vama nego svim kapitalcima koji su se za deset godina ovde izmenjali – i oni koji su isporučivali u Haški tribunal, i oni koji su se zaduživali, i oni koji su pravili suficite i deficite, "abrakadabra" preko noći, došli ste na jedan prema jedan zarez jedan. Jednog penzionera izdržava jedan radnik sa šakom desne ruke, to je ono 0,1. Čime se ponosite vi? Evropskim putem? Koji je taj evropski put? Ta priča postoji dok ne isporučite Mladića i Hadžića. Posle toga nema ništa. Ne postoji evropski put. Nema ga. Da li ste zaboravili na to, možda? Držaće nam teoretska predavanja, te bruto društveni proizvod, te silni vaši pojmovi koje predajete deci na fakultetu itd. Siđite malo u narod pa pogledajte šta se dešava. Sada vam odgovaraju kineski kontejneri za carinu, a 2000. godine vam nisu odgovarali ni lekovi. Sve vam odgovara, samo zgrabi, drpi. I vi se ponašate kao "drp B92". Naravno da ćete naći koalicione partnere za tu politiku. To su svi ovi koji su proevropske stranke. Pa čak i oni što bi 600 km brže od vas otišli. Gde? Kao da to neko pita? Pita neko Srbiju da li će biti u EU ili neće. Daju vam lažnu nadu da bi vas podstakli da što bolje uništite Srbiju jer su skupi avioni. Lakše je sa ovom pešadijom koju su instalirali u Srbiji. To je prava istina. Gde su vam te crvene crte? Zašto niste postavili crvene crte kada je u pitanju standard građana? Što niste postavili crvene crte kada je u pitanju zaštita radnih mesta? Ne, tu crvene crte ne postoje, zato što to nije evropsko. Šta je to evropsko kod vas? Samo se hvalite tom Evropom, ali ne vidim da ta Evropa živi u takvoj bedi kao što je u Srbiji. I podstiču vas, hvale vas. Važno da smo se dogovorili i oko onih pitanja oko kojih nismo saglasni, ali teramo dalje. Dokle ćete da terate dalje? Ode Tadić u Republiku Srpsku i podržava nacionalnog lidera Dodika, koji je protiv EU, a onda dođe u Beograd i raspali protiv svega što je srpsko. To je naš problem, građani Srbije, što imamo pogrešnog vozača – Miško. Miško vozi sa zatvorenim očima jedan autobus. Nećemo više da vas trpimo. Ne mogu više građani Srbije da izdržavaju ovo što vi radite. Ne mogu da izdržavaju ovo što vi radite. Preskupi ste za život građana Republike Srbije. Svi vi DOS-ovci od 5. oktobra 2000. godine, svi vi proevropski, vi proevropski ste uništili ovu Srbiju. Što pre građani to shvate, to će im biti lakše i to će im biti bolje.
Iskorišćeno je 15 minuta i 15 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovani potpredsedniče, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, već koji put pred nama u ovoj sali se dešava ista stvar. Pred nama su zakoni, odnosno predlozi kojima se država Srbija zadužuje ili daje garanciju za zaduživanje određenih javnih preduzeća. Po običaju, kao žrtveno jagnje, izvinjavam se na tom izrazu, ali je fakat, pošalju vas, gospođo Dragutinović. Po običaju, vladajuća većina, ovo što ih je sad recimo troje ili četvoro u sali, nema nameru da da bilo kakav odgovor, bilo kakvo smisleno objašnjenje zbog čega ova zaduživanja, nego po običaju, na vaša pleća sve opravdane kritike opozicije dolaze. Naravno, ne slažem se sa ovim antievropskim stavovima koji su bili malopre i okrivljavanje evropskih težnji Srbije zarad ovih problema, ali ti problemi koji vas sada more i koji nas dovode do ovolikog silnog zaduživanja nastali su velikom merom i jednom nesposobnošću, neodgovornošću i, pre svega, kratkovidošću Vlade u kojoj vi sedite kao ministar finansija. Gospođo Dragutinović, to kažem iz prostog razloga što sve kritike koje je LDP u protekle dve i po godine iznosila kada su u pitanju i finansije i ekonomija u ovoj državi nisu nailazile ni na kakve odjeke od strane Vlade, pa i vas lično. Pokušavali smo da vam se sa predlozima sa kojima smo izlazili i koje smo dostavljali i samoj Vladi, kojoj smo dostavljali i ovde u Skupštini svim poslaničkim grupama, sa zahtevima da se zakazuju vanredne sednice Skupštine, jer je situacija takva ekonomska i finansijska u državi. Nikada nismo dobili potvrdan odgovor, odnosno uopšte i želju za razgovor i dijalog, da bi došli do najboljeg rešenja. Očekivali smo da ćemo danas čuti zaista nešto, kao što je rekao moj kolega Kenan Hajdarević i oko toga šta se dešava sa pregovorima sa MMF, dokle se stiglo, koje su to stvari koje nam, a mogu da pretpostavim koje nam MMF zamera, odnosno mogu da pretpostavim nezahvalnu poziciju u kojoj se vi nalazite. Verovatno je veliki broj onih obaveza koje je preuzela naša Vlada, a u pregovoru sa MMF nisu ispunjeni i po običaju, vi morate tamo da crvenite za druge. To je, opet, vaš problem što ste vi pristali na to. Stalno imamo priliku da slušamo socijalnu demagogiju ispred vladajuće većine, a pre svega, Vlade. Mi smo, ako se dobro sećaju moje kolege, a verujem da se sećaju, prvo čuli od predstavnika Vlade da će nas svetska ekonomska kriza mimoići. Onda smo čuli da će nam svetska ekonomska kriza doneti koristi, da bi na kraju ta svetska ekonomska kriza, kako smo čuli od premijera, prošla, i kako je Srbija trenutno lider u ovom delu, odnosno ovom regionu i tako imamo najbolji privredni rast. Moram se složiti sa nekim prethodnicima da zaista ne znam gde živimo, odnosno da li živimo u istoj državi i u istom okruženju. Moram da kažem da smo mi u više navrata javno i vama upućivali pozive za promenu politike koja bi ovu zemlju izvukla iz teške ekonomske situacije u kojoj se nalazi. Pod jedan, znate i sami da smo predložili ukidanje PDV za osnovne namirnice. Dobro se sećam vaših komentara kada smo predlagali smanjenje doprinosa, gde ste vi govorili da to nije garancija, ako smanjimo doprinose za zaposlene, da će onda biti više prijavljenih zaposlenih. Nažalost, ne nažalost, s vama se ne slažem u tome iz prostog razloga što država koja nema da plati ni struju koju troši mora da snosi deo tereta u ovoj situaciji kao i građani. Hajde da učinimo građanima bar malo život lakšim, pa da država podnese malo tereta, da podnesu malo tereta i trgovci, pa da smanje marže i da te marže, u jednom momentu, kada ste mogli da ukinete javne nabavke u jednom zakonu, kada ste mogli u drugom zakonu da date mogućnost ministru trgovine da određuje gde će moći da se u Srbiji grade tržni centri do 2.000 kvadrata, hajde da donesemo jedan "leks specijalis" u kome ćemo zamrznuti trgovačke marže na 7%. Hajde da uradimo nešto što će ovim građanima u ovoj teškoj situaciji bar malo pomoći. Dali smo vam predlog – jedna akcija NIS-a, 10 evra duga građanima da se otpiše. Hajde ta država koja tuži građane, imate veliki broj građana koji ima mogućnost da plati osnovne komunalije, pa posle teško napuni frižider, a imate deo građana koji ne može ni da plati te komunalije, a ima akcije NIS-a, hajde da otpišemo dug. Ljudi su očajni. Prodaju ono malo što imaju, da bi mogli da plate osnovne komunalije koje su poskupele u proteklih mesec dana. Ono što vam govorimo sigurno već godinu dana, to je naš predlog da se uvede plaćanje PDV-a po naplati potraživanja. Morate na neki način omogućiti privredi, omogućiti onima koji pružaju usluge, da prežive. Zaista smo došli u situaciju, a moram da napravim jednu paradigmu iz dana kada sam radio u poreskoj upravi, pa je jedan moj načelnik rekao za poreske obveznike, naravno, ništa u lošem kontekstu, rekao je – da poreske obveznike ne smejuda kolju, nego samo da šišaju. To vi radite sada našoj privredi i onima koji pružaju usluge. Bukvalno, ružan je izraz, ali doveli ste ih u situaciju da neće moći da prežive. Sve se zaustavlja u ovoj zemlji. Hajde da uradimo neke stvari koje je predložio LDP, pa i ne mora da se zna da ih je predložio LDP. Hajde da sednemo i razgovaramo, možda mi nismo u pravu. Možda je nulta stopa neodrživa, ali hajde da smanjimo stopu PDV-a za osnovne namirnice. Možda je trenutno nemoguće zbog stanja u državi i punjenja državne kase Republike Srbije da se uvede ova mera, znači, plaćanje PDV za naplatu potraživanja,a možda je moguće. Hajde da sednemo da razgovaramo o tome. Naravno, predložili smo da se niz poreza za prvi posao za mlađe od 35 godina, neke stvari koje u svakoj normalnoj državi, samo još jednu rečenicu, gospodine Novakoviću, koja je u teškoj situaciji, jer i država mora da izađe u susret građanima. Ne smatram vas najodgovornijom osobom, ali smatram vas odgovornom zato što pristajete na vođenje ovakve politike, gde vas guraju kao žrtveno jagnje u situaciji kada niko drugi neće da sedne pored vas ili da brani bilo kakav predlog. Još samo jedna rečenica, molim vas da nam kažete koliko je Srbija dala garancija ove godine za javna preduzeća za zaduživanja?
Ovim je vreme predviđeno za poslaničku grupu LDP potrošeno. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Poštovani građani Srbije, poštovane kolege, gospođo ministre, zaista nema nijednog dnevnog reda, koliko god tačaka da jeste na njemu, da makar dve nisu zaduživanje, što od komercijalnih banaka, što od međunarodnih finansijskih institucija. Zaista se pitam čemu Zakon o fiskalnoj odgovornosti, odnosno čemu izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu gde smo uvodili neke nove elemente koji u osnovi je trebalo da ima neuvođenje fiskalnog saveta i zapošljavanje nekih novih eksperata koji će bolje od samog ministarstva, u šta sumnjam, procenjivati da li se možemo i koliko zadužiti, već je valjda bila svrha proceniti da li se uopšte treba zaduživati, da ne bi prevaljivali dug ove potrošnje na leđa budućih generacija. Znači, kakav je smisao insistiranja MMF na fiskalnoj odgovornosti, ako mi danas razgovaramo o tri nova kredita, od kojih je jedan 250 miliona evra, drugi 51 milion evra, ali ono što ih spaja jeste zajednička crta, jeste da za ovu vladu oni nisu teret, zato što se grejs period, period mirovanja, poklapa sa vlašću aktuelne koalicije, a vraćanje tih kredita ide na teret buduće vlade koja sa ovakvim rezultatima, spremna sam, ne da predvidim, nego da osnovano tvrdim, neće biti u ovom sastavu. Otkud pravo ovoj vladi da nameće obaveze sledećoj, da ostavlja obaveze sledećim generacijama, zato što su krediti sa pet i šest godina otplate, a da u stvari pokrivamo deficite ili dugove javnog preduzeća JAT koje u stvari ne funkcioniše na način da ostvaruje profit da je isplativo. Smisao svakog ljudskog života jeste da ostvari neki vid iole srećnog života. Svaki smisao neke vlade jeste da zadovolji ne samo svoje apetite, nego da učini koliko je to moguće srećnim i građane gde ta vlada upravlja javnim poslovima. Kada kažem sreća, ne mislim o nekoj nematerijalnoj stvari koju ćemo procenjivati šta je granica onoga što imamo, odnosno ono što možemo materijalno ili duhovno sebi da pružimo, već kao strah da li možemo da dočekamo sutrašnji dan, a da ne razmišljamo da li imamo posao ili ćemo ga izgubiti, koliko zbog loše vođene monetarne politike imamo veće rate za kredit, koliko zbog loše vođene ekonomske politike imamo problem sa nepokrivenim uvozom, sa lažno prikazanim BDP, odnosno koliko će naše dece reći – u ovoj državi ne želim da živim, jer se u njoj ne poštuje ni fakultet, ni znanje, ni rad. Ovi zakoni o kojima danas raspravljamo su, mislila sam, vrhunac neodgovorne vlade, da juče nisam čula izjavu gde je predsednik saznao da računi organa na čijem je on čelu, države koju predstavlja, nisu plaćeni, a da je makar samo jednom pogledao Republičku skupštinu, imao bi prilike da čuje da vas mi poslanici opozicije i poslanici SNS upozoravamo da država mora da izmiri svoje dugove prema dobavljačima, izvođačima radova, ne sanjajući ni mi sami da živimo u državi koja ne plaća ni svoje mesečne prohteve, u smislu onoga što je električna energija, grejanje, telefoni itd. Verujte mi da sam mislila da živim u državi gde me ništa ne može iznenaditi, ali juče sam baš bila iznenađena, ali sam u stvari svesna da pred izbore koji se odlažu, ali koji se u redovnom roku ne mogu odložiti, pokušava pripremiti javnost na to da je država najveći dužnik i najnesolidniji dužnik. Znači, izlizaće se priča u novinama, svi će biti puni čuđenja, ali će ovaj narod biti naviknut do izbora, na kojima bi morao da kazni takvu neodgovornu vlast, naviknut na to da država koja od građana traži da joj plate sve obaveze, a kada zakasni da plati i kamatu, da sama u stvari ne plaća ni svoj dug prema preduzećima za ono što potroši, ali ne plaća ni onima od kojih naruči po pojedinačnim ugovorima da joj izvedu neke radove za nju. Upravo to jeste objašnjenje zašto ste kao država dobili gore uslove za ove kredite od poslovnih banaka, od javnog preduzeća za koje garantujete za uzet kredit. JAT se zadužuje pod uslovima gde je fiksna marža 3,95 plus tromesečni euribor, pa plus jednokratni troškovi od 0,20, pa plus kazna 0,50 za prevremeno vraćanje kredita, ali država za koju mi do juče izgleda nismo znali dobija kredit pod uslovima, fiksna kamatna marža 4,25 od jedne banke, od druge 5, od treće 5,20, od četvrte 5,30%. Da li možete da mi objasnite kakva je to država, kakav je to ugled države koja ne uspe da ispregovara povoljnije uslove, a ima šapu nad budžetom i ima pravo da od građana traži da plate sve obaveze i da iz tog budžeta prvo potroši za ono što njoj treba, da jednoj od članica koalicije omogući pravljenje nove stranke, da donosi zakone koji su politički motivisani opstankom određenih stranaka u političkom životu, a ne interesom građana. Evo, mi smo dobili dokaz kakav je ugled države u bankarskom sistemu. Ove kredite ne treba uzimati i u govoru mog kolege Veroljuba Arsića imali ste priliku da vidite da ono za šta se zadužujete, jeste u stvari izneto preko granica ove zemlje, a bez osnovane dokumentacije. Nismo za ono da profit koji se zaradi može i da se iznese, kao i što nismo za to da se privlače strani investitori. Džaba davati stranim investitorima 2000 po radnom mestu i 10.000 po radnom mestu kada kanalima mita i korupcije, a zna se na kojim vratima i kod kojih ljudi, izvinite, molim vas, nemojte ovo lično da shvatite, govorim da kao država, kao korumpirana vlast, uzmete na nekim vratima 100 hiljada evra, jer se zna ko odlučuje, ko pita. Jer, obezbediti negde dokumentaciju i uslove koji su propisani, to i mala deca znaju da to više nije dovoljno, nego treba znati na koja se vrata kuca i koliko se na tim vratima plaća da bi se dobilo pravo da se nešto radi i izgradi. Građani ne znaju na koja vrata treba da zakucaju da bi dobili posao. Dve godine smo, gospođo Dragutinović i dragi građani, izgubili na zaboravljenu priču koju priča SNS da je prioritet izvoz i da je osnovi cilj ove države, odnosno mora biti zaposlenost i budžetske politike i ekonomske politike i svake politike i strategije koju donosite. Vi nam danas izlazite sa još jednim zahtevom za kredit, gde treba finansirati JAT. Kažete da je od toga 40 miliona za revitalizaciju aviokompanije, gde se za revitalizaciju kao pojam ne dodaje nikakvo bliže objašnjenje. Kažete nam da je za osposobljavanje motora devet i po miliona evra i da je za najam dva aviona nove generacije potrebno obezbediti dva miliona evra. Zaista ne mogu da shvatim da neko izlazi pred javnost, makar ovde sedelo samo 30-ak ljudi, makar ovu skupštinu gledalo samo desetoro ljudi, pa zaista pitam one koji su ovo napisali i ostavili vas da ovo branite – gde im je ljudskost? JAT koji je po izjavi glavnog i odgovornog čoveka 20 miliona evra u gubitku, prošle godine je bio 23,5 miliona evra, JAT čiji izveštaj revizor nije hteo da potpiše jer nije mogao da ustanovi šta duguje, a šta potražuje, za vas je kompanija koja zaslužuje da za nju garantuje država. Dajte da to prevedemo. Država garantuje budžetom koji puni iz džepa svakog građanina koji kupuje samo hleb i mleko. Lako je garantovati tuđim novcem. Lako je garantovati tuđom sirotinjom i tuđim budućim prihodom. Kako možete da uzimate kredit za jednog gubitaša koji nam u obrazloženju daje da je njegova namena za upotrebu kredita revitalizacija avio kompanije? Gospođo Dragutinović, možda je ovo pre trebao da brani gospodin Mrkonjić. Ja bih volela da je on danas ovde, jer imam šta da ga podsetim u smislu one naknade za Direktorat civilnog vazduhoplovstva, ali dovoljno je da ste i vi tu, pa ću to na kraju reći. JAT je potpuno izgubio svaku vrednost onog trenutka kada je potpisan ugovor o tzv. otvorenom nebu, našta nismo bili obavezni u tom trenutku i od čega nismo dobili ništa. U trenutku kada je ruska kompanija htela za 600 miliona evra da privatizuje JAT, a pre potpisivanja ovog ugovora o otvorenom nebu, nekome se to politički nije dopadalo, ali je šteta izgubljena dobit svih građana Srbije. Evo jedan novi kredit kojim treba da oživimo mrtvaka, odnosno da odložimo odlazak u stečaj. Odgovorno tvrdim, da odložimo odlazak u stečaj. Ono što je strašno, strašno je da JAT nema više onu osnovnu vrednost, a to je to otvoreno nebo i linije letenja. JAT više nema vrednost ni u pilotima koji bi bili ono što je suština vrednosti te kompanije. U šta mi ulažemo? Po koji put ćemo nekih 51 milion baciti u nešto što ne zaslužuje? Da li će neko u ovoj državi snositi odgovornost što je nezakonitim postupcima Direktorata civilnog vazduhoplovstva krajem 2007. godine onemogućeno svim avio kompanijama u stranom vlasništvu da posluju? Bezuspešno su se obraćale i Ministarstvu za infrastrukturu, koje apsolutno ništa nije preduzelo od tada, i ono što je najstrašnije, vi u strategiji, koja treba da nas uveri da je ovaj kredit isplativ i da vredi ulagati u JAT, pišete da mi imamo kargo saobraćaj i mogućnosti da ga razvijamo. Godine 2007. je ugašeno to što je od kargo saobraćaja postojalo. Vi mislite da baš niko ne čita vaše strategije i da niko ne prati ono što se dešava u ovom delu privrede, onom što se zove vazduhoplovstvo, odnosno saobraćaj u vazduhu? Te kompanije imale su kapacitet koji je bio preko tri puta većiod kapaciteta JAT, a vi ste dozvolili i da strane investitore oterate sa ovog tržišta, time što se njihove žalbe na nezakonito ukidanje i dana danas ne rešavaju, i time što ste dozvolili da JAT bude uništen, ali su zato u tom JAT isplaćene, taj JAT za koga mi treba da odobrimo kredit i da država garantuje, naknade upravnom odboruod 100 hiljada evra za samo godinu dana. Da li je to malo? Da li je malo ono što je ovde gospodin Mrkonjić tvrdio, da nije dobio naknadu za rad u Savetu Direktorata civilnog vazduhoplovstva? Mi po odgovoru nadležnog čoveka iz tog direktorata imamo da je ukupna neto naknada za 2009. godinu isplaćena u iznosu od 900 hiljada dinara. Ukupna neto naknada po članu saveta isplaćena je za 2010. godinu u iznosu od 452.882,42 dinara. Reč je samo o prvoj polovini godine. Za 2008. godinu, kada je Vlada, ova o kojoj govorimo, formirana, nemamo podatke, zato što je to od početka jula formirano. Da li ste se odmah svi po funkcijama udomili tamo, ne znam, ali to se isplaćuje, a da li se plaćaju komunalije i ko će vraćati ove kredite građanima je jasno.
Reč ima narodni poslanik Marina Toman.
Dame i gospodo, na osnovu Predloga zakona koji je danas na dnevnom redu i po kome se Republika Srbija zadužuje kod komercijalnih banaka, ukoliko vladajuća većina to dozvoli i odobri, Srbija će se zadužiti za 200 miliona evra. Komercijalni kredit, kao što smo mogli čuti, namenjen je za finansiranje budžetskog deficita i refinansiranje duga. Važno je istaći da je Vlada javnu nabavku finansijski usluga, odnosno kredita, sprovela putem pregovaračkog postupka, bez objavljivanja javnog poziva. Niko ne spori da je Vladi zaista na raspolaganju i taj način za nabavku finansijskih sredstava, u ovom slučaju kredita, ali da li ste od Uprave za javne nabavke dobili saglasnost da u ovom slučaju primenite taj pregovarački postupak? Zaduživanje zemlje od 250 miliona evra je ipak vrlo ozbiljna stvar. Takođe, u obrazloženju stoji da su izabrane banke koje su podnele najpovoljnije ponude za one koje su konkurisale. Međutim, kojim bankama je poslata ponuda? Da li je ponuda poslata svim bankama koje posluju na ovdašnjem tržištu, odnosno koji su to kriterijumi kojima ste se rukovodili u odabiru banaka kojima ćete poslati ponudu? Da li su neke banke favorizovane? Ovde, da budemo jasni, niko nikoga ne optužuje, već pre svega tražimo odgovor na pitanja, da bi mogli da izvučemo određene zaključke. Dizanjem ruku za ovaj predlog zakona, poštovane kolege, zadužićete Srbiju ovog puta kod komercijalnih banaka za 250 miliona evra. Da ne nabrajam koje su to banke jer, kako je to lepo rekao moj kolega Krasić, neke od tih banaka se gotovo konstantno ponavljaju i pojavljuju u raznoraznim aranžmanima sa državom. Zadužićete Srbiju za kredit od 250 miliona evra i to sa kamatnom stopom većom od 5%. Vi ćete nas, kao i mnogo puta do sada, uveravati da niste prezadužena zemlja jer javni dug ne prelazi 60% BDP. Međutim, ta vaša uveravanja padaju u vodu pred činjenicom da je tempo kojim se država zadužuje prilično brz, dok se sa druge strane malo toga radi, ne samo na smanjenju potrošnje, već pre svega na jačanju privrede, ne bi li smo imali veće prihode. Ako to sagledamo, onda zaista preti opasnost da ćemo u budućnosti imati zaista velike probleme i da će se procenat javnog duga u iznosu BDP drastično povećavati, a sve navodi ka tamo. Na tu činjenicu, uostalom, SRS vas konstantno upozorava. Pri tome, ne mislim da ste vi, gospođo Dragutinović, jedini krivac, odgovornost je i na drugima, ako ne i veća. Zar i sam MMF nije zamerio pojedinim ministarstvima na nerealnim apetitima, taj MMF kome vi toliko verujete? Uostalom, premijer Mirko Cvetković je u svom ekspozeu građanima ponudio smanjenje nezaposlenosti i otvaranje novih radnih mesta, povećanje BDP, a dve godine kao rok da se iz fiskalnog deficita pređe u fiskalni suficit. Umesto svega toga, došli smo do tačke kod koje, ne da je zaduživanje neophodno, već da je uzimanje komercijalnih kredita, kao oblik zaduživanja, postala jedina opcija. To je zaista zabrinjavajuće. Takođe, jedan od glavnih argumenata koji se stalno ističe u korist zaduživanja, odnosno kojim se zaduživanje opravdava i opravdava budžetski deficit, je taj da je sve to u okviru deficita dogovorenog sa MMF, od 4,8% BDP. Da li to znači, ako je MMF to odobrio, da svi možemo da budemo zadovoljni i da zažmurimo na posledice katastrofalne politike koju MMF sprovodi u okruženju i da se nadamo da to neće da se desi kod nas? Da li to znači da treba da zažmurimo na predloge koji nama ispostavlja taj isti MMF i da se nadamo da će sve biti u redu, a znamo da neće, jer neki podaci govore suprotno? Takođe, postavlja se pitanje da li će ovo zaduživanje biti dovoljno za pokriće budžetskog deficita, odnosno koliki će on biti na kraju? Da li ste u ovu računicu uračunali sav novac neophodan za servisiranje svih dospelih obaveza? Zar prvobitni plan nije bio da se manjak u državnoj kasi pokrije uglavnom prodajom državnih vrednosnih papira? Naravno, ispostavilo se da te iste banke nisu zainteresovane za te obveznice. Jedan od razloga za to je svakako slabljenje dinara, a sada se suočavamo sa činjenicom da se u situaciji gotovo svakodnevnog slabljenja dinara država zadužuje u evrima, i to za 250 miliona evra. Gde je tu onda logika? SRS, takođe, interesuje koliko očekujete da će država do kraja godine inkasirati prodajom državnih hartija od vrednosti? U zakonu stoji da će se sredstva za izmirivanje obaveza obezbeđivati u budžetu. Na koji način ćete stvoriti ta sredstva? Da li će se uzeti možda neki novi kredit i tako u nedogled? Pre svega, koliko će to novca do kraja godine nedostajati za pokriće budžetskog deficita? Iskren odgovor ne očekujemo samo mi u parlamentu već, pre svega, građani Srbije, poreski obveznici. Građani Srbije ne mogu da žive od lažnih obećanja. Lažna obećanja, kao što znate, nikome ne plaćaju račune, nikome ne obezbeđuju hranu. Oni ne mogu da kažu, poput nekih državnih funkcionera, "nemamo para, nismo platili račune". Zbog toga bih volela da u ovom parlamentu prezentujete predloge za oživljavanje privrede, poljoprivrede itd, a ne da raspravljamo, i to vrlo često, o novim zaduženjima, jer je rupa u budžetu sve veća. Na kraju, da zaključim, SRS neće podržati ovaj predlog, jer je svesna kakve će posledice njegovo usvajanje imati po državu i njene građane.
Dame i gospodo narodni poslanici, htela bih da vas obavestim da će sednica Odbora za saobraćaj i veze početi u 14.00 časova, u sali tri, pa molim članove odbora da uzmu učešće u radu. Dajem reč narodnom poslaniku Marku Milenkoviću. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, za SRS, kao što smo čuli, krajnje je neprihvatljivo da prihvatimo ratifikaciju ovih ugovora i da, kao jedna već prezadužena zemlja, uđemo u nove kredite. Pošao bih od normativno-pravne strane dokumenta kojeg smo dobili, a radi se o Zakonu o zaduživanju Republike Srbije kod KBC banke itd, u iznosu od 250 miliona evra. Naime, našim Ustavom i Zakonom o Narodnoj skupštini predviđeno je da se u Skupštini vrši ratifikacija međunarodnih ugovora, sporazuma, deklaracija, konvencija itd. Neophodno je, uz propratni akt, da se dostavi original ugovora. Mi smo ovde dobili jedan akt koji predstavlja jedan dopis Ministarstva finansija Vladi, pa Vlada nama dostavila Predlog zakona, bez ugovora. Pozivam gospođu Dragutinović, ministra finansija, da povuče sve ovo, da nam dostavi originale, jer ne možemo ovako raspravljati. Moramo u Skupštini imati originale, potpisane, overene od strane nadležnih državnih institucija i sa jedne i sa druge strane i tek onda možemo raspravljati. Ovo je jedan običan dopis. Neuobičajeno je, a evo treći put ove godine, da mi ratifikujemo dopise određenih državnih organa. Još tragičnije je sve ono što možemo uočiti u ovom dopisu, to ne mogu drugačije nazvati nego dopis. To je da se država zadužuje. Mi iz ovog dopisa vidimo da će se sredstva iz ovog zajma potrošiti za finansiranje budžetskog deficita i refinansiranje duga. Ne znamo koji budžetski deficit, ne znamo koja su to sredstva koja će se koristiti za refinansiranje duga i kojeg duga. Sve to mora biti u propratnom aktu. To je normativno-pravna stvar, normativno pravni aspekt. Gospođo Dragutinović, povucite ovo, usaglasite sa normativom i onda možemo o svemu ovome razgovarati. Ono što je još tragičnije, ovo je forma, pa ministarstvo može tu nešto da učini, kao i Vlada, ali šta ne može da učini? Ne može da spreči zaduživanje države i ogromnu zaduženost, ne samo države, kako to vi kažete u finansijskom sistemu, nego i drugih subjekata iz sistema: privrede, javnih preduzeća, građana, lokalne samouprave itd. Sa nekoliko finansijskih pokazatelja ću pokazati vrlo tragičnu situaciju, problematičnu situaciju koja vas mora zabrinuti. Međutim, vas to očito ne brine. Deficit budžeta u 2006. godini bio je 13 milijardi dinara, u 2007. godini 45 milijardi dinara, 2008. godine 70 milijardi dinara, 2009. godine oko 102 milijarde, 2010, dobili smo informacije iz sredstava informisanja, posle usaglašavanja sa MMF, negde oko 120 milijardi dinara. Potrošićemo više 120 milijardi dinara nego što proizvedemo. Da li ste se vi pitali, gospođo Dragutinović, kako da se nadomesti sve ovo? Ako uporedimo to unazad četiri godine, onda vidimo da je deficit povećan gotovo 10 puta. Još tragičnija situacija je ako sagledamo poslovanje javnih preduzeća, koja takođe imaju ogromne gubitke u svom poslovanju. Gospođo Dragutinović, evo podataka, oni su sveži, dobijeni su iz vašeg ministarstva. Lokalna samouprava je 2007. godine bila zadužena 27 milijardi dinara, 2008. godine 32 milijarde dinara, 2009. godine 41 milijardu, 2010. godine, za prvih šest meseci 50 milijardi dinara, a već po ovim pokazateljima koje imam, preko 70 milijardi dinara. Znači, gotovo četiri puta za poslednje tri godine. Kod javnih preduzeća, tamo gde ste vi rekli da ne možete vršiti kontrolu, odnosno nemate uvid u način i u uslove poslovanja ovih preduzeća, pa čak i u neke finansijske tokove javnih preduzeća koja troše bez kontrole centralne države. Akumulirani gubici javnog sektora, javno-komunalnih i javnih preduzeća su oko četiri milijarde evra. Njihova zaduženost je oko 4,5 milijarde evra. U sav ovaj javni dug koji imamo sada u nivou od 11,6 milijardi evra, vidimo u kakvom stanju se nalazi naše društvo. Ono što je pogubno to je da Vlada, nadležni državni organi u finansijskom sektoru, ne sagledaju stanje da kažu – e, sada se mora nešto učiniti. Zadatak je da napravimo određene rezove, kao što to rade, zemlja razvijenog zapada. Evo mogli smo čitati ovih dana u sredstvima informisanja kako to radi Engleska, kako to radi Francuska, kako to radi Nemačka itd. Šta oni rade, a šta mi ne radimo? Oni već prave jednu srednjoročnu politiku, neke države do 2014. godine, neke do 2015. godine, gde otvoreno kažu - moramo smanjiti državni aparat sa tačno nominovanim brojem administracije koja mora otići na tržište rada. Ne može država da sanira sve te mogućnosti, nemogućnosti finansiranja javnog sektora. Zatvaraju se agencije, zatvaraju se državne institucije koje su bile nezamislive za ovaj savremeni svet, ali se gase. Ne možemo ih finansirati i gasimo. Engleska, mogli ste to pročitati, ugasiće u toku 2011, u ovom četvorogodišnjem periodu, jer ona to radi za period za 2011. do 2014. godine, 192 agencije i državne institucije. Šta još dalje rade? Smanjuju subvencije, smanjuju socijalna davanja, smanjuju davanja države, povećavaju poreze, povećavaju naknade, itd. Ali se nešto radi. Ovde je jedini posao države zadužiti se, opteretiti iovako opterećenu privredu i građane, a pitanjeje – ko će to vratiti? I kad se to može vratiti? Vi ovde jako fino i šmekerski kažete u ovim zakonima o ratifikaciji ovih ugovora o zaduživanju, sredstva za izmirenje obaveza po osnovu ugovora iz člana 2. ovoga zakona obezbediće se u budžetu Republike Srbije. U kom budžetu? Mi nemamo budžet. Ovo je običan papir. Prazan papir. Gospođo Dragutinović, jako dobro znate koliki su prihodi i prinosi budžeta. Mi ih u poslednjih pet godina gotovo ne menjamo, oni su isti. Mi samo imamo naslovnu stranu. Mi samo trošimo, a država razbacuje. Umesto da se postavimo onako kao što to rade zemlje na zapadu, u regionu i da napravimo rez, napravimo stvarno stanje i napravimo sanaciju svih ovih problema koje imamo u finansijskom sektoru. Vas to ne interesuje. Bitno je zadužiti se. Sada, evo kako to radi ekonomski odgovorna Vlada i socijalno odgovorna Vlada. Da bi pribegla saniranju postojećeg stanja deficita u budžetu, da bi izmirila sve troškove koje iz dana u dan rastu, država se kratkoročno zadužuje državnim zapisima. U 2008. godini taj iznos je bio 8,5 milijardi dinara. U 2009. godini, slušajte sada, 213 milijardi. To jeste kratkoročno, jeste da se vraća sa jednim kreditom vraćamo postojeći itd. Koliko je to puta? To je gotovo 40 puta, 30 i nešto puta više. Budžetom za 2010. godinu plan je bio da se država na ovaj način zaduži u iznosu od 294 milijardi dinara, odnosno 3 milijarde evra. Evo, svedoci smo ovih dana da banke otkazuju poslušnost. Neće više da kupuju državne zapise, na poslednjoj prodaji prodato je nekih 18% uz kamatu od 13%, a kamata je daleko veća od zakonom dozvoljena. Gde je tu kraj? Gospođo Dragutinović, ovo se zaustaviti ne može. Sunovrat državnih finansija se ne može zaustaviti na ovaj način. Ne ulažete ništa u privredu. Bili bi presrećni srpski radikali da mogu ovde dočekati trenutak da razgovaramo o ratifikaciji određenog zajma kojim se država zadužuje, a da sredstva ulažemo u zapošljavanje, u razvoj. To vam dozvoljava zakon itd. Recite mi da li je ijedan takav zakon predložen od strane Vlade u periodu od 2001. do danas? Nije. I neće, jer nam ne daju sredstva za te namene. Možete dobiti samo kratkoročna sredstva ovako kao što vi dobijate na ovaj način. Gospođo Dragutinović, zaustavite sunovrat državnih finansija. Na koji način? Napravite pravu analizu stanja, iznesite je na Vladu i predložite adekvatne mere Skupštini, bez toga nemamo uopšte državne finansije, ako nemamo državne finansije, ova država nema perspektivu. Ni građani ni privreda.
Reč ima gospodin Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, zaista po svemu sudeći čudan predlog zakona. Samo šest članova, a zaduživanje Republike Srbije kod poslovnih banaka, kod sedam poslovnih banaka u iznosu od 250 miliona evra pod najnepovoljnijim mogućim uslovima, a sve to za finansiranje budžetskih grupa. Dakle, Vlada RS nema nikakvu ekonomsku politiku, naprosto ona povlači poteze koje može da povlači bilo ko, zaista bilo ko može da se zaduži u inostranstvu ili kod nekih domaćih poslovnih banaka, a kad dođe vreme da otplati te kredite, da vrati te kamate postavlja se pitanje kako će to da uradi. Vi ne postavljate to pitanje iz vladajuće koalicije, vi znate da će građani Republike Srbije to morati da vraćaju i to generacije koje dolaze. Ali, ono što je veoma interesantno, to je da vi imate problema upravo zbog te vaše ideologije približavanja EU, ideologije koja kaže da EU nema alternativu, koja je napravila jednu novu političku stranku u srpskom parlamentu iako ona nije učestvovala na izborima. Od jednostrane primene SSP, Republika Srbija ima štetu od preko 300 miliona evra. Time što ste vi ukinuli carinske barijere za robu iz EU, sami ste doveli Republiku Srbiju do ovoga. Podsetiću vas da je svojevremeno i potpredsednik Vlade Božidar Đelić izjavio da će gubici Republike Srbije zbog jednostrane primeneSSP samo u toku jedne godine biti 150 miliona evra. Međutim, to je sve bilo na papiru. Vlada Republike Srbije je, da bi popunila tu rupu, prevalila plaćanje dugova na građane Republike Srbije, podigla je akcize na kafu, na pivo, na cigarete, poskupela je obavezu registracije automobila itd. Dakle, građani Republike Srbije su sada imali dvostruku namet. Jedan namet zbog jedne besmislene ideologije - učinićemo sve da se dodvorimo Briselu, i drugi namet jer je Vlada Republike Srbije našla za shodno da novac koji je poklonila EU izvuče dodatno iz džepa građanima Republike Srbije. Dakle, praveći ovakve gubitke i vođenjem ovakve zaista neverovatne i loše ekonomske politike vi građane Srbije gurate u sve veću i veću bedu. U isto vreme, monopolisti iz Velike Britanije, koji ovde deluju preko gospodina Beka, kao što je Salford, izazivaju nestašicu mleka. Vi sada ponovo imate u prodavnicama nestašicu mleka i nestašicu ulja. Sećate se, to su bile glavne parole protiv Slobodana Miloševića, svojevremeno. Posle 10 godina približavanja EU, a napravili ste tu konsenzus, sada imate tu pljačku od strane Brisela i od strane konzorcijuma, koji su pod kontrolom kapitala koji dolazi sa Zapada. Šta ste uradili vezano za zaduživanje kod ovih sedam poslovnih banaka? Dvesta pedeset miliona evra. Vi ste prihvatili neverovatne kamatne stope. Kamatna stopa najniža, tj. marža 4,25% a najviša 5,30. Što niste otišli na sajt tih banaka, pa videli njihovu poslovnu ponudu, pa ste mogli videti da oni odobravaju marže od 4%. Dakle, kada je privreda u pitanju, a ovde kada je u pitanju država Srbija koja će svakako vratiti svoj drug, jer će građani vratiti u jednom trenutku taj dug, vi prihvatate ovolike kamatne stope, dakle prosto neverovatno. Kada ministri uzimaju kredite kod poslovnih banaka, kada predsednici opština uzimaju stambene kredite kod poslovnih banaka, dobijaju kamatu 1,8%. Kako sada država Srbija 5,30 a ministri 1,8? U najmanju ruku treba da imaju istu kamatu. Ne, vi zamajavate narod. Kažete – 10 miliona evra za generala Ratka Mladića. Zbog čega? Zbog toga što nije dozvolio da Republika Srpska završi kao Republika Srpska Krajina. Odakle ćete da obezbedite taj novac? Niste rekli, ali zato ovim aktom namećete dodatno zaduživanje građana Republike Srbije od 250 miliona. Do čega dalje dovodi vaša ekonomska politika? Ima veze i sa ovim zato što se građani sve više zadužuju. Kaže da će Srbi 2011. godine potrošiti milijardu evra na kreditnim karticama u inostranstvu. Dakle, imaćete odliv milijarde evra. Zaduživanje u najvećem procentu preko kreditnih kartica, a ne debitnih kartica. Kreditne kartice, na to treba upozoriti građane Republike Srbije, najgori su vid zaduživanja, jer uključuju tzv. rivolving kredit, koji gotovo da ne može da se otplati. Kamatna stopa na tim kreditnim karticama je preko 25, preko 30%. Građani Republike Srbije, ako želite da upotrebljavate kartice, a trebate da upotrebljavate kartice, koristite isključivo debitne kartice, a nemojte kreditne kartice, osim ako nemate neke specijalne ponude na tim kreditnim karticama. To što vam kažu da neki put imate šest, ili devet ili 12 rata, a da nemate nikakvu kamatu, verujte da vam ne govore istinu, zato što na kreditnim karticama ide kamata na kamatu. Vaša ekonomska politika dovodi do toga – milijardu evra ćemo poslati Zapadu, koji nas pljačka preko ovakvog zaduživanja, koji nas pljačka preko svojih firmi, poput Salforda i nekih drugih, koji čak izaziva nestašicu, već smo pomenuli, na tržištu Republike Srbije. Dakle, pozivam vas, sledeći put kada se opredelite za ovu vrstu zaduživanja zaista proverite kakve uslove daju odgovarajuće banke političarima, kakve uslove daju određenim firmama, kako se ponašaju, pošto su to sve, iako su registrovane u Srbiji, većinom su u pitanju strane banke. Strani kapital je u pitanju, a novac iz Srbije upravo završava u njihovim matičnim bankama i centralama. Raspitajte se kako se ponašaju u drugim državama i onda na osnovu toga izvucite prosek, nađite srednju vrednost, pa vi ponudite te uslove. Još jedna važna stvar, koju izbegavate, a moje kolege su to pomenule, to je stav SRS, ne može da se priča o ovakvoj vrsti predloga zakona ukoliko pred sobom nemamo ugovor. Kao što znate, ugovori sa poslovnim bankama, a građani Srbije su to osetili na svojoj koži, sadrže brojne skrivene stavke i to stavke koje se tiču marže. Tako su poslovne banke u Republici Srbiji uvele jednu stavku, prema kojoj trgovačku maržu mogu da povećavaju po sopstvenom nahođenju, bez obzira što vrednost euribora, recimo, pada. Zaista me zanima kakav ste ugovor spremni da potpišete, šta ste inače potpisivali sa poslovnim bankama? Zaista bi bio red na Narodnu skupštinu udostojite time što ćete nam dostaviti primerak ugovora koji zaključujete sa poslovnim bankama, a ne da izvučete samo najosnovnije elemente. Očigledno je da neko u republičkoj Vladi ne zna dobro da čita ove ugovore, a zaista želimo da vidimo koliko će ukupno zaduženje građana Republike Srbije biti.
Deset minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić. Preostalo vreme je 22 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada god se u parlamentu pred nama nađe set tačaka kakav imamo danas, mislim da je apsurdno navoditi po ko zna koji put, po redu, od dana formiranja Vlade Mirka Cvetkovića i ne samo to, uostalom, još od čuvenih petooktobarskih promena 2000. godine, suočavamo se sa takvom situacijom i ne mogu da celu priču ne dovedem u kontekst sa činjenicom koju bih poredio sa početkom kraja, a to je kada je pre nešto više od dve godine Srbija praktično priznala gubitak ekonomskog suvereniteta, poraz ekonomske politike, time što je zatražila finansijku pomoć od MMF i time praktično priznala da se nalazi u ozbiljnom problemu, odnosno u dužničkoj krizi. Od septembra 2008, pa do juna 2010. godine, prema podacima koji su dostupni, ukupan dug Srbije je uvećan za novih 3,3, milijarde evra. Naime, u takav jedan ciklus zaduživanja država je mogla da uđe samo iz dva razloga. Prvi je, naravno, samo da je realizovan, bio i potreban i razumljiv, a to je ona priča o obnavljanju infrastrukture, koju kad god imamo ovakav set tačaka možemo da čujemo da će ta sredstva biti usmerena u tom pravcu, a drugi je onaj koji je ništa manje opasan, a vezan je za pritisak privatnog sektora, da bude spašen i da deo svojih investicionih promašaja i dugova praktično prebaci na teret države. Kada je o ovom prvom reč, jasno je da sva sredstva koja su po ovom osnovu do sada uzimana nisu završila tamo gde je bilo saopšteno, a dodatni problem predstavlja i činjenica da od početka izbijanja krize, svakako i od tih sredstava koja su dobijena po osnovu razno raznih ugovora, sporazuma, kredita itd, samo na spašavanje nacionalne valute je potrošeno preko 2,7 milijardi evra ili, da ne budem maliciozan, skoro onoliko sredstava koliko iznosi onaj kreditni aranžman sa MMF. Deo privatnih dugova je tako prevaljen na leđa celokupnog stanovništva i to je ono što će Srbiju, pogotovo u narednom periodu koštati mnogo skuplje nego što se to danas vidi i da zaključiti. Svi ovi krediti će se vraćati na teret i penzija i zdravstva i školstva itd, ali i na teret nekih budućih investicija, dakle, na teret budućeg rasta. Drugi pokazatelj crne situacije u kojoj se nalazimo je svakako vezan za budžet Republike Srbije koji će za ovu godinu imati tu rupu veću za 17 milijardi dinara od one koja je prvobitno planirana. Problem sa kojim se suočavate i vi, gospođo Dragutinović, i celokupna Vlada je ta igranka koja postoji između nekakvog realnog stanja u Srbiji i onoga što ste primorani da u razgovorima sa međunarodnim finansijskim institucijama obećavate i da prihvatate, počev od odmrzavanja plata i penzija, pa do obećanja datog MMF da ćete smanjiti javnu potrošnju itd. Zaista ne znam na koji ćete način prevazići situaciju u kojoj se nalazite. Vidim da tu ima nekakvih novina, pa se okrećete novom instrumentu za zaduživanje evroobveznicima, ali kako je i vaš državni sekretar u Ministarstvu finansija Slobodan Ilić potvrdio, praktično će 200 miliona evra, kolika će biti ukupna emisija ovih hartija, da se potroši po planu rebalansa budžeta za ovu i budžeta za sledeću godinu. Osim kritike zašto se država zadužuje u evrima i ako ste putem sredstava informisanja veliki zagovornici toga da se što više koristi dinar, jasno je da će ovaj novac završiti najverovatnije u budžetu odnosno u javnoj potrošnji, problemu sa kojim se suočavate a ne uspevate da izađete na kraj. Mnogo je pitanja vezano za ovu problematiku. Jedno je svakako šta nas čeka kroz nekoliko godina ako se nastavi ovakav rast spoljnog duga, u šta je uložen, pozajmljen novac, da li će se i dalje nastaviti njegovo neracionalno trošenje. Mislim da odgovori nisu teški jer ste to do sada u praksi pokazali u više navrata. Od ukupnog spoljnog duga, javni sektor odnosno država Srbija duguje više od osam milijardi, što na prvi pogled i može da izgleda podnošljivo, međutim, taj deo spoljnog duga, naravno, najviše zanima i administraciju, ali i građane i privredu koji pune državni budžet i iz kojeg će se taj dug vraćati. Ostatak duga, dakle, nekih 15 milijardi evra, duguje privatni sektor. Od toga oko 10,5 milijardi preduzeća i oko pet milijardi evra banke. To praktično ne znači da su dugovi preduzeća i banaka samo njihova briga, jer ono što se događalo u prošloj i u ovoj godini govori da njihov problem očigledno postaje problem i države i građana. Velika preduzeća, uvoznici i dužnici su se zaduživali u inostranstvu i izgrađivali razne nekretnine, a onda je nastupila kriza i sada jednostavno niti mogu da prodaju robu niti izgrađene poslovne i stambene kvadrate kako bi vraćali rate za preuzete kredite i zbog toga postoji pritisak odnosno zahtev od države da se zaustavi rast deviznog kursa a istovremeno oni isti kupuju te devize da bi vraćali dug i samim tim dovode do porasta kursa evra što praktično pogađa i državu i građane. Moram takođe da napomenem, pre svega zbog javnosti, da ono što se deklarativno mislilo to je da će donošenjem Zakona o fiskalnoj odgovornosti biti uspostavljena jedna efikasna brana o preteranom zaduživanju države, da ćemo se nažalost uveriti da to baš i nije tako iako je zakon o fiskalnoj odgovornosti mnogim zemljama bio koristan. Problem je taj što ne predviđa sankcije jer kako, na primer, da se sankcioniše ili Vlada ili ministar finansija ako se deficit u budžetu premaši? Osim osude poslanika iz SRS, a i nadam se javnosti, dakle, osude onih koji su krivi za deficit, takav zakon očigledno da neće moći mnogo da pomogne preteranom zaduživanju države. Takođe, jedan od problema koji će se verovatno pojaviti jeste i taj da nas uskoro čeka i restitucija, a to će samo iziskivati nove troškove i države i pitanje kako će sve to moći da se do kraja vrati i da se uradi. Posebno je opasno ono što nas očekuje u narednoj godini, jer u aprilu će se završiti tekući aranžman sa MMF i ako se budete držali te logike da se zadužujemo, da povećavamo plate, penzije, da dajemo subvencije, jasno je da će se to veoma loše odraziti na ekonomska kretanja. Problem je taj što je potpuno izvesno da će dug Srbije i dalje rasti, kao i neizmirene obaveze iz godine u godinu. Prema zvaničnim podacima od donacija koje su preko NBS stizale u zemlju, ino-kredita, privatizacije i direktnih stranih investicija, od 2000. godine do prošle godine u zemlji se slilo neverovatnih 37 milijardi evra. Za dobar deo ili praktično za najveći deo tog novca se ne zna gde je i za šta je utrošeno. Posledica svega toga je da će Srbija ući u dugotrajnu dužničku krizu, koliko god vi iznalazili nekakve parametre da predstavite javnosti da Srbija nije u toj opasnosti i relativno brzo, možda već koliko u narednih godinu-dve, mogao bi se ponoviti onaj scenario koji je imala i Rusija 1998. ili Argentina 2001. godine, ali da bi se sve to izbeglo, potrebna je pre svega jedna strategija izlaska iz ekonomske krize i niz pratećih odgovarajućih zakonskih akata. Takođe, želeo bih ovom prilikom da istaknem da nova zaduživanja, s kojima se suočavamo na svakih mesec dana, treba usmeriti u infrastrukturne projekte, na restrukturiranje tržišno perspektivnih preduzeća, uz istovremeno informisanje javnih finansija i relaksiranje monetarne politike, što bi trebalo, po logici stvari, da privuče strane investicije. Ukoliko se to ne desi, Srbija će se naći na još lošijoj poziciji nego pre nailaska svetske ekonomske krize i kada će cena eventualnog izlaska biti i za privredu i za stanovništvo znatno viša. Ono što takođe želim da istaknem jeste da se mnogo spekulisalo sa uzrocima nastanka ekonomske krize. Nije ona stigla iznenada. Mi smo već imali i ekonomsku i društvenu krizu, a neke američke obaveštajne službe su je najavile još jula 2005. godine u projekciji ekonomskih kretanja u svetu do 2020. godine i u njoj su Srbiji prognozirali spor ekonomski napredak uz isticanje da će do 2020. godine biti crna rupa na ekonomskom dnu Evrope. Dakle, sve do 2020. godine. O tome i pored činjenice da je bio prvi otpis od 2,3 milijarde dolara duga od strane Londonskog i Pariskog kluba poverilaca, da spoljni dug Srbije dinamično raste u periodu od 2000. godine, to će možda samo potkrepiti jedna činjenica, a to je da je jednom prilikom zvaničnik Stejt departmenta Zbignjev Bžežinski rekao da treba ohrabriti zemlje Evropske zajednice da nastave sa davanjem kredita Srbiji jer će povećanje duga u određenom trenutku poslužiti kao sredstvo ekonomskog i političkog pritiska, što će biti korisno za omekšavanje države. Svedoci smo da je bio u pravu. Sve ovo što je moglo da se čuje u principu ukazuje da je ključni problem srpske ekonomije taj što njen budžet, kompletna građevina države, penzioni fond su oslonjeni na jedan nedopustivo mali broj ljudi koji tu strukturu finansiraju i da je to odnos koji jednostavno ne može opstati i preti da u potpunosti uruši i ekonomski sistem i državu. Bio je neodrživ i na početku krize. Sada je samo dodatno pogoršan ovakvom politikom koju vodi ne samo Vlada Mirka Cvetkovića nego sve ono sa čim smo mogli da se suočimo proteklih deset godina.
Iskorišćeno je 13 minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, na početku današnje rasprave ste rekli da danas raspravljamo o šest vrlo važnih zakona i kada smo sabrali sve one milione o kojima se radi u ovim zakonima došli smo do neke cifre od 325 miliona evra, koliko ćete danas zadužiti RS. Šta čovek da kaže nakon tog podatka, a da ostane priseban, jer ste sa toliko ljubavi govorili o tim milionima, kao da se radi o direktnim javnim investicijama, o kreditima, odnosno kapitalu koji će biti uložen u srpsku privredu da svakom građaninu ove zemlje bude bolje. Međutim, kapital o kome danas govorimo dolazi u ovu zemlju u obliku kredita, a krediti, gospođo Dragutinović, moraju da se vrate, pretpostavljam iz neke buduće štednje, pa vas molim da shvatite dobronamerno našu zabrinutost – da li će se ovaj novac investirati ili će se arčiti u vašim izbornim kampanjama? Imamo iskustvo da se kurs dinara održava iz nekih sredstava koje su takođe došla u ovu zemlju u obliku kredita, pa vas molim da mi kažete – da li je dve milijarde i 300 miliona, koliko je uloženo u odbranu kursa u ovoj godini, pametno investirano? Srbija je zadužena zemlja, a rekao bih i da je prezadužena, koja svoje dugove mora vraćati, nažalost, na teret penzija, zdravstvenog osiguranja, ulaganja u obrazovni sistem ove zemlje i niz segmenata društvenog života u Srbiji. Država se ne može razvijati besomučnim trošenjem. To ne biva ni u jednoj zemlji u svetu, pa neće biti ni u Srbiji. Ako grešim, molim vas da me ispravite. Moje građansko pravo, a i obaveza kao narodnog poslanika jeste da javno raspravljamo o javnim investicijama i trošenju državnog novca, a vaša je zakonska obaveza da o tom novcu brinete kao da je vaš i da dostavite narodnim poslanicima sve tražene podatke i informacije. Zbog toga ću vam danas postaviti nekoliko pitanja za koje smatram da morate da imate odgovor, s obzirom da ste ministar u Vladi koja je Srbiju izvela iz krize i koja pretenduje da bude lider u Evropi. Za koliko je smanjena državna administracija i kolike su uštede u budžetu RS njenim smanjivanjem? Šta podrazumeva reforma penzionog sistema, jer nam zaista nije jasno ovo što smo videli u medijima – šta su se sindikati dogovorili sa predsednikom Vlade, da li su potpisali neki sporazum? Reforma penzionog sistema nije to što se poslanici PUPS-a odriču svoje plate jer pored toga primaju i svoje penzije. Kolika je ušteda u budžetu RS nakon sprovođenja nove reforme novijeg pravosuđa u najnovijoj Srbiji? Da li imate te podatke vezane za tužilački i sudijski turizam u Srbiji? Koliko je ljudi u Srbiji izgubilo posao u 2010. godini? Koliko ljudi je dobilo posao u 2010. godini? Od onih 200.000 obećanih radnih mesta, kolega Senić je malopre rekao da se zaposlilo nekih 17.000. Koliko je ljudi izgubilo posao? Ne zna se, ali prema statističkim podacima svakih 12 sekundi zaposleni građanin Srbije u ovoj zemlji ostane bez posla. Za ovih desetak minuta koliko ću govoriti izračunajte koliko će ljudi ostati bez svog radnog mesta. Koliko novca u Srbiji se izdvaja za narodne kuhinje i koliko je korisnika tih narodnih kuhinja koje imaju jedan obrok da bi mogli da prežive? Da li je svaki zaposleni u Srbiji zadužen sa određenim iznosom, prema nekim podacima do kojih sam došao je negde oko 2.000 evra po zaposlenom stanovniku Srbije? Da li je tačno da je Srbija na 78. mestu, odnosno da deli od 78. do 84. mesta na listi država koje su opterećene korupcijom, zajedno sa Lesotom, Kolumbijom, Peruom i Tajlandom? Koliko se godišnje troši na javne nabavke? Prema podacima do kojih sam došao, to je negde oko 4 milijarde evra, a koliko tog novca bude potrošeno i nestane, odnosno pojede ga korupcija? Takođe prema podacima koje imam to je negde oko 20%. Da li je vama kao ministru Slobodanu Milosavljeviću logično da Srbija uvozi mleko, hranu, vodu, struju? Vaš odgovor bi trebalo da bude da li to mleko koje uvozimo plaćamo osmesima, pezosima, dinarima ili evrima? Da li je došlo do pada ili povećanja poreskih prihoda? Da li je potrošnja veća od planirane? Da li je BDP manji od planiranog? Koliko su za 10 meseci porasle potrošačke cene? Koliko će poskupeti grejanje i struja u ovoj zemlji? Pre neki dan smo videli da je za 30% poskupelo grejanje u Beogradu, Novom Sadu i još nekim gradovima, a pretpostavljam da će ova vlada Božić naredne godine čestitati građanima Srbije sa novim poskupljenjem cena struje. Kolika je ciljana inflacija, a koliko ona iznosi danas i koliko će iznositi do kraja ove godine? Koliko košta hleb "sava" posle poslednjeg poskupljenja? Za koliko će biti smanjeni transferi lokalnim samoupravama? Govoriću o Čačku, gradu iz koga dolazim. Prošle godine su smanjeni transferi za 180 miliona dinara. Ove godine za 180 miliona dinara. Da li će to isto biti i naredne godine? Da vam prevedem to i pokušam plastično da objasnim, to su za naš grad Čačak dva mosta manje na Zapadnoj Moravi. To je zatvoreni bazen koji nećemo izgraditi. To je niz vrtića koji nećemo moći da napravimo. To je dom za stara lica koji smo planirali da radimo, a nećemo moći zato što je ova vlada uskratila sredstva iz transfera. Zašto ne objavite spisak, ukoliko ga imate, velikih preduzeća koja ne isplaćuju redovno plate zaposlenima i ne uplaćuju doprinose ovoj državi? Koliko zahteva za proveru je upućeno Upravi za sprečavanje pranja novca i na koliko tih zahteva je ova uprava dala svoj odgovor? Da li 300.000 dece u Srbiji i danas sanja čokoladu? Da li je Srbija lider u Evropi, a ako nije kada će to biti? Da li je pređena gornja granica državnog duga od 45% BDP, bez obzira na koju metodologiju se pozivate? Da li je iznos godišnje rate za otplatu kredita prema BDP premašio stopu njegovog rasta, jer ako premašuje onda smo mi prezadužena zemlja? Da li je tačan podatak da smo prošlu godinu završili sa dve i po milijarde dolara dospelog neizmirenog duga? Koliko je javni dug Srbije i za koliko je povećan u odnosu na prošlu godinu? Koliki je unutrašnji, a koliko spoljni dug Srbije? Šta nas čeka kroz nekoliko godina ukoliko se nastavi rast spoljnog duga ili to vas ne interesuje jer će 2012. godine biti neki izbori i nakon toga će finansije ove zemlje voditi neki drugi ministar? Koliko od ukupnog spoljnog duga duguje država, koliko privatni sektor, koliko preduzeća, a koliko banke i da li su dugovi banaka i preduzeća samo njihova briga? Mislim da nisu. To je briga i ove države i svih građana RS. Da li su se velika preduzeća zaduživala u inostranstvu, podizala kredite da bi ovde gradila tržne centre i nekretnine i onda je nastala ekonomska kriza, ona ista za koju ste govorili da će nas zaobići, da je naša razvojna šansa, a sada smo odjednom izašli iz te nepostojeće ekonomske krize, i šta rade ta velika preduzeća pošto ne mogu da prodaju robu koju su nagomilali na svojim zalihama, ne mogu da prodaju kvadrate stambenog i poslovnog prostora? Oni vrše pritisak na državu da se održi stabilnost kursa i istovremeno kupuju te iste devize i na taj način utiču na porast kursa. To je takođe problem države i građane RS. U protekle dve i po godine ova zemlja se samo zadužuje, a sada vidimo da ste rešeni da prodate i "Telekom" i sve to radite da bi i dalje besomučno trošili. To je potez očajnika na koji ne možemo ćuteći da pristanemo. Da li stvarno neko u Srbiji veruje da će ministar Mlađan Dinkić garantovati svojom časnom ministarskom rečju da će tih 900 miliona biti uloženo u infrastrukturu, a da ćete vi lično i Fiskalni savet, u kome vi lično sedite, kontrolisati kako se ta sredstva troše? Pri tom ne pominju se onih 500 miliona do milijardu i 400 za koliko ste planirali da prodate "Telekom". Jedan državni sekretar u ovoj vladi je rekao – kada donesemo Zakon o fiskalnoj odgovornosti neće više biti krize u Srbiji. Genijalna izjava, priznajem, ali molim vas, ako nije on u mogućnosti da nam odgovori, recite nam vi – da li smo izašli iz krize? Takođe vaš državni sekretar, gospodin Ilić, u maju je izjavio da bi Srbija do 2015. godine trebalo da ograniči javnu potrošnju i svede budžetski deficit na 0,75% BDP. Recite mi, gospođo Dragutinović, kako ova skupština da kazni vas i ovu vladu ukoliko ovu granicu koja je propisana zakonom premaši i deficit u budžetu bude veći? Ne postoje kaznene odredbe u Zakonu o fiskalnoj odgovornosti, koji ste usvojili pre desetak dana u ovom parlamentu. Ne očekujem odgovor, ali moram još nešto da vas pitam, jer sledeća godina je predizborna. Verovatno će biti i izborna. U aprilu prestaje aranžman sa MMF, da li to znači da onda ulazite u nove egzibicije, u nova zaduživanja, u porast plata i penzija samo da se to građanima dostavi pred izbore, u neke nove subvencije, start ap kredite kojima će ljudi finansirati svadbe svoje dece, letovati u Grčkoj i trošiti taj novac na ko zna koji način? Gospođo Dragutinović, deficit u budžetu Republike Srbije možda možete da pokrijete kreditima i zaduživanjima, ali nema tih para kojima možete da pokrijete deficit nacionalnog dostojanstva i sramotu koju je ova vlada nanela građanima Srbije i državi Srbiji.
Deset minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Ovu raspravu trebalo je da vodimo 4. novembra, tačnije prošli četvrtak. Međutim, tada je predsedavajuća, obrazlažući zašto ne možemo da vodimo raspravu, rekla da je gospođa Dragutinović bolesna i da je to razlog zašto mi ne vodimo raspravu. To je opravdano. Ali, ovo je jedini ministar koji dolazi ovde sa predlozima zakona, a da nema spremnosti drugih članova Vlade da u njenom odsustvu brane zakone koje ona ovde predlaže. To je zaista čudno, kao što je čudno i ovde i što nas brine, da od predstavnika vladajuće koalicije trenutno, zajedno sa vama, gospodine predsedavajući, u sali je prisutno šest poslanika. To je stvarno sramotno i pitam se, gospođo Dragutinović, čiju vi podršku imate ovde za predlog ovog zakona koji je uzburkao javnost? U medijima se u velikoj meri pričalo upravo o ovim zakonima, a pre svega, o zakonu koji se odnosi na pokriće budžetskog deficita. Mi danas ovde raspravljamo o Zakonu koji se odnosi na kreditna zaduženja u 25 partija, po 10 miliona evra, odnosno 250 miliona evra za pokriće budžetskog deficita. Gospođo Dragutinović, jedno pitanje, ako možete da odgovorite građanima, a i nama poslanicima – koliko se od početka godine ova država, odnosno ova vlada zadužila za refinansiranje svojih obaveza, likvidnost i pokriće budžetskog deficita? Ja ću da vam kažem. Šest stotina pedeset miliona evra do sada, sa ovih 250 miliona evra, dolazimo praktično do cifre od milijardu ili tačnije 900 miliona evra je kreditno zaduženje Republike Srbije za pokriće budžetskog deficita i refinansiranje obaveza, odnosno i likvidnost. Do kraja godine sigurno nas očekuju ovde i nova kreditna zaduženja po pitanju budžetskog deficita. Ono što nas brine, očigledno je da ste vi izgubili kredibilitet i da sve teže dolazite do para. Ovog puta ste nekako uspeli da nahvatate, tako da kažem, ovih desetak banaka i da od njih uzmete kredite pod izuzetno nepovoljnim uslovima. Prosečna kamata za te kredite je 6,3%. Gospođo Dragutinović, to su izuzetno nepovoljne kamate. S druge strane, imamo i nešto što je promenljivo, a to je tromesečna promenljiva referentna kamatna stopa koja se odnosi na evro, koji je u ovom trenutku 1,2%. Pre samo par meseci je bila 0,7%. Pitanje je koliko će još da poraste. Zašto ne kažete koliki su troškovi ovde za ove kredite? Troškovi za ove kredite koje će da plati država su milion evra. To odlično znate. Kako ste vi pokušali da pokrijete budžetski deficit? Pokušavate da pokrijete budžetski deficit i ogromnu javnu potrošnju da pokrijete emitovanjem hartija od vrednosti. Međutim, to vam sve teže ide, iz prostog razloga što je sve veće nepoverenje u ovu vlast koja iz dana u dan pokazuje da je sve nesposobnija i da nije u stanju da zadovolji i artikuliše potrebe građana. Zbog toga je sve manje interesovanja. Gospođo Dragutinović, vi ste, odnosno ova vlada, primera radi, 21. oktobra ove godine prodali 1,16 milijardi dinara godišnjih državnih zapisa, odnosno od ukupne emisije, svega 38,63% sa kamatom od 13,2%. Prodali ste 22. novembra šestomesečne zapise u vrednosti od 2,9 milijardi dinara ili 58,2% od ukupne emisije sa kamatom od 11,30%. Šta je rezultat toga? Kakav zaključak imaju građani? Gubi se poverenje u ovu vladu i narod gubi poverenje, odnosno banke gube poverenje u dinar. Vi mislite da od prodaje hartija od vrednosti u ovoj godini prihodujete od 175 do 180 milijardi dinara, je li tačno? Koliko ste prihodovali? Koliko vas čekaju obaveze koje morate da izmirite po osnovu ranije emitovanih hartija od vrednosti – 40 milijardi dinara. Kako ćete to da vratite? Mislim da, konačno, a i rekli ste da ste Hari Poter, da vi možete da pomognete građanima Srbije. Ovde morate da izmislite neku hemiju da izvadite građane iz bule. Ali, ne vidim način. Ne vidim način, osim da se vi, gospođo Dragutinović, sve više i više zadužujete. Za krpljenje rupa, u budžetskom deficitu vam je potrebno oko 1,5 milijardi evra. Ko će da plati taj ceh? Građani Srbije. Da je to problem za ovu vladu, nije ni čudo. Uveravali ste nas da nismo visoko zadužena zemlja, da vaše Ministarstvo finansija može da iscedi 4,8% od BDP za pokriće budžetskog deficita i za prekomernu javnu potrošnju. Dajte da pogledamo koliki je javni dug i koliko, u stvari mi dugujemo. Prošle godine, gospođo Dragutinović, dugovali smo na kraju godine 9,85% milijardi evra. Na kraju avgusta smo dugovali 10,4 milijarde. Na kraju septembra ove godine javni dug je 11,62 milijarde evra. U odnosu na prethodnu godinu, ako pogledamo septembar, zadužili ste se i povećali javni dug za 1.780.000.000 evra. Za prošlu godinu, odnosno za prošli mesec, odnosno za avgust mesec ste povećali javni dug za čitavih 680 miliona evra. Ono što je isto za sve nas alarmantno i što nas upozorava, to je gospođo Dragutinović, da imamo Zakon o fiskalnoj odgovornosti koji smo usvojili pre dvadeset dana u ovoj skupštini, tačnije pre mesec dana, koji ograničava budžetski deficit na 45%, odnosno javni dug na 45% BDP. Šta je ovde problem? Kažete da je javni dug 11,62 milijarde. Međutim, gde je ovde dug prema MMF od 1.460.000.000? Gospodin Bajec računa da vi uvažavate i njegovo mišljenje, on je vaš kolega koji učestvuje u pregovorima sa MMF. On kaže, gospođo Dragutinović, da je dug prema MMF isto javni dug. Ako zberemo ovaj dug od 11,62 milijarde i milijardu i 460 prema MMF, dolazimo do cifre od preko 13 milijardi evra. Dug više nije 45% BDP, nego premašuje tu cifru. Za to mora neko da odgovara. Zato je zakon jasan, za prekoračenje svih obaveza koje su mimo zakona. Ko će da odgovara? Spoljnotrgovinski dug je preko 24 milijarde, a o tome upozoravaju najpoznatiji ekonomisti Srbije, kažu da je Srbija već visoko prezadužena zemlja i da je preko 78% BDP, da se tretira kao dug koji tu zemlju dovodi u visoko zaduženu zemlju. Da li do kraja godine, trebalo bi da date odgovor ovde svima nama, treba da vratimo tri milijarde evra duga? Kako ćete to da vratite? To su obaveze koje ova država, odnosno ova vlada ih je preuzela i vi to morate da vratite. Trebalo bi da dođu ovde gospoda iz vladajuće koalicije i da zajedno sa vama građanima Srbije odgovore kakva je hemija da se ti dugovi vrate. Devizne rezerve su smanjene i one su sa 10 milijardi konačno sišle ispod devet milijardi i 800, i ako od toga, gospođo Dragutinović, odbijete rezerve koje banke imaju, neto deviznih rezervi je oko pet milijardi. Ne možemo da očekujemo neki devizni priliv, izuzev zaduživanja, a vidim da ste spremni i prosto ste u niskom startu da krenete u što veće zaduživanje i da bacite nov namet na ovaj narod. Deficit je ogroman i prošle godine je bio preko pet milijardi evra. Smanjile su se obaveze, odnosno mislim na inostranstvo i prošle godine od naših građana smo imali tri milijarde i 800 miliona evra, a to su naši građani iz dijaspore doneli ovde u zemlju. Ove godine za prvih devet meseci imate samo milijardu i 800 miliona. Gospodin Cvetković je, obraćajući se stranim investitorima u sredu 27. oktobra, između ostalog, izjavio da je ekonomska kriza u Srbiji prošla i da je Srbija iz krize izašla sa manje posledica od drugih zemalja. Kakvo je stanje u Srbiji? Preko 200 hiljada ljudi je ostalo bez posla, a samo u julu ove godine 25.761 je ostao bez posla. Srbija u Evropi ima najveću stopu inflacije. Plate su najniže u Evropi. Cenovnici su nabijeni do maksimuma, poskupljenje hrane, grejanja, nemamo mleko. Korupcija je pojela preko 11 milijardi evra. Gospođo Dragutinović, pitaosam vas i trebalo je da mi odgovorite, jer vi ste član upravnog odbora Fonda za razvoj, šta je sa novcem iz Fonda za razvoj koji je upotrebljen za trajna obrtna sredstva? Podsetiću vas da je predsednik upravnog odbora Fonda za razvoj gospodin Dinkić, da su članovi upravnog odbora gospodin Milosavljević, gospodin Mrkonjić, gospodin Ljajić, gospodin Ugljanin i vi. To su sve ministri u Vladi, zajedno sa potpredsednikom. Da zaključim, kada će se pred poslanike u ovoj skupštini, kada ćete da izađete sa rebalansom budžeta? Vi debelo premašujete budžetski deficit, a rokovi su vam odavno prošli. Ne mislim samo da su vam ti rokovi prošli, jer ovoj vladi su, gospođo Dragutinović, svi rokovi prošli. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nama prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96? (Da.) Reč ima gospodin Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, ovo bi trebalo da bude jedna od najvažnijih rasprava koju Skupština vodi ne samo ovde, nego svuda u svetu. Kada se raspravlja o ovako velikim sredstvima i o zaduživanju koje je dugoročno i trajno, to bi trebalo da ima najveću pažnju. Na početku sam upozorio na nedostatke naše procedure. Vi ste se obratili na samom početku, obratiće te se i na samom kraju i to je onda ozbiljan nedostatak naše procedure u Skupštini i ozbiljan nedostatak shvatanja demokratije. Valjda je smisao da ovo bude komunikacija koja će dovesti do toga da zakoni budu bolji, ne mislim da je smisao da vi kažete svoje, a mi svoje i da svako dalje radi svoj posao. To ne treba da čudi, tim pre što u današnjim novinama, imate u "Politici" izjavu gospodina Stamenkovića koji je član Ekonomskog saveta Vlade. Razumem da ne slušate opoziciju, ali on kaže da za dve i po godine koliko postoji taj pompezno najavljivan savet, da se sastao samo tri puta. Jedna je stvar što vi ne slušate nas, nego vi ne slušate ni sami sebe. Za razliku od većine govornika, ja se ne slažem da ste vi krivi. Mislim da je kriva Vlada. Ova vlada je napravljena da ne bude Vlada i ova vlada je napravljena da pravi izgovore. Nijednoj zemlji ne trebaju izgovori. Nama trebaju rešenja za probleme. Mi smo danas raspravljali o setu zakona. Samo ovaj zakon koji donosi zaduživanje od 250 miliona evra i kada prebrojite svako slovo, on ima svega dve strane, a svako slovo zadužuje Srbiju za osam i po hiljada evra. Dakle osam i po hiljada evra je prosečna dvogodišnja plata u Srbiji. Sada mi recite da li toliko zaduženje zaslužuje ovakav način diskusije, ovakvu raspravu? Koliko su ozbiljni problemi, možemo da nabrajamo koliko god hoćete, pa od toga da li će biti nestašice mleka, da li ćemo da ga uvozimo, nestašice mesa u prodavnicama. Pogledajte šta se dešava sa mostom na Adi. Na tenderu je rečeno da košta 120 miliona evra, procena je bila da košta 160 miliona evra. Već danas prema izjavama ljudi iz gradske uprave, on košta 290 miliona evra, bez troškova zaduživanja. Most će biti završen, ali neće moći da se stigne, jedino liftovima, jer nije završena ni leva ni desna strana. To ćemo da radimo naknadno, novim tenderima. Da li su to oni infrastrukturni projekti koji trebaju Srbiji i koji treba da nas izvuku iz krize? Sva ona pitanja koja sam postavio na početku, očigledno nemaju odgovor do samog kraja ove rasprave, jer posebno je pitanje, da li je Srbija visoko zadužena zemlja ili nije. Znam da vi cenite gospodina Pavla Petrovića i on je bio vaš profesor. On je napravio jednu vrlo interesantnu izjavu, a poziva se, ne znam da li ste imali prilike da vidite, naučni rad profesora sa univerziteta na Harvardu, jer oni su pravili analizu za poslednjih nekoliko stotina godina, rizik kada zemlja upada u krizu na bazi zaduživanja. Dakle, 20% državnog duga, ali i privatnog duga, jer ova kriza je pokazala, kada su zaduženja velika i privatni dug poprima određene dimenzije državnog duga. Dvadeset odsto zemalja je imalo problema, upadalo je u dužničke krize kada je dug dostizao 20% BDP. Dalje, 32% zemalja je upadalo u dužničku krizu i u probleme sa otplatom duga, kada je dug bio između 40 i 60%, a 16% kada je taj dug bio veći od 80%. Ukupan spoljni dug Srbije je oko 80%, a verovatnoća pojave dužničke krize je oko 75%. Prilično veliki nivo i prilično ozbiljna situacija koja bi sve nas trebalo da navede, ako ništa drugo bar da ozbiljno razmišljamo, tim pre što je ova zemlja već imala iskustva koja mi nismo zaboravili, a to je na koji način država pokušava da pojede unutrašnji dug, tako što naduva inflaciju, ta inflacija u početku svima odgovara, ta inflacija pojede unutrašnji dug, a na kraju pojede i čitavu zemlju. To što u ovom trenutku inflacija zbog likvidnosti odgovara i nekim firmama, odgovara i budžetu, dugoročno to nije apsolutno nikakvo rešenje. Dugoročno to vodi samo u spiralu smrti. Kada će ova zemlja izaći iz problema? Kada date odgovor na pitanje koliko je ljudi ostalo bez posla. Nekoliko mojih kolega prethodnika je govorilo o tome da je ostalo 200.000 ljudi bez posla u Srbiji. Koliko od tih je zaposleno u državnim firmama i u javnom sektoru? Mislim nijedan, nije nijedan. Dok god ljudi koji rade i koji treba da donose rast BDP imaju stoprocentni rizik, a dokle god država ne rizikuje i ne odgovara ni za šta, nećemo moći da izađemo iz problema. Nemamo danas odgovor i ne znamo posle ove rasprave koliki je ukupan državni dug. Mi danas znamo da je pre deset dana deficit budžeta bio 98 milijardi. Danas se zadužujemo za 25 milijardi novih ili 250 miliona evra, a pri tom ne znamo koliko će otići na refinansiranje, a koliko će otići na deficit. Da li to znači da će biti prekršen Zakon o budžetu? Da li to znači da Skupština Srbije nema odgovor na pitanje gde idu te pare? Da, znači, jer Ustav je vrlo jasan u članu 92 – Skupština donosi budžet, a budžet prikazuje sve prihode i rashode. Da li mi znamo koliki su ukupni rashodi? Ne znamo, jer ne znamo koliko ide na refinansiranje. Recite nam od ovih 250 miliona evra koliko ide na refinansiranje, koliko ide na deficit? Mi to ne znamo danas, to nigde ne piše. To što kažete da će to biti tako ispunjeno, jer je to dobra praksa, to jedna stvar. Vi ste prekršili Zakon o budžetskom sistemu jer niste nam dostavili budžet pre deset dana, niste nam dostavili završni račun, niste nam dostavili konsolidovani završni račun. Da li je tako? Jeste, tako je. Kako onda možete da kažete? Šta ćemo mi uraditi? Kako ćemo zaštiti Skupštinu od ovakve Vlade? Mi ćemo već sutra uputiti pismo svim poslaničkim grupama, iz prostog razloga što ukazuje na to da će biti prekršen budžet i da će biti prekršen Ustav. U trenutku kada zakon bude donet, ako ne bude usvojen rebalans budžeta u međuvremenu, obratićemo se Ustavnom sudu, jer nam je to jedina barijera da demokratskim putem zaštitimo ovu državu od ovakve Vlade. Pokušaćemo da se borimo i na takav način, a generacije koje dolaze, one će rešavati sve ove probleme i biće suočene sa svim onim što ste im vi nametnuli u ovih nekoliko godina koliko ste na vlasti.
Gospođo Dragutinović, da li želite da odgovorite? (Da.) Reč ima ministarka Diana Dragutinović.
Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, bez obzira sa koje strane bili i bez obzira na broj, kao što sam i očekivala od opozicionih poslanika, kritika je bila usmerena uglavnom na dve stvari, na zaduživanje države i na zaduživanje države po komercijalnim uslovima, pa bih iskoristila ovu priliku, bez obzira na broj poslanika u sali i bez obzira sa koje su strane, da vas podsetim šta je to fiskalna politika. Znači, definicija fiskalne politike u svakom udžbeniku jeste korišćenje poreske politike, politike javnih rashoda i zaduživanja u funkciji makroekonomske stabilnosti, zapošljavanja i rasta. To piše u svakom udžbeniku. Na taj način diskusije koje govore o tome da je zaduživanje nešto što je sramotno, što niko živ ne radi na ovom svetu, no samo Srbija, time padaju u vodu. Dovoljno je pogledati samo definiciju u bilo kom udžbeniku o javnim finansijama. Kako izgleda ta fiskalna politika i šta se radi u uslovima recesije ili slabog ekonomskog rasta? Rastu javni izdaci, raste deficit i moraju se naći izvori za pokrivanje deficita. Naravno da nema besplatnog ručka i naravno da kada imate deficit možete da koristite samo dva izvora – zaduživanje ili privatizaciju. Nije sporno, mislim, u 21. veku zaduživanje per se i nije sporno zaduživanje bilo kog ekonomskog subjekta, porodice ili privrede. Što se javnog duga tiče, podsetila bih sve nas zajedno da postoje različite definicije. Kada me pitate koliki je javni dug, stvarno ne znam šta vi o tome mislite. Izvinjavam se što ću koristiti različite definicije, a mogu vam onda reći koliki je dug onaj na koji zapravo mislite. Postoji dug države i to direktni i indirektni. Postoji javni dug koji uključuje dugove javnih agencija, na primer NBS. Postoji, naravno, spoljni dug koji može biti državni, može biti javni, može biti i privatni. Taj privatni može biti dug banaka i može biti dug preduzeća. Ne znam šta me pitate. Ali, ako me pitate koliki je dug onaj dug države koji ima veze sa fiskalnom politikom, ja ću vam iskreno reći da taj dug koji ima veze sa fiskalnom politikom jeste u ovom trenutku 11,6 milijardi evra, jeste u ovom trenutku 38% društvenog proizvoda, jeste u ovom trenutku dug koji je porastao od 2008. do 2010. godine za skoro 10 procentnih poena. Isto tako jeste i javni dug koji je ispod granice manje zaduženih zemalja koji je 48% društvenog proizvoda i čak i meren učešćem tog duga u izvozu, pošto mi nismo izvozna privreda, je daleko manji od dugova manje zaduženi zemalja. Dakle, postoji taj odnos koji kaže da je 135% odnosa duga i izvoza nešto što predstavlja manje zaduženu državu. Mi smo u ovom trenutku na 100%. Dakle, ne znam da li se radi o zloj nameri ili o nedostatku činjenica, ali definitivno je sigurno da prosto ne postoji pravilo koji je dug visok ili nizak, koji je deficit visok ili nizak, postoji nešto što se pre krize zvao mastriht, što postoji i sada i što kaže da visina javnog duga, a ne privatnog, ne bi trebala da bude veća od 60% i deficit od 3%. Hoću da kažem da postoje zemlje čiji su dugovi značajno veći. Recimo, Japan ili Nemačka. Postoje dugovi i u tim zemljama i dalje postoji visoka tražnja za državnim obveznicama. Isto tako opet moram da kažem da je i Titanik najveći, najbolji, tehnički najsavršeniji brod sagrađen, niko nije mogao da pretpostavi da će mu se nešto desiti, ali desilo se. Kada govorim o tome da se javni ili državni ili dug opšte države povećao, ali da opet nije visok u međunarodnim razmerama, možda bi trebalo da kažem nešto i o samom spoljnom dugu i nešto o tzv. privatnom dugu. Znači, svi smo svedoci da se javni dug povećao i da se dug države povećao. Niko od vas nije rekao da se privatni dug, na primer, smanjio. Znači, privatni dug se smanjio za oko milijardu i po evra, isto u ovom periodu od 2008. do 2010. godine. Takođe, kada uporedite koliki je dug tog kredita koji su uzeli naši građani i naša privreda, to je najmanje u Evropi. Kada uporedite naš spoljni dug sa deviznim rezervama, i neto i bruto, kako god ih računate, to je skoro najniže u Evropi. Svi ovi pokazatelji, svidelo se to nekima ili ne, govore da se mi nalazimo na nekoj donjoj lestvici. Kad je u pitanju dug opšte države, samo tri zemlje u ovom trenutku imaju dug manji od našeg. Mi ipak živimo među drugim zemljama, živimo onako kako radimo i plate koje imamo su rezultat naše produktivnosti. Znači, da položite, gospodo, ispit, treba prvo da naučite. Znači, da zaradite, treba prvo da obezbedite odgovarajući rast produktivnosti. Zašto će se upotrebljavati ove pare? Znate, pare dolaze na nešto što se zove konsolidovani račun trezora. Bile one devizne, bile one dinarske, sve se sliva u jednu kasu koja se zove konsolidovani račun trezora. Zašto se one upotrebljavaju? Samo za one namene koje su definisane Zakonom o budžetu. Bile su, takođe, kritike upućene na to da se država komercijalno zadužuje, pretpostavljam da komercijalno znači tržišno, moram da napomenem da je emitovanje državnih hartija od vrednosti takođe zaduživanje i da, sa aspekta zaduženosti jedne države, nema nikakve veze da li emitujete državne hartije koje kupuju banke ili fizička lica ili pravna lica ili se prosto zadužite uzimajući kredit kod banaka. Naravno da se sve države zadužuju po tržišnim uslovima i najveći broj njih, mogu da kažem da smo mi imali, krupna je reč sreća ali, recimo, imali smo malo sreće tako da smo obezbedili deo tog kredita pod povoljnijim uslovima od onih na tržištu, to je više izuzetak nego pravilo, to se odnosi na ruski dug, na kineski dug i to se odnosi na druge kredite koje uzimamo od Svetske banke, međunarodnih finansijskih institucija. Svi ostali krediti naravno da se uzimaju pod tržišnim uslovima. Naravno da i mi, kad uložimo našu štednju, očekujemo tržišnu kamatnu stopu, a opet kamatna stopa u svakom tržištu zavisi o dobro poznatih razloga. Pa kada očekujemo da naša kamatna stopa treba da bude niska, treba da znamo kako se kamatna stopa formira. Ukoliko kamatnu stopu formirate na osnovu izvora koje imate, vlastitih, domaćih, treba da se podsetimo kolika je kamatna stopa na deviznu štednju koja predstavlja još uvek osnovni izvor štednje našeg stanovništva. Znači, ovom trenutku 5, 6, 7,5%. Kredit ne može biti jeftiniji od toga, jer na to treba dodati obaveznu rezervu koja u ovom trenutku iznosi 25% , naravno maržu banaka i onda dođete do cene kredita. Kada računate na sredstva koja su iz inostranstva da bi povećali priliv deviza, morate voditi računa o ceni izvora, to je euribor, koji u ovom trenutku zaista jeste mali, ali je naglo počeo da se povećava za 20 baznih poena u periodu od šest meseci, morate imati u vidu premiju rizika. Neko je ovde pomenuo da je čudno da se JAT zadužio po povoljnijim uslovima nego država, to je samo bio trenutak pregovaranja, kada se pregovaralo za kredit, kada je JAT u pitanju, a kada za državu. Do negde aprila premija rizika je padala. Premija rizika znači jeftinija sredstva iz inostranstva. Od maja premija rizika raste ne samo za Srbiju, za sve zemlje u regionu, kao posledica grčke krize i, zašto da ne priznamo, kao posledica uticaj grčke krize na mišljenje investitora da ovaj region još uvek nema snagu da se izbori i da ima dinamičniju stopu rasta u budućnosti. Za koliko se povećala premija rizika? Za 145 baznih poena i to je upravo ona razlika koja je opredelila nižu kamatnu stopu za javno preduzeće JAT i višu za finansiranje deficita. O tome da li treba uzimati kredit, odnosno da li treba država da daje garanciju za JAT, objasnila sam da je to samo jedan od nekoliko koraka koji se preduzima da bi ova kompanija nekako stala na vlastite noge. Mi svi dobro znamo i nema šta da se krije. U oblasti javnih preduzeća i uopšte infrastrukture, i kada pogledate izveštaj Evropske banke za obnovu i razvoj, videćete da Srbija nije mnogo učinila u proteklih desetak godina ali, naravno, u tome nije usamljena i naravno reforma u oblasti javnih preduzeća su najteža. Ali, ono što ona zaista u ovom čini i objasnila sam sve korake šta se čini, podsetila bih na moj omiljeni primer, možda nije primeren Srbiji i još neki su imali primer Švajcarske, koja je inače poznata kao zemlja koja krupne odluke ne donosi sa parlamentom, donosi samo uz referendum, koja donosi odluke o promeni poreskih stopa, o povećanju javnih izdataka, ne preko parlamenta nego kroz referendum. To samo na prvi pogled izgleda skuplje. Tako je jedna Švajcarska odlučila da "Sviser" propadne, da bankrotira, prodala je tu imovinu, ali je sama ponovo osnovala novu kompaniju koja se zvala "Svis" i koja je negde do 2006. godine poslovala sa gubicima, sve gubitke pokrivala, bila je 40% vlasnik Švajcarska, koja izuzetno ceni novac svojih poreskih obveznika. Dobro je izmerila prednosti i nedostatke, odlučila se o strategiji koja je značila preuzimanje "Svis" od strane "Lufthanze" i prvi put od 2006. godine, sa novom strategijom, "Svis" u rukama "Lufthanze" je ostvario dobit. Nadam se da će sa ovim merama Vlade slično se jednog dana desiti nacionalnoj aviokompaniji. Bilo je mnogo pitanja koja govore da su Srbiji potrebna rešenja, kao da postoje tačna rešenja, a da Vlada namerno neće da obezbedi rešenja. Podsećam vas da se kreatori ekonomske politike suočavaju zaista sa teškim izborima i sa međusobno konfliktnim ciljevima. Kad kažem međusobno konfliktnim ciljevima, to znači da ne možemo postići i jedan i drugi, i to ne samo mi nego bilo koja vlada, možemo nešto i od jednog i od drugog, naći neku svoju tačku na toj krivi koja se zove "trejd-of" ili odnosi razmene. Uzimamo kredit koji, u suštini, predstavlja devizni kredit, a javno govorimo o deevroizaciji. I sama se tu nalazim negde prozvanom i sama sam veliki zagovornik deevroizacije, jer znam sve pozitivne strane toga, znam da je što manji stepen evroizacije privrede i bankarskog i finansijskog sektora, veći je prostor da monetarna politika bude efikasnija. Sa druge strane, mislim da je i sama država dosta učinila samo preko strukture javnog duga. Podsećam da 2008. godine, kada je učešće javnog duga u društvenom proizvodu, odnosno duga konsolidovane države bio 28%, svega 2% društvenog proizvoda je bio dinarski dug. Danas, pri značajno većem dugu od 38% društvenog proizvoda, gotovo 15% je dinarski dug. Dakle, država je povećala dinarski deo duga i smanjila učešće deviznog. Takođe, 2009. godine država, pri odobravanju subvencija za različite vrste kredita, investicionih, za likvidnost, itd, odobrava subvencionisane kamatne stope samo za dinarske kredite. Međutim, sa druge strane, ukoliko hoćemo da analiziramo šta su bili uzroci nedavnog povećanja inflacije, kad kažem nedavnog, ovog što se dešava od jula pa do sada. Neko me je pitao da li znam kolika je ciljana inflacija, naravno da znam kolika je ciljana inflacija, naravno da znam koliki je raspon i naravno da znam da smo iznad tog raspona sada. Postoje razlozi zašto se to desilo. Kad hoćete da vidite šta je iza tog povećanja inflacije, videćete da je to kretanja kursa i da je to kretanje cena, pre svega poljoprivrednih proizvoda, pretpostavljam zbog lošije ponude poljoprivrednih proizvoda ove godine. Dakle, imate sada dva konfliktna cilja. Ako je na inflaciju najviše uticao kurs, a pritisci na kurs su normalni u privredi koja je više uvozno nego izvozno orijentisana i koja više nema, kao ni druge privrede, tako veliki priliv kapitala, smanjena je ponuda deviza i zato je konstantan pritisak na kurs. Ono što smo mogli da uradimo jeste da povećamo tu ponudu deviza. Ovo je bio jedan od načina, da tako smanjimo pritisak na kurs i tako vratimo inflaciju na ono što smo ciljali. Takođe, o samoj fiskalnoj politici, opet kažem, tu je pred kreatorima ekonomske politike neka vrsta izbora, nema jednoznačnog rešenja. Treba da održavate dovoljnu podršku još uvek slaboj ekonomiji a, sa druge strane, da stvorite održiv fiskalni okvir. Takođe, i ova i svaka država mora da balansira između smanjenih rashoda, s druge strane, između socijalne kohezije. Nažalost, nema predstavnika LDP. Naravno, uvek sam spremna za dobre predloge i znam da je LDP imao svoje predloge. Komentarisala bih samo možda dve stvari. Mislim da je lako reći, sama sam to učinila, da nam je potrebna javna potrošnja ispod 40% društvenog proizvoda. Idete još dalje, pa kažete ne 40%, najbolje 36% BDP. To dobro zvuči, lično bih takođe volela, ali to onda suštinski pogađa živote svih naših ljudi. Volela bih da znam šta u takvom odnosu, recimo, kad imate javnu potrošnju 36% znači ulaganje u humani kapital? Koliko bi predlagač ovakvog predloga ili skice javne potrošnje rekao da treba uložiti u obrazovanje, zdravlje? Koliko bi on isto rekao, kolike su potrebne subvencije i da li su potrebne subvencije našoj poljoprivredi i našem važnom resursu? Koliko treba izdvojiti za našu profesionalnu vojsku? Da li treba da poštujemo Ustav i transferišemo 7% budžeta RS Vojvodini? Da li treba da poštujemo sve zakone i izdvojimo 1,7% BDP lokalnim samoupravama? Da li zaista neko ozbiljno misli da treba smanjiti značajnije administraciju? Da li zna da ta državna administracija znači poreska uprava, one ljudi koji treba da prikupe poreske prihode, carinsku upravu, trezor, preko koga se obavljaju sva plaćanja i primanja? Da li neko zna koliko je ljudi, koliko ljudi zavisi od socijalne zaštite? Da li neko misli u ovoj državi da se socijalna zaštita visoka? Da li je treba zaista smanjiti? Da li neko zna da ovde ima 55.000 ratnih i civilnih vojnih invalida? Da ima 35.000 majki koje su zaposleni i koje rađaju decu? Da ima 65.000 onih majki koje dobijaju materinski dodatak, da ima 400.000 dece koja dobijaju dečiji dodatak, da ima 70.000 porodica koja primaju materijalno obezbeđenje, 50.000 ljudi starih, nemoćnihkojima je potrebna tuđa neka i pomoć. Ima nažalost napuštene dece. Ta napuštena deca najbolje rastu uz porodice. Potrebne su hraniteljske porodice. Kada to sve stavite na jedno mesto i kada shvatite koliko je prava u odnosu na diskreciju države, da je to 4,5 naspram 0,5 ili da je svega 14% diskrecije, ono što se zove politika Vlade, shvatićete da nije dovoljno samo reći da država treba da bude 36%, da treba reći koliko čega. Ja sam uvek spremna na taku vrstu razgovora. Takođe, sve mere koje se predložene bile su mere koje su definitivno uticale na smanjenje poreskih prigoda, ukidanje PDV na osnovne životne namernice, smanjenje doprinosa, niži porezi za mlade radnike, zaista bih bila poslednja koja bih mogla da kažem da to nisu dobri predlozi. Uvek je bolje imati niže nego više poreske stope, ali poreski prihodi jesu ono što opredeljuje nivo raznih rashoda ili obrnuto, javni rashodi zavise od poreskih prohoda. Dakle, ne možemo samo govoriti o smanjenju poreskih stopa, o smanjenju javnih prihoda mi moramo uvek voditi računa o tome da to uvek u svakom trenutku dovodi u pitanje ostvarenje različitih socijalnih prava. Mnogo ozbiljnih pitanja je postavljeno u kratkom vremenskom periodu. Kada tako neko vam postavi veliki broj pitanja uvek se pitate da li zaista želi da čuje istinu, odgovor, a moraću da kažem na šta su me podsetila u jednom trenutku pitanja koja su se ticala javne potrošnje. Znate, postoji veliki broj država koji je u određenim trenucima bio u nekoj vrsti krize i to je zahtevalo ozbiljna fiskalna prilagođavanja. Pitanja koja su ovde meni bila postavljena podsećaju me na to da recimo istovremeno kada svi znaju da javna potrošnja mora biti manja i država se recimo odluči i smanji javnu potrošnju, onda se uvek nađe neko da pronađe nekog ko je pogođen smanjenjem javne potrošnje, pa da pokaže da je neka majka ostala bez posla, da su neki dečiji dodaci u siromašnoj porodici smanjeni. Znači, uvek imate dva ugla posmatranja o istoj stvari. Naravno da znam većinu odgovora na postavljena pitanja, znam da je donet zakon koji je ograničio broj zaposlenih u državnoj administraciji, da je to 28.400, znam kolike su uštede. Nisu velike, ali kao što je jedna poslanica rekla – nema male uštede. To su 2,7 milijardi dinara. Nije mi poznat podatak o smanjenju broja zaposlenih, za mene ono što je validno jesu podaci koje ima Nacionalna služba za zapošljavanje. Prema podacima Nacionalne službe za zapošljavanje nema porasta nezaposlenih, čak mogu da vam kažem i sledeću stvar prema poslednjim podacima za Nacionalnu službu za zapošljavanje radi pokrivanja kompenzacije za nezaposlene trebalo je da se ove godine iz budžeta RS izdvoji 20 milijardi dinara, izdvojiće se 18 milijardi dinara što znači da smo planirali u budžetu porast broja nezaposlenih, a on se nije desio. Naravno, da znam stanje javnih prihoda, znam da su budžetski prihodi veći, da su veći otprilike za 6%, naravno da su veći i budžetski rashodi, znam koliki je deficit, ali deficit se menja opet svakoga dana. Znači, veoma mnogo zavisi od onog trenutka kada taj deficit posmatrate, da li je to pre ili posle naplate PDV ili naplate akcize, dakle on varira u zavisnosti od naplate poreza. Takođe, hoću da vas podsetim da kada smo govorili o deficitu da smo takođe planirali da postoje neki sopstveni prihodi budžetskih korisnika i njihovi sopstveni rashodi. U budžetu RS smo planirali da će se u domenu sopstvenih prihoda ostvarivati ravnoteža, u ovom trenutku to je suficit od oko 10 milijardi dinara, što budžetsku situaciju u ovom trenutku čini povoljnijom. Znam koliko je ciljana inflacija, i tako dalje i tako bliže. Volela bih još da možda kažem i odgovorim na pitanje da se pregovori sa MMF nastavljaju, da oni jesu prekinuti iz jednog potpuno banalnog razloga čiji ste nažalost i vi svedoci bili. Da bi se zaključila šesta revizija moramo da se paralelno dogovorimo i o rebalansu i o budžetu za narednu godinu. Ono što vama mogu da kažem je da smo se o rebalansu dogovorili, a da će budžet za narednu godinu biti u skladu sa Zakonom o fiskalnoj odgovornosti, ali koji opet, moram da naglasim, podrazumeva deficit, da taj deficit 4% društvenog proizvoda, dakle onoliko koliko sledi na osnovu zakona. Neko je rekao da li znam šta je ključno pitanje i šta je najvažnije pitanje za Srbiju. Pretpostavljam da znam – da što pre izađemo iz krize, da se što pre privreda vrati na one putanje rasta koje je imala pre početka krize, ali kao mala i otvorena privreda, što zaista jesmo, nećemo biti prvi koji ćemo iz krize izaći. Dakle, izaći ćemo zajedno sa ostatkom sveta. Na kraju, da kažem da se mi zadužujemo zbog nas. Dakle, zbog nas svih država se zadužuje kao što ljudi u teškim vremenima više koriste svoje kreditne kartice, država se u teškim vremenima zadužuje pre svega zbog svojih građana i da pomogne i da podstakne svoju privredu, da smanji broj nezaposlenih ili da makar ublaži broj nezaposlenih. Znači, mi se zadužujemo zbog nas, a očekujem da sa stopom ekonomskog rasta koja će biti i veće nago što je planirana, a naročito sledeće godine, da će te kredite biti lakše vratiti. Na kraju, smatram da je vreme kada je pesnica bila neki argument prošlosti, zaista se iskreno nadam da su ljudi koji i dalje koriste pesnicu umesto argumenata ljudi prošlosti. Molim vas još jedanput da dobro razmislite, da nismo mi jedini, ni sami, ni prvi koji se zadužujemo, da je još uvek to zaduživanje kontrolisano i da u danu za glasanje, glasajući za ove zakone, vi potvrdite da glasate za budžet 2010. godine i 2011. godine, za ono o čemu ste već glasali prilikom njegovog donošenja.
Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres. Određujem pauzu u trajanju od jednog sata, nastavljamo u 16 sati i 25 minuta, a prva će dobiti reč gospođa Tabaković po povredi Poslovnika. Hvala na saradnji.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 23-29. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA SA ČEŠKOM O EKONOMSKOJ SARADNjI, PODSTICANjU I ZAŠTITI ULAGANjA SA ČEŠKOM I MALTOM, SA AZERBEJDžANOM O TRGOVINI I EKONOMSKOJ SARADNjI, SA BIH I EGIPTOM O SARADNjI U OBLASTI TURIZMA I SA EGIPTOM O EKONOMSKOJ, TEHNIČKOJ I NAUČNOJ SARADNjI (zajednički jedinstveni pretres) Zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike uz Sporazum o ekonomskoj saradnji između Saveta ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Češke Republike, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike o izmenama i dopunama Sporazuma između Savezne vlade Savezne Republike Jugoslavije i Vlade Republike Češke o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja, potpisanog 13. oktobra 1997. godine, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Malte o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o trgovini i ekonomskoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Bosne i Hercegovine o saradnji u oblasti turizma, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Arapske Republike Egipat o ekonomskoj, tehničkoj i naučnoj saradnji i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti turizma između Vlade Republike Srbije i Vlade Arapske Republike Egipat, odnosno o 23, 24, 25, 26, 27, 28. i 29. tački dnevnog reda. Obaveštenje o pozvanim ana sednicu. Obaveštavam Narodnu skupštinu da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednika Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačkama od 23. do 29. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Jasne Matić, ministarke za telekomunikacije i informaciono društvo i Verice Kalanović, ministarke za Nacionalni investicioni plan, pozvala da sednici prisustvuju i Vesna Arsić, Nebojša Ćirić i Goran Petković, državni sekretari u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Jelena Marjanović, Renata Pindžo i Milan Josipović, pomoćnici ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Jasmina Roskić i Vera Janković, načelnici odeljenja u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, Stanka Radan, Ljiljana Milić i Slavica Višnjić, rukovodioci grupa u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja i Nevena Subašić i Vojin Jović, savetnici u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 23, 24, 25, 26, 27, 28. i 29. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 170, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč. Izvolite.
Reklamirala sam, odnosno ukazala na povredu Poslovnika, ali mi iz nemoći gospodin Novaković nije dao reč, kada je to bilo pravo vreme, pa evo koristim priliku da ukažem da je povređen član 116. koji govori da se pravila ponašanja tiču svih onih koji učestvuju u radu sednice, a u vezi sa članom 107. gde je govornik, gospođa ministar, povredila dostojanstvo Narodne skupštine time što je raspravu poslanika …
Narodna poslanice, govornik na sednici Narodne skupštine ne može da povredi Poslovnik. To može samo predsedavajući. Molim vas da ne zloupotrebljavate pravo iz člana koji podrazumeva vaše pravo da govorite o povredi Poslovnika i da pažljivo pročitate odredbe koje vam omogućavaju da na povredu ukažete. Nastavite.
Gospođo Čomić, u skladu sa članom 27. kojim ste vi dužni da održavate red i da vršite poslove onog ko trenutno predsedava, ukazujem vam na povredu Poslovnika u smislu povrede dostojanstva i ukoliko imate nameru da me iscrpite u ovakvoj raspravi, sačekaću da gospođa Kalanović govori, da da uvodnu reč i svakako reći na koji način je povređen član 116. Poslovnika, ako mi na ovaj način ne dozvoljavate.
Molim vas da ne obmanjujete javnost i prisutne narodne poslanike, kao i sve koji prate prenos. Naravno da vam je dozvoljeno da govorite o povredi Poslovnika. Nije vam dozvoljeno, kao ni bilo kom drugom učesniku na sednici, da zloupotrebljavate prava ili da smatrate da samo vi imate prava da zloupotrebljavate Poslovnik Narodne skupštine. Član 116. kaže da se odredbe ovog poslovnika o redu na sednici primenjuju na druge učesnike na sednici Narodne skupštine. Član 107. u prvom stavu kaže – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne Skupštine, a član 103, na osnovu kog dobijate reč da govorite o povredi Poslovnika kaže – narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjene na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Upozorila sam vas da zloupotrebljavate prava iz člana 103. nakon što ste rekli da je neki drugi učesnik na sednici, a ne predsedavajući, prekršio član 107. koji kaže da je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. S obzirom da sam u obavezi da dajem potrebna uputstva, koja su potrebna poslanicima za rad, onda vam kažem da sledeći put kada budete želeli da ukažete na povredu, onda treba da kažete da je predsedavajući prekršio član 107. stav 1. i da onda obrazložite, jer je samo tako moguće da ne bude zloupotrebe člana 103. stava 1. koji narodnim poslanicima dozvoljava da ukažu na povredu Poslovnika učinjenu od strane predsedavajuće.
Uvek sam bila dobar đak, gospođo Čomić, i pošto do sada nisam ukazala na povredu člana 107. stav 1, evo ukazujem na povredu Poslovnika da je govornik, gospođa ministar, na koju se odnose odredbe člana 116…
Narodna poslanice, ne možete da govorite o povredi Poslovnika učinjenoj od strane bilo koga drugog osim predsedavajućeg. Još jedanput, član 103. stav 1. narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama Poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Želite li još jednom da govorite o povredi Poslovnika?
Gospođo Čomić, iznenađena sam. Vi obično odlično pratite rad na sednici. Rekla sam da mi gospodin Novaković, predsedavajući u tom trenutku, nije dao pravo da reklamiram povredu Poslovnika.
Narodna poslanice, neposredno po učinjenoj povredi.
Nisam imala priliku zato što je prekinuo rad sednice i dao pauzu.
Narodna poslanice, još jedanput, član 103. stav 1, narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine ako smatra da nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Vaša želja da govorite o tome da je povreda učinjena pre nego što je pauza nije u skladu sa članom 103, a s obzirom da sam u obavezi da pomažem narodni poslanicima, onda možete da govorite o povredi nedavanja prava da se govori o povredi Poslovnika, odnosno da kažete da je povređen član 103. stav 1. i da obrazložite u čemu se sastoji povreda. Zahvaljujem. Želite li ponovo da govorite o povredi Poslovnika?
U skladu sa članom 103. stav 1, kažem vam ono što sam rekla i na početku – nemoć gospodina predsedavajućeg i nemoć ministarke da obrazloži zakon koji je ovde bio na dnevnom redu upravo se sastojao u onemogućavanju poslanika tj. mene da o tome govorim. Sami ste o tome dovoljno rekli. Više ne želim o tome da govorim.
Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Dejan Radenković, poslaničku grupu SPS-JS. Da li ima još neko od narodnih poslanika? Ukoliko poslaničke grupe odluče da još neko ovlašćeni predstavnik, molim da mi se dostavi informacija, da možemo da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike uz Sporazum o ekonomskoj saradnji između Saveta ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Češke Republike, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike o izmenama i dopunama Sporazuma između Savezne vlade Savezne Republike Jugoslavije i Vlade Republike Češke o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja, potpisanog 13. oktobra 1997. godine, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Malte o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o trgovini i ekonomskoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Bosne i Hercegovine o saradnji u oblasti turizma, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Arapske Republike Egipat o ekonomskoj, tehničkoj i naučnoj saradnji i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti turizma između Vlade Republike Srbije i Vlade Arapske Republike Egipat. Da li predstavnica predlagača, Verica Kalanović, ministarka za NIP, želi reč? (Da.) Reč ima Verica Kalanović.
Dame i gospodo, danas su pred nama ugovorno-pravni dokumenti. Ratifikacija se čeka prethodnih nekoliko meseci. Imaju za cilj poboljšanje ekonomskih odnosa odnosno podsticanje bilateralne saradnje, posebno u oblasti ekonomije, između Srbije i zemalja u okruženju EU, ali i drugih zemalja sveta. To su predlozi zakona i Predlog protokola između Vlade Republike Srbije i BiH, Malte, Češke, Azerbejdžana i Egipta. Jasno je da je cilj jačanje ekonomskih odnosa vezan za ratifikaciju ovih ugovora, ali i sveukupna saradnja u oblasti trgovine, nauke, infrastrukture i tehnike. Ovi sporazumi zasnovani su na temeljima jednakosti, obostrane koristi i stvaranja povoljnih osnova za dalju saradnju. Kao što se detaljnijim uvidom u ratifikaciju ovih dokumenata imali prilike da se upoznate, postoji četiri oblasti za koje su vezani ovi zakoni i protokol. Iznela bih upravo po oblastima, obzirom da se radi o tipskim dokumentima i da se oni ugovori ili oni zakoni koji su vezani za bilateralnu saradnju dve zemlje ne razlikuju mnogo. Dozvolite mi da govorim o njima u celini, Najpre, Protokol između Vlade Republike Srbije i Vlade Češke Republike u Sporazumu o ekonomskoj saradnji između Saveta ministara Srbije i Crne Gore i Vlade Češke Republike sam uzela kao početni dokumenat i kao primer jedne izuzetno dobre saradnje između dve prijateljske zemlje, koji se pretvorio u izuzetno uspešnu ekonomsku saradnju, koji je započet osnovnim sporazumom o ekonomskoj saradnji, ali koji je na Trećem zasedanju mešovitog komiteta za ekonomsku saradnju u novembru 2009. godine dobio jedan novi oblik. Naime, iniciran je protokol kojim je predviđeno da se ekonomska i tehnička saradnja proširi na oblast infrastrukture i to kroz takozvane vezne aranžmane zajedničkog finansiranja i zajedničke implementacije projekata. Da podsetim, nije to prvi protokol koji potpisujemo. Jedan takav potpisan je sa Republikom Kinom i jedan takav sa Turskom. Ovde se radi o protokolu koji definiše saradnju u oblasti infrastrukture, sa pilot projektom vezanim za modernizaciju i rekonstrukciju železničkog koridora 10 i za elektrifikaciju deonice pruge Niš-Beograd. Kao što je poznato, ovaj protokol podrazumeva saradnju vezanu za oblast finansiranja, za oblast tehničke saradnje kroz razmenu iskustava i tehnologija, ali i kroz zajedničku realizaciju izvođačkog ugovora. Jedan takav ugovor predstavlja ono unapređenje saradnje koju definiše osnovni sporazum i predstavlja jedan od najboljih primera nastavka ekonomske i tehničke saradnje koji se definišu osnovnim sporazumima. Druga dva zakona predstavljaju predloge zakona o podsticanju i zaštiti ulaganja i to su zakoni o potvrđivanju Sporazuma o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Malte i potvrđivanje Sporazuma o izmenama i dopunama Sporazuma o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja između Vlade SRJ i Vlade Republike Češke. Da se podsetimo, Republika Srbija je do sada potpisala 44 bilateralna sporazuma o uzajamnom podsticanju i zaštiti ulaganja sa različitim zemljama, među kojima su sve bivše jugoslovenske republike i skoro sve zemlje članice EU. Ovi sporazumi daju okvir za povoljne uslove za ulaganje pravnih i fizičkih lica jedne države na teritoriji druge. Oni definišu konkretna rešenja, ali i pravne standarde. Kada kažem konkretna rešenja, države međusobno jedna drugoj daju pravičan i ravnopravni tretman najpovlašćenije nacije po pitanju ulaganja, ali i određene pravne standarde vezane za naknadu u izvršenoj eksproprijaciji ili drugoj sličnoj meri države na naknadu gubitaka koje strani ulagač može da pretrpi zbog tzv. više sile, pravo na slobodu transfera prihoda od ulaganja, pravo na međunarodnu arbitražu u slučaju spora između stranog ulagača i zemlje koja je domaćin ulaganja. Ova dva sporazuma jasno imaju za cilj povećanje ulaganja kako investitora sa teritorije naše zemlje, tako i investitora koji dolaze u našu zemlju sa krajnjim ciljem povećanja industrijske proizvodnje, povećanje izvoza i povećanje zaposlenosti na teritoriji naše zemlje. Druga dva zakona predstavljaju zakone iz oblasti ekonomske saradnje i to je Predlog zakon o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Azerbejdžan o trgovini i ekonomskoj saradnji i Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Egipat o ekonomskom, tehničkoj i naučnoj saradnji. Ova dva predloga definišu bilateralnu saradnju između dveju država stvarajući okvir, stvarajući dugoročne uslove za saradnju u oblasti ekonomije u celini, ali i u pojedinačnim i prioritetnim oblastima. I ovi sporazumi zasnovani su na jednakosti i na uvažavanju obostrane koristi. Strane potpisnice sporazuma saglase su da jedna druga odobre tretman najpovlašćenije nacije koji se odnosi na carine i sve propise koji se odnose na uvoz i izvoz. Strane su spremne da razmenjuju informacije iz oblasti zakonodavstva i ekonomskih programa. Strane pružaju jedan drugoj pomoć u organizovanju sajmova, izložbi i sličnih manifestacija. Sa Republikom Azerbejdžan predviđeno je osnivanje mešovite komisije za trgovinu i ekonomsku saradnju, a sa Arapskom Republikom Egipat osnivanje mešovitog komiteta za ekonomsku, tehničku i naučnu saradnju. Sporazumi predviđaju redovna godišnja zasedanja komiteta odnosno komisije sa zadatkom da se predlažu i prate mere za razvoj ekonomske saradnje strana potpisnica. Na kraju, dva zakona iz oblasti turizma, predlozi zakona o potvrđivanju sporazuma o saradnji u oblasti turizma i saveta ministara BiH i drugi Vlada Republike Srbije i Arapske Republike Egipat. To su dva međunarodna ugovora sa ciljem jačanja turističkih veza i kompletiranja ugovorne regulative između država potpisnica ovih ugovora koji imaju za cilj jačanje saradnje u oblasti turizma, podsticanje zajedničkog turističkog proizvoda, stvaranje uslova za bezbedan boravak turista u obe države, način rešavanja pojedinih sporova ako do njih dođe i razmenu informacija i stručnjaka. Na kraju, podsetila bih vas, u ovom trenutku u oblasti turizma saradnja između ove dve države je intenzivna, ali je značajno manja i od mogućnosti i od potencijala. Bosna i Hercegovina je prošle godine bila na drugom mestu po dolasku njenih državljana kao turista u Srbiju sa oko 64 hiljada poseta, što predstavlja ukupno 10% od ukupnog ulaska turista u Srbiju. Takođe, da podsetimo da je 40 hiljada turista iz Srbije otišlo na odmor u Egipat i ova dva sporazuma predstavljaju jedan značajan okvir za proširenje saradnje, ali i za podizanje turističke ponude jedne i druge zemlje. Poštovani poslanici, mislim da ratifikacije sporazuma uvek predstavljaju one dokumente koji su detaljno proučavani, sagledavani i definišu pojedine oblasti. Mislim da i ovih sedam ugovornih dokumenata predstavljaju dobar osnov za dalji razvoj ekonomske saradnje Srbije sa pomenutim zemljama i ja se nadam da ćete svojim glasovima u danu za glasanje podržati njihovu ratifikaciju.
Pre nego što nastavimo sednicu, želim da vas obavestim da će ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SRS biti narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za trgovinu i turizam, narodni poslanik Dejan Nikolić, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković, posle nje narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Gospođo Kalanović, poštovane kolege i građani Srbije, ne znam zašto je ratifikacija čekala nekoliko meseci ako mi apsolutno nismo u prilici da utičemo na dnevni red koji se ovde formira? Ako su nastale bilo kakve štete dugim čekanjem, volela bih da ih ovde iznesete. Ono što se može konstatovati ovom prilikom jeste da zaista treba podržati bilo koju vrstu saradnje koja se uspostavlja sa svetom, jer ovako mali i siromašni u resursima kao što su energetski resursi, ali bogati u istoriji, tradiciji, turističkim atrakcijama i otvoreni za strano investiranje, zaista možemo samo da pozdravimo ove i ovakve sporazume. Ali, da li je i za jedan od ovakvih dosad zaključenih sporazuma dostavljen Skupštini Srbije izveštaj kroz bilo koji organ, kroz bilo koju organizaciju ili agenciju o efektima jednog ovakvog sporazuma? Na primer, o povećanju prometa, o povećanju broja noćenja, o razmeni nekih naučnih dostignuća ili slično? Ili ćete vi u ime onog koga danas predstavljate postupiti onako kako smo imali prilike da prilikom rasprave o kreditima koji se uzimaju za pokriće budžetskih deficita budemo u raspravi diskvalifikovani kao ljudi koji traže efekte za zakon o kojem glasaju, da nam se podmetne gruba teza da smo mi protiv porodilja, dece, nemoćnih, starih i ugroženih? Moja reakcija je bila zbog povrede Poslovnika takva. Možete nekom da oduzmete pravo na reč, ali ne možete da ukinete istinu. Ako poslanici daju primedbu da ima rasipanja u budžetu, gde postoji 120 agencija, od kojih se plate tih agencija, mogu da čitam pojedinačno, kreću od 120.000 dinara do 350.000 dinara po direktoru, ako se iz budžeta Republike Srbije planira dokapitalizacija "Komercijalne banke" od 100 miliona evra, ako se preko 50 milijardi troši preko kvazibanaka, gde je Fond za razvoj samo komisioni organ, ako imamo zloupotrebe kroz Agenciju za osiguranje izvoza, takođe dokumentacija, zaista je neprijatno i uvredljivo iskoristiti mogućnost da u nemoći gospodin Novaković prekine mogućnost poslaniku da reklamira i proglasi pauzu, a sledeći predsedavajući kaže – nemate prava na reč. Ne želim da iko u ovoj zemlji shvati opoziciju ili mene kao Jorgovanku Tabaković opozicijom svoj deci Srbije i budućnosti Srbije. Mi vama iznosimo argumente za bolji rad. To jeste i kritika jer je to priroda parlamentarizma. I na primer za ove vaše sporazume kažem – zašto nema ni za jedan od ovih sporazuma očekivanih efekata koji bi trebalo da proisteknu iz te saradnje? Da li bi, na primer, trebalo davati kredit JAT-u da smo sa Češkom Republikom ili sa Ruskom Federacijom imali jedan sporazum o zaštiti stranih investicija, gde nisu njihove aviokompanije morale da ugase svoju delatnost zato što su nezakonito, tvrdim, morale da prestanu sa radom? Žalbe o tome nalaze se u Ministarstvu za infrastrukturu. Po njima se još uvek ne odlučuje, a mi donosimo neki nov sporazum o zaštiti međusobnih ulaganja. Znači, nisu ove priče odvojene i ne može da se ućutka onaj koji iznosi opravdanu primedbu da štititi ulaganje znači omogućiti nekome put da tačno zna koja mu dokumentacija treba, da se u tom postupku ulaganja zaštiti od svih onih koji mu mogu ćutanjem administracije ili postavljanjem prepreka koje nisu zakonom propisane, ali evidentno i faktički postoje, da ta ulaganja i investicije zaista i dođu. Nije dovoljno da se pohvalimo brojem donetih zakona, brojem sporazuma koje smo sa nekim sklopili, a da u stvari na njima uopšte i ne radimo, žaleći se da nemamo kapacitete ili da nemamo uslove. Ministar finansija nam se žalila, s pravom, da nema dovoljan broj kvalitetnih ljudi u državnoj administraciji da urade mnoge od ovih poslova. Slažem se. Verovatno i nema. Ali, da li je Vlada u stanju da izvrši preraspodelu tamo gde se rasipa i uloži u kvalitetne i mlade kadrove koji mogu da rade ove poslove? U to sumnjam i na to iznosim primedbu i ne dozvoljavam da iko izvrće kritiku koja je ne kritizerstvo nego argumentovana primedba na vlast koja u sopstvenoj samozaljubljenosti i rezultatima pokušava nas ostale da uveri, na primer, intervjuom sa Nikolom Stankovim u listu "Ekonomist", da je u Direktoratu civilnog vazduhoplovstva sve tako lepo i da teče med i mleko. A mi znamo, i vi znate, da je na Ustavnom sudu nezakonito osnivanje te organizacije i Agencije za kontrolu letenja. Ljudi, nemojte da mislite da je vlast nepromenjiva. Ponoviću svoju tvrdnju – svi smo mi nekad bili vlast ili ćemo biti. Ali smo građani uvek i doveka. Zakonitost, kultura komunikacije i efekti zakona koje donosimo – to je ono po čemu ćemo ostati zapamćeni.
Ministarka Verica Kalanović ima reč.
Želela bih da se vratimo na dnevni red. Rad agencija, Kontrole leta, Komercijalne banke, verovatno podležu nekim drugim dokumentima, ali bih prosto zbog javnosti i građana Srbije danas morala da dam odgovor da se sporazumi ne potpisuju da bi se po svetu putovalo i da ostanu prazno slovo na papiru. Odličan povod za to jeste mešovita komisija koja se od 2. do 4. novembra, znači, nešto što je potpuno sveže, u Minsku odigrala, pre nepunih nedelju dana i meni je izuzetno drago da je, zajedno sa mnom, ispred Vlade bio i jedan od narodnih poslanika koji danas sedi ovde, ali u svojstvu privrednika. Za godinu dana, tačnije rečeno, od 31. marta kada je potpisan Sporazum o slobodnoj trgovini, a između dva zasedanja Mešovite komisije sa jednom drugom zemljom, po jednom drugom sporazumu koji je ratifikovala ova Narodna skupština, sa Belorusijom se trgovinska i ekonomska saradnja, merena u razmeni, povećala za duplo - sa 47 miliona dolara iz 2009. godine, povećala se na 81 za prvih devet meseci, ili merena pokazateljima za isti vremenski period 2009. u odnosu na 2010. za 108%. Šta to konkretno znači? Da ne bi bilo samo sporazumi, ratifikacije ili papiri, govori činjenica da je uporedo sa zasedanjem Mešovite komisije u Minsku, otvoren salon naše kompanije "Simpo" na jednoj od najatraktivnijih lokacija, sa mogućnošću da kroz strateško partnerstvo sa beloruskim partnerom, plasira svoju robu na izvoz u oblasti Belorusije. Taj salon nije ništa drugo nego jedna jako dobra saradnja koja je u prošloj godini sa Belorusijom uspostavljena u prodaji njihovih proizvoda. Takođe, da ne bi to bilo nešto što je fiktivno, "Agropanonka" iz grada iz kog ste vi, gospođo Tabaković, osnovala je zajedničko preduzeće sa beloruskom kompanijom za početak rada fabrike na proizvodnji, najpre jedne, a iza toga još nekoliko vrsta traktora na teritoriji naše zemlje, a takođe i iz grada iz kog vi niste vi, ali takođe jednog velikog grada, u Kragujevcu zajednička kompanija sa minskimautomobilskim zavodima i kompanije "Vulović" u Kragujevcu za proizvodnju autobusa. Samo na taj način, kroz stratešku saradnju, kroz poboljšavanje bilateralnih i ekonomskih odnosa, kroz česte kontakte, razmene znanja i iskustava, ali i kroz ugovorno-pravni osnov vezan za zakone, za ratifikaciju zakona, sporazuma i ugovora, mi možemo da poboljšamo naš izvoz, možemo da poboljšamo konkurentnost naših proizvoda, da stvorimo jedan kvalitetni okvir i zaposlimo naše ljude. Zbog toga, ovi sporazumi jesu ekstremno važni. Zbog toga zaista pozivam da se vratimo na dnevni red, na sporazume koji će dovesti do poboljšanja bilateralne saradnje između Republike Srbije i zemalja potpisnika.
Poslanik Lidija Dimitrijević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što se na prvi pogled prilikom čitanja ovih predloga zakona o potvrđivanju sporazuma može videti jeste da ih možemo jasno podeliti u dve grupe. U prvoj grupi su sporazumi sa Češkom Republikom i Republikom Maltom, dok su u drugoj sporazumi sa Republikom Azerbejdžan, BiH i Arapskom Republikom Egipat. Ovakva podela je rezultat unošenja u ove sporazume odredaba koje se odnose na teritoriju. Tako je u sporazumu sa Maltom u članu 1. kao jedna od definicija napisano šta izraz teritorija označava u odnosu na Srbiju, a šta u odnosu na Maltu. Kao prva izmena osnovnog sporazuma sa Češkom se javlja definisanje šta pojam teritorija znači u pogledu Republike Srbije, a šta u pogledu Češke Republike. Druga grupa sporazuma sa Azerbejdžanom, BiH i sa Egiptom ovakve odredbe ne sadrži. Ovo je vrlo važno istaći, jer predstavnici Srbije jedan te isti sporazum, kako je gospođa ministar rekla – tipski sporazum, sačinjavaju na različite načine, u zavisnosti od druge ugovorne strane. To na koji će način ugovor biti zaključen, tj. sporazum biti sačinjen, zavisi od toga da li je druga ugovorna strana članica EU i da li poštuje državni integritet Republike Srbije. Tačnije, da li je priznala samoproklamovanu nezavisnost tzv. republike Kosovo. I Češka i Malta su članice EU i obe su zvanično priznale nezavisnost Kosova. Zato je u sporazumima sa njima precizirano šta izraz teritorija znači za jednu stranu, a šta za drugu. Sada ću nešto reći o sporazumu o trgovini i ekonomskoj saradnji sa Azerbejdžanom, kavkaskom zemljom koja je važan politički i ekonomski činilac u kaspijskom regionu i na raskršću istočne Evrope i zapadne Azije. To je država koja je ekonomski izuzetno osnažena. Prošlu godinu je završila sa pozitivnim bilansom od 7 milijardi dolara. Inače ima oko 8 miliona stanovnika. U Bakuu, glavnom gradu, predstavništvo kompanije "Bentli motors" za godinu dana postojanja prodalo je, verovali ili ne, 57 automobila. U martu ove godine u Srbiji je otvorena ambasada Azerbejdžana. Prema rečima njihovog ambasadora, Srbija ima dobar potencijal, posebno kada je reč o Dunavu, lukama na njemu. Privrednici iz Azerbejdžana su veoma zainteresovani za transport na ovom pravcu. Zainteresovani su za saradnju u sferi energetike, poljoprivrede, privatizacije industrije, kao i za mogućnost da investiraju u Srbiju. Azerbejdžan je jako bogat naftom i gasom. Poslednjih godina se sve više ulaže u hemijsku industriju, poljoprivredu, rudarstvo, industriju, mašinogradnju, farmaceutsku tehnologiju. Znači, u one oblasti koje nisu u direktnoj vezi sa naftom i gasom, a Srbiju vide kao svog saradnika u tom delu. Srbija je zainteresovana za razvoj saradnje na sektoru poljoprivrede, energetike, petrohemije, farmacije, turizma, građevinarstva itd. Srbija u Azerbejdžan izvozi proizvode metalurške industrije, hranu i lekove. U 2009. godini, robna razmena između dve zemlje je dostigla vrednost od 5 miliona dolara, tačnije 5,2 miliona dinara, od čega je srpski izvoz u Azerbejdžan bio 4,2 miliona, a uvoz milion dolara, s tim što je mogućnost za rast robne razmene mnogo veća. Ovim sporazumom je definisano da će strane u međusobnoj trgovini odobriti tretman najpovlašćenije nacije za robu poreklom sa teritorija država strana. U obrazloženju za donošenje ovog zakona o potvrđivanju sporazuma je navedeno, a imajući u vidu da ostvareni nivo robne razmene ne beleži rezultate koji odgovaraju potencijalima privreda dve zemlje, realno je očekivati da će se potpisivanjem navedenog sporazuma stvoriti uslovi za povećanje međusobne robne razmene, pre svega, povećanjem izvoza proizvoda i usluga iz Republike Srbije na tržište Azerbejdžana i uspostavljanje viših oblika saradnje. Videćemo kako će predstavnici vlasti u Srbiji iskoristiti ove mogućnosti na pomenutom tržištu. U ovoj grupi sporazuma su i dva sporazuma sa Arapskom Republikom Egipat. Jedan se odnosi na ekonomsku, naučnu i tehničku saradnju, a drugi na saradnju u oblasti turizma. Što se tiče ovog prvog sporazuma, navedeno je da je njegovo potpisivanje inicirala Republika Egipat, još su u oblasti ekonomske saradnje i dalje na snazi sporazumi iz 1957. i 1961. godine, koji su produženi 2006. godine. Dalje je navedeno da je Egipat bio jedan od najznačajnijih ekonomskih partnera Srbije među zemljama u razvoju. Ekonomsku saradnju dveju zemalja u ranijem periodu su karakterisali razvijenost i raznovrsnost formi saradnje, dok sadašnja ekonomska saradnja po sadržini samo delimično predstavlja nastavak ranijih veoma uspešnih odnosa dveju zemalja. To znači da je prethodnih godina Srbija propustila nove šanse, jer je mogla da ima daleko veći obim direktne trgovine sa Egiptom, da učestvuje u razmeni novih tehnologija i ljudskog znanja u realizaciji investicionih i istraživačkih projekata. S druge strane, nije u dovoljnoj meri pružena šansa egipatskim investitorima, bilo u procesu privatizacije, bilo u direktnim investicijama. Prema rečima egipatskog ambasadora u Srbiji, i te kako ima prostora za unapređenje investicija i za zajedničke poduhvate sa velikim potencijalom u turizmu, farmaceutskoj industriji, telekomunikacijama, informacionim tehnologijama, agrobiznisu, industriji nameštaja, u hemikalijama, đubrivima, prehrambenoj i automobilskoj industriji i transferu tehnologije. Što se tiče Republike Egipat,ona ima stabilnu poslovnu sredinu, sa razgranatom ekonomijom, koju predvodi privatni sektor, konkurentne podsticaje, lokalno tržište od 85 miliona žitelja i sporazume o slobodnoj trgovini koji nude pristup velikim tržištima u različitim trgovinskim blokovima Afrike, arapskog sveta i EU. Od 2004. godine ukupan domaći proizvod u Egiptu rastao je po prosečnoj godišnjoj stopi od oko 7,1%. Uz to, Egipat je bio zaštićen od poraznih efekata svetske finansijske krize, i tada je nacionalna privreda zabeležila u 2009. godini rast BDP od 4,8%. Istog dana kada i ovaj sporazum, potpisan je i sporazum o saradnji u oblasti turizma. Poznato je da veliki broj turista iz naše Srbije za svoj godišnji odmor bira baš Egipat. Međutim, turistički potencijal Srbije prilično je neiskorišćen i dobro je što se ovim sporazumom naglašava potreba da se na mnogo bolji način predstavi i ponuda Republike Srbije u oblasti zdravstvenog, kongresnog turizma i manastirskih tura, jer bi ova ponuda mogla da ima dobar plasman. Kada govorimo o kongresnom turizmu u Srbiji, poslednjih godina turistički radnici su mogli samo da se sećaju vremena kada je zemlja bila domaćin raznih skupova, mada postoje određeni nagoveštaji da se stanje može popraviti, jer je Svetska asocijacija kongresa rangirala Srbiju na 55. mesto na svojoj listi. Činjenica je da Srbija ima kongresnih potencijala, ali bi pored Beograda i Novog Sada trebalo podsticati razne grane turizma u planinskim i banjskim mestima. Raznovrsnija i kvalitetnija ponuda učinile bi zemlju konkurentnijom. Za razvoj ovih mesta, poput Zlatibora, Kopaonika, Palića, Fruške Gore, koji osim objekata i vrhova imaju da ponude i razne druge zanimljivosti, potrebno je mnogo investicija u hotele, kongresne sale i ulaganje države u infrastrukturu. U Turističkoj organizaciji Beograda konstatovano je da nedostaje više hotelskih kapaciteta odgovarajućih kategorija, kako bi mogli da konkurišu za skupove od tri do pet hiljada učesnika. Nedostatak smeštaja samo delimično su prevazišli Beograd i Novi Sad, ali bi bilo problema ukoliko bi se održavao kongres za više od pet hiljada učesnika, jer ne bi imali gde da budu smešteni. Inače, poslovni ljudi ili kongresni turisti su veoma zahtevni, pa im je pored kongresnih i smeštajnih kapaciteta potrebno ponuditi mnoge zanimljivosti u neposrednom okruženju. Oni koriste hotelske kapacitete, spremni su da u slobodno vreme upoznaju mesto u kome borave, žele izlete gde bi upoznali znamenitosti, kupuju suvenire i sve ono što im je neophodno za boravak. Zato je poželjno da kongresni centri budu na onim mestima koji u slobodno vreme pružaju i ove sadržaje. Zlatibor je, prema rečima onih koji se bave turističkom ponudom, idealan za kongresni turizam manjeg obima, odnosno za skupove do 300 učesnika. Ta planina ima veoma raznovrsnu ponudu. Svaki slobodan trenutak može da se provede na drugom mestu. Tu je Sirogojno, tu su jezera i ostala mesta. Međutim, na Zlatiboru, kao i u drugim delovima zemlje neophodna su nova ulaganja, kako bi ponuda zadovoljila turiste naviknute na najbolje. Srbija jeste strategijom razvoja turizma definisala kongresni biznis kao jedan od prvih proizvoda koje treba razvijati. Ukoliko to ne ostane samo slovo na papiru, ukoliko se na tome bude radilo, moglo bi se računati na značajne prihode, jer poslovni ljudi koji dolaze na skupove, najčešće ostanu po nekoliko dana i potroše nekoliko hiljada evra. Podaci koji su objavljeni pokazuju da se za tri dana u proseku potroši oko 2350 evra. Evidentan problem je u Srbiji taj što, pored problema sa smeštajnim kapacitetima, postoji problem i sa ljudima, jer potencijalni organizatori na odgovor čekaju i po sedam dana, dok je svetski standard da se informacija dobije u roku od 150 minuta. Ovo sve nesumnjivo govori da mora da se promeni celokupno okruženje. Poražavajući su podaci sa svetskog ekonomskog foruma od pre nekoliko dana koji pokazuju da po stanju infrastrukture Srbija zauzima 122. mesto u konkurenciji od 133. zemlje. Po ažurnosti i izdavanja građevinskih dozvola, Srbija je na 176. mestu, a ovo istraživanje je sprovela Svetska banka, a kada se radi o korupciji, nalazimo se kao i prošle godine na 78. mestu, zajedno sa Kolumbijom, Peruom, Tajlandom, Kinom i Grčkom. Prema podacima Agencije za strana ulaganja i promociju izvoza, zaključno sa avgustom, u Srbiju je ušlo oko milijardu dolara direktnih investicija, a da je to malo, potvrđuje primer Crne Gore, koja je po broju stanovnika osam puta manja od Srbije, a dobila je 670 miliona investicija. Svetska banka i međunarodne finansijske korporacije su Srbiju rangirale na 74. poziciju. Po problemu organizovanog kriminala nalazimo se na 109. mestu, a po nezavisnosti sudstva na 110. mestu, a po efikasnosti antimonopolske politike Srbija je rangirana na 130. mestu od ukupno 133. zemlje. Pomenula sam malopre da podaci svetskog ekonomskog foruma pokazuju da je Srbija po stanju infrastrukture rangirana na 122. mestu od ukupno 133. zemlje. Osvrnuću se na Zakon o potvrđivanju protokola između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Češke, uz sporazum o ekonomskoj saradnji. Ovaj Protokol odnosi se na saradnju u oblasti infrastrukture, jer ova oblast nije bila obuhvaćena osnovnim sporazumom o ekonomskoj saradnji. Strane ugovornice su se složile da je prioritet saradnje u ovom trenutku modernizacija i rekonstrukcija železničkog Koridora 10, projekat Niš-Dimitrovgrad, s tim da mešoviti komitet može predložiti i druge prioritete. U članu 9. stav 3. Protokola rečeno je da u cilju finansiranja ovog prioritetnog projekta, nadležni organi država strana ugovornica razmotriće pripremljene finansijske olakšice Češke eksportne banke, prihvatljivu za državu, stranu ugovornicu u svojstvu zajmoprimca ili davaoca garancija. Ovo za Republiku Srbiju znači nastavak prakse i da se za skoro svaki projekat mora uzeti kredit iz inostranstva. Što se konkretnog projekta tiče, rekonstrukcije železničkog Koridora 10, priča oko njegove realizacije je malo duža. Samo podsećanja radi, železnička pruga Niš-Dimitrovgrad, granica Bugarske, izgrađena je 1888. godine, dugačka je 104 metra, ima jedan kolosek. Inače, ova pruga ima veliki nacionalni i međunarodni značaj, svrstana je među najvažnije magistralne pruge Evrope, E 70, deo je plana evropskog Koridora 10 i nalazi se u mreži pruga jugoistočne Evrope. Rekonstrukcija ovog železničkog dela mnogo puta je do sada predstavljena kao prioritet, u stvari svake godine otkako je ova vlada formirana, najpre u 2008. godini je ministar za infrastrukturu rekao da su za železnički deo Koridora odobreni krediti međunarodnih banaka, iako je on najavio da će rekonstrukcija pruge Niš-Dimitrovgrad biti završena 2009. godine, već na proleće iste godine stiglo je do pomeranja tog posla. Zatim je direktor za investicije Železnica Srbije 12. marta na proleće 2009. godine rekao da tender za remont i sanaciju pruge Dimitrovgrad – Niš, duge 60 kilometara, biće raspisan u junu, a radovi bi trebalo da počnu u oktobru. Do kraja 2009. godine radovi nisu počeli i onda je po treći put najavljena rekonstrukcija ovog dela kao prioritet, a najavljuje generalni direktor Železnica. U narednoj godini prioritetni projekti će biti izgradnja beogradskog železničkog čvora, rekonstrukcija i elektrifikacija pruge Niš – Dimitrovgrad. Znači, to je pri kraju u decembru 2009. godine. S obzirom da se ništa nije dogodilo, u maju 2010. godine potpisan je ovaj protokol i najavljeno je da će prvi projekat biti upravo obnova ovog spornog dela pruge i da će za tu namenu Češka ekspertna banka odobriti Vladi Srbije kredit od 120 miliona evra za elektrifikaciju tog dela pruge. Radovi će trajati negde od tri i po do četiri godine. To su reči direktora Železnica. Kao što vidimo, već je bilo nekih kredita, planiraju se i novi, a kada će se ova pruga uraditi, videćemo. Sve u svemu, kad god se ona pomene, tu je odmah i pominjanje kredita. Završiću ovu diskusiju podsećanjem na ono što sam rekla na početku. Da li jedna Vlada koja sebe naziva odgovornom ima prava da potpisuje međunarodne sporazume sa ovakvim odredbama, koje se odnose na teritoriju, a koje imamo u sporazumima sa Republikom Maltom i Češkom Republikom? Teritorija je teritorija za svaku ugovornu stranu i ovaj termin ne može biti različit za različite potpisnike sporazuma. U ovim sporazumima očigledno nema jednakosti ugovornih strana, jer se radi o državama koje ne poštuju teritorijalni integritet Republike Srbije i to je jasno izraženo različitim tumačenjem teritorije. Zato je stav SRS da međunarodne ugovore koji su postavljeni na ovako nejednakim osnovama, na nezdravim temeljima, predstavnici Vlade Republike Srbije ni u kom slučaju nisu trebali da potpišu u ovom obliku, tj. sa različitim definisanjem teritorije, niti da ih Narodna skupština potvrdi.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na rad po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka koje su na dnevnom redu. Dajem reč narodnom poslaniku Dušanu Mariću.
Dame i gospodo, razvijanje dobrih komšijskih odnosa i potpisivanje međudržavnih sporazuma sa BiH je od prvorazrednog značaja za Srbiju i srpski narod, zato što je BiH matična država srpskog naroda, pravoslavne, rimokatoličke i islamske veroispovesti. Potpisivanje ovog sporazuma će u svakom slučaju doprineti da građani i jedne i druge zemlje lakše dolaze do onih turističkih destinacija koje ih zanimaju. Međutim, ono što meni smeta, jeste to što stičem utisak da se ovi odnosi između BiH i Srbije razvijaju isključivo tako što Srbija stalno jednostrano čini određene ustupke na političkom, ali i ekonomskom planu, često i na svoju štetu. Smatram da bi potpisivanje pojedinih međudržavnih ugovora sa BiH, zbog ove skorije prošlosti, trebalo usloviti rešavanjem nekih spornih pitanja koja opterećuju odnose između dve države i odnose između dva naroda. Bez toga nema pomirenja između Srba i Muslimana, a bez pomirenja između Srba i Muslimana nema pomirenja i nema dobrih odnosa između BiH i Srbije. Prvo što Beograd mora da zahteva, to je da se u Sarajevu i Federaciji BiH zaustavi ratna retorika i govor mržnje protiv Srbije i Republike Srpske. Govori dosadašnjeg člana predsedništva BiH, Harisa Silajdžića, vrhovnog verskog poglavara islamske zajednice, Mustafe Cerića i još nekih muslimanskih prvaka i zvaničnika, su puni patološke mržnje prema svemu što je srpsko i srbijansko. Kada pratite informativni program Federacije BiH stanje je još gore. Jednostavno teško se oteti utisku da je rat u BiH završen. U tom programu Srbija je još uvek agresor na BiH, Srbi su četnici i zločinci, a Republika Srpska genocidna tvorevina koju što pre treba ukinuti. Sa druge strane, Naser Orić, Sefer Halilović, Alija Izetbegović i Muslimani uopšte su nevinašcad. Jedino što im se nekako omaklo da izazovu rat i da u tom ratu ubiju više od 20 hiljada Srba. Jednostavno, uporno i sistematski Srbima se nameće uloga dežurnog krivca i nekog remetilačkog faktora u BiH i to stvara osećaj mržnje između dva naroda u BiH. Uporedo sa medijskom, protiv Srba se vodi i jedna kampanja kroz pravosudni sistem BiH. Praktično svi Srbi muškarci koji su proterani ili izbegli iz BiH su zbog pravosudnog… Ovo je tema, zato što govorim o odnosima između dve države. Praktično ne prođe mesec dana a da tužilaštvo BiH ne podigne neku optužnicu za zločine koji su počinjeni u toku rata. Od 10 optužnica koje podiže tužilaštvo u Sarajevu, devet je podignuto protiv Srba, jedna je podignuta protiv Muslimana ili protiv Hrvata. (Predsednik: Izvinite, zaista pokušavam od početka da nađem nit koja vas spaja sa temom i ne uspevam. Molim vas da ipak malo primerite vokabular temi. Zahvaljujem.) Znate o čemu se radi? Mi razgovaramo o međudržavnom sporazumu između BiH i Srbije. Ako dve države potpisuje međudržavni sporazum, onda teme rasprave u parlamentu, jedne ili druge države, u svakom slučaju moraju da budu celokupni odnosi između dve države i dva naroda. Ja ću se kasnije baviti i nekim temama koje se konkretno tiču turizma, ali smatrao sam da imam pravo da napravim jedan ovakav uvod zato što ukazujem na jedan neravnopravan položaj srpskog naroda u BiH i ukazujem na potrebu da Republika Srbija zbog toga prilikom potpisivanja međudržavnih ugovora uloži određeni napor da se taj odnos prema srpskom narodu poboljša. Treće, smatram da Srbija na dnevni red razgovora sa Sarajevom treba da postavi pitanje eliminisanja posledica etničkog čišćenja koje je počinjeno nad srpskim narodom u BiH. Tu pre svega mislim na uslove, na stvaranje uslova da se prognani Srbi vrate u BiH. Podsećam da je iz Federacije BiH proterano nekoliko stotina hiljada ljudi. Navešću samo nekoliko primera pa da se, kako vi kažete, vratim temi i turizmu. U Sarajevu je pre rata živelo 160 hiljada Srba. Sada u Sarajevu živi sedam hiljada Srba. Više od pet hiljada Srba iz Sarajeva je pobijeno, 140 hiljada je proterano u ratu ili nekoliko meseci nakon završetka rata, a u posleratnim godinama iz Sarajeva se iselilo 15 hiljada Srba. Zašto se Srbi iseljavaju iz Sarajeva? Zato što su po svemu građani drugog reda. Apsolutno je skoro nemoguće da Srbin u Sarajevu dobije posao u državnoj instituciji, a mogućnost da Srbin dobije neko rukovodeće radno mesto u privredi ili neku političku funkciju je misaona imenica. Sad da se malo pozabavimo nekim turističkim temama. Jedna od najvećih turističkih atrakcija u BiH je Visoko. Ljubitelji lika i dela Alije Izetbegovića, arheolozi tvrde da su na jednom lokalitetu kod Visokog pronašli piramidu. Naglo su ustanovili da jedna planina iznad Visokog nije planina nego piramida, jedno 50 puta veća od egipatskih piramida. Podsećam da je Visoko svojevremeno u srednjem veku bilo sedište bosanske srednjovekovne države i sedište nekoliko bosanskih kraljeva. Kakve ovo veze ima sa turizmom? Ima veze što turisti dolaze u Visoko nadajući se da će videti piramidu. Ono što hoću da kažem jeste da je mnogo veća mogućnost da turisti koji dođu u Visoko sretnu živog faraona nego da sretnu živog Srbina. Zašto ovo kažem? Zato što na području Visokog postoji 57 srpskih sela u kojima su Srbi bili stoprocentno stanovništvo do 2. aprila 1992. godine. Trenutno u tim selima nema žive duše. Još jednom podsećam na jednu od najpoznatijih bosanskih sevdalinki koja je glasila: "Sa Igmana pogledat je lijepo, gdje se Bosna razlijeva daleko". Kad pogledate sa Igmana, vidite Bosnu, vidite na jednoj strani život, vidite sela u kojima se živi, to su muslimanska sela, a na drugoj strani vidite u korov zarasle ruševine. Srbi pobijeni ili proterani, voćnjaci i šume posečeni, crkve porušene, groblja porušena, njive neuzorane. Sledeća turistička atrakcija u BiH je vodopad "Visočica" na Ozrenu, koji je visok oko 80 metara. To je bio i ostao jedan od najvećih vodopada na području bivše Jugoslavije i na području Balkana. Uz vodopad, turisti koji su dolazili pre rata mogli su da vide lepa srpska sela, razvijena, sa određenim turističkim sadržajima. Ta sela su čak imala mogućnost da razvijaju ovo što vi sada nazivate seoski turizam. Sada turisti koji dođu da vide vodopad "Visočicu" mogu da vide više od 30 potpuno uništenih srpskih sela na Ozrenu, koja se nalaze pod muslimanskom vlašću, koja se nalaze na teritoriji Federacije BiH i u kojima slovom i brojem ne živi ni jedna živa duša. Ukazujem na još nekoliko činjenica. Kupres, takođe turističko mesto, olimpijski tereni, zimski olimpijski centar, četiri žičare, hoteli A i B kategorije. Izgradilo je 700 ljudi iz Splita i Dubrovnika vikendice. Šta je problem? Problem u vezi ovog sporazuma o turističkoj saradnji između Srbije i BiH nije problem, ali je problem što nije problem. Problem je vlasti u Srbiji. U gradu Kupresu je pre rata živelo 60% Srba, ukupno 4.500 Srba. Sada u Kupresu živi slovom i brojem sedam Srba prosečne starosti iznad 60 godina, u Tomislavgradu devet Srba, u Čapljini nema nijednog Srbina, u starom srpskom gradu Ključu, koji je jedna izuzetno turistička atrakcija, stara tvrđava u Ključu, u kojem su srpski plemići Kotromanići najduže odolevali turskom okupatoru, slovom i brojem živi 18 Srba. U Bihaću, a ne moram da vam nabrajam sve turističke potencijale Bihaća, verovatno ste čitali Branka Ćopića i znate o čemu se radi, pre rata je živelo 16.000 Srba, sada ih ima 380. Navešću još jedan podatak, vrlo bitan, podatak o kojem bi Srbija, kao matična država srpskog naroda, trebalo da vodi računa. U najmanje 70 srpskih naselja u Federaciji BiH, u kojima živi ukupno 15.000 stanovnika, među kojima je i 2.000 dece, još uvek nema električne energije, a podsećam da je od rata prošlo 15 godina. Predlažem da Republika Srbija onih 10 miliona evra koje je predvidela za nagradu za hapšenje Ratka Mladića uloži u infrastrukturu, u razvijanje ovih sela, u dovođenje električne energije u ova sela, kako bi ova naselja mogla da razvijaju seoski turizam i primaju turiste iz Srbije. Četvrto pitanje koje dve države moraju da reše jeste pitanje razgraničenja između dve zemlje i pokušaj BiH da se na jedan podmukao način dočepa ogromnih prirodnih, ekonomskih, ali i turističkih potencijala Republike Srbije. BiH svojata i bez ikakve naknade godinama koristi nekoliko hiljada hektara zemljišta, uglavnom u dolini reke Drine, koja je u vlasništvu Republike Srbije. Za građane koji prate ovaj prenos verovatno je zanimljiv jedan neverovatan podatak, da se čak i granični prelazi BiH prema Srbiji, u Rači i granični prelaz Pavlovića most, nalaze na teritoriji Srbije. Do ove situacije je došlo zbog pomeranja korita reke Drine. Reka Drina se vremenom pomerala na teritoriju Srbije. Ranije je granica bila određena sredinom reke Drine, sada vlasti u Sarajevu žele da iskoriste ovo delovanje prirode i da sa pomeranjem reke Drine pomere i granicu sa Srbijom u teritoriju Republike Srbije. Naime, oni insistiraju da je prirodna granica reka i da granica treba da ide sredinom reke, što se i praktikuje u međudržavnim odnosima. Međutim, jasno je da u ovom slučaju to ne može da se primeni, iz razloga što se narušava teritorijalni integritet Republike Srbije. Na taj način BiH želi da Srbiji otme ne samo nekoliko hiljada hektara zemljišta na levoj obali Drine, ne samo atraktivnih turističkih potencijala na području Zvornika, Bajine Bašte, Perućca, nego i dve hidrocentrale. Samo ističem jedan bitan podatak, učesnici Drinske regate malo bolje znaju o čemu govorim, kada su građene hidrocentrale na Drini, u Zvorniku i Bajinoj Bašti, od prvog do poslednjeg dinara njihovu izgradnju je finansirala Republika Srbija. Na osnovu sporazuma Vlade u Beogradu i Vlade u Sarajevu, Srbija je otkupila zemljišta i postala vlasnik zemljišta na kojem su izgrađene hidrocentrale i zemljišta koje je potopljeno akumulacijom zvorničkog jezera i jezera kod Bajine Bašte. Sa stanovišta ovog zakona, bitno je to da na ovaj način BiH nastoji da postane i suvlasnike nepresušnih turističkih potencijala na spornom području u dolini reke Drine. Međudržavni razgovori o ovom pitanju vode se deset godina. Međutim, nema nikakvog pomaka, iako postoji zajednička komisija, zato što vlast u Sarajevu ne želi da napravi nikakav kompromis. Zadnja stvar, reći ću nekoliko reči od jednom od najpoznatijih turističkih lokaliteta u BiH. U pitanju je značajno kulturno-istorijsko srpsko nasleđe, a ukazujem na njega iz razloga što smatram da bi Republika Srbija, prilikom potpisivanja ovakvog sporazuma, morala da povede više računa o zaštiti srpskog istorijskog i kulturnog nasleđa koji, u svakom slučaju, predstavlja i turistički potencijal BiH. Naime, neizostavni deo svih ekskurzije iz Srbije u Sarajevo, svih poseta turista u Sarajevu, bila je i poseta mestima i eksponatima koji su bili vezani za atentat u Sarajevu 1914. godine, za Gavrila Principa i "Mladu Bosnu". Muzej "Mlade Bosne" je zatvoren. Većina muzejskih eksponata je uništena. Znate koji eksponati su uništeni? Uništeni su oni eksponati koji se odnose na "Mladu Bosnu" i Gavrila Principa, a eksponati koji se odnose na Franca Ferdinanda, na austrougarskog okupatora, nisu dirnuti. Spomen ploča koja je postojala na mestu atentata, na zgradi sarajevske Vjećnice, završila je u Miljacki. Na mestu sa kojeg je Gavrilo Princip pucao, to je takođe bila turistička atrakcija, nalazi se jedno spomen obeležje, u pitanju su bile stope Gavrila Principa. Te stope su smetale i zalivene su betonom. Ono što je najvažnije jeste da u Sarajevu više ne postoji most Gavrila Principa, sada se taj most zove most Franca Ferdinanda. Ovo nasilje nad srpskom kulturno-istorijskom baštinom, nad turističkom ponudom srpskog Sarajeva, obrazloženo je naučnim objašnjenjem utemeljenim na moralnim načelima i mišljenjem muslimanskih vlasti u Sarajevu da je Gavrilo Princip četnik i terorista, preteča Radovana Karadžića i Ratka Mladića, mada ima onih koji tvrde da je on učesnik zajedničkog zločinačkog poduhvata sa njima dvojicom, a prestolonaslednik austrougarske i komandant germanske vojske koja je BiH držala pod okupacijom, po stanovištu muslimanskih prvaka u Sarajevu, bio je jedan posve fini gospodin i prijatelj BiH. Ono što se najviše ističe kao njegova zasluga i dokaz prijateljstva prema BiH jeste to što se zalagao za vojničku okupaciju BiH. Podsećam da je Franc Ferdinand u BiH došao kao komandant vojske austrougarske da izvrši smotru jedinica koje su vršile manevre u priobalju uz reku Drinu i pripremala se da izvrši agresiju na Republiku Srbiju. Znači, dame i gospodo, radi se o grubom pokušaju prekrajanja istorije jednog događaja koji ima izuzetan značaj u istorijskom, moralnom, psihološkom smislu, za kompletan srpski narod, za Republiku Srbiju i za Republiku Srpsku. Smatram da je Republika Srbija, kao matična država srpskog naroda, kao garant Dejtonskog sporazuma i postojanje ovakve Dejtonske BiH, dužna da se tom pokušaju suprotstavi. Konkretno, smatram da bi Vlada Republike Srbije, odnosno da je Vlada Republike Srbije, pre potpisivanja ovog sporazuma, morala da zahteva i da izdejstvuje od muslimanskih vlasti u Sarajevu da se mostu Gavrila Principa na Miljacki vrati njegovo ime.
Poslanik Dragan Stevanović ima reč. Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dejanović, smatram, čini mi se i sve kolege SRS, da vokabular Dušana Marića uopšte nije bio neprimeren mestu na kom se nalazi. Naprotiv, neko u Srbiji mora i o srpskim žrtvama da govori. Ne možemo samo da se izvinjavamo od Potočara do Vukovara ili ne znam gde ćemo sve još da završimo ...
Gospodine Stevanoviću, zaista se izvinjavam, na temu turizam mislim da vokabular nije bio primeren, nisam govorila o neprimerenosti teme prostoru, nego dnevnom redu. Niste me dobro razumeli.
Da ste mi dozvolili da završim, videli biste da isto mislimo. E, sad vidite, da bi neko razvijao i unapređivao ekonomske odnose, između ostalog i turizam, tu u stvari postoji gomila stvari koje pre toga moraju da se reše, a da bismo ih rešili moramo da prihvatimo činjenicu da u ratu postoje dve strane i da su bili jedni žrtve, a bogami i mi smo bili žrtve. Pošto vlast nije spremna i opredeljena da o tim žrtvama govori, da insistira kod onih drugih strana da poštuju ugovore, obaveze koje su kroz sporazume potpisali sa ovom državom, da omoguće, pre svega Srbima, da se vrate tamo odakle su ih isterali i da uspostavljaju sve ostalo što proističe iz tih sporazuma, znate, onda ne možemo da govorimo o ozbiljnom, ekonomskom i napretku, i saradnji i unapređenju turizma. Neko, ponavljam, u Skupštini i Srbiji o tome mora da govori. Vi, gospođo ministar, dobili ste jedno ozbiljno pitanje odavde. Moja koleginica Lidija Dimitrijević vas je pitala, tiče se sporazuma sa Maltom, a odnosi se na definiciju i teritoriju. Bilo bi korektno da nam kažete šta je definisalo pojam teritorije ovako kako ste vi to definisali u ovom sporazumu? Ovaj sporazum je, čini mi se, potpisivao predsednik vaše stranke gospodin Dinkić. Gospodin Dinkić to nikada nije krio? Jedan od prvih poteza kojim se pohvalio jeste da je državu rasteretio duga koji se odnosi na kreditna zaduživanja za KiM. Tako je 400 miliona dolara bilo kod Pariskog i Londonskog kluba, to je možda bilo još i prošle godine. U ovaj sporazum je očigledno pretočena politika koju vodi vaša stranka, ali i politika koju vodi DS, pa ću čak otići korak dalje da kažem da vaš šef ima i hrabrosti da to pokaže, a oni lažu građane. Oni pričaju da je Kosovo u ustavnom poretku Republike Srbije, a čine sve da to tako ne bude. Čine sve da potvrde priču koju ste vi uneli u ovaj sporazum i da ne bude problema ili nedoumica kod javnosti, ali i kod kolega poslanika koji ovde sede, ovde se kaže da je teritorija u odnosu na Republiku Srbiju, izraz teritorija označava teritoriju nad kojom Republika Srbija vrši suverena prava i jurisdikciju u skladu sa svojim nacionalnim zakonodavstvom i međunarodnim pravom. Da li ovo znači da se sporazum neće odnositi na teritoriju KiM, za koju ova većina kaže da je u ustavnom poretku Republike Srbije, odnosno da je to deo Republike Srbije? To bi bilo lepo da nam kažete. Države koje nisu u EU, a sa kojima potpisujemo sporazume na ovakvoj definiciji nisu insistirale. Ovo traži Malta kao član EU, ovo traži Češka kao član EU, hoćemo odgovor. Zašto niste napisali jasno i decidno, ako zaista mislite da ovo ne može ili ne treba da se primenjuje? Nismo mi svesni, odnosno nesvesni činjenice da je implementacija ovakvih sporazuma sporna na KiM, ali mi ovim i sličnim dokumentima moramo da tražimo i da predstavljamo logistiku našim diplomatskim naporima da tu teritoriju nikada ne predamo, ali vi na tako nešto niste spremni, to je vaša politika, ali nemojte da obmanjujete javnost i građane u predizbornim kampanjama za predsedničke, parlamentarne izbore i za kampanju za koju se očigledno spremate i u koju ulazite. To je nekorektno i javnost to mora da zna. Sa SRS niko nema problema, dilema i nedoumica. To je tako i od toga se ne odstupa. Nas ne interesuje EU, ako je cena KiM. Da nam nije neophodna, i ovi sporazumi govore, ali vi na takve korake niste spremni, niste spremni da pričate bajke o EU, državu ste nikad dalje oterali, odmakli u standardima od EU, to vam govore izveštaji, to vam govori svakodnevni život u Republici Srbiji, to govore ljudi sa kojima se i vi srećete. Pričamo o EU, žrtvujući KiM za to, a ne iznalazeći hrabrosti za vas koji to radite da to priznate, jer znate da to politički košta i u kampanjii u izborima. Hteo bih u obilju neukusa koji nam stiže iz Vlade, moram za nešto i da vas pohvalim, gospođo Kalanović, vi kao jedan osvedočeni Evropejac danas likujete na saradnju sa Belorusijom. Nekada ste pljuvali SRS zbog saradnje sa Rusijom i Belorusijom. Treba da vas podsećam na 2000. godinu šta ste nam pričali – vi ćete sa Rusima i Belorusima. Danas likujete, zato što ste ostvarili, čini mi se da ste rekli, 80 miliona na godišnjem nivou, unapredili ste saradnju sa Belorusijom. Što je ne unaprediste sa nekom evropskom državom? Šta ćete njima da prodate? Što ne kažete ovom narodu koji nas gleda koliko milijardi vam treba da unapredite standarde da biste izvozili u EU, pa da im prodajete gotove proizvode od poljoprivrede pa do industrije, a ne sirovine i repromaterijal? Razmenu imamo nisko produktivnu, a to vam se politički ne isplati da pričate i da eksploatišete. Vi nama ukazujete na činjenicu da je jedan poslanik bio s vama. Neka se pohvali šta je tamo uradio. Pozovite tog poslanika da se pohvali likvidnošću ove države i likvidnošću u kojoj posluje njegova firma, pa da vidite šta znači obezbediti platu za 50 zaposlenih radnika i kako to izgleda sa pozicije privrednika dugogodišnjeg, a kako to izgleda iz vaših ministarskih kabineta, pa da vidite kakva je razlika. Meni je zaista drago što je "Simpo", pošto dolazi sa juga Srbije, iz okruga iz koga sam ja i zaista mi je drago što je to tako. Na kraju krajeva, Vranje, pa Srbija, imaće koristi od svega toga, ali morate, rekao sam stotinu puta da nađete meru kojom ćete određene političke teme da eksploatišete. Ne može Belorusija kada dolazite na vlast da bude ogavna i za prezir, ali kada vam služi da politički trijumfujete i eventualno pobedite da vam služi na korist. To tako ne ide. Jednom dođe kraj takvoj malicioznoj političkoj priči. Ovde nas sada ubeđujete kako je država potpisala 44 ovakva sporazuma. Smešno je vama znam, smešno je, zato nam država i jeste ovakva što sve sa podsmehom prihvatate i radite. Četrdeset četiri sporazuma, Hajde, kažite nam, gospođo ministar, koliko su oni unapredili našu ekonomiju? Koliko su oni doprineli da statistika kaže da je spoljnotrgovinski deficit sa inostranstvom pao u ovoj godini? Jeste pao, ali što ne kažete zašto? Zato što je pao uvoz, a ne zato što je porastao izvoz. To je slabost naše države, a ne ekonomski napredak ili razvoj, kako nas vi i vaši politički šefovi, kolege iz Vlade, uveravate da smo izašli iz krize u koju jedno vreme nismo ni ušli, u kojoj ste vi i vaši šefovi prepoznali razvojne šanse, ali kada vam treba da eksploatišete kao političku temu svu nesreću prelivanja ekonomske krize u Srbiji, onda tu ne birate ni sredstva ni način, ni intenzitet kako ćete to da radite. Recite nam efekte 44 sporazuma. Govorite o sporazumima sa Rusijom i sa Kinom. Više ne znam ko je u ovoj sali SRS, vi koji sedite tamo ili mi koji sedimo ovde. Da li znate šta je ministarka Dragutinović danas rekla – na svu sreću imamo sporazume sa Rusijom i Kinom koji su povoljni. "Na svu sreću."? Oni nam služe za nešto povoljno, ali ćemo njihovo opredeljenje da nam u Savetu bezbednosti pomažu da obesmišljavamo, i njih i 60 drugih država, koje smo napravili magarcima u Generalnoj skupštini zbog politike koju vodite, ali kada treba da kažemo da je dobro to što oni rade, super je, srećni smo, imamo Rusiju i Kinu, daju nam povoljne kredite. Pohvalite se eksploatacijom povoljnih trgovinskih sporazuma koje ste imali sa Rusijom. Taj sporazum sa Rusijom su koristili svi u svetu samo vi u Srbiji niste, vaša DOS-ovska vlast od 2000. godine naovamo. Otvarali su firme iz inostranstva ovde u Srbiji da bi koristili te privilegije ili benefite. Vi ste se tome podsmevali, Evropejci, takva politika SRS i prijateljstva i saradnje ekonomskih odnosa sa Rusijom. I onda počnete vi ovde o tim sporazumima i o našoj sreći što ih imamo da govorite i da pričate. Pa ćemo posle posete našeg velikog predsednika u Azerbejdžanu da unapređujemo odnose sa njima. Godišnja razmena 2008. godine 12 miliona, sada je pala na 5,2 u prošloj godini. Trgovinska razmena sa Azerbejdžanom 5,2 miliona, 10 miliona za špijune koji kažu gde je Ratko Mladić. To je odnos vrednosti i veličine. Oni su za nas zainteresovani, koleginica Dimitrijević je rekla, za luke. Da li znate šta vam je nauka rekla? Izgubićete strateški položaj na koridoru 7 zato što ste pljačkaškim i kriminalnim privatizacijama uništili luke u Republici Srbiji. To, gospođo ministar, piše u Prostornom planu Republike Srbije koji će ovaj saziv usvojiti za nekoliko dana. To vam ne kaže SRS, iako to misli i slaže se s tim, ali to kaže nauka. To ne možete da osporite. Mi se zaklinjemo u saradnju sa Azerbejdžanom. Šta hoćete da im predajete? Agrarni kompleks, građevinarstvo i turizma. Agrarni kompleks je jedini kompleks koji ostvaruje suficit. Koliko iz budžeta dajete njima, a koliko uzimate vi za NIP? Agrarni kompleks koji ima stočarstvo na nivou 910. Nivo stočarstva u Srbiji je na 910. godini. Šta ćete da im prodate? Nemate mleka u beogradskim tržnim centrima. Zbog nas nema mleka u Srbiji? Pa, donosite uredbe navodno da sređujete stanje, a tim uredbama davite male proizvođače mleka. Da li je tako, gospodine Živanoviću? Rekli proizvođači mleka, a ne SRS. Vama je sve podsmeh. Trideset posto građevinske industrije danas i operativeu Srbiji samo radi. Oni predstavljaju najveći balast za industrijsku statistiku u Srbiji, građevinari. Koridor 10 – stoji, obilaznice – stoje, mostovi – stoje. Zašto stoje, objasnite mi? Stoji 800 miliona dolara pod povoljnim uslovima. Da li znate zašto, gospođo Kalanović? Zato što vaša Vlada nema projekte da stavi taj novac u funkciju, ali zato Vlada može da uzme 250 miliona da finansira budžetski deficit. U državi apsurda sve je za podsmeh, slažem se. Mnogi zbog ovog plaču danas u Srbiji, od onih koji seku sebi prste, pa do onih koji su tu svaki dan pred ovim Ministarstvom ekonomije i regionalnog razvoja, pa do onih radnika u Surdulici iz koje dolazi, koji stoje na krovu fabrike već nekoliko dana, štrajkuju šest meseci i Agencija za privatizaciju ne može da reši problem, ovako ili onako, ali da ga reši. Vi sad nama pričate da ovi sporazumi predstavljaju dobru polaznu osnovu za ekonomsku saradnju sa ovim državama. Trista drugih ili gomilu drugih stvari ste morali prvo u ovoj državi da rešite, pa da ovo predstavlja polaznu osnovu. Kakav je investicioni ambijent u ovoj državi? Koga ćete vi da zainteresujete da dođe u državu? Budžetom ste projektovali investicije za ovu godinu milijardu 400 miliona evra. Koliko je ostvareno investicija u ovoj godini? Pretpostavljam 5.000 milijardi. Odakle onda deficit kada je tako sve sjajno? Šta je sa imovinom? Vaša stranka okapava pred Skupštinom da se u dnevni red uvrsti zakon o imovini, da se reši imovina ove zemlje. Nema saglasnosti. Šta je sa katastrom nepokretnosti, šta je sa strateškim dokumentima? Gospođo Kalanović, najveće regionalne razlike nastale su u Srbiji u vaše vreme, u vreme DOS-ovskih vlada, to takođe nauka piše i kaže. Kog ćete to investitora, pa ako treba iz Azerbejdžana, da naterate da investira u Trgovište, recimo? U Trgovište koje doživelo štetu od 200 miliona evra, vaša Vlada dala 80 evra, u robi i novcu, sveukupno. Delili ste ljudima tanga gaćice i brusthaltere, koje je tržišna inspekcija zaplenila od uličnih prodavaca. Proverite to. Smešno. Buđavu slaninu ste tim ljudima delili. Vi govorite o ekonomskoj saradnji sa inostranstvom. Ko vas ozbiljno da shvati? Za saradnju treba dvoje. Za saradnju neko mora da vas doživi kao partnera, vi koji ste ismejali sve što ste mogli ismejati, pri tom mislim na Vladu, ne mislim lično na vas naravno. Hoćete s nekim da sarađujete. Razbacujete se brojkama, milion, dva, tri, pet miliona evra, onoliko koliko prosečan tajkun potroši na jahtu u Srbiji. Tajkuni koji vas grle po ambasadama, i vaše političke saradnike i ove koji nesebično troše sve napore da liče na vas, od kanadske ambasada pa ne znam dokle, na travnjacima. I vi nas uveravate da su ovo osnove za podizanje ekonomske saradnje i odnosa privrede RS itd. Šta je sa sveobuhvatnom reformom propisa? Dokle ste stigli s tim? Nidokle. Šta je s poreskom izvesnošću, konzistentnim poreskim sistemom? Šta je sa pravnom sigurnošću i pravnom zaštitom? Ljudi naprave dugove, zatvore radnje i nikom ništa. Sudovi to ne mogu da naplate, ne mogu da pravno zaštite ljude, privredne subjekte. Šta je sa platama, sa porezima, sa doprinosima, sa izvršnim sudskim rešenjima? Ko u tako pravno nesigurnoj zemlji da dođe i investira? Samo vi i vaš "Fijat". Vi date sto, odnosno sedamsto,a oni sto miliona i cveta automobilska industrija. U državi u kojoj možemo da pravimo mleko i meso, pravićemo kola. Ne dovodim u pitanje potrebu da i tu radimo, ali postoji nešto što pravi suficit, nešto što ova država mora da stavi na prvo mesto. Vi ćete da sarađujete sa svetom sa nula zarez nešto procenata budžeta za nauku. Prestanite više da se podsmevate i Skupštini i narodu, svi vi koji dolazite iz ove Vlade. Znate li šta je gospođa Dragutinović rekla malopre? Za nju je bankrot jedini spas za JAT, za nju je bankrot najbolji model, ali nas uverava da treba da glasamo za kredit koji treba da bude 51 milion i pita nas poslanike – da biste izašli na ispit, treba da naučite nešto. Da naučimo mi nešto, a budžetski deficit 120 milijardi dinara, projektovan, da li će biti toliki, videćemo, pošto su vam ambicije porasle kako se bliži 2011. godina, pa vam MMF kaže da je problem projekcije za narednu godinu upravo vaš šef, koji traži 20 milijardi više za sebe. Ne moramo mi da vas gađamo, vaši vas gađaju. Oni u vama više ne prepoznaju one na koje treba da se oslone. Šta mi da vam kažemo? Prema tome, gospođo Kalanović, da ostane malo vremena i za mog uvaženog kolegu Krasića, koji ima često običaj da vam kaže – država je ozbiljna stvar, mnogo više od podsmeha i od telefona. Prema tome, mi ovo ne možemo da podržimo, a ponajmanje argumente koje ste izneli pred nas.
Gospođo ministar, izvinite, ali nastavićemo rad sutra, pa ću vam sutra u 10.00 časova dati reč. Dakle, nastavljamo rad sutra. Zahvaljujem na učešću u raspravi.