Poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj narodnih poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali 90 narodnih poslanika, odnosno da ima uslova za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Borislav Pelević i Miroslav Markićević. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam, pored predstavnika predlagača, doktora Diane Dragutinović, ministra finansija, Snežane Malović, ministra pravde i magistra Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, kao i magistra Verice Kalanović, ministra za Nacionalni investicioni plan, pozvala da sednici prisustvuje Ružica Stojiljković, pomoćnik ministra finansija, Miodrag Ćirić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i Aleksandar Vujičić, direktor Uprave za sprečavanje pranja novca. Nastavljamo rad. Prelazimo na 1-7. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O BUDžETU ZA 2010. GODINU, ZAKONA O BANKAMA, STEČAJU I LIKVIDACIJI BANAKA I DRUŠTAVA ZA OSIGURANjE, OSIGURANjU DEPOZITA, AGENCIJI ZA OSIGURANjE DEPOZITA, SPREČAVANjU PRANjA NOVCA I FINANSIRANjA TERORIZMA I GARANCIJI EXPORT DEVELOPMENT CANADA PO ZADUŽENjU RTB BOR (zajednički načelni i jedinstveni pretres) Htela bih da vas podsetim da u 10.30 časova počinje sednica Administrativnog odbora i molim članove Odbora da uzmu učešće u radu. Nastavljamo po redosledu narodnih poslanika, prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom i jedinstvenom pretresu o predlozima zakona od tačka 1. do 7. Narodni poslanik Arsen Đurić, ima reč. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, na početku moram da kažem da ova rasprava danas o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godinu predstavlja vrhunac drskosti vladajuće većine, jer umesto da kada se raspravlja o jednom ovako važnom zakonu, da je vreme za raspravu duplirano, vi ste spojili raspravu sa još šest zakona, što je nezabeleženo u dosadašnjoj parlamentarnoj praksi. Pošto ima malo vremena, govoriću o nekoliko važnih segmenata u rebalansu budžeta. Uprkos pričama i najavama o neophodnosti smanjenja javne potrošnje, racionalizacije i smanjenja budžetskog deficita, vi radite potpuno suprotno, odnosno povećavate javnu potrošnju i povećavate budžetski deficit za čitavih 13 milijardi dinara. Podsetio bih vas da je ova skupština pre godinu dana donela Zakon o maksimalnom broju zaposlenih u državnoj administraciji i kao posledica toga trebalo bi da se izdvajanje u budžetu za plate u administraciji smanjuju, međutim, vi ovim rebalansom budžeta povećavate ta izdvajanja za 1.500.000.000 dinara, čime pokazujete da je čitav zakon, odnosno racionalizacija državne uprave najobičnija farsa. Rast budžetskog deficita je posledica pada privredne aktivnosti, povećanja broja nezaposlenosti i ovim rebalansom je trebalo da se značajnije povećaju subvencije za privredu i za poljoprivredu, kako bi se ta privredna aktivnost oživela i pokrenula, a da se smanji javna potrošnja. Mi smo kao poslanička grupa podneli amandmane u tom smislu. Ono što je veoma zanimljivo u ovom rebalansu budžeta, to su transferi sredstava lokalnim samoupravama. Poslednjih meseci predstavnici vladajuće većine obilaze Srbije sa pričama o neophodnosti ravnomernog regionalnog razvoja, smanjenju razlika u nivou razvijenosti, o neophodnosti decentralizacije, vraćanja imovine lokalnim samoupravama. Međutim, u praksi se dešava potpuno suprotno. Vi ste budžetom za 2009. godinu uskratili lokalne samouprave za 15 milijardi dinara. Taj iznos je zadržan i u budžetu za 2010. godinu, tako da su lokalne samouprave u Srbiji za dve godine uskraćene za preko 30 milijardi dinara, a vi ovim rebalansom planirate povećanje za jednu milijardu i time se hvalite. Podsetio bih vas, gospođo Dragutinović, da ste smanjenjem sredstava za lokalnu samoupravu doveli opštine i gradove u Srbiji na ivicu egzistencije, odnosno one više nisu u mogućnosti da servisiraju najosnovnije funkcije koje su im poverene. Ono što je poražavajuće je da ste pre 15 dana ovde u Skupštini Srbije rekli da nećete poštovati Zakon o finansiranju lokalne samouprave, kojim je predviđeno da lokalne samouprave u Srbiji dobijaju 1,7% BDP za finansiranje. Kada ministar finansija i Vlada Republike Srbije ne poštuju zakon, zaista se pitam u kakvoj to državi živimo. Takođe se hvalite povećanjem subvencija u poljoprivredi za 650 miliona dinara. Podsetio bih vas da je sadašnji budžet za poljoprivredu manji od budžeta iz 2008. godine i podsetio bih vas da je DSS podnosila amandmane kojima smo tražili povećanje budžeta za poljoprivredu, odnosno povećanje subvencija poljoprivrednim proizvođačima. Vi ste te amandmane odbijali, niste to prihvatali, da bi pre 15 dana ministar poljoprivrede izjavio kako je budžet za poljoprivredu mali i da ga treba povećati, kao da je taj budžet pravio neko drugi, a ne taj ministar u dogovoru sa vama kao ministrom finansija. Gospođo Dragutinović, sinoć ste izjavili da će se povećanjem subvencija u poljoprivredi regulisati nestašica mleka na tržištu. Da li mislite da će povećanjem subvencija za mleko sa dinar i po na tri dinara biti rešen problem nestašice mleka? Naravno da neće. To povećanje subvencija za mleko jeste dobro, ali je nedovoljno i zakasnelo. Podsetio bih vas da je zahvaljujući lošoj agrarnoj politici ove vlade samo prošle godine stočni fond u Srbiji smanjen za 110.000 grla i to ne može da se obnovi tako brzo, potrebno je nekoliko godina da bi se to obnovilo. Da ste prihvatali amandmane DSS i povećali agrarni budžet i subvencije poljoprivrednicima, danas bismo imali mleka za izvoz, a ne bismo ga uvozili, jer bi naši poljoprivredni proizvođači imali ekonomsku isplativost da se bave poljoprivredom, a ne bi radili da pokriju troškove i sa gubitkom, kako to rade sada. Pošto dolazim iz Zlatiborskog okruga iz zapadne Srbije, ne mogu a da ne pomenem izgradnju auto-puta Beograd-južni Jadran. Ova vlada je nakon svog formiranja poništila koncesiju za izgradnju tog auto-puta, uz obećanje da će se graditi auto-put sredstvima iz budžeta, i ove godine prvi put je u budžetu planirano dve milijarde dinara za izgradnju tog auto-puta, da biste ovim rebalansom budžeta vi ta sredstva smanjili za 750 miliona. Pitao bih vas, gospođo Dragutinović, s obzirom da su u julu otvoreni svečano radovi na deonici tog puta, koliko kilometara puta je urađeno do sada? Odgovoriću vam: nije urađen ni jedan jedini metar tog puta i potpuno je jasno svima, dok ova vlada vrši vlast u Srbiji, od našeg auto-puta nema ništa. Na samom kraju, rekao bih da je poslanička grupa DSS podnela dosta amandmana kojim predlaže povećanje subvencija u privredi, povećanje subvencija u poljoprivredi i povećanje transfernih sredstava lokalnim samoupravama, uz smanjenje nekih nepotrebnih troškova u budžetu. Želim da kažem da ovaj budžet nije izbalansiran između socijalnog i razvojnog, kako to vole da kažu predstavnici vladajuće većine, već se ovim budžetom pokušavaju sanirati posledice vaše pogrešne politike, koja Srbiju vodi u veliku neizvesnost. Hvala.
Poslanik Aleksandar Pejčić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predstavništvo, ministre, gospođo ministre, normalno je kad je u skupštinskoj proceduri Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu da očekujemo od jedne odgovorne Vlade da izađe pred građane Srbije, da izađe pred nas poslanike i da nam odgovori na neka pitanja. Mi danas u klupama vidimo samo vas, ne vidimo druge ministre koji po referatu treba da sede tu pored vas, pre svega premijer, možda gospodin Mlađan Dinkić i drugi ministri vezano za ovaj referat o budžetu. Međutim, očekujemo od Vlade, a i od vas, da nam odgovorite gde su potrošene naše pare, gde su potrošeni naši novci, da li su sredstva od poreskih obveznika utrošena u prave svrhe i da li je standard građana Srbije povećan? Rekli ste, gospođo ministre, da je ovaj budžet rađen na principu – štedimo koliko možemo i trošimo koliko moramo. Ne bih se složio s ovom vašom konstatacijom. Naime, mislim da je mnogo bolja kovanica za ovaj rebalans budžeta – radite koliko možete, a trošite koliko hoćete. Ovaj rebalans budžeta me podseća na jedan novi manifest Komunističke partije. U prilog ove moje tvrdnje govori to da je deficit povećan za 13 milijardi dinara i sad iznosi negde oko 120 milijardi, da je država pokušala da interveniše sa milijardu evra, zadužujući se da pokrpi upravo te rupe u potrošnji budžeta, međutim, nije uspela. Takođe ste rekli, gospođo ministre, da je Vlada reagovala po pitanju socijalnih slučajeva i da je odvojila dve milijarde za socijalne kategorije, za jednokratnu pomoć penzionerima, onda trudnicama, porodiljama, samohranim majkama. Pa, normalno da je Vlada reagovala. Trebalo je da reaguje mnogo više jer ova vlada pravi jedan izuzetno loš ambijent. Milion građana Srbije je na ivici egzistencije, na rubu siromaštva i da nemamo tih narodnih kuhinja ne znamo kako bi preživeli. Dakle, ogledalo Srbije je ovakvo – sve više siromašnih ljudi i sve više narodnih kuhinja. Licemerje ovog budžeta je sigurno odnos Vlade prema lokalnim samoupravama. Vi ste, gospođo ministre, odredili svega milijardu dinara za sve lokalne samouprave, o tome su govorile i moje kolege, dok ste pre godinu dana tim istim lokalnim samoupravama iz sredstava transfera oduzeli 15 milijardi. Tako je moj grad Leskovac izgubio 140 miliona iz budžeta, a sada će na osnovu ovih milijardu koju ćete dodeliti lokalnim samoupravama, a prioritete imaju siromašne opštine, imati negde oko 10 miliona. Sam grad Beograd je dobio 2,6 milijarde. Ne bih više da pričam o ravnomernom regionalnom razvoju, mislim da brojke govore sve. Na kraju, pošto mi je ostalo malo vremena, mislim da ste zakasnili sa rebalansom budžeta, da je rebalans budžeta mnogo ranije trebalo uneti u ovu skupštinu, možda onog trenutka kada je inflacija prešla tu krajnju granicu 8%. Sada se inflacija u Srbiji meri dvocifrenom brojkom, preko 10% i to je najveće opterećenje za građane Srbije. To je najveći poraz za sve nas. Međutim, ima nešto i dobro u ovom rebalansu budžeta. Nadam se da će posle ovog rebalansa budžeta krave biti mnogo više motivisane i da će davati mnogo više mleka za građane Srbije.
Zahvaljujem kolegi Pejčiću i dajem reč narodnom poslaniku Ivanu Andriću.
Poštovana ministarka, govorio bih o ovom zakonu o rebalansu budžeta ili zakonu o izmenama Zakona o budžetu ali, znate šta, mislim da je mnogo važnije u ovom trenutku da se da jedna politička dimenzija ovome nego da govorimo na jedan računovodstveni način, kako Vlada to pokušava da ovde uradi. Prvo, moram da kažem da Vlada, i pored toga što ćemo od svakog ministra i od svakog predstavnika vlasti čuti hvalospeve o budžetu, pokušava na jedan krajnje politikantski način da izmeni budžet. Dozvolite da argumentujem. Pre svega, bez ikakvih pripremnih sastanaka sa poslaničkim grupama, mi smo i ovaj tekst kao jednu tabelu dobili pre nekoliko dana. Čitali smo u novinama šta će biti, bajali da li će se nešto naći u budžetu ili ne, slušali izjave raznih ministara koji su na pogrešan način interpretirali ono što je sadržaj ovog papira. Dalje, spojena je rasprava u Skupštini Srbiji, kao što je kolega već rekao, ne znam o koliko tačaka dnevnog reda i time direktno poslanicima oduzeta je mogućnost da govore ili o budžetu ili o drugim zakonima. Prosto, svako od nas se nalazi pred tim izborom. Da bi ste shvatili o čemu pričam, naša poslanička grupa ima 14 minuta i kada bih čitao naslove ovih zakona potrošio bih pola vremena. Toliko o demokratskoj proceduri u samoj sali parlamenta. Moram da ukažem i na drugu činjenicu, i prošli put kada je ministarka finansija bila predstavnik Vlade, kada se govorilo o zaduženju od 300 miliona evra, iskorišćen je jedan alatkoji je demokratskom društvu neprimeren, a juče se on opet ponovio. Tada je, da podsetim, ministarka iskoristila svoje obraćanje u holu Skupštine da kaže da će poslanicima biti povećane plate, nakon čega je krenula opet jedna kampanja prema Skupštini. Nama su novinari rekli da ste vi to izjavili. Znači, na svim naslovnim stranama nije bilo zaduženje od 300 miliona, nego je bilo to da će poslanici dva puta povećati platu u toku naredne godine - cela 3%. Juče je na isti način umesto da se govori o onome što su bar šefovi poslaničkih grupa nametnuli kao temu, mi sada imamo temu jednog ekstraprofita, zakona koji je u pripremi, koji će se desiti nekad, sledeće godine. Samo da dođu izbori, obračunaćemo se mi sa svim nepravilnostima i sa svim samo da izbori nekako dođu i prođu za ovu vladajuću koaliciju. Treće ili četvrto, vama je šef poslaničke grupa SVM po drugi ili treći put u ovoj skupštini rekao da je ocena stranke koja čini vladajuću koaliciju da je budžet nezakonit i neustavan. Da li postoji neki odgovor na to ili nas baš briga? Baš vas briga, pošto imate 127, znači da možete sve? To nije prvi put da stranka manjina upozorava na to. Ne znamo da li je tačno ili nije, ali očekujemo bar neki odgovor, to je jako ozbiljna optužba na "najvažniji" zakon u zemlji. Kada se uđe u sadržaj ovog vrlo je jasno šta je to. Država je odustala od bilo kakvog razvoja, investicija i rešila da pokrpi rupe koje je sama napravila neaktivnošću proteklih godinu dana. Ovaj budžet je statistički. U decembru prošle godine su napravljene neke pogrešne procene i mi ih sada ispravljamo. Mogu na to da imam zamerku, ali je to neophodnost. Onda smo čuli najtačniju stvar na svetu, ove stvari su već potrošene. Mi samo radimo nekakvu pripremu. Možete da se smejete koliko hoćete. Šta očekujete, da Skupština izglasa da se penzije ne primaju sledeća dva meseca? Da li je to vaša ponuda poslanicima vladajuće većine, pošto je jedan od zahteva da, ako se ne usvoji rebalans, neće biti penzija u naredna dva meseca? Naše pitanje je drugo i možete da izignorišete i da ne date odgovor, to je vaše pravo – šta se desilo u odnosu države prema onim korisnicima budžeta koje ste naveli kao prvih nekoliko korisnika u proteklih godinu dana? Prošlog decembra ovde je bila velika svađa između poslaničke grupe LDP i PUPS. Tada je obećano da će reforma penzionog fonda početi u januaru prošle godine. Danas je kraj novembra. Šta se desilo? Neki fantomski zakon je dolazio i odlazio iz Skupštine, a njegov ulazak u proceduru nije ni važan pošto u njemu ništa ni nema. Da li će penzija biti 60% plate, 50, 40? To su teme koje nameće vlast, a koje nisu važne ili su lažne teme. Da li je reformisan penziono-invalidski fond u proteklih godinu dana? Da li se počelo sa tom reformom? Da li je utvrđeno šta se u tom fondu radilo u proteklih 10 godina za vreme DOS, kako se kaže, i u prethodnih deset za vreme nekog drugog. Da li je napravljen neki plan sa tim fondom, zašto mi dajemo opet sedam milijardi dinara? Samo da bismo pokrpili rupe ili da bi se nešto lepo desilo u januaru, februaru, martu itd. Mi krpimo rupe. Vi ovde branite tezu, ne samo vi, da država nije puno zadužena. Svako zaduživanje je puno, ukoliko je to novac koji se baca kroz prozor, a ako se ne radi ništa da se takve rupe popune, to je kao da bacate kroz prozor. Odnos toga što premijer ne dolazi ovde da pred Skupštinom govori o budžetu, pa to nije odnos prema nama, to je odnos Mirka Cvetkovića prema tom novcu koji uporno, uporno svaki put baca kroz prozor. To je slika koju građani ove zemlje treba da zapamte, jednog sedog čikice koji želi da ostavi utisak nekakvog čoveka sa pozitivnim namerama, a koji u stvari već dve godine onako novac svih nas baca kroz prozor i baš ga briga šta se dešava. Ovde svraća samo incidentalno i to da bi se ljutio na poslanike koji imaju loša pitanja. Znači, mi vas pitamo opet, ovo je nekakva neophodnost, vi ste rekli najbolju ocenu koju ste dali, to je da ste radili u maksimumu vaših mogućnosti, vaše mogućnosti diktira Vlada koja je organizovana po feudalnom principu, i mi za to od vas objašnjenje ne tražimo, šta je Ministarstvo finansija uradilo da uceni te rasipnike na raznim mestima da se tako više ne ponašaju? Koji su to konkretni potezi da bi se reformisali kako sam PIO tako i ostale stvari? Taj PIO je samo postao simbol. PIO fond, izvinjavam se. Šta je sa Fondom za zdravstvo? To je sledeća tema i takvih tema ima koliko hoćete u našem društvu. Ovo je samo nekoliko najvećih korisnika toga. Kao treće stvari, time da završim, ostavio ovim drugim, moram da kažem i ono što je naša suštinska zamerka politička. Dakle, duboko sam uveren, a verujte da tako razmišlja i velika većina građana Srbije, da najveći problem ove zemlje su političari koji ne preuzimaju odgovornost nego uvek krive nekog drugog za nešto što se dešava. Tako je i ovoj Vladi za nekakvo zaostajanje u evropskim integracijama kriva EU koja postavlja prevelike uslove pred nas. Zato što su zamrznute plate kriv je MMF, jer je to bio njihov uslov. Danas su krivi Mišković i Beko, konačno. Ne znam da li još neko, oni su došli na red. Pitam vas da li Vlada ima ikakvu krivicu ili odgovornost za stanje u kojem se ovo društvo nalazi? Dakle, ovo vas pitam zbog vaše rečenice da je budžet rezultat eksternog okruženja, situacije u eksternom okruženju, rekli ste da je svuda ekonomska kriza i usporen je rast itd, da ne citiram ili da ne tražim po ovom. To je tačno. Pitam vas – da li je Vlada radila najbolje moguće u datim okolnostima? Da li je ovo maksimum koji je mogao da bude urađen? Da li je stvarno Srbija cvetala do 2008. godine, pa kada je došla svetska ekonomska kriza nama su se polomile noge i ne znamo gde ćemo, ili je možda situacija malo drugačija da sada novca nema, nažalost nema više ni od koga da se uzme, pa se okrenulo pravljenju zakona o ekstraprofitu pod plaštom pravde da bi se uzelo i to, i da bi Mirko Cvetković i to bacio u nekakvu rupu bez dna, bez ikakvog zahteva prema onima koji taj novac troše? Jedini koji u ovoj zemlji lošije postupa sa novcem građana od tajkuna je Vlada Srbije i nikakav boljitak za ovu zemlju neće biti to što će Vlada uzeti bilo kome od njih, tim simbolima nepravde, Miškoviću, Beku, bilo kome i šta će biti sa tim novcem? On će ostati. Iz godine u godinu usvajamo budžet bez ikakvih razlika u životu ljudi između ta dva budžeta. Budžet ipak nije računovodstvena knjiga, iza ovih brojki su neki životi. Mi o tim životima ne očekujemo da čujemo od ministarke finansija. Očekujemo od premijera i ostalih ministara i to ne u danu kada je sednica za Vladu, pa da poslanici vladajuće većine oduzimaju od 180 minuta koliko mogu. Ili će se taj dijalog otvoriti ili neće. Kažem vam da građani ne veruju da je uvek neko drugi kriv i da je krivac uvek van ove zemlje. Za vreme Miloševića NATO, Vatikan, Amerika. Danas su to neprijatelji MMF, EU, Haški tribunal. Gde smo mi? Da li smo toliko savršeni, ali u ovim okolnostima u svetu nikako da se snađemo već sto godina?
Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je još tri minuta. Narodni poslanik Zoran Mašić, a zatim Kenan Hajdarević.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega želim da govorim o jednom danas već izraženom maćehinskom, a mogu slobodno reći i drskom odnosu Vlade RS prema jednom od značajnih privrednih resursa ove zemlje, a to je poljoprivredna proizvodnja. Ne mogu nikako prihvatiti da poslednjih dva i po do tri meseca činioci ove vlasti govore o ozbiljnom problemu nestašice mleka, o ozbiljnoj situaciji u oblasti poljoprivredne proizvodnje, naročito u sektoru stočarske proizvodnje i da ova država mora da učini konkretne korake u smislu zaustavljanja propasti celokupne poljoprivredne proizvodnje, a naročito sektora stočarske proizvodnje, jer tamo gde nije razvijena stočarska proizvodnja nema ni poljoprivredne proizvodnje. U razvijenim zemljama agrara, u razvijenim zemljama ovog sveta sa razvijenom poljoprivredom prihodi stočarske proizvodnje u ukupnom prihodu iz poljoprivrede kreću se od 60 do 70%, ratarske 30 do 40% . U ovoj državi je to obrnuto i to mora da se promeni hitno. Takvom politikom kakvu vodi ova vlada to je neostvarivo. Gospođo ministre, a i vi narodni poslanici i u krajnjem građani Srbije, želim da vas podsetim i obavestim da je u ovom domu Narodne skupštine RS 5. novembra održana sednica Odbora za poljoprivredu, gde su bili prisutni predstavnici najvažnijih udruženja proizvođača mleka u ovoj državi. To su bili predstavnici Udruženja proizvođača mleka Srbije koje okuplja sve velike proizvođače mleka i predstavnici Centralne asocijacije proizvođača mleka iz Vojvodine, gde je preko tri ili četiri hiljade udruženih poljoprivrednih proizvođača mleka, i to kako onih malih sa nekoliko krava, tako i onih koji imaju sto pa i više krava na farmi. Jednoglasno se od strane svih članova Odbora za poljoprivredu, želim da podvučem – svih članova Odbora za poljoprivredu, neki sede ovde i nisam čuo da su se oglasili i kritikovali postupak Vlade i ministra finansija da se u rebalansu budžeta ne ispuni ono što smo zaključili na toj sednici Odbora, stalo uz zahteve, ali i saglasnost ovih asocijacija da se rebalansom budžeta minimalno izdvoji milijardu i 270 miliona za poljoprivrednu proizvodnju. I to za sektor mlekarske proizvodnje, gde bi se milijarda dinara utrošila za isplatu subvencija proizvođačima mleka za treći i četvrti kvartal, za isporučeno mleko u trećem i četvrtom kvartalu i tom svim proizvođačima ne samo onim, kako je do sada bilo u uredbi, do sto krava nego i svim velikim farmama, jer i one su u problemu. Svi smo jednoglasno zaključili da ta premija treba da bude minimum pet dinara. U zemljama u okruženju i na kraju u zemljama EU ta premija se kreće od 5 do 10 evrocenti. Ministar je sam u više navrata izjavljivao da je nužno izdvojiti ta sredstva, međutim, imamo sad situaciju kakvu imamo da je jednostavno izdvojeno duplo manje i da se govori o nekoj cifri, o neka tri dinara premije i da se, eto, zaboga, govori da je to duplo više nego što je bilo do sada isplaćivano. Želim da vas obavestim i molio bih da, gospođo ministre, saslušate barem ovo što se tiče premija, a to je da je u 2006. godini za premije za mleko u ovoj državi bilo izdvojeno tri milijarde i 42 miliona. Godine 2007. je bilo izdvojeno milijardu i 800 miliona dinara isključivo za premiranje mleka, 2009. godine izdvojeno je 700 miliona, da bi 2010. godine izdvojeno 500 miliona, sa ovim sad povećanjem od nekih 650 miliona. Mi u ovoj državi da bi revitalizovali taj sektor proizvodnje nije dovoljno samo premirati mleko, nego treba obezbediti određena sredstva za zanavljanje reprodukcionog zapata, znači, za nabavku steonih junica ili da kažem muznih grla, jer osnov nestašice mleka jeste što je u ovoj državi u poslednjih godinu i po dana, po procenama mnogih, zaklano do blizu 100 hiljada muznih grla. Prema tome, ovakvom politikom kakvu promovišete nema šanse da se revitalizuje taj sektor. Jer ljudi koji su bili na tom sastanku su jasno rekli da je proizvođačka cena prema cenama inputa, a to su pre svega cene žitarica, u osnovi kukuruza i drugih sporednih industrijskih proizvoda i cena kabastih hraniva, znači, osnovna cena ili proizvođačka je 37-38 dinara litre mleka. Otkupljivači su nedavno, pre nedelju-dve dana povećali na neka 32 dinara otkupnu cenu i to za ekstrakvalitet mleka, koga ima otprilike 15%do 20% i mišljenje je bilo tih proizvođača da barem ta proizvodnja ekstrakvalitetnog mleka, koje sutra može biti izvozni proizvod, sa premijom od 5 dinara se barem pokrije proizvođačka cena koju imaju proizvođači mleka. Sa ovom premijom koju ste rebalansom odredili, jednostavno proizvođači mleka neće pokrivati ni osnovnu cenu koštanja litre mleka. Da li je to politika koja treba da dovede do povećanja konkurentnosti naše poljoprivrede? Da li je to politika koja treba da obezbedi jeftiniju hranu na našem tržištu? Juče ste i vi, i guverner i predsednik Vlade rekli da je glavni uzrok inflacije u ovoj državi visoka cena hrane. Ovakvom politikom nećete dovesti do toga da se stabilizuju cene hrane na našem tržištu i da se smanji inflacija, može se samo dovesti do većih problema. Želim da kažem da je zahtev i odluka Odbora, zahtev proizvođača poljoprivrednih, ne samo mlekara nego i svih drugih, ali odluka Odbora za poljoprivredu ove Narodne skupštine, da naredni agrarni budžet bude minimum u visini 5% do 7% ukupnog budžeta, ponavljam minimalno 5% do 7%. Ne budete li to ostvarili i ne budete tolika sredstva izdvojili, naša poljoprivredna proizvodnja će doći još u goru situaciju sledeće godine. Sa ovog mesta vam kažem da ćemomi iz SNS pozvati sve poljoprivredne proizvođače da se dignu i da što pre dovedu do smene ove Vlade, jer ona sistematski urušava poljoprivrednu proizvodnju koja u ovoj državi obezbeđuje BDP, sama poljoprivreda negde između 11% i 12%, sa prehrambenom industrijom to je oko 20%. Obezbeđuje devizni suficit od blizu milijardu dolara ili 700-800 miliona dolara, to je jedan od malih sektora koji ovoj državi obezbeđuje pozitivan spoljnotrgovinski suficit. Obezbeđuje dobit u svemu tome, a da ova država iz godine u godinu se ovako odnosi. Mislim da ni građani tj. pre svega poljoprivredni proizvođači, narodni poslanici, ne treba da vam ovakvu politiku više odobravamo i ovakav odnos prema poljoprivrednoj proizvodnji.
Narodni poslanik Kenan Hajdarević ima reč.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, poštovani narodni poslanici, rasprava o rebalansu budžeta je prilika da u Skupštini Srbije porazgovaramo o ekonomskoj politici koja je vođena ove godine, kao i da uputimo građanima Srbije poruku o ekonomskoj politici koja nas očekuje u narednom periodu. Međutim, poruke koje se šalju ovim rebalansom budžeta su poražavajuće za svakog u ovoj državi, bilo da se radi o penzionerima, studentima, mladima, zaposlenima, investitorima. Ta poruka je da živimo na kredit i da se država zadužuje kako bi pokrila minus koji se povećava iz godinu u godinu zbog nedostatka ekonomske i političke reforme koja je neophodna ovoj državi. Nijedno suštinsko pitanje i reforma koja bi nam pomogla da bolje radimo i više razrađujemo u narednom periodu nije definisano ovim rebalansom budžeta, niti smo čuli u uvodnom izlaganju od ministarke Dragutinović. Takođe, LDP će glasati protiv ovog rebalansa budžeta i zbog toga što Vlada RS već dve godine uporno ćuti na četiri predloga ekonomskih mera koje je LDP uputila javnosti za prevashodno Vladi RS za prevazilaženje teške ekonomske situacije. Međutim, većinu ovih mera Vlada nije prihvatila, a one koje je prihvatila, prihvatila je sa zakašnjenjem, pri čemu nikada nismo čuli odgovornost onih koji nisu hteli da prihvate na vreme one mere koje smo mi predlagali. Te mere, u poslednje vreme, između ostalog se odnose i na smanjenje poreza na prvi posao za mlade do 35 godina, za ukidanje PDV na osnovne namirnice, olakšice pri kupovini prvog stana itd. Jasno nam je gospođa ministarko da ćete nam vi reći da te mere dovode do smanjenja prihoda u budžetu, međutim, dolazimo tu do drugog aspekta zadnjeg paketa mera LDP, a to su politički mere. Ne može da dođe do ekonomskih reformi bez političkih reformi. Zato je LDP insistirala na smanjenju broja ministarstava. Šta će nama ministarstva koja nam samo prave probleme – kao što su Ministarstvo vere, Ministarstvo za ljudska i manjinska prava i sl? Šta će nam one agencije koja nam samo otežavaju normalan rad, kako preduzeća, tako i privrednika? Takođe, LDP insistira na tim političkim reformama da ne bismo bili u situaciji da plaćamo za raznorazne – Miladina Kovačevića, za raznorazne afere "Satelit", da ne plaćamo za promašene politike, kao što je bila politika ministra spoljnih poslova vezana za Kosovo. Sve su to uštede na kojima se moglo insistirati. Sve su to uštede koje mogu da omoguće manja zahvatanje iz naše privrede, jer je to ono o čemu LDP govori već dve i po godine.
Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama je predlog rebalansa koji predstavlja još jedan zaokret u stvaranju otežanih sudova u životu građana, a posebno je to bitno u privredi i u uslovima načina privređivanja. Naime, ono što ova vlast, a posebno ministar finansija mora da objasni jeste kritika od strane članova vladajuće koalicije. Juče smo ovde čuli od jednog predsednika poslaničke grupe, radi se gospodinu Balintu Pastoru, koji je otvoreno rekao da je ovaj rebalans budžeta suprotan odredbama Ustava i protuzakonit. Pored toga, LSV već godina ukazuje na protivustavnost svih budžetskih propisa i ukazuje na neadekvatnu politiku države prema AP Vojvodini. Ministar finansija se ne oglašava. Vladajuća većina se ne oglašava. Da li je to protivustavno i da li je to protivzakonito? Sa aspekta SRS, budžetski propisi, a posebno ovaj rebalans budžeta i raniji predlozi budžeta, i usvojeni budžeti, bili su i protivustavni i protivzakoniti, i sa aspekta odredaba Ustava koji je odnose na AP Vojvodinu, tako i sa aspekta brojnih zakonskih propisa. Krenućemo o budžetskom sistemu. Umesto danas da raspravljamo o odredbama budžeta za 2011. godinu, mi tek rebalansiramo nešto što smo potrošili. To je direktno kršenje odredaba Zakona o budžetskom sistemu. Nadalje, kod Zakona o finansiranju lokalne samouprave jasno je definisan procenat izdvajanja države u lokalnu samoupravu. Ministarstvo finansija, kao predlagač zakonskih propisa iz oblasti budžeta, sada je ovo već treća godina, za 2011. godinu svesno krši odredbe Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Gospođo Dragutinović, morate izaći u javnost i objasniti građanima Srbije zbog čega kršite odredbe Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Godine 2009. uskratili ste 20 milijardi dinara lokalnoj samoupravi, 2010. godine – 15 milijardi, iduće godine ne znamo, ali verovatno 10, 12, 15 milijardi. Zbog javnosti moramo reći koji je to obim sredstava? To je blizu 400 miliona evra. Sa 400 miliona evra lokalna samouprava može napraviti 200 škola, 400 vrtića, 100-150 sportskih hala, ne znam koliko trgova, koliko igrališta, koliko ulica asfaltirati itd. To su sredstva koja su uskraćena lokalnoj samoupravi, koja su uskraćena građanima Republike Srbije, a ta sredstva, što je najžalosnije, otišla su u javnu potrošnju. Što je još žalosnije, otišla su u kojekakva razbacivanja, troškarenja Vlade, ministarstava i brojnih državnih institucija. Krši se odredba, evo, već treća ili četvrta godina Zakona o odbrani. Umesto da se izdvoji 2,4% BDP, uvek se da manje. Krše se odredbe Zakona o javnim nabavkama. Krše se odredbe Zakona o platama državnih činovnika, nameštenika itd. Pred kraj prošle godine doneli smo Zakon o maksimalnom broju zaposlenih u republičkoj administraciji i u lokalnoj administraciji. Tačno je definisan broj državnih službenika koji će biti zaposlen u državnoj administraciji, 28.000. Šta je učinjeno po tom zakonu? Ništa. Umesto da otpustimo 2.600 državnih službenika, činovnika i nameštenika, mi smo otpustili samo oko 680, 690. Šta je sa ostalim brojem? Ceo svet ulazi u štednju zbog svetske ekonomske krize, zbog određenih problema u poslovanju, zbog određenih problema u finansiranju javne potrošnje. Spominjao sam ovde i SRS godinama ukazuje na to da moramo smanjiti javnu potrošnju po primeru Velike Britanije. Ona je u svom programu stabilizacije ukupnog društvenog i finansijskog sistema od 2011. do 2014. godine planirala sledeće: smanjenje 500 hiljada državnih činovnika, 192 državne institucije će biti ugašene, sa obrazloženjem sledećim – nema para. Šta čini Vlada Republike Srbije, koja se iz godine u godinu zadužuje, deficit budžeta iz godine u godinu je sve veći i veći. Za 2006. godinu bio je 10 milijardi, za 2011. godinu biće 140 milijardi. Kada rebalansiramo za 2011. godinu biće najverovatnije 160-170 milijardi. Koliko je to puta? Ko to može izdržati i ko to može izmiriti, balansirati taj odnos prihoda i rashoda? Gospođo Dragutinović, vi morate izaći sa jasnom strategijom. Vi strategiju nemate, vi strategiju ne činite, vi ne činite ništa da učinite fleksibilnijim finansije i omogućite ono što se traži od strane Evropske komisije svim korisnicima budžeta, onoliko koliko državne finansije mogu da isfinansiraju. Vi ste budžetske prihode sveli na 94-95% poreskih prihoda, svega 5-6% su neporeski prihodi. Da li građani, da li privreda može podneti ovu torturu države, javne potrošnje i da li građani mogu izdvojiti toliko poreza i da li privreda može izdvojiti toliko poreza u uslovima nelikvidnosti, nesolventnosti, ogromne strane konkurencije, ogromnih problema u oblasti finansiranja privrede itd? Vi na sve to nemate odgovor, vi nemate strategiju, a jasno vam Evropska komisija već nekoliko godina unazad traži i zahteva od vas da napravite racionalnu politiku održivosti finansijskog sistema. Više od dve godine ste na mestu ministra finansija, nijedan zakon koji ide u pravcu stvaranja strateških planova smanjenja štednje, stabilizacije finansijskog sistema niste učinili, sem što ste doneli Zakon o budžetskom sistemu, koji vi prvi ne poštujete. Donet je prošle godine, vi ga ne poštujete. Mi smo danas trebali ovde da razgovaramo o Zakonu o budžetu za 2011. godinu. Pitanje je kada ćemo ga dobiti i kako ćemo raspravljati o njemu i kako se provodi javna rasprava, koja je neophodna u donošenju jednog tako važnog, najvažnijeg državnog akta u jednoj kalendarskoj godini, sa aspekta celokupnog društva svih korisnika, direktnih i indirektnih, jer svi zahvataju pomalo iz tog budžeta. U kom procentu je zahvaćeno izdvajanje privrede i koji su to novčani iznosi koje privreda trpi da bi namirila ovako veliku državnu administraciju? Pročitaću jedno istraživanje Ekonomskog instituta, koji kaže da je u 2003. godini za državnu administraciju izdvojeno, znači, govori se samo o republičkoj administraciji, 46 milijardi dinara, sledeće godine - 48, sledeće - 54, sledeće - 57, 2007. godine – 66 milijardi, itd, za 2007. godinu, prema ovoj analizi to je ukupno 84,5 milijardi dinara. Radi se o ogromnim sredstvima. Privreda grca u problemima, a mora izdvajati za državnu administraciju. Gde je tu štednja? Sa kojom merom štednje ste vi sada izašli i rekli – mi ćemo, da bi na određen način pomogli privredi, izvršiti sledeće štednje, pa u ovoj oblasti toliko, u ovoj oblasti tolik itd. Kada se napravi jedan program, ako se pridržavamo toga, onda ćemo na taj način pomoći privredi? Privreda je sada u kolapsu, to vam mora biti jasno. Ukupan dug privrede je 19,5 milijardi evra. Bankama duguju 10,5 milijardi evra, državi duguju oko milijardu evra. To je sve ono kratkoročno, dugoročno smo već zaboravili. Privreda duguje penzionom fondu oko 2,5 milijarde, 60% privrednih subjekata je blokirano. U takvim uslovima privreda živi, ali zadatak države, zadatak Vlade, zadatak Ministarstva finansija i drugih državnih institucija je da stvori relaksirajuće uslove za pomoć privredi. Bez toga, sa ovim bankarskim sistemom, sa ovim visokim kamatama pod kojima privreda uzima kredite, ova privreda ne može da opstane? Šta je sa građanima? Ogromna zahvatanja su takođe. Građani duguju više od pet milijardi evra. Imaju ogromna zahvatanja po osnovu poreza, doprinosa, naknada taksi koje plaćaju državnim organima. Lokalna samouprava je u beznađu zbog toga što ste im vi uskratili određene prihodi koji im pripadaju na osnovu transfernih sredstava, na osnovu obaveza države da finansira lokalnu samoupravu. Naš izlaz je u dizanju lokalnih taksi, lokalnih naknada i sve to dovodi opet do nemogućnosti plaćanja od strane građana. Gospođo Dragutinović, plaši me jedno i SRS na to već godinama ukazuje. Nemojte dovesti u poziciju državu da se, kada se stvore uslovi, ne mogu izmirivati obaveze. Ovog trenutka je građanin pred tim pitanjem da li plaćati ili ne plaćati. Da li se više mogu zaduživati, pa iz tih zaduženih sredstava namirivati neke državne obaveze. Velika većina građana danas upravo to čini, zadužuje se. Jedni koji imaju mogućnosti da se zadužuju u bankama, pod vrlo nepovoljnim kamatnim uslovima, a drugi se zadužuju kod rođaka, prijatelja itd. Ono što smo kroz doznake, strane doznake iz inostranstva dobijali iz godine u godinu se smanjuje. Šta gaj građanin može da očekuje? Može da očekuje sutra da mu dođu državni organi i da mu kažu ne možemo više da trpimo, moramo blokirati itd. Upravo zbog toga, sa aspekta SRS, ovaj budžet nije razvojni, ovaj budžet nije socijalni, ovaj budžet pokazuje koliko država rasipa. Zbog toga ne možemo prihvatiti odredbe ovoga budžeta i nećemo glasati za ovaj budžet.
Gospođa Branka Ljiljak je na Odboru, pa će kasnije moći da se uključi u raspravu. Dajem reč Veroljubu Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se pogleda ovaj budžet i kada se čuje obrazloženje ministra finansija, prvo što se zaključi jeste da je novac već potrošen. To je jedna praksa koja postoji unazad već nekoliko godina, da se pred Skupštinu da Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, a sve to iz razloga da neko ne ide u zatvor zato što je novac trošio nenamenski. Ono što zbunjuje u samom obrazloženju ministra, koji nam predviđa lepu budućnost sa pričom oko većeg porasta proizvodnje, većeg bruto proizvoda itd. i da imamo čak i veće prihode u budžetu od očekivanih za nekih tri milijarde dinara, stiče se neki zaključak da u nekom narednom vremenu izlazimo iz ove krize. Međutim, gospođo ministre, ne delim vaše mišljenje, jer statistika je statistika, metoda je metoda, a budžet je budžet i nešto što ste vi pričali, sa ovim što se nalazi u predlogu, nešto se ne slaže. Sami ste rekli da moramo da izvršimo određeno povećanje sredstava za Fond penzijskog i invalidskog osiguranja, jednim delom zbog jednokratne pomoći penzionerima a drugim delom zato što se smanjuje broj zaposlenih u državi. Ako imamo rast proizvodnje, ako imamo rast bruto proizvoda, onda ne ide da se smanjuje broj zaposlenih. To je nemoguće. Nešto se tu ne uklapa. Ako pogledamo razlike koje ste ostvarili, one još više zabrinjavaju. Jedini porast prihoda budžeta koji ste imali i koji je iz realnih izvora, jeste porez na dobit preduzeća, ali gospođo ministre imate porez na dodatu vrednost u zemlji koji je manji za 22 milijarde dinara. Imate porez na dodatu vrednost iz uvoza, što posebno zabrinjava, veći od projektovanog za 18 milijardi dinara. Ne znam šta vi računate više u rast naše proizvodnje, da li rast proizvodnje smatrate kada ulazi u Srbiju? Da imamo rast proizvodnje i BDP bilo bi obrnuto, bilo bi više poreza naplaćenog u zemlji, a manje poreza iz uvoza. Tu leži čitav problem ove države. Mi ne živimo od našeg novca, mi ne živimo od zarađenog, mi prodajemo, rasprodajemo, zadužujemo se. Gospođo ministre, voleo bih da bilo koja vlada dok je na vlasti, da im budžet ne služi da opstanu još godinu dana na vlasti, nego da bude nešto što će da napravi jednu politiku u državi koja će da se nastavi i kada ta vlada prestane, odnosno kada prestane njen mandat i da to bude nešto dobro za građane. Ovde imamo situaciju da imamo budžet od godine do godine da bi neko opstao na vlasti. Najavljujete za 2011. godinu budžetski deficit od 140 milijardi dinara, samo ne znam hoće li to biti iz kredita ili od prodaje Telekoma, a njega prodajete da biste mogli da finansirate izbornu kampanju 2011. ili 2012. godine. Nema realnih osnova za takve stvari. Kada je u pitanju potrošnja iz budžeta, naravno da ne spominjemo "Zastavu", naravno da je proizvedeno samo 30-ak hiljada automobila, naravno, jedini koji investira u to jeste država Srbija i dovodite bilo koju buduću vlast u situaciju zbog ogromnog novca koji je investiran u "Zastavu", odnosno u "Fijat", da nastavi da finansira ono što je već investirano da ne propadne. Nije država toliko moćna da može jednom "Fijatu" da finansira proizvodnju. Njegov dohodak je veći nego čitav dohodak našeg budžeta. Postavite malo te relacije da vidimo te iste evre koji stižu iz Italije, a ne samo automobile koji se sklapaju ovde i prodaju nama opet za te iste evre. O isplatama zarada, ne bih posebno ni da pričam, rekli ste da je tu bilo povećanja zbog povećanja plata u zdravstvu, prosveti, a stavka – plate i dodaci zaposlenih, skoro da se ne menja. Ono što je u porastu, jesu ostali rashodi, dve milijarde dinara, a ostali rashodi su određeni bonusi koji se daju zaposlenima u organima državne uprave. Za neke zakon važi, a za neke ne važi. Koliko je licemerno sve ovo što se dešava i što radite u poslednjih nekoliko meseci u Srbiji, dovoljno je da pogledate razdeo Uprave za agrarna plaćanja, i po rebalansu budžeta isti iznos predviđen, kao i u Zakonu o budžetu 15 milijardi 474 miliona i 700 hiljada dinara. Ima jedan problem, smanjili ste subvencije u poljoprivredi za 400 miliona dinara. Povećali ste stalne troškove u toj istoj upravi za 25 miliona dinara. Usluge po ugovoru, baš bih voleo da vidim kakve oni to usluge po ugovoru imaju, jer samo treba da usmere sredstva iz subvencija, povećane za 120 miliona dinara. Nematerijalna imovina povećana za 245 miliona dinara. Onda mi neko priča kako mislite o poljoprivrednicima, a ovo je novac koji je pokraden od poljoprivrednih proizvođača da bi se održavala državna administracija i kroz ugovore uzimao novac iz budžeta i neko ostvarivao fiktivne zarade. Bez obzira da li je urađeno po zakonu ili nije, tako jeste. Pokrali ste poljoprivredne proizvođače. Konačno, ovaj deficit od 13 milijardi dinara planirate da nadoknadite iz kredita. Gospođo ministre, morate da shvatite jedno da dokle god u ovom iznosu država podiže kredit i emituje hartije od vrednosti, a taj iznos je skoro 65 posto likvidnosti bankarskog sistem i sektora, privreda ne može da se razvija zato što nema, prvo, svoje obrtna sredstva, a kredite koje podiže zato što se takmiči sa državom su skupi i jedini profit ostvaruju banke. Ako bi konačno privreda u Srbiji imala pravu vrednost kredita sa pravim kamatama, ne zelenaškim onda možemo da pričamo o razvoju, možemo da pričamo o novim fabrikama, možemo da pričamo o novim radnim mestima, možemo da pričamo o tome da će da rastu penzije, da će da se povećavaju zarade u organima državne uprave i da će da se smanjuju dotacije penzijsko-invalidskom fondu, do tada grcaćemo, prodavaćemo, dok se to ne desi. Nadam se da će jedna ovakva politika konačno da se prekine na prvim narednim izborima da se pokažu neki drugi da znaju i oni da vode državu samo na mnogo bolji način nego što ste vi dosad, i potpuno sam uveren da je SNS tome dorasla.
Narodni poslanik Nemanja Šarović ima reč.
Dame i gospodo, zaista sam pažljivo slušao juče gospođu ministra kada je govorila i moram priznati da sam tih 20 minuta pažljivo slušao, da sam posle nekoliko sati pokušavao da shvatim šta je to što nam je rečeno i kako je moguće da su ovakvi pokazatelji o onome što smo pročitali o budžetu, a da vi pričate nešto potpuno drugo. Kada slušamo vas iz Vlade Republike Srbije, kada slušamo gospodina Đelića, vas, Mirka Cvetkovića i ostale, vi nam uporno tvrdite kako Srbija već po peti put u zadnjih godinu dana izlazi iz krize, kako je krenuo oporavak, kako sve cveta. Međutim, onda se postavlja pitanje, zašto vi danas povećavate budžetski deficit? Ono što bi bilo logično, to je ako je sve krenulo, ako proizvodnja cveta, ako poljoprivreda cveta, ako ljudi u Srbiji žive dobro, da se onda taj budžetski deficit smanjuje, jer valjda se nešto pokrenulo, pa je povećan društveni proizvod, pa naravno postoji više sredstava. Vi kažete da je obezbeđen oporavak privrede u prvom delu 2010. godine, da raste bruto društveni proizvod, industrijska proizvodnja, spoljnotrgovinska razmena, znači situacija je po ovom idealna. Međutim, već na sledećoj strani govorite o tome da je turistički promet pao za deset posto, da je građevinska aktivnost pala za19,2%, da je spoljnotrgovinski deficit 3, 9 milijardi evra, da je zabeleženo u periodu od devet meseci 2010. godine smanjenje ukupnog broja zaposlenih za 3,1%. Dakle, svi ovi podaci ukazuju, naravno da tome treba dodati, da i to ne zaboravimo, da je dinar oslabio za 10,7% uprkos tome što je Narodna banka intervenisala sa 2,47 milijardi evra. Jasno je na osnovu ovih podataka da to što nam vi pričate nije zaista tako, ali ono na šta bih u ovom trenutku želeo posebno da ukažem pažnju, a to je na primer, vi ovde kažete da u strukturi prihoda, kaže drugi po veličini prihodi su akciza koji su projektovani u iznosu od 133,6 milijardi, a što predstavlja neznatno povećanje. Neznatno povećanje je 2,1 milijardu. To je dva puta više od onog što ste opredelili za sve opštine u Srbiji, to je 3,5 puta više od onih 600 milina koje ste opredelili za poljoprivredu i za povećanje premija za mleko. Kad se govori o socijalnim davanjima, vi uvek pričate kako ste povećali davanja penzionerima, kako ste povećali druga socijalna davanja. Međutim, vi kad ste dolazili na vlast i kad je Mirko Cvetković, kao mandatar, davao određena obećanja, on je obećao da će prosečna penzija biti dovedena na minimum od 70% prosečne plate. U tom trenutku je bio evro negde oko 80, a nakon toga povećali ste plate za 10%, ali je dinar pao za 30% od tog trenutka. Vi kao nekakav veliki domet vaše vlasti izdvajate to što ste pet hiljada dinara dali penzionerima, čije su penzije manje od 30.000 dinara, ali vi penzionerima na početku mandata niste obećavali milostinju jedan put godišnje, nego ste im obećali da ćete im povećati penzije i da će oni iz meseca u mesec dobijati ono što su zarađivali tokom svog životnog veka. Još jedna stvar koju ne mogu da razumem je to što tih pet hiljada dinara niste dali onim penzionerima koji prebivalište imaju u ovom trenutku van teritorije Republike Srbije. To je čista diskriminacija i ne znam zašto diskriminišete one koji su 40 godina radili u Srbiji, ostvarili penziju, a onda odlučili da prebivalište imaju negde drugo, u Republici Srpskoj, Crnoj Gori ili ko zna gde. Posebno zanimljivo su ove milijarde koje ste odvojili za izmirenje dugovanja budžetskih korisnika, a najveći dug apsolutno se odnosi na grad Beograd. Skupština grada Beograda je donela odluku po kojoj je moguć otpis po osnovu dugovanja na osnovu obračunatih a neplaćenih kamata za izvorne javne prihode, kojih ima pregršt, a jedan od tih su dugovanja za gradsko građevinsko zemljište, dugovanja za grejanje i slično. Pre nedelju ili deset dana, kad je o tome bilo govora u medijima, izašao je podatak da republički organi i organizacije duguju nekih 60 miliona dinara. Po ovom budžetu to je neuporedivo više, a tačno 370.277.000 dinara. Ovo je samo osnovni dug bez kamata. Ukupno ovi republički organi i organizacije po osnovu neplaćenog gradskog građevinskog zemljišta glavni dug, bez kamata koji su neuporedivo veće, ali ne znamo koliko su, duguju 2.642.256.000, a kad se tome doda ovih 370 miliona, dakle, vi dajte tri milijarde 12 miliona 533 hiljade dinara za izmirenje dugova republičkih organa i organizacija, ali ste svakako dužni da nam odgovorite na nekoliko stvari. Prvo, zašto godinama dosad niste plaćali gradsko građevinsko zemljište. Druga stvar, koliki je to period i da li je to pet godina, 15 ili 50. Pedeset, treba i to znati. Treća stvar, da li je moralno da se u gradu Beogradu onima koji nisu platili, na primer Infostan, zaračunavaju kamate od pre deset, 15 ili 20 godina, da im pretite pre mesec dana i objavljujete kako su sudski izvršioci krenuli u popis stvari, ali da još uvek oni koji duguju imaju vremena da plate sve sa kamatom, a da istovremeno država nema istu tu obavezu. Neki korisnici, poput Uprave za zajedničke poslove, Uprava duguje 703 miliona, Republički hidrometeorološki zavod duguje 454.488.000 dinara na ime neplaćene naknade za korišćenje gradskog građevinskog zemljišta. Da li su oni ikad platili tu nadoknadu i kako je to u jednoj uređenoj državi moguće. Kažete, odvojili ste i predviđate 1.900.000.000 dinara da se izvrši povezivanje staža zaključivanjem ugovora o zaduživanju na teret budžeta za određene privredne subjekte koji imaju neizmirene doprinose za PIO zaposlenih od 1. januara 2004. do 31. decembra 2009. godine. Za koje to privredne subjekte vi odobravate na teret države povezivanje staža? Za Miškovića, za Beka, za Nicovića? Dakle, moje pitanje, da li će država tražiti vlasnički udeo u privatnim preduzećima za koje plaća doprinose u onoj meri koliko se to izmiruje. Ukoliko neće, zašto neće? Vi pričate o nekakvoj pljačkaškoj privatizaciji i oni koji su time stekli enormnu korist oštetili su, pre svega, radnike, a potom i državu. Zahvaljujući tome što je država to dopuštala niste plaćali penzijsko i zdravstveno osiguranje, a sad iz nepoznatih razloga za privredne subjekte koji su u privatnom vlasništvu povezujte staž i to nećete nadoknađivati na bilo koji način, a posebno je to sporno što se zna da ta ista gospoda koja su opljačkala Srbiju finansiraju određene političke stranke, a što znači da praktično država finansira tajkune, a tajkuni finansiraju političke stranke. Jedna od narednih stavki je to da smanjujete redovno finansiranje političkim strankama iz budžeta, jer sad primenjujete drugačiju metodologiju. To neće pogoditi ove koje ionako finansiraju tajkuni, to će pogoditi one stranke koje posluju u skladu sa zakonom. Treba pitati, i to je stvarno jedno od zanimljivih pitanja, ovde gde kažete – smanjenje rashoda izdataka, prvo smanjenje Državna revizorska institucija - 64 miliona dinara? Državna revizorska institucija, koja nije u stanju da izvrši obavezu koja joj je data zakonom. Prvi grad Beograd, koji ima najveći budžet, čiji je budžet veći od Vojvodine, u kome vlada najveći lopovluk, Državna revizorska institucija nije kontrolisala. Zato ćete kontrolisati opštinu Crna Trava koja ima 20 ili 30 ili 100 miliona dinara budžet, a grad Beograd koji ima desetine milijardi i koji se prekomerno zadužuje već godinama, e za to neće biti vremena, jer Državna revizorska institucija nema dovoljno ljudi i nema dovoljno sredstava. Vi ste našli da štedite na onome što zapravo treba da spreči kriminal i korupciju u državi. Ovde nije navedena ni ta milijarda i 70 miliona po sadašnjem kursu, odnosno 10 miliona evra koje ste obećali onome ko izda Ratka Mladića, kao nagradu nekakvu kao 30 Judinih srebrnjaka. Da li je to zbog toga što ste sami svesni da Mladić nije u Srbiji i da ga nećete uhvatiti? Da li je to možda što ste napravili nekakav dogovor sa Srpskom naprednom strankom koja kaže da oni žele da isporuče Ratka Mladića? Tomislav Nikolić to uporno ponavlja, pa kaže - njemu bi bio ponos da ispunjava zakon, pa će on možda to uraditi i bez tih deset miliona evra, pošto je te pare ionako dobio unapred. Dakle, mi očekujemo sve ove odgovore. Pored toga, nas zanima i sledeće. Milijardu i 380 miliona ste opredelili za "Fijat". Koliko je ukupno do sada Republika Srbija na razne načine, kroz izgradnju infrastrukture, kroz besplatno zemljište, kroz direktne ovakve injekcije finansijske iz budžeta, dala za nešto što je očigledno promašena investicija? Vi ste nama 2008. godine rekli - 2010. godine biće 200.000 vozila. Pa ste 2010. godine rekli - 2012. godine ćemo proizvoditi 200.000 vozila. Godine 2012. ćete verovatno reći da će 2014. godine biti 200.000 vozila. U međuvremenu, vi ste kompletno strani proizvod sklapali samo u Srbiji, prodavali ga kao domaći, davali subvenciju od 1.000 evra, ako se ne varam, po vozilu, i na taj način jedino oštetili budžet Republike Srbije, a išli u korist i napravili korist "Fijat". Vi sada opet proizvodite veoma mali broj automobila. Od tog novog modela koji ste gromoglasno najavljivali, ko zna koliko puta, vi još uvek niste uspeli bilo šta da uradite. Dakle, želimo da znamo koja je to cifra i koliko ste vi spremni da platite, a očigledno je da su vam oni mnogo bitniji od svih drugih opština u Srbiji. Podsećam, za opštine ste dali samo jednu milijardu. Kada se podeli na veliki broj opština, to su sredstva koja su mizerna. Konačno kažete - kroz robne rezerve 400.000.000 dinara ste obezbedili za mazut, pa ćete pomagati onima koji ne budu mogli da prežive grejnu sezonu. Da li Vlada Republike Srbije planira na bilo koji način da kontroliše lokalne samouprave, koje iz nepoznatih razloga određuju enormne cene grejanja, a to je na primer slučaj u Beogradu? U Beogradu je nedavno cena grejanja povećana za 30%, dok je cena tople vode povećana za 50%. Da li Vlada Republike Srbije planira i na koji način da takvom ponašanju stane u kraj? Podsećam da su cene grejanja u drugim gradovima u Srbiji i duplo jeftinije, a ono što je ekonomska logika, to je da se sa brojem korisnika daljinskog grejanja smanjuje cena, a ne obrnuto. Dakle, povećanje gasa, koje je bilo za nekih 12 dinara, ako se uzme u obzir da sa 65% navodno energenti utiču na cenu gasa, to znači da bi negde oko 8 dinara bilo ekonomsko opravdano povećanje cene gasa. Povećano je za 30. Gde ide onih 20 i nešto dinara? Još važnija stvar, ako je ekonomski opravdano da se poveća 30% cena grejanja, kako je onda moguće da je za 50% povećana cena tople vode? Hvala vam.
Narodni poslanik Oto Kišmarton ima reč.
Poštovani narodni poslanici, ovim rebalansom budžeta Vlada je probila prethodno definisani visoki budžetski deficit. Iz Vlade poručuju – najteže je za nama, izašli smo iz krize. Dok je kredita nema krize za ovu vladu, ali kada dođe vreme vraćanja dugova, to neće biti opet problem ove vlade nego naše dece koja će nažalost biti u velikoj dužničkoj krizi. Rebalansom Vlada više novca izdvaja za sve veći broj socijalno ugroženih, za narodne kuhinje, penzionere, otvaranje novih radnih mesta itd. To ističe sa ponosom, kao da nije sama Vlada kriva za veliku socijalnu ugroženost građana i sve veći broj građana koji su prinuđeni da primaju socijalnu pomoć. Kaže – Vlada sve što radi, radi za socijalno ugrožene, za nova radna mesta, a građanima je sve gore i gore, sve više ljudi ostaje bez posla, a mnogi nemaju šanse ni da se zaposle. Građani treba da znaju i to da ovim rebalansom te pare što su predviđene su već i potrošene pare, pa se postavlja pitanje da li treba građani da se raduju ovom rebalansu ili da plaču. Pročitao sam izjavu ministra finansija, kaže – štedimo koliko možemo, a trošimo koliko moramo. Što bi komunisti rekli, radimo koliko možemo, a uzimamo koliko nam treba. To nije dobro razmišljanje, jer trošiti možemo onoliko koliko imamo. Moramo imati državu koja je ekonomski održiva. Država treba da živi od svojih tekućih prihoda. Ukoliko trošimo više nego što zaradimo, moramo se zaduživati. Ako mi danas trošimo koliko moramo, naša deca neće trošiti ni minimum potrebe, jer će dugove ove vlade morati da vraćaju. A odakle? Domaćin troši onoliko koliko ima, a ako se zadužio vodi računa da dug može i da vrati, a ne da ostavlja deci ili da rasproda imovinu kako bi dug mogao vratiti. Odakle će vratiti Vlada dugove, ako kredit ulaže u potrošnju? Nešto bih o poljoprivredi, jer rebalansom je za poljoprivredu izdvojeno mnogo manje od potrebnog novca, a dva i po puta manje od onoga što je ministar poljoprivrede tražio. Recimo, Vlada je za poljoprivredu izdvojila 650 miliona, a za "Fijat" novih milijardu i 383 miliona ovim rebalansom. Time Vlada opet pokazuje nebrigu za poljoprivredu i za današnje poljoprivrednike. Ova vlada proda fabriku strancu i onda ulaže u platu radnika i u proizvodnju, kako bi strana fabrika kod nas pozitivno poslovala, a u našu poljoprivrednu proizvodnju i seljaka ulaže se minimum. Međutim, poljoprivreda je veoma važna. Poljoprivreda je jedina privredna grana sa suficitom u spoljnotrgovinskoj razmeni. Mesto poljoprivrede u nacionalnoj ekonomiji, zahvaljujući ovoj vladi, nije na mestu koje poljoprivreda zaslužuje. Zadatak države, odnosno Vlade, a sve to čini Tadić, jeste da omogući veća budžetska izdvajanja za poljoprivredu i time omogući veće količine hrane, pa ne bi došlo do nestašice mleka. Cene hrane kod nas i u okruženju rastu. Postoji stalna potreba za hranom. Hrana je strateški proizvod, a dogodine će verovatno biti još skuplja hrana. Problem nije u tome što je hrana skupa, nego u tome što nemamo para. Cena proizvodnje poljoprivrednih proizvoda je cena koštanja, svakako je visoka. Na primer, za proizvodnju mleka cena koštanja litre mleka je 38 dinara, a otkupna cenaod skoro je za mleko ekstrakvaliteta 32 dinara. Rebalansom Vlada duplira premiju, koja je do sad bila 1,5 dinar, sad je duplirana, znači, sad je čak tri dinara. Sad je omogućila da proizvođač mleka i dalje ima gubitak na svakoj litri proizvedenog mleka, a prerađivači mleka mleko prodaju za 60 do 90 dinara. To je država omogućila da prerađivači mleka imaju 30% do 40% marže. Ko je kriv za to? Naravno, Vlada koja je omogućila monopol prerađivačima mlekom. Pitanje je – zašto se ovim rebalansom povećavaju socijalna davanja, zašto se povećava javna potrošnja, zašto je haos u državi, zašto nema brige za seljacima i poljoprivredom, zašto su izdvajanja viša za narodne kuhinje? Sve ovo nažalost danas u Srbiji je potrebno i ova izdvajanja su danas, nažalost, potrebna. Zašto? Zato što je Vlada nesposobna, dovela je državu i građane Srbije do prosjačkog štapa. Srbija je postala socijala. Novine pišu ovih dana o nekoj rekonstrukciji Vlade, nije nas briga za rekonstrukciju, šta nas briga ko će gde biti, ovde je potrebno da ova vlada ode.
Narodni poslanik Lidija Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prethodnih dana nije bilo moguće uključiti televizor, uzeti da pročitate novine, a da ne budete bombardovani pričama o prevelikoj brizi predstavnika vlasti u Srbiji o zaposlenima sa niskim primanjima, o penzionerima koji imaju niske penzije, o onima koji su korisnici socijalne pomoći, kao i o onima koje je, nažalost, zadesila neka elementarna nepogoda. Sva ta velika briga ispoljena je u vidu ovog rebalansa budžeta, koji se danas nalazi pred nama, koji je predstavljen javnosti kao podrška pomenutim građanima. Posle ovih srceparajućih izjava, evo građani Srbije, koji nesumnjivo znaju o čemu se radi, imaju prilike da u ovoj skupštinskoj raspravi čuju istinu i tako samo dodatno potvrde ono čega su i sami svesni. Republika Srbija završiće 2010. godinu sa deficitom budžeta u iznosu od 120,1 milijardi dinara, što znači još 13,1 milijardi više od prvobitno planiranih 107 milijardi. Inače, 107 milijardi manjka nije bilo dovoljno ovoj vladi u toku ove godine, pa mora da napravi manjak još 13 milijardi. Neću se sada vraćati mnogo unazad da bih napravila poređenje sa iznosima deficita ranijih godina. Uporediću samo sa prošlom 2009. godinom, u kojoj je najpre planiran deficit u iznosu od 49,8 milijardi, da bi kasnije bio uvećan na 70,4, a da bi se konačno godina završila sa 104,8 milijardi. Traženi su izgovori u ekonomskoj krizi i na sve moguće načine pokušalo se da se građanima predstavi neistinita slika. Kada je usvajan budžet za 2010. godinu, govorili smo mi iz opozicije da je rekordnih 107 milijardi previše, da to nikud ne vodi da se novcem građana Srbije mora domaćinski raspolagati i da se budućnost naše dece ne sme kreirati tako da jedina njihova misao bude velika zaduženost i kako izaći iz tog problema. Međutim, i tih 107 milijardi nije bilo dovoljno i evo nas opet pred novim iznosom deficita i opet rekordnim. Prema najnovijim najavama ministra finansija, kako su preneli pojedini mediji, ni u narednoj 2011. godini stanje neće biti ništa bolje. Republički budžet bi u prvoj verziji trebao da ima deficit 125 milijardi, a uopšte neće biti neko iznenađenje ako dođe do promene, tj. da bude još viši iznos deficita i ovo govori sve. Govori o ružnoj navici Vlade Republike Srbije da iz godine u godinu sve više i više zadužuje građane, trošeći iz godine u godinu mnogo više no što može da prihoduje. Pokušavali su predstavnici vlasti da demantuju da iz godine u godinu kroje potrošačke budžete, trudili se na početku svog mandata da ih predstavljaju kao razvojne, međutim, činjenično stanje u budžetu ih je uvek samo demantovalo. Sada kažu da je budžet sa izraženom socijalnom komponentom, a ova godina biće završena sa učešćem tekućih rashoda od 93,11%. Ali, pre rashoda, dobro je prvo reći nešto o prihodima budžeta. Kod poreskih prihoda je evidentno odstupanje od prvobitno planiranih. Prihodi od poreza na dohodak građana biće manji za dve i po milijarde, a poreza na dobit preduzeća će biti veći za oko sedam milijardi dinara. Sada se nameće pitanje- da li su ovakva odstupanja rezultat izmena pomenutih zakona u martu ove godine ili su rezultat toga da je sve manje zaposlenih ljudi i da su njihove zarade niske, a sa druge strane, dobit koju ostvaruju pojedina preduzeća u Srbiji nije beznačajan. Imamo i pad prihoda od PDV za 4,2 milijarde, ali je jako interesantna struktura ovog prihoda. Prihodi od PDV u zemlji manji su za 21,7 milijardi, dok su od PDV iz uvoza viši za 17,9 što znači da se i ove godine prilično uvozilo, mada treba uzeti u obzir i pad dinara koji ima svoju ulogu u tome i, kako smo čuli od gospođe ministra, blagi porast izvoza. Takođe, zanimljiv je podatak da će biti viših prihoda od akciza za dve milijarde, a najveće povećanje prihoda je od akciza na duvanske prerađevine. Ostali poreski prihodi biće veći za milijardu dinara, jer građani Srbije plaćaju viši ili dodatni porez na upotrebumobilnih telefona i registraciju vozila. Što se tiče neporeskih prihoda, evidentno je smanjenje za 4,4 milijarde. U okviru ovih prihoda, drastično je smanjen prvobitno planirani iznos od novčanih kazni i to za 5,2 milijarde. Tu se postavlja pitanje – da li se radi o tome da se smanjio broj prekršaja, što bi bilo dobro kada bi bilo istinito ili je u pitanju to da nadležni ne obavljaju svoj posao kako treba, ili možda postoje problemi u naplati kazni? Što se tiče rashoda, već sam pomenula koliki je udeo tekućih rashoda. Neprekidno se u poslednje dve godine govori o potrebi da se smanji javna potrošnja, ali to nikako da se dogodi. Za rashode za zaposlene i za transfer Republičkom fondu za penzijsko-invalidsko osiguranje, u ovoj godini iz budžeta odlazi 404 milijarde i 129 miliona, što je skoro polovina ukupnih rashoda i izdataka. Napravljena je velika farsa sa smanjenjem broja zaposlenih u državnoj i lokalnoj administraciji. Govorilo se o racionalizaciji kao načinu da se smanji javna potrošnja, da broj zaposlenih u administraciji bude u skladu sa propisanim. Epilog svega je da su jedni ljudi ostali bez posla, a drugi se zaposlili opet u državnoj administraciji. U tom procesu najviše su stradali oni koji su bili zaposleni u lokalnoj administraciji, u mestima sa umrtvljenom privredom, koji su ostali bez ikakve nade za svoju budućnost i budućnost svoje dece. Sa druge strane, na republičkom nivou se neprekidno osnivaju novi organi, paralelni ustavnim državnim organima, sa velikim brojem zaposlenih, velikim brojem sektora, što podrazumeva i veliki broj rukovodioca. Radi se o mnogobrojnim centrima, komisijama i još mnogobrojnijim agencijama, a agencije imaju upravne odbore, što dodatno uvećava troškove njihovog poslovanja. Rashodi za zaposlene ovim rebalansom se uvećavaju za milijardu i po. Svaka priča o smanjenju javne potrošnje pada u vodu, a nisu rashodi za zaposlene jedini rashodi kod državnih i paradržavnih organa. Tu su stalni troškovi materijala, mašine i opreme, da ne nabrajam sve, ali moraju se pomenuti neizostavne usluge po ugovoru, koje su neprevaziđeni način za zloupotrebe. O tome smo puno govorili kada je prošle godine stigao Izveštaj državnog revizora o završnom računu i ovog puta neću govoriti o tome. Ostavićemo mesta da o tome pričamo kada stigne Narodnoj skupštini novi izveštaj revizora. Što se tiče transfera Republičkog fonda PIO, to su obaveze države prema svojim građanima koji su odradili svoj radni vek, stekli pravo na penzije i te obaveze moraju da se ispune. Zbog strašne neproporcionalnosti između onih koji primaju penzije i onih koji su zaposleni, sredstva za penzije koja se ostvare od uplata trenutno zaposlenih nikako ne mogu da budu dovoljna i onda je rešenje sredstva iz budžeta. Sve bi bilo drugačije i mnogo bezbolnije kada bi se obezbedila veća zaposlenost i onda bi budžet bio malo rasterećeniji, ali evo već unazad nekoliko godina plaćaju se ogromne greške koju su napravljene u procesu privatizacije, u kome je umesto oživljavanja proizvodnje došlo do zatvaranja vrata mnogih fabrika, koji je mnogo radnika ostavio na ulici, pa sad imamo na tržištu rada čitavu vojsku nezaposlenih radno sposobnih ljudi. Ono što je važno kada se analiziraju rashodi jeste da će iz budžeta ove godine za rashode po osnovu otplate kamata biti plaćeno 4,6 milijardi manje. Pitanje koje se ovde nameće jeste da li se taj iznos izbegava da plati sada da bi se preneo u narednu godinu ili je možda došlo do smanjenja iznosa obaveze za kamate? Ova druga mogućnost je malo verovatna jer se Vlada neprekidno zadužuje. Doduše, većina kredita imaju određeni grejs period pa nekad može da se stvori ovakva nejasnoća. Vratiću se opet na ono kako su predstavnici vlasti pokušali da opravdaju povećanje budžetskog deficita sa 107 na 120,1 milijardi, da to rade s ciljem da podrže penzionere sa niskim penzijama, zaposlene s niskim primanjima, korisnike socijalne pomoći, a na kraju građane pogođene zemljotresom i drugim nepogodama. Penzioneri kojima je penzija mala je zamrznuta već dve godine, njima je podeljeno po pet hiljada jednokratno, jer njihov položaj zaista nezavidan. Milijardu dinara raspoređeno je članom 5. i to polovina iznosa svim jedinicama lokalne samouprave, a druga polovina onim jedinicama lokalne samouprave koje imaju niska budžetska sredstva. Podsećanja radi, pre nepune dve godine transferi lokalnim samoupravama drastično su smanjeni. Takođe, povećani su izdaci za socijalnu zaštitu. Činjenica je da su potrebe za ovim vidom zaštite iz dana u dana sve veće zbog opšte ekonomske situacije. Moram da kažem, jedina pozitivna stvar prezentovana u ovom predlogu zakona jeste to da je u ovoj godini došlo do povećanja broja korisnika naknade zarade za vreme porodiljskog odsustva i korisnika roditeljskog dodatka za preko hiljadu korisnika. Kada budemo vodili raspravu u pojedinostima, koliko nam tada vreme bude dozvolilo, pokušaćemo da istaknemo više detalja, a sada ću privesti ovu svoju diskusiju kraju. Reći ću još da ovaj rebalans ovako predstavljen kao briga vlasti o onima koji nemaju dovoljno sredstava za život samo je uvod u novu predizbornu kampanju. Oni građani koji plaćaju najvišu cenu celokupnih dešavanja u Srbiji ne mogu da poveruju u ove priče, ne daju se prevariti da se vlast zadužuje i da stvara veći budžetski deficit kako bi se njihovo trenutno stanje popravilo i kako bi njihova budućnost bila bolja. Zahvaljujem.
Dvanaest minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Vučković, posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da podržimo predloženi rebalans budžeta zato što će promene koje su njime predviđene otići u ruke najugroženijih. Kada odlučujemo da li da podržimo ovaj rebalans ili ne, ne bi trebalo da se rukovodimo time da li podržavamo rad Vlade ili ne, da li smo zadovoljni kakvo je stanje u državi, već da pogledamo kakav je taj rebalans, da pogledamo šta piše i da vidimo kakve su promene u odnosu na ono što je planirano u decembru prošle godine, kada smo usvajali budžet za ovu godinui kakve promene nam donosi ovaj rebalans. Najviše rashoda ide na socijalne izdatke. Povećani su izdaci za redovan transfer fondu PIO u iznosu od sedam milijardi dinara. Uračunata je jednokratna pomoć zaposlenima u administraciji i pomoć penzionerima od pet hiljada dinara. Odvojeno je tri milijarde za socijalnu zaštitu. Obezbeđena su sredstva za grejnu sezonu tako što su izmirena dugovanja prema gradu Beogradu i toplanama, kao i za građevinsko zemljište za opštine u Srbiji. Povećan je transfer opštinama za jednu milijardi dinara, od toga pola za sve opštine, a pola za 40 najnerazvijenijih opština. One koji ne podržavaju rebalans budžeta pitam šta biste od ovog izbacili, šta je ovde višak? Da li biste smanjili penzije? Da li biste u sred grejanje sezone ostavili Beograd i opštine u Srbiji bez grejanja? Da li biste uskratili nužnu pomoć za siromašne opštine, poput Trgovišta, Knića, Žitišta, da li biste ih ostavili bez tih sredstava koja su im neophodna za funkcionisanje? Ako to jeste nečija politika u Skupštini, onda to treba da čujemo od vas. To je legitimno ako imate takvu politiku, ali to nije politika sa kojom se slažem i to sigurno nije politika DS. Politika DS počiva na socijalnoj odgovornosti i na solidarnosti. To je stub na kojima stoji DS. Čuo sam juče u raspravi, a i danas da su budžet i ovaj rebalans naglašeno socijalni. Pitam vas kakav bi trebalo da bude? Naša država i naše društvo nisu bogati, ali ono što imamo treba da raspodelimo na taj način da oni koji su najugroženiji, koji imaju najmanje ne žive ispod granice dostojanstva. Da li su dovoljna sredstva koja smo predvideli u budžetu da se otkloni siromaštvo u Srbiji? Ni blizu, ali jesmo pokušali i jesmo ono što sebi možemo da priuštimo a da ne ugrozimo budućnost naše države i naše ekonomije. Ako je ovo prilika, a vidim da većina poslanika koristi ovo da kritikuje ekonomsku politiku Vlade, hajde da stvari sagledamo realno, da pogledamo gde smo bili 2008, 2009, 2010. godine i da konstatujemo da ćemo u ovoj godini imati rast BDP između 1,5 i 2%. Nije mnogo, ali smo jedini u regionu ko ima rast BDP. Prošle godine smo imali pad do 3% u situaciji kada je većina zemalja Evrope imala višestruko veći pad. Imali smo rast i od 2000. do 2008. godine. Svetska privreda je bila u ekspanziji. Deo tog novca se prelivao kroz investicije i kroz privatizacije kod nas. Imali smo veće plate i trošilo se više, pa rastao i BDP, ali rastao je i uvoz do te mere da je postao glavobolja i za Vladu i za sve ekonomske analitičare. Evo i dobrih vesti. Izvoz će u 2010. u odnosu na 2009. godinu porasti za preko 20%, u prvih devet meseci 21,1% dok uvoz raste po stopi manjoj od 9%, tako da će spoljnotrgovinski deficit biti smanjen za 4%. Kada se svi žalimo što je dinar depresirao, što je izgubio deo svoje vrednosti, što oni koji su uzimali kredite indeksirane u evrima moraju da vraćaju veće rate u dinarima, treba da imamo u vidu i da je i depresijacija dinara jedan od faktora našeg povećanog izvoza i manjeg rasta uvoza. To je osnova za ono što i premijer i Vlada navodi kao osnov budućeg razvoja, a to je reindustrijalizacija. Imamo dobre pokazatelje i u ovoj godini. Naravno, to nisu pokazatelji koji su dovoljni da povećaju standard građana. Naši građani to još uvek ne osećaju, ali smo na dobrom putu. U prvih devet meseci rast industrijske proizvodnje je preko 5%. Model razvoja koji je imala Srbija od 2000. do 2008. godine neće moći više da funkcioniše, a tako nije samo kod nas, tako je u celoj Evropi. Ona pravila koja su važila do svetske krize više ne važe. Pogledajte šta se dešava u Britaniji ovih dana, u SAD, u celoj Evropi. Drago mi je što je Srbija na jednom putu ekonomskog ozdravljenja. To je jedan nagoveštaj ekonomskog ozdravljenja. Ova Vlada je adekvatnim merama spasila Srbiju najgoreg scenarija. Koji je najgori scenario? Bankrot države. Koja država je to doživela? Mnoge oko nas. Prvo, Mađarska, Island, Grčka, Irska. Očekuje se i Španija. Nadam se da će se izvući, možda i Portugal. Ove države su bankrotirale, zato što su trošile mnogo više nego što su zarađivale. Mi smo, ova Vlada je donela 2008. godine odluku o zamrzavanju plata zaposlenih u administraciji i zamrzavanju penzija i to je bila jedna hrabra odluka koja nije donela nijedan glas novi u koš vladajućih stranaka, ali jeste uticala pozitivno na našu ekonomiju. Srbiju su dakle spasili najgoreg scenarija, a mogli smo da uzmemo nove kredite, mogli smo da se zadužimo, da delimo plate dve, tri godine, svi budemo srećni, Vlada bude najpopularnija i onda proglasimo stečaj države. To bi bilo neodgovorno, i to nije politika DS. Dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što su ovim rebalansom predviđeno dodatna socijalna davanja. Teška su vremena i najrazvijenije zemlje Evrope su suočavaju sa velikim iskušenjima. Znam da je situacija u Srbiji danas teška i znam kako žive moje komšije, znam kolike su prosečne plate, znam da mnogi traže posao ne mogu da ga nađu. Srbija međutim lagano izlazi iz krize. Podaci koje sam naveo govore tome u prilog. Ma koliko želeli da podstičemo rast privrede, ne smemo da zaboravimo one koji su najugroženiji, jer u našem sistemu vrednosti kada merimo kvalitet jednog društva, ne treba da gledamo kako žive najbogatiji, jer ako njih pitate, ne razgovaram mnogo sa njima, ali čujem i komentare u medijima i u razgovorima sa drugim ljudima, njih ako pitate, oni se najviše žale. Najbogatiji se u Srbiji najviše žale. Mi treba da gledamo kako žive najsiromašniji, da njima obezbedimo dostojanstven život i to je mera kvaliteta jednog društva. Zbog toga je rebalans dobar za Srbiju, i podržaću ga, kao i poslanička grupa "Za evropsku Srbiju".
Iskorišćeno je osam minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica, Marina Toman, izvinjavam se narodnoj poslanici Jorgovanka Tabaković, greškom je pročitana s obzirom da je vreme poslaničke grupe iskorišćeno. Posle narodne poslanice Marine Toman, narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Dame i gospodo, rebalans budžeta u kome najveće stavke predstavljaju izdvajanje za siromašne, penzionere, subvencije, predstavlja tužnu sliku naše stvarnosti, a stvarnost je takva da je Vlada lošom ekonomskom politikom urušila privredu i standard ionako siromašnih građana Srbije. Ukoliko bi želeli da pojednostavimo stvari mogli bismo da kažemo da rebalans budžeta predstavlja gašenje požara koji su se rasplamsali Vladinim nepromišljenim potezima, kako u ovoj tako i u godinama koje su joj prethodile. Rebalans budžeta koji je usvoje u potpunosti je usaglašen sa MMF, rečenica je sa kojom Vlada obrazlaže rebalans i šalje poruku da ništa nije uradila van onoga što MMF od nje nije tražio, ni manje, ni više. Vladi kojoj nedostaje politička hrabrost da uđe u konkretne društvene i privredne reforme odgovara da joj MMF bude alibi za katastrofalnu situaciju u kojoj se Srbija danas nalazi. Činjenica je da MMF zastupa politiku čija primena daje poražavajuće rezultate koji su vidljivi u zemljama u okruženju, ali i činjenica je Vlada nije pokazala spremnost i hrabrost da se takvoj politici suprotstavi.Zbog toga Vlada je ta koja je glavni krivac za situaciju u kojoj se država danas nalazi, privreda i njeni građani, pre svega premijer Cvetković. Uvažavajući isključivo naloge MMF Vlada zaboravlja realne potrebe ovdašnje privrede i društva i okolnosti kojima se danas nalaze. Rebalans budžeta koji je nastao kao posledica niza katastrofalnih poteza pokazao je da ova Vlada nema hrabrost da se suoči sa činjenicama i da odredi koji su to prioreteti na kojima mora da se radi ukoliko ne želi da ubuduće više trošimo nego što zaradimo, ukoliko ne želi da i dalje balansira, već da parlamentu i građanima Srbije predstavlja jedan razvojni budžet. Ne slažemo se sa konstatacijom da Srbija troši koliko mora, a da štedi koliko može. Sa tom konstatacijom neće se složiti ni većina građana Srbije. Navešću samo jedan primer zašto Vlada troši više nego što treba i da nije u pitanju štednja. Država, odnosno Vladamogla je manje da troši tako što bi za početak ukinula mnogobrojne agencije i uprave, paralelne državne organe, beskorisne budžetske parazite. Teret tako preglomazne državne uprave ne bi podnele ni mnogo razvijenije države. Ali ne, Vlada vrlo perfidno pokušava da predstavi da su samo izdaci za zdravstvo, školstvo i penzionere trošak za ovu državu, a to nije tako. Finansiranje agencija i uprava predstavlja taj dodatni trošak, a takvih primera je mnogo. Svedoci smo da Vlada godinama upumpavanjem para, kreditiranjem, subvencionisanjem dajući garancije pokušava veštački da održi neka neprofitna javna preduzeća umesto da ih rekonstruiše i napravi korak ka tome da ona posluju profitabilno. S druge strane, ta ista Vlada se odriče najprofitabilnijeg domaćeg preduzeća "Telekoma", koji ima 10 hiljada zaposlenih i neto prihod u 2009. godini 150 miliona evra. Takođe, možemo li mi za nekoga ko je povećao deficit rebalansom, potvrdio povećanje minusa u državnoj kasi, da kažemo da je taj uštedeo? Ne možemo da se složimo sa tom konstatacijom. Čini mi se da se ovde više ne postavlja pitanje – da li Vlada na čelu sa premijerom Cvetkovićem nešto zna ili ume, već pre svega - da liVlada nešto želi ili ne želi? Da su stvari drugačije postavljene, odnosno određeni prioriteti kada se planirao budžet za 2010. godinu i onaj pre njega, onda sigurno ne bi bili u ovoj situaciji u kojoj se danas nalazimo. Umesto toga Vlada ima neusaglašene stavove. Čini nam se da svako ministarstvo vuče na svoju stranu vrlo često sa nerealnim zahtevima, stavljajući dodatni trošak za državu, zaboravljajući na poruku koju je poslala građanima Srbije na početku svog mandata. Mirko Cvetković je tada u svom ekspozeu građanima ponudio smanjenje nezaposlenosti, otvaranje novih radnih mesta, povećanje BDP, a dve godine kao rok da se izbudžetskog deficita pređe u budžetski suficit. Umesto svega toga danas imamo rebalans budžeta kojim se izdvajaju sredstva za dodatnu socijalnu zaštitu, odnosno za lanč pakete za one najsiromašnije u 40 opština u Srbiji. To su oni isti građani kojima je premijer obećao posao, bolji standard. To su građani koji su dokaz da Mirko Cvetković nije ispunio ni jedno obećanje sa početka mandata dato. To su građani koji žive na ivici siromaštva, a njihov broj je sve veći i to je nešto što zabrinjava. Zbog loše ekonomske politike Vlade, odsustva konkretnog programa da se izađe iz krize neki oblasti i dalje će biti na ivici propadanja, poput poljoprivrede. To što ste ovim rebalansom budžeta namenili određena sredstva poljoprivredni nije dobro da se ispravi greška koja je napravljena budžetom za 2009. godinu, 2010. godinu. Vlada svoje poteze pravda krizom. Tako je najlakše, ali zar ne treba da razmišljate kako da iz te krize izađemo, kako će i gde Srbija sebe da pozicionira? Plašim se da će Srbija doći u situaciju kada će biti nemoguće da uz mnogo veća ulaganja i mnogo veća sredstva oživi pojedine oblasti privrede do trenutka kada će biti nemoguće sanirati posledice loših odluka. Da je bilo loših odluka potvrđuju pojedini predstavnici Vlade, pa tako ministar poljoprivrede Saša Dragin verovatno u trenutku iskrenosti kaže da su problemi u poljoprivredi vezani za donošenje loših odluka bez prethodnog udubljivanja u njihove posledice. On je tu mislio pre svega na uvoz mleka u prahu, a mi dodajemo da je takvih odluka bilo dosta. Sada vidimo da su rebalansom budžeta određena dodatna sredstva u iznosu 650 miliona dinara za subvencije za mleko. Vlada verovatno na taj način pokušava da koliko-toliko sredi haos koji je nastao na tržištu u vezi snabdevanja ovom namirnicom. Šta ćemo sa činjenicom da je Vlada dozvolila monopolizaciju mlekarsko-prerađivačke industrije zbog neodgovorne politike Vlade i nezainteresovanosti pojedinih ministarstava? Godinama su ispaštali potrošači i individualni proizvođači, oni i dalje ispaštaju. Isključivo velike mlekare su godinama unazad diktirale otkupne cene mleka. Jedinu korist od poskupljenja imale su mlekara, a cenu toga plaćali su potrošači i primarni proizvođači. Sada pokušavate to da ispravite. Šta ćemo sa činjenicom da je uništen stočni fond, da je uništeno stočarstvo? Ali, tu nije kraj. Postavlja se pitanje možete li da ispravite štetu koju je poljoprivredi bila nanela odluka o jednostranoj primeni prelaznog trgovinskog sporazuma? Znači, mnogo problema, a vrlo malo konkretnih predloga za njihovo rešavanje. Sa druge strane i dalje se pravimo da ne postoji ni jedno drugo tržište sem tržišta EU, a nažalost, naši proizvodi su nekonkurentni na tom tržištu. Još uvek se pravimo da ne postoji tržište Ruske Federacije, znači, ništa ne pravimo da ovoj Srbiji i njenim građanima bude bolje. SRS neće da glasa za rebalans budžeta, ne zbog toga što smo protiv toga da se pomogne siromašnima ili penzionerima ili postradalom Kraljevu, već zbog toga što rebalans budžeta oslikava nemoć Vlade da se suoči sa problemima u ovoj državi, da stvori dovoljno prihoda kako ne bi morala više da balansira, kako vi to kažete, već da pokaže da radi na tome da Srbija ima razvojni budžet, da trošimo koliko prihodujemo.
Deset minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, posle njega narodni poslanik Boris Aleksić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministarko, kao poslanik SPO i tipičan predstavnik desne evropske Srbije, koja drži do onog što je tradicionalno u Srbiji, ali takođe i gleda u budućnost, a naša budućnost je sigurno u EU i u nekim drugim savezima. Pokušaću da dam ocenu i rebalansa budžeta i Zakona o bankama i Zakona o stečaju i likvidaciji banaka, ali ne sa pozicije isključivo vladajuće koalicije, bez obzira što smatramo da smo i korektan i konstruktivan koalicioni partner, ali ne i sa pozicije isključivog kritičara, već sa pozicije narodnog poslanika i nekog ko treba da reprezentuje i da reprezentuje građane koji su ga birali, ali i da da svoju ocenu koja treba da bude prilično objektivna. Sve što je u rebalansu budžeta navedeno, od ovih poroka koji su političko ekonomske prirode – da treba da se štedi, da se troši sve manje, da se smanjuju javnih rashodi, da se pomaže najugroženijim i najsiromašnijim građanima, da se nastavi sa subvencionisanjem privrede, poljoprivrede, da se odvoji deo sredstava za premije za mleko, bez obzira što smo očekivali da taj deo sredstava bude veći, da se reguliše stari dug koji je već regulisan za grejanje gradova i opština, da se daju određena sredstva i radnicima MUP i radnicima administracije. Pomoć Kraljevu, usaglašenost rashoda sa MMF, neznatno povećanje plata i penzija itd. mislimo da je dobro. Dobro je i što šef Misije MMF kaže da postoje ohrabrujući znaci za oporavak srpske ekonomije, koja je zasnovana u velikoj meri na izvozu i da očekuje da će privredni rast dostići 1,5% ove i 3% narednih nekoliko godina. Mislim da svi treba da imamo tu vrstu osećaja za realnost da se nalazimo u vremenu velike ekonomske krize. Ekonomska kriza nije opravdanje za Vladu. Da li je Vlada dobro radila? Jeste. Da li je adekvatno reagovala s početka ekonomske krize? Jeste. Da li je uspostavila i očuvala makroekonomsku stabilnost? Jeste. Da li nam preti bankrot države? Ne. Da li se ekonomije, koje mogu u velikoj meri i danas biti uzor srpskim ekonomijama, suočavaju sa velikim izazovima? Da. U Italiji je milion i 200 hiljada radnika ostalo bez posla. Gubitak radnih mesta se nastavlja. Ne postoji politička emisija u Italiji u kojoj se ne vodi rasprava o tome zašto je "Fijat" došao u Srbiju, zašto je veliki proizvođač čarapa "Omi" došao u Srbiju i zašto u udruženju industrijalaca Italije najveće interesovanje vlada za ulaganja u srpsku privredu? Sa stanovišta italijanskih privrednika i italijanske države, oni imaju utisak da je veliki deo investicija otišao u Srbiju. Sa stanovišta Srbije mi imamo utisak da je to kap u moru u odnosu na ono što je potrebno Srbiji. Šta nam ovo govori? Ovo nam govori da je Vlada Republike Srbije zaista nizom svojih mera stvorila neki ambijent i promenila onu lošu sliku Srbije i sada se svi pitaju u okruženju – šta je to što je Srbiju od "crnog đavola" do pre deset godina pretvorilo u neku zemlju koja u velikoj meri postaje privlačna za investitore. Veliki doprinos privlačenju stranih investitora su dale i mnoge lokalne samouprave. Navešću samo primer opštine Lapovo koja je, da bi privukla strane investitore, iste oslobodila lokalne komunalne takse na isticanje firme, naknade za korišćenje građevinskog zemljišta, kao i naknade za uređenje zaštite životne sredine za period od 10 godina, ali se to naravno, u velikoj meri, odrazilo i na lokalne prihode, o čemu ću pričati u drugom delu svog izlaganja. Mislim da nije u davnoj našoj prošlosti, da mi nismo još uvek zaboravili ni Dafinu ni Jezdu, nismo zaboravili organizovanu pljačku države sa tim parafinansijskim organizacijama i bankama i ne treba zaboraviti ni hiperinflaciju koja je harala našom zemljom. Oni koji danas najviše kritikuju rebalans budžeta i predložene zakone su upravo u to vreme vršili vlast u Srbiji. Čini mi se da su zbog toga oni poslednji koji treba da kritikuju ekonomiju i ekonomske mere ove Vlade. Međutim, SPO prihvatajući učešće u ovoj vladi je prihvatio i sve principe na kojima je zasnovana ova vlada. Ako smo rekli - ubrzani put ka EU, onda to zaista podrazumeva u potpunosti poštovanje evropskih principa u svemu. Ako pričamo o poljoprivredi, u toj meri se slažem sa svima iz opozicionih političkih stranaka koji su ukazali na drastično smanjenje stočnog fonda. Podatak da negde oko 110 hiljada grla je sada manje u Srbiji u odnosu na period od pre godinu-dve dana je znak za paljenje crvenih lampi, znak za uzbunu, ne samo za vaše ministarstvo, gospođe ministre, već i za sva ostala ministarstva. Zbog čega smo očekivali i zbog problema sa nestašicom mleka da veće izdvajanje bude za premije za mleko. Takođe, veće izdvajanje sigurno treba da bude u agrarni budžet i veće subvencije. Znam i svako ko na neki način poznaje problematiku pravljenja budžeta zna s kojim se problemima suočava onaj ko pravi budžet – svi traže. Ali, ako je srpska poljoprivreda ovakva kakva je i danas je još uvek naša najveća izvozna grana, onda zaista podsticajnim merama Vlade treba da uložimo dodatni napor da pomognemo srpskoj poljoprivredi, a verujte da je pomoć zaista neophodna. Subvencije koje su otišle Železnici i JAT-u zaista su nešto što u velikoj meri zbunjuje i javnost u Srbiji i poslanike zbog činjenice da su i Železnice Srbije i JAT godinama gubitaši, da godinama dobijaju ogromne subvencije i da zaista u toj meri Vlada Republike Srbije treba da preduzme nešto, da li u smislu restruktuiranja i nekih drugih mera ili pojačanog nadzora nad poslovanjem tih javnih preduzeća. Ali, u svakom slučaju, verujte, kada bismo to što dajemo Železnicama Srbije i JAT-u uložili u poljoprivredu, mi bismo zaista imali rezultate koji su mnogo bolji i to bi se već videlo u sledećoj godini u odnosu na, čini nam se, vreću bez dna što su danas Železnice Srbije i JAT. Ako smo pričali o evropskim principima, onda je jedan od evropskih principa i decentralizacija, ali pre svega i finansijska decentralizacija. Znam da se ova Vlada i veći deo, ako ne i sve političke stranke u vladajućoj većini, zalažu za decentralizaciju Srbije, finansijsku decentralizaciju i vraćanje imovine opštinama i gradovima i ispunjavanje zakona u pogledu transfernih sredstava, ali čini nam se da smo na tom polju svi možda pomalo zakazali. Mi ćemo iz SPO do kraja mandata ove Vlade, zaista ponavljam još jednom, kao korektan i konstruktivan koalicioni partner, ukazivati na to da mi moramo da krenemo u suštinsku decentralizaciju zemlje, u finansijsku decentralizaciju zemlje. Kao poslanik iz Šumadijskog okruga ukazaću vam, znam da vi to znate, ali ovo je zarad javnosti i predsednik opštine Lapovo, nema veze što je predsednik opštine Lapovo Dragan Laković iz SPO, nego je to jedan od tipičnih primera 150 gradova i opština u Srbiji koji se žale da su im uskraćena značajna transferna sredstva, napominje, naravno, da mere Vlade u tom smislu smanjenja transfernih sredstava su značajno pogodila lokalne samouprave i odrazila se na njihovo funkcionisanje i da one s tim imaju i problema u izgradnji infrastrukture, pružanju komunalnih usluga, finansiranju indirektnih korisnika budžeta itd. Ono što želim da kažem vezano za izmene i dopune zakona o bankama i stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje, to je da se zaista treba podsetiti ne samo Dafine i Jezde, već i svih onih osiguravajućih kompanija koje su samo do pre 10-15 godina pljačkale građane, nisu isplaćivale osigurane iznose za štetne događaje, ali su zato imali apsolutno blagoslov vlasti i svi su bili tada miljenici vlasti. Neću pomenuti nijednu od tih osiguravajućih kompanija, ali ću pomenuti na stotine hiljada građana Srbije koji su zbog takvog odnosa vlasti i takve nebrige u kontroli, a mislim da se radilo o nameri i mislim da se radilo o državnoj pljački, jednoj od mnogih državnih pljački svojih građana. Želim da kažem da je zaista bankarski sistem i sistem osiguravajućih organizacija, odnosno svi zakoni i podzakonski akti koji su doneti u tom smislu da su uspostavili jednu zaista kompletnu stabilnost, da je bankarski sistem izdržao sve izazove ekonomske krize, da sve regulatorne mere koje je država preduzimala su bile blagovremene, bile su adekvatne. Kontrolna uloga države zaista i treba da postoji u ovom tranzitnom periodu, sve dok mi ne budemo u potpunosti tržišna ekonomija. Naravno, i tada će postojati regulatorna i kontrolna uloga države, ali sigurno u ovoj meri neće postojati zainteresovanost države da ne propadne ni jedan jedini subjekat u finansijskom sektoru, kako se to ne bi odrazilo na celokupni sistem. Zbog toga želim da kažem, u ime SPO, da smo mi izuzetno zadovoljni i dosadašnjim rešenjima iz ove oblasti i ovim merama koje su sada preduzeli i ministarstvo i Vlada Republike Srbije u očuvanju bankarskog sistema i osiguravajućih kompanija. Zaista bih molio da sve ove sugestije ne shvatite ni lično, da ih shvatite najdobronamernije. Vi, kao ministar finansija, imate punu podršku nas iz SPO. Ova Vlada je u odnosu na sve vlade u okruženju, a i neke zemlje koje su članice EU, poput Grčke i Mađarske, zaista dobro iznela teret svetske ekonomske krize, mnogo bolje od ekonomije susednih zemalja. Ali, ono što sam hteo da vam kažem, to je da je sanacija i prevencija ekonomskih udara izvršena, ali ono što mi sada treba da radimo sa ovim merama koje predlažem, kao predstavnik SPO, to je da još više štedimo, još više smanjimo javne rashode i još više pomognemo pre svega poljoprivredi i da uđemo u proces suštinske decentralizacije zemlje.
Iskorišćeno je 13 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić, a posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević.
Hvala, gospođo Čomić. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, kada je u pitanju rebalans budžeta upitao bih gospođu Dragutinović – gde se nalazi stavka 666, kojom bi trebalo da se odobre sredstva Tomislavu Nikoliću i naprednjacima u iznosu od 10 miliona evra za spremnost da uhapse i izruče Ratka Mladića tribunalu u Hagu, sa čijih poternica je ubijeno do sada šesnaest Srba i sedamnaesta gospođa Rada Abazović, koja je bila supruga jednog od osumnjičenih? Kada su u pitanju silni predlozi zakona koje ste vi objedinili ovde, zaista moram da iznesem čuđenje što ste tako laičko obrazloženje dali za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma. Dakle, zaista ne znam da li vi mislite da narodni poslanici ne čitaju ništa izvan Srbije, jer verovatno da tako mislite, pošto ste u obrazloženju naveli sledeće – da ste ovaj predlog zakona definisali u potpunosti sa sugestijama Komiteta Manival, koji je nadležan za ova pitanja u okviru EU. Dakle, navodite njihov izveštaj iz decembra 2009. godine, uvodite novine u ovaj zakon, međutim, najvažnije preporuke Komiteta Manival vi uopšte ne uzimate u obzir. Njihov izveštaj od 8. decembra 2009. godine, kao najveći problem za Republiku Srbiju, kada je u pitanju pranje novca i finansiranje terorizma, navode sledeće: prvo, odsustvo nacionalnog zakonodavstva sveobuhvatno, zatim nacionalno zakonodavstvo koje uopšte ne tretira neprofitne i nevladine organizacije, što je veoma interesantno, slabu opremljenost i slabu obučenost nadležnih organa i institucija koje postupaju po ovim pitanjima. Jer, postavlja se pitanje – kako vi mislite da policija i nadležne službe vode računa i o ovim krivičnim delima i uopšte da sprečavaju pranje novca i finansiranje terorizma, ako npr. nemaju novca za nove uniforme, ako nemaju novca za nova odela, ako nemaju novca za obuću i adekvatnu opremu, ako nose kombinezone koji izgledaju kao da su dizajnirani 1942. godine za neke buduće automehaničare, kada nemaju najosnovnija sredstva da bi mogli da uopšte kontrolišu ovu vrstu kriminaliteta i problema sa kojim se suočava Republika Srbija? Dakle, vi ste se naprosto pozvali na Komitet u okviru EU, u okviru Saveta Evrope. Rekli ste da zakon donosite zbog svega ovoga, a najvažniju stavku koju oni vama zameraju – apsolutno odsustvo regulisanja delovanja neprofitnih organizacija i nevladinih organizacija niste uzeli u obzir. Sada ćete vi da pitate – kakve to veze ima? Mogu da vam navedem dve velike neprofitne nevladine organizacije koje su finansirale Al Kaidu svojevremeno, to je TVRA i Beneval international, koje su poznate i u izveštajima FBI i u izveštajima u okviru EU itd.Dakle, najosnovnije u predlozima Komiteta "Manival" vi niste uzeli u obzir. Zbog čega? Pa zbog toga što izgleda ovu državu kontrolišu nevladine organizacije. Prema istraživanjima, pazite prema istraživanjima koja su radili vaši prijatelji na zapadu u Srbiji, nevladine organizacije iz budžeta dobijaju 60 miliona evra. Oni imaju negde između 3 i 4 hiljade zaposlenih, to je podatak dakle, finansiranje je radila, tj. dala podršku Ambasada Velike Britanije i stručni tim Zavoda za statistiku koji je radio ove analize. U 2006. godini ste davali 42 miliona evra, pa ste to vrlo brzo povećali, već 2007. godine to je bilo preko 60 miliona evra. Dobar deo kolača kod ovih nevladinih organizacija otpada na organizacije koje se bave pitanjima homoseksualaca i sličnih, dakle njima dajete više od 60 miliona evra. Podsetiću vas da samo za Kraljevo hitna pomoć, prema vašim podacima, trebalo je da iznosi 10 miliona evra, a da bi se sanirale posledice kako ste sami rekli 40 miliona evra. Pa eto vam rešenje za Kraljevo odmah. Isto tako, umesto da dajete novac homoseksualcima i sličnima, mogli ste da povećate iznos za održavanje trudnoće, jer on sad iznosi 65% i dalje, mogli ste da podignete i nove škole i bolnice, mogli ste na stotinu škola i bolnica da podigne, sportskih hala, da pomognete privredu itd. Ne, vi ste se opredelili da ulažete toliko novca u nevladin sektor, iako je on sam pod sumnjom na osnovu analize Komiteta Manival, pre svega vezano za korupciju, vezano za pranje novca. Ali videćete kasnije nije u pitanju samo islamski terorizam. Negde oko 3,3 milijarde dinara utrošeno je na plate u ovom nevladinom sektoru, a sve ste to lepo vi finansirali. Da vidimo sada pojedinačno. Ministarstvo omladine i sporta je spremno za nevladine organizacije da izdvoji čak jednu milijardu i 152 miliona dinara. Dalje, tu se u stvari u tome nevladinom sektoru nalaze ljudi koji direktno ili indirektno kontrolišu rad Vlade Republike Srbije, kao što je famozna gospođa Sonja Liht, koja kontroliše nevladinu organizaciju beogradski Fond za političku izuzetnost. Naravno, ona je sledbenica gospodina Soroša, koji se bavi mahinacijama širom sveta. Ova nevladina organizacija je samo do 2009. godine od Ministarstva sporta i omladine, sa kojim je zaključila četiri ugovora, inkasirala više od 10 miliona dinara. Gospođa Sonja Liht sa svojom nevladinom organizacijom može da uradi ono što neki drugi ne mogu da urade, a dobar deo novca koji oni dobijaju iz budžeta Republike Srbije troši se na astronomske plate osoblja. Dakle, još jednom podsećam da je Komitet Manival naveo da se upravo kod neprofitnih organizacija i nevladinih organizacija krije ključ za borbu protiv pranja novca i finansiranja terorizma. Međutim, preko ovih nevladinih organizacija koje kontroliše gospođa Sonja Liht angažuje se i omladina određenih partija, Demokratske stranke, G17, Saveza vojvođanskih Mađara, Bošnjačke liste itd. Dakle, svi imaju korist, pa nije ni čudo što onda ne pominjete to u ovom zakonu, tj. Predlogu zakona koji se tiče sprečavanja pranja novca i finansiranja terorizma. Drugi podaci govore da je više od pet milijardi dinara izdvojeno za nevladine organizacije. To piše ''Danas'', da ne kažete sada da navodimo neke izvore kao što je najugledniji srpski mesečnik "Velika Srbija". Zatim, već sam vam naveo podatke koji se zvanično nalaze na sajtu i u dokumentaciju FBI, koji se nalaze u okviru Interpola, a koji se tiču organizacija kao što je TVRA, Agencija za pomoć muslimanima u trećem svetu, preko koje je delovao islamski terorista Mustafa Cerić, preko koje je finansirana Al Kaida, a takođe organizacija Beneval interanational, i ona je delovala u Bosni i Hercegovini, ali ima nekih koje deluju na Kosovu i Metohiji. Sada da pređemo na onu vrstu terorizma, pranja novca i finansiranja o čemu vi, naravno, ne smete ništa da kažete. Dakle, 20. novembra u državi Džordžija u SAD uhapšena je jedna novinarska ekipa ruske televizije, jer su ispred jednog centra za obuku koji ima staro ime – Američka škola ili novo – Institut za bezbednost i saradnju za zapadnu hemisferu, snimali demonstracije građana koji su tražili zatvaranje tog centra. Zbog čega? Zbog toga što se u tom centru već 62 godine obučavaju agenti i specijalci iz Južne Amerike, koji kada se vrate, sprovode torturu i izvršavaju terorističke akte protiv sopstvenog stanovništva. Građani SAD-a, oni koji imaju hrabrosti nešto da kažu, tu školu nazivaju – školom za ubice. Dakle, Ruse su uhapsili bez ikakvog obrazloženja, to je ruski kanal Russia Today koji se emituje na engleskom jeziku, i držali su ih u pritvoru više od 32 sata, da bi ih pustili uz kauciju. Ti podaci ne mogu da se prikupljaju. Inače, taj institut se nalazi preko puta Fort Beninga, američke vojne baze. Kada je u pitanju delovanje nevladinih organizacija i neprofitnih organizacija, a na šta nam je pažnju skrenuo Komitet Manival u svom izveštaju od 8. decembra 2009. godine koji se tiče Srbije, veoma interesantno delovanje USAID. Naime, vodeći analitičari u svetu govore da upravo Centralna obaveštajna agencija SAD-a deluje preko organizacije USAID. To je izneo i Alem Vejtem koji je osnivač NED-a (National Endowment for Democracy). On je to izjavio u "Vašington postu" još 1991. godine. Da vidimo još neke podatke, takođe istoričar Vilijam Blum, koji je napisao knjigu "Ubijanje nade, američka vojska i intervencije Cije nakon Drugog svetskog rata" govori upravo o modelima delovanja Cije preko USAID-a i navodi primer Srbije. Navodi primer kako ste vi došli na vlast. Pretpostavlja se da je USAID od 2000. godine potrošio za preko 620 programa samo u Venecueli 20 miliona dolara. Smatra se da je ukupno za dve decenije USAID, za ono što neki zovu promovisanje demokratije, a za šta američki stručnjaci koje sam citirao kažu da je prikrivena operacija Cije, potrošio devet milijardi dolara. Takođe, u ovu strategiju uključeni su i NDI i IRI, Međunarodni republikanski institut koji, povedite računa o ovome, trenutno u Srbiji finansira regionalizaciju. Sve stranke, sve nevladine organizacije koje se bave regionalizacijom i na taj način nastavljaju sa projektom razbijanja Srbije, dobijaju novac od Međunarodnog republikanskog instituta. On nije jedini koji finansira ove aktivnosti, tu je i nemačka organizacija FUEV, a kako je gospodin Blum rekao, upravo preko tih organizacija deluje američka Cija. Prosto je neverovatno da vi niste ove izveštaje čitali do kraja, jer Evropski parlament je naveo više puta, Cija je, recimo, imala 1245 tajnih letova koji su uključivali kidnapovanje ljudi širom EU. Između ostalog, u izveštaju Evropskog parlamenta iz 2006. godine navodi se sledeće: istražiteljima iz EU nije dozvoljeno da pristupe zgradama pod kontrolom NATO pakta na Kosovu i Metohiji, pre svega kampu Bondstil, gde su Amerikanci držali kidnapovane građane iz evropskih zemalja. U ovom izveštaju Evropskog parlamenta navodi se da jedino mesto na kugli zemaljskoj gde njima nije odobren pristup, jeste upravo kamp Bondstil na Kosovu i Metohiji. Dakle, dame i gospodo, postavlja se pitanje, da li ste vi reagovali po ovom pitanju, jer pozivate se na dokumentaciju EU, a evo ga izveštaj Evropskog parlamenta iz 2006. godine koji govori isto o tesnoj povezanosti neprofitnih organizacija, o torturi, o kidnapovanju građana. Dakle, sve su ovo pitanja na koja vi morate da obratite pažnju, a niste obratili pažnju. Još jednom podsećam da ste u vašem predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma izostavili najvažniji deo koji sadrži izveštaj Komiteta Manival od 8. decembra 2009. godine, iako ste prethodno kao razlog donošenja ovog zakona naveli upravo taj izveštaj. Vi ste u potpunosti ignorisali neprofitni i nevladin sektor koji su važne karike, kako se navodi u samom izveštaju, koje se tiču i odnose na finansiranje terorizma i pranje novca. Molim vas sledeći put da pročitate do kraja te izveštaje i ako se već pozivate na nešto, onda se pozovite na sve preporuke, pa kažite nešto možemo sad da ispunimo, a nešto ne smemo.
Vreme koje je na raspolaganju poslaničkog grupi je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, pa narodna poslanica Branka Ljiljak.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovana gospođo ministar, poslanička grupa NS posle svih iznetih argumenata, koje ne bismo ponavljali, zaista neće podržati ovaj rebalans budžeta. Ali, iskreno da vam kažem, gospođo ministar, kao narodni poslanik i građanin vaš sam navijač od početka vašeg mandata iz više razloga. Prvi je zato što ste žena kojoj su dali najodgovorniji i najosetljiviji resor u ovako teškom vremenu, drugi je zato što smo ispisnice, što bi rekli u Srbiji, znači ista generacija, a treći je što ste me kupili onom izjavom da bi ovde Hari Poter dobrodošao. Mada mislim da su vama dali drugu ulogu, mnogo više srpsku, vaše muške kolege iz Vlade, a to je da oni od vas očekuju u ovakvim vremenima da vi budete hajduk Stanko, a to se podrazumeva da očekuju da budete kadri stići i uteći i na strašnom mestu postojati i od svega toga vi uspevate da na tom strašnom mestu postojite. Žao mi je što niko od njih nije solidarno našao za shodno, jer budžet se ne tiče samo Ministarstva finansija, budžet se tiče svih resornih ministara u Vladi, da bar dođe da vas podrži, da sedne i da podeli s vama pažnju javnosti Srbije, da podnese deo tog tereta. Rebalans budžeta, koji se ovako sramno kasno donosi, moram da kažem pomalo iz zasede je došao pred poslanike, nije izdržao test nijedne javne rasprave, kao što ga neće izdržati ni budžet koji je pred nama, a najvažniji zadatak vlade koja tako rado operiše pojmom svetska ekonomska kriza i ta svetska ekonomska kriza je izgovor za sve i svašta, čak i kad to ne stoji, jeste upravo bio da taj budžet donese mnogo ranije. Mi ćemo izgleda rebalans doneti pre samog budžeta i opet će Vlada izvesti svoj čuveni manevar, a to je da se sam budžet donosi uoči Nove godine, uoči poslednjih rokova, sa velikim cajtnotom ili stiskom u vremenskom intervalu, pa onda dolaze one trgovine i nagađanja ko će da popusti, ko će da ga podrži. Suština ovog rebalansa budžeta jeste da su pare potrošene i da poslanička većina treba da samo to ozakoni. Naravno da se mora pred javnost Srbije izneti i neka razložna situacija, i ona se najbolje i najlakše svari, tako da kažem, ako se iznese jedna socijalna slika – pa onda oni najsiromašniji, oni u narodnim kuhinjama, što ne smatram nekim komplimentom za Srbiju, da se u 21. veku ponosimo time da mi uvećavamo broj korisnika narodnih kuhinja, narodnih kuhinja uopšte i potrebe za narodnim kuhinjama – i obrazlaže se svim onim socijalnim davanjima, zemljotresom, penzionerima i ostalima kojima se obično maše uvek kad se žele prikriti neke druge stvari. Oni koji su igrali šah, znaju kako se to zove, to je manevar odvlačenja pažnje. Prvo je vlada uradila drugi manevar, koji je bio vrlo ružan i providan u očima javnosti, neko od poslanika reče da ste vi dali tu izjavu, po vašem iznenađenju videla sam da vi niste autor toga i ne stoji vam da vi budete autor takve izjave, a to je da će poslanici u aprilu iduće godine povećati plate. Pa se onda to računalo i izašle su cifre, pa se o tome pričalo i pisalo, a nije se pisalo i pričalo o nekim drugim troškovima koji idu naveliko, o sredstvima koja su već potrošena, nije se tako velikim ciframa u javnosti manipulisalo da se nažalost deficit povećava za celih blizu 14 milijardi, odnosno da će konačni deficit iznositi oko 120 milijardi. To znači da smo mi toliko otprilike u dubiozi u odnosu na nekadašnjih projektovanih 49, koji su povećani na 70 i nešto i stalna obećanja kako ćemo mi to prevazići, mi, dragi građani Srbije, ipak od 49 do 129 milijardi deficita tonemo. To jeste zakon čiste fizike. To više nije ni ekonomija, to je slobodan pad, gospodo moja, u dublje dugovanje. Dakle, to je ono što mi ne možemo, kao poslanička grupa podržati, jer ovde u ovim vrlo jasnim ciframa, iza kojih stoje ministarstva, i gazdovanje ministarstava, i zanemarivanje brige o poljoprivrednicima o kojima smo mi toliko pričali. Smanjenjem subvencija, toliko nužnih za poljoprivredu koja bi trebalo da bude motor, koji treba da nas povuče dalje, prikrilo se mnogo toga. Vidimo da su ostale transparentne usluge po ugovoru i njih smo pominjali. Jednom sam ranije pitala, nikad na to nismo dobili odgovor, da li može neko od potpredsednika Vlade da da jasno i taksativno obrazloženje ovom parlamentu šta sadrže i koliko su plaćene usluge po ugovoru u okviru njegovog kabineta. Jer u nekim kabinetima te usluge po ugovoru iznose isto onoliko koliko iznose i plate zaposlenih. Iza ovog rebalansa budžeta, koji je sramno zakasneo, stoje mnogi drugi troškovi i druga ispumpavanja budžeta, a ova socijalna davanja su jedna prividna dimna zavesa koja treba da nas odobrovolji, odnosno da pred javnošću Srbije to lakše prođe. Naravno, iza svega toga stoji, gospođo ministar, potreba da vi vaše muške kolege, muške trošadžije, koji se prema budžetu ne odnose ni kao prema kao razvojnom, ni nekom drugom u onoj kvalifikaciji ekonomskih kategorija kako se budžeti nazivaju, oni se prema njemu odnose kao budžetu koji je Alajbegova slama. Molim vas kao gospođu od struke, kao nekoga za koga znam da se prema svom kućnom budžetu odnosi vrlo odgovorno, da se prema kolegama čije političke stavove morate da uvažite, čije političke stavove delimično branite ovde pred nama upravo braneći ovaj rebalans budžeta, i političke trgovine, i dogovore i stalnog natezanja koje vidimo da se reklamiraju po bilbordima na razne načine, nemojte vi da nečiju neuspelu muzičku karijeru branite ovde, branite samo svoju stručnu karijeru, i svoju struku i svoje znanje, koje je bez sumnje veliko. Bilo dobro da vam ne bude uzor Hari Poter i niko od tih magičnih likova, nego da to bude Laza Paču, i da vi njima jednom lupite šakom od sto, pošto zaslužuju šaku na nekom drugom mestu, ali nije damski da je tamo uputite, ali zaslužuju, verujte, da im kažete da oni svoje apetite, i svoje trošenje i svoje političke poene o trošku građana smanje. Da zavrnu prvo slavine u Vladi, da zavrnu prvo te svoje potrebe i da zaista odgovorno prema građanima Srbije raspolažu tim budžetom, koji nije njihov profit, koji nije njihova dedovina, koji je novac građana Srbije i prirodno je da građani Srbije očekuju da najviše koristi imaju upravo oni od tog budžeta, jer to su njihova davanja koja im se moraju vratiti kroz život, kroz svakodnevni život, svakodnevne potrebe i svakodnevna davanja. To je ono što mi u ovom trenutku možemo da kažemo o ovom rebalansu budžeta, za koji očekujem i svi znamo da će biti podržan, ali ono što je rekao juče jedan od lidera iz poslaničke većine, to je suština koja je zaista ogolela ovu današnju našu raspravu do kraja i nebitni su svi argumenti koji stoje, za koje vi dobro znate da su tačni i s kojima se slažete, bez obzira što oni dolaze iz poslaničkih grupa opozicije, jer su neoborivi. Dakle, šef jedne poslaničke grupe je rekao – da će podržati taj budžet, jer ako ga ne podrže pašće Vlada, a to u ovom trenutku nikome ne treba. To je istina ovog rebalansa budžeta. Pašće Vlada ako rebalans budžeta ne prođe. To je istina koju nije mogao konkretnije reći i zato će ga podržati. Ne zato što je dobro za građane Srbije, ne zato što je to stvarno stanje stvari, nego zato što će pasti Vlada. Dakle, to je izjava došla iz vaših redova koja jasno govori o stanju budžeta i o odnosima u Vladi, i odnosima Vlade prema budžetu i prema građanima Srbije. To je samo trenutni interes da se ostane na vlasti. Molim vas da kao ministar, da kao dama, da kao neko ko je istinski stručnjak, dobro razmislite o svim argumentima koji su vam izneti, da ih preispitate, da se čvršće, energičnije, drskije postavite prema svojim kolegama u Vladi, jer ministri finansija se pamteu istoriji ovog naroda. Navijam da vi budete zapamćeni po najboljem i da zaista u ovom trenutku odgovorno odbranite budžet i pokažete budžet građanima Republike Srbije za sledeću godinu, a možda je ipak rešenje u onome što je gospodin Čanak juče rekao – da Vlada padne i da dođu novi izbori.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96? (Da.) Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić, pa narodni poslanik Nenad Popović i na kraju narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, kao i svake godine i ove godine zadržava se jedan šablon koji se godinama primenjuje u Srbiji, a taj šablon je da se neposredno pred budžet za narednu godinu usvaja rebalans budžeta. Sada kad mi ovo sve završimo i izglasamo budžet, izglasamo rebalans budžeta i on stupi na snagu, posle par dana počeće rasprava o novom budžetu. Svake godine se dogodi da neko mora na kraju godine da dovede vladajuću većinu u jednu poziciju, da prihvati sve one nestašluke pojedinih ministara i njihove velike ambicije političke, njihove izborne kampanje, njihovo rasipništvo, njihove loše projekte, njihovu nebrigu o narodu, njihov haos koji unose svojim projektima, svojim idejama i da to sve neko ozvaniči u rebalansu budžeta, da to sve potvrdi, prihvati kad je sve završeno, kad se završava budžetska godina. Sada sam dirnut malo diskusijom gospođe Đerić, kada se obratila ministarki finansija. Isto to želim da ponovim. Morali ste biti jači, morali ste biti energičniji, morali ste biti jednostavno ministar koji ne bi smeo ovakve stvari da dozvoli, da ih spreči pre pola godine, pre godinu, da ih zaustavi. Sad bi nam bilo mnogo bolje, jer ovo što je urađeno proizvelo je rezultat koji Srbiju vodi na dno dna, koji narod dovodi u velike probleme, koji dovodi građanina Srbije da se ne može više izboriti za svoju egzistenciju, za svoj opstanak, sebe i svoje porodice. Svi su očekivali da ovaj rebalans budžeta dođe znatno ranije, da uđemo u zakon da jednostavno ne može da se troši nezarađeno, da se smanji potrošnja na vreme, da se zaustavi ovo ludilo koje je zavladalo u uvozu roba, uvozu svega i svačega i da se jednostavno okrenemo tome koliko prihodujemo da toliko možemo i potrošiti. Nemojmo sada pričati o MMF koji isto tako želi da ono što zaradimo potrošimo, a ne da se zadužimo i da zaduživanjem povećavamo potrošnju i da pravimo probleme u državi koja to sada radi. Ovakvim ponašanjem određenih ministara, neću sad da ih nabrajam, ali iz priče će se prepoznati, dovodimo sebe u situaciju da hrana poskupi u Srbiji 34,5% u jednoj godini, da plate budu zamrznute, da mislimo da smo pitanje rešili što smo najugroženiji penzionerima dali po pet hiljada dinara, da gas poskupi 30%, da energenti poskupe, da nafta poskupi sa 76 dinara, 80 dinara da dođe na 110. Dovodimo sebe u situaciju da ne znamo kud ćemo i šta ćemo, da se zadužujemo komercijalnim kreditima da bi ovu godinu kako tako izveli do kraja. Zaduženja su ogromna. Vi ste u Vladi zaustavili projekte koji su život značili za Srbiju. Zaustavili ste koncesiju i to nikada ne mogu kao poslanik, kao čovek koji svaki dan putuje Ibarskom magistralom, da vam oprostim. Niste smeli to da uradite. Obećali ste da ćete krenuti sa auto-putem ka Čačku, Požegi, a od toga nema ništa. Obećali ste četiri auto-puta, nema ništa od toga. Obećali ste 200 hiljada radnih mesta. Obećali ste 200 hiljada automobila "punto" u ovoj godini. Od toga nema ništa. Pad građevinarstva je 20% u jednoj godini. Poljoprivredne proizvodnje pad je preko 30%, 80 hiljada krava u Srbiji poslednjih meseci je dato na klanje, jer je nerentabilno i seljaci su propali. Kako obnoviti stočni fond? Izvezli ste kukuruz i pšenicu po 12 dinara, a sad koncentrat plaćamo 35-40 dinara. Ko može da preživi takve udare koje pravi ova vlada? Tu postoje ministri, ne razumem ih, da li je njihov cilj da se ovo sve uništi, propadne ili da država krene? Gospodo iz vladajuće većine, vi niste ovde u sali, vas nema ovde desetak, vas ovo ne interesuje, vi ćete doći da glasate i ovo ćete izglasati i budžet ćete izglasati i sve. Juče ste ceo dan glasali, a ne znate šta ste glasali. Ne interesuje vas, niti slušate rasprave, niti vas interesuje o čemu se radi. Vi legalizujete nešto što uništava Srbiju. Ne mogu da zamislim da poslanici iz određenih regiona vide da tamo više života nema, i dalje glasaju i dalje ih ne interesuje stanje na terenu sa koga dolaze. Ne mogu da razumem one sa juga Srbije, iz Šumadije, iz Pomoravlja, iz istočne Srbije, iz zapadne Srbije, da li oni vide propast? Ne mogu Beograđane da razumem, da li vide javašluk i propast koji je neminovan, posle ovakvih poteza vladajuće većine koja sve to legalizuje i koja sve to izglasa? Inflacija se bliži ka 11%, i Vlada kaže da je kriza prošla. Svi dolazite ovde nasmejani, veseli, vedri, raspoloženi, baš sam vas juče posmatrao kad ste ušli, razdragani, lepršavi, srećni, kažem - nešto se dogodilo. Posle ove tuge od rebalansa budžeta, da sam na vašem mestu, zaplakao bih pred ovim poslanicima i rekao – ljudi, ne mogu ništa da učinim. Ova država ide u propast, vi to dobro znate, vi ste žena koja sve to razume i ja vas razumem. Vas pritiskaju neki drugi, ucenjuju neki drugi, da sve ovo mora da prihvatite i da blagoslovite i da sedite pred nama, a oni ne smeju ni da sede pred nama. Oni najviše troše, oni su štetočine, ali nikad neće da dođu tu gde vi sedite. Oni su na terenu, oni su oblepili Srbiju bilbordima, oni prave kampanje, oni rade, oni ulažu milione i oni prave centre, oni prave agencije, oni prave po Srbiji neke, boga pitajte šta, neke paralelne organizacije po svetu, ekonomsku diplomatiju, razvijaju posao da bi opstali na vlasti i zaštitili sebe i svoju strančicu. Menjaju ime, odriču se, prizivaju neke koji su pokojni odavno da se povampire, da ih malo poguraju, da svi zajedno opstanu. Vi to sve blagoslovite i sve to o trošku budžeta, o trošku ovog naroda. Ko je platio po Srbiji hiljade bilborda, milione plakata, svaki dan sastanke, sednice, blagostanje? Samo glasajte za regione, to je budućnost Srbije. Udruženi regioni će pokrenuti Srbiju, a tamo sve isti oni koji nas zamajavaju godinama i troše milijarde iz ove države. Ne mogu da zamislim da dozvolite iduće godine da postoji u Vladi Ministarstvo za NIP. Znate i sami da je to štetočinsko ministarstvo, da je to ministarstvo nanelo sva zla. Znate da je Mrkonjić imao u budžetu u zadnjih šest meseci trista miliona dinara. Znate li koliko je to? Za kilometar auto-puta. On je mučenik išao po Srbiji, obećavao, gradi, radi. Gospođo Dragutinović, ministre finansija, da li vi znate da ulaganja u Vojvodini na auto-putu neće doneti dinar prihoda, jer taj auto-put je pod naplatom već dvadeset godina? Doneće vam opterećenje u novom budžetu za narednu godinu. Da li vi znate da održavanje auto-puta košta mesečno tri hiljade evra po kilometru i to je novi dodatak koji budžet mora da trpi, izdatak? Da li znate da se investira tamo gde nema prihoda, a tamo gde lopatama prihod može da se zgrće, investicija nema? Sinoć sam bio u Lazarevcu. Znate li koliko je putovanje od Beograda do Lazarevca? Sat i po, kolona auto do auto, 27 hiljada auta dnevno u proseku prolazi. Neće tamo da prave auto-put, ali zato kad dođe predsednik Turske i kaže – ovde, oni kažu – razumemo. To ovu Vladu vodi u ponor, u propast i sve nas zajedno sa Vladom i to bruka ove narodne poslanike koji usvajaju prostorni plan Srbije i koji imaju strategije razvoja i kome god padne na pamet da dođe u Srbiju, on pljune na našu strategiju, na naše prostorne planove i da nam nove ideje. Neki dan smo usvajali Zakon o opasnim materijalima. Šta ćemo uraditi? Ništa. Dođe neko i kaže – ne to, nego ovo, a mi kažemo - razumemo. Poslušnost i samo poslušniprolaze i opstaju. Sad se preti i daje – ko ne sluša, nastradao je, a ko je poslušan može da radi šta hoće. Gospođo, da li znate koliko ljudi u Vladi ima privatna preduzeća? Da li znate da oni najveći promet uzimaju iz ove države, da sisaju kao krpelji vaš budžet? Da li znate da se njima sve avansno plaća? Da li treba sad da vam nabrojim taksativno firme koje rade? Da li verujete da vaše kolege koje sede sa vama i pričaju ovde o programima i projektima, oni su glavni kočničari razvoja Srbije, pljačke, mita, korupcije? Da li znate koliki promet Šaper pravi godišnje? Da li znate koliki promet Đilas pravi godišnje? Da li znate koliki promet Krstić pravi godišnje? Da li znate da je 5 hiljada stanova dobila firma Montera? Čija je to firma, gospođo? Da li znate da je ta firma pod krivičnim prijavama, da ne bi smela da dobije posao i da bude na tenderu i da se uzme u razmatranje? Nažalost, to je firma iz vaše stranke. Da li znate da u Kraljevu stoje milioni evra na računu i čeka se da vaš jedan prijatelj iz Vlade napravi liniju za montažne kuće, a narod spava pod šatorima, dok on vežba da pravi montažne kuće? To je u Ivanjici i 300 evra po kvadratu, ključ u ruke se montiraju. Da li shvatate za ovih 30 dana je trebalo da bude 100 kuća namontirano, da tamo u centru grada ima slobodno ratarsko imanje, gde je mogla da se napravi ulica, da se namontiraju te kuće i da se svi ljudi zbrinu do sada? Vi ne date niko da uzme mrvicu, kao što Mišković ne da u trgovini, agraru, osiguranju, bankarstvu, niko da mrvu uzme od njega ne može, niko da plati ništa neće, nijedno sudsko izvršenje da izvrši ne može. Sada čekate da prodate Telekom i da vam padne kamen sa srca, da malo živnete u bescenje. Znate li koliko vredi Telekom sa ovim kupljenim delovima? Bio sam ministar za telekomunikacije tri godine i radili smo realnu procenu "Telekoma". Da li znate koliko realno vredi danas – osam milijardi evra. To je zlatna koka za Srbiju i vi ćete ga dati budzašto da zakrpite rupe, kao što i ove kredite uzimate, ne pitate za cenu, samo da preživite do nove godine, da ovo pokrijete, da legalizujete, da izmrcvarite iduću godinu. Posle ovakvog rebalansa nema ništa od budžeta koji dolazi. Biće još gore. Najavljuju se poskupljenja struje, poskupljenje životnih namirnica, a kao neki tobože rast plate koji neće da bude ni peti deo poskupljenja koje će Srbija imati. Šta očekujemo naredne godine posle ovakvog rebalansa? Ništa. To neće biti dobro za Srbiju. Da li znate da je do sada Vlada ukupno dala za Kraljevo 18 do 20 miliona dinara, a od PDV koji naplaćujete od Kraljeva, od donatora, sponzora, ljudi dobre volje koji odvajaju od svojih usta, od svoje dece da bi izgradili Kraljevo, uzeli ste 38 miliona dinara od PDV. Zaradili ste, gospođo, 20 miliona na nesreći onih tamo što spavaju pod šatorima. Dokle da se radi na taj način. Oni donatori koji daju da preživimo, da odemo na neko takmičenje mora da plate PDV. To nigde na svetu nema. Svugde se stimulišu ljudi koji vrše donacije od države da bi to radili, da bi bili dobrotvori, da bi stvarali nešto i da bi radili, ali kod nas je sve naopako i tako ide. Uvoz je podivljao načisto. Ovo što ste rekli, prihodi iz uvoza, to je katastrofa. To je dovoljno za pad Vlade. Uvozite sve i svašta. Šta mislite sada, kada Mišković proda strancima "Maksi", pa mi više nećemo imati naše. Kako da preživi Srbija i kako da opstane Srbija? Da li znate da vaši direktori stranaka imaju bezbroj firmi, više ne znaju ni gde rade i gde imaju. Onaj projekat 120 mostova rekonstrukcija, to je moj projekat. Sad kada sam video na ulasku u Čačak na reci Čemerici da je posao dobio, sramota me je da kažem, čovek koji mrcvari jedan grad, jednu Srbiju, jednu Ibarsku magistralu, mrcvari je godinu dana sa mostićem od 10 metara. Čovek u životu video rasklopljen most nije i on ga rekonstruiše? Ljudi iz policije vode građevinske firme. Postali su veliki građevinari, prave mostove, rade, grade. To je katastrofa, to je strašno. To niko ne preduzima ništa da se tome stane na put. Nemate snage, samo posmatrate i klimate glavom, a to za Srbiju ne valja. Evo, "Nuba invest", to je najveća bruka za Srbiju. Da li znate da naplata od optike godišnje je veća od putarine. Iznosi preko 205 miliona evra godišnje. To je prirodni resurs ove države. Kablovska televizija koja je ušla u svaku kuću, prirodni resurs ove države, država nema prihode maltene nikakve. Sve je dato besplatno i sve će se dati besplatno, a nemojte da mislite da ne znamo kako i na koji način. Gospođo ministarka Dragutinović, jako mi je žao što kao jedna fina, otmena dama, koju izuzetno cenim i poštujem, nemate snage da ovo zaustavite. Zato vam predlažem bratski i časno, pošteno, podnesite ostavku. Lupite šakom o sto. Napišite jedan papirić. Prelomite i kažite – u ovome neću da učestvujem, čestita sam žena koja zna posao i biće Vlada gde ćete zablistati i gde će doći vaša struka i vaše znanje do izražaja.
Narodni poslaniče, vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Zahvaljujem. Narodni poslanik Nenad Popović ima reč, a posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospođo ministre, predsedavajuća, kolege poslanici, evo šesti put se srećemo otkako je ova vlada formirana. Verovatno za dvadesetak dana biće i sedmi put. Znači, budžeti se rade velikom brzinom, ali ta brzina mislim da brine sve građane Srbije. Što se tiče rebalansa, kakav nam je budžet bio, takav nam je i rebalans. Onda ste govorili da je budžet razvojni, mi smo ga nazvali razornim. Evo, sve što smo govorili se potvrdilo. Da vas podsetim samo na neke izjave vašeg premijera Cvetkovića, 2. decembar 2009. godine. "Prioritet u budžetu za 2010. godinu je finansiranje izgradnje putne infrastrukture na Koridoru 10". Da li se to ostvarilo? Nije. "Agrarni budžet za 2010. godinu će", kako je rekla gospođa ministar, "biti rekordni", 2. decembar, izvor M portal. Nije se ostvarilo. Objasnili su da će, kada se prilivi računaju, prihodi budžeta biti veći, a da će rashodi ostati isti, pa će i deficit biti niži nego onaj koji je izražen u završnom računu koji je ranije predat Skupštini. Takođe se nije ostvarilo. "Budžet će biti razvojni, to znači da će se najveći deo rashoda potrošiti na infrastrukturne projekte". Sve su to citati vašeg premijera Cvetkovića. Ništa od ovoga se nije ostvarilo. "Država će u budžetu za 2010. godinu nastojati da podstiče privredu i izgradnju krupnih infrastrukturnih projekata". Moram da kažem da se ništa od ovoga nije ostvarilo. Krenuću taksativno, onako kako ste vi izlagali juče, vrlo konkretno, po elementima koji su nam dati u rebalansu. Deficit je povećan u budžetu sa 70 na 107 milijardi. Sada je povećan na 120 milijardi. Inače, otkada ste došli na vlasti, otkada je ova vlada na vlasti, deficit je od 2008. godine povećan osam puta. Deficit je 2008. godine bio 14,8 milijardi, a sada je 120 milijardi. Slušao sam vrlo pažljivo vaše izlaganje na RTS u ponedeljak, u emisiji "Upitnik", kada ste govorili da je deficit jedan od načina kako se države razvijaju, da ima razvojnu komponentu. S tim mogu relativno da se složim, da deficit, kada postoji, može da bude razvojni, definitivno, tako se i domaći budžet u nekoj porodici može organizovati na taj način, ali je suština da onda taj deficit, u ovom slučaju to je 120 milijardi, mora potpuno da bude usmeren u razvojne projekte, u privredu i infrastrukturu. Onda on može da bude razvojni i možemo da se dičimo tim deficitom. Pogledajte sve evropske države, većina njih u ovoj kriznoj godini ima deficit, ali svima je taj deo deficita usmeren isključivo u razvoj, u infrastrukturu, u nauku i u privredu. Srpska privreda je stala. Ništa od ovih obećanja u budžetu koja su bila, da će biti podsticajni, da će biti razvojni, da će biti ulagano u infrastrukturu i privredu, nije nažalost ostvareno. Kako nije bilo u budžetu, tako ga nema sada ni u rebalansu. Da bih ovo potvrdio ciframa, rebalansom se predviđa povećanje subvencija privredi na 1,85 milijardi dinara. Subvencije poljoprivredi se uvećavaju za 650 miliona, praktično na 18,2 milijarde dinara, ali toliko su bile tačno pre dve godine, potpuno na istoj cifri koja je bila pre dve godine, ali je tada, pre dve godine, kurs evra bio manji od 80 dinara, bio je 78,7, ali je i dizel bio jeftiniji. To, po nekim mojim shvatanjima ekonomije, nikako ne može da se nazove razvojnom orijentacijom budžeta, pa ni rebalansom. Naravno, subvencije za mleko su povećane sa 1,5 na 3 dinara, što je pozitivno, ali to se učinilo tek pre dva meseca. Zato sada u prodavnicama nema mleka i realno smatram da ništa manje od 6 do 7 dinara subvencija za mleko ne može da pomogne proizvođačima ni na koji način, jer su subvencije u EU, znači direktnim konkurentima u nekim državama i do 10 puta veće. Zato ako želimo da pomognemo moramo zaista baratati konkretnim ciframa, a što se tiče minimalnog povećanja privredi, rekao bih da se te minimalne subvencije mikronski povećavaju. Znači, imali smo ih minimalne a sada ih još mikronski povećavamo. Premijer Cvetković je rekao da su izdvajanja za subvencije u 2009. godini – bila manja od 50 miliona evra, a da su banke izdvojile 950 miliona evra. To je vrlo tačna izjava. Jer,nije tačna izjava kada se kaže - pomogli smo sa milijardu evra privredi. Banke bi i bez tih 50 miliona davale te kredite. Danas je glavni problem što nema kredita. Da objasnim u kakvom je stanju srpska privreda. Za 2010. godinu primljeno je 36 hiljada 700 zahteva za kredite u vrednosti od 743,8 miliona evra, a odobreno je otprilike dve trećine, čak možda jedna polovina, 20.016 kredita u vrednosti od 415 miliona evra. Govori se o milijardi, a odobreno je 415 miliona. Zašto? Preduzeća u Srbiji imaju problem likvidnosti. Preduzeća su se prezadužila. Danas imaju loše bilanse zbog ovog skoka kursa, praktično sva preduzeća za prošlu godinu su imala loše bilanse i teško sa tim bilansima, osim stvarno dobrih preduzeća, teško mogu da dobiju kredite. Ali tih dobrih preduzeća je od tri do četiri procenta, maksimalno 5%. Zbog lošeg bilansa 95% ne mogu da dobiju, pa čak i oni koji možda mogu da dobiju, ako imaju malo bolje bilanse, imaju problem jer su već dali hipoteke. Jedini način, ponavljam ovo već šesti put, je povećavanje budžeta Fonda za razvoj. U Fond za razvoj treba da se usmere žive pare u vrednosti od minimum milijardu evra koje bi direktno pomogle pogotovo malim i srednjim preduzećima, a takođe i ovim velikim koja zapošljavaju ova srednja preduzeća. Ne možemo na taj način sa 50 miliona evra, računajući na komercijalne banke, da računamo da će privreda da se pokrene. Komercijalne banke nemaju interes da daju kredite ako su loši bilansi. Postoje standardi NB, to sigurno vrlo dobro znate, i po tim standardima 95% srpske privrede je osuđeno, ako se ovako nastavi, na propast. Jedina institucija koja im može pomoći, osim ovih nekoliko agencija, jeste Fond za razvoj. Razvojni budžet, jer govorimo o rebalansu razvojnog budžeta, znači investirati, a u budžetu je 5% investicija. On ne može da bude razvojni. On je socijalni, pored toga što je razvojni. Zašto socijalni? Citiraću podatak iz budžeta – samo za plate državnih službenika i socijalna davanja se izdvaja 445 milijardi dinara ili skoro dve trećine budžeta. Ne možemo ga sigurno zvati razvojni. On je duboko socijalni, ali nisam mogao verovati da će u rebalansu ovo da se poveća ne za veliku cifru, nego da će ovim rebalansom ova izdvajanja za plate državnih službenika biti uvećana na 451 milijardu dinara. Dobro. Ovaj budžet je u ovoj godini stvorio mnogo socijalnih slučajeva. Imamo 60 hiljada više nezaposlenih samo za ovih 11 meseci, minimalno, da ne govorim o rastu cena i obezvređivanju ličnog budžeta svakog od tih ljudi. Moram da kažem da u rebalansu budžeta ste izneli da je on socijalni jer su najviše povećana izdvajanja za Ministarstvo rada i socijalne politike za 5,25 milijardi dinara. Naravno da je to potrebno, ali moram da naglasim da se to ne odnosi na isplatu po 5 hiljada penzionerima i zaposlenima. To su davanja za decu i ugroženom stanovništvu i to ne možemo da ne opravdamo. Treba pomoći svima, ali suština je da u budžetu nemate ništa za privredu. Moći ćete da izdvajate još malo iz budžeta, ali doći će do kolapsa. Samo privreda svojim radom, proizvodnjom, izvozom, prodajom na domaćem tržištu, izvozom u regionu i dalje može da puni budžet. Na ovaj način ne vidim kako sledeću godinu da dočekamo, da dočekamo decembar 2011. godine. Rebalans ćete usvojiti. Imate većinu i ovo što govorimo je više priprema da se ove greške koje su se desile ne ponove pri izradi budžeta, jer mislim da će svim strukturama stanovništva u Srbiji biti mnogo gore. Samo da vas podsetim, penzije su se realno smanjile sa 250 evra na manje od 190 zbog kursa. Reći ćete mi – nema veze, penzioneri sve kupuju u dinarima. Jeste, ali isto tako je poskupelo meso za 30%, šećer za 20%, ulje za 30%, a o infostanu, gasu, struji da ne govorim. Pozitivno je sa jedne strane što su planirani troškovi, kamate u budžetu iznosili 33 milijarde, a rebalansom su smanjeni na 30,5 milijardi. Moram reći da sam pročitao u novinama izjavu od nekog vašeg saradnika kako je Vlada uštedela. Ne može se uštedom nazvati kada ste krenuli u ovu vladu u julu kada je trošak kamata u mandatu ove vlade porastao sa 17 milijardi od 2008. godine na 30 milijardi ove godine. Ne možemo nazivati uštedom nešto što strahovito raste, a doći ću do kredita i ostalog. Što se tiče smanjenja izdvajanja za kapitalne izdatke i investicije, moram da kažem da su izdvajanja za kapitalne investicije dvostruko manja nego u prethodnim vladama. To je još jedan dokaz da budžet nije razvojni. U budžetu ste predvideli, prošle godine, za kapitalna izdvajanja po meni zanemarljivih 33 milijardi dinara i sada ste za kapitalna izdvajanja u rebalansu smanjili na 27 milijardi. Ne mogu se država i privreda pokrenuti na takav način. Možemo sve da damo na plate državnih službenika, penzije i ostalo, ali šta ćemo? Staće država i šta ćemo onda? Privreda grca. Privreda grca u dugovima, problemima. Banke danas, na ovaj način kako rade komercijalne banke, ne mogu adekvatno da pomognu. Razumemo i njih, ali tu je suština Vlade. Tu je suština svih onih organizama u Vladi koji treba da pospeše razvoj domaće privrede. Jedini način je direktno upumpavanje sredstava preko Fonda za razvoj, jer preko komercijalnih banaka na ovaj način domaća preduzeća, pogotovo koja su u teškoj situaciji, teško će moći da se oporave. Što se tiče kapitalnih investicija problem je veliki što nema projektne dokumentacije. Govorilo se u početku, prethodna Vlada nije završila projektnu dokumentaciju, ali evo prošlo je dve i po godine, a ništa od onih izjava se nije promenilo, nije se desilo ono što se očekivalo saprojektima, bili su dve i po godine i mogli su, zaista, svi projekti da se završe. Ako nečega možda i nije bilo, dve i po godine su sasvim dovoljan period da se isprojektuje bilo šta, bilo koji put, bilo koja železnica, bilo koje zdanje itd. Što se tiče eksproprijacije, takođe, to je isto proces koji se rešava u toku godinu dana, ukoliko postoje aktivni organi koji se time bave. Gledajte, sada idemo na Nacionalni investicioni plan, naravno, neću moći sada sve da kažem, prošlo je već 15 minuta, ali imaćemo vremena i sutra, ponedeljak i utorak. Nacionalnom investicionom planu, onom ministarstvu koje je zaduženo za investicije, smanjeno je u budžetu sa 20 na 12 milijardi dinara, a sada mu se rebalansom smanjuje za još 1,2 milijarde. Razumem, ako kažu – nije bilo projekata. Ali, postoji i toliko mnogo privatnih projekata koje su mogle privatne kompanije da realizuju. Zašto da ne, možda im se moglo dati preko Fonda za razvoj da se kandiduju za projekte izgradnje puteva. Postoji metod izgradnje puteva koji je najbolji na svetu, kako je EU izgradila sve auto-puteve, a to je metod javno-privatnog partnerstva. Zašto kod nas samo država gradi puteve, a u Evropi puteve gradi i uzimaju koncesije privatne kompanije? Ako se deklarišete kao neko ko želi u EU, hajde da koristimo pozitivne elemente iz ekonomije EU, a pogotovo, izgradnja auto-puteva. Bilo koji auto-put danas u Srbiji može da se izgradi ukoliko se krene putem javno-privatnog partnerstva. Naravno, moje kolege su govorile o transferima, odnosno o ukidanju transfera lokalnim samoupravama. Citirao bih i vas koji ste nas prošli put, kada smo u decembru govorili, nazivali pesimistima. Rekao sam vam da su pesimisti optimisti sa iskustvom. Mnogo više vide i lepo je biti optimista, to je pozitivno, ali širiti nekada lažni optimizam kod privrednika može da izazove efekte da krenu u zaduživanja, a da rezultati posle budu zaista teški. Naravno da je vrednost građevinskih radova opala u ovoj godini za 19,2%, turističkih usluga 10,2%, promet u trgovini na malo za 2,5%, strane i direktne investicije su opale za 50%. U težištu svega toga se nalazi ovaj pad zaposlenosti od 3,1%. Manje se gradi, manje se kupuje, manje se investira i ovo sigurno nije nešto što će pomoći srpskoj privredi. Treba biti vrlo oprezan sa tim izjavama zbog privrede i zbog građana, da smo izašli iz krize. Mislim da ćemo još dugo biti u krizi, pogotovo ukoliko u sledećem budžetu ne napravite radikalne rezove. Naravno, hteo bih, a imaćemo još vremena da govorimo, ali pošto mi se vreme završava, želeo bih nešto da kažem oko deficita o kojem sam već govorio, ali nikako deficit koji je uložen u privredu, poljoprivredu iz kojeg se sutra finansira izvoz, ne može da se naziva razvojni. Vrlo brzo on pokazuje, vrlo brzo, već krajem godine pokazuje svoje razarajuće dejstvo i ono kada smo nazvali razorni budžet, ponoviću, pokazao se sada krajem godine, a upravo sam citirao sve te elemente. Šta me brine više? To je da vašem ministarstvu vaše kolege, a takođe i druge ministre u Vladi, ne brine ovaj deficit. Mislim da je ovih dodatnih 130 miliona evra više opterećenje za privredu i građane, na koje treba dodati kamate. Ovo se finansira iz kredita, a tu treba dodati kamate, što je još 10% od onoga što čeka na naplatu nas i našu decu. Moram da kažem da je naš nivo spoljnog duga ponovo probio onu magičnu cifru od 10 milijardi evra. U mandatu ove vlade, za vaše vreme gospođo ministre, a i za vreme ove vlade dug je povećan za 1,6 milijardi evra. On danas iznosi 11,5 milijardi evra. Samo za vreme vašeg mandata – 1,6 milijardi evra. Efekat zaduživanja je više nego skroman. Nemamo rezultate, nije pokrenuta privreda, nisu izgrađeni auto-putevi i nije došlo do rasta zapošljavanja. Rast BDP je statistički podatak koji neće pomoći da se ova situacija popravi. Da završim, emisijom trezorskih zapisa i uzimanjem kredita za infrastrukturne dugove naš dug je sa nivoa od 26,3% porastao na 38,1%, što je vrlo opasno jer se to približava gornjoj granici zaduženosti od 45% od BDP i tu vidim najveću moguću opasnost.
Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Mislim da kada god čovek pomisli da ne možete više da nas iznenadite, procedurom, načinom organizovanja ove rasprave, vi pokažete svoju inovativnost. Ona se ovog puta ogleda u tome da je uz rebalans pridruženo i pet zakona koji govore o osiguranju depozita i bankama, Agenciji za osiguranje depozita, stečaju i likvidaciji. Pošto to nije bilo dovoljno za 20 minuta, na primer, jednoj poslaničkoj grupi za ovlašćenog predstavnika, dodali ste jedan Predlog zakona o davanju garancije. Da to sada ne bude ljutnja opozicije, kojoj nikad nije dovoljno vremena da izloži protest, neslaganje ili predloge sa onim što radi vlast, kao uvod za priču o budžetu ću izneti ono što je međunarodna organizacija za budžet iz Vašingtona dostavila i vama kao vlasti, primedbe u smislu otvorenosti budžeta, gde smo kao Srbija, zahvaljujući vlasti koja nas vodi, svrstani na listi od 94 zemlje na 36. mesto sa Ganom. Otvorenost budžeta, a to znači da su građani upoznati sa načinom trošenja, sistemom nadzora kontrole, načinom pripreme, isto onako kao što je jedna Gana, ali da su iza nas samo Čad, Irak, Ekvatorijalna Gvineja i Fidži. Ispred nas su Rumunija, Hrvatska, Bugarska, Makedonija, BiH i Albanija. Toliko o transparentnosti i jasnosti ovog budžeta. To mesto ste dobili, gospodo iz vlasti, neću da okrivim samo ministra, jer sigurno nije njena krivica, zahvaljujući tome što je parlamentarni nadzor ocenjen kao osrednji, naglašavam, zbog nedovoljno vremena koje predstavničko telo ima na raspolaganju za raspravu o budžetu. Znači, nije lični utisak ocena kredibilne institucije koju ste imali prilike da vidite. Još slabiju ocenu ste dobili zato što ne postoji nezavisni nadzor budžeta od strane DRI. Resursi kojima ona raspolaže nisu srazmerni zadacima koje ima. Još uvek nije izvršena potpuna revizija završnog računa budžeta. Ovog puta čekate da dobijete primedbe od DRI, pa da nam onda dostavite nacrt završnog računa. Još uvek u tim izveštajima DRI koja kontroliše trošenje budžeta koje ste ovde podneli kao dokument na overu, a ne na odobravanje, nije mu poklonjena dovoljna pažnja u Skupštini. Imali smo proceduralne razloge, odnosno smetnje da to uradimo i da nadležne državne institucije nisu preduzele mere radi otklanjanja pojedinih nedostataka na koje DRI ukazuje. Izneću smo još dve rečenice u vezi sa tim, da je Srbiji takođe potrebno daleko ozbiljnije razmatranje efekata, a na ovome insistiram, koje za budžet imaju međunarodni sporazumi koje ovde usvajamo, pretračavajući ih ovako u nedoba, nevreme i u najkraćem mogućem roku, ali i da proverimo i da diskutujemo, koji su efekti zakona koje ovde usvajamo, uredaba o kojima samo možemo da čitamo u Službenim glasnicima, ali i pravilnicima koje takođe vrlo retko nemamo priliku ni da vidimo ili da se povremeno samo upoznamo kada one stvore neke određene probleme. Sve ovo što vam na teret stavlja nezavisna međunarodna organizacija koja vodi računa o budžetu i ima iste kriterijume za sve zemlje, znači, ne mrze Srbiju, ne mrze ovu vlast, nije da žele da joj postavljaju klečke, što bi rekla deca, kažu da to stvara pravnu nesigurnost, nepotrebne troškove privredi i stanovništvu i ono o čemu želim posebno da govorim je stvaranje prostora za neopravdano privilegovanje uskih interesnih grupa koje utiču na sadržaj propisa. To je ocena jedne međunarodne nezavisne institucije o tome kakav nam budžet pravite. To dokazuje i Zakon o sprečavanju pranja novca, za koji rekoste juče, gospođo ministre, da postoje male primedbe samo, i to u elektronskom transferu, gde nalogodavac mora da se identifikuje precizno. Kada budemo o detaljima govorili u raspravi u pojedinostima, izneću onih 40 plus devet preporuka koje ova vlast nije uvažila, niti je uradila neophodno da spreči pranje novca, i to - 2006. doneti okviri koji su morali biti poštovani kada je taj zakon rađen, nisu uvaženi. Taj zakon smo drugi put menjali, o sprečavanju pranja novca, u avgustu 2009. godine, a vi nama u novembru 2010. godine, po hitnom postupku, dajete na usvajanje zakon koji se vrlo bitno menja, precizira, iako ste sve te preporuke imali već 2006. godine napisane u osnovnim smernicama. Samo zato što se radi provera napredovanja u primeni Zakona o sprečavanju novca, vi ga nama dajete danas na usvajanje po hitnom postupku. O tome ćemo govoriti u pojedinostima. Ali, zato ste odredbu po kojoj obveznik, znači neko ko radi u banci, na primer, pa poznaje stranku koja mu dolazi svaki dan, poznaje čime se bavi, da ima nekog rođaka u inostranstvu i da može da ima minimum provere za tog nekog s kim sarađuje svakodnevno, to nije pisalo u ovom zakonu, iako je i to bila upućujuća smernica. Ni to nije slučajno. Vi ste namerno kod običnih građana stvarali otpor prema jednom ovakvom zakonu, jer je tu proceduru o sprečavanju pranja novca morao da prolazi baš svako, a nije morao. Ali je zato zakon kakav ste doneli vi, zajedno sa Ministarstvom pravosuđa, omogućio da novine pišu mesecima o aferama u kojima je bilo moguće da do ovakvog pranja novca dođe, jer vi niste poštovali procedure međunarodnih organizacija, koje govore o ovoj delatnosti i može sva opozicija da umukne i da reč ne progovori na vaš teret. Ovaj zakon, ove preporuke i ono što morate sada da menjate hitno vas diskvalifikuje kao snagu koja ovu državu može da uvede u EU i onu koja sme da upotrebi parolu da Evropa jeste u Srbiji, po standardima i kriterijumima koje primenjujemo. O tome šta u ovom budžetu piše, reći ću da je laž da je on socijalni i laž je da su plate smanjene, jer prevara koja je u ovom budžetu načinjena, time što su plate zaposlenih na jednoj poziciji, na primer, u oblasti turizma smanjene za 15,6 miliona, a socijalna davanja zaposlenima povećana za 13,6 miliona, mi to zovemo, vi to zovete, svako pametan to zove prepakivanjem. Ali, deficit koji je povećan i ne onoliko koliko stvarno jeste, jeste nešto gde pokazujete da je ovaj budžet posledica koalicionog ugovora Vlade stvorene na budžetu koji to nije mogao da izdrži, na privredi koja ne može da podnese ovakve i ovolike poreze, jer milion ljudi koji proizvode, iako imamo broj zaposlenih od milion i po, ali milion ljudi koji proizvode ne mogu da zarade za sve ono što jeste državna nadležnost, ali i za jednu vlast koja je neodmerena. Ona je svoje neodmereno trošenje navikla na prolaznim povećanim prihodima koji su bili privatizacija, donacije i ona zlatna kiša o kojoj smo govorili u periodu do 2006. godine. Onaj ko je navikao da troši mnogo od toga ne može da se odvikne lako, a vi kao ministar finansija niste u stanju da to sprečite jer im niste odredili okvire za potrošnju. Ovaj budžet ne sadrži uštede nikakve i to dokazuje povećani deficit, ali je deficit veći od onog koji ste nam ovde prikazali. Znate čime ste ga umanjili? Dozvolom da inflacija bude veća nego što jeste. Znači, jedini u ovoj državi i na kugli zemaljskoj u bilo kojoj zemlji, od Amerike, gde su federalne rezerve, do Srbije,koji imaju koristi od inflacije, jeste republički budžet. Da se ne bi, kao pre neku noć, i na teoriji prepucavali da li je to istina, evo, ja ću za vas, kao profesora univerziteta, citirati iz udžbenika o uticaju poreza na privredne tokove, gde se kaže – Važna povezanost u vezi međusobnog uticaja inflacije i poreza je sledeća: visoka stopa inflacije, odnosno njene promene, utiču na preraspodelu poreskih tereta. Inflacija je u stanju da kao kosačica trave erodira rashodnu stranu državnog budžeta, znači, smanji u javnosti rashode države, samo naizgled, dok preovlađujuće i nepromenjene poreske stope automatski crpe i isisavaju dohodak privrednih subjekata. Jedini "dobitnik" inflacije jeste budžet. Primenjeno na primeru Srbije, to izgleda ovako. Jedan procenat povećane inflacije na 1.200 milijardi ukupnih javnih prihoda znači da inflacija donosi budžetu 12 milijardi. Dva procenta probijanja inflacije znači 24 milijarde povećanih poreskih prihoda. Molim vas da se ne usuđujete da ove podatke demantujete jer su plod rada vrsnih stručnjaka ekonomskog tima, profesora i onih koji imaju evidentne podatke na osnovu kojih ovo izlažem. Znači, inflacija zbog koje trpimo svi, imajući realno manje prihode, samo je donela lepšu sliku u ogledalu MMF-a Srbije, koja sa MMF-om pregovara i koji je jedini naš pouzdani izvor informacija šta se u ovom budžetu sve nalazi. Sa par reči, koliko mi vreme dozvoljava, uspeću da se na to osvrnem, ali ću reći da problem ove države jeste da ona zakone koje je donela ne poštuje, ne samo u ovom formalnom smislu, rokovi za budžetski kalendar itd, nego da je procenat naplate poreza prosečan, vi to znate, kao i ja, gospođo ministre, doduše, iz različitih izvora, da je procenat naplate poreza svega 33%. Šta se dešava sa nama građanima, koji moramo da platimo svoje poreske obaveze u roku jer nam idu zatezne kamate, a ko se sve nalazi na onim listama softverski izuzetim obveznicima poreza, čije poreske obaveze stoje u fiokama ili uopšte nisu evidentirane, ali se nalaze u ove dve trećine nenaplaćenih poreza? Nismo mi tužili MMF-u da se to u ovoj Srbiji dešava, uspeli su da i sami vide. Mislim da je i to jedan od razloga što su odloženi dogovori o tome. Ono što jeste još veći problem je što kršenje Ustava znači da vi nama donosite budžet u kojem, na primer, kažete da je uvećana poreska stavka za prihod nekoga ko uopšte nije figurisao u budžetu. Na primer, postoji par pozicija koje uopšte nisu bile navedene. Poreska akademija ima budžet od 33,7 miliona dinara i vi na strani 130. konstatujete da je došlo do povećanja za isplatu plata od 2,1 milion dinara. Hoćete li reći da ste zakonom predvideli budžetsku rezervu, a s druge strane ćete optužiti opoziciju koja otežava raspravu o budžetu, pa vam onemogućava da pomognete ugroženima u Kraljevu jer ste budžetsku rezervu istrošili možda na ovakve stvari? Kako objašnjavate činjenicu, gospođo ministre, da se čudnim čudom izgubila pozicija 511 građevinski objekti, baš na poziciji Ministarstva finansija? Dakle, u vašem razdelu, milijardu dinara, pretpostavljam da je greška u obrazloženjima gde ste napisali da je 100 miliona, ali ne milijarda dinara se netragom izgubila iz Ministarstva finansija. Da li ste vi kao država nekome dugovali da sa te pozicije isplatite izgradnju neke zgrade? Znam da jeste, ali ste vi tu poziciju izbrisali i jedino što u ovom budžetu mora da stoji i da ima rezervuza isplatu su dugovi, odnosno prispele kamate. Za mene nije mnogo važno da li je to 34 bilo, pa ste 30 milijardi odvojili za kamatu koliko je važno, ali s jedne strane, gde su otišli krediti, da li imaju efekat ulaganja kada znamo za šta plaćamo ovu kamatu, a još važnije za građane Srbije je sledeće, da li samo ugovori o kreditima jesu oni koje poštuje ova država, i to sa domaćim bankama, bilo da su im centrale u inostranstvu, komercijalnim bankama, međunarodnim finansijskim institucijama ili bilo kim drugim, a da se ne poštuju ugovori o izgradnji, ugovori o prenosu sredstava po drugim osnovama, da ne kažem, ugovori o komunalnim uslugama koje imate sa preduzećima koja su delom državna, a neka su i u mešovitom vlasništvu. O kakvoj pravnoj državi govorite ako poštujemo samo neke ugovore, odnosno samo one koji omogućavaju preživljavanje ovoj koaliciji. Ovaj budžet jeste iz duga u dug, iz hartija od vrednosti sa oročenošću od tri meseca, pa u oročenost od šest meseci, pa iz oročenosti od šest meseci na godinu dana i samo čekamo koja će sledeća nova ročnost da bude, a to za građane znači, kredit koji im je bio dat na mesec dana produžavamo na rok od tri meseca, a sa tri meseca na šest meseci, a sa šest meseci na godinu dana. Kamate koje ova država već ima pojele bi mnogo zdraviji i održivi rast bilo koje druge privrede, a kamoli ove srpske koja nema izvoz, a dve godine govorimo da je prioritet izvoz i da cilj mora da bude puna zaposlenost. Šta ste vi ovim budžetom uradili? Samo ste poziciju kod gospodina Dinkića, Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, gde rekoh da je on primenio opet neku inovaciju tipa skidam sa plata, a stavljam u socijalna davanja ili neke druge naknade, kod tog gospodina koji vodi polovinu privrede imamo sledeću stavku. Dakle, specijalizovane usluge porasle za 280 miliona dinara, od toga će deo otići Agenciji za strana ulaganja i povećanje izvoza. Da li su to porodilje, deca, nemoćni i ono što vi nama zameriste, gospođo ministre, jer lično sam se kao žena i majka osetila strašno uvređenom u prošloj raspravi, gde ste rekli, kada od vas zahtevamo štednju da tražimo da ne isplaćujete penzije nemoćnima, ženama koje treba da rađaju. Ne, nije tačno, to je obaveza države prva i prioritet. Ali, vi ste u ovoj skupštini rekli da poslodavci namerno povećavaju trudnicama plate, pa kada pređu na jasle države, onda im se isplaćuje nešto neopravdano više, pa država trpi, samo što još ne proglasiste da postoji porodiljska mafija. Znam da ste majka koja vrlo drži do svoje dece, do budućnosti naše dece i zato me je posebno povredilo da onda kada vam se kaže da ima neopravdanih penzionera, nezakonito penzionisanih, vi kažete, moram zatečena prava da poštujem. Nije tačno. Posao države je da proverava prava svih koji ih ostvaruju na teret poreskih obveznika. Znači, zašto niste sa ovih pozicija skinuli gde idu subvencije privatnim preduzećima dve milijarde i 214 miliona povećano za 814 miliona dinara. Nabavka domaće finansijske imovine iz koje idu start-ap krediti, gde policija ima posla, preko Agencije za osiguranje izvoza i gde će takođe policija imati posla, 3,1 milijarda više je dato po rebalansu. Nisu to oni nemoćni, ni deca, ni stariji, ni penzioneri. Radite na zaposlenosti, jer kada ima pune zaposlenosti, puniće se Fond, i to će se puniti doprinosima i porezima, pa će biti više i za penzionere i za plate prosvetara, policajaca i njihova bolja i pristojnija odela, za uniforme, za prekovremene sate. Vi ne smete da dirnete u ovo što čini koalicionu Vladu i po priznanju retkih učesnika te vlade, ovaj budžet jeste budžet kojim se čuva aktuelna vlast, a ne gotovo nijednom pozicijom da se čuva standard ili odgovara na krizu, ili se ide na neke infrastrukturne projekte.
Da li još neko želi reč od onih kojima to omogućuje član 96. Poslovnika? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem zajednički načelni jedinstveni pretres… Želite vi reč? Morate da se prijavite. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, imaćete još malo strpljenja i dozvoliti mi da se osvrnem na neke diskusije. Znam da je lako kritikovati budžet i zaduživanje države i uvek možete da izvučete neku stavku i možete naći obrazloženje zašto je neka stavka velika ili mala, kao što veoma lako možete u periodu nestašice mleka da kritikujete subvencije koje država izdvaja za poljoprivredu i da kažete takođe kako je neophodno da 5% do 7% budžetskih rashoda, a ne kažemo zašto baš 5% ili 7% budžetskih rashoda, bude namenjeno za subvencije, što iznosi između 40 i 60 milijardi dinara, zavisno od toga da li treba da bude 5% ili 7%, ili nešto između. Ono što hoću da kažem, jeste da je teško napraviti budžet i u periodima dinamičnog ekonomskog rasta, mnogo teže u uslovima kao što su ovi, dakle, kriza ili blagi oporavak, ali htela bih isto tako da kažem da sam primetila da su mnogi poslanici citirali reči kao neke moje reči koje nikada nisam izgovorila. Prosto sa ovog mesta i za vas i za građane Srbije da kažem da nikada nisam govorila o poslaničkim platama. Ono o čemu mogu da govorim kao ministar finansija jeste koliki su izdaci za plate kao stavka u budžetu Republike Srbije i kako će se te plate prilagođavati, ali nikada nisam govorila o platama poslanika, kao što nikada nisam govorila da Ministarstvo finansija radi na novom zakonu o ekstraprofitu. Nisam novinar, nisam urednik i ne mogu da utičem na naslove u štampi, jer to nikada nisam govorila. Međutim, ono što jesam govorila i što je takođe bio predmet kritike jeste rečenica da trošimo koliko moramo, a ja sam u stvari rekla upravo ovo – vreme je da štedimo koliko možemo, da trošimo koliko moramo, živimo u granicama svojih mogućnosti, ali važno je da razumemo da se deficit ne može smanjiti preko noći. Dakle, to su bile moje reči. Kada kažem da trošimo koliko moramo, hoću da kažem da moramo da isplatimo penzije, da isplatimo plate i vojsci i policiji, i profesorima i doktorima, da moramo da isplatimo invalidnine, dečije dodatke. Mi to, jednostavno, moramo. Ekonomska politika se svuda, pa i u zemlji Srbiji vodi kombinacijom dva načina, korišćenjem pravila ili pravila koja su definisana zakonima i korišćenjem diskrecije. Nema zemlje u kojima nema diskrecije u vođenju ekonomske politike. Kad bismo pretpostavili da postoji takva zemlja i da apsolutno nema diskrecije u vođenju ekonomske politike, onda bi mogli da pretpostavimo stanje u kome budžet i budžetski proces zapravo nije potreban, zato što je sve definisano pravilima. Priznaćete da postoji takva zemlja u svetu, ali se slažem da je sve pitanje mere. Sinoć je jedan poslanik kritikovao nedovoljnu podršku države Kolubarskom okrugu i u međuvremenu pronašla sam podatke, prosto zato što je ta kritika za mene bila opomena kako se država se neće dovoljno brinuti za novo krizno područje, to je sada Kraljevo. Za vašu informaciju, država je sabirajući sve što je dala za Kolubarski okrug, hoću da kažem sabirajući različite dinare, izdvojila za Kolubarski okrug preko šest milijardi dinara, svodeći na isti novac, izdaci za Kolubarski region su bili 12 milijardi dinara. Takođe, jedan od poslanika je govorio kako država ne ulaže mnogo i ne izdvaja mnogo za infrastrukturne projekte, da u razdelu ministra Mrkonjića negde stoji 300 miliona dinara. Opet radi javnosti, na razdelu ministra Mrkonjića, znači, izdaci za infrastrukturu iznose sedam milijardi dinara. To je dosta novca i može za njega dosta da se uradi. Neki su poslanici podsmešljivo govorili o tome kako je Vlada objavila, izjavila itd, da smo izašli iz krize. Opet, čini mi se, da bih ovu priliku mogli iskoristi i reći da postoji definicija krize, odnosno recesije. Tačno se zna gde je kriza stanja ekonomske aktivnosti, ukoliko u dva kvartala, jedan za drugim, imate negativnu stopu rasta, odnosno ostvarujte pad ekonomske aktivnosti. Kao što postoji definicija krize, tako postoji i definicija izlaska iz krize. Izlazak iz krize, to je onaj momenat kada privredna aktivnost više ne pada, i ona ne pada više. Mi možemo govoriti o tome da li smo zadovoljni ili nismo zadovoljni brzinom oporavka, ali privredna aktivnost je prestala da pada. Na osnovu onoga što ste govorili, gospodine Popoviću, nisam baš sigurna da ste pažljivo slušali ono što sam govorila u emisiji "Upitnik", ali ajdemo prvo o onom što ste prvo pomenuli, a to je sam agrarni budžet. Znate, izvori finansiranja agrarnog budžeta su različiti. Vi sami dobro znate da postoje dve kolone u budžetu koje govore o ukupnim sredstvima koja se izdvajaju za agrarnu politiku ili agrarni budžet. Uvek uporno gledate samo jedno, ne zbir, samo jedno. Red veličina, kad pogledate tu prvu kolonu, agrarni budžet je otprilike 18-19 milijardi dinara. Kad biste toj prvoj koloni dodali onu drugu, koja je, takođe, prisutna transparentno prikazano u budžetu, dobili biste iznos subvencija od 25-26 milijardi dinara. To je 0,8 ili 0,9 posto društvenog proizvoda i uopšte nije mali iznos. Rekli ste da sam se negde hvalila veličinom deficita. Upravo samkonzervativni ekonomista i ne volim deficit ni u privatnom životu, ni u državi, ali ne mogu da kažem da deficit nije regularan instrument ekonomske politike, i to ću opet ponoviti. Vi jedino opravdavate veličinu deficita ukoliko je on orijentisan ka privredi, a ja ću da vam kažem, gospodine Popoviću, da je za subvencije – a šta je to, to je nešto što država daje privredi – za subvencionisane kredite i za infrastrukturne projekte, dakle, to je ono što država daje privredi, to je ono što jeste mera diskrecione moći ove Vlade, upravo je otišlo, ovim rebalansom potvrđeno, 112 milijardi dinara. Dakle, upravo onoliko koliki je deficit. Takođe, kad govorite o malim investicijama, ne investira se samo iz budžetskih sredstava, znači, neki standard, neka mera jeste tri posto društvenog proizvoda za investicije. Ali, kad posmatrate sve, budžet Republike Srbije, budžet pojedinačnih opština, JP "Putevi", sve koji investiraju, ova država finansira oko 115 milijardi dinara. Procentualno društvenom proizvodu to, takođe, nije mali iznos. Kritikovali ste moj optimizam ili mi se možda tako učinilo, a za sebe kažem da sam umereni optimista, ali sam, takođe, naučila da su u ekonomskom životu očekivanja veoma važna. Postoji čovek koji je dobio Nobelovu nagradu na tome kolika je uloga i značaj očekivanja, i rekao je jednu rečenicu, kad očekujete da vidite neman ispod kreveta, vi ćete zaista videti. Dakle, ne možete imati dobre rezultate ukoliko su vam očekivanja pesimistična. Kad je budžetski proces u pitanju i transparentnost budžeta ili otvorenost budžeta, kao ministar finansija neću da prihvatim da budem odgovorna za stanje. Hoću da budem odgovorna samo za promene u tom procesu. Dakle, međunarodna institucija ne govore samo o meni, govori o svima nama. Znači, i o meni i o nama. Ono što znam nedvosmisleno i što znate svi, da pre 2008. godine nije postojala revizija budžeta. Nije postojala u Srbiji. Postojala je možda u Gani, to ne znam, za Ganu stvarno ne znam, ali znam da od 70 – tih godina 20. veka revizija je sastavni deo budžeta. U Srbiji nije, od 2008. godine. Znam, takođe, samo prostim poređenjem različitih budžeta, da budžet Republike Srbije od 2008. godine i onog prvog rebalansa, makar tačno, nedvosmisleno tačno prikazuje fiskalnu poziciju, pa je danas svi ovde kritikujete i sigurno tačno daje niz informacija, mnogo više nego svi prethodni, na osnovu čega imate toliko materijala za kritikovanje. Inače, sadržaj završnog računa podrazumeva izveštaj revizije, tako da čim bude gotov izveštaj revizije, eto vama i završnog računa budžeta Republike Srbije. Ono što primećujem u izlaganju poslanice koju, takođe, neobično cenim jeste da ona veoma često kad kritikuje vladu i mene kao ministra, kaže, ova država, pa ova država, tako da uvek imam utisak da to radi samo ova država, što nije zaista tačno. Raduje me, takođe, danas što inflacija, koja je tek od oktobra iznad onog cilja koje je NBS postavila, znači 6 plus minus 2, postala toliki problem da se neko proglašava dobitnikom, na primer država, a svi ostali gubitnicima. Mislim da od inflacije svi zajedno gubimo, ne dobija država prihode i oni koji misle da dobija prihode, iako su ekonomski analitičari, takođe znaju iz literature da postoji taj čuveni Olivier-Tanzi efekat koji upravo kaže suprotno, da sa rastom inflacije padaju poreski prihodi. Međutim, najveći deo diskusije i kritika, i time bih možda i završila, jeste da je ovaj budžet negde neustavan i dosta je bilo kritike i zato bih htela time da završim. Formalno-pravno odgovor bi trebalo da dobijemo od skupštinskog Zakonodavnog odbora; prema mojim saznanjima, odbor nije zaključio da je ovaj budžet neustavan. Mnogo sam puta čitala lično član 184. koji definiše veličinu budžeta Vojvodine. Za sebe smatram da sam elementarno pismena, a što znači da, pod jedan, znam da čitam i, pod dva, razumem šta sam pročitala. Htela sam da podelim taj član 184 sa vama. Dakle, "budžet AP Vojvodine iznosi najmanje 7% u odnosu na budžet Republike Srbije, s tim što se 3/7 od budžeta AP Vojvodine koristi za finansiranje kapitalnih rashoda". Nigde ne stoji da rashodna strana budžeta Republike Srbije treba da obezbedi tih 7% za budžet AP Vojvodine. Takođe, član 24. Zakona o budžetskom sistemu govori da postoje različiti izvori finansiranja nadležnosti AP Vojvodine, znači 10-15 različitih izvora. Neću ulaziti u analizu ovih brojeva, ali, recimo, poslanik je vrlo pažljivo analizirao strukturu rashoda i strukturu prihoda vojvođanskog budžeta i onda je rekao – pa eto, preko vojvođanskog budžeta idu nenamenski transferi opštinama. To, priznaćete, nisu kapitalni izdaci. Oni su nenamenski. Dakle, kako znate šta su, da li se njima pokrivaju tekući ili kapitalni rashodi? Takođe, poslanik, sa kojim sam ja imala i sastanak i o tome razgovarala, govorio je da on ne misli da treba da se uslovljavaju lokalni nivoi vlasti i da lokalni nivoi vlasti imaju neku samostalnost kada je u pitanju njihov budžet. Na taj način on kao da je rekao da budžet AP Vojvodine ne može biti odgovoran za budžete lokalnih nivoa vlasti. Dakle, ne sme uslovljavati da ti transferi idu samo za kapitalne izdatke. S druge strane, traži da budžet RS bude odgovoran za strukturu potrošnje koja je definisana budžetom AP Vojvodine. Na osnovu ovog člana Ustava svi zajedno možemo da procenimo da li je Zakon o budžetu neustavan. Na kraju, i pored kritika bila je i poneka lepa reč, ali ipak zbog javnosti i svih nas podsetila bih se još jednom ministra finansija o kome svi imamo dobro mišljenje i koji je ušao u legendu, a to je Laza Paču. Postoje pisani izvori o tome da je bio odličan ministar finansija. Interesantno je da ne postoje pisani izvori o tome kakav je on zapravo bio lekar, pošto je bio lekar po profesiji. Pošto sam gledala sve njegove budžete, verujte da znam da je Laza Paču uvek imao ili pretežno, da budem iskrena, deficit budžeta. Pitala sam se uvek, da li biste i njega kritikovali kao što kritikujete mene? Dakle, Laza Paču je finansirao ratove, Laza Paču je imao deficit budžeta koji nije bio mali. Laza Paču je taj deficit finansirao zaduživanjem države Srbije. Laza Paču je u ekonomsku terminologiju uveo reč tzv. "leteći krediti", to su krediti novi da se otplate stari. Ne znam da li je kao svoj argument koristio pesnicu i udarao rukom o sto, ali znam da je taj Laza Paču, koga svi mi volimo i rado ga se sećamo, u doba veoma stabilnog dinara kralju odobrio povećanje izdataka za 30%. Na ovaj način htela bih svima vama da se zahvalim, i na čestim kritikama i na ponekoj pohvali, i da vas zamolim da još jedanput razmislite i u danu za glasanje podržite paket finansijskih zakona, a pre svega rebalans budžeta RS. Hvala.
Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2010. godine, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na izmene i dopune finansijskih planova za 2010. godinu Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje i Nacionalne službe za zapošljavanje; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o bankama; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o stečaju i likvidaciji banaka i društava za osiguranje; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranja depozita; Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za osiguranje depozita, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranja terorizma i Predlogu zakona o davanju garancije Republike Srbije u korist Export Development Canada po zaduženju RTB Bor – Grupa Rudarsko-topioničarskog basena Bor d.o.o. u restruktuiranju. Pre nego što odredim pauzu, na osnovu član 90. stav 2. i člana 87, obaveštavam vas, odnosno podsećam narodne poslanike da raspravu u pojedinostima, a po amandmanima koji su podneti na predloge zakona koji su bili predmet zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, ne možemo početi pre četvrtka 25. novembra u 14.00 časova, po odredbi našeg Poslovnika da između završetka rasprave u načelu i početka rasprave u pojedinostima mora proći najmanje 24.00 časa. Danas ćemo raditi i posle 18.00 časova. Sada određujem pauzu do 15.00 časova, kada ćemo preći na drugu tačku jedinstvenog pretresa. Narodni poslanici pitaju - kad amandmani? Ne želim da zavaram Narodnu skupštinu ni prenos, jer sam upravo malopre kazala da ne može pre četvrtka 25. novembra u 14.00 časova, po Poslovniku. Narodni poslaniče, moram da obavestim Narodnu skupštinu šta može a šta ne može, a u toku sednice kako budemo radili i kojim tempom budemo radili, onda ćemo razmeniti obaveštenje o tome u kom trenutku počinje rasprava u pojedinostima. Hvala. U 15.00 časova nastavljamo rad u popodnevnom delu. [[Posle pauze – 15.00]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović, povodom zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa o predlozima zakona iz tačaka od 8. do 12. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Diane Dragutinović, ministarke finansija, Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja i Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, osim njih pozvala je da sednici prisustvuju i: Zoran Ćirović, pomoćnik ministra finansija, Jelena Marjanović, pomoćnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja, Dejan Lasica, pomoćnik ministra za infrastrukturu, Vesna Stojanović, načelnica u Ministarstvu rudarstva i energetike, Višnja Kuzmanović, savetnica u Ministarstvu finansija, Slavica Višnjić, šefica grupe u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja i Vojin Jović, samostalni savetnik u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Prelazimo na 8-12. tačke dnevnog reda: PREDLOZI ZAKONA O ZAJMU KINESKE EKSPORT-IMPORT BANKE ZA MOST ZEMUN-BORČA, EBRD ZA BROJILA I ŽELEZNIČKI KORIDOR 10, EIB ZA OBILAZNICU OKO BEOGRADA I SLOBODNOJ TRGOVINI SA KAZAHSTANOM (zajednički načelni i jedinstveni preteres) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 8. do 12, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 170, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas takođe da će po ovoj tački dnevnog reda poslaničke grupe predstavljati narodni poslanici: Jovan Nešović, poslaničku grupu G17 plus; Dejan Mirović, poslaničku grupu SRS. Molim sve druge poslaničke grupe ukoliko imaju odluke o ovlašćenim predstavnicima da ih dostave, da bi mogli da informišemo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 170. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu za kredit za povlašćenog kupca za Projekat most Zemun-Borča sa pripadajućim saobraćajnicama, između Vlade Republike Srbije kao zajmoprimca i kineske "Eksport import banke" kao zajmodavca, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (EPS Projekat za brojila) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (Železnice Srbije Koridor 10) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj, Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (Obilaznica oko Beograda/B) između Republike Srbije i Evropske investicione banke i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o slobodnoj trgovini između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kazahstan. Da li predstavnik predlagača, ministar Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu, želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora (Zakonodavni odbor – Vlatko Ratković)? (Ne.) Narodna poslanica Branka Ljiljak, zamenica predsednika Odbora za finansije, da li želi reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Narodni poslanik Radojko Obradović, prvi, posle njega narodni poslanik Jovan Nešović, pa narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, veliko mi je zadovoljstvo što vidimo gospodina Mrkonjića s nama. U poslednje vreme ne posećuje javne skupove, ali vidim da i dalje dolazi u Skupštinu i veoma me to raduje. Žao mi je što ministarka Dragutinović nije s nama, jer smo počeli interesantnu priču pre dve nedelje i teme su bile krediti i garancije. Dve nedelje kasnije opet raspravljamo skoro isto, u stvari nije isto, jer smo pre dve nedelje raspravljali o zaduživanju Srbije za 350 miliona evra, a danas na dnevnom redu imamo novih 475 miliona evra. Postavlja se pitanje – da li je to potrebno, opravdano i neophodno? Kada pogledamo koji su to krediti, jedan je za restrukturiranje RTB Bor, drugi je za Projekat most Zemun-Borča, treći je za EPS brojila, četvrti je za Železnicu Srbije, peti je za obilaznicu oko Beograda. Da li je to potrebno? Mislim da jeste. Kada pogledamo zašto smo sve i o čemu smo sve raspravljali ovde u nekom prethodnom periodu, to su bili krediti za obrazovanje, nauku, zdravstvo, vodoprivredu, pravosuđe, državnu upravu, lokalnu samoupravu, komunalnu infrastrukturu, za podršku izgradnje fondova koji postoje u Srbiji. Da li su svi ti krediti neophodni? Kada pogledate kakvi sve problemi postoje, naravno da su svi ti krediti neophodni. Da li, gospodine Mrkonjiću, znate da postoji reč, pojam prioritet? Da li znate da postoji politika Vlade koja treba da definiše šta je to neophodno i šta će dati najbolje rezultate? Zamisliste prosečnu četvoročlanu porodicu u Srbiji, roditelji i dvoje dece. Imaju sreće da oba roditelja rade, donose kući prosečnu platu koja je 34.500 bila u prethodnom mesecu, i zamislite da oni postavljaju svoje prioritete, pa je to frizer, krečenje, hrana, knjige, sve ono što treba. Šta bi se desilo kada bi oni rešili da zadovolje jednog meseca sve svoje prioritete i kako bi onda ta porodica funkcionisala kada bi se ponašalo tako - to treba, hajde da trošimo? Šta bi se desilo ili kako će oni reagovati ako struja stvarno poskupi za tih 60%, kako najavljuje direktore Elektroprivrede Srbije? I to naravno bez kursnih razlika i bez ostalih stvari. Šta bi bilo kada bi se ljudi iz Vlade zaduživali za svoj budžet ovakvim kreditima? Da li bi na isti način birali prioritete i šta bi se desilo kada bi oni morali ove kredite da vraćaju? Izgleda da postoji samo jedan konsenzus u ovoj Vladi, a to je zaduživanje i naravno svaki koalicioni partner ima pravo da uzme svoj deo kolača. Neko će reći ministarki, meni je stvarno žao što ona sada nije u sali, ali postavlja se pitanje da li se jedna zemlja razvija bez zaduživanja? Odgovor je – ne. Sve zemlje moraju da uzmu kredit, sve zemlje se zadužuju za kapitalne projekte i to nije nikakva tajna. Ali, kao što postoje porodice, firme, tako i države sve kapitalne stvari uzimaju iz kredita, i u tome je razlika između uspešnih porodica i neuspešnih porodica, uspešnih firmi i neuspešnih firmi, uspešnih država i neuspešnih država. Neki ne znaju da izaberu svoje prioritete, zadužuju se za sve i svašta, a kada dođe vreme da se ti krediti vraćaju onda nastupe ozbiljni problemi. Nijedan od ovih kredita o kojima smo raspravljali pre dve nedelje, o kojima raspravljamo danas, nema jedno slovo o isplativosti samog projekta. Da li treba most? Naravno da treba, ali tek kada sve stavite na papir u jednoj državi onda ćete videti šta daje najbolje rezultate i šta je najefikasnije ulaganje. Nema nijedno slovo o tome koliki će biti ukupna dug države kada se ovi krediti ratifikuju. Ministarka je rekla, to je bila tema diskusija prepodnevna, vezano za troškove zaduživanja. Samo na kamate ove godine se odbija 300 miliona evra. Primera radi, 300 miliona evra su budžeti. Manji su budžeti za 70 opština u Srbiji kada se krene od najnerazvijenijih ka razvijenijima, nego što je tih 300 miliona evra. Za lokalnu samoupravu se budžetom izdvaja 10 miliona evra, za najnerazvijenije opštine 5 miliona evra, a samo na kamate se odvaja 300 miliona evra. To je onda pitanje prioriteta. Očigledno da je osnovna politika ove vlade svima dok ima, a kada nema, onda kažete nema, pa ćemo zajedno da vidimo šta ćemo da radimo. Da li je to odgovornost? Siguran sam da nije. Ministarka finansija je rekla da je merilo odgovornosti to što je za 28 meseci, koliko Vlada postoji, usvojeno šest budžeta. Sedmi trebalo je da bude ovde pre mesec dana pa ga još nema. Da li je to merilo odgovornosti ili je odgovornost ono što treba da piše u budžetima. Ministarka je zaboravila da kaže da za tri godine nijedan budžet nije stigao u zakonom predviđenom roku. Ne znam koliko Vlada treba da funkcioniše i koliko je ministarki finansija trebalo da ova vlada bude na sceni, a da zakon stigne u roku koji je predviđen Zakonom o budžetskom sistemu. Šta ćemo sa tim? Nema ni završnog računa. Trebalo je da bude 15. jula u skupštinskoj proceduri, danas je 24. novembar i još ga nema. Ministarka kaže – čekamo izveštaj DRI. Logično je da prvo vidimo šta piše u izveštaju DRI, pa ćemo onda dostaviti završni račun. Da li je logično? Mislim da jeste. Zašto to ne piše u zakonu koji ste predložili pre deset dana o kojem smo ovde raspravljali? Zašto niste napisali u Zakonu o budžetskom sistemu – biće dostavljen i stavljen u proceduru kada državna revizija napiše svoj izveštaj. Zašto piše 15. juli ako se čeka izveštaj DRI? Valjda je merilo odgovornosti poštovanje zakona? Koliki je danas deficit? Da li to iko zna? Šta bi se desilo, na primer, s nekom firmom ili građaninom koji prekorači svoj minus u banci. Istog sekunda mu banka blokira račun. Šta se dešava sa svim onim firmama, vi ministre najbolje znate pošto se mnogo duguje građevinskim firmama, koje ne plate PDV u zakonom predviđenom roku od 10 dana? Šta se desi sa firmama koje do 28. februara ne dostave završni račun? Šta se dešava sa onim građanima koji do 15. marta ne prijave porez na dohodak? Kakve su sankcije? Sve su ozbiljnije i ozbiljnije i kazne su sve veće. Jedino za Vladu ne važi nijedna kazna. Očigledno postoji pravilo da jedno pravilo važi za Vladu, a drugo za građane Srbije. Pogledajte samo šta izjavljuje ministar Dulić. Vi ste inženjer, graditelj, pa pretpostavljam da ste videli šta se dešava oko ovog projekta kasarne i oko 5.000 stanova. Ministar Dulić kaže da je odlična stvar što je usvajanjem Zakona o podršci građevinskoj industriji praktično ukinut Zakon o javnim nabavkama, da je taj zakon bio spor, da su procedure bile dugotrajne i da je ovako, na neposredan način, pošto je to valjda radilo njegovo ministarstvo, postignuta mnogo bolja cena, mnogo brže i mnogo efikasnije. Hajde da ukinemo Zakon o javnim nabavkama. Kada se naručuje kisela voda i spajalice, onda može Zakon o javnim nabavkama, a kada treba da ugovorimo 5.000 stanova onda nam je zakon o javnim nabavkama smetnja. Šta na to kaže grad Beograd? Država ne treba da bude povlašćeni investitor, da za te stanove koji su počeli da se grade nisu plaćene naknade i da to nije način na koji može da se funkcioniše. Očigledno je da jedna pravila važe za Vladu, a druga pravila za građane. Da li iko od građana sme da kaže da nema para i da zbog toga neće da plati račun? Šta bi se desilo s onim koji ne plate račun za telefon? Sada je Telekom postao vrlo ažuran, u roku od 10 dana isključi račun. Samo Uprava za zajedničke poslove duguje 200 miliona dinara na ime neplaćenih računa, 100 miliona za grejanje, dug za struju je 84 miliona. Uprava za zajedničke poslove gradu Beogradu nije platila naknadu za građevinsko zemljište 700 miliona dinara. Telefonski računi 20 miliona dinara. S druge strane, država, prema podacima Unije poslodavaca, duguje milijardu evra građevinskim firmama. Postavlja se pitanje koliki je stvarni dug? Jedno je šta piše u budžetu, ali ako kasnite sa tim plaćanjima pa sačekate 1. januar, onda naravno da ispoštujete zakon o budžetu i ispoštujete taj deficit. Voleo bih da dobijem neke od odgovora na ova pitanja jer je to svrha ove rasprave, jer mi pričamo jedno a radi se nešto drugo. Niko ne zna koliki je deficit danas. Rebalans još uvek nije usvojen, verovatno je probijen onaj deficit koji je dozvoljen zakonom, 107 milijardi dinara. Niko ne zna kada će biti ispoštovan Zakon o budžetskom sistemu. Niko ne zna kada će biti dostavljen završni račun budžeta za 2009. godinu. Niko ne zna kada će nam biti dostavljen Predlog budžeta za 2011. godinu, a trebao je da bude ovde 1. novembra. Kako ćemo ispoštovati zakon o fiskalnoj odgovornosti koji predviđa da je ukupno zaduženje 45% BDP. Molim vas da prenesete moje veliko izvinjenje ministarki Dragutinović. Napravio sam ozbiljnu grešku kada sam prošli put diskutovao. Moja procena je bila, pošto je taj zakon predvideo da 45% može da bude dug kojim će se Srbija zadužiti, predvideo sam da će to biti do kraja sledeće godine, nisam imao na umu ove zakone. Izvinjavam joj se jer će taj procenat biti prekoračen već u prvih nekoliko meseci sledeće godine. Hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta i 30 sekundi vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Jovan Nešović.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, koleginice i kolege, pred nama su danas četiri zakona, tri zakona koji su vezani za ratifikaciju zajmove vezanih za izgradnju infrastrukture u državi Srbiji, jedan zakon je za ratifikaciju zajma vezan za kupovinu opreme za EPS i treći je sporazum između dve države. Ono što je jako važno reći je da bez razvoja infrastrukture, kako energetske, putne, železničke, jednostavno nema ekonomskog razvoja države. Države kod kojih je slabo razvijena infrastruktura, kao što je država Srbija, ne mogu računati na priliv stranih investicija odnosno privlačenje stranih, kao i domaćih investitora. Ako nema dobre razvijenosti infrastrukture sigurno i regionalna razvijenost same države i unutar same države postoje velike dispriporcije i država mora tad da uradi sve da radi na jačanju svoje infrastrukture. Ono što je takođe važno treba reći da siromašne države, država Srbija jeste siromašna država, ne mogu same da finansiraju infrastrukturu, mogu da je finansiraju na dva načina. Jedan jeste da naročito velike infrastrukturne projekte na koncesije. Drugi način jeste da se kreditno zaduže i da rade na izgradnji svoje infrastrukture. Danas mi ovde govorimo o kreditnom zaduživanju koje će uzeti naša javna preduzeća koja će se baviti razvojem infrastrukture za koja su zaduženi. Druga stvar, koju treba takođe kada se govori o razvoju infrastrukture imati na umu, jeste da se tu rade određeni objekti, za te objekte će se sigurno angažovati određena operativa bila ona strana ili domaća, normalno uvek treba težiti da to bude domaća operativa, to će imati ulogu da jednostavno zaposli određene ljude, a to znači da ćemo imati i ekonomski rast. Danas smo govorili kod rebalansa budžeta da je pad u građevinarstvu negde oko 20% bio u 2010. godini i sigurno jeste značajno izgradnja velikih infrastrukturnih projekata za povećanje procenta uposlenosti građevinske operative, odnosno građevinarstva u Srbiji. Što se tiče prvog zakona vezan je za uzimanje zajma za izgradnju mosta od Zemuna prema Borči ovaj sporazum treba shvatiti kao deo sporazuma o osnovnoj tehničkoj i ekonomskoj saradnji između države Srbije i Narodne Republike Kine. Taj sporazum je bilateralni sporazum i on je potpisan prošle godine. Sam tehnički gledano most Zemun – Borča je most koji je dugačak jedan kilometar i21 kilometar je potrebno uraditi pristupnih saobraćajnica. Veliki kapitalni objekat ne samo za grad Beograd već i za državu Srbiju u celini,. Ono što takođe treba reći jeste da on predstavlja sastavni deo buduće obilaznice oko grada Beograda u vezu Koridora 10, sa Koridorom 4 u Rumuniji i celim tim prostorom. Treba reći da ukupna investicija za ovaj kapitalni objekat jedva je 155 miliona dolara, 85% ove investicije je uzeto od eksportno-importne banke Kine i to je nekih 217 miliona dolara. Ostatak od 15% potrebno je da se obezbedi preko Ministarstva za Nacionalni investicioni plani, a Beograd treba da odradi eksproprijaciju zemljišta i tehničku pripremu koja je vezana za izgradnju ovog velikog kapitalnog objekta. Potpuno je jasno da u ovom delu treba razmišljati da su tri činioca jako važna, a to su Narodna Republika Kina, odnosno njihova kompanija koja će izvoditi radove, Ministarstvo za Nacionalni investicioni plani koji treba da obezbedi 15% učešća i grad Beograd koji će biti najveći korisnik ovog budućeg kapitalnog objekta. Ono što takođe treba reći jeste da u ugovoru koji je potpisan 45% ukupne investicije na ovom mostu, a to znači poprilično sredstava, moraju da rade domaća preduzeća ili će biti domaća oprema koja će biti ugrađena u taj most. To na neki način pospešuje i razvoj domaće građevinske industrije i industrije koja je vezana za građevinski materijal koji se ugrađuje u mostove. Ono što treba reći kada razgovaramo o zaduženju, to zaduženje je čini mi se povoljno ako možemo razgovarati o povoljnosti zaduženja za jednu državu. Kredit se daje na period od 18 godina. Tri godine su grejs period i 15 godina je vraćanje kredita, i godišnja fiksna kamata je 3%. Kažem da danas ako hoćete da se zadužite ovo su jako povoljni uslovi. Nije se dobro zaduživati, ali ako je zaduživanje vezano za izgradnju kapitalnih objekata, a ovo jeste kapitalni objekat, vezano za infrastrukturu, gde će se uposliti građevinska operativa, onda opravdanost toga zaista jeste velika. Da ne govorim koliko će to skratiti određeni put, rasteretiti saobraćaj u Beogradu i poboljšati funkcionisanje saobraćaja u samom glavnom gradu. Nadam se da krajem 2013. ili 2014. godine, kako je planirano, most može biti završen i onda je potpuno jasna opravdanost jednog ovakvog projekta i potpuna je, i mislim da će to biti na zadovoljstvo Vlade RS, resornih ministarstava i grada Beograda. Što se tiče drugog zajma, to je zajam koji uzimaju javno preduzeće "Železnice Srbije" od Evropske banke za obnovu i razvoj. Država je i ovde garant. Javno preduzeće treba da vrati taj dug. Takođe je važno da kroz Koridor 10 imamo dobre i brze pruge i zbog konkurencije i zbog toga da naše železnice mogu da konkurišu za prevoz robe, putnika i tereta i da bi imali veće prihode nego što sada imaju i da bi preduzeće bilo rentabilnije u svoj poslovanju. Potpuno je jasno da danas na Koridoru 10 imamo deonice gde se vozovi jako sporo kreću, da su to uska grla i da moramo u narednom periodu raditi da se brzine tih pruga povećaju na projektovanu brzinu koja je nekada bila i potpuno je jasno da i pouzdanost vučnih sredstava elektro lokomotiva koji rade na tom Koridoru 10 i nije tako bog zna šta iz prostog razloga što su te elektro lokomotive, stare često se kvare i može doći do određenih zastoja. Iz tog razloga povlači se i ovaj zajam od 100 miliona evra koji je namenjen za tri podprojekta. Prvi deo se odnosi na rehabilitaciju pruga u dužini od 112 kilometara duž Koridora 10 i da se nabaci mehanizacija za buduće održavanje tih pruga. Drugi deo se odnosi na nabavku 15 i više sistemskih lokomotiva. Treći deo se odnosi na praćenje celog projekta koji jeste važan i za "Železnice Srbije" i za državu u celini. Prvi deo znači da imamo kvalitetnije pruge i sigurnost na prugama da bude veća. Drugi deo projekta znači da se pouzdanost sistema povećava tako što ćemo imati nove elektro lokomotive koje em što će brže ići, em što neće dolaziti do kvarova. Pouzdanost sistema će biti veća. Treća stvar jeste da ćemo uspeti na onim mestima posle rehabilitacije pruge, znači povećaće se brzina i brže će ići transport robe, putnika na Koridoru 10. Ono što takođe treba reći je da se na ovim projektima vodi posebna pažnja i o racionalnom korišćenju energije. Čini mi se da je jako zanimljivo da je definisano da u okviru "Železnica Srbije" mora postojati jedinica za energetsku efikasnost. Čini mi se da poštujući sve te sporazume i sve ono što se danas dešava u svetu moramo imati sisteme koji racionalno koriste električnu energiju i o ovom delu se vodilo računa tako da će postojati ta posebna jedinica koja će biti u okviru javnog preduzeća "Železnice Srbije", i koja će imati zadatak da prati, odnosno da se u narednom periodu racionalno koristi energija, odnosno smanji potrošnja energije u celom sistemu. Kažem – krediti je 100 miliona evra. Period zajma je 15 godina i grejs period je četiri godine. Kamata je euribor koja je promenljiva plus 1% marže. Znači, euribor je nešto što se donosi na šest meseci. Menja se i sigurno kako se bude smanjivao i povećavao, tako će se i ova kamata smanjivati i povećavati. Ideja jeste da se poboljša komunikacija na Koridoru 10. Potpuno sam siguran da će građevinske firme domaće konkurisati na izvođenju radova, naročito na rehabilitaciji železničkih pruga i mislim da, ako su projekti gotovi na ovom delu, onda poslovi mogu brzo da počnu, a to znači uspeh za državu i javno preduzeće, a siguran sam kada se sve to bude završilo da će kvalitet usluge koju pružaju "Železnice Srbije" na tom delu naše teritorije biti znatno bolje. Treći infrastrukturni projekat je vezan za obilaznicu oko Beograda za Sektor B. Potpuno jasno da obilaznica oko Beograda je davno počela da se radi i još uvek nije završena i možemo reći da je sramota cele države, a pomalo i grada Beograda. Neke procene govore da je ukupna vrednost investicije za obilaznicu oko Beograda negde oko 362 miliona evra, pri čemu javno preduzeće "Putevi Srbije", koje se po zakonu bavi održavanjem i izgradnjom državnih puteva, ovo jeste državni put, treba da obezbedi 120 miliona evra, a ostatak će se obezbeđivati od kredita. Do sada su određeni delovi obilaznice oko Beogradu urađeni. Prošle godine smo ratifikovali jedan sporazum sa Evropskom investicionom bankom. Zajmoprimac je javno preduzeće "Putevi Srbije". Država je i u ovom slučaju garant. Tada smo ratifikovali sporazum od 60 miliona evra za izgradnju obilaznice oko Beogradai po tom istom principu. Sada se ide na specifikaciju sporazuma sa Evropskom investicionom bankom za kredit od 40 miliona evra za taj sektor B, a taj sektor B obuhvata područje, odnosno vezu između Orlovače i Avale, to je dužina od 5,4 kilometra i na tom delu je potrebno, po planu projektne dokumentacije javnog preduzeća "Putevi Srbije", izgraditi pet mostova i jedan tunel, što zaista predstavlja velike građevinske radove gde, potpuno sam siguran, da naše putarske firme mogu da izvrše te radove i čini mi se da će oni biti ozbiljni konkurentni i da mogu taj posao da odrade. Znači, i ovde je isto važnoda je urađena projektna dokumentacija, čini mi se da je na tom polju sve završeno, tako da jednostavno može se jako brzo posle ratifikacije ovog sporazuma, naročito kada kažem ratifikacije, pretpostavljam posle zimskog perioda može se krenuti u izgradnji ove deonice puta, a možda čak i u toku zime. Ono što je bitno, taj deo puta je projektovan kao klasičan auto-put za brzine od 120 kilometara, širina traka je 3,75 metara i postoji ona treća traka koja je tu definisana. Važno je da je ovaj kredit od 40 miliona evra. Data je mogućnost što se tiče kamate da budu dve - da li fiksna ili varijabilna kamata, to ćemo sami birati. Ako je to fiksna kamata, to je kamata koju Evropska investiciona banka utvrđuje na godišnjem nivou. Ako je varijabilna kamata, to je euribor koji se utvrđuje šestomesečno, plus određeni raspon koji se definiše poslovima banke. Kredit se daje na 25 godina, pri čemu je sedam godina grejs period, i ono što je važno kod ovog kredita, jeste da se može povlačiti tranša do 31. decembra 2014. godine. Pretpostavljam da bi 31. decembra 2014. godine, ja se nadam da će i obilaznica oko Beograda o kojoj se priča već 20 godina, biti završena i da će glavni grad dobiti obilaznicu, a koliko će to biti rasterećenje grada, to najbolje znaju građani Beograda i mislim da će to biti, kažem, uspeh države u celini i grada Beograda. Ratifikacija sporazuma o davanju garancije odnosi se na davanje garancija EPS za nabavku pametnih, takozvanih, savremenih brojila. Ono što je važno reći jeste da danas u Srbiji ima negde oko 3,5 miliona brojila, od ta 3,5 miliona brojila 3,1 milion su brojila domaćinstava, a negde oko 400.000 su brojila industrijskih potrošača. Takođe, treba reći da 90% ukupnih brojila su brojila koja su elektromehanički uređaji, koji se najčešće nalaze u stanovima potrošača i prostorijama potrošača. Ona se mogu ometati i jednostavno se mogu prepravljati i potpuno je jasno da analize u Elektroprivredi Srbije pokazuju da se na taj način se gubi, odnosno da ne kažem jednu ružniju reč, nestaje velika količina energije koju Elektroprivreda Srbije ne može da naplati. Takođe je važno reći da negde 25 godina je prosek danas starosti brojila u Srbiji i ono što je u strateškim planovima razvoja Elektroprivrede Srbije jeste da se počne sa zamenom tih brojila savremenim brojilima. To je neki proces koji se ne može jako brzo desiti. Planovi EPS-a jesu da se počne ove godine, a da će taj period trajati oko deset godina. Ono što je takođe važno, jeste da ovaj kredit od 40 miliona evra će imati neke svoje tri komponente. Prva komponenta jeste da se zameni 250.000 od onih 3.500.000 miliona brojila, odnosno 3,1. Milion brojila u domaćinstvima. Znači, 250.000 domaćinstava će dobiti nova brojila. Jednostavno, to neće biti opterećenje domaćinstava. Drugi deo jeste 7.000 brojila, da se sa pripremnom opremom koja je potrebna za njih ugrade u industrijske potrošače. Ovaj kredit će se utrošiti i za nabavku kompjuterskog hardvera i softvera. To znači da ćemo u budućnosti imati daljinsko učitavanje ili očitavanje potrošnje električne energije sa tim brojilima, pravljenje baze podataka na osnovu tih očitavanja i jednostavno upravljanje tom bazom podataka i integraciju celog tog sistema u postojeći sistem EPS-a, što će biti jako važno i dobro za državu Srbiju i za kompaniju. Ono što uvođenje tih novih brojila treba da omogući, jeste da će EPS imati i efikasnije upravljanje i kontrolu distributivne mreže. Smanjiće se troškovi kako komercijalni, tako i za tehničko održavanje električnih brojila. Ono što je takođe važno da će se povećati stepen isporučene i fakturisane naplate električne energije, što je, čini mi se, jako važno. Analize koje su rađene u EPS-u jesu da je ovo jako rentabilna stvar koju treba da uradimo iz jednog prostog razloga, da je povraćaj uloženih sredstava u prvoj godini, svake godine 20%. Faktički, ako vi uložite 40 miliona evra u zameni brojila, za pet godina će se vama vratiti 40 miliona evra kroz povećanje rentabilnosti celog sistema. To je potpuno jasno da je imperativ ovog javnog preduzeća. Ono što je takođe važno reći jesu i tehničke karakteristike koje su vezane za ovaj zajam. On se daje na 12 godina. Tri godine je grejs period i kod njega je kamata, euribor plus jedan posto marže. Mislim da je to nešto što u budućnosti EPS-u sa zamenom ovih brojila može sama dati ovaj kredit, a da će država biti samo garant, o čemu insistira i Evropska investiciona banka. Na kraju, hoću da kažem da kada se jedna država zadužuje nije dobro. Kada se država zadužuje da radi infrastrukturu svoje zemlje, kada se zadužuje da pomogne svom preduzeću da poveća naplatu i da smanji gubitke u svojoj mreži i poveća njegovu profitabilnost, onda je to dobra stvar. Znajući da država Srbija nema svojih sopstvenih sredstava da može izdvajati u infrastrukturu i znajući da sama EPS nema sredstava da sama uradi iz svojih sopstvenih prihoda zamenu električnih brojila, potpuno je jasno da se ovim rešavaju veliki državni problemi, kao i problemi koji su vezani za javna preduzeća. Što se tiče G17 plus, ona će podržati u danu za glasanje sve četiri ratifikacije, kao i sporazum koji je potpisan sa Kazahstanom i poziva druge poslaničke grupe da urade isto.
Iskorišćeno je 18. minuta vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima Dejan Mirović.
Dame i gospodo, SRS je pažljivo proučila sve ove ugovore i sve ove ratifikacije. Smatramo da je veliki deo štetan za Republiku Srbiju. U danu za glasanje nećemo glasati, a posebno ne za kredite Evropske investicione banke za obnovu i razvoj. Naravno, ne smatramo da ministar ima lošu nameru kada zastupa ove kredite i kada se bori da se podigne nivo infrastrukture u Republici Srbiji, ali pre svega treba reći da je on ograničen, prvo zlonamernom Evropskom bankom za obnovu i razvoj i politikom Vlade koja se može svesti na tzv. krilaticu – da EU nema alternativu. Evropska banka za obnovu i razvoj, kod koje treba da se Republika Srbija zaduži za nekih 140 miliona evra za ova prva dva kredita, nije neka organizacija koja je pokazala u zadnjih 20 godina uspeh u onom osnovnom cilju kada je i osnovana 1990. godine. Sigurno znate da je Evropska banka za obnovu i razvoj osnovana sa ciljem da se ''pomogne'' zemljama centralne i istočne Evrope da pređu na tržišnu privredu. Međutim, u zadnjih 20 godina priznaćete da je to sasvim dovoljan period da se vide rezultati. Po istraživanju Komisije gospodina Smita, koji je nobelovac, od 20 i nešto najuspešnijih zemalja u tzv. tranziciji u zadnjih 20 godina, nema nijedne zemlje iz istočne i centralne Evrope. Evropska banka za obnovu i razvoj nije uspela u svojoj osnovnoj funkciji, da pomogne zemljama centralne i istočne Evrope. S druge strane ista ta banka, kod koje se danas zadužujemo, imala je dobit samo u 2006. godini i to od 2,5 milijardi evra. Takođe, umesto da pomaže zemljama koje su u tzv. procesu tranzicije, ta banka se bavi kupovinom banaka u zemljama istočne Evrope. Najbolji primer za to je njen udeo u Komercijalnoj banci u našoj zemlji. Prema tome, najblaže rečeno, treba biti oprezan kada se država zadužuje kod ovakve institucije, ne samo zbog prethodno navedenih razloga, nego i zbog toga što su SAD najveći akcionar ove banke, a akcionar ove banke je i Evropska komisija, tako da se vidi da su to povezane organizacije i da imaju usaglašenu politiku prema Republici Srbiji. Konkretno se to može videti na primeru Predloga zakona o garanciji, koji je vredan 100 miliona evra, i namenjen za infrastrukturu železnice i u tom smislu, u obrazloženju se navodi da se radi o Koridoru 10, o poboljšanju mehanizacije, nabavci 15 višesistemskih elektrolokomotiva i renoviranju negde oko 10% svih ukupnih modernih pruga u Republici Srbiji. Naravno, kao i u svim kreditima, kada se radi o Evropskoj banci za obnovu i razvoj, imamo u članu 2. angažovanje konsultanata. Dosadašnja praksa nam govori da će ti konsultanti verovatno biti iz EU. Setićete se primera Evropske agencije za rekonstrukciju, koja je upravo kod privatizacije FAP i ostalih preduzeća angažovala upravo konsultante iz EU. Dakle, pare iz kredita iz tih tzv. donacija ne idu našim preduzećima, našim stručnjacima, već idu tzv. ekspertima iz EU. Šta je ovde posebno sporno i zašto je ovaj kredit štetan, kada se gleda u kontekstu opšte politike Vlade Republike Srbije prema EU? Dovoljno je da uporedimo podatke iz rebalansa o kojem smo danas i juče raspravljali sa iznosom kredita koji je namenjen za Železnicu. Vi sigurno znate da je štetnom primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma Republika Srbija po minimalnoj proceni samo u zadnjih godinu dana izgubila 100 miliona evra. Dakle, umesto da je Vlada Republike Srbije pokazala jednu vrste ekonomske, političke i svake druge hrabrosti i da je prekinula sa štetnom primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma, ona bi upravo uštedela ovih 100 miliona evra koji se daju pod nepovoljnim uslovima za renoviranje železnice. Kada pogledamo u širem kontekstu i uporedimo ove činjenice sa izjavom gospodina Dežera, predstavnika Evropske komisije u Srbiji, da treba privatizovati Železnicu zato što je ona gubitaš, a s druge strane on tvrdi da treba privatizovati i Telekom. Znači, nema nikakve logike, po toj njegovoj konstrukciji privatizuju se i gubitaši i oni koji donose profit od 150 miliona evra godišnje. Ako uporedimo i same činjenice iz ovog kredita, videćete da on ima rok od nekih 15 godina i, znači, iz EU ćemo dobiti 100 miliona evra pod nepovoljnim uslovima za 15 godina, a istovremeno ćemo usled gubitaka zbog Prelaznog trgovinskog sporazuma ka EU uputiti milijardu i 650 miliona evra. To je u stvari taj evropski put i to je ono što se u praksi događa. Naravno, može se to sakriti propagandom da EU nema alternativu, ali same činjenice pokazuju da su ovo štetni krediti jer su u okviru opšte politike EU, Evropske komisije prema Republici Srbiji. Što se tiče tog samog iznosa od 100 miliona evra koji se desio zbog primene Prelaznog trgovinskog sporazuma, on je i po nekim procenama mnogo veći, jer ako uporedite stanje iz 2008. godine, da su prihodi od carine tada iznosili punih 743 miliona evra, i prihode sa ovom godinom, videćete da su možda i ti gubici mnogo veći, da iznose negde oko 250 miliona evra. Takođe, u ovom kreditu, koji je namenjen železnici, navodi se da je kamata povoljna i ovom trenutku se to može reći, jer euribor je na nekih 1%. Međutim, podsetiću vas da je u januaru 2002. godine euribor iznosio 4%, tako da se može lako desiti da na tih 100 miliona evra platimo kamatu koja će biti nepovoljnija i koja će iznositi čitavih 5%, što je potpuno nešto što se može očekivati u narednom periodu. Što se tiče drugog kredita kod Evropske banke za obnovu i razvoj, koji je u vrednosti od 40 miliona evra, on je takođe nepovoljan i navodi se u njemu faktički da je Srbija, ne samo garant, već i primarni dužnik u članu 2. Takođe, navodi se u članu 3. da će Republika Srbija bez ikakvog odlaganja biti obaveštena o potrebi da plati dug i to će morati da uradi u roku od tri dana, što je, priznaćete, više nego kratak rok. S pravne tačke gledišta, u članu 5. se navodi da Evropska banka može da menja ugovor i to u svoju korist. Ovo je skandalozno s pravne tačke gledišta, da jedna strana može da menja već potpisan ugovor, a druga strana da nema pravo na to, tako da Republika Srbija, zaključivanjem ovog ugovora, dolazi u nepovoljan položaj. U slučaju da banka prekrši ugovor, Republika Srbija ne može tražiti nikakvu garanciju od EU, iako je EU često garant za kredite Evropske banke za obnovu i razvoj. Dakle, do ovako nepovoljnih ugovora nas dovodi fraza da EU nema alternativu. Što to ne reći otvoreno, mi nismo protiv izgradnje infrastrukture, nismo protiv izgradnje železnice, nismo protiv izgradnje puteva, ali u svemu što se radi treba imati meru. U tom smislu, mogu vam navesti nekoliko primera, vi sigurno to znate. Znate da je u Italiji građena skoro 15 godina Autostrada del Sole, između Milana i Napulja, negde oko 600 kilometara. Međutim, i pored velikih ulaganja u te infrastrukturne projekte, nije došlo do povećanja standarda na jugu Italije. Štaviše, mnoga preduzeća su otišla u stečaj. Dakle, treba kompletan set mera upotrebiti radi podizanja standarda, radi podizanja plata, penzija i proizvodnje, a ne samo se bazirati na jednoj karti ili na infrastrukturi. Navešću vam još jedan primer. Japan je do 1990. godine imao neverovatan privredni rast. Tada su došli u recesiju i tada je japanska Vlada upotrebila sva svoja sredstva i čak se zadužila negde do 157 posto iznosa javnog duga, da bi izgradila infrastrukturu. Negde oko 130 reka je preusmereno i izgrađene su brane, ogromni putevi. Znate li šta se desilo? BDP je pao, ta recesija još uvek traje i japanska Vlada, koja ima i devizne rezerve, ima i tehnologiju, nije uspela pomoću tzv. javnih radova da se izvuče iz recesije. Priznaćete da to teško da će uspeti i Srbija, koja je u mnogo nepovoljnijem položaju od tako razvijene privrede i mislim da treba dobro da razmislite i da ne primenjujete slepo sve što se nalaže iz MMF-a, iz Evropske banke za obnovu i razvoj. Jer javni radovi u Americi, koja je očigledno uzor za sve projekte u našoj zemlji, nisu sami po sebi doneli porast američke privredi, već je donet i zakon koji je podigao carine, donet je i čak jedan rigidan zakon koji je ograničavao posedovanje zlata za privatna domaćinstva. Dakle, mora postojati jedan kompleks mera koje će pratiti izgradnju puteva. Međutim, kod nas pod uticajem EU dešava se upravo suprotno jer, priznaćete, u trenutku ekonomske krize da se faktički smanjuju carine zbog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i da se svake godine gubi po 100 miliona evra, to ne bi izdržala ni mnogo bolja i razvijenija privreda od naše. Takođe, to treba otvoreno reći, ponovo vas lično ne krivim, mislim da je to jednostavno ultimatum Evropske banke za obnovu i razvoj, ne vidim svrhu da strane firme, pre svega austrijske, koje faktički drže monopol u građevini, dobijaju najbolje poslove za obilaznicu, za naše koridore, jer smatram i verovatno ćete se i vi složiti da naša građevinska industrija ima dugu tradiciju i da je vrlo bila uspešna, počev od "Mostogradnje", "Energoprojekta" i drugih poznatih firmi, koje dan-danas, zbog političkih uslova, ne mogu da dobiju poslove u svojoj matičnoj zemlji, već moraju da izlaze na rusko tržište, gde su, nažalost, povoljniji uslovi za naše građevinare nego u Republici Srbiji. Priznaćete da je i apsurdno da most kod Beške, koji je oko 1970. godine izgradila "Mostogradnja", radi austrijska firma. Ne mogu da prihvatim tvrdnju da su austrijske firme bolje od naših ili da nude bolje uslove. Ako pogledate izjavu gospodina Gorana Rodića iz Privredne komore Srbije, koji je naglasio da je u ovoj godini pad u građevinskoj industriji negde oko 20% i posebno je naglasio da upravo firme iz EU će za dve do tri godine faktički uništiti naše građevinare. Dakle, to ne tvrdimo mi kao opoziciona stranka koja je protiv EU, niti tvrdimo da bi zastupali nečiji interese, već to tvrdi funkcioner, činovnik, kako god hoćete, Privredne komore Srbije. To su činjenice. U tom smislu smatram da Vlada Republike Srbije treba da uzme u obzir i druga iskustva, ne samo ona koja sam naveo nego iskustvo, što to ne reći, Irske, Islanda i svih onih zemalja koje su uništene, faktički njihov finansijski sistem je uništen, upravo zbog mešanja ovih evropskih banaka i njihovih filijala koje posluju u matičnim državama. U Irskoj su izvanredni porezi za strana ulaganja. Imali su i imaju još uvek oko 160 američkih firmi.Šta se desilo? Sada će morati da imaju deficit u budžetu od 30%, 30% je deset puta veća cifra nego ona koja je propisana Paktom o stabilnosti čiji je Irska član. Dakle, sa tom frazom da je u EU sve idealno da tamo cveta med i mleko, treba jedanput raskrstiti i pogledati istini u oči da upravo ekonomski pokazatelji i u građevini i u bankarskom sistemu i u svim drugim pratećim aktivnostima pokazuju da se treba usredsrediti na ono na sopstvene snage i što to ne reći za saradnju sa našim prijateljima, ali pravim prijateljima, kao što su oni u Ruskoj Federaciji. Takođe, što se tiče Ugovora o slobodnoj trgovini sa Kazahstanom, on je očigledno, i to nije nikakva tajna, posledica puta predsednika Srbije 7.10.2010. godine u Astanu. Videli smo da je potpisan taj ugovor o slobodnoj trgovini i mi nismo protiv njega.Smatramo da je to dobar ugovor, da to tržište ima perspektivu, ne samo zato što je bruto domaći proizvod u toj državi nekoliko puta veći od našeg, iznosi negde za prošlu godinu oko 180 milijardi dolara, ne samo zato što ta zemlja ima veliku produkciju nafte od 1,5 miliona barela dnevno i ne samo zato što je povezana sa tržištem Ruske Federacije i Belorusije u bescarinskom odnosu, već i zbog toga što je, po rečima predsednika Kazahstana, uvoz lekova negde oko 700 do 800 miliona dolara godišnje. Dakle, tu postoji jedna šansa za naše proizvode, za proizvode pre svega u toj oblasti i kada pogledate ovaj ugovor o slobodnoj trgovini videćete da u izuzecima nema lekova, znači lekovi iz ove zemlje mogu da se uvoze na tako veliko tržište. Međutim, ponovo dolazimo do onoga što sam prethodno govorio, do štetne fraze da EU nema alternativu. Štetne pre svega, neću uopšte da se bavim političkim razlozima u vezi Kosova i Metohije, to je jasno već svakome, nego u ekonomskom smislu. Vi sigurno znate kao obrazovan čovek da je ugovorom iz Rima, to je osnivački ugovor Evropske zajednice, u članu 133. propisano da članice EU tada moraju da vode – zajedničku trgovinsku politiku u pogledu carina i trgovinskih politika prema trećim zemljama. Dakle, kada RS jednog dana uđe u EU, ona će morati da se povuče iz ugovora o slobodnoj trgovini sa Kazahstanom koji je povoljan, iz ugovora o slobodnoj trgovini sa Belorusijom koji je takođe povoljan i naravno, iz onoga što je najpovoljnije zbog veličine tržišta, iz ugovora o slobodnoj trgovini sa Ruskom Federacijom. Do toga će nas dovesti ulazak u EU i to treba jasno reći našim građanima, svima onima koji se nažalost obmanjuju tom frazom da EU nema alternativu. Smatramo da u tom smislu treba preduzeti korake i svaka odgovorna i hrabra Vlada mora da ima to u vidu i da se treba orijentisati na subvencije, pre svega subvencije usmerene ka železnici. Vi znate da je rebalansom predviđeno oko 111 miliona evra subvencija za železnicu i to je onaj iznos koji se gubi primenom Prelaznog trgovinskogsporazuma. Zamislite da postoji jedan volja, hrabrost, da se prekine sa primenom Prelaznog trgovinskog sporazuma i da se tih minimalnih, ako ne i više od 100 miliona evra usmeri na subvencije železnici, što bi bilo za jedno javno preduzeće kao što su "Železnice Srbije", koje ima 20 hiljada zaposlenih i sigurno mnogo više povezanih ljudi, više nego dobro. Prema tome, apelujem na vas isto kao na gospođu Dragutinović, da se potrudite u okviru Vlade RS da se pokaže jedna vrsta hrabrosti i da se primeniza početak mađarski model koji je Vlada gospodina Orbana primenila, da se prekinu pregovori sa MMF, da se stvarno uvede porez na valutne transakcije, da se oporezuju strane banke i da se teret krize prevali na one koji imaju naviše, a to su strane banke, strane firme, uključujući i građevinske firme iz Austrije i o njima smo govorili u vezi ovih kredita i na one domaće monopoliste i tajkune i onda ćete doći do cifre kao što su Mađari došli do ogromnih 700 miliona evra. Priznaćete, u trenutku kada je deficit budžeta oko milijardu i 200 miliona evra, to je više nego velika cifra koja bi pomogla našim građanima, penzionerima i svima drugima koji zavise od budžeta, da žive bolje i dostojnije.
Reč ima ministar Mrkonjić.
Još jedanput mi je zadovoljstvo da učestvujem u radu parlamenta. Žao mi je kolega Obradović je izašao napolje, njega uvažavam maksimalno i on bi mogao da sedi ovde umesto mene, međutim nikada ga ne bih pitao zašto krediti za infrastrukturu, jedino se u tome razlikujemo. Gospodin Nešović je sasvim lepo obrazložio sva četiri kredita, a gospodin Mirović me je izazvao da kažem nekoliko stvari i da diskusija bude malo življa. Dakle, potpuno je u pravu, Vlada RS u ovom mandatu, o tome govorim, od 2008. godine ima ovo o čemu ste vi govorili vezano za našu infrastrukturu i građevinsku operativu. Dakle, cilj je da na projektima evropskog značaja, ne zbog toga da idemo u Evropu, nego zbog toga da kod nas stvorimo bolje uslove za život, na Koridoru 10 i Koridoru 11,i železničkom i putnom, rade naša preduzeća. Naravno, posle ću se obratiti gospodinu Obradoviću sa posebnim uvažavanjem. To je cilj Vlade RS. Podsećam vas da sve što je do sada rađeno za ove dve i po godine, da je rađeno u tom pravcu. Gde se ne slažemo? Nijedan od projekata o kome se danas ovde govori, ali hajde da se zadržim na mom resoru, na infrastrukturi, nije rađen samo zbog toga da bi smo vukli pare i zaposlili naše građevinare. Svi ti projekti su dugoročniji. Nažalost, imam puno godina pa se sećam da sam devedesete godine upravo na tim projektima radio. Oni su i tada dokazivani kao najrentabilniji projekti, pazite, govorim o devedesetim godinama i Koridoru 10, kao najrentabilniji projekti za afirmaciju i realizaciju srpskih teškoća. Dakle, kada govorimo o Koridoru 10 putnom, on je sada u realizaciji, sa milijardom i 200 miliona kredita koje smo obezbedili, sa grejs periodom o kome ste vi govorili ovde, od EBRD, EIB i Svetske banke, mi gradimo 360 kilometara auto-puta, završavamo ga za 4 godine, od 2008. do 2012. godine, ili pet, oprostite mi, vidim da me neki kritikuju zbog rokova, a godinama ništa nisu uradili, završavamo i neto devizni priliv, molim kolegu Obradovića, žao mi je što nema Šamija ovde ili Dragana Todorovića, pa i Velje, sa tim težimo nego devizni priliv 100%. Neto devizni priliv od auto-puta je danas 100 miliona. Dakle, za deset godina vraćamo kredit koji smo uzeli i svaki projekat koji se radi u Vladi RS, moram to da kažem da ne vređam ostale, u kojem učestvujem, tako se računa, gospodine Miroviću, kao rentabilan projekat, nikako kao potreba Evrope ili ne znam čega. Ista je stvar i sa železnicom. O tome neću da govorim. Naravno, kada uzimamo kredite iz inostranstva, gde se sada potpuno slažem, ti krediti ovih banaka o kojima smo govorili su najpovoljniji, ali te banke diktiraju svoje uslove. Morate ići na tendere, na pretkvalifikacije, a to je šest meseci, tri meseca. Morate poštovati sve propise banaka i naravno davati poslove onima koji su najpovoljniji. Tu mi sada sa našom operativom, koja nažalost zahvaljujući divljoj privatizaciji, to moram da kažem, bez pretenzija da vređam i moje koalicione partere, jer za osam godina je rasturena cela naša građevinska industrija, to svi znamo, divlja privatizacija je odnela sva velika preduzeća, posebno u infrastrukturi, "Partizanski put", Planum, Ratka Mitrovića itd. Privatizovane firme koje su održavale puteve ne mogu da ih grade, mora da se promeni tehnologija, mora da se promene kadrovi itd. To je sada pionirski posao koji mi danas radimo, a ja ga radim i na silu, naša operativa radi na severu. Završiću taj posao u roku i naučiće da radi, pa da onda idu na daleko značajnije poslove. Izvinjavam se, malo sam uzbuđen kada o tome govorim, a volim da slušate u popodnevnim časovima. Onda da idemo u svet itd. Nije to ništa novo kao recept. Dakle, Vlada Republike Srbije našla je mogućnosti i snage da i naša operativa se zaposli, a vidite kritike koje danas trpim pozitivno shvatam i trpeću ih i dalje, ali će naša preduzeća imati šansu. Međutim, šta tražimo od naših preduzeća? Da se pripreme za konkurenciju sa stranim firmama. Samo da kažem, danas je otvoreno gradilište dole na jugu, videli ste na televiziji, nisam gledao, ali sam želeo kod vas da dođem ovde pre nego da idem dole da se slikam, 15 novih kilometara je dobila Alpina. Alpina je 500 naših radnika, da se razumemo. Alpina je uzela 500 naših radnika, ali su bili najjeftiniji. Naravno, jer imaju bonitete, imaju bonitete iz svojih matičnih preduzeća. Dakle, i Mostogradnja, i Energoprojekt, i Ratko Mitrović, Planum i sva ta naša preduzeća će stati na noge na projektu realizacije Koridora 10, to mi verujte, ali moramo imati strpljenja i pomoći tim preduzećima da taj posao savladaju. Izvinite, opet se licitiro Žeželjev most u Novom Sadu. Naši su četvrti, peti, idu i sa strancima, a "Mostogradnja" je svetska firma. "Mostogradnja" je firma koja zaslužuje punu pažnju i u tom delu, verujte mi gospodine Miroviću, i svi ovde poslanici koji mi ne veruju, država u ovom mandatu, Vlada u ovom mandatu će raditi na tome da se naša preduzeća osposobe. Naravno, uz odgovornost prema projektima, da nema kašnjenja i drugih problema. Kada govorite o železnici, pa železnica je naša najveća razvojna šansa. Upravo je to ovo što vi sada govorite o lokomotivama. Duž Koridora 10 železničkog su sva naša preduzeća metalske industrije, to znate, od "Severa" Subotice, preko "Goše", "Minela", fabrike vagona u Kraljevu itd. U tome je razvoj naše železnice. Opet, najveći devizni priliv je baš u saobraćaju. Žao mi je što nema kolege Šamija, ali će kolega Obradović da mu potvrdi to. Najveći neto devizni priliv, ali moramo napraviti infrastrukturu. Dakle, to je ono što od vas kao ljudi tražim da o tome razmišljate kada govorimo o ovim kreditima koji su ovakvi kakvi su, povoljni za nas, najveća šansa naša i koje u ovoj situaciji sada država treba da uzima. Još jedno važno pitanje. Odmah sam postavio pitanje predsedniku Vlade da li smo mi, toliko znam o ekonomiji, u tim zonama, verovatno će gospođa Tabaković to da mi objašnjava, crveno, plavo itd? Oni su rekli – nismo zadužena zemlja. Nisam osam godina bio u tim tokovima. Znači, nismo zadužena zemlja. Nisam verovao, gospodine Miroviću, to je vrlo važan podatak, da će Koridor 10 i dalje biti interesantan i za Evropu. Nisam verovao, ali kada su krediti došli u rekordnom roku, jer pamtim koliko smo, ja sam tada bio mlad inženjer, vremena utrošili za vreme druga Tita kada smo uzimali kredit za prugu Beograd-Bar od sto miliona dolara, dve godine smo pregovarali sa istom tom bankom, a čovek je bio prvi državnik sveta, tada, van Amerike i Rusije. Dakle, mi smo sada te kredite dobili u rekordnom roku i zbog toga se slažem da dobar domaćin mora da vodi računa, ali naravno za sve mora da ima ekonomsku računicu i potvrdu rentabilnosti svakog od tih projekata. Nikad se neću složiti za uzimanje bilo kog kredita ili davanje novca u projekte koji nemaju verifikaciju Fizbiliti studija koje govore da su to rentabilno projekti. Dakle, projekat modernizacije srpskih železnica i projekat izgradnje autoputa na Koridoru 10 su rentabilni projekti i zbog toga molim da verujete meni i Vladi Republike Srbije. Hvala.
Narodni poslanik Rade Obradović, pravo na repliku, dva minuta.
Dva ili tri minuta? Čini mi se tri. (Predsedavajuća: Dva. Meni se ne čini, sigurna sam, dva minuta.) Obično nema replike, pa zbog toga sam iznenađen. Slažem se sa gospodinom Mrkonjićem. Imali smo prilike da sarađujemo u raznim oblicima. Nekada davno dok je on još bio direktor CIP-a prvi put smo radili na projektu "Prokop". On je to možda i zaboravio, a sada ga podsetim. Ne slažem se sa vama da je najveći neto devizni priliv za državu od saobraćaja, mislim da je najveći neto devizni priliv od građevine. Građevina je bila naša najveća izvozna šansa. Zašto više ne postoje ozbiljne građevinske firme, to je veliko pitanje za sve vas i sve nas. Vama potpuno verujem i ne sumnjam ni u šta što ste rekli, samo vas molim da nam dostavite u najkraćem mogućem roku sve te procene i analize koje su napravljene za sve ove kredite, pošto mi nismo imali prilike da ih vidimo. Složićete se, to što ćemo jedni drugima verovati je jedna stvar, ali nešto što je zakonska obaveza i što piše u zakonu je nešto sasvim drugo. Druga stvar je kako da pomognemo domaćoj građevini i kako da država bude podrška da naše firme ponovo rade u inostranstvu? Ako nisu u stanju da budu najjeftinije u zemlji, na koji način će naše građevinske firme raditi na svim onim tržištima na kojima su radile u inostranstvu? I vi i ja se sećamo vremena kada smo radili neposredno u struci i kada su naše firme gospodarile Južnom Amerikom i kada su bile glavne u Africi i kada su dobar deo Azije pokrivale naše firme. Kada se to preračuna u devizni priliv i šta smo sve tada proizvodili i izvodili, onda je veliko pitanje zašto to danas ne možemo? Mislim da jedino nismo radili nuklearne elektrane, ako se ne računa nuklearna elektrana Krško, ali u svetu smo radili apsolutno sve objekte i ne postoji nijedan razlog zašto to ne bismo radili danas. Problem sa našom građevinom je što ona realno nema podršku države i ne može da se pojavi u konkurenciji drugih zemalja i drugih firmi koje tu podršku imaju. To je naš ozbiljan problem. Ako naše firme ne mogu da budu najkonkurentnije u zemlji i ako država duguje našim firmama, onda je to dugoročno ozbiljan problem koji morate da rešavate i vi, a moram i ja.
Reč ima ministar Milutin Mrkonjić.
Drago mi je da je kolega Obradović, i ponoviću, apsolutno čovek koji možda sedi ovde, možda i više, ne ulazim u to, sedeo je i više mesto mene i ja mesto njega. Dakle, kolega Obradoviću, potpuno se s vama slažem, ali kada govorimo šta je to uslovilo, bez pretenzija da se vraćam nazad i poznat sam kao čovek koji ne govori o tome šta je bilo, nego šta danas radim i šta će biti kada odem, to je meni važno, moram da kažem da smo osam godina uništavali i ono što je bilo dobro iz prethodnog perioda. Ovo molim bez ikakve političke konotacije. Toliko mi verujte. Dakle, nema preduzeća. Ja ću sada reći, možda nije uputno da govorim o tome, ali vi ste ljudi koji odgovarate više od mene za ovu državu, sinoć sam razgovarao sa predsednikom države, sami smo bili, naravno, i ponovo smo vraćali u igru inženjera Dejana Kovačevića, vašeg direktora iz perioda od pre 2000. godine, za angažovanje. Šta to znači? Nemamo, nažalost, ni kadrove danas koji bi hteli da uđu u ovakva preduzeća gde nema novca, jer na drugim mestima, u bankama, u agencijama ima više novca. Sva ta struktura inženjera koje sada srećem, koji su sjajni, pita kolike su plate. U Vladi su plate sto hiljada, to znate. Sada će Jorgovanka da proveri tamo, pa će da vidi da sam slagao. Rade, to je veliki problem. Ja sam podsetio predsednika da ipak i gospodin Kovačević, uz sva uvažavanja, jer mi je jedan saradnik Dejan Kovačević iz "Mostogradnje", drugi ovaj Dejan, treći sam ja, samo još fali dr Jovan Krkobabić, dakle, to je jedan od velikih problema. Zato kada govorimo o drugom problemu, to su kadrovi. Dobri kadrovi, nažalost, ili su otišli u privatna preduzeća, ili su otišli u neke druge institucije, i oni što su radili nekada danas ih nema. Zato država, tu ste u pravu, mora da zalegne za stvaranje novih kadrova koji bi u tim preduzećima mogli da nose te poslove. Još jedna vrlo važna stvar. Kada smo govorili o kreditima, kolega Mirović je izašao, sada ga nema ovde, naravno da svaki od kredita, ja sam skeptik prema tim komercijalnim kreditima, to moram da kažem, Beogradu su sigurno potrebna još četiri mosta barem. Vi znate da preko Gazele danas ide 160 hiljada vozila i to je najveći problem. Mi moramo taj saobraćaj rasporediti preko Ade, preko ovog mosta velikog i prema Borči itd. i rasteretiti Gazelu. Sigurno da ti krediti imaju svoju cenu. Kredit koji sada pregovaramo sa Rusima za Beogradski čvor i za prugu Valjevo-Loznica takođe ima svoju cenu, ali šta je u tim kreditima dobro? Strane kompanije imaju finansiranje i strane kompanije mogu tehnološke inovacije da nam donesu. Recimo, od ruskog kredita, pošto ne znate detalje, ja vam o tome nisam govorio, biće i to na dnevnom redu ovde, mi sa Rusima govorimo o železnici, o Beogradskom čvoru, o onim elementima koje oni mogu da daju, a koje mi ovako sami nemamo. To je kvalitet tog kredita. Dakle, to je kvalitet tog kredita, a zajednički ćemo raditi sa njihovim preduzećima. Kod tih komercijalnih kredita vodimo računa o tome da ni dinar ne bude bačen za neke druge kalkulacije, sem za ove namene o kojima govorimo. Cilj nam je da zaposlimo naše radnike i još jedanput tvrdim, a neko je to osporio, većina novinara to i ne zna, na Koridoru 10 danas na severnom kraku oko njega i na njemu opslužuje i radi 100.000 naših građana. To je suština. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dejan Mirović, dva minuta.
Slažemo se u tome ministar i moja malenkost da treba upotrebiti sve sile da domaća operativa dobije što više projekata radi razvoja infrastrukture. Nažalost, domaća građevinska industrija je sve više podizvođač, to je problem. U tom smislu je bila usmerena moja diskusija. Apelujem na vas da vi uložite svoj autoritet i svoje obrazovanje da oni više ne bi bili podizvođači, već da dobiju i da budu nosioci tih poslova. Takođe, apelujem na vas da se uloži jedan napor u okviru Vlade Republike Srbije i da se pomognu naši razvojni projekti i naši građevinari na ruskom tržištu. U tom smislu, takođe, pošto je to obostrana saradnja, na obostranu korist, treba usmeriti i sve snage da se ta dokumentacija, koja skoro priznaćete preko dve godine od posete predsednika Ruske Federacije još nije gotova u vezi železnice itd., i tu treba pokazati jednu vrstu odgovornosti i ozbiljnosti u smislu da je to ipak naš strateški pravac u ekonomskom smislu. Moja diskusija je bila usmerena na to da ipak, što se tiče EU i tzv. evropskih standarda i kredita, nije to baš to tako sve bajno i sjajno kao što pokušavaju neki drugi članovi vlade da prikažu, a ne vi lično. U tom smislu je bila usmerena moja diskusija. Zahvaljujem.
Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Gospodine Mrkonjiću, dali ste mi izuzetan šlagvort da započnem svoju diskusiju makar o tri značajne teme, zašto su inženjeri van građevinskih firmi i u nekim finansijskim institucijama, a to jeste tema zakona o kome ću govoriti i šta je sve to uništeno u zadnje vreme. Pre svega ću o tome da kredite za infrastrukturu, mora da podrži svako dobronameran, svako ko se iole razume u privredni razvoj i rast. Mogu samo još jednom da ponovim da jedino opravdano zaduživanje bilo koje zemlje jeste zaduživanje za izgradnju infrastrukture. Međutim, ta načelna saglasnost mora da podrazumeva ono što ste vi nazvali fisibiliti studijom ili ono što bih ja rekla da mi poslanici moramo da raspolažemo podacima o makar načelnim efektima koji će se postići za kredit, a govorim o jednoj garanciji zajma Evropske investicione banke za obilaznicu oko Beograda, koji će biti vredan 40 miliona evra i za koji će država bezuslovno garantovati. Kad kažem da moramo da imamo procenu efekata, to znači da ću da ponovim primedbu koju sam imala i kad je kretala priča pre nekoliko godina o auto-putuHorgoš-Beograd. Ne smemo da lažemo sebe, koja je to frekvencija vozila koja prolazi na nekoj saobraćajnici da bi ulaganja u taj put bila isplativa, da bi mi usvajajući izmene Zakona o budžetskom sistemu i fiskalnu odgovornost zaista preuzeli obavezu da svojim budućim generacijama ko ima sreću da svojoj deci ne prenese trošak nego i ratu, ali i dobit. Znači i korist i da ta korist bude veća od troška. Kad kažem da mi ne raspolažemo tim podacima, potvrdiću vam to činjenicom i priči o ceni struje. Svi se, na primer, slažemo da struja nema ekonomsku cenu, ali država ne može da pušta da o tome idu priče, treba da pustimo da ta cena bude tržišna, jer gubi elektroprivreda, raubuje se, dobijaju neki izvoznici kao na primer Sartid, a da kao ozbiljni ljudi ne uđemo u analizu troškova proizvodnje struje. Prevedeno na običan život, kao žena, kad idem da kupujem nešto, neću ući u ekskluzivni butik gde ću plaćati zakupninu i mito za dobijanje lokala na ekskluzivnoj lokaciji ni parfem zgodne prodavačice koja nosi mini suknju, mene će zanimati proizvod, njegov kvalitet i da ga kupim po što jeftinijoj ceni. Otićiću da ga kupim za vikend sa popustom od 10% ili čekati sezonsko sniženje, jer moram da vodim računa o budžetu, ne što nekom polažem račun, sama sebi moram da položim račun u smislu protegni se koliko ti je dugačak jorgan, rekao bi naš narod. Da li mi kao država imamo takvu analizu koja je pouzdana onima koji će je dostaviti vama, kao ministrima, ta druga linija profesionalaca koja radi na primer u Ministarstvu za energetiku i da li ćemo se sa analizom koju vi dostavite nama, kao potpunom, složiti da je cena struje baš ta i da moramo da napravimo socijalnu kartu i da građani koji nemaju para da je plate mogu da je plate. Ne možemo samo načelno da se složimo da treba da gradimo infrastrukturu, jer vi, gospodine Mrkonjiću znate, kao i ja, da je Alpinu napravila država Srbija u periodu 2000-2001. pa do nedavnih dana, da je to bio jedan mali kamenolom, Alas internacional, koji su vodili tata i sin, Kurt Asamer i da ne pominjem dalje. Ovo nisu moja tajna saznanja, to su ljudi sa kojima sam pregovarala oko Beočinske fabrike cementa u svojstvu ministra koji je, znate i vi, u vreme sankcija ispregovarao za 50 miliona maraka, tada, veću cenu za tu Beočinsku fabriku cementa nego što je ona prodata kasnije posle skidanja sankcija. Znači, stvorili smo te i takve velike firme parama ovih poreskih obveznika, a boga mi i kredita koji su se ovde nakupili i koji su nama ostali kao teret, a neki su sada velike firme i na tenderima prolaze, jer imaju mehanizaciju, imaju veze u svim tim velikim finansijskim institucijama. Mi smo danas u situaciji da imamo u budžetu Republike Srbije stavku za dečiju zaštitu od 34 milijarde, a imamo kamate, ne glavnicu, kamate po kreditima od 30 milijardi dinara. Koliko izdvajamo za celu dečiju zaštitu, mi toliko plaćamo i kamate bez glavnica. Da li će neko iz Uprave za javni dug da nam kaže tih 30 milijardi kamate se efektuiralo, jedna trećina u period 2002. do 2008. godine, a druga biće efektuirana i doneće prihod kroz deset godina. Mi taj projekat, planiranje, programiranje, budžetiranje kroz efekat onog što danas tražite od nas da se saglasimo kao garanciju ili zaduženje nemamo još uvek. Ono što je nekad bilo, vraćam se na ključnu stvar koju ste rekli, mnogo toga je razrušeno, kao firme u privatizaciji, građevinskoj i ostalima, a bez plana koje će nove na njihovom mestu doći, a gde će se zaposliti ljudi koji su odavde ostali bez posla u tim novim firmama, nemamo zato što nemamo mi kuću, poput Službe društvenog knjigovodstva, koja je radila reviziju i budžeta, pa gospođa ministar danas reče, ali revizija je počela nedavno, kao da je istorija počela od prekjuče, a nije tačno. SDK je radio reviziju svakog računa, svakog državnog organa, ali nijedno preduzeće tvrdim odgovorno, a moji će vršnjaci moći da se sete, a neki hoće da zaborave, da nije mogao proći u SDK nalog za platu, isplatu radnicima, ako niste imali nalog za plaćanje doprinosa i svih ostalih poreskih obaveza. Mogli ste biti direktor EPS, mogli ste biti direktor banke, kontrolor na šalteru SDK je bio bog koji nije dozvoljavao da se prekrši zakon. Danas, po ugledu na SDK, neke moderne države u EU grade žiro banke, pokušavajući da sačuvaju stabilnost platnog prometa, stabilnost poreskog sistema, pranje novca da spreče i da sve to imaju na jednom mestu, onako kako smo mi imali nekada. Nisam konzervativna u tom smislu da treba da ostanemo sa lampom – fitilj i gas, ali ne možemo ni da kažemo da od trenutka kada je neka vlast počela da funkcioniše, od tada počinje svet. Sve što je bilo dobro trebalo je zadržati, sve probleme nalaženja novca u kanalima platnog prometa, što je bio problem SDK, mogao se rešiti, a ne rasprodati najsavremeniji softver Nacionalnoj štedionici, ne rasprodati poslovne prostore i dati u bescenje bankama i da danas pričamo o garanciji, jer nemamo sopstvenih para za razvoj. I nije priča nevezana. Upravo dolazim na priču o tome- zašto danas dajemo garanciju za kredit koji smo već uzeli? Zašto nemamo ljude koji rade, koji zarađuju, pa im ponešto i preostane da uštede, pa da iz te štednje položene u bankama, bilo kojim, našim ili stranim, možemo da finansiramo infrastrukturu po najnižoj ceni? Znate li zašto nemamo? Zato što i danas u ovom dnevnom redu imamo zakon o osiguranju depozita. Mislite da tražim jezičko značenje o osiguranju depozita? Ne, čuva se samo zatečeno stanje. Ne stvaramo uslove da ljudi rade, pa da štede, pa da čuvamo štednju kao štednju, da je forsiramo, nego samo čuvamo ono što već postoji. Znate zašto? Zato što piše u obrazloženju jednog od tih zakona – naložila nam Svetska banka zbog kredita, ne znam kojeg, ne znam za koje namene, u iznosu od 300 miliona u vezi sa realizacijom projekta PFDPL3 (PBG) po kome je ovo jedan od preduslova. Gospodine Mrkonjiću, vama se, kao predstavniku Vlade, žalim da sam dobila zakon o osiguranju depozita, stečaju, likvidaciji banaka, Agenciji za osiguranje itd, po kojem je uslov da osiguramo depozite neki uslov Narodne banke, dat u nekoliko latiničnih slova, za koje nisam mogla da nađem podlogu ni na koji način, pretražujući, guglujući i radeći sve ostalo. Vama kao ministru se žalim što uz ovu garanciju nije nam ugovor o kreditu, pa ne znam šta znači da će mi pasti na teret garancija po događaju iz člana 10. tačka 01a CDG ili J, Ugovora o finansiranju. Zašto je ova primedba osnovana? Prisustvovali ste, kao i ja, odboru na kojem je jedna ovakva garancija bila predmet, kada smo imali u javnosti spor da li treba raseljavati Rome ispod Gazele u naselja kontejnerskog tipa ili od tvrdog materijala. Da smo imali jedan takav ugovor, ne bi došli do spora, a vi od nas tražite ovde pravo da se ova garancija unese u budžet, ima i bogami plativih, ovde ću ih prozvati, koje su već pale na teret, možda će i ova, neću da tvrdim, ali verovatno, ali ne znamo pod kojim uslovima. Zašto je to moguće? Zato što imamo pred ovu sednicu objavljen jedan intervju u časopisu "Ekonomist", gde nam gospodin Džambić, koji je direktor Agencije za sada osiguranje depozita, to je bilo za likvidaciju banaka, daje izjavu da mrtve banke troše kao žive, ali ne daju kredite i ne daju garancije, a troše kao žive i ne zapošljavaju ljude kao da su živi, da je stečaj koji traje osam godina i za koji odgovorni gospodin tvrdi da će trajati još osam godina završen, imali bi sopstvenu razvojnu banku, sa sopstvenim sredstvima, gde bi država držala svoje depozite od lokalnih samouprava Republike, a ne po belom svetu, pod nepoznatim uslovima, a ne kod komercijalnih banaka za sopstvene privilegije, pa bi imali jeftine izvore za infrastrukturu, oko čije se izgradnje svi slažemo. Poštovani moj gospodine Mrkonjiću, ovo primite samo kao član Vlade, a ne lično, kada treba staviti ruku u džep budžeta, dolazi se u Skupštinu, ali kasa iz koje se samo uzima, a koja se ne puni, brzo presuši. Efekti o ulaganju u infrastrukturu, nemojte da nam budu kao efekti za seču propisa, pa iz rukava kažu – giljotina propisa će uštedeti privredi 60 miliona dinara, a ne kažu da ovaj budžet ima po uredbama i pravilnicima vrlo netransparentno subvencionisanje privatnih preduzeća i raznih projekata u vrednosti od pre rebalansa 17 milijardi i 900 miliona, posle rebalansa 19,4 milijarde dinara. Tvrdimo po seči propisa da uništavamo propise koji nisu na nivou zakona, dostupni i javni svima i od toga je ušteda 60 miliona, ali uredbama koje nisu dostupne svima, pravilnicima agencija koje finansiraju i privlače stane investicije, to što ne vidimo svi i što bi moralo da bude predmet seče propisa, jer ona to podrazumeva, da je sve regulisano zakonom koji je jasan svima, imate trošenje koje je nesrazmerno veće, 20 milijardi po uredbi, nižem zakonskom projektu, a ovamo se hvalite efektima uštede od 60 miliona. Izvinite, molim vas, ako je i u budžetu, odnosno rebalansu, dostavljenom za noć i po, koji je trebalo pročitati, te su stvari vidljive i te su stvari nedopustive. Da bi mogli da imate kredibilitet ne možete da kažete, kao što reče ministarka – to stanje sam nasledila i sada ne mogu za to da odgovaram. Ovo nije caristička zemlja, nije carska, vlade se smenjuju, nasleđuju se stanja, ali se menjaju nabolje i ne može niko da mi se pravda sitnim izmenama nabolje, gde ne vidi suštinu koju ste rekli. U ovoj državi je najprofitabilnije ulaganje u virtualne finansije, u bankarstvo, u investicione fondove, a ne u proizvodnju koja je jedina osnov održivog razvoja, jedini stvaralac novostvorene vrednosti. Molim vas da shvatite da oni koji se ne čuju kroz nas koji imamo priliku da vam to saopštimo jesu mnogobrojni. Ovde uopšte nije važno naše neslaganje u političkim ciljevima i nijansama kako ko gleda na budućnost svoje dece. Ovo je suština koju mora da zastupa svako, jer ono do čega smo danas došli, da imamo i deficit i da nas strašno brine devizno zaduživanje, gde nam i MMF kaže ovako – vrlo ste ranjivi, devizno zaduživanje u evrima, francima, pa čak i japanskim jenima, ponegde u svetu, jeste bilo jeftino za servisiranje i bilo je sa nižim kamatnim stopama, ali kada dođe do depresijacije kursa, troškovi servisiranja skaču veoma naglo, osim ako to kreditiranje nije kod dužnika, koji istovremeno ima i devizni prihod. To znači – samo za pravna lica koja izvoze. U ovim situacija je to podnošljivo. Građani koji primaju platu u dinarima ovu depresijaciju osećaju strašno. Ovaj budžet koji je projektovao vraćanje kredita kao najvažniji uslov nad uslovima projektovan je na 85 dinara za evro, on je danas blizu 110. Moramo da razmišljamo ne do sledećeg izbornog ciklusa, nego ako smo ljudi ozbiljni i analitični, a bili smo, jesmo i hoćemo da budemo, makar neki od nas, molim vas da ovakve analize uzmete u obzir i od onih u čije ime dođete da ovde zastupate zakonske projekte tražite da vam daju analizu efekata koja će biti prihvatljiva građanima Srbije, jer svi mi ovde jesmo da radimo u interesu građana Srbije. Hvala.
Hvala. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe DSS, Napred Srbijo i SRS. Reč ima gospodin Miloš Radulović.
Izuzetno mi je drago što konačno vidimo nekog od ministara koji zamenjuje gospođu Dragutinović kada se priča o kreditnim zaduženjima, pogotovo što se ovde radi o kreditnim zaduženjima koji su u velikoj meri vezani za velike projekte, infrastrukturne projekte i to je nešto što nas sve hrabri da vidimo gospodina Mrkonjića ovde, ali iznenađuje me što među prisutnima ne vidim kolege poslanike iz SPS koji bi, što je i normalno, uvek i za primer je bilo do sada da poslanici iz stranaka vladajuće većine budu tu kada se govori o zakonima, odnosno kada zakone brane predstavnici njihovih političkih stranaka. Gospodine Mrkonjiću, pre nego što počnem priču o kreditnim zaduženjima, želeo bih samo da vam skrenem pažnju na ono šta tišti sada sve ljude koji rade u građevinarstvu. Gospodine Mrkonjiću, trenutno država i javna preduzeća duguju građevinskim firmama negde oko 96 miliona evra i, ono što je obeshrabrujuće od početka krize, bez posla je u građevinarstvu ostalo preko 30 hiljada ljudi, a samo ove godine šest hiljada ljudi za poslove građevinarstva ne prima platu. Obeshrabrujuće je i to što je 46 grana vezano za građevinarstvo i da u tim granama radi negde oko 300 hiljada ljudi, znači praktično njihova egzistencija je vezana za građevinarstvo, a vidimo da je situacija takva da država ili ne želi ili je nesposobna da na bilo koji način pomogne građevinskim firmama. To nije ni čudo kada država duguje i za vodu, i za struju, i za gas,i za telefon i za smeće. Pitanje je uopšte da li će i koliko uspeti i da li će ta sredstva koja su sada namenjena rebalansom za plaćanje tih obaveza, obaveza države uopšte, otići u te namene. Gospodine Mrkonjiću, danas razgovaramo o kreditima koji su vezani za izgradnju mosta Zemun-Borča u iznosu od 217.400.000 dolara, o kreditu o potvrđivanju garancije za Projekat za brojila između Republike Srbije i EIB i Evropske banke za obnovu i razvoj u iznosu od 40 miliona evra, zatim o kreditu za "Železnice Srbije" Koridor 10, to je vrlo bitan kredit za vaše ministarstvo koji se odnosi na rehabilitaciju kruga duž Koridora 10, uključujući nabavku mehanizacije za održavanje pruga i nabavku oko 15 više sistemskih elektrolokomotiva sa rokom od 15 godina. Nadam se da će od tog kredita da se upotrebi novac da konačno ljudi koji žive u Kruševcu, a koji krenu vozom, dođu do Stalaća, onda moraju da idu i preko Kragujevca, Kraljeva da se vrate u Kruševac. Gospodine Mrkonjiću, razgovaramo i o kreditu između Republike Srbije i EIB u iznosu od 40 miliona evra za JP "Putevi Srbije", zaključen 27. septembra 2010. godine. Vrednost ovog projekta je 361.180.000 evra, od čega će "Putevi Srbije" obezbediti 119.360.000 evra, samo ne znam iz kojih sredstava, jer znam da su u međuvremenu, upravo zbog nelikvidnosti, formirali novo preduzeće Koridor 10. Sa zaduženjem koji se odnosi na RTB "Bor" za ova dva dana mi ovde govorimo o kreditnim zaduženjima koji iznose preko 500 miliona evra. Pre neki dan smo ovde razmatrali kredit od komercijalnih banaka za pokriće budžetskih deficita pod komercijalnim uslovima u vrednosti od 250 miliona evra sa kamatom koja prelazi 6% i sa troškovima tog kredita. Troškovi tog kredita za Republiku Srbiju je oko milion evra. Gospodine Mrkonjiću, juče i danas smo vodili raspravu o rebalansu budžeta za 2010. godinu koji je utvrđen budžetski deficit od 120 miliona dinara sa obrazloženjem da je taj deficit dogovoren prilikom četvrte revizije Sporazuma sa MMF i da je MMF dao saglasnost da budžetski deficit sa 4,1 bude 4,75%. Pre neki dan je gospođa Dragutinović, gostujući u "Upitniku" na Nacionalnom servisu, izjavila da pokriće budžetskog deficita država odnosno Republika Srbija izvršiće na sledeći način, iz emisije državnih obveznica ili zapisa i kreditnog zaduživanja, pri tome očigledno je da do kredita sve teže ova država, zbog svog rejtinga, kreditne sigurnosti i uopšte stanja u zemlji i nesposobnosti ove Vlade dolazi. Upravo iz tog razloga uzimamo kredite koje uzimamo pod lošim kreditnim uslovima odnosno ogromnim kamatama. Sama emisija zapisa ne ide onako kako treba. Spomenuću par emisija u zadnjih dva meseca. Dana 21. oktobra je od ukupne emisije prodato samo 38,63% sa kamatom od 13,2%. To je za emisiju državnih zapisa na godišnjem nivou. To je strahovito loš podatak za ovu državu jer pokazuje da oni kupci u te papire ne veruju i da se mali broj njih odaziva. Još drastičnije je ovo što se dešava sa zapisima koji imaju kraći rok dospeća od tri meseca. Dana 2. novembra je samo 58,2%, od ukupne emisije otkupljeno tih zapisa sa kamatom od 11,3%, a 6. novembra 69,3% gde je kamata bila 12%. To su zapisi sa rokom dospeća od tri meseca. Sama visina kamate i skraćenje rokova za njihovu naplatu nam dovoljno govori, gospodine Mrkonjiću, da se radi o ljudima koji prilikom preuzimanja tih kredita strogo vode računa i ne vide sigurnost u državnim zapisima. Javni dug je i bez ovih kredita, prema zvaničnim podacima Ministarstva finansija odnosno Uprave za javni dug, krajem oktobra bio 11,62 milijarde evra. Sa ovim povećanjem javnog duga i ovim zaduženjima koje sada imamo i sa komercijalnim kreditom mi dolazimo do toga da je javni dug već 12.300.000.000 evra. Šta je tu još za nas problem? Pitanje je šta je i sa dugom koji imamo prema MMF i Fondu iz stendbaj-aranžmana. Mi smo do sada povukli jednu milijardu i 460 miliona evra. Gospođa Dragutinović je ovde u više navrata uporno, bezuspešno pokušavala da nas ubedi da to nije javni dug. Međutim, gospodin Bajec, koji je inače savetnik premijera, učesnik u pregovorima sa Međunarodnim monetarnim fondom, jasno i glasno rekao u više navrata da dug prema Međunarodnom monetarnom fondu od 1,46 milijardi evra je javni dug. Prema tome, javni dug je već negde oko 13,7 milijardi evra i mi ulazimo u zonu visoko zaduženih zemalja. Ali, ono šta je isto problem za vas i za ovu vladu, a i za građane je što vi ne poštujete ni zakon koji ste sami predložili ovde, a to je da javni dug može da bude maksimalno 45% od bruto društvenog proizvoda. Međutim, ovo sve ukazuje da je javni dug već u granicama tih 45% bruto društvenog proizvoda, ako ne i više. Međutim, nije to na adekvatan način ni propraćeno kroz medije, poslanici Demokratske stranke Srbije, a nije imala ni sluha ni ova vlada, ukazivali su na visinu javnog duga, na nepovoljne uslove zaduživanja i na samu opasnost, podsetiću vas da smo prilikom početka ekonomske krize upozoravali ovu vlast da može da se desi između ostalog i da se povuku ogromna devizna sredstva, upravo iz razloga što ljudi sve manje imaju poverenja u državu. Tada smo predlagali da se uvede zakon o osiguranju depozita gde bismo predlagali da taj iznos bude osiguranog depozita od 20.000 evra. Međutim, nije bilo sluha, čak nas je i državni sekretar Ministarstva finansija, gospodin Slobodan Ilić, tada prozvao,poslanike Demokratske stranke Srbije, nazvao ljudima koji se defetistički ponašaju u odnosu na stanje u zemlji. Koliko ste nerealni i koliko je ova vlada nerealna kada je u pitanju ekonomska kriza koju sam na nadam se na jedan razložan način obrazložio, ovde je i izjava gospodina Đelića o kojoj smo mi par puta pričali ovde, to je da je Srbija zemlja koju će da zaobiđe ekonomska kriza i da će investitori da pohrle u našu zemlju. Upravo stanje u građevinarstvu pokazuje da tih investitora nema. Pri tome, gospodine Mrkonjiću, ova vlada nalazi opravdanje za sve svoje loše poteze i za ovo stanje u zemlji, upravo tvrdeći da je svetska ekonomska kriza ta koja je uticala na uopšte ovakvo privredno okruženje i ovakvu atmosferu sa kojom se građani Srbije susreću. Situacija je u zemlji katastrofalna. To i sami vidimo i pored ovih kredita koje vučete, pored obećanja koja je ova vlada dala za 200.000 radnih mesta, za besplatne akcije od 1.000 evra, za visok životni standard. Imamo umesto 200.000 ljudi koji su dobili nova radna mesta preko 250.000 ljudi kojih je ostalo bez posla, imamo najniže plate u Evropi, imamo najveću inflaciju u Evropi, najveću stopu nezaposlenosti, preko milion ljudi je nezaposleno, stopa nezaposlenosti je preko 20%. Vidimo da su se juče hitno sastali premijer i guverner Narodne banke Šoškić, da bi našli rešenja, pravdajući inflaciju povećanjem cena hrane, prehrambenih proizvoda, poljoprivrednih proizvoda, pravdali su inflaciju upravo sa time da najveći uticaj na inflaciju ima povećanje cena ovih proizvoda i da ona imaju rešenja. Kada ste pričali o rešenjima za celu ovu situaciju, vi ste rekli da je strategija upravo ove države da u razvoju poljoprivrede, u razvoju infrastrukture, energetike i telekomunikacije. Sa par reči bi se okrenuo na poljoprivredu. Poljoprivreda je jedina privredna grana koja beleži suficit u odnosu na kada pogledamo ono što se izveze i ono što se uveze. Prošle godine je bilo negde oko 650 miliona dolara. Međutim, ono što nas obeshrabruje je situacija da poljoprivreda gde leži pad bruto društvenog proizvoda u ovoj godini, i u odnosu na prošlu godinu i da je posledica toga da poljoprivredni proizvodi poskupljuju, a pored toga imamo nestašice određenih poljoprivrednih proizvoda. Ono što sve nas brine, to je da ste uvezli negde oko milijardu i 400 miliona evra u vrednosti od milijardu i 400 miliona evra poljoprivredne proizvode. Između ostalog, uvezli ste i maline, 400 tona malina, a to je nacionalni brend Srbije, uvezli ste iz Surinama, Čilea i Poljske. Šta može da očekuje naš poljoprivredni proizvođač, naš seljak? Pri tome ne vodite računa ni da ga zaštite, jer ste se rasipali na drugim mestima, štedeli tamo gde je bilo najpotrebnije u zaštiti tog poljoprivrednog proizvođača. Zbog svega 1,3 milijarde, jednog miliona i 300.000 evra su naši poljoprivrednici pretrpeli ogromne štete. Na 50.000 hektara usevi su propali, šteta je negde oko 50 miliona evra. Da završim sa Koridorom 10. Koridor 10, gospodine Mrkonjiću, obećavali ste, najavljivali ste da ćete ove godine da završe 137 kilometara puta. Vi ste za tri godine uspeli da završite 50 kilometara puta. To je negde u proseku 16,6 kilometara puta na Koridoru 10. Najavljujete da ćete do kraja 2011. i početka 2012. godine da završite Koridor 10 u dužini od 360 kilometara. Ali šta je problem tu? Da li ste vi odgovorni, da li su građevinci odgovorni, jer vi ponavljate da su oni nestručni, da nisu u stanju da izvedu te radove, ili je problem u sukobu između ministarstava. Više puta ste i vi rekli da postoji sukob unutar ministarstava, da vam se mešaju u nadležnost i ministar za prostorno planiranje gospodin Oliver Dulić, pretpostavljam čovek koji sve zna, predsednik ove države Boris Tadić, jer viđamo ga stalno na nekim saobraćajnicama, obilazi, gleda šta se radi, ili je odgovorna gospođa Verica Kalanović, ministar za Nacionalni investicioni program. Gospođa Kalanović je pre neki dan izjavila da će Koridor 10 da bude završen tek 2013. godine. Državni sekretar koji je bio na otvaranju carinarnice u Kruševcu rekao je da će Pojate, Kruševac, Požega, auto-put Čačak da bude završendo septembra meseca 2011. godine. Mi vidimo da od toga nema ništa, čak nisu ni počeli radovi i samo neki Hari Poter može da završi te radove. Da zaključim, vama, odnosno gospodinu Cvetkoviću koji obećava i koji je pre neki dan izjavio da je Srbija jedina zemlja u regionu koja beleži napredak, porast proizvodnje, porast društvenog proizvoda, da građane Srbije očekuje bolji život, postavljam pitanje – da li vi uopšte gleda i na nacionalnom servisu čak Radio-televizije, da li vi gledate šta govore građani? U kakvim uslovima žive? Šta jedu? Kako uspevaju da sastave i kako krpe kraj s krajem? Da li vidite, gospodine Mrkonjiću, njihove izraze lica? Građani Srbije su očajni. Oni gledaju i jedva čekaju da ovoj nesposobnoj Vladi vide leđa.
Iskorišćeno 19 minuta i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar. Izvolite, gospodine Mrkonjiću.
Da odgovorim gospodinu Raduloviću. Da skinemo tu famu sa Koridora 10. Koridor 10, auto-put ima 360 km neurađene trase, što dve trake, što jedna traka. Znači ima pola auto-puta i auto-put. Do sada, to ste lepo rekli, urađeno je i kompletirano pola auto-puta, 50 km, jer nije bilo pripremljene dokumentacije i eksproprijacije za ostalo. To smo znali i to nismo lagali nikada, barem ja nisam lagao. Danas radimo 170 km auto-puta. Vi ste iz Kruševca, dobro znate da smo u jednom delu tamo napravili ono da nema sudara, pa mi je Srđan odao priznanje. Znači, radimo na 125 km od Beške do Horgoša i Kelebije. To treba da se završi, da kažemo i taj rok, 27. januara. Ja sam rok do kraja godine dao sebi i građevinarima. Mada ne znam šta je u ovoj zemlji još uvek u nekim rokovima urađeno, pa da bi se sada kačili na mene, ali hajde. Znači, 27. januara će biti završen sever, bez mosta kod Beške koji kasni dve godine iovako, a koji je počeo da se radi pre četiri godine. Biće urađena obilaznica oko Novog Sada 12,5 km i ovih 108 do granice i 23 km do Kelebije. Radi se deonica od Batajnice do Dobanovaca. Kadkažem – radi se, raspisani su tenderi, izabrani su izvođači i počeli pripremni radovi. To je kredit koji stoji iz prošlog vremena, od pre četiri godine. Radi se i ova deonica o kojoj danas govorimo. To je sektor "B", ali da vas ne zamaram sa sektorima, to je 5,5 km od Orlovače ka Bubanj potoku do tunela Straževica, koji se radi već tri godine. Tu su licitirana već tri mosta i to se radi. Radi se, to sam rekao i malopre, 25 km od Dimitrovgrada ka Pirotu. Danas je otvorena i druga deonica od 15 km, a onih 8,5 km je već otvoreno pre sedam-osam meseci. Pre dve nedelje je potpisan Ugovor za deonicu od Levosoja do Neradovca, i to polovina te deonice od 15 km, a to je osam kilometara. To se sve radi sa rokovima koji su svi pre 1. maja 2012. godine, da se razumemo. S tim, što ovaj sever, rekao sam kada će biti završen. Raspisani su tenderi po uzorcima banaka koje su dale kredite. To je, pre svega, kredit Svetske banke i to su dve deonice, od Grabovnice do Grdelice 8,5 km, negde oko 35 miliona je predračunska vrednost radova, i od Vladičinog Hana do Neradovca 23 km i 115 miliona evra je predračunska vrednost. Tu su pretkvalifikacije i kvalifikacije i ostalo je 60 km za sada netenderisanih deonica. To je od Proseka do Pirota i kroz Grdeličku klisuru 24 km, to je negde 60 km koji će se finansirati iz kredita Evropske investicione banke koji je potpisan 29. novembra. Probaćemo i to da raspišemo u ovoj godini i da završimo koliko možemo, da se ne hvatamo za reči, u 2012. godini, do kraja 2012. godine. Ne znam gde se danas to u Evropi radi na toliko km? Većinu poslova su za sada dobila naša preduzeća, o tome sam već i govorio, ali na međunarodnim tenderima ne možete uticati, to odlučuju tenderske komisije. Završio sam ovaj segment.
Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću, na precizno iznetim podacima koji zaslužuju našu pažnju i analizu. Nema razloga za repliku. Izneti su podaci tačni. Reč ima gospođa potpredsednica Nataša Jovanović.
Gospodine Novakoviću, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru ovih sporazuma o ratifikacija zaduženja, novih strmoglavih zaduženja Srbije, koja je jedna od najprezaduženijih zemalja u ne samo našem regionu, nego kao što je rekao mr Dejan Mirović kroz egzaktne podatke. Mi smo u velikom problemu, ne samo zbog načina na koji smo zaduživani od 2000. godine, nego i zbog činjenice da nam je privreda urušena i da će generacije posle nas da se suočavaju sa problemom kako te dugove da vrate. To je bilo u vreme komunizma Josipa Broza i te kako aktuelno. On je jednostavno zaduživao SFRJ. Nije ni vođena evidencija o tom ogromnom zaduženju i kada smo došli u situaciju da Amerika pomoću zapadnih sila izvrši agresiju i da protivno Povelji UN i Povelji o miru nasrne na teritoriju, a pre svega na srpski, etnički, kulturni, nacionalni prostor i da se rasparča ta nekadašnja zajednica od šest republika, mi smo sad u situaciji da vidimo da ovi sledbenici, očigledno iste politike, ali sada evropski fanatici koji hoće Srbiju uporno da uguraju u tu briselsku tvorevinu koja rasparčava zemlju, EU koja nam otima KiM, a sutra su na redu Raška oblast i Vojvodina. Dakle, nastavljaju istom trasom i buduće generacije treba da znaju, i ova rasprava danas u Skupštini Srbije da bude nauk svima koji znaju kako se teško dugovi vraćaju. To znaju naši građani koji su i lično zaduženi, jer taj prosek je sigurno negde oko 900 evra po glavi stanovnika. Danas na tek rođenu bebu u Srbiji je taj dug 900 evra. Mi to moramo da zaustavimo i zbog toga se SRS protivi ovome. Svi dosadašnji zajmoprimci, a govoriću malo o EPS koja uzima kredit od Evropske banke za obnovu i razvoj, koji je još jedan u nizu, za tzv. pametna brojila, nije projekat koji će da donese boljitak ni EPS-u, ni građanima Srbije. Objasniću vrlo argumentovano i razložno zašto to nije potrebno. Ne samo da su to ustanovili brojni stručnjaci iz ove oblasti ovde u Srbiji, nego i na nedavno održanom takvom skupu u Beču gde je bilo oko 3000 stručnjaka. Okupile su se zemlje EU protiv koje je SRS i verujem svakoga dana sve veći procenat građana Srbije, da kažu, a to je tačan podatak gospodine Mrkonjiću, 72% je odgovorilo da nemaju prednosti ta tzv. pametna brojila, daljinsko očitavanje merenja potrošnje kilovat-sati struje, a samo 28% je odgovorilo sa da. Glavni argument onih koji su dali negativan odgovor je njihova bojazan zbog ulaženja u tzv. posed privatnosti. Vi možda ne znate, gospodine Mrkonjiću, znate za onu jednu trasu puta preko Gledićkih planina i čuvenog sela Bajčetina, gde živi samo 22 punoletnih građana Srbije, da je to napravljeno kao prioritetan pravac, ali ne znate da se u jednoj od pametnih zgrada, tako se ona zove, samo je nekoliko takvih u Beogradu, na Novom Beogradu, gde je ta izvesna osoba inkriminisana kupila stan od 800.000 evra, već predviđeno da se ugrade pametna brojila. Uostalom, zgrada se i zove pametna. Jedna takva postoji na Menhetnu, nekoliko takvih u nekim od prestonica EU. Vi znate da kada vas finansira Cane Žabac, Mišković, Beko i ostali tajkuni, ima se, može se, kako naš narod kaže. Građani Srbije ne mogu da gledaju da im takav bude primer, taj koji izdaje ideologiju, koji postaje veći evrofanatik od Nade Kolundžije, Borisa Tadića, Šutanovca i svih redom, čak je u prednosti i nad ovim Dežerom, kada razgovara sa njim. Vidite kako bi odmah isporučio slavnog generala Ratka Mladića. Mi ovde moramo da govorimo ne o takvima, takvi su bruka za Srbiju, nego o primerima običnih građana, onih koji žive i u Surdulici, i u Čačku, i u Ljuboviji, kod mene u Kragujevcu, u celoj Srbiji koji znaju da je osnovni nedostatak, a vi to vrlo dobro znate kao čovek iz prakse, kao inženjer, kao građevinac koji je prošao celu Srbiju i popravlja infrastrukturu posle zlikovačkog NATO bombardovanja, da je najveći problem i najveći gubitak od proizvodnje do prenosne mreže. Niskonaponska mreža u Srbiji, gospodine Mrkonjiću, uglavnom je rađena pre četrdeset godina. Tako je i u mom kraju i verujem, i pod Mominim Jastrepcem i svuda, sada da ne ređam koga vidim, pa se setim, da se asociram, ali ništa se tu nije promenilo. Znate, velika naselja sada u gradovima koja su neplanski građena jer urbanisti nisu predviđali šta će da se desi, imigracije stanovništva, a naročito ovu muku koja je snašla Srbe sa Kosova i Metohije i pre svega Srbe iz okupirane Republike Srpske Krajine, njih je preko pola miliona, da su morali da dolaze u određene gradove po Srbiji i da beže sa svojih vekovnih ognjišta. Dakle, tu je sada problem zbog toga što je taj napon struje izuzetno loš i tu su najveći gubici. Međutim, vi morate da reagujete kao ministar u Vladi Republike Srbije i kao odgovoran i ozbiljan čovek jer državni sekretar iz jednog ministarstva i direktor Elektroprivrede Srbije daju vrlo negativne izjave ovih dana kada su u pitanju građani Srbije. Šta oni kažu? Zbog čega je Elektroprivreda Srbije u problemu? Zato što građani kradu struju. Nije tačno. Moguće je da tu ima gubitaka negde oko 5%, to su procene stručnjaka zbog dotrajalosti brojila, ali to ova brojila sa ovim zaduženjem neće da reše, pre svega jer to nisu uradile mnoge druge zemlje. Drugo, taj projekat je na dugom štapu, što se kaže, kao i vaš ulazak u tu nakaznu EU. Do 2020. godine ćemo da menjamo brojila. Osnovno pitanje je, gospodine Mrkonjiću, ko će da dobije posao za ovo zaduženje? Neće sigurno nijedna firma iz Srbije, jer već je pet tendera propalo zbog žalbi domaćih proizvođača. Nedavno su se domaći proizvođači u Srbiji okupili i žalili se i ovom Bugarinu i Privrednoj komori Srbije i šta su rekli – neka da nama Elektroprivreda Srbije bar 20% da mi proizvodimo brojila, jer znate, to nije logično. Mi proizvodimo domaća brojila, izvozimo ih u zemlje regiona, a treba da uvezemo 200 hiljada novih brojila, pa tako do ko zna, do dva miliona ili dva i 300 miliona, koliko ima potrošača registrovanih u Srbiji, mislim na sektor stanovništva, a da to proizvodi francuski ''Sažem''. Gde je tu logika, gde je tu pravda, gde je tu mesto za srpsku privredu? Nema je nigde. Znate zbog čega? Zato je ovaj ugovor veoma nepogodan i veoma štetan, jer Evropska banka za obnovu i razvoj, kada je dala prvi ovakav kredit za ta takozvana pametna brojila, uslovila, a preko svog francuskog savetnika, pa je tako bilo jasno da će francuski ''Sažem'' da dobije taj posao, da firma koja može da konkuriše da dobije ovaj posao ima tri puta veći obrt od ukupnog iznosa kredita. Ako je to sada 40 miliona evra, znači, neka firma u Srbiji treba da ima 120 miliona evra obrta u prošloj godini da bi dobila ovaj posao. Naše firme koje proizvode brojila sve da se skupe, da naprave konzorcijum, da naprave klaster, i sve elektroničare da uključe, oni ne mogu to da urade, razumete. Možda je pored Sažema još četiri takve firme u svetu koje mogu da poštuju ta pravila Evropske banke za obnovu i razvoj. Zašto nisu, gospodine Mrkonjiću, vaši koalicioni partneri, Tadić i ostali, ovih deset miliona, koje nude nekom srpskom izdajniku, a vi vidite da ovaj jedan hoće i bez para, dobio je do sada ko zna koliko miliona evra da isporuči glavu slavnog srpskog generala Ratka Mladića, zašto tih deset miliona evra niste dali u infrastrukturu, prvo za Kraljevo, pa posle da kažete - hajde da popravimo taj gubitak od dalekovoda, odnosno od proizvodnje do distribucije, do običnog potrošača. Kako građani Srbije, obratite pažnju na ovo, molim vas, građani Srbije, pogledajte vaše račune za električnu energiju. Šta ćete tamo da vidite? Videćete da vi plaćate takozvanu angažovanu snagu. Šta je angažovana snaga? Ono što se potroši od proizvodnje do distribucije. Uostalom, gospodine Mrkonjiću, mi do sada još nismo kao Narodna skupština razrešili slučaj Hamovića i Lazarevića. Kada je počeo sunovrat Elektroprivrede Srbije? Ne sada otkada ste vi Milutin Mrkonjić i vaš kolega iz partije, kako vi volite da kažete – ministar, nego otkada su Hamović i Lazarević pokrali Elektroprivredu Srbije za nekoliko stotina miliona evra. Mi smo preko ovog nesrećnika, koji je bio kod nas u stranci, koji je zajedno sa ovim drugim plaćenikom tajkuna otišao, imali anketni odbor da ustanovi pod kojim okolnostima su Hamović i Lazarević opljačkali Elektroprivredu za oko 400 miliona evra. Nikada taj izveštaj nije stigao pred Skupštinu. Zašto? Zato što su se oni već pre toga spremali da donesu direktnu štetu, odnosno da tako pokušaju ubistvo našeg predsednika doktora Šešelja u Hagu i da izvrše puč u SRS koji im nije uspeo. Na svu sreću i na sreću građana Srbije, mi smo još uvek tu. Ovde smo već 20 godina, sa istom ideologijom, sa zaštitom nacionalnih interesa, privrede Srbije. Kao što smo podigli glas protiv prodaje "Telekoma", a to nije htela juče većina da uvrsti u dnevni red, iako je gospodin Mirović ispred SRS to predlagao, tako se oštro protivimo svakoj nameri, pazite, ovo je poslednje upozorenje, svakome koji daje takve izjave da će imati direktan politički obračun sa nama, koji očigledno jedini štitimo interese opljačkanih građana Srbije, ako ikome padne na pamet da prodaje "Elektroprivredu Srbije". Da završim sa onim na šta me je malopre podsetila uvažena koleginica Vjerica Radeta, koja je jutros, kao što sam slušala, čula izjavu državnog sekretara iz ministarstva, koji je rekao – građani Srbije treba da budu srećni jer to je u njihovu korist, je l' tako, što će struja u narednom periodu da poskupi za 60%. Da li je normalno da tako neko nešto izjavi? Molim vas, 2013. godine, ako vi planirate da za 60% povećate cenu struje, pa onda dajte da i građani Srbije imaju plate kao što su plate u toj famoznoj EU. Građani su sve siromašniji i ne mogu da plaćaju ni ovakvu cenu struje, za koju kažete da je najniža. Završiću ovo izlaganje podatkom koji je apsolutno tačan. "Zastava automobili", fabrika koja je potpuno uništena, jer nemamo više Zastavin program, opredelili ste se za sklapanje punta i za ovu futurističku fabriku, ne zna se ni kog modela, ni kada, to su sve bila Tadićeva i Dinkićeva obećanja 2008. godine, da bi dobili izbore, Stevanović Veroljub i oni u Kragujevcu i celoj Srbiji. "Zastava automobili", proverite, a tu sam apsolutno u pravu, gospodine Mrkonjiću, u ovom trenutku duguje 1.818 punta struje, evo da vam to konvertujem u punta, po 8,5 hiljada evra. "Zastava energetika" duguje 4,5 miliona do sada evra za struju. RTB "Bor", najveći dužnik u Srbiji, pored "Železnica", o kojima ste pričali, 100 miliona evra. Kada je počeo taj dug? Od 2008. godine, a gospodin Rankić i srpski radikali su 2006. godine uspeli da zaustave pljačku i pokušaj privatizacije "Bora". Sve posledice takve katastrofalne vladavine DOS i nakazne politike briselske administracije i EU mi plaćamo, i plaćamo ceh i ovakvim zaduženjem. Hvala.
Pet minuta i 50 sekundi. Reč ima narodni poslanik gospodin Zoran Nikolić.
Za razliku od svih prethodnika, gospodine ministre, želim da vas pohvalim. Vi ste ovde da hrabro branite ove predloge zakona koji se tiču dodatnog zaduživanja naše države, a u sklopu dosadašnje prakse koju smo mi imali u parlamentu, da uvek poslanici iz stranke iz koje dolazi ministar učestvuju u raspravi na taj način braneći i svog ministra. Mi vidimo da to danas nije slučaj. Pretpostavljam da su poslanici iz vaše partije na nekoj proslavi, a pošto vi pozivnice za proslave ne dobijate, vi ste odlučili da ovde radite i da branite ove zakone i to je ono što pohvaljujem. Kada ste replicirali mom kolegi iz DSS, gospodinu Raduloviću, vi ste nabrojali šta će se sve raditi u narednom periodu, i šta se radi. Verujte mi, stekao sam utisak da taj aut-oput samo što ne pobegne negde i ne izađe levo kod "Albukerkija", dakle, kao u crtanom filmu "Duško Dugouško". Mnogo se započelo i mnogo se najavljuje, a zaista Vlada nema čime da se pohvali, pa čak ni u ovoj oblasti koju vi pokrivate. Zatim, danas smo imali raspravu o budžetu, odnosno rebalansu budžeta, pa samo danas, i to je bitno da građani čuju, mi dodatno zadužujemo ovu zemlju za 475 miliona. Prošle nedelje, radi popune budžetskog deficita, do 31. decembra ove godine vladajuća većina je danas izglasala dodatno zaduženje od 270 miliona evra. Pazite, samo u jednom danu mi pričamo o jednoj cifri od 750 miliona evra. Dakle, naravno da se ovi zakoni, naročito kada je u pitanju železnica, tiču i vašeg resora, ali zaista bi bilo dobro da je ovde gospođa Dragutinović, ali ona nije imala hrabrosti da ostane i dodatno u ovoj raspravi, jer se ovo pre svega tiče jedne teme – dokle ova država može da izdrži. Dokle, koja je to gornja granica do koje se mi možemo zaduživati? Po mnogim ekonomistima, mi smo tu granicu već prešli. Mi imamo kontradiktorne informacije iz ekonomskog dela naše Vlade, da li smo prešli limit i ušli u zonu zemlje visoke prezaduženosti ili ne? Tu se manipuliše čak i ciframa, odnosno iznosima kojima smo mi zaduženi. Jedno kaže guverner Narodne banke, drugo kaže ministarka finansija, treće kaže ministar ekonomije, a svakako da je najveća manipulacija kada to preračunavamo u procente bruto društvenog proizvoda. Upravo stanje našeg dinara i precenjenost dinara i ta metodologija omogućava jedan ležeran pristup Vlade kada saopštava javnosti i nama ovde u parlamentu da li smo previsoko zadužena zemlja ili ne, ali je sasvim očigledno da će ovakvim tempom zaduživanja to pitanje biti ad akta, jer ni u jednom momentu čak ni ta metodologija, čak ni to prikrivanje istine koje se konstantno vrši ove dve i po godine neće moći više da se radi i jasno će se pokazati da smo mi visoko prezadužena zemlja. I to je ono što jako zabrinjava, nisam srećan zbog te činjenice, ali Vlada koja je obećavala sve i svašta i 200 hiljada radnih mesta, i povećanje standarda i veće penzije i veće plate, investicije. Dakle, jednom rečju, blagostanje. Legat ove vlade sledećoj vladi će biti da ste zemlju uveli u budžetsko ropstvo i to je sada već sasvim jasno. Videćemo predlog budžeta on će samo potvrditi ono što sam sada rekao. Ponavljam, nisam srećan zbog te činjenice, ali, gospodo iz vladajuće koalicije, to je rezultat vašeg rada, zemlju ste uveli u dužničku krizu, a na nekoj novoj vladi u kojoj nadam se nećete biti vi, biće taj mukotrpan posao. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Nikoliću. Vreme predviđeno za diskusiju DSS ste iskoristili. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, Vlada Srbije obrazovala je pregovarački tim za određivanje kredita za finansiranje i izgradnju mosta Zemun-Borča. U tom sastavu je Mlađan Dinkić, kao šef pregovaračkog tima, Milutin Mrkonjić, Verica Kalanović, Diana Dragutinović, Dragan Đilas, Jelena Nikolić, Svetlana Bajić i ostali koji nisu poznati javnosti. Zadatak pregovaračkog tima jeste da društvo u što kraćem roku inicira pregovore, izradi odgovarajući biletaralni dokument, definiše sva pitanja vezana za buduće sporazum sa kineskom Export-Import bankom i koordiniše postupke tehničkog aspekta primene ovog projekta. Je li tako? E, sad to znači da je za ovaj predlog zakona danas koji je na dnevnom redu pošto ga vi branite odgovorni su ovi ljudi koje sam pročitao. Hajde da krenemo neki redosledom, most preko Dunava koji bi vezao Zemun i Borču, predviđen je generalnim urbanističkim planom, u okviru saobraćajnice Severna Tangenta, za saobraćajni pravac Severne Tangente 2007. godine je urađen generalni projekat sa prethodnom studijom opravdanosti i svim neophodnim pratećim studijama. Dakle, u pitanju je 2007. godina. Imamo suprotno mišljenje gradonačelnika grada Beograda koji kaže, a on je inače i ovlašćen da zastupa interese grada u pregovaračkom timu koji sam ovde nabrojao, da se projekat pojavio na čudan i izvestan način iznenada, jer su u nedavnim pregovorima između Vlade Srbije i Kine dugovi naše zemlje prema Kini rešeni, što je otvorilo mogućnost da se Srbija od Kine ponovo pozajmljuje za nekomercijalne kredite, za realizaciju novih projekata. Ako uzmemo šta je bilo 2007. godine, kakvo je iznenađene dao sam gradonačelnik, videćete da on nije mnogo bio upućen u ovaj ugovor. U članu 2. koji se odnosi na uslove korišćenja kreditnih sredstava tačka 5. kaže – roba, tehnologija i usluge koje se nabavljaju iz kreditnih sredstava biće kupljena pretežno od Kine u skladu sa komercijalnim uslovima. Dakle, očigledno je sada da ima pitanja koja nisu jasna. Prvo, mi nismo znali da će Kinezi 2007. godine kasnije oprostiti Srbiji sav dug koji ima prema njima. Da li je gradonačelnik učestvovao u pisanju ovog ugovora i da li je uopšte znao šta je predviđeno u generalnom urbanističkom planu 2007. godine. On dalje kaže da se ovim dobija novi prostor za širenje razvoja grada nove stambene četvrti, škole, parkovi, obdaništa itd. Valjda svestan činjenice da je jeftinije zidati nego popravljati postojeće stanje, pa je želeo da otvori mogućnost nekog trećeg Beograda, ne računajući da je imao bolju varijantu da se reši, odnosno da dobije savski amfiteatar i centar grada Beograda na dlanu i da izgradi sve ovo što je hteo u trećem Beogradu. Međutim, tu je pozadina neka sasvim drugačija. Kaže, svemogući gradonačelnik grada Beograda očekuje da u narednih nekoliko meseci ti radovi budu rezimirani i da rokovi koji su dogovoreni ipak na kraju počnu da se poštuju. "Ukoliko se ne poštuje moj stav, bez obzira kakav smo papir i sa kim potpisali, onda ćemo ići u izmene tog ugovora i da vidimo da li će neko drugi graditi taj most. Oni nisu jedina kompanija koja može kvalitetno i po dogovoru da odradi ovaj projekat", istakao je ljuti gradonačelnik grada Beograda, kome ste i vi dali podršku, gospodine Mrkonjiću, ne znajući celu pozadinu ovog ugovora i ne znajući one osnovne principe i moć Kineske Republike ili države, kako hoćete, što ekonomsku, što diplomatsku, što vojnu. Podsetiću vas da je kineska investicija u Srbiji dovoljna da vrednost evra prema dinaru bude upola manje u odnosu na postojeće stanje i da kineske investicije svuda u zemljama regiona održavaju evro u životu. Postavlja se posle svega kamen temeljac za most Zemun-Borča koji je tada nazvan most "Prijateljstva Kine i Srbije", u kome je prisustvovao niko drugi, a koji je otvorio predsednik Srbije. Pošto se radi o istim licima i iz iste stranke, to nam govori da sam gradonačelnik nije puno upućenu rešavanje tog ugovora. Hajde da kažemo da će most doneti rasterećenje tranzitnog saobraćaja što ide kroz centar Beograda do Pančevačkog mosta i da će taj tranzitni saobraćaj napraviti opterećenje na drugoj strani u Zemunu. U narednom periodu ćemo videti kako će se to odraziti na život i rad ljudi u Zemunu, obzirom da je ulica cara Dušana preuska i pregusta, ima osam semafora i nema kapacitete da izdrži bilo koji pravac, a ne na pravcu lakta novosadskog puta gde bi trebalo da bude produženje ka ovom mostu. Ono što je za mene važno, a to je da vas podsetim, gospodine Mrkonjiću, jeste da je neophodna obnova mosta po Srbiji koji su već u jako lošem stanju i koji imaju status opasnog mosta. Dakle, podsetiću vas na Ivanov potok, na Ražanj, most preko akumulacije Gruže, drumsko-železničkoj u Svilajncu, u Ćupriji preko Morave. Znate da još uvek imamo elegantne, tanke i osetljive betonske prenapregnute konstrukcije koje su, naravno, zubom vremena stradali i oštećeni, što zbog loše zimske službe, što od soli i zbog drugih hemikalija. Takođe, plitko su fundirani u definisanom sistemu probijanja šipova, bez računske kontrole i odgovarajućeg dela tehničkih elaborata. Posle kraćeg perioda eksploatacije, takvi mostovi morali su da budu uklonjeni, a zbog nedostatka novca ostali su trajni i preko njih se još uvek odvija saobraćaj. Zašto se ovakvi krediti, postavlja se pitanje, ne koriste za očuvanje postojeće infrastrukture kad već nemamo dovoljno sredstava, kako se to navodi u ovom rebalansu budžeta, mada videći i taj rebalans koliko je Direkcija za izgradnju grada Beograda dobila, jasno je da sredstava ima i više. U zemljama EU ili zemljama Evrope, da budem precizniji, za redovno održavanje mostova ulaže se godišnje 5% njihove investicione vrednosti. Razvijene zemlje sebi ne dozvoljavaju taj luksuz i da im mostovi budu u kategoriji opasnih, jer u tom slučaju za njihovu sanaciju potrebno je uložiti čak polovinu novca potrebnog za izgradnju novog mosta. Ako bi se primenjivali čak i ovi standardi, održavanje ovih mostova godišnje bi koštalo 50 miliona evra, ili oko 5 milijardi dinara, a što svakako JP Putevi Srbije nema. Prvo, o nekim stvarima se razmišlja pre izgradnje mosta, a to je održavanje tj. finansiranje održavanja je jedna od njih. Poznato je u svetu da su mostovi kutijskog preseka, most iz Brankove, efikasniji, tj. ekonomičniji i u opsegu od sto do dvesta metara raspona. Pošto je ovde u pitanju veći raspon, verovatno da to ovaj pravi izbor projekata nije. Drugo, slaba nosivost i veliki broj stubova više nose same sebe, nego što je koristan u razbijanju širine reke na manje raspone. Treće, i verovatno da je broj stubova preveliki u odnosu na optimizaciju cene i, četvrto, u Kini su druga preduzeća napravljena i desetine odličnih mostova svake vrste, a pre svega kablovske i nijednom nisu koristili ovakav tip konstrukcije za ovakve obale. Peto, i jasno je, ko poznaje teren, vidi se iza ove priložene slike koju mi imamo i nemaju nikakve veze sa realnošću i onaj ko može da vidi preko kompjutera, tj. da su kanali mnogo uži, tj. da je Ada mnogo bliže banatskoj strani nego ovoj drugoj. Podsetiću vas i na to, gospodine ministre, šta ste govorili, da je prethodno potreban auto-put od Beograda preko Čačka do Bara, da su to radovi na deonici od Beograda do Uba, a u sklopu železničke infrastrukture glavni projekat na izgradnji Prokopa u Beogradu. Završetak pruge od Valjeva do Loznice, za izgradnju beogradskog metroa koji nema projekta i neću ni da pričam i onda dolazimo svi do jednog zaključka, da će se graditi lep most kao onaj na Adi, sa utegama koji je tri puta skuplji od najobičnijeg linearnog mosta, a kuka se kako nemamo para, jer svi znamo da je još jedan most minimum minimuma u gradu Beogradu i onda bi bilo bolje da za taj novac naprave tri obična možda manje estetski lepša mosta, ali funkcionalnija nego ovaj jedan koji bi kao trebalo da predstavlja simbol grada. Podsetiću vas i to da je taj most na Adi počeo sa vrednosnom sumom od 150 miliona i 90 za most i 60 za saobraćajnice, krajem 2006. godine kad je ta suma predviđena, a da je danas dostiglo zaduženje po istom čak 300 miliona, znači 150 miliona više. Kakva će situacija biti sa ovim kineskim mostom, ostaje tek u narednom periodu da vidimo. Samo bih malo da se osvrnemo na kredit kineske vlade. On je dokaz nesposobnosti i neprofesionalnosti srpske vlade, tačnije tima koji pregovara. Kredit koji su Kinezi spremni da nam dodele jeste povoljan, ali na tome moramo više da zahvalimo kineskom narodu i njihovoj dobroj volji, čija je vlada očigledno želela da pomogne Srbiji i gradu Beogradu na izgradnji mosta preko Dunava. Činjenica je da vlada kineska i kineska Eksportna banka i njihovim stručnjacima je dala instrukcije da sa našom vladom sklope ovaj sporazum i ugovor o kreditu. To su osnovne instrukcije o tome da kredit treba da bude 217,4 miliona dolara, na grejs period koji treba da bude od tri godine, sa kamatom od 3% i rok otplate od 216 meseci. Dakle, radi se o izuzetno povoljnom zajmu, jer je kamata manja od inflacije u EU i u SAD, a glavnica je u valuti, tj. u dolaru koji će zbog ekonomskih mera SAD narednih godina gubiti na vrednosti. Ipak, eksperti kineske banke su ugovor o kreditu koji danas mi u Skupštini treba da usvojimo i o kome raspravljamo ili da mu aminujemo pokrili nekim zaštitnim merama koje samo lud čovek može da prihvati, a koje ovaj kredit mogu da pretvore u zajam smrti. O čemu se radi? Pre svega, tu mislim na član 3. stav 7. koji kaže da bi bilo kakva promena u državnoj politici u zemlji zajmodavca, dakle, u Kini, koja sprečava zajmodavca da izvršava obaveze može da nas natera da u roku od 15 dana moramo da platimo ceo iznos kredita sa pripadajućom kamatom i drugim troškovima. Pogledajte šta kaže u promeni državne politike. Pre neki dan, Severna Koreja i kineski saveznik u cilju odbrane svojih teritorija bombardovala je južnokorejsko ostrvo. Kina bi mogla, šanse su doduše male, ali ne nemoguće, da u budućem sporu, kao što je to 50 godina radila, da interveniše i zaštiti Severnu Koreju od Amerikanaca ili od NATO pakta. Kad uzmemo današnje odnose sa Amerikancima ili želju i volju ove prozapadne vlasti da uđu u NATO pakt, mi ćemo biti stavljeni na listu kineskih neprijatelja i nesaveznika, zbog čega možemo da doživimo finansijski fijasko, da vratimo kompletan kredit koji smo uzeli, a da nemamo nikakvu drugu obavezu, nego da učestvujemo u arbitražnom procesu suda po zakonu Kine, ne našeg. Kako ne bih sad dužio zbog vremena i zbog kolega, na kraju treba reći da je ovaj ugovor o kineskom kreditu mnogo povoljniji od onog što uzimamo od Kanađana za investicije za Bor. Kod Kineza nisam siguran da niko nije korumpiran, tačnije sam siguran, jer ugovor je napravljen tako, dok tekst ugovora sa kanadskom agencijom za podsticaj izvoza oseća se na kilometar da smrdi na korupciju. Da se ne bih posvećivao Boru, moram da vas podsetim, gospodine Mrkonjiću, da cilj ovog mosta treba da bude opravdan na listi prioriteta prethodnih problema, da se održavaju postojeće infrastrukture i da se reše unutrašnji problemi, da se naprave preduslovi za bilo koju vrstu zajma, a ne ova vrsta kojom ćemo mi morati novac od jedne zemlje da trošimo na proizvodnju iste, a onda da damo opravdanje da je to uzrok zapošljavanja naših preduzeća i radnika. Mislim da bi trebalo ovaj ugovor do daljnjeg dobro razmotriti i napisati bolju varijantu i onda izneti pred poslanike.
Iskorišćeno12 minuta i 45 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima poslanik gospodin Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da Srbija sve više postaje zemlja čuda i apsurda, jer dok neki uporno traže da se zaustavi srljanje zemlje u dužničku krizu, s druge strane svedoci smo da na svakih dvadesetak dana imamo ovakav paket novih zaduživanja. Kad je u pitanju Predlog zakona o potvrđivanju ugovora o garanciji EPS Projekat za brojila, početkom septembra ove godine generalni direktor EPS i direktor Evropske banke za razvoj za Srbiju Hildegard Gacek su potpisali ugovor o zajmu između EBRD i EPS vredan 40 miliona evra, za nabavku, kako se kaže, i uvođenje brojila za daljinsko očitavanje potrošene električne energije u Srbiji. Sredstava iz tog zajma biće upotrebljena za kupovinu, nabavku i ugradnju oko 250 hiljada tzv. pametnih brojila koja bi, kako se smatra, trebalo da doprinesu smanjenju gubitaka električne energije u mreži EPS, da utiču na povećanje procenta naplate računa i da smanje krađu električne energije. Bio bih maliciozan ako bih prenebregnuo činjenicu da je uobičajeno u svetu, bar u onom savremenom, da se otprilike posle svake četvrte decenije menjaju električne mreže, ne samo zbog dotrajalosti i zbog novih tehničkih rešenja i dostignuća. Međutim, kad je o Srbiji reč, čini mi se da je znatno veći problem taj što jedna istinski prava strategija razvoja elektroenergetskog sistema Srbije uporno ili kontinuirano otpočinje i izostaje sa otpočinjanjem svoje realizacije, a takva jedna strategija ne bi trebalo da znači jedan skup nerealnih energetskih želja, već jedan sasvim drugačiji i suštinski pristup celom ovom problemu. To bi, između ostalog, trebalo da dovede do izlaska JP EPS iz dugogodišnjih gubitaka i agonije u kojoj se nalazi i prelazak ka jednoj profitabilnoj, konkurentnoj i perspektivnoj kompaniji koja, na kraju krajeva, teži jednom regionalnom liderstvu. Međutim, za to su potrebne znatno veće radikalne promene i u finansijskom i operativnom smislu, jer ono što na šta se već odavno upozorava da najveći problem predstavlja činjenica da državno-partijski način upravljanja EPS i ostalim JP naravno da nije u praksi niti može da iznedri bilo šta dobro. U protivnom, ukoliko ne dođe do ovakvih izmena, jasno je da sledi onaj scenario s kojim smo se suočavali i kada je reč o nekim drugim preduzećima, koji vodi ka jednom definitivnom propadanju i kompanije i nadoknađivanje gubitaka parcijalnom prodajom njenih delova, a jasno je gde sve to vodi. Samo se postavlja pitanje kome to zapravo može biti cilj? Dalje, dame i gospodo narodni poslanici, to očekivanje da bi se samo višom cenom mogli rešiti svi problemi je zaista iluzorno i to se na kraju krajeva i pokazalo na mnogim primerima u Evropi. Ono što je praksa pokazala to je da je upravo prestruktuiranje zapravo ključna uloga ili ključan faktor na putu ka jednom uspešnom učešću na tržištu, jer kada taj proces započne on se praktično ne završava jer se stalno radi na tim organizacionim prilagođavanjima, na većem profitu. Samo je pitanje ko će sve u tom procesu da odlučuje u budućnosti? Jer, na kraju krajeva, moguća je pojava i strateškog partnera, promena vlasničke strukture itd., što bi sve trebalo da kao krajnji epilog ima i EPS kao jedno profitabilno i konkurentno preduzeće. Zašto sada konkurenti EPS na području jugoistočne Evrope nisu elektroprivredne kompanije zemalja u susedstvu, već neke druge moćne firme, iako je čak nekada i ČES, koji je i strukturno i po mnogim drugim performansama bio lošiji od EPS sada zapravo predstavlja nedostižan takmac za javno preduzeće EPS? Međutim, ono što je ozbiljan problem, na koji bi i ovom prilikom želeo da ukažem pažnju, to je činjenica da očigledno ovaj način vođenja ekonomske politike odnosno, da tako kažem, kreditne groznice, da se nastavlja i dalje i pored svih pokušaja da se ukaže na svu tu pogubnost. Samo ću ponoviti da je spoljni dug Republike Srbije, bez obzira kako ga ko tumačio ili na osnovu kojih parametara izvodio nekakve zaključke o tome da li jesmo ili nismo, ili u kojoj meri smo prezaduženi, da je on praktično tri puta veći nego 2000. godine i da iznosi skoro nekih 4,5 hiljade dolara po glavi stanovnika. Sada javni dug od oko 10 milijardi dolara možda i ne predstavlja veliki teret za državu koja ima razvijen izvozni sektor privrede, međutim, nažalost sa Srbijom to nije slučaj i jasno je koliko opterećenje predstavlja. Na ovoliki dug naravno uticalo je i zaduživanje privatnog sektora, ali i ono što jeste pre svega državni problem, a to je taj javni sektor koji je pogotovo tokom 2010. godine počeo da se zadužuje znatno više i, rekao bih, već sada preko svake mere. Da nema razloga za optimizam u tom pogledu je svakako i činjenica da očigledno da će taj trend zaduživanja biti nastavljen, jer podsetiću samo na rusku pozajmicu, zatim na iznos druge i treće tranše ugovora sa MMF, najnovija zaduživanja kod Turske, Kine itd. Sve to vodi ka onome na šta mnogi ekonomisti upozoravaju, a to je da će taj dug premašiti nekih 80% BDP i time se zemlja praktično svrstava u red visoko zaduženih. Ono što je po našem mišljenju najracionalnije u ovom trenutku činiti, bez obzira na nekakve populističke najave predstavnika Vlade Srbije o tome da se neće dozvoljavati poskupljenje energenata, odnosno električne energije i prirodnog gasa, potom su pridodati i derivati nafte, pa diskretno je i najavljeno da se neće desiti ništa po tom pitanju ni u prvom tromesečju naredne godine, problem je taj što u suštinu problema svi oni koji su odgovorni i koji bi na neki način mogli da utiču jednostavno ne žele da učine mnogo toga, a suština problema je pre svega u toj jednoj naopakoj i nakaradnoj politici cena i energije, koja i prouzrokuje čitav taj niz nepravilnosti. Na kraju krajeva, dugoročnih posledica ne samo za preduzeće, odnosno kompanije koje se bave energijom, već i za privredu i za stanovništvo i za državu. Naravno da država mora voditi računa o socijalnom statusu građana, ali očigledno da je to potrebno raditi na mnogo drugačiji način, jer čak i ako se samo zadržimo na grejanju, na činjenici da toplane ne mogu da plate gas ili mazut, pošto cene grejanja ne ''pokrivaju'' ni nabavku energenata, znamo i samo, svedoci smo šta se dešava, a to je da tih 30% stanovnika Srbije koji se greju iz toplana odmah plati tu nisku cenu toplote koja se dotira kasnije iz poreza, doprinosa, koje svi građani plaćaju. Po nekoj logici stvari, ti centralizovani sistemi grejanja su i najkomforniji i najjednostavniji za građane i naravno trebalo bi da budu najjeftiniji, što očigledno nije primer jedino u glavnom gradu, u Beogradu, gde je cena grejanja izuzetno visoka. Još jedan aspekt naravno ne treba zanemariti kada je reč o toj energetskoj politici koja se vodi, a to je da su kompanije koje se bave pre svega proizvodnjom energije uglavnom javna državna preduzeća, dok se toplane svrstavaju u red komunalnih. Naravno, vlast u njima postavlja rukovodstva u upravne odbore, birajući ljude koji tu slušaju, izvršavaju naređenje. Naravno, tu je reč pre svega o partijskim kadrovima. Jasno je zbog čega se celokupan sistem nalazi u situaciji u kojoj se nalazi. Zato i pored svih naših apela i nastojanja da se zaustavi jedna ovakva, ponavljam ponovo, pogubna ekonomska politika koja se vodi, mi u SRS jednostavno ne možemo i ne želimo da podržimo projekte koji građane teraju u tu crvenu zonu životne egzistencije.
Iskorišćeno je devet minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović. Samo da obavestim da je preostalo vreme poslaničke grupe SRS 30 minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su danas ugovori o novim zaduženjima, kako grada Beograda, tako i Republike Srbije. Već je izneto dosta argumenata zašto ne bi trebalo prihvatiti ovakva zaduženja, nova zaduženja i ovakve ugovore. Pokušaću ovu materiju da sagledam iz drugog pravca i pre svega da ukažem na to da ne treba dalje da uzimamo bilo kakve zajmove, zato što je ova vlast za prethodnih 10 godina pokazala da je potpuno nesposobna, čak i ono što je potpisala, one ugovore koje je potpisala pre 10 godina potpuno je nesposobna da povuče ta sredstva, da ih potroši, odnosno da izgradi ono za šta su ti krediti namenjeni. Dosta je bilo govora o tome da li smo mi prezadužena zemlja ili nismo, da li je Beograd prezadužen grad ili nije. Naravno kada dobijemo odgovore od onih koji čine vladajuću većinu, oni kažu kako nismo još uvek dostigli tih 15% godišnjeg budžeta na nivou godine, odnosno za kapitalne projekte to može ići do 50%, ali samo za tri do četiri naredne godine. Jedan od prvih ugovora o zajmu, koji je potpisala ta nova revolucionarna DOS-ova vlast, bio je 27. jula 2001. godine i to je kredit sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj na ukupan iznos od 60 miliona evra. Od tada do danas je prošlo punih, odnosno skoro 10 godina i, verovali ili ne, još uvek nismo povukli sva ta sredstva. Naravno, pošto je bilo predviđeno da to uradimo do 2004. godine, mi smo prvo tražili prenamenu sredstava, pa je onda 15. septembra 2004. godine potpisan prvi aneks na taj ugovor i produženo je do 31. decembra 2005. godine, rok za povlačenje. Međutim, od 60 miliona evra koji su nam bili na raspolaganju do 31. decembra 2005. godine povučeno je samo 24 miliona 175 hiljada i jedan evro, odnosno za pet godina povučena je otprilike jedna trećina odobrenih sredstava. Znači, da kada vlast govori, DOS vlast koja je tu već 10 godina, kada govorite građanima kako nemate novca za ovo, nemate novca za infrastrukturu, za promenu tramvajskih šina, za uređenje ulica i saobraćajnica u Beogradu, to jednostavno nije tačno. Sada 4. januara 2006. godine novi aneks je potpisan sa Evropskom bankom i tada ste kao krajnji rok dobili 31. decembar 2007. godine za povlačenje ostatka novca od skoro 40 miliona evra. Naravno, nesposobna kakva jeste ova vaša vlast, ni to nije uspela, već ste do kraja 2007. godine povukli, dakle, još dve godine, povukli ste svega 10 miliona evra, što je ukupno bilo 34. Da biste treći put tražili aneks i potpisali ga, potpisali produžetak roka za povlačenje novca do 31. decembra 2009. godine, naravno, nesposobni kakvi jeste, ni tada niste uspeli da povučete sva sredstva, pa je išao četvrti aneks ugovora, koji je odredio produženje roka za povlačenje tranši do 31. marta 2010. godini. Vi, verovali ili ne, ni ovog puta niste uspeli da povučete sva sredstva i očekuje se, pretpostavljam da je zahtev već upućen, potpisivanje novog aneksa koji će vama omogućiti, pretpostavljam, do 2012. godine povlačite ova sredstva. Ne bi to možda ni bio toliki problem, ali ono što građani ne znaju, to je da vi na ove zajmove plaćate kamatu i bez obzira na grejs period plaćate kamatu na povučeni deo, ali plaćate kamatu, što je neuporedivo gore i na nepovučeni deo. Na primer, na tih 40 miliona evra ste sedam godina plaćali kamatu od pola posto godišnje, znači da ste 3,5 miliona evra platili na nepouvečni deo kredita. Kada govorite koliko nas koštaju krediti, ono što prećutite građanima Srbije, to je vaša nesposobnost i to je činjenica, a ovo je zvaničan dokument Skupštine grada da smo do sada na ime ovoga platili kamatu od sedam miliona evra, a da u julu 2010. godine je dospela još jedna tranša plaćanja kamate, ne glavnice, od 800 hiljada evra. Slično je bilo i sa drugim ugovorima i vi ste još 2006. godine, od 2004. je to krenulo, započeli izgradnju, odnosno rad na projektu izgradnje mosta preko Save, odnosno mosta Čukarica – Novi Beograd, prvo što ste uradili, potpisali ste sa preduzećem "Pontim" iz Maribora ugovor na 887.500 evra za izradu idejnog projekta, pa ste onda potpisali naredni ugovor za rukovodioca projekta za nadgledanja sa konsultantskom kućom "Luis Berger" iz Amerike i "Eurogard grupe" iz Novog Sada na iznos od 6.489.700 evra, pa ste zatim u aprilu 2008. godine zaključili ugovor između Direkcije za gradsko građevinsko zemljište i Konzorcijuma Port tehnobau itd, sa sedištem u Ljubljani, ne radi se o austrijskoj firmi, već o nekakvoj njihovoj filijali, za izgradnju tog mosta za sumu od 118 miliona evra plus PDV u tom trenutku. Tada ste nas ubeđivali, iako je to SRS kritikovala, da su to konačni troškovi i da se preko ovog iznosa neće ići. I tada smo upozoravali da još uvek nemate ni idejni projekat za pristupne saobraćajnice, a kada je građen most Gazela, pristupne saobraćajnice bile su duplo skuplje, bilo ih je duplo teže izgraditi i to je zahtevalo duplo više vremena. Danas smo svedoci da se diže iznad Save nekakav fantomski most. Desetak puta smo do sad u Skupštini grada tražili da se raspravlja o tome i postavljali pitanje – kako će se koristiti taj most kada još uvek nema ni idejnog projekta o pristupnim saobraćajnicama? Da li planirate da ispaljujete iz topa ili praćke na taj most, pa da onda skaču sa padobranom? Ono što je sigurno, da je projekat neuporedivo skuplji od onih 118 miliona evra, koliko ste na početku tvrdili. Tih 118 miliona evra u maju 2010. godine, ponovo zvaničan dokumenta, odluka o izmeni i dopuni odluke o zaduženju grada Beograda za realizaciju projekta izgradnje mosta preko Save Čukarica- Novi Beograd. U tom trenutku više nije 118 miliona i ovde kažete – član 2. menja se i glasi: "Ukupna vrednost navedenog projekta utvrđena je u iznosu od 182 miliona 703 hiljade evra". I tada smo tvrdili da ovo nije sve, jer su opet nedostajale pristupne saobraćajnice. Bili smo i tada u pravu, ali kao dokaz, usledilo je iz oktobra 2010. godine novo zaduživanje. Ponovo kaže – odluka o zaduženju grada Beograda za finansiranje izgradnje prilaznih puteva u okviru projekta most na Savi i prilazni putevi B. Ovog puta uzimate kredit novi od Evropske investicione banke od 90 miliona evra. Krajnji rok za raspolaganje zajmom, za povlačenje tranši je 31. decembar 2014. godine. Tranša ne može biti manja od pet miliona evra. Grejs period će biti pet godina, a najduži rok za otplatu pojedine tranše će biti 25 godina. Kada se ovo sve sračuna, dolazimo do prostog zaključka da danas zadužujete grad Beograd na period od naredne 34 godine, odnosno do 31. decembra 2044. godine. Ono što je posebno sporno je to što ovde sada imamo malo drugačiji pregled koji je dala Evropska investiciona banka i oni nam u tački 2. kažu sledeće, da procenjen ukupan utrošak projekta banka procenjuje u iznosu od 404 miliona 900 hiljada evra, 118, 180, pa sad 404 miliona, ali je važno napomenuti da je ovo 404 miliona bez pratećih troškova, bez konsultanata, bez kamata, kako na povučene, tako na nepovučene tranše kredita. Posebno sporno je ono što stoji na prvoj strani ovog ugovora, a to kaže da je ovaj dokument nacrt i samo radni dokument, da ga nisu pregledale određene službe banke i stoga sve odredbe i članovi sadržani u njemu mogu biti značajno revidirani i promenjeni bez obaveze po banku. Drugim rečima, potpisuje se ugovor gde vam otvoreno onaj ko vam daje zajam kaže da značajno mogu biti redigovani i revidirani svi članovi ugovora i zapravo i ne znate šta je to što potpisujete. Dosta je bilo pokušaja u javnosti da se kaže kako grad Beograd nije prezadužen grad. Danas sam doneo papire na kojima je pregled zaduženja grada Beograd. To je svega nekoliko najkrupnijih ugovora i to je nešto što seže u ovom trenutku do 2044. godine. Da li je moralno da ova ili bilo koja druga Vlada zadužuje naredne 34 generacije? Vaš odgovor je da niste prešli 15% za svaku od narednih godina, ali ako dođete do tih 15% za naredne 34 godine, to znači da ćete narednih pet budžeta grada Beograda potrošiti, ali onda neće biti za redovne obaveze, a kamoli prostora da neka buduća vlast uzme nekakav kredit i napravi bilo kakvo kapitalno delo ili zaduživanje. Da bih vam pokazao, zamoliću i kolege da pogledaju kako izgleda pregled zaduženje grada Beograda u ovom trenutku,nešto slično kineskom biračkom spisku. Mogu sada da vam čitam od godine do godine. Ovo je sedam metara zaduženje, ali je važno napomenuti da u ovome ne postoji sve. Ovo je samo jedan deo koji je prošao Skupštinu grada i koji je prošao Republičku skupštinu dok mnoga druga zaduženja u ovom listingu ne postoje. Ne postoji zaduženje za 83 trolejbusa, ne postoji zaduženje za izgradnju objekata na Novom Beograda, gde je vrednost javne nabavke bila 576 miliona, a pokrenuto je sa 500 dinara u budžetu. To je ono što je trebalo da objašnjava gospođa Dragutinović jer je ona ta koja bi morala da kontroliše šta se radi u državi. Kada se saberu ova zaduženja, to je 380.526.000 evra. Na to treba dodati ovaj poslednji zajam, pozajmice od EIB od 90 miliona evra, što znači da dolazimo do cifre od 471 milion evra, plus kamate, plus sve ostalo i treba dodati ovo što sada tražite, garanciju i kredit za most Zemun – Borča od 217,4 miliona američkih dolara. Dakle, kada se sve ovo preračuna to je u ovom trenutku više od 600 miliona evra koje duguje grad Beograd za kapitalne investicije i treba otvoreno reći da se ne može neko dičiti samo time šta je kupio, već da pre svega treba pogledati šta je u tom postupku žrtvovano i treba razmisliti kako će buduće generacije vraćati ovo što vi danas trošite.
Iskorišćeno je 14 minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Novakoviću, da li sam poslednji ispred SRS?
Ako ostane vremena, za reč se javio i gospodin Petar Jojić.
Povodom ovih objedinjenih tačaka dnevnog reda, započeo bih jednom rečenicom kojom bih podsetio i poslanike i građane da sad dolazimo u situaciju da treba da podvučemo jednu crtu i da vidimo šta se ispod te crte nalazi kao rezultat sveopšte kriminalizacije srpskog društva od 5. oktobra do današnjeg dana. Ne bih ponavljao nešto što godinama ovde iznosim i pokušavam da dokažem, ali verovatno sa današnjim danom se završava jedna etapa koja bi mogla da se nazove – privatizacija profita. Znači, od danas više ne može da se privatizuje profit jer ga više neće biti. Šta kreće od sutra? Od sutra kreće nacionalizacija gubitaka. Nacionalizacija svih onih gubitaka koji su se desili zbog strmoglavog puta u pogrešnom smeru sa ljudima koji su bili na vlasti u raznim agregatnim stanjima, da l' su "kraduckali", da li nisu, da li su bili manje ili više odani EU, da li su isporučili 16 ili 17 ljudi u Haški tribunal, računajući da su zatvorili temu a ono se otvara tema – ko je sledeći? Gospodine Mrkonjiću, nadam se da ovih 15 lokomotiva neće da se nabavlja preko neke samostalne zanatske radnje iz Vrnjačke banje. Valjda neće. Kad sam već kod železnice, desila su se planetarna strašila u toj sferi. Vi se sećate, gospodine Mrkonjiću, 2001. godine došao je za direktora železnice "ljubitelj male železnice" – Rosić. On je poznat po tome što je bio predsednik udruženja "ljubitelja malih železnica". Zato nam se i smanjila železnica – nema gde više da se smanji. Sad imate ovog bezbednjaka iz Valjeva, ne znam koliko se on razume u železnicu. Ja vam ne pravim razliku između garancije i zaduženja, zato što znam da kada javno preduzeće ne bude u mogućnosti da izmiruje svoje obaveze po osnovu nekog kredita, onda država kao garant stupa na njegovo mesto, garancija se aktivira, a da vas podsetim, nekada davno, u takvim aranžmanima su se donosili posebni zakoni pa su takva potraživanja i takve obaveze prerastale u javni dug. Sećam se, svojevremeno, za poljoprivredu, kada su bile u pitanju zadruge itd. Znači, podvukli smo crtu. Kad već podvlačimo ovu crtu, mislim da sam u obavezi da obavestim javnost o sledećem. Ako je za ovih devet meseci 2010. godine iz ove zemlje otišlo prema "of šor" firmama 226 miliona evra a to u zbiru za protekle tri godine iznosi milijardu i sto miliona evra. Onda smo mi u svakom slučaju prostor gde je mogla da se vrši vrlo dobra privatizacija profita i da se to pomera sa ove teritorije kako bi gubici ostali na državi i na narodu. Samo da vas podsetim da su se socijalni transferi toliko smanjili da nema ni govora o državi blagostanja, te ono što bi bila neka realna stopa siromaštva od 5 do 10 posto kod nas je preko 30%, a onaj ko treba to da pokrije, budžet, vidite i sami da je poprilično prazan i sada ću pričati o finansijskim efektima, bez obzira kako prođu ovi predlozi zakona. Naravno da kada se investira u infrastrukturu očekuju se velike koristi i kaže se po definiciji da su to najopravdanije investicije jer one multiplikuju sve. Kod nas to neće biti slučaj, na to moram da skrenem pažnju jer kada ta količina novca u stranoj valuti dođe kod nas moraće nešto da se naštampa, a onda će morati da krene i tzv. sterilizacija, pa je moguće da i oni koji su radili ništa ne zarade. Imamo problem što je glavni generator svih naših problema ono što zovemo država odnosno vlast. Džabe je neko obezbedio pare iz inostranstva za naše pravosuđe i za zgradu pravosuđa kada je ostao veliki dug i taj dug je toliko opteretio građevince, te kada kukamo nad sudbinom tih građevinaca moramo da kažemo da je država svojim merama to upropastila. Da vas podsetim na još jednu stvar, postoji tzv. Bečki sporazum. Čujemo u obrisima šta on sadrži, međutim nemamo prilike da ga vidimo. Kažu da je Vlada zaključila takav sporazum sa vodećim bankama u inostranstvu koje imaju svoje filijale ovde. Da vas obavestim o 33 banke koje imaju dozvolu da uredno rade na našem tržištu, ove godine je 12 zabeležilo gubitke. Znači, skoro 5 milijardi gubitka i postavljam pitanje kako oni mogu da postoje, jer je 2001. godine rečeno da to više ne može da se desi u Srbiji jer je sređen bankarski sistem natčovečanskim naporima jednog ministra koji jedne godine ima suficit, druge godine deficit? Pričao nam je o nekom irskom čudu. Kada sam otišao u Irsku pitao sam ih u kom pogledu ste vi ekonomsko čudo i ministar finansija Irske mi je rekao još 2007. godine – ko je to mogao da kaže, tako nešto ne postoji. Znači, vreme laži i prevara je prošlo, sada se svode računi i plaća se. Dragi moji poštovani građani, za prvih 10 meseci ove godine neko vam je uzeo 88 milijardi dinara iz džepa, to su bankari. Toliko iznose negativne kursne razlike. Samo da vas podsetim, poštovani građani, od kada je formirana ova izuzetno lepa Vlada u čijem formiranju su učestvovali, gle čuda, oligarsi koje sada hoćete da oporezujete navodno, od tog dana do današnjeg dana dinar je izgubio 50%. Kada to pretvorite na kursne razlike, onda obaveštavam građane da ko je štedeo u banka "Intezi", "Unikredit banci" i da ne ređam dalje, "Rajfazen", "EFG", "Sosijeted ženeral", "Folks banka", Hipo Adria banka", nijedna od tih banaka nije pretrpela negativne kursne razlike nego je prevalila na svoje klijente, prevalila je na svoje dužnike, građane Republike Srbije, a dug građana Republike Srbije u ukupnom dugu stanovništva prema bankama svakog dana raste. Kakve su te banke? Prazne, šuplje. Zašto? Nekoliko njih svoje kreditne potencijale zasnivaju na depozitima. Većina sa stranim nazivom posluju zahvaljujući tome što su bili u prilici da kod svojih centrala u Zapadnoj Evropi pozajme vrlo jeftina sredstva i onda zaposednu ovo naše tržište, gde je bilo mogućnosti da se putem nekretnina i hipoteke obezbeđuju krediti i gde je postojala potreba građana, jer su gledali reklame, da putuju, lizing itd. Došla je valutna obaveza u otplati kredita i zato vam, poštovani građani, svakog dana rastu krediti, otplate koje nećete moći da otplaćujete, a kako stvari stoje bankarski sistem Evrope je pred slomom za koji dan. To ne bi bilo dobro da se desi kod nas, jer bi situacija bila daleko gora nego sve koje smo do sada imali. Onda u ovakvom okruženju kada se postavi pitanje, ne želim da pričam o prioritetima, verovatno gospodin Mrkonjić je u pravu itd, ali kad se postavi i kao tehnički problem kako ta sredstva da se plasiraju, kako da se koriste, nailazi se na ogroman broj iznenađenja, odnosno sve što lepo zvuči ne mora da znači da će na kraju da ima bilo kakav dobar rezultat. Da vas obavestim, poštovani građani, napokon je Dušan Lalić izašao iz Narodne banke Srbije. Sada je šef jednog predstavništva stranih banaka, a ja vas podsećam da je gospodin Lalić bio vrlo aktivan kada je tražio gde su pare na Kipru i sudeći prema njegovom saopštenju, ovo vam dajem kao savet da potražite gde mogu da se nađu mnogo jeftinije pare, da je Narodna banka tokom 2001. i 2002. godine podnela 436 krivičnih prijava. Nijedna nije uzeta u razmatranje, a znate ko je istražni sudija bio zadužen? Poštovane demokrate, Goran Čavlina. Podneto je preko 12.154 prijava za privredne prestupe i oko 1.900 prijava za prekršaje. Ništa nije rešeno i vidi formirana Vlada. Formirana Vlada. Sada imam dokumentaciju koliko ima policijskih firmi u Srbiji. Verovatno je svaka treća. To su one koje su najuspešnije, koje ne mogu da izgube ni na jednom od poslova. U takvom ambijentu, opravdani investicioni zahvati, vođenje računa o prioritetima, mogućnost angažovanja, multipliciranja itd. sve pada u vodu. Zašto? Zato što ne postoji ambijent da se to uradi, pored indeks mafije, putne mafije, naplatne mafije, one smećarske mafije, još nije otvoreno pitanje ove ugljarske mafije, to čekaju ovi iz Lazarevca, jednostavno gde god se okrenete imate mafiju. Više ne mogu da slušam o ovim pametnim brojilima. Već 30 godina slušam o tim brojilima. To je bio rat između "Iskre" i "Elektronske industrije". Još pre 25 godina. Sada ćemo da dobijemo pametna brojila, pošto smo dobili i pametne zgrade. Vidite da se grabe ovi da kupuju stanove u pametnim zgradama. Verovatno su suprotnog kvaliteta korisnici tih zgrada pa su im potrebne pametne zgrade, kada nisu pametni stanari, makar zgrada neka bude pametna. To je, gospodine Mrkonjiću, vama poprilično poznato, nemate vi potrebe meni da odgovarate pošto su ovo sve teme koje se tiču finansija, a ne one građevine. Mene ništa ne može da iznenadi zato što ne verujem DOS-u, ne verujem Evropskoj uniji, ne verujem NATO paktu, ne verujem SAD. Toliko sam bogat zato što ne verujem, kao što nisam verovao pre dva meseca kada je glavni ideolog Demokratske stranke telefonom pozvao nekoga tamo iz nekog sela koji mu je rekao da je sve u redu sa mlekom. Napade nas ovde što smo rekli da nešto nije u redu sa mlekom. Sada ne može da nam odgovori pošto je i Tadić shvatio da nema mleka. To su ti okviri u kojima se kreće ova vlast. Naravno, kao opoziciona stranka, pošto znamo šta može da se desi sve, pratimo sve ovo, ne možemo da damo blanko podršku za ovakve projekte, jer znamo da će posledice biti daleko lošije, jer kada vam neko kaže – glasajte za mene, zaposliću 200.000 ljudi, pa se otpusti 250.000 ljudi, izvinite, molim vas, jedanput čovek može da pogreši, drugi put može da pogreši, treći put može da pogreši. Šta ćemo dalje? Imamo da kažemo jednu šalu na kraju – Amerikanci kada računaju kako su izašli iz recesije i krize oni prvo gledaju kakav je promet muškog donjeg rublja. Ako raste potrošnja muškog donjeg rublja, onda su Amerikanci na izlasku iz krize. Kod nas kažu trajno potrošna dobra vozila. Mesečno pada po 20% potrošnja tražnje za vozilima. Pogrešan trenutak, pogrešan ambijent. Hvala.
Hvala, gospodine Krasiću. Ostalo je 40 sekundi. Hoće vam biti dovoljno gospodine Jojiću? Sumnjam, ali hajde da probamo. Izvolite, imate reč.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, u sklopu ovih diskusija koje su vođene u pravcu ove tačke dnevnog reda koju vi obrazlažete pred narodnim poslanicima samo bih pitao da li ima izgleda da Vlada preduzme neke mere da se poboljša prevoz građana Pančeva putem "Beovoza", dakle od Pančeva do Beograda, kao što se to čini u ostalim delovima oko Beograda. S obzirom da godišnje milion i 200 putnika iz Pančeva koristi prevoz "Beovoza" i građani, tj. studenti i radnici na mukama su kako to pitanje da reše. Drugo, ako mi dozvolite, gospodine ministre, vidite iznesite na Vladi ako možete slučaj dečijeg obdaništa, iako nije u sklopu vaše tačke dnevnog reda, na Divčibarama. Pančevo ima svoje obdanište i inspekcija je zatvorila obdanište, a 5.000 korisnika, plućnih bolesnika, pretežno dece koristi to u prirodne svrhe i za lečenje, pa slobodno iznesite na Vladu. Hvala vam.
Hvala i vama. Iskorišćeno je 20 sekundi duže od dozvoljenog vremena. Reč ima gospodin Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, izglasavanjem tri predlog zakona na ovo potvrđivanje ugovora o garanciji i jednog predloga zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu koji su danas na dnevnom redu, javna preduzeća, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, a samim tim i sama Vlada Republike Srbije i što je najvažnije svi građani Republike Srbije biće zaduženiji za dodatnih 340 miliona evra. Ima li Vlada Republike Srbije mandat da sve građane dodatno zadužuje? Nisam se bavio grejs periodima, euriborima, maržama, provizijama, koje su po mom mišljenju karakteristike ovih ugovora. Znam da ćete probati da nas ubedite da su to najpovoljniji uslovi, ali ću vam ukazati na određene manjkavosti ovih predloga zakona. Što se tiče Zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji EPS za Projekat zamene brojila u iznosu od 40 miliona evra, složiću se sa činjenicom da su 90% postojećih brojila neprecizni, prepravljivi, elektromehanički uređaji prosečne starosti oko 25 godina i samim tim njihova zamena je neophodna. Međutim, ovde se nameće nekoliko pitanja. Ovakvim tehničkim rešenjem, odnosno ugradnjom pametnih brojila, sigurno će se smanjiti gubici u distribuciji električne energije. Kako, gospodine ministre, mislite da ćete na taj način povećati i stepen naplate, kao što ste i naveli u obrazloženju zakona? Taj stepen naplate isključivo i prvenstveno zavisi od standarda i kvaliteta života građana Srbije, odnosno potrošača električne energije, a nikako od pametnih brojila kojima ćete meriti utrošenu električnu energiju. Omogućite građanima Srbije da mogu da se zaposle, a ne da svakodnevno gube posao. Omogućite im lični dohodak za pristojan život, a ne za preživljavanje. To je ključ povećanog stepena naplate i poreza i električne energije i svih ostalih dažbina. Ne znam da li ste se zapitali imaju li građani od čega da plate utrošenu energiju i povećaju taj vaš stepen naplate bez obzira o kojim brojilima i merili utrošenu električnu energiju. Ugradnjom pametnih brojila planirate smanjenje operativnih troškova i komercijalnih i tehničkih gubitaka u distribuciji električne energije. Sve te uštede, složićete se, imaće svoj finansijski efekat. Da li to znači da će taj finansijski efekat preliti kroz cenu električne energije? Da li to znači da će cena električne energije pojeftiniti ili ćete te uštede usmeriti na neku drugu nepoznatu stranu? EPS će sigurno imati, ali kakav boljitak će imati građani RS nabavkom tih pametni brojila u iznosu ti 40 miliona evra. U dosadašnjoj praksi pretplatnici, odnosno korisnici električne energije su bili u obavezi da kupe i ugrade brojila koja su naknadno predavali EPS na korišćenje. Da li će i sada trošak nabavke i ugradnja tih pametnih brojila pasti na teret tih 250 hiljada fizičkih lica i sedam hiljada firmi, kao ste planirali? Imamo opravdanu sumnju da će kroz komplikovane račune za utrošenu električnu energiju, koja gotovo niko ne može da dešifruje, da ćete vi u stvari fakturisati i naplatiti, i samim tim oteti 40 miliona evra od građana Srbije. Ako je tako, zašto ste uzeli kredit na 12 godina, ako je namera EPS da taj novac od potrošača naplati kroz tri, šest ili dvanaest mesečnih rata, odnosno računa za električnu energiju? Dva su ključna pitanja na koja bih zbog građana RS voleo da dobijem precizan odgovor. Prvo je – da li će uštede nastale nabavkom i ugradnjom pametnih brojila rezultirati pojeftinjenjem električne energije? Drugo, ne manje bitno potanje – da li će cena nabavke i ugradnje pametnih brojila biti još jedno opterećenje skromnih budžeta građana Srbije ili ne? Što se tiče zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu Železnica Srbije za rehabilitaciju dela pruge duž Koridora 10, zna se da je zaduživanje od 100 miliona evra samo kap u moru potrebnih sredstava za izgradnju celog Koridora 10. ukupna procenjena vrednost, odnosno ukupna procenjena vrednost z a okončanje ovog posla su uiznosu od 4,6 milijardi evra. Ovo zaduženje čini svega nekih 2%. Ima li Srbija i snage i kapaciteta da ovaj posao uradi, ako se zna da je 767 kilometara pruge kroz Srbiju najslabija karika železničkog Koridora 10, čija je ukupna dužina 2528 kilometara, a jedna trećina i to ona najslabija trećina otpada na pruge koje na žalost prolaze na moju veliku žalost kroz Srbiju? Srbija je prema Evropi preuzela obavezu da do 2020. godine završi železnički Koridor 10 na celoj dužini, od Hrvatske granice do Beograda, preko Niša do granice sa Makedonijom, kao i severni istočni krak sa Makedonijom, kao i severni i istočni krak do Subotice i Dimitrovgrada. Ovakvim tempom tu obavezu Srbija sumnjam da će ispuniti. Srbiji je neophodna elektrificirana dvokolosečna pruga opremljena za mešoviti saobraćaj i za brzinu od 160 kilometara na sat. Međutim, sumorna realnost srpskih železnica je da polovina Koridora 10 nije pripremljena za velike brzine ili nije pogodna za teretni saobraćaj, ili nije elektrificirana. Ukupni saobraćaj između Nemačke i Turske, čak 90% ide preko Mađarske, odnosno Koridorom 4, koji je za nekoliko stotina kilometara duži. Kako i ne bi koristili Koridor 4 kada je samo deo Koridora 10, bar onaj koji prolazi kroz Srbiju, od Beograda do granice sa Hrvatskom dvokolosečna pruga. Prosečan brzina na srpskim prugama je 50 kilometara na sat, dok je po evropskim železničkim standardima neophodno podići brzinu na 160 kilometara na sat. Kada će se to ovim tempom, gospodine ministre, desiti u Srbiji? Ono što na prvi pogled bode oči u ovom Predlogu zakona što ste u razlozima za potvrđivanje zakona naveli da će 100 miliona evra biti utrošeno na revitalizaciju pruga duž ključnih deonica Koridora 10, dužine oko 112 kilometara i nabavku, opet, oko 15 višesistemskih lokomotiva. Po inženjerskim standardima, a i vi i ja smo gospodine ministre inženjeri, ne postoji definicija pojma oko. Šta znači rehabilitacija pruge dužine oko 112 kilometara? Da li je to 80, 100 ili 150 kilometara? Mislim da je bilo potrebno jedno preciznije objašnjenje. Na kojoj lokaciji će duž Koridora 10 biti izvršena revitalizacija? Da li je urađen projekta rekonstrukcije? Koliko je to oko 15 lokomotiva, 10 ili 20? Koliko će koštati međunarodni konsultanti koji će pružati pomoć u nabavci i realizaciji ovog projekta? Da li su nam ti međunarodni konsultanti i neophodni gospodine ministre? Ne znate ni lokaciju, bar je niste naveli, ni ukupnu dužinu pruge koju ćete revitalizovati, ne znate ni broj ni vrstu elektrolokomotiva, ne znate koliko će koštati međunarodni konsultanti, ali znate da će to građane Srbije koštati 100 miliona evra i da će zaposliti, istine radi, samo propagandno desetine hiljada radnika. Cilj ovog projekta je da se kroz Srbiju ukine određeni broj laganih vožnji i najveće dopuštene vrate na nivo približan projektovanom stanju. Ovde ste posegli za odokativnom procenom približnih brzina i znatno povećane pouzdanosti. Što se pouzdanosti tiče plašim ste da će nam se desiti efekat kao kada nulu pomnožite bilo kojim brojem, rezultat će uvek biti nula. Zbog ukazanih nedostataka, SNS će glasati protiv ovog predloga zakona i dodatnog zaduživanja građana Srbije. Hvala.
Devet minuta vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, činjenica je da u svakom dnevnom redu imamo po par zaduženja i par garancija. Zaduženje javnih preduzeća najbolje pokazuje u kojoj je situacija srpska ekonomija, najbolje pokazuje da smo iscrpili sve neke mogućnosti kada je u pitanju privatizacija, kada je u pitanju zaduživanje privatnog sektora. U situaciji smo da nemamo više šta da ponudimo u procesu privatizacije. Za prodaju su ostalasamo velika kapitalna preduzeća kao što je Telekom, sve ostalo je prodato kako je prodato. Kakvi su efekti tih privatizacija, to ponajbolje znate ali je činjenica da je to otišlo u tekuću proizvodnju i da je jako molo otišlo u neke kapitalne investicije. Danas smo zato u situaciji da posle deset godina otkako smo imali te čuvene promene iz 2000. godine, da još uvek neki elementarni kapitalni objekti, kao što rekoste, auto-put Koridor 10, nisu urađeni da moramo da idemo na zaduživanje, da moramo na neki način da zadužujemo i generacije iza nas, jer bez obzira što su nam ovi projekti i te kako potrebni, bez obzira što će to značiti upošljavanje dela radne snage, građevinske operative u ovom trenutku vraćanje tih dugova, ta zaduženja biće kamen oko vrata budućim generacijama. To kažem zato što ako pogledate budžet koji je isto tako tačka dnevnog reda prethodna, vidite da imamo strahovito nizak privredni rast, privredni rast od 1,5%, to je mogao bih reći smešno, to vam otprilike znači, tu su ekonomisti, mogu bolje da preračunaju, da ćemo za 50-60 godina uspeti da udvostručimo BDP, otprilike to znači da ćemo možda za 50-60 godina uspeti da u Srbiji obezbedimo platu od 600 evra, to je strahovito malo, to je zanemarljivo, to ponajbolje pokazuje koliko je loša ekonomska politika koja se do sada sprovodila i koju nastavljate da sprovodite i kroz ove zakone koje nam predlažete. Ipak, čisto zbog građana Srbije, važno je da se kaže da danas u ovom dnevnom redu o kome raspravljamo imamo zaduženje od nekih 450 miliona evra. Ako to prebacite na četvoročlanu porodicu u Srbiji, to znači otprilike da ćete kroz ovu tačku dnevnog reda samo da ih zadužite, svaku porodicu u Srbiji, za nekih 200 evra. Ako vas podsetim da smo prethodnim dnevnim redom imali onaj komercijalni zajam za pokrivanje deficita u budžetu, da smo imali od 250 miliona nekih 50 miliona garanciju za JAT, da smo imali, čini mi se, za carinu od strane kineske vlade ili kineske neke banke isto tako kredit od tridesetak miliona evra. To je nekih 330 miliona. Znači, mi smo pre samo nedelju dana istu tu četvoročlanu porodicu u Srbiji zadužili za još nekih 150 evra. Mi smo do sada imali rast javnog duga, od kada je ova Vlada, od 2008. godine pa na ovamo, koji je dnevno rastao za nekih 2,7 – 2,8 miliona evra. Ali, u poslednjih par meseci činjenica je da što garancije, što direktni krediti taj javni dug počinje da raste aritmetičkom progresijom. Očigledno je cilj da se bilo šta u ovoj situaciji, kada sve staje u Srbiji pokrene, pa bez obzira na cenu i to je na neki način pokazatelj efikasnosti ove Vlade, ali koliko su ti nepovoljni krediti može da se vidi i kroz činjenicu da danas bankari, kako u svetu, tako i u Srbiji, prolaze jako dobro, da uspevaju da bitno uvećaju svoj kapital baš zahvaljujući ovako siromašnim zemljama, zahvaljujući ovako nesposobnim vladama koje uzimaju kredite ne pitajući za uslove pod kojima se oni uzimaju. Želeo bih da kažem da dugoročno sasvim sigurno imaćemo problema sa ovim kreditima. Imaćemo probleme da ih vratimo. Ne sumnjam da ćemo imati kratkoročne efekte i da će biti značajni za ovaj trenutak, ali očigledno je da privredna politika sa kojom nastupa ova Vlada nije održiva, da ovakav privredni rast koji se pre svega zasniva na uslugama, a ne na industriji, ne na razvoju poljoprivrede, prerađivačke industrije, ne može da opstane. Bez ozbiljnog izvoza nema ni šanse za vraćanje ovih kredita jer, kao što znate, i MMF vas je ograničio, ograničio vas je na 45% javnog duga u odnosu na BDP. Svesni su i oni da sa ovim zaduženjima ne možemo da idemo do veka. Važnije im je da vratimo ono što smo već uzeli, što smo uzimali u prethodnih 10 godina. Zbog toga su se i opredelili za jednu takvu meru. Možda je zgodno da u ovom trenutku podsetim sve vas, da podsetim i javnost, evo, imao sam prilike da i od gospodina predsednika Republike, gospodina Borisa Tadića, čujem lično kako kaže da ćemo u narednom periodu morati da se oslonimo na ono što sami proizvodimo. Očigledno je da Vlada i predsednik Republike ne misle isto jer idući u neka dalja zaduživanja na neki način negiramo samog predsednika Republike i njegovo viđenje perspektive neke srpske ekonomije. Da krenemo konkretno, kada su u pitanju ova četiri zajma, odnosno ugovora o garancijama. Meni je ponajviše zasmetao ovaj koji se odnosi na EPS, u onom delu u kome za svu neefikasnost energetskog sektora na neki način prebacujemo na građane Srbije, činjenicu da želimo da imamo brojila sa daljinskim očitavanjem i isključenjem građana, a da potpuno zanemarujemo sve one probleme koji su mnogobrojni kada je u pitanju energetska efikasnost danas u Srbiji. Znači, i održavanje postojećih postrojenja i organizacija energetskih službi, nedovoljna ulaganja, zastarela tehnologija koju imamo danas u našim industrijama, isto tako, nekorišćenje otpadne energije, alternativne izvore energije koje smo u potpunosti zapostavili. Očigledno je da po mišljenju mom, a uveren sam i skoro svih poslanika SNS, u ovoj oblasti, u oblasti energetike, ima mnogo više i mnogo ozbiljnijih prioriteta nego što je to zaduživanje od ovih 40 miliona evra za brojila za daljinsko očitavanje. Činjenica je da samim tim nećemo bitno da popravimo ni efikasnost sistema energetskog, niti da ćemo uspeti bitno da naplatimo sva ona zaostala potraživanja jer uveren sam da je velika većina građana spremna i željna da plati električnu energiju, ali da je u takvoj ekonomskoj situaciji da veliki broj njih ne zna šta će pre jer su režijski troškovi danas, uz hranu, ono skoro jedino što građani pokušavaju da plate od svojih i ovako skromnih zarada. Uopšte uzev, ono što je u ovom sporazumu još problematičnije, možda po meni, to je ova obaveza koju ovim ugovorom vi prihvatate, znači, da donesete zakon do kraja 2010. godine, ne znam da li su moje kolege poslanici to primetili, kojom će Agencija za energetiku dobiti značajnija ovlašćenja kada je u pitanju određivanje tarife. Očigledno je da se ide na liberalizaciju tržišta električne energije. Mi smo neke sporazume i dogovore već imali na nivou jugoistočne Evrope i EU u celini, ali se ovde postavlja jedno opravdano pitanje – da li je ovo prihvatljivo u ovom trenutku, u trenutku kada je cena električne energije socijalna kategorija, kada je dobar deo stranih investicija koje su se svele na zanemarljivih 500 miliona evra, a trebalo bi da budu znatno više, dolazi i zbog toga što Srbija danas raspolaže jeftinom energijom? Potpuno smo svesni i mi iz SRS da je takvo stanje dugoročno neodrživo, ali činjenica je da je to jedan od načina da konkurišemo privredama u okolini i zahvaljujući ceni električne energije uspeli smo da privučemo izvestan broj stranih investicija. To što bismo već od početka naredne godine ovoj agenciji dali veća ovlašćenja, to što bi ona bitno uticala na cenu električne energije, bitno bi uticala i na ukupnu privrednu situaciju u Srbiji, pre svega uticala bi na inflaciju jer znate da električna energija bitno utiče na cenu proizvoda koje naša privreda plasira, znači, pre svega na inflaciju. Isto tako, smatram da je na neki način nemoralno na kraju mandata ove Vlade jer mislim da smo svi saglasni da ćemo u toku naredne godine imati vanredne izbore, ova Vlada se odlučuje da povećava cenu električne energije, indirektno bežeći od odgovornosti i prebacujući odgovornost na Agenciju za energetiku. Sve u svemu, ovakav ugovor je više nego neprihvatljiv od strane SNS. Verujem da će biti jako štetan i za sve građane Srbije i da građani Srbije, privreda Srbije, danas nisu u situaciju da prihvate povećanje cene električne energije, bar značajnije, a ovakvo rešenje sasvim sigurno značiće značajnije povećanje cene električne energije. Kada je u pitanju ovaj ugovor o garanciji u vezi Železnice Srbije, to je još nekih 100 miliona evra. Stvarno ne znam da li Železnica Srbije uopšte ima mogućnosti da vraća i one zajmove koje je uzela do sada. Da li ona ostvaruje dobit? Koliko znam ostvaruje gubitak i plašim da će deo ovih garancija u stvari biti krediti Republike Srbije da neće biti sama Železnica u stanju da ih vraća. Petnaest elektrolokomotiva najbolje pokazuje kakvo je stanje kada je u pitanju pružna infrastruktura, to najbolje pokazuje da dobar deo naših pruga nije elektrificiran jer biste imali neke sasvim druge lokomotive, osim toga, pitanje je da li se ovih 112 kilometara koji nameravate da rekonstruišete znači i to ono što je velika nepoznanica za sve poslanike, da li znači da ćemo dobiti manje zastoja na prugama, da li će saobraćaj, da li će se odvijati brže, da li ćemo doći do nekih brzina koje zadovoljavaju koliko toliko standarde EU ili ćemo potrošiti novac a biti i dalje pod znakom pitanja da je EU u pitanju, da li ulagati u Srbiju ili tražiti neke alternativne koridore. Da li će nas ta železnička infrastruktura možda i zaobići u nekom narednom periodu, jer je očigledno da godine koje su iza nas jesu godine neulaganja u Železnicu i sasvim sigurno ova sredstva nisu dovoljna da bi se ona revitalizovala i da bi bitno odgovorila trenutku u kome živimo. Ova dva druga zajma za most Zemun-Borča, ova obilaznica oko Beograda, bez sumnje su nam potrebni i ne sumnjam, gospodine ministre, da ste vi u pravu kada kažete da Beogradu trebaju još četiri mosta. Ono što kao Pomoravac, kao Jagodinac nekako primećujem, da veliki broj ovih garancija, da veliki broj ovih zajmova odlazi za Beograd, i za okolinu Beograda. Nekako stičem utisak, a mislim da biste i vi trebalo kao Vlada da izađete pred nas, da nam obrazložite koliko ih je u ovih godinu dana, a imam neki podatak da smo blizu 40 garancija odobrili, što javnim preduzećima, što kredita. Da je velika većina tih kredita i garancija otišla u Beograd, eventualno Novi Sad, taj potez Beograd – Novi Sad, da se jako malo ulaže u unutrašnjosti Srbije, znači, južno od Bubanj potoka, malo toga je urađeno ako ne računate auto-put, mislim da ima potrebe i za ovim auto-putem od Pojata. Zašto ne uzmete kredit, zato ima potrebe, i da se završi ovaj auto-put prema Kragujevcu, radi se iz parčića, rekao bih, po par kilometara čisto u nekim predizbornim kampanjama, mislim da mnogo više treba ulagati u unutrašnjosti Srbije, neka zalaganja da se eventualno ta velika razlika u regionalnom razvoju promenom Ustava popravi čista je demagogija, a činjenica da danas ovakav privredni sistem, ovakav privredni rast koji se zasniva na uslugama, a mesto uslugama i velikim centrima jer su tu najmanji troškovi, znači Beograd, Novi Sad i opštine između ta dva centra ne daje nikakvu šansu nama u unutrašnjosti dogod se ova vlada ne okrene u industriji, dokgod se ne okrene proizvodnji. Ta industrija, ta proizvodnja, njoj je mesto u unutrašnjosti Srbije, jer jedino tako imaćemo šansu i mi iz unutrašnjosti da živimo nekim životom koji priliči vremenu u kome svi danas živimo. Mislim da generalno što se SNS nećemo principijelno podržati ove predloge zakona, pre svega zbog toga što se sa zaduživanjima i sa ovakvom ekonomskom politikom ne može ostvariti bilo kakav boljitak za građane Srbije i u danu za glasanje kao što je rekao moj kolega malo pre, nažalost, moraćemo da glasamo protiv ovakvih zakona. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Antiću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96.? Za reč se javio ministar. Izvolite.
U paketu ću sada da odgovorim sve ovo što ste do sada govorili, neću nabrajati imena ljudi da ne bi bilo replike, sem mom drugu Jojiću, da odgovorim, 12. decembra usvaja se novi red vožnje. U novi red vožnje biće sigurno ugrađeno više vozova na relaciji Pančevo-Beograd nego što je sada. Nadležne u Vladi ću obavestiti sutra ujutru, ako ne i večeras, za obdanište dečije na Divčibarama. Naravno da je meni potpuno jasno da kritika od strane opozicije treba da bude ovakva kakva jeste. Šta mi nije jasno? Mora da bude elementarno poštenje, ali ovo je za mene najviši dom srpskog parlamentarizma i tu moramo biti stvarno iskreni. Do sada nisam imao prilike da kažem, žao mi je što malo poslanika ima, ali sam dužan pred građanima Srbije da kažem istinu. Treći put podvlačim i molim da se time ne manipuliše, to ne valja za stranke koje tako postupaju. Danas se radi na 172 kilometara auto-puta na Koridoru 10, a ko ne veruje, neka sedne sa mnom u kola večeras i proći ćemo ceo Koridor. Dakle, od Beške do Horgoša i Kelebije, 112,5 kilometara. Most Beška je sam dugačak 2,5 kilometara. Oko Beograda obilaznica Dobanovci-Batajnica, tender završen, firme dobile posao, pripremaju se za realizaciju. To je 10 kilometara, plus Batajnica. Od Dimitrovgrada do Pirota, danas je otvorena druga deonica, 25 kilometara se već realizuje, gradi se i od Levosoja do srpske kuće 8,5 kilometara ili deset kilometara, tender završen, dobili Grci, pripremaju se ljudi da grade. Dakle, što se tiče tog podatka, to danas predstavlja najveće gradilište u Evropi, ne da se hvalimo, nego znamo da smo u Koridor 10 ušli puni snage. Izgrađeno je 50 kilometara, pola auto-puta, 20 kilometara na severu, 20 kilometara na jugu, nema gospodina Rize Halimija, i 10 kilometara obilaznice oko Beograda. To je tako. Mi danas tražimo 40 miliona od Evropske banke za obnovu i razvoj i taj novac se odnosi na deonicu između Orlovače i Bubanj potoka, to je deonica dugačka 12 kilometara, prva polovina je 5,5 kilometara, i na tih 5,5 kilometara se to odnosi. Tu smo već završili tender za tri mosta, dobila su naša preduzeća, namerno to govorim, ali nemojte me terati da posao odgovara svetskim bankama i zašto to tako radimo i radi se tunel Straževica već dve godine. Dakle, to su pare koje neposredno ulaze u proizvodnju. Većinu ovoga što sada govorim dobila su naša preduzeća. Molim vas, tu je i "Alpina", i ona zapošljava 500 naših radnika. Takvo je stanje na Koridoru 10 i molim da se to prihvati i proveri i da više o tome ne govorim. Ovo namerno govorim zbog toga što poslanici koji ipak manipulišu tim informacijama da to više ne rade. Molim da to više ne rade. Tenderi su raspisani za još 40 kilometara auto-puta i to od Grabovice do Grdelice 8,5 kilometara i od Neradovca do Vladičninog Hana 26 kilometara. To su krediti Svetske banke, ona traži druge uslove, idemo na tri meseca, pa tri meseca tenderi i onda se ulazi u realizaciju. U momentu kada se raspiše pretkvalifikacija ili kvalifikacija, tog momenta možemo da brojimo rokove i da kažemo kada će nešto biti gotovo. Tada za mene kao inžinjera počinje posao. Sve ovo ulazi u rok maj 2012. godine. Naravno, desiće se da negde i prođemo taj rok, ali molim vas, ako znamo koliko gradimo, valjda neće biti zamerke ako negde i promašimo. Što se tiče podsećanja na to šta su prioriteti ove vlade, podsećam da prvi put, koliko pamtim, a pamtim dugo, 40 godina, Srbija ima svoje prioritete, naravno verifikovane kroz Nacionalni savet i Vladu Republike Srbije. Nacionalni savet vodi lično predsednik države gospodin Tadić, i to je dobro, i pustite čoveka i da obilazi gradilišta, nemojte ga kritikovati, to je podrška tim ljudima koji tamo rade. Dakle, Nacionalni savet je utvrdio prioritete koji kažu, broj jedan Koridor deset, putni i železnički, lepo je govorio kolega Babić i nemojte da me replicirate ako vam ime pominjem, čovek je lepo govorio o železničkom koridoru i neću da komentarišem. Rekao je sve cene, samo rok bi trebalo da bude 2017. godina, a ne 2020. godina, toliko. To je što se tiče toga. Drugi prioritet je taj tzv. koridor 11 za koji se borimo tek da bude koridor, a to je auto-put i pruga od Beograda do Čačka i Bara i od Beograda ka Vršcu i Temišvaru. Videli ste, skoro je bila zato i završena studija fizibiliti za prugu Beograd – Bar i to je ono što je drugi prioritet. Tu smo otvorili radove na jednoj deonici, 12,5 km, rade naša preduzeća, baš da pokažemo bankama koje su zainteresovane da smo krenuli u realizaciju svih projekata. To je dobro i tako treba i da radimo. Danas, sutra i prekosutra pregovaramo još sa nekim preduzećima iz inostranstva i videćemo kako će se odvijati radovi na tom koridoru. Ono što je za mene najvažnije, iz kredita o kojima razgovaramo i zove se ruski kredit, tu su beogradski železnički čvor, to jeste i moja slaba tačka, mora da se završi i pruga Valjevo – Loznica. To mislimo da finansiramo iz kredita ruskih. Ta strategija je ono što danas Vlada Srbije ima i na čemu će istrajati po cenu bilo kakvih kritika, verujte to je ono što Srbiji treba i o tome više neću da govorim. Nažalost, ima i stvari koje nismo mogli da uradimo, a o brojilima neću da govorim ništa, jer nije moja tema. Kredite za mostove sam već rekao. Beogradu pored ova dva mosta treba još dva mosta, to je jedan metro most i moramo biti sigurni za to i to sigurno i jedan most koji ide gore oko Vinče i koji završava krug obilaznice oko Beograda, i koji je vrlo važan i ne samo zbog ovog o čemu sam malopre govorio, nego i zbog obilaska opasnih tereta van Beograda. To je ono što Vlada Republike Srbije planira da uradi. Naravno, još jedanput podsećam, nemojmo vezivati ovakve investicione programe za jednu vladu. U normalnim zemljama to radi više vlada, odnosno onoliko koliko treba. Nemojmo sa promenom jedne vlade rušiti celu koncepciju koja se odnosi na saobraćaj. To je suština što tražim i molim vas poslanike koji sedite ovde u parlamentu. Još jedanput, puno sam naučio, bez obzira što sam ovako malo iritiran diskusijama pojedinih drugova koji ipak neće da vide ono što vide, a sigurno će Vlada Republike Srbije insistirati na tome da ove poslove rade naša preduzeća. Na kraju, 950 miliona dolara poslova je otvoreno u ovoj i prošloj godini na realizaciji projekata infrastrukture. Pošto se vratila gospođa Tabaković, koja mene na tu temu najbolje razume, moram da kažem, BDP naš ako je 35 milijardi, a ne znam koliki je Jorgovanka, ako jeste, traži dve, dve i po milijarde investicija. Ako mi u infrastrukturu uložimo milijardu godišnje, mi smo onda stabilizovali privredni razvoj zemlje, to zapamtite, druga milijarda verovatno će ići u privredne objekte i to bi trebalo da znaju svi poslanici u ovom parlamentu. Kad opet govorimo o tim radnim mestima, insistiram i žao mi je što nisam doneo čaršav koji je ovde bio malopre pokazan u drugom kontekstu naravno, koji pokazuje tačno koliki je broj radnika i ljudi koji rade na projektu, sada samo na severnom kraju koridora deset, a koliko njih opslužuje taj koridor deset. Molim vas, ono što je vrlo važno, ne može samo auto-put da grade građevinci, oni ljudi koji opslužuju to takođe učestvuju u realizaciji tog projekta, a njih je daleko više od samih na trasi. Tehnologija građenja auto-puteva je takva danas da mašine same završavaju veći deo posla, ali zato u pripremi u kamenolomima, u naftnoj industriji, u preduzećima itd., jedan od najvećih problema, hajde da kažem, malo idem u digresiju, upravo oko prevoza materijala. To je ključna tačka danas za završetak celog koridora deset. Ogromno je, 300.000 i to nama treba dovesti iz kamenoloma i mi nemamo lokomotive, 75 lokomotiva danas ŽTP Beograd, a nama treba još deset lokomotiva i treba da raspišemo tender i da kupimo još deset lokomotiva danas. Prema tome, to su problemi koji govore kroz ove kredite o kojima govorite. Moja obaveza jeste da brinem o tome, naravno, ne vaša. Vama sam opet duboko zahvalan i na razumevanju i na želji da pomognete. Molim još jedanput da se bar oko nekih pitanja, govorim pre svega oko nacionalnog programa saobraćaja, stvori konsenzus u ovoj Skupštini. Bio bih ponosan i odmah ću dati ostavku tog dana. Hvala.
Hvala vama. Dobili ste aplauz, iako ste nas grdili, to je to. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o zajmu za kredit za povlašćenog kupca za Projekat most Zemun – Borča sa pripadajućim saobraćajnicama, između Vlade Republike Srbije kao zajmoprimca i Kineske Export-Import banke kao zajmodavca; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (EPS Projekat za brojila) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj ; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (Železnice Srbije: Koridor 10) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj; Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora o garanciji (Obilaznica oko Beograda/B) između Republike Srbije i Evropske investicione banke i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o slobodnoj trgovini između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kazahstan. Ovim smo završili današnji rad. Sednicu ćemo nastaviti sutra, 25. 11. 2010. godine, u 10.00 sati. To je poslednji četvrtak u mesecu, odmorite se i obnovite energiju, čeka nas fina analiza rebalansa i ozbiljno ispitivanje Vlade. Zahvaljujem.