Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne Skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o broju prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 111 narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Gordana Čomić i Ljiljana Kosorić. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju ministar kulture i informisanja Ivan Tasovac, državni sekretar u Ministarstvu kulture i informisanja Saša Mirković, načelnik odeljenja u Ministarstvu kulture i informisanja Snežana Pečenčić i rukovodilac grupe u Ministarstvu kulture i informisanja Dejan Stojanović. Primili ste amandmane koje ste na Predlog zakona podneli narodni poslanici. Primili ste izveštaje Odbora za kulturu i informisanje, Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Kao što smo u načelnoj raspravi gospodin Pavićević i ja, nema nikakvog opravdanja da se produži rok za sprovođenje ovog zakona. Ne postoji nikakav razlog koji može da nas ubedi da će pomeranje roka za nekoliko meseci da promeni bilo šta u ovoj oblasti. Opravdanje da su za to krivi neki neodgovorni ljudi u medijima, neodgovorni ljudi u lokalnim samoupravama, pre svega, nikako ne može da stoji, jer je Vlada Srbije kao izvršni organ nadležna za to da sprovodi zakone i ne može da prebacuje svoju odgovornost na nekog drugog. Ako neko opstruiše sprovođenje zakona, za to moraju da postoje sankcije i ti ljudi su trebali da budu upozoreni, a onda oštro upozoreni, pa onda upozoreni poslednji put, a konačno, trebalo je da Vlada preuzme tu situaciju u svoje ruke. Imamo jasnu situaciju da država, lokalne samouprave, Pokrajina Vojvodina treba da izađu iz medija i tu nema nikakve sumnje u to, niti nesaglasja, ali očigledno je da ova Vlada nije sposobna da sprovede jedan takav projekat. Stvar je vrlo jednostavna. Opstruisanjem rada, odnosno opstruisanjem primene zakona od same Vlade, mi dobijamo društvo koje nikako ne može da se zove društvom vladavine prava, ne možemo da se zovemo uređenim društvom, ne možemo da se zovemo državom koja može da garantuje svojim građanima primenu zakona koji donosi ova Skupština, čak i kad su ti zakoni dobri i to je nešto što ne može da dobije našu podršku.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević I vi hoćete po istom amandmanu? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine gospođo Gojković, ministre Tasovac, mi smo i u načelnoj raspravi ovde saopštili da je sadržina ovog Predloga zakona, poštovana gospodo, u sudaru sa jednim od osnovnih načela našeg Ustava, a to je načelo vladavine prava koje je članom 3. našeg Ustava sadržinski definisano. Ministar Tasovac nam danas, poštovana gospodo, predlaže da biramo između vladavine prava kao jednog od osnovnih principa i njegove želje i želje Vlade da se produži rok za privatizaciju medija. Ministre Tasovac, još jednom vas molim da razmislite. Pa, ne možemo mi ovde sebi da dopustimo, to ne smemo da uradimo kao narodni poslanici, da biramo između jednog od najvećih principa svake savremene konustuticionalne demokratije, a to je princip vladavine prava i ideje da se produži rok za neke medije za koje se pokazalo da oni koji ih vode nisu uradili neku stvar. Poštovana gospodo, 2. avgusta smo ovde svi zajedno poručili da to 1. jula mora da se obavi jedan posao. Posao nije obavljen, a danas treba da poručimo da ono, ministre Tasovac, što je moralo da se uradi do 1. jula, a što nije, poštovana gospodo, urađeno do 1. jula, sada mora da se uradi do 31. oktobra, a da se nikakvo pitanje odgovornosti ne postavlja za ono što je moralo, a što nije urađeno. Ministre Tasovac, ko će nama sada više da veruje da sada mora da se uradi ono što je moralo da se uradi do 1. jula, a što nije urađeno. Ministre Tasovac, vi ste napisali ovde da vama nije jasno kako se ovim Predlogom zakona krši vladavina prava. Evo, ja vam kažem sada kako se krši. Ko će da nam veruje kada poručimo da mora, pa se to ne uradi, da će zaista morati do 31. oktobra. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović i Balša Božović. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, predsednice Narodne skupštine. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti, poštovani građani, podneli smo amandman gospođa Vesna Marjanović i ja lično iz prostog razloga što smo napomenuli da se pod sumnjivim okolnostima odvija privatizacija pojedinih medija u Srbiji. Primer Studija B je najočigledniji primer kada je u pitanju glavni grad, ali isto tako su pojedini narodni poslanici izrazili bojazan kada su u pitanju mediji na lokalnom nivou širom Republike Srbije. Amandman koji smo podneli glasi da se kontinuitet u proizvodnji medijskih sadržaja iz stava 2. ovog člana za elektronske medije podrazumeva obavezu održavanja udela programskog vremena u skladu sa programskom šemom koja je važila u periodu od 24 meseca pre dana stupanja na snagu zakona, odnosno obavezu održavanja udela informativnih, obrazovnih, naučnih, kulturno-umetničkih, dečijih, zabavnih, sportskih i drugih programskih sadržaja koji su od značaja za javni interes. Isto to predlažemo i kada su u pitanju štampani mediji, s tim što bi Agencija za privatizaciju vršila uvid i nekadašnji RRA, sadašnjoj REM, podnosila izveštaj kada su u pitanju ugovori o kupoprodaji. Isto tako, kada su u pitanju štampani mediji, Savet za štampu bi bio taj koji bi bio obaveštavan o tome da li se poštuje ugovor o kupoprodaji i da li se ova stvar, koja bi postala sastavni deo zakona, poštuje u celosti. Ovo smo predložili iz prostog razloga što smo i kada je bila rasprava u načelu pričali o tome koliko se danas npr. neki mediji zloupotrebljavaju, sa samim saznanjem da će biti privatizovani. Već danas Studio B ima uređivačku politiku koja mu ne samo spušta cenu, nego dovodi do toga da se sadržaji od javnog interesa i značaja i kulturno-umetnički i obrazovni, pa čak i informativni, ne vrše u skladu sa Zakonom o informisanju. Mislim da je veoma važno da ovu stvar uvažite ili ovaj amandman usvojite. Mislim da on može samo da doprinese boljoj komunikaciji između lokalne samouprave, nas kao narodnih poslanika, vas kao ministra i tih lokalnih medija koji već polako idu na doboš ili će se privatizovati i pripasti nekim tajkunima ili će se oni sasvim ugasiti, kao što su to izrazili poslanici nacionalnih manjina. Dakle, ono što je strašno važno jeste da se ne dozvole bilo kakve malverzacije. Imamo, takođe u skladu sa ovim amandmanom i nekoliko pitanja koja se danas postavljaju nama, kao narodnim poslanicima. Evo, ja ću iskoristiti da u ime građana postavim vama,kao ministru, koji predlažete ove izmene i dopune Zakona. Na primer, zašto se prekogranični kanali, „FoksLajf“, oni su na kablovskoj televiziji, prekrajaju kada je u pitanju izvorni sadržaj i neovlašćeno se emituju reklame domaćih kompanija? Ovo je, na primer, amandman koji će sprečiti, između ostalog i ove stvari. Ti kanali se nalaze van pravno poreskog sistema i posluju potpuno u sivoj zoni, gospodine ministre. Godišnje desetine miliona evra na ovaj način domaće kompanije uplate kada je u pitanju reklamni prostor za nešto što taj reklamni prostor ne može da bude, a po članu 100. stav 2. Zakona o informisanju. Ne samo da se krši Zakon i ne samo da se Zakon ne primenjuje, nego ovde imamo situaciju da se kazne od 500 hiljada dinara, koje je propisala RRA, a danas REM, apsolutno ne primenjuju. Sada imamo slučaj da neko zakupljuje reklamni prostor na kanalima na kojima to po Zakonu nije moguće i na taj način zaobilazi poresku upravu, poreski sistem ove zemlje i na desetine i desetine miliona evra se na taj način potpuno izopštava iz pravnog poretka Srbije. Ovo jeste zgodno za one firme, političare i tajkune koji imaju ovoliko novca da na ovaj način reklamiraju sebe ili svoje sadržaje. To nije po zakonu i to je stvar koja apsolutno nije u interesu Republike Srbije i građana Republike Srbije. Zato vas molim da razmislite da ovaj amandman, kada su u pitanju štampani mediji i kada su u pitanju elektronski mediji, usvojite, jer će u većoj meri doprineti poštovanju Zakona i svaku moguću zloupotrebu će spustiti na najmanju moguću meru. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Ivan Tasovac.
Kada smo donosili Zakon taj rok je bio predviđen na 12 meseci. Vaš predlog bi mogao da unese zabunu, obzirom da znate da postoje letnje i zimske šeme, a ovde vrlo je jasno definisano, znači to je 12 meseci. Pitanje koje ste postavili nije vezano uopšte za izmene ovog Zakona i ne odnosi se na medije koje treba da se privatizuju.
Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović. Izvolite.
Hvala gospođo predsednice, gospodine ministre i molila bih vas samo da koristim vreme ovlašćenog predstavnika, ako je moguće. Takođe, povodom ovog amandmana bih želela da postavim nekoliko pitanja, zato što iz obrazloženja koje je dala Vlada, odnosno Ministarstvo, nisam razumela da postoje dovoljno snažni argumenti da se ovaj amandman odbaci. Smisao, ako sam dobro razumela, između ostalog, ovih izmena, i to je jedina izmena koju podržavam i za koju mislim da je dobra, jeste da u članu 1. se pojačava obaveza kupca, u odnosu na prethodni tekst zakona, i kaže se da kupac medija, dakle definiše se upravo kupac, kao onaj koji je potreban, koji se obavezuje da obezbedi kontinuitet u programskoj šemi, odnosno u sadržaju programa za narednih pet godina. Ovo dobro razumem. Nije suština, nadam se, ovih zakona da se samo privatizuju mediji i da oni odu na doboš i da dobijemo najveću moguću cenu, pošto mediji nisu samo roba, već su i javno dobro, nešto što će koristiti građanima i u narednom periodu, bez obzira ko će biti vlasnik, iako će vlasnici biti privatni. Postavljam pitanje – ako smo stavili rok od 12 meseci, da li su neki mediji, koji su znali da će uslediti privatizacija, jer je to bilo jasno kada su ti zakoni prošle godine donošeni, već prilagodili programsku šemu tako što su smanjili učešće u količini informativnog, obrazovnog, kulturnog programa, pa se samim tim lepo pripremili za privatizaciju, te onaj ko bude kupio sada te medije više ne mora da vodi računa o učešću ovih najvitalnijih programa za građane u njihovoj programskoj šemi nakon što postanu vlasnici? Između ostalog, postavljam ovo pitanje, jer smo i na Odboru za kulturu, u proteklom periodu, imali rasprave kada smo razgovarali i kada je RRA podnosio izveštaj da nigde ni u jednom zakonu ne postoji tako precizno formulisano koji je to procenat učešća informativnog, obrazovnog, kulturnog programa i da je to predmet jedne arbitrarnosti. Smisao ovog amandmana je bio taj da se taj rok produži, kako bi se ostvario najveći mogući procenat učešća tog programa. Moram da priznam da ne razumem obrazloženje koje kaže – u praksi će stvoriti probleme. Molila bih gospodina ministra da nam objasni tačno kako će u praksi to da stvori probleme i zašto je tu neka velika razlika, u praktičnom smislu, između definisanja šta je programska šema u jednoj godini ili u protekle dve godine, odnosno 24 meseca? Takođe, postavila bih pitanje u delu gde smo predvideli da kada se radi o privatizaciji štampanih medija da se konsultuje i Savet za štampu. Mogu da razumem da to naravno nije državni organ, da oni nisu dosadašnjim propisima ovlašćeni da vrše javna ovlašćenja, ali to samo pokazuje da se onaj zakon pripremao u jednoj široj javnoj raspravi, da je postojalo vreme i mogućnost da se i Savet za štampu uključi u ovaj proces. Mislim da je to šteta, jer za elektronske medije imamo Agenciju koja je za to ovlašćena i koja to može da prati, ali za štampane medije nemamo. Procenu medijskog sadržaja u štampanim medijima će davati sudski veštak. Mislim da je to nedovoljno i smatram da je šteta da se o tome nije razmišljalo, odnosno da je postojala duža rasprava mogli smo da to učinimo bolje. Hvala.
Reč ima ministar Ivan Tasovac.
Samu programsku šemu, kao što znate, kontroliše REM, a što se tiče Saveta za štampu, moram da pohvalim izuzetno inkluzivan njihov udeo u čitavom donošenju ovog zakona. Ovo što ste predložili nije predviđeno njihovim statutom.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, koleginice i kolege, podneo sam amandman na član 1, i to st. 2. i 3. gde sam predložio da se reči „u periodu od“ brišu. Evo kako izgleda taj stav 1. – Kontinuitet u proizvodnji medijskih sadržaja iz stava 2. ovog člana za elektronske medije podrazumeva, obavezu održavanja udela programskog vremena u skladu sa programskom šemom koja je važila u periodu od 12 meseci pre dana stupanja na snagu Zakona, odnosno obavezu održavanja udela informativnih, obrazovnih, naučnih, kulturno-umetničkih, dečijih, zabavnih, sportskih i drugih programskih sadržaja od javnog interesa na pojedinim jezicima nacionalnih manjina, u skladu sa programskom šemom koja je važila u periodu od 12 meseci pre dana stupanja na snagu ovog zakona. To sam uradio, jer to predstavlja jezičku korekciju ove norme i u skladu je sa standardima književnog srpskog jezika i u skladu je sa pravilima pravnog normiranja. Odgovorili ste mi da se amandman ne prihvata iz razloga što se, rešenjem datim u Predlogu zakona, programska šema elektronskih medija vezuje za period od godinu dana, imajući u vidu da elektronski mediji imaju različite programske šeme u zimskom i letnjem periodu. Nije mi jasno šta ste mi odgovorili. Kako bi rekli naši – šta je hteo pesnik ovim da kaže? Molio bih vas da odgovorite, jer oni koji su pisali ove amandmane, a suština je izgleda da se odbiju, i to je u redu, vaše je pravo da odbijete amandmane, ali dajte barem adekvatno obrazloženje. Napisao sam zbog čega predlažem da se briše ova poštapalica, a vi kažete to tako treba, iako to u srpskom jeziku ne stoji. Hvala.
Reč ima ministar Tasovac.
Poštovani poslaniče, ostavljena je ona definicija koja je bila i u zakonu kada smo ga donosili, za koju mislim da vrlo jasno definiše čitavu ovu oblast.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Riza Halimi, Enis Imamović, Sabina Dazdarević i Šaip Kamberi. Reč ima narodni poslanik Enis Imamović.
Hvala uvažena predsednice. Uvaženi ministre, amandman koji smo predložili na član 1. ovog zakona ima zadatak da otkloni one diskriminišuće odredbe koje je predlagača predložio, zato vas pozivam da iskoristite svoje pravo i da usvojite ovaj amandman dok još nije kasno i da koliko-toliko poboljšate ovaj Predlog zakona. Naime, u Predlogu zakona stoji da se obezbeđuje obaveza održavanja udela informativnih i drugih programskih sadržaja, ali na pojedinim jezicima nacionalnih manjina. Prosto mi je neshvatljivo da neko u 21. veku u zemlji koja nastoji da bude demokratska evropska zemlja, napiše u Predlogu zakona odredbu koja kaže – pojedinim jezicima nacionalnih manjina. Ne ulazeći u aspekt ove reči – pojedinim, ovakva odredba otvara ogroman prostor za zloupotrebe koje svakako imamo u svakodnevnom životu. Postavlja se pitanje šta je sa ostalim jezicima nacionalnih manjina i da li se ovde uvodi kategorizacija nacionalnih zajednica na one pojedine koje mogu da uživaju neko pravo i na one druge pojedine koje to ne mogu. Moram da vas podsetim da u svakodnevnom životu u Srbiji je već na snazi ovakav diskriminušići standard i umesto da novim predlozima zakona poboljšate takvo stanje, vi potvrđujete nastavak takve politike. Moram naglasiti da u našoj zemlji imamo dva nivoa ostvarivanja prava i to pokrajinski koji imamo u Vojvodini, koji je zadovoljavajući i imamo stanje u ostatku Srbije gde je nemoguće ostvariti većinu prava garantovanih Ustavom i zakonima ove zemlje. Zato ne čudi što nacionalni saveti u Republici Srbiji svoja sedišta sve češće prebacuju na teritoriju AP Vojvodine. Sa druge strane, govorio sam u raspravi u načelu o tome da je neophodno obezbediti efikasne zakonske mehanizme za unapređenje ostvarivanja manjinskih prava, između ostalih pravo na informisanje na maternjem jeziku. S tim u vezi smo predložili ovim amandmanom da kontrolu sprovođenja preuzetih obaveza kupaca, pored Agencije za privatizaciju vrše i nacionalni saveti nacionalnih manjina. To je način da se jedan jak mehanizam kontrole poveri nacionalnim savetima kao legitimnim institucijama za zasnivanje i zaštitu prava pripadnika nacionalnih zajednica. Ne vidim ništa sporno u tome da se nacionalnim savetima poveri kontrola nad nečim što je od suštinskog interesa, kao što je informisanje na maternjem jeziku. Vaša nespremnost da predložite suštinske mehanizme, ali i nespremnost da prihvatite amandmane koji idu u tom pravcu na žalost pokazuju da se ovde radi samo o kozmetičkim promenama zakona. Rekao sam u načelu, a i sada vam ponavljam mi nikada nismo niti ćemo podržavati kozmetičke zakone. Naša ideja je da se kada već menjamo zakon, da menjamo one suštinske odredbe koje će poboljšati svakodnevni život u Republici Srbiji. Hvala.
Reč ima ministar Tasovac.
Poštovani poslaniče, kada se u Predlogu zakona koristi termin – pojedini jezici nacionalnih manjina, on ni na koji način nije diskriminušići. On se odnosi na one medije koji treba da budu privatizovani, da moraju da zadrže u programskoj šemi upravo programsku šemu u kojoj se koriste jezici nacionalnih manjina.
Hvala. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Branka Karavidić. Reč ima narodna poslanica Branka Baravidić.
To je amandman na član 1, stav 5, gde predlažemo da se posle reči „na osnovu“ dodaju reči „šestomesečnog izveštavanja“. Naime, amandman se ne prihvata, u ministarstvu kažu, zato što su rešenja u Predlogu zakona doneta u saradnji sa Agencijom za privatizaciju i regulatorno telo za elektronske medije. Agencija i regulatorno telo su potpisale protokol kojim se bliže uređuju njihove međusobne obaveze u vezi sa praćenjem i ispunjavanjem ugovornih obaveza kupaca. Mi smo smatrali da kontrola ispunjenja ugovornih obaveza kupaca medija mora biti preciznije vremenski određene, odnosno definisana. Tako da smo predvideli da regulatorno telo za elektronske medije podnosi izveštaj Agenciji za privatizaciju na šestomesečnom nivou, što bi predstavljalo blagovremeno praćenje ispunjenosti ugovorenih obaveza. Vi ste i u svom obrazloženju rekli da je sačinjeni protokol između Agencije za privatizaciju i regulatornog tela, pa me interesuje šta je sadržaj tog protokola. Interesuje me na koji način će se pratiti valjano ugovorne obaveze kupaca? Hvala.
Reč ima ministar Tasovac.
Kao što ste rekli, nije Ministarstvo kulture i informisanja potpisnik tog protokola, ali potpuno je jasno da su tim protokolom bliže uredili svoje međusobne obaveze u vezi sa praćenjem ispunjavanja ugovornih obaveza kupaca medija. To i jeste njihova obaveza.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Goran Bogdanović. Za reč se javila narodna poslanica Branka Karavidić, ali pre nje reč ima ministar Tasova.
Ovaj amandman može da se prihvati. Vlada će prihvatiti ovaj amandman.
Dakle, prihvatate amandman, zbog zapisnika.
Da, amandman se prihvata.
Znači amandman se prihvata od strane Vlade. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić.
Zahvaljujem gospođo predsednice. Naime, u detaljnom čitanju predloga izmena, mi smo uočili neke nelogičnosti tako da se bivši član 5. koji se odnosi na inicijativu koja se podnosi Agenciji za privatizaciju gde se poziva na član 3, u stvari nije adekvatan stav 3, nego se on menja i to je stav 8. Isto to se odnosi na naredni stav gde se umesto broja 4. zamenjuje brojem 9. Svi ovi stavovi se odnose na privatizaciju, odnosno na inicijativu Agencije za privatizaciju. Ja sam i na Odboru za kulturu to iznela i dobro je što ste prihvatili ovaj amandman. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Šutanovac, Jovana Jovanović, Jovan Marković i Vesna Martinović. Reč ima narodna poslanica Jovana Jovanović.
Hvala uvažena predsednice. Poštovani ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, mi vas pozivamo da usvojite naš amandman na član 1. stav 6, jer verujem da vi kao i svi mi znate da javno informisanje na jezicima nacionalnih manjina je važan sektor svake zemlje. Nacionalne manjine u Srbiji imaju Ustavom i zakonom zagarantovana prava na informisanje na svom maternjem jeziku. Ranijim zakonom privatizacija medija na jezicima nacionalnih manjina je bila zaustavljena i oni su bili u vlasništvu opština i gradova. Međutim, izmenama zakona od prošle godine definisano je da država ne sme biti vlasnik medija i dat je rok za privatizaciju, kao što svi znamo, zbog koga se sada donose ponovne izmene. Mi smo još tada ukazivali da će nacionalne manjine biti posebno ugrožene ovim zakonom, naročito u užoj Srbiji, ukoliko mediji promene programsku šemu ostaće bez mogućnosti na informisanje na svom maternjem jeziku. Dobro je što sad ove izmene preciziraju da rok za zabranu promene, programske šeme iznosi pet godina. Međutim i nažalost i ova predložena rešenja ne garantuju da će nacionalne manjine nakon 31. oktobra imati mogućnost informisanja na svom maternjem jeziku. Radio „Subotica“ i Radio „Kovačica“ su posebni primeri koji bi obavezno morali da budu izraziti na šta smo ukazivali i prošli put, jer imaju program na četiri jezika, što je zaista raritet i u čitavoj Evropi. Podela akcija takođe nije dobro rešenje, jer nema preduzeća u Srbiji koja bi tako nastavila da posluje. Rezultati merenja i indeks održivosti medija u Srbiji za 2015. godinu, koju je uradio IREKS, pokazuje ocenu 1,8 na skali od jedan do četiri, što predstavlja pogoršanje u odnosu na prethodne godine. Ekonomska klima u Srbiji nije dobra i ovo rešenje bi najverovatnije vodilo u gašenje medija. Ja bih želela i da ukažem na to da je DS pokazala i u Vojvodini kako se vodi politika prema nacionalnim manjinama tako da Radiotelevizija Vojvodine ima svakodnevni program na pet jezika. Naš predlog, odnosno predlog DS je da država za medije koje emituju program na minimum dva jezika prenese osnivačka prava na nacionalne savete i time ispuni njihovu zakonsku nadležnost da brine o medijima koji imaju program na jezicima manjina. Ovim zakonom, koji se donosi posebno će biti ugrožene manjine na teritoriji uže Srbije, Bugari i Vlasi, itd. jer će oni najverovatnije ostati bez medija, jer Javni servis nema svoju punu funkciju i nema program na jezicima nacionalnih manjina. Javni servis takođe i to je očigledno godinama ignoriše činjenicu da je Srbija multietničko društvo i da bi trebalo u svom programu da obezbedi izražavanje kulturnog identiteta nacionalnih manjina. Pošto u vašem obrazloženju za odbijanje ovog amandmana ne vidimo, ja bih volela da i usmeno odgovorite na pitanje – kada se desi, odnosno kada nacionalne manjine ostanu bez programa na jezicima tih manjina, šta će biti u tom slučaju strategije države, a znamo da će biti zaustavljeno otvaranje poglavlja 23. koje reguliše oba prava i čija je treća verzija Akcionog plana upravo vraćeno iz Brisela? Hvala.
Reč ima Olena Papuga, onda ministar izvinite. Ministar Tasovac, izvolite. Ali, ministre ostanite prijavljeni stalno da bi vam dala reč. Tako.
Poštovani poslanice, moram samo da vas ispravim Javni servis na Radioteleviziji Vojvodina ima program na deset jezika nacionalnih manjina, a ne pet, to je jedna stvar. Drugo, što se tiče samog vašeg amandmana, mi ne možemo da ga prihvatimo između ostalog zato što je odlukom Ustavnog suda stavljena van snage odredba člana 19. stav 2. Zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, kojim je utvrđeno da Republika AP ili jedinica lokalne samouprave kao osnivač javnih preduzeća i ustanova u oblasti javnog informisanja, koji u celini ili pretežno vrši informisanje na jeziku nacionalne manjine mogu u sporazumu sa nacionalnim savetom u celini ili delimično preneti osnivačka prava na Nacionalni savet. Što se tiče vaše bojazni da će nacionalne manjine ostati bez svog ustavnog prava na informisanje na svom jeziku, ja mogu da vas razuverim u to, zato što je jedan od prioriteta i interesa Vlade Srbije upravo ne samo da to je moguće nego da to i unapredi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Hvala predsednice. Poštovani ministre, ja bih takođe da pohvalim taj amandman i da vas molim da ga prihvatite i da još jednom razmislite o njemu. Nije mi jasno kako misliste da osnivačka prava nacionalnih saveta prenesete na informisanje u lokalnim medijima? Odkojih novaca će se to raditi i da li vi imate strategiju kako će to izgledati? Kako će se odvijati informisanje na jezicima nacionalnih manjina na lokalnom nivou? Nama je sve jasno šta radi Javni servis u Vojvodini, šta radi Javni servis RTS u Srbiji. Kako Javni servis npr. u Srbiji informiše o položaju nacionalnih manjina i na kojim jezicima informiše. Daću vam samo jedan primer, kada su bili izbori na nacionalne savete Javni servis RTS sa nekoliko minuta je samo informisao da su izbori, da traju izbori. To je bila nedelja. Nijedan drugi termin nije bio obezbeđen, čak da ne kažem na jezicima nacionalnih manjina da su izbori. Znači, samo Radiotelevizija Vojvodine je informisala ne samo na jezicima nacionalnih manjina, nego je imala čitave emisije o tome da su izbori republički, parlamentarni za nacionalne manjine u toku. Stvarno vas pitam – kako će teći informisanje na jezicima nacionalnih zajednica na lokalnom nivou? Činjenica je da osnivačka prava mogu da imaju nacionalni saveti, ali od kojih sredstava će oni to raditi?
Replika. Izvolite.
Moram da vam kažem da je već ove godine značajno povećan budžet za projektno finansiranje na jezicima nacionalnih manjina, a takođe i lokalne samouprave su u obavezi da obezbede iste takve budžete, a to se odnosi upravo na one medije koji su privatizovani.
Hvala. Reč ima Olena Papuga.
Da, ministre, činjenica je da svi mediji neće biti privatizovani. Mislim da to i vi znate da će se desiti da će možda polovina, možda, ne daj bože, dve trećine medija neće biti privatizovani. Šta će se desiti ako informativni centar npr. u Kuli, koji postoji skoro 60 godina, najverovatnije neće biti privatizovan, a informiše osim na srpskom još na četiri jezika? Ako ne bude taj medij privatizovan, šta će se desiti sa informiranjem na jezicima nacionalnih manjina? To projektno finansiranje iz budžete je, već sam rekla i u svojoj načelnoj raspravi, mediji nisu, da kažem, na neki način nevladine organizacije da sredstva stignu pa ne stignu. Kažite mi konkretno – kako će izgledati to finansiranje po projektima i u opština gde mediji neće biti privatizovani, koje neće niko da kupi?
Hvala. Samo još poslanik Enis Imamović.
Hvala uvažena predsednice. U prilog amandmanu koji su podnele kolege iz DS moram da kažem da ćemo mi podržati ovaj amandman iz razloga što postoji nekoliko činjenica koje govore upravo suprotno od onoga što je ministar ovde izneo i baš bih voleo da čujem argumente koje on ima po pitanju razuveravanja potrebe da se usvoji ovakav amandman. Činjenica jeste da je informisanje na jezicima nacionalnih manjina u Vojvodini na Radioteleviziji Vojvodine na izuzetno visokom nivou. Kao što ste rekli, Radiotelevizija Vojvodine emituje svoj program na 10 jezika nacionalnih manjina, ali moram takođe da vas podsetim da ne žive sve nacionalne manjine na teritoriji AP Vojvodine, nego žive na teritoriji čitave Srbije i želim da vas pitam – zbog čega u tom slučaju RTS koja je navodno Javni servis svih građana ne emituje nijedan jedini minut programa na bosanskom jeziku? Šta je sa redakcijom na RTS na bosanskom jeziku? Kada je u pitanju sufinansiranje, koje ste spomenuli od strane Ministarstva za medije, na jezicima nacionalnih manjina, želeo bih da vas pitam – šta je sa sufinansiranjem Sandžačkih novina kao jedinog štampanog glasila na bosanskom jeziku koji već tri godine zbogukidanja sufinansiranja od strane ministarstva ne izlazi, tako da Bošnjaci danas nemaju ni jedan jedini niti štampani, niti informaciju u elektronskim medijima na svom bosanskom maternjem jeziku, pa bih voleo da čujem šta ministar od argumenata ima da kaže na ove činjenice? Hvala.
Ministar Tasovac ima reč.
Znači, ja ću vam samo skrenuti pažnju da je već po novim pravilima 60 lokalnih samouprava već sprovelo konkurse o projektnom sufinansiranju.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Da li neko želi reč? Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Poštovani ministre Tasovac, znate šta, gospodine Tasovac, vi ste pre godinu dana doneli jedan zakon i posle godinu dana nonšalantno ste ušetali u Narodnu skupštinu Republike Srbije da menjate zakon u smislu – dajte mi još tri meseca ja ću to uraditi, nisam bio sposoban, stručan, nisam imao dobru saradnju sa lokalnim samoupravama, ja to nisam uradio za godinu dana, a sada ću uraditi za tri letnja meseca. Gospodine Tasovac, čak ako se budete odmarali u Srbiji, vi to nećete uraditi u naredna tri meseca kvalitetno, to se pokazuje iz svega onog što se dešavalo u prethodnih godinu dana. To znači da se priprema tajkunska privatizacija nekih medija, spominjana je jedna TV kuća, koja vama nešto znači, kao Vladi, kao vladajućoj koaliciji, možda još neki mediji po Srbiji, ostali mediji će se ugasiti. Dakle, vi imate vrlo jasnu strategiju, samo onaj ko neće, nju ne vidi, a to je da dve trećine ili više medija ugasite, koji vama nisu interesantni politički, da deo medija stavite pod kapu vaših pulena i da uz to držite nacionalni servis pod svojom kapom i vi ste medijsku scenu u Srbiji zatvorili za sve naredne godine i učinili ono, naravno, što je radio vaš prethodnik 90-ih godina, koji je bio ministar informisanja, i vi to radite na jedan vrlo solidan način, naravno, ne sami već uz patronat predsednika Vlade. Gospodine ministre, tražio sam, u ime „Preokreta“, da date jedan novi rok ovim amandmanom, dakle, od godinu dana, da stavite evalocionu odredbu, koju niste hteli da ugradite u prethodni zakon, odnosno da podnesete za godinu dana izveštaj šta ste uradili, da vidimo kako je tekla ta privatizacija, šta se desilo sa emitovanjem programa na jezicima nacionalnih manjina. Evo, ja ću vam dati jedan primer, prošle nedelje Skupština Grada Novog Sada, iz delatnosti KIS-a, Kisač, koji ima radio „Kisač“ i emituje program na slovačkom jeziku, izbacila delatnost emitovanja radio programa. Dakle, gasi se jedan radio na manjinskom jeziku. Brisanjem delatnosti iz kulturnog centra Kisač, koji je imao takvu, to znam zato što živim na tom području i znam. Šta se dešava u drugim krajevima? Gospodin Imamović je rekao kao - super je u Vojvodini, tamo se emituju jezici na 10 manjinskih jezika. Tačno je to, delimično. Međutim, gospodine Tasovac, da li ste vi bili skoro u TV Vojvodina? Tamo stolica zadnjih 15 godina nije kupljena. Tamo se emituje program iz iznajmljene zgrade, tamo stoji srušena zgrada, na Sremskoj strani, Novog Sada, iz NATO bombardovanja 1999. godine, i ti jezici nacionalnih manjina, odnosno redakcije na jezicima nacionalnih manjina iz jednih veoma teških uslova emituju program, kao što se, na kraju krajeva, emituje program na srpskoj redakciji iz TV Vojvodine. Juče sam bio gost, gospodine Tasovac, TV K na srpskom jeziku, u Prištini. Tamo su uslovi 10 puta bolji u odnosu na uslove rada na TV Vojvodina, i to nije na čast našem Ministarstvu ni Vladi Republike Srbije. Postavio sam svojevremeno pitanje - šta će biti sa TV Vojvodine, da li ćete im dati sredstva, da li će sagraditi zgradu? Dobio sam jedan neodređen odgovor. Gospodine Tasovac, produžite ovaj rok, oformite kvalitetnu ekipu koja će se baviti ovim pitanjem. Ovo nije prodaja paradajza na pijaci, ovo nije prodaja jaja na pijaci, ovo je gašenje medija koji su desetinama godina funkcionisali. Posvetite se ovome, uključite savete nacionalnih manjina, uključite lokalne samouprave. Naravno, treba poštovati neke evropske standarde, ali daleko smo mi u mnogim oblastima od evropskih standarda. Prihvatite amandmane kojima prihvatate da ćete za godinu dana dati izveštaj šta ste uradili, napravite pomak.Gospodine Tasovac, vidim da dolazite iz drugog sveta, ne sveta kome pripadaju ostali ministri. Završili ste, jel tako, državni fakultet, dobili diplomu na jednoj visokoškolskoj ustanovi, imate kredibilitet, gospodine Tasovac, nemojte se povlađivati po ovim uskostranačkim političkim standardima koji su vam postavljeni. Konsultujte sve zainteresovane činioce, nemojte lomiti preko kolena, nećete za naredna tri meseca ništa uraditi. Dajte duži rok, uključite sve činioce u ovaj proces, napravite solidno rešenje kojim će svi biti zadovoljni, i zaposleni u tim TV i radio stanicama. Pitam vas, recimo, šta je sa listom „Novosadski dnevnik“? On je takođe pred gašenjem zato što nikoga nije briga za njega. Šta će biti sa zaposlenima i da li će se taj list, koji izlazi već 70, 80 godina pod ovim imenom, ugasiti? Gospodine Tasovac, stanje u medijima nije dobro, najblaže rečeno. Posvetite se tome, nemojte da generacije iza vas govore o ministrovanju gospodina Tasovca kao jednom periodu u kome su nestali slobodni mediji u Srbiji. Gospodine Tasovac, to od vas ne očekujem. Sve ostalo očekujem, a to je da pokušate da organizujete Ministarstvo na taj način da se ovo ne desi. Hvala.
Reč ima ministar Tasovac.
Poštovani poslaniče, pre svega želim da vam kažem da se zaista ne slažem sa tim da sam nonšalantno ušetao u Skupštinu, to je prva stvar. Sa druge strane, slažem se sa vama da imam kredibilitet i upravo zbog toga ću vam i konkretno odgovoriti na vaš predlog za produžavanje roka. Podsetiću vas da je Zakon o informisanju, koji je donet 2003. godine, predviđao da se privatizacija završi do 2007. godine. Pominjali ste da se RTV, a reći ću vam da je sada, prvi put, upravo Zakonom o javnim servisima u potpunosti izjednačena uloga javnog servisa RTS i RTV. Takođe, o tome kakva je saradnja sa RTV, mislim da je o tome najbolje da govore ljudi iz RTV, a ne da ja govorim u njihovo ime. Što se tiče samog broja medija u Srbiji, ponovo ću podsetiti da mi imamo 1447 javnih glasila, od toga je 110 TV stanica, 350 radio stanica. Moramo i realno gledati koliko je naše tržište, koliko ono u ekonomskom smislu može da izdrži toliki broj medija. Tako da, naprosto, čini mi se da, jeste, mi sada pomeramo rok, 1. jul više nije rok za završetak procesa izlaska države iz vlasničke strukture medija, 1. jul je jednostavno rok do koga mora da se započne taj proces i taj rok će biti završen do 31. oktobra.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, naravno da smatram da ne treba prihvatiti ovaj amandman. Prethodni govornik nije juče došao u Skupštinu. Dakle, on je poslanik u više saziva, bio je poslanik jedne stranke, druge stranke, treće stranke, sada koliko vidim, poslanike je nevladine udruge, ali to ga ne amnestira od odgovornosti da ovaj proces nisu uradili do 2007. godine, kada su to trebali da urade. Sve ono što nisu oni uradili u vreme kada su trebali da urade zapalo je nekom drugom da se time bavi i da to mora da radi. Obrazloženje prethodnog predlagača je bilo na granici uvredljivosti. On je izuzeo jednog ministra i rekao – vi niste kao drugi ministri, ne pripadate tom svetu, vi ste završili državni fakultet, itd. Na određen način pokušao je da diskvalifikuje sve druge ministre u Vladi i da ministru koji je prisutan da neku prednost. Mislim da ne treba prihvatiti ovaj amandman, s obzirom da predlagač amandman nije bio ni malo ubedljiv. Predložio je da posao koji je trebao da bude gotov 2007. godine, da se taj posao odloži do 2016. godine. Mislim da je to neprihvatljivo iz prostog razloga što ništa nije radio dok su bili na vlasti, dok je stranka bivšeg režima vladala ništa nije uradio. Sada se odjednom setio da je poslanike neke nevladine udruge i da to treba prolongirati zbog nekih medijskih sloboda ili ne znam čega drugog. Obrazloženje je bilo na granici uvredljivog, ostalo je još samo da počne da nas kune kao neki prethodni poslanici ili poslanice i da onda bude kompletan doživljaj. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala, predsednice. Nadovezaću se na ono što je ministar rekao. Da, ministre, vi ste spomenuli broj medija i, hajde da kažem, ekonomsku snagu Republike Srbije i da li njoj toliki broj medija treba. Gospodine Tasovac, niste samo vi krivi za to. Kriv je sistem koji je omogućio da se pored toliko medija, o kojima sada govorite, emituje i radijski i televizijski program sa divljih lokacija, divljih radio i TV stanica. Oni koji su dužni da to spreče, da omoguće ljudima koji legalno rade i plaćaju sve takse da to rade normalno, oni to ne rade. Ujutru im zapečate opremu, oni uđu kroz prozor i otpečate tu opremu. Je li tako, gospodine Tasovac? Šta ste uradili sa nadležnim organizacijama, odnosno institucijama koje je država napravila, da se to spreči, da se u legalne tokove uvede proces emitovanja radijskog i televizijskog programa? Omogućite onima koji legalno rade da mogu da žive od tog rada. Generalno, medijima su postavljeni takvi uslovi u kojima oni teško mogu ekonomski da opstanu. Vi verovatno razgovarate sa vlasnicima privatnih medija. Oni jednostavno teško mogu da sastave kraj s krajem. Velike su obaveze, a uz to i konkurencija crnog tržišta, crnog TV i radio tržišta. Učinite nešto na tom planu, a ovde napravite dobru analizu, kako bi za neko solidno vreme imali bolje stanje u ovoj oblasti, gospodine Tasovac.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, javljam se po amandmanu zato što se i dalje ne slažem sa obrazloženjem kolege predlagača, imajući u vidu istorijat medijskih sloboda koje su bile od pre neku godinu. Dakle, nije sporno da su divljom predatorskom privatizacijom stvoreni privredni subjekti, odnosno, kako to naš narod kaže, tajkuni koji imaju ogromnu količinu kapitala. Sve ono što je bilo naše postalo je njihovo, tom divljom predatorskom privatizacijom stečena su ogromna sredstva koja su na određen način uložena u medija, pa ili su bili vlasnici ili suvlasnici. Mediji su do pre nekih godinu dana do dve bili agenti kapitala, tog kapitala koji je stvoren na takav način tom vrstom privatizacije. U takvoj situaciji koju smo mi zatekli, gde su opozicione stranke, čini mi se, imale samo „Kopernikus“ i „Fokus“, dakle, do 2012. godine, nije bilo apsolutno nikakvih medijskih sloboda. Uglavnom se prenosila poruka kapitala koji je tu poruku generisao u cilju da zadrži političke snage koje su ga dovele do toga da uvećaju svoj kapital stečen 90-ih godina raznim švercom cigareta, nafte itd. U vreme kada su svi trpeli, neki su se bogatili i to finansijsko bogatstvo su pretvorili u znatno veće bogatstvo po pitanju privatizacije. Domogli su se ogromnih sredstava po pitanju nekretnina itd. Naravno da su neki od njih ušli i u medije i postali tajni ili javni vlasnici medija, a sve drugo su kroz oglašavanje pokušavali da kroz medije proturaju svoju poruku i na takav način kreiraju političku strukturu, političke snage koje će vladati ovom zemljom. Dakle, na takav način su držali od 2000. do 2012. godine vlast, dok 2015. godine, koliko vidimo, su vlast na teritoriji AP Vojvodine, nisu opozicione snage. Sada se neko za nekoliko dana preokrene i kaže - ja više nisam ono što sam bio, ja se sada zalažem za apsolutne medijske slobode, koje nisu postojale dok je zajedno sa drugima pripadao stranci bivšeg režima. Neprihvatljivo je za mene da neko ko je učestvovao u apsolutnom gušenju medijskih sloboda, na načine koje sam već opisao, gde su opozicione stranke bile apsolutno izopštene, neprihvatljivo je da se takvo obrazloženje koje smo čuli od prethodnog govornika prenosi u ovoj Skupštini, s obzirom da od 2000. do 2012. godine, a bogami na teritoriji Vojvodine do 2015. godine ništa po tom pitanju nisu želeli da čine dok su bili vlast. Sada je odjednom nastupio neki preokret, pa sada imaju sasvim neko drugačije mišljenje. Bogami, u njihovo vreme nije bilo da nije bilo i stradanja novinara. Gospodin Pantić je čak i smrtno nastradao u Jagodini 2001. godine, koliko se sećam. Toliko o medijskim slobodama za koje su se oni zalagali dok su držali vlast, a sada su se odjednom setili da mediji nisu slobodni, u vreme kada se mediji uveliko oslobađaju pritisaka političkih stranaka, a ovaj zakon se donosi upravo zato da lokalne, a i na državnom nivou političke stranke ne mogu da vrše pritisak na medije, na način na koji su to radile zajedno sa političkim tajkunima dok su oni bili na vlasti. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, u dogovoru sa kolegama iz poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije podnela sam ovaj amandman. On se sastoji u tome da predlažem da se u članu 1. stav 9. menja tako da glasi: posle stava 10. dodaju se novi stavovi 11–14, koji glase: „Ukoliko javni poziv za prodaju kapitala izdavača iz stava 1. ovog člana ne bude objavljen do 1. jula 2016. godine, postupak prodaje kapitala se obustavlja, a kapital izdavača medija se privatizuje prenosom akcija zaposlenima bez naknade, u roku od 30 dana od dana kada je postupak obustavljen. Ukoliko je javni poziv objavljen u roku predviđenom stavom 11. ovog člana, a kapital izdavača ne bude prodat do 31. oktobra 2016. godine, postupak prodaje kapitala se obustavlja, a kapital izdavača medija se privatizuje prenosom akcija zaposlenima bez naknade, u roku od 30 dana od dana kada je postupak obustavljen. Zaposleni iz st. 11. i 12. ovog člana ostvaruju prava na prenos akcija bez naknade bez obzira da li su u prethodnim postupcima privatizacije ostvarili pravo na besplatne akcije. Vlada donosi akt kojim se bliže uređuje prenos akcija zaposlenima bez naknade“. Smatram da je rok određen Predlogom zakona neprimereno kratak, ne garantuje kvalitetno sprovođenje privatizacije, te predlažem da se rok produži za jednu godinu, kako bi se omogućilo da se privatizacija medija sprovede i okonča na kvalitetan način. Osim toga, Predlogom zakona predviđeno je da ukoliko javni poziv ne bude objavljen u određenom roku, odnosno ukoliko kapital izdavača ne bude prodat do određenog roka, postupak prodaje kapitala se obustavlja, a kapital izdavača medija se privatizuje prenosom akcija zaposlenima bez naknade. Međutim, Predlogom zakona nije određen rok za prenos akcija zaposlenima, što može dovesti do pravne nesigurnosti i za medije i za zaposlene u medijima. Iz tih razloga sam i podnela i ovaj deo amandmana. Pored toga, smatram da je potrebno posebno naglasiti da svi zaposleni u medijima koji se privatizuju imaju pravo na besplatne akcije, uključujući i one besplatne akcije koje su u ranijim postupcima privatizacije drugih preduzeća stekli. Naravno, amandman nije prihvaćen, uz obrazloženje da su rešenja u Predlogu zakona data upravo iz razloga da se omogući da se privatizacija medija sprovede i okonča na kvalitetan način. Treba imati u vidu da je proces privatizacije medija započeo još 2003. godine, donošenjem Zakona o javnom informisanju i da je bilo dovoljno vremena da se proces okonča. Kao što su i mnogi drugi procesi u našem društvu tekli sporije nego što smo očekivali, i ovaj proces je tekao sporije. Ova vladajuća većina je imala već tri godine za sobom da ubrza taj proces, međutim, on nije toliko ubrzan da može sad za kratko vreme da se završi na kvalitetan način. Zato smo predložili da se rok produži za godinu dana. U poslednje vreme sve češće imamo izmene i dopune zakona za produženje rokova za određene procese, tako da ovo ne bi bio ni izuzetak i smatram da ne bi narušilo postupke koji su u toku. Dalje kaže u obrazloženju – besplatna podela akcija zaposlenima urediće se u skladu sa aktom koji donosi Vlada, kako je to predviđeno članom 1. Predloga zakona, a time će biti uređena i procedura koja se smatra ispoštovana prilikom podele besplatnih akcija, što će usloviti i rokove za okončanje besplatne podele akcija. Imajući u vidu da Vlada vrlo često zbog raznih razloga, ne kažem da nisu često i objektivni, kasni sa donošenjem podzakonskih akata, mi smo predložili, odnosno ja u ovom amandmanu, da se tačno predvide rokovi u kojima će se izvršiti ta podela besplatnih akcija. U dva stava imamo predviđen rok od 30 dana od dana kada je obustavljen postupak, odnosno ako ne dođe do prodaje. Zato smatramo da treba još jednom da razmislite i da prihvatite ovu dopunu, jer je pitanje kad će Vlada doneti ovaj podzakonski akt. Dalje, u obrazloženju kaže – pravo na besplatnu podelu akcija uređeno je Zakonom o privatizaciji. Zaposleni u medijima ne mogu se dovoditi u povoljniji položaj u odnosu na zaposlene u drugim privrednim subjektima, kada je u pitanju besplatna podela akcija. Meni je poznato ono što je predviđeno Zakonom o privatizaciji, ali ovo na neki način predstavlja lex specialis u odnosu na Zakon o privatizaciji. Radi se privatizaciji medija i ne bi bio ni prvi ni poslednji slučaj da se lex specialis-om predvide neki drugi uslovi u odnosu na zakon koji reguliše celu tu materiju. Podnela sam ovaj amandman i predlažem da još jednom razmislite o ovome jer smatramo da može da se desi da u nekom mediju bude samo jedan, dvoje ili troje zaposlenih koji će imati pravo na akcije, ili da ne bude niko ko nije do sada ostvario pravo na besplatne akcije. Šta će se onda desiti? Doći će do zatvaranja medija i to neće biti nikako dobra situacija, a s druge strane, ti zaposleni u medijima su doprineli da taj medij opstane i od kvaliteta njihovog rada zavisi i vrednost medija sada. Mislim da na taj način treba da budu i nagrađeni sada u postupku podele akcija, a ako su dobro radili i ako medij ima veću vrednost da i oni treba da dobiju akcije i da učestvuju u toj raspodeli. Uostalom, i subjekti u raznim drugim privrednim društvima koja su privatizovana ranije, zaposleni su imali prevashodno učešće u podeli akcija, pa su onda bili u neravnopravnom položaju ostali građani. Ja ne smatram da se time ostali građani stavljaju u neravnopravni položaj, jer nisu dali svoj doprinos izgradnji tog subjekta, tog medija i da zato nemaju ista prava učešća u raspodeli besplatnih akcija, da je ovde zaista izuzetak, jer mediji su nešto što je javno, što je dostupno svima. Stvaranje ugleda i kvaliteta jednog medija nije mala stvar. Zato zaposleni treba da budu nagrađeni. Vidim da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo ocenio da ovaj amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, bez obrazloženja. Ja želim da znam - zašto? Da li zato što nije u skladu sa Zakonom o privatizaciji? Upravo sam objasnila da smatram da je ovo lex specialis i da može da napravi izuzetak u odnosu na Zakon privatizaciji. Volela bih da dobijem odgovor. Apelujem da još jednom razmislite o predlozima iz ovog amandmana. Zahvaljujem.
Reč ima ministar.
Moram da vam kažem, vi govorite ovde o besplatnoj podeli akcija, međutim, besplatna podela akcija nije cilj, ona dolazi tek posle dva kruga aukcija i čini mi se da smo upravo dobrim delom i iz argumenata koje ste vi izneli omogućili da se dele besplatno akcije zaposlenima u tim medijima. Ne zaboravite da u drugim privrednim subjektima deli samo 15% akcija, a ovde 100%. Ali, zbog drugih zakona nije moguće dovesti sve ostale u neravnopravan položaj tako da oni koji su uzeli već neke akcije mogu da uzmu još jedne. Takva je situacija.
Hvala. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aida Ćorović, mr Aleksandra Jerkov i Goran Ćirić. Izvolite, Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospođa Aida Ćorović i ja smo podnele amandman kojim predlažemo da se menja jedan od stavova koji se dodaje u članu 1, u pitanju je stav 11. Mi predlažemo da taj stav sada glasi: „Ukoliko javni poziv za prodaju kapitala izdavača iz stava 1. ovog člana ne bude objavljen do 1. jula 2015. godine ili ukoliko izdavač medija do 1. jula 2015. godine dostavi Agenciji za privatizaciju zahtev za prenos akcija bez naknade, kapital izdavača medija se privatizuje prenosom akcija zaposlenima bez naknade.“ Mi smo u svom obrazloženju navele da razlog zbog kog mi želimo da se ovaj stav ovako preformuliše je taj što smatramo da će, ovako kako je predloženo, oni mediji koji na vreme dostave svu potrebnu dokumentaciju biti zapravo u nepovoljnijem položaju u odnosu na one medije koji to nisu učinili zato što će oni morati da čekaju da prođu neuspeli postupci prodaje kapitala. Vi nam odgovarate u svom obrazloženju zbog čega smatrate da ne treba prihvatiti amandman. Amandman se ne prihvata iz razloga što je interes izdavača medija da se medij proda na tržištu i da se za njega dobije odgovarajuća novčana naknada. Pritom, prenebregavate činjenicu da je razlog zbog kog mi produžavamo važenje ovog zakona i produžavamo rok za privatizaciju medija upravo taj što mediji nisu uradili to što je od njih očekivano, pa ste vi čak otišli i korak dalje kada ste govorili da su primenu zakona opstruisali mediji koji nisu dostavljali potrebnu dokumentaciju i lokalne samouprave, a pritom i te lokalne samouprave i te medije vode ljudi iz SNS. Tako da, naš strah je da će, kao i sa svim drugim stvarima, opet da se desi isto, odnosno da će oni koji su svoju obavezu ispunili na vreme biti u nepovoljnijem položaju u odnosu na one koji svoje obaveze ne ispunjavaju jer, kao što vidimo, vi opet niste predvideli nikakve posledice za one koji to ne budu radili, pod izgovorom da će samo još ovaj put, ali, evo, baš će od sledećeg puta biti drugačije. Nemojte da se ljutite, gospodine ministre, ali mi od vas nismo čuli, osim nekakve paušalne ocene, da ima možda i nekakve vaše odgovornosti. Nismo čuli ko će da snosi kakve posledice zbog toga što ove stvari nisu uređene. Opet izbegavate da utvrdite obavezu da se utvrdi bilo kakva odgovornost i sada mi vama treba da verujemo na reč da će ovaj put, eto, sve biti drugačije, a videli smo koliko je zakona bilo u kojima nije i, ono što je mnogo veći problem, niko nikada nije snosio odgovornost. Dakle, mi smatramo da ovako kako je formulisano, oni koji su u skladu sa zakonom prethodnim ispunili svoju obavezu, biće u nepovoljnijem položaju od onih koji tu obavezu nisu ispunili. Mi vas molimo da razmislite o mišljenju Vlade koje ste dali i da prihvatite ovaj amandman. Ukoliko to ne bude slučaj, onda pozivamo narodne poslanike da u danu za glasanje podrže naš amandman.
Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Nenad Čanak, Olena Papuga i Đorđe Stojšić. Da li neko želi reč? (Da.) Olena Papuga.
Hvala predsednice. U amandmanu smo tražili da se u članu 142. promeni stav 12. i nakon prve rečenice da se doda druga rečenica koja će glasiti: „Izuzetno, ukoliko se javni poziv obavljen od dana stupanja na snagu ovog zakona, izdavač medija može do 10. jula 2015. godine, dostaviti obrazloženi zahtev Agenciji za prenos akcija bez naknade, u kom slučaju se njegov celokupan kapital privatizuje prenosom akcija zaposlenima bez naknade.“ U obrazloženju smo naveli da amandman omogućava da zaposleni u medijima, čiji su izdavači poštovali rokove i na vreme započeli privatizaciju, budu u ravnopravnom položaju u odnosu na one koji nisu ispoštovali rokove i nisu čak ni počeli privatizaciju i nisu dostavili određenu dokumentaciju koja se od njih tražila. Naime, izmenama Zakona predviđeno je da se medijima koji Agenciji za privatizaciju nisu na vreme podnelineophodnu dokumentaciju do 1. jula 2015. godine, postupak privatizacije obustavi i da se oni privatizuju prenosom akcija na zaposlene bez naknade. Mediji koji su na vreme predali dokumentaciju, biće ponuđeni za prodaju. Tek u koliko ova dva pokušaja do 31. oktobra 2015. godine, ne bude zainteresovanih za njihovu kupovinu, zaposleni će moći da dobiju kapital bez naknade, čime smatramo da su stavljeni u neravnopravni položaj. Amandmanom se obezbeđuju jednake mogućnosti zaposlenima u medijima u privatizaciji, tako što se određuje da i oni subjekti privatizacije koji su obavili javni poziv do dana stupanja na snagu izmena zakona, mogu do 10. jula 2015. godine da podnesu odgovarajući zahtev Agenciji o prenosu akcija zaposlenima bez naknade. Znači, da još jednom razmotrite tu mogućnost da ovi koji su već u postupku privatizacije, koji su predali dokumentaciju, uložili tu određeni novac za pribavljanje te dokumentacije da im se to uvaži.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Snežana Malović. Da li neko želi reč? (Da.) Dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Dakle, gospodine ministre, uvaženi građani Srbije, ovom izmenom, predlogom izmena zakona smo hteli da produžimo rokove, a da bi svima bilo jasno, a naročito građanima Niša kojima se direktno obraćam, ja ću da pročitam ovaj stav 9. i 10. i da objasnim suštinu našeg predloga. Znači - Ukoliko javni poziv za prodaju kapitala izdavača iz stava 1. ovog člana ne bude objavljen do 1. jula 2015. godine, postupak prodaje kapitala se obustavlja, a kapital izdavača medija se privatizuje prenosom akcija zaposlenima bez naknade. Ukoliko je javni poziv objavljen u roku predviđenom stavom 11. ovog člana, a kapital izdavača ne bude prodat do 31. oktobra 2015. godine, postupak prodaje kapitala se obustavlja, a kapital izdavača medija se privatizuje prenosom akcija zaposlenim bez naknade. Gospodin ministar, Ministarstvo i Vlada su ovaj amandman odbili kao uostalom i sve amandmane koje smo mi podneli, sa osnovnim ciljem da se da šansa da se zakonska obaveza privatizacije medija u vlasništvu lokalnih samouprava sprovede valjano, da se da šansa da se u tom periodu između privatizacije medija i daljeg bitisanja na elektronskom nebu Srbije, građani Srbije, naročito ispod Save i Dunava, koji gube lokalna javna glasila, na valjan način informišu o svemu onom što je bitno za njih, za njihovu egzistenciju, za njihovo okruženje. Nama je odgovoreno u obrazloženju da se amandman ne prihvata iz razloga što su rešenja u Predlogu zakona data upravo iz razloga da se omogući da se privatizacija medija sprovede i okonča na kvalitetan način i treba imati u vidu da je proces privatizacije medija započeo još 2003. godine, donošenjem Zakona o javnom informisanju i da je bilo dovoljno vremena da se proces okonča. Podsećam vas da je Zakon donesen 2014. godine, sa rokom 31.6. da bude okončan. Radi istine i podsećanja građana Srbije, do aprila meseca 2015. godine, 60 medija od ukupno 73, je podnelo valjanu dokumentaciju, ali izmenom Zakona o privatizaciji, koji smo doneli u maju mesecu, ako se sećate one odredbe da su sve ustanove i sve ono što ide na privatizaciju, bilo u obavezi da donese novu procenu fer kapitala zaključno sa 31. decembrom 2014. godine i Ministarstvo je tu našlo osnov za produženje roka, tj. za aboliranje svoje nesposobnosti da uradi nešto u proteklih godinu dana i naložilo javnim medijima da moraju u roku od mesec dana da urade novu procenu kapitala. U načelnoj raspravi smo čuli da je do tog famoznog 19. juna, 14 ili 17 beše, 14 lokalnih javnih medija podnelo kompletnu dokumentaciju, da je 20 najavilo, a da oni ostali do 73 nisu uspeli da urade procenu kapitala. I, sudeći po tome, po ovom zakonu koji ćete vi da izglasate, sav ostatak znači od 34 do 73 ide automatski u podelu akcija ili brisanje iz evidencije pošto vidimo da svi oni, da i onaj amandman koji se odnosi na podelu akcija gde smo tražili da svi upošljenici javnih, lokalnih medija imaju pravo na besplatne akcije, da po zakonu koji se bavi tom temom nemaju pravo oni koji su dobili akcije „Telekoma“, NIS-a i da će to biti faktički svaki deseti upošljenik u lokalnom i javnom mediju, a da će ostale akcije ići Agenciji za privatizaciju, Agencija za privatizaciju po slovu zakona nema pravo da bude vlasnik. El tako? I, to će da se gasi. Zbog toga smo mi predložili da se ovaj rok sa 2015. godine zameni rečima 2016. godine pa bi to glasilo, a evo kako bi glasilo da je prihvaćen naš amandman - Ukoliko javni poziv za prodaju kapitala izdavača iz stava 1. ovog člana ne bude objavljen do 1. jula 2015. godine, a mi kažemo do 1. jula 2016. godine, postupak prodaje kapitala se obustavlja, a kapital izdavača medija se privatizuje prenosom akcija zaposlenima bez naknade. Mislimo da je to korektno i da je to fer. Ne vidim kako će ministarstvo,a tražiću, a nadam se da će ministar reći koliko je lokalnih javnih medija do sada predalo Agenciji valjanu dokumentaciju, koliko njih ide u suštini o čemu mi pričamo, koliko njih ide u privatizaciju, a koliko će odmah da bude pod udarom prenosa akcija zaposlenima, odnosno Agenciji to jest koliko njih će biti ugašeno. Podsetiću vas da u Predlogu zakona jasno stoji – zabranjeno finansiranje medija iz javnih prihoda iz stava 1. ovog člana ne odnosi se na javne servise na nacionalnom i pokrajinskom nivou, ustanovu formiranu radi ostvarivanja prava na javno informisanje stanovništva na teritoriji AP Kosova i Metohije i na medije čiji je osnivačka prava preneta na nacionalne savete nacionalnih manjina do stupanja na snagu ovog zakona. Cela suština naših predloga, ako se sećate i onih predloga izmena Zakona o informisanju elektronskih medija koji je dala Zajedno za Srbiju da ponoviću po hiljadu i prvi put da prava i obaveze građana Srbije budu izjednačena na celoj teritoriji. Ovim donošenjem ovakvog zakona i gašenjem lokalnih javnih servisa imaćemo da sada iz budžeta od 1. januara 2016. godine svi plaćaju tv pretplatu, to jest taksu kako je nazivaju. To je obaveza koju će svi građani Srbije da ispunjavaju, ali nećemo imati ista prava, jer nećemo imati pravo na zastupljenost u javnom servisu, RTS-u kao svi građani iz Beograda i kao građani Vojvodine koji imaju RT Vojvodina. Nisam protiv toga da građani Beograda budu informisani. Nisam protiv toga da Vojvodina ima RT Vojvodina, ali ja pitam zašto uža Srbija ili Srbija ispod Save i Dunava nema pravo da to ima. Zašto nema pravo na normalno informisanje i sredina u kojima živimo. Zašto moramo da čekamo 15 sekundi Hronike regiona i to obično crnu hroniku. Zašto da nemamo javni servis koji se bavi našim svakodnevnim životom. I zato smo predložili da se taj rok produži godinu dana, jer kako je moglo da se produži četiri meseca, ne vidim šta će to da se desi ako ga produžimo godinu dana i damo šansu da iznađemo neki drugi način da svi građani imaju ista prava u pogledu javnog informisanja. Postaviću pitanje gospodinu ministru. Zašto nije recimo RTS, pošto je to, kao što kažete, samo 7% na medijskom nebu Srbije ovih 73 lokalnih javnih servisa, zašto to nije u sklopu RTS? Zašto to nije preuzeo RTS da organizuje kako on to najbolje ume da bi mi imali lokalnu informaciju na lokalnom nivou? Šta je tu problem? Kome smeta lokalna informacija na lokalnom nivou? Kome smeta? Je li problem da ne sme da bude vlasništvo lokalne samouprave. Pa, dobro, nije problem. Neka bude vlasništvo RTS. Neka bude finansirano iz pretplate. Zašto RTV može 70% pretplate da ostane u RTV, a 30% da ide RTS-u, a zašto kod nas, recimo u Nišu mi nemamo lokalni javni servis po slovu ovog zakona i sva pretplata ide RTS? Pa, zašto RTS ne uzme RTV Niš i da mi lepo imamo suštinu koja je potrebna građanima Srbije, da imamo informaciju na lokalnom nivou. Šta je tu problem? Ja samo podsećam još jedanput poslanike iz Niša da imamo obavezu, svi smo mi potpisali peticiju za lokalni javni servis. Imamo odluku Skupštine grada, jednoglasnu, identična skupštinska većina je u ovom parlamentu i u niškoj Skupštini da se podrži lokalni javni servis. Ja vas molim, i u načelnoj raspravi je bolo priče da su i poslanici skupštinske većine podržavali taj predlog da podržite naš amandman i damo lokalnom javnom servisu iz Niša šansu da preživi, ali ne kao ustanova, ne kao neko ko će da zadrži posao, nego kao informacija koja je vrlo bitna za građane Niša i koja će se izgubiti od septembra meseca. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ministar Tasovac.
Mi smo ovu debatu vodili i pre godinu dana i sada. Ja vas samo molim da ne koristite izraz lokalni javni servisi zato što je zakon definisao dva javna servisa. Jedan je Radio televizija Srbije, drugi je Radio televizija Vojvodine i, umesto direktnog budžetskog finansiranja koje posle 70 godina odlazi u istoriju država će ubuduće preko javnih konkursa sufinansirati one sadržaje koje su u javnom interesu. I to i jeste interes lokalnih samouprava, upravo da prepoznaju te specifičnosti, a takođe mislim da je obaveza RTS, da se maksimalno trudi u skladu sa svojim kapacitetima da pokrije kompletno sadržajima ono što zadovoljava apsolutno sve građane Srbije.
Reč ima dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem. Gospodine ministre samo da vas podsetim. Vi mene podsećate na slovo zakona koje kaže da – postoji RTS i RTV, a ja vas podsećam da je ovo republički parlament koji donosi zakone. Znači, mi smo ti koji pišu i ja tražim da se promeni zakon. Ja kao narodni poslanik zastupam interese svojih sugrađana i tražim da se promeni zakon. Sada vi meni objasnite. Kakva je razlika između dopisništva RTV iz Subotice i recimo Niške televizije? U čemu će RTV moći da ima deo koji se odnosi na život i ono što interesuje građane Subotice, a mi u Nišu to nećemo da imamo ili u Kraljevu, ili u Šapcu, ili u Čačku, ili u Leskovcu? Pa, ministre od septembra meseca nećemo imati vremensku prognozu tamo gde mi živimo. Ne može da stigne, ne zato što nećemo, ne može da stigne. Nema toliko, da nema 36 sati, 24. Ja insistiram na tome da pravo koje imamo, da ono što imamo u našim lokalnim sredinama ostane uklopljeno u zakon. Zašto mi u Nišu da projektno finansiramo lokalnu informaciju i dodatno plaćamo iz gradskog budžeta? Zašto mi nemamo isto prava kao što ima u Vojvodini, kao što imau Beogradu? Pa, 85% RTS se bavi problemom Beograda i normalno, najveći grad, sve se dešava ovde. Sigurno iz Niša neće da prenese nijednu informaciju o operi, jer ne postoji opera u Nišu, postoji u Beogradu. Isto treba da vas pitam i to, zašto u Nišu nema opere? Valjda i tamo ima nekog muzičkog sveta, ili u Čačku, Kruševcu, Mladenovcu, gde god. Zašto mi nemamo ista prava, to vas ja pitam? Ja samo želim da zastupam interese građana koji su me poslali u ovaj parlament, i ja sam duboko ubeđen da svi narodni poslanici gledaju da zaštite interese svojih lokalnih sredina. Ja duboko verujem da će podržati naše amandmane da damo našim lokalnim javnim servisima šansu da preživimo. Niste mi odgovorili koliko od ovih 14 sigurnih do 73 je podnelo. Koliko će da se ugasi, a koliko ide u privatizaciju. To mi niste odgovorili. Bilo je 20 u najavi. To nije sigurno. Možda jesu, možda nisu. I zbog čega oni koji nisu stigli da u roku od mesec dana zaokruže tu dokumentaciju po drugi put, ne njihovom krivicom idu na doboš. Zašto? Zašto? Zbog toga što nije bio urađen protokol, što kaže Agencija za privatizaciju? Pa, to nije problem lokalnih medija. To stvarno nije problem lokalnih medija. To je problem institucija koju je formirala država, koje nisu uradile svoj posao. Hajde da se pogledamo u oči da kažemo šta je problem. Zašto sada to da trpe lokalne sredine? Ja očekujem da neko od vas podrži ovaj predlog, jer duboko verujem da isto mislimo. Ja vam se zahvaljujem.
Ministre, jeste se vi javili? Ne. Na član 2. amandmane u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, ministre Tasovac, desilo se danas za mene nešto neverovatno. Jedan paradoks. Sada ću pokušati da objasnim tu sliku jednog paradoksa narodnim poslanicima ovde. Naime, mi smo ministru Tasovcu obrazložili ovaj amandman na član 2. time što smo rekli da će se usvajanjem ovog predloga zakona, ministar ogrešiti o vladavinu prava. Ministar je nama u obrazloženju napisao da ne razume kako će se to ogrešiti, a mi smo potom usmeno, danas u raspravi, ministru objasnili na koji način će se ogrešiti o vladavinu prava i umesto da objasni zašto se greši o vladavinu prava, ministar je odlučio da se brani ćutanjem, predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, a u ime ministra, ovaj član i ovaj zakon, u ime ministra kulture, poštovana gospodo, branio je gospodin Marijan Rističević. Za mene je, poštovana gospodo, to jedan zaista neverovatni paradoks, ministre Tasovac. Nije se javio ni gospodin Babić, ni gospodin Marković, ni gospodin Nikolić, ni gospodin Kovačević, niko se nije javio iz SNS, nego ministar kulture, poštovana gospodo. U našoj raspravi ovde, brani narodni poslanik Marijan Rističević. Moram da kažem, poštovana gospodo, da je to za mene jedan neviđeni paradoks, i nisam očekivao da je moguće da se tako nešto desi u našoj Narodnoj skupštini, a nisam verovao ministre, da ćete i vi da dozvolite da Ministarstvo kulture, da stav Ministarstva kulture, u Narodnoj skupštini, brani jedan narodni poslanik, koji se zove Marijan Rističević. Zato vas molim, gospodine Tasovac, da odgovorite na naše usmeno obrazloženje kako će se ovim predlogom zakona povrediti, kršiti vladavina prava?
Prvo, pošto u istovetnom tekstu… Izvinjavam se, povreda Poslovnika, gospodin Babić.
Gospođo predsednice, do sada smo vodili jednu raspravu koja je bila korektna i u kojoj su učestvovali i narodni poslanici, na šta imaju pravo, u kojoj je učestvovao i ministar Tasovac. Ovo je jedan, nešto što smo malopre čuli od kolege Pavićevića, razlog zbog čega je SNS protiv ovih čuvenih amandmana „briše se“, zato što iza tih belih papira i „brišu se“ članovi, ne ide nikakva druga argumentacija, osim ličnog prozivanja narodnih poslanica i narodnih poslanika SNS i razloga za dalju polemiku. Ni jedan, a u dva minuta sam pažljivo slušao kolegu Pavićevića, ni jedan jedini argument niti se naslonio, ni jednom jedinom rečju na predloženi amandman. Ja znam da su nas kolege Pavićević i Živković nazivali spodobama i nije niko odreagovao, a sada nastavljaju dalje. Sada kažu da kolega Rističević nema pravo da govori. To je nečuveno. To pravo da govori i kolega Rističević i ja i bilo ko u Narodnoj skupštini nije nam dao kolega Pavićević, već su nam dali građani Republike Srbije, izbore na izborima. Da li to vama odgovara ili ne odgovara, to je više pitanje za vas same. Ali ne vređajte Skupštinu na način što ćete narodnim poslanicima zabranjivati da govore. Ne vređajte Narodnu skupštinu na način što ćete nas nazivati spodobama. Ne vređajte Narodnu skupštinu krijući se iza serije amandmana za koje nemate nikakvu argumentaciju i to je loše i to je unižavanje ovog svetilišta demokratije na ovaj način i ovakvim debatama. Strpljivo ćemo čekati, strpljivo ćemo pratiti sve to, ali da nas ponižavate, nećemo dozvoliti da na taj način ponižavate građane Republike Srbije.
Član 107, dal i je tako? (Zoran Babić, s mesta: Član 107. Bez glasanja samo.) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice gospođo Gojković, ministre Tasovac i poštovani gosti iz Ministarstva, malo pre je povređen član 108. Poslovnika naše Narodne skupštine kojim se definiše red na sednici Narodne skupštine. Red na sednici, poštovana predsednice Gojković, podrazumeva da kada se jedan narodni poslanik u ovom slučaju gospodin Babić, javi za reč po povredi Poslovnika, na osnovu člana 103. i dobije pravo na reč, da onda taj narodni poslanik nema pravo gospođo Gojković da replicira drugom narodnom poslaniku, što je gospodin Babić malopre uradio i time vama odmogao poštovana predsednice u vođenju ove sednice Narodne skupštine. Vaša je obaveza bila, poštovana predsednice, ja mislim, da ukažete gospodinu Babiću na to da zloupotrebljava institut povrede Poslovnika Narodne skupštine, a ukoliko gospođo Gojković, gospodin Babić nastavi da vrši tu zloupotrebu da mu i na osnovu člana 109. izreknete meru opomene, kao što to često opozicionim poslanicima radi potpredsednik Narodne skupštine, gospodine Bečić. Tako da ste vi propustili, gospođo Gojković, da intervenišete zbog toga što je gospodin Babić malopre zloupotrebio jedno pravo koje ima, a to je pravo da ukaže na povredu Poslovnika. Molim vas poštovana predsednice Narodne skupštine, gospođo Gojković, da sada ispravite tu grešku, da kažete svim narodnim poslanicima, ministru i našim gostima iz Ministarstva da je tačno da je gospodin Babić zloupotrebio Poslovnik Narodne skupštine i da ga upozorite da to ne sme da radi, kako bismo poštovana gospođo Gojković imali red na sednici Narodne skupštine. Ako imamo red, to je pretpostavka za dobar dijalog i raspravu o predlozima zakona, poštovana gospodo. Hvala.
Na čČlan 108. ste se pozvali, pa povezali sa tim član 103. Mislim da ste mislili na 104, ali dobro. Član 107. na koji se pozvao prethodni poslanik omogućava da objasni šta znači povreda dostojanstva Narodne skupštine, te time nije prekršen Poslovnik, ali ako vi smatrate da jeste… (Vladimir Pavićević, s mesta: Ne.) Ne. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, jer je amandman podneo na član 2. u istovetnom tekstu.
Tako je. Amandman na član 2. je nastavak amandmana na član 1. u kome smo gospodin Pavićević i ja ukazali na nepotrebnost donošenja ovog zakona, promena koje on nudi. Ponavljam još jednom, to je samo pitanje neefikasnosti primene zakona, a za neefikasnost primene zakona je kriva vlast. To znači Vlada Srbije, to znači nadležno ministarstvo. Ja očekujem od ministra, kao što reče kolega da se ne brani ćutanjem, nego da nam kaže ko je to opstruisao sprovođenje zakona, pa da vidimo ko je krivac, ne uopšteno neki negde, nego imena i prezimena? Da li je to neka organizovana akcija ili tu ima nekih pojedinačnih ideja? Da li je tu neka organizovana grupa da ne kažem kakva, ili su to pojedinci koji su slučajno se okupili oko iste ideje? Da ponovim još jednom – u najvećem broju lokalnih vlasti koje vi ovde optužujete, na vlasti je ista većina koja je i u ovom parlamentu. Ovakvim izmenama imate problem sa rebalansima budžeta, odnosno sa izvorom sredstava za finansiranje ovih medija. Nemoguće je da se ovom promenom da se bez rebalansa budžeta izmene uslovi finansiranja lokalnih medija, jer lokalne samouprave ne smeju da koriste sredstva iz drugih izvora budžetskih za tu namenu. Pitanje je, da li postoji bilo kakav izvor finansiranja u tim lokalnim samoupravama gde može da se skine jedan deo sredstava i da se prebaci za ove namene? Imamo primer 500 i nešto preduzeća koja nisu medijske kuće, koristiću i pet minuta onih, 500 i nešto njih su imali isti rok. Tamo isto rade neki ljudi. Ti ljudi imaju porodice i oni jako dugo ne primaju plate na adekvatan način i u adekvatno vreme. Oni su na neki način bili zaslužni za postojanje tih preduzeća. Zašto da oni budu kažnjeni opet zbog neažurnosti vlasti, pa da njihova preduzeća odu u stečaj sa 1. julom, a da samo medijski servisi budu zaštićeni? Konačno, ti mediji, ne medijski servisi, imaju adekvatno rešenje a to je da posle ovog roka zaposleni u medijima postaju vlasnici. Tu samo treba promeniti ono tumačenje kako sam shvatio, da oni koji su uzeli akcije od nepostojećeg „Telekoma“, odnosno nepostojeće akcije od „Telekoma“, sa ne postojećih 1.000 evra, da se njima dozvoli da i oni postanu suvlasnici. Mislim da to ako treba da se donese zakon koji će da promeniti, to je trebalo doneti. Naravno, to nam neće garantovati nezavisnosti tih medija i da zaposleni u tim medijima postanu suvlasnici nakon nepokazivanja želje da ih neko privatizuje, kolektivni suvlasnici. To ne znači da će oni uspeti da se odupru pritiscima, da li krupnog kapitala, da li političkih moćnika u svojim sredinama. Imamo mi pritisak na medije ne samo u preduzećima čiji su osnivači lokalne samouprave, nego imamo pritisak na medije kod privatnih medija i to je jasno. Ti pritisci su različiti, od konkretnih pretnji motkama i drugim oblicima starinskog i savremenog oružja, do pretnji koje se u stvari svode na ponude, a to je da se malo oprosti ili odloži plaćanje poreza, da se opraštaju krivična dela i saobraćajni prekršaji sa smrtnim ishodom, da se nude mesta za ambasadore ili za neke kulturne atašee, što imamo isto primera, da se nude mesta u državnoj upravi, mesto pomoćnika savetnika, šefova komisija za istraživanje ovoga i onoga i to je isto jedna vrsta pritiska. Da ne govorim o tome da postoje mediji koji su bruka za ovo društvo, a koji dobijaju oglase od organa lokalne samouprave ili države i time naravno pune svoj budžet i stvaraju uslove da dalje deluju potpuno negativno. Neću da vam govorim koji su to svi mediji, znamo kako se oni zovu. Ovo produženje na par meseci, tri, četiri, koliko je to, plus ako uzmemo u obzir i letnju pauzu, stvarno bi voleo da vidim tog čudotvorca koji će moći da reši ono što nije rešeno do 1. jula, da bude rešeno do 1. novembra. Ko su ti novi zainteresovani za privatizaciju medija koji se već nisu spremili za to i počeli i pokazali interesovanje, osim ako to nije vreme koje je ostavljeno da bi se neke aktivnosti koje ne mogu da se zovu zakonitim desile, te da bi se još više spustila vrednost tih medija i napravio jedan bolji izbor budućih ljudi, odnosno firmi koje će privatizovati medije? Ovo ne služi na čast ni Ministarstvu, ni vama koji ste prisutni ovde i vi imate priliku da spasite svoju čast time što ćete nam reći ko vas je naterao ili ko je stvorio ambijent gde ste morali da donesete ovakav predlog zakona, da kažete ko su ti ljudi imenom i prezimenom. Da li je to predsednik Vlade ili je to neki odbornik iz Crne Trave ili neko između na celom tom spisku? Ako ne možete to da nam kažete, podneste ostavku zbog vas, ne zbog nas.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim studente Pravnog fakulteta iz Niša, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije velike sale. Reč ima ministar.
Poštovani docente Pavićević i poštovani poslaniče Živković, moram samo da vam pojasnim jednu stvar. Dakle, ja se ovde ne branim, zato što debatu u Skupštini smatram za privilegiju da možemo da razgovaramo o amandmanima koje su poslanici podneli na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim informisanju. Stoga ću konkretno i da vam odgovorim na vaše amandmane. Dakle, amandman se ne prihvata ili, ako želite, amandman ne prihvata se. Mislim da je to potpuno dovoljno, obzirom na sam amandman koji ste podneli.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodine Živkoviću, replika, izvolite.
To je bilo na putu da budete duhoviti. Ovoliko je falilo. Ali, to nije odnos jednog ministra, makar ministra koji nonšalantno, što reče kolega, dolazi u Skupštinu, da na takav način govori sa poslanicima koji predlažu zakon, gde traže da se briše sve ono što je pogubno za oblast koju definiše ovaj zakon. Mi smo predlagali, to znate, hiljadu i nešto amandmana. Bili su različiti, bili su i na pola strane, to je tamo gde mislimo da amandmanima možemo da popravimo zakon. Bilo je zakona gde nismo davali amandmane, jer su zakoni bili dobri i uvek smo pisali amandman- briše se tamo gde nema popravke, gde je zakon previše loš da bi mogao da bude popravljen bilo čime. Za nekoga ko se bavi kulturom, morao bi tu kulturu da i primenjuje na ličnom ponašanju. Ali, morao bi i da zna da takav način pisanja amandman, odnosno odnosa prema zakonima je utemeljen u decenijama i vekovima iza nas, u parlamentima koji imaju i dužu tradiciju nego ovo lepo zdanje. Takav pokušaj duhovitosti može da ispadne smešan, ali to nije odgovor na pitanje koje sam vam ja postavio. Očekujem da mi date odgovor na pitanje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, po amandmanu. Izvolite, gospodine Markoviću.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iskreno nisam imao isprva nameru da se javljam po ovom amandmanu, ali me je obrazlaganje i način obrazlaganja predlagača ovog amandmana ponukalo da se uključim u raspravu. Dakle, ja predlažem konkretno da se odbije ovaj amandman, dakle, amandman na član 2. predloženog zakona i pridružujem se stavu koji je upravo ministar malo pre i izneo, kao i mišljenju Vlade koje nam je dala u formi obrazloženja. Dakle, ovakva i slična obrazloženja amandmana bi bila iole smislena kada ne bi dolazila od onoga ko je najdirektnije odgovoran za situaciju u medijima koju imamo danas, on, ili barem lista na čijoj je listi izabran, odnosno stranka na čijoj je listi izabran. Mislim da bi trebalo da se prestane sa praksom koji neki poslanici ovde praktikuju, između ostalog i poslanici koji su predlagači ovog amandman, dakle, da se ponašamo kao da smo prespavali zadnjih 15 godina i sada ušetali u skupštinu. Neko je malopre lepo upotrebio taj temin - ušetali u skupštinu. E, tako se oni ponašaju i sada nam ovde drže neke pridike, pa upotrebljavaju neke izraze, ne znam, čulo se - pritisci u medijima, ne znam, cenzura, kršenje prava itd. To nam govori poslanik koji je uveo vanredno stanje, koji je sinonim za cenzuru i kršenje prava. Dakle, iz svih tih razloga predlažem da se odbije ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče gospodine Bečiću, ministre Tasovac, poštovani gosti, poštovane studentkinje i studenti Pravnog fakulteta u Nišu i poštovani profesore Milisavljeviću, ministar Tasovac je ovde nama rekao da kada dolazi u Skupštinu, ne dolazi da brani bilo šta. Ministre Tasovac, kada vi ne branite Predlog zakona kao ministar kulture, onda ostaje da slušamo gospodina Rističevića da brani predloge zakona koji ovde u Skupštinu dolaze u ime Ministarstva kulture i Vlade Republike, poštovana gospodo. Ministre, da vas podsetim, to je za mene, a verujem i za svu ovu gospodu koji su naši gosti danas neverovatni paradoks, da u vaše ime, u ime Vlade, predlog Ministarstva kulture brani narodni poslanik Marijan Rističević. Ako vi nećete da branite, ministre Tasovac, evo, ima ko hoće, videli smo danas. Druga stvar, poštovana gospodo, drago mi je što su ovde sada prisutni studenti i studentkinje Pravnog fakulteta u Nišu, jer je reč o jednom velikom principu, kojim se pravnici bave od prve godine studije, a to je princip vladavine prava, poštovana gospodo, koji je definisan i članom 3. našeg Ustava, kao naše najvažnije načelo u našem ustavnom sistemu. Vidim, klimaju glavom i studentkinje i studenti. Vidim zadovoljstvo ovde, ministre Tasovac. Jedino vi ovde nećete da razumete da ovim predlogom zakona drastično narušavamo naše najveće načelo u našem ustavnom sistemu, i to ne samo naše, nego je to najveće načelo u svakoj savremenoj konstitucionalnoj demokratiji, a to je načelo vladavine prava. Ja sam pokušao, ministre Tasovac, da vam ukažem na jedan aspekt kršenja vladavine prava, a to je onaj aspekt koji podrazumeva da mi ovde proučimo nešto građanima, kažemo građanima – nešto mora da se ispuni do tad i tad, vi samouvereno kažete – moraće da se ispuni do tad i tad. Nepunih godinu dana kasnije vi dolazite ovde i kažete – ne možemo da ispunimo do tad i tad. Da bismo, ministre Tasovac, imali veru građana u ono što mi radimo ovde, bilo je neophodno da u skladu sa jednim drugim principom, veoma važnim u politici, poštovana gospodo, a to je princip etike odgovornosti, u uvodnom slovu ovde u petak prvo kažete ono na šta vas je podsetio narodni poslanik Zoran Živković – ko je, gospodine Tasovac, imenom i prezimenom, odgovoran zbog toga što rokovi koji su zadati zakonom koji smo usvojili 2. avgusta 2014. godine nisu ispoštovani? Da se mere neki rezultati, ministre Tasovac,pa kada vi nama ovde u prvih nekoliko rečenica izlistate odgovorne, da mi onda imamo osećaj i jedno saznanje da razgovaramo sa jednom odgovornom osobom, koja poštujući princip etike i odgovornosti saopštava ko je odgovoran za neurađeno. Da ste to uradili, ministre, onda bi bilo, ja mislim, logično da mi uđemo u jednu raspravu oko toga da li su argumenti koje ste vi ponudili za produžavanje rokova zaista dobri. Ovako izostaju dve stvari, ministre Tasovac. Prva stvar, izostaje poštovanje onoga što su ustavna načela, a Ustav moramo da poštujemo. Ovde su studentkinje i studenti Pravnog fakulteta. Pa, mene bi bila sramota pred njima, i da nisu ovde danas, da ovde učestvujem u nečemu što znači kršenje vladavine prava. Druga stvar koju ste propustili, i evo, sad je možda šansa da popravite, ministre Tasovac, da odbranite i sebe i Ministarstvo i Vladu, ne govorom Marijana Rističevića, nego svojim govorom o tome ko je odgovoran za ne urađeno. Kada bismo to saznali, onda bismo možda mogli da prihvatimo ovu argumentaciju. Ministre Tasovac, pošto vi nećete to da saopštite, onda nam u pisanoj formi saopštavate da ne razumete kako se ruši načelo vladavine prava, onda ja razumem da ovo produžavanje rokova nije stvar neke procene koja će zaista da nas vodi ka nekom opštem dobru, poštovanju prava, nego da je to možda deo nekog hira ili nesnalaženja ili razumevanja da ono što se uradilo 2. avgusta nije bilo dobro urađeno. Mi smo tada podržali Predlog zakona i prihvaćeni su neki naši amandmani. Očekujem, ministre Tasovac, da i danas do kraja naše rasprave prihvatite svih pet naših amandmana, osim ukoliko nam sada ne kažete imena i prezimena odgovornih za to što nešto jeste bilo obećano, a da to nije ispunjeno do dana današnjeg. Hvala vam, ministre Tasovac i poštovana gospodo.
Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić.
Hvala, gospodine predsedavajući. Mene čudi da imamo ovih pet amandmana i na svih pet amandmana ove političke opcije može se dati jedan isti odgovor. Ovo u stvari nisu amandmani, ovo je pokušaj da se rasprava vrati u načelo i da se ponovo postavi pitanje produženja rokova, a pod plaštom poštovanja zakona. Žao mi je ako niste bili na raspravi neki dan, ali o tome se i radi, Vlada produžava ove rokove da bi dala šansu. Vlada daje šansu jednoj profesiji da se spasi. Ako bi se poštovali rokovi, od 200 pa do 1000 novinara bi ostali na ulici, i to je poruka ove Vlade, to je pre svega briga za ljude, briga za zaposlene i pokušaj da se još jednom pruži prilika onima, koji nisu uspeli da izvrše procenu kapitala, da to u narednom periodu učine. Mene ne čudi što je jedan deo ovog dvojca bez kormilara, taj ideološki, nema osećaja za novinare, jer to je politička praksa davno pokazala, nego me čudiprofesor, neko ko predaje na političkim naukama, predaje verovatno budućim novinarima. Ako je to poruka studentima, da njihove starije kolege u ime zakona i praćenja termina trebaju danas da ostanu na ulici, ako je to poruka jednog profesora, onda je dobro da to čuju studenti Pravnog fakulteta iz Niša, da čuju kako profesori vide njihovu budućnost ako se sutra nađu u sličnoj situaciji. Velika je stvar što Vlada, i pored zakona i pored rokova koje je dala, ipak ima osećaj za ljude, jer vi ste jednom rekli – narod je država, pa i novinari su neki narod i oni zaslužuju parče hleba, novu šansu, novu priliku.
Zahvaljujem se, gospodine Krliću. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Gospodine Pavićeviću, prijavili ste se za repliku. (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Gospodine Živkoviću, u govoru gospodina Krlića, samo gospodin Pavićević ima prostora za repliku, jer je na neki način uputio … (Zoran Živković, s mesta: Rekao je da sam ja neko ko je uvodio novinarima vanredno stanje.) Pored najbolje volje, gospodine Živkoviću, da dam repliku, mislim da samo gospodin Pavićević ima pravo, pošto je pomenut kao profesor. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče, gospodine Bečiću, poštovani ministre Tasovac, poštovani gosti iz ministarstva i poštovane studentkinje i poštovani studenti Pravnog fakulteta u Nišu, dve su stvari koje želim sada da saopštim u replici gospodinu Krliću. Najpre, poštovana gospodo, samo da vas obavestim, sada sam u statusu mirovanja na Fakultetu politički nauka Beogradskog univerziteta. Zašto, poštovana gospodo? Zbog toga što sam zaključio da je nemoguće dve stvari raditi istovremeno, a da to podrazumeva ozbiljan pristup. Dakle, proveo sam ovde osam meseci, radeći uporedo i na Fakultetu političkih nauka, video sam da nema čovek dovoljno vremena i za jedno i za drugo, odlučio sam da radim sada samo u Narodnoj skupštini i samo hoću da vas obavestim da na fakultetu Političkih nauka imam status mirovanja, jer ja nisam čovek koji ima tolike sposobnosti da može da obavlja više poslova, samo jednu, i to ovu zakonodavnu u Narodnoj skupštini, poštovana gospodo. Druga stvar, gospodine Bečiću, da čuje gospodin Krlić, poštovana gospodo, poštovanje zakona je uvek nužni kriterijum za ocenu toga da li je neko u svom delovanju i u politici usmeren ka opštem dobru. Nema drugih važnijih kriterijuma od tog kriterijuma, poštovana gospodo. Od antičkih vremena je teorija konstitucionalizma, koja podrazumeva ograničenje vlasti, koja podrazumeva poštovanje zakona, uvela tu ideju da samo onaj ko se drži zakona, ko poštuje zakon ima pravo da se pozove na to da je usmeren u svom delovanju ka opštem dobru. Pozivam ministra Tasovca da sepridržavajući načela vladavine prava i poštovanja zakona, gospodine Krliću, svi zajedno usmerimo ka opštem dobru ovde.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić, replika.
Moram potpuno da se saglasim sa gospodinom Pavićevićem, zaista je poštovanje zakona apriori i zbog toga ili unatoč toga danas imamo ovu raspravu kako bi pružili šansu tom zakonu da se do kraja sprovede i da svi oni kojih se ovaj zakon tiče i koji imaju kroz ovaj zakon novu priliku tu priliku i dobiju. Zbog toga i jeste ovo poštovanje zakona i postoji skupštinska rasprava zbog toga. Ovo jeste mesto gde taj rok možemo da produžimo, a usput da vam kažem, potpuno ne razumem dvojaki aršin opozicije. Sa druge strane, dobijamo predloge da se rokovi još više produže, a vi ste za to da se poštuju rokovi koji su dati u zakonu. Molim vas, dogovorite se, nama je svejedno, ali nam je jako drago da narod Srbije može da vidi kako opozicija funkcioniše u ovoj Skupštini.
Zahvaljujem se. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Pošto nam je žao što su studenti lišeni vašeg delovanja na fakultetu, daću vam priliku i pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče, gospodine Bečiću, koji predsedavate današnjom sednicom, poštovani ministre Tasovac i poštovani gosti iz ministarstva, naravno ovim studentkinjima i studentima, koji su naši gosti, nisam imao pravo da držim predavanje, ni priliku, ali nadam se da će biti prilika, uvaženi gosti i gošće iz Niša. Moram sada da intervenišem povodom poslednjeg govora gospodina Mirka Krlića. Tačno je, poštovana gospodo, da mi danas ovde takođe definišemo sadržinu jednog predloga zakona i onoga što će postati zakon, ali gospodo, gospodine Bečiću, da čuje gospodin Krlić, ne smemo da ozakonjujemo neodgovornost. Nadam se da smo saglasni oko toga. Drugog avgusta, poštovana gospodo, smo utvrdili neke rokove. Od 2. avgusta do danas prošli su meseci, bilo je šansi da se uz poštovanje zakona uradi nešto i ako mi danas usvojimo ovaj predlog, koji brani u Narodnoj skupštini ministar Tasovac, to će značiti, gospodine Krliću i gospodine Bečiću, da mi ozakonjujemo neodgovornost. Da li to znači, poštovana gospodo, ako mi produžimo rok do 31. oktobra, pa se ne uradi do 31. oktobra, da vladavinaprava podrazumeva da 30. oktobra produžimo do 1. aprila 2016. godine, pa da je to poštovanje zakona. To ne znači to, poštovana gospodo. Zato predlažemo, ministru Tasovcu, da pre izjašnjavanja o Predlogu zakona, gospodine Krliću, ministar Tasovac jasno ovde kaže ko je odgovoran za nepoštovanje rokova koji su zakonski definisani, poštovana gospodo. Ako mi ne možemo da poštujemo ono što piše u zakonu, šta ćemo onda poštovati u našoj državi, poštovana gospodo? Molim i gospodina Krlića da još jednom razmisli o ovome i gospodina Tasovca posebno, pošto vidim da njegovog branitelja više nema ovde. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić, replika i time zatvaramo krug replika.
Samo kratko. Tako mlad, a u mirovini. Velika je tragedija što nemate priliku da predajete studentima. Nadam se da ćete se vratiti na univerzitet i da ćete upravo braniti sve suprotno od ovoga što ste sada rekli. Znači, da ćete braniti uvek šansu, da ćete braniti priliku, da ćete budućim novinarima, a od vas mnogo zavisi, jer ste naslednik velikih profesora na tom fakultetu, da ćete znati da ih usmerite onako kako je to potrebno, ne držeći se zakona na ovaj način na koji govorite. Vi govorite o kaznama. Očito da niste hteli da čujete argumente ministra kada je govorio zbog čega je došlo do prekoračenja rokova i zbog čega neke medijske kuće nisu učinile procenu kapitala. Kada bi se zanimali, interesovali za to kako se živi danas u medijima, posebno lokalnim medijima i u manjim sredinama, vama bi sve ovo bilo vrlo jasno i sami biste glasali za produženje roka, kad biste samo imali priliku da saznate u kakvim su sve uslovima danas mediji koji su još uvek javni servis, koji su ostali bez kapitala, koji nemaju svoja lična sredstva, imaju zastarelu opremu i sve ostalo, da vam ne govorim o tome, dugo sam u tome bio i znam kompletnu situaciju. Verujte mi da je ovaj rok potreban, slažem se da, uvek se treba zalagati za odgovornosti tu nemam nikakvo različito mišljenje od vas, ali postoji mnogo, mnogo objektivnih stvari koje su se događale kao i subjektivni, tako da zaista je ovaj rok jako potreban.
Zahvaljujem se gospodine Krlić, ja se takođe nadam da će uvaženi profesor sa novim iskustvom vrlo brzo se vratiti i da dela na fakultetu. Reč ima ministar Ivan Tasovac.
Poštovani poslaniče hvala vam što ste u svom poslednjem obraćanju pravilno izgovorili. Ja ovde branim Predlog izmena i dopuna Zakona, znači ja branim predlog Ministarstva kulture i informisanja, odnosno Vlade Republike Srbije koji smo izneli pred Skupštinu, a ne branim sebe. Samo sam to hteo da vam pojasnim, to je jedna stvar. S druge strane, kompletnu ovu priču smo imali tokom debate pre dva dana, tako da jednostavno u ovom trenutku mi govorimo o amandmanima i isto koliko ste ga jasno vi napisali toliko jasno ste i dobili odgovor. Zahvaljujem se.
Hvala gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite, gospodine Božoviću.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti i poštovani građani, ono što je za ministra nejasno kada je u pitanju amandman gospodina Pavićevića i Zorana Živkovića jeste zbog čega je on u obrazloženju – briše se i zbog čega se zapravo zalažu ova dva poslanika da se ovaj vaš predlog definitivno izostavi iz Predloga zakona. Iz prostog razloga što mislim da to sigurno znate, ukoliko ne znate to je onda već zabrinjavajuće za sve nas koji sedimo u ovom domu, jeste na primer TV Arena. Ona je, koliko ste i sami informisani, u vlasništvu Telekoma Srbije. To su pare naroda, gospodine ministre. Tri miliona evra košta godišnji ugovor sa Zajednicom Super Lige, tri miliona godišnje gospodine Tasovac je dovoljno da se sve ono što su narodni poslanici u ovoj Narodnoj skupštini govorili danas, kada su u pitanju lokalni mediji, posebno oni na jeziku manjina finansiraju u tih godinu dana. Svi oni mediji koji će se vašim Predlogom zakona ugasiti i svi oni koji će jednostavno prestati da postoje iz prostog razloga što im vi ukidate finansiranje ovim izmenama i dopunama. Tri miliona evra TV Arena, i samo još jednu stvar, ona je izopštena iz ovog zakona, ona nije na spisku onih kuća koje će se privatizovati sada ovim zakonom. Vi se trudite da sve to stavite u jedan koš i da celokupan proces završite do kraja. E, to su pare građana Srbije i one se troše na ovakav način i vi takođe učestvujete u tome. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Božoviću. Reč ima gospodin Stefanović, da li ste odustali? (Da.) Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite, gospodine Bojanić.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Mislim da smo ovde malo zalutali, Telekom Srbija A.D. je akcionarsko društvo sa većinskim kapitalom Republike Srbije, a „Arena sport“ je takođe akcionarsko društvo za većinsko vlasništvo, sem Holanđana ima i Telekom Srbija i nikakve veze „Arena sport“ Telekoma Srbije nema sa javnim glasilima, lokalnim ili gradskim ili da hajde da kažem pokrajinskim. Samo toliko.
Zahvaljujem se. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aida Ćorović, mr Aleksandra Jerkov i Goran Ćirić. Da li neko želi reč? (Da.) Mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Naime, ovaj član govori, kao što smo već imali prilike da čujemo od ostalih narodnih poslanika koji su već predlagali amandmane na ovaj član, da od 1. jula 2015. godine je zabranjeno finansiranje izdavača medija iz javnih prihoda, za koje nije objavljen javni poziv, itd. Mi predlažemo da se zabrana iz stava 1. i 2. ovog člana ne odnosi na izdavače medija kod kojih se postupak privatizacije sprovodi i prenosom akcija, zaposlenima bez naknade, sve do okončanja postupka preregistracije kod Agencije za privredne registre. Smatramo da će taj proces neko vreme da traje. Oni mediji koji su ušli u taj proces će prema ovome kako ste predložili ostati bez finansiranja iako recimo su taj proces započeli. Prema vašim sopstvenim rečima mi gospodine Tasovac imamo posla sa predsednicima opština koji su s namerom opstruisali primenu ovog zakona. Dakle, predsednici opština, direktori televizija, ljudi iz SNS su opstruisali primenu ovog zakona i mi imamo razloga da verujemo da će oni opstruisati i ove dalje procese koji slede. Tako da pretpostavljamo da će i ovaj postupak nekako da traje i smatramo da se vrlo lako može desiti da u tom periodu neki od tih medija čak i prestanu da postoje, s obzirom na to da prema ovome kako je napisano neće imati pravo na finansiranje. U mišljenju Vlade se kaže da to nije slučaj, da će ti mediji imati pravo, međutim to se ovako kako je u predlogu zakona napisano ne vidi. Zato mislimo da bi bilo dobro da se ovo pojašnjenje, to zaista jeste pojašnjenje, usvoji, zato što ako ti ljudi iz SNS budu dalje opstruisali primenu zakona onda ćemo imati ozbiljan problem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po amandmanu.
Znate, ja ovde ne mogu da razumem prvo šta se ovde predlaže, ali sa druge strane, nije mi jasno kada neko kaže da ljudi iz SNS opstruišu primenu zakona. Mi ovde glasamo za taj zakon, ovi ljudi preko puta su glasali protiv tog zakona. Ne znam ko može da opstruiše osim onoga ko je apriori protiv ovako nečega, ali mi se čini da najpre suprotna strana ima razlog da opstruiše ovaj zakon, baš u pokrajini Vojvodine. Zato što iz pokrajinskog budžeta izdvajaju nenormalne pare za medije koji su pod njihovom kontrolom, kako bi ih pripremili za naredne pokrajinske izbore. Iz čista mira su 34 miliona dinara, narodnih para iz pokrajinskog budžeta dali svojim medijima, kako bi ih pripremili za pokrajinske izbore. Naravno da im smeta ova situacija kada država treba da se povuče iz medija, jer onda ne mogu više tako da daju novac građana AP Vojvodine za svoje medije koji su pod njihovom kontrolom, kako bi im služili u kampanji. Tako da ovakvu vrstu izvrtanja činjenica zaista ne mogu da prihvatim i naravno da što se tiče ovog samog amandmana niko normalan za ovako nešto ne može da glasa. Naravno da je sve ovo politički motivisano kako bi i dalje ostali pojedini mediji koji bi bili pod kontrolom gospodina Pajtića, pre svega i kako bi na taj način eventualno pokušao da sačuva svoju vlast u AP Vojvodini.
Hvala. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Ovaj amandman je upravo podnet iz razloga koji je malopre spomenuo jedan poslanik iz vladajuće koalicije koji je rekao da i novinarima treba parče hleba. Ali, novinarima ne treba šansa i parče hleba samo za tri meseca, oni bi trebali da žive i posle oktobra meseca. Vi ne nudite ništa ovim izmenama zakona i ovim članom, osim parče hleba naredna tri meseca. Ništa više, nemate nikakvih trajnih rešenja. Novinari su zbunjeni. Vi nudite u alternativi da postanu vlasnici akcija koje oni u suštini ne mogu da preuzmu, moguće je da po koja spremačica može biti i preuzeti te akcije, ali u suštini nudite im nemoguće. Dakle, oni će zaista imati parče hleba tri meseca i s tim je završeno sa politikom ove Vlade prema medijima, prema svima onima koji bi trebali da emituju program koji interesuje građane Srbije. Vi gušite na ovaj način lokalne medije, naročito medije koji emituju program na manjinskim jezicima. Koliko vidim, gospodine ministre, nije baš i neka gužva da se brani izmena ovog zakona. Gospodin Pavićević je rekao, sem jednog poslanika koji sedi tu u prvom redu, nema baš nekog prevelikog interesa. Izgleda da i oni shvataju da ovaj zakon ne nudi nikakva rešenja, i u stvari prepustili su vas da sami plivate.
Vreme.
Ali, vi ste, gospodine ministre i vaše Ministarstvo krivi zato što niste u godinu dana rešili ovaj problem i neko mora da odgovara za…
Zahvaljujem se, gospodine Veselinoviću. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite, gospodine Tasovac.
Zahvaljujem se. Dakle, država ima legitimne interese da u medijskoj sferi obezbedi i garantuje uslove za slobodno, profesionalno i odgovorno novinarstvo, ali i fer pravila tržišne utakmice. Mislim da deluje dosta zbunjujuće kada od strane opozicije dobijem, s jedne strane pitanja zbog čega se u ovom trenutku striktno 1. juli ne poštuje kao rok koji je bio predviđen prethodno zakonom, a s druge strane produžetka roka još za godinu dana. Mi smo napravili u ovom trenutku jednostavno. Bili smo suočeni sa realnošću da i sami mediji i određene lokalne samouprave naprosto, da li nisu ozbiljno shvatili ovo, da li je to bila vrsta opstrukcije, da li su imali podršku određenih ljudi koji su ih ubeđivali da će to biti napravljeno na neki drugi način, da će država ponovo odustati iz povlačenja iz vlasničke strukture medija, kao što je to uradila 2007. godine itd, ja ne ulazim sada u tu stvar. Čini mi se da je jednostavno ovo jedan odgovoran predlog koje je dalo Ministarstvo kulture i informisanja, da je ovo jedan odgovoran predlog Vlade, da je to na neki način iznuđeni znak dobre volje da u naredna četiri meseca svi oni koji su makar u poslednji čas podneli dokumentaciju, dobili saglasnost osnivača medija, dobiju nove vlasnike i da zaposleni u tim medijima dobiju novu šansu. Naprosto, smatram da mi ovde govorimo sada o amandmanima i zato jednostavno se držim onoga što jesu amandmani, ne ulazeći u vaše legitimno pravo da politizujete čitavu priču na jedan ili drugi način, kako vam već odgovara. Ali, ono što je jasna politika i ovog ministarstva i Vlade Republike Srbije, ona je jasno izražena i kroz to da je posle 11 godina da su doneseni medijski zakoni, i kroz sva podzakonska akta i kroz sve one stvari koje smo već učinili na implementaciji ovih zakona, kao što smo sada izašli, znači, tu varijantu na koji način možemo da nastavimo sa medijskom reformom i da 1. juli ne bude samo taj poslednji datum, nego da to bude datum do koga je neophodno podneti dokumentaciju. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima dr Janko Veselinović. Izvolite.
Nema ovde, uvaženi ministre, ni trunke politizacije. Mi kažemo – ovo je zakon koji ste doneli pre godinu dana. Niste ispoštovali zakon, niste ispoštovali odredbu u kojoj ste trebali da ga implementiramo. Kolege kažu – mi tražimo za to odgovornost ljudi koji su opstruirali, kako vi kažete, primenu tog zakona. Ja kažem – dajemo dodatni rok da se po ovom zakonu postupi i da se ova oblast dovede u neko stanje u kome će biti zadovoljni i mediji, odnosno zaposleni u medijima, lokalne samouprave, manjinske zajednice itd, i tu nema nikakve razlike. Dakle, oni samo traže da se preseče i da neko odgovara, a ja osim toga, tražim dodatni rok da se stanje uredi na kvalitetan način. Znate šta je problem, gospodine Tasovac? Problem je što se ni ostale odredbe ne samo ovog zakona, nego ni ostalih zakona ne primenjuju, nego ove odredbe koje se tiču rokova se vide, pa kad dođe neki datum kaže – ovaj datum se nije ispoštovao, ajde da produžimo. Ali, ne primenjuju se ni ostale odredbe. Problem našeg društva, naše države jeste što donosimo zakone koje ne primenjujemo i to je osnovni problem. Ne toliko loši zakoni, koliko sistem koji ne funkcioniše. Umesto da u ovu Skupštinu dođete sa izveštajem šta se uradili u primeni pojedinih zakona, zakoni stoje u fioci, ne primenjuju se i imamo nezadovoljne građane, gospodine Tasovac, zato što se zakoni ne primenjuju. Ovo je samo jedan ekvantantan primer kojim se vidi, jer jedan i jedan su dva.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, po amandmanu. Gospodin Tasovac ima prednost. Ima pravo na repliku.
Slažem se da su jedan i jedan dva i zato mislim da je upravo jako važno što smo ovim samo pomerili rok za četiri meseca. Naravno da to nije idealna varijanta, ali u svakom slučaju bolje je kada prilikom implementacije zakona nastavite u implementaciji zakona nego kada donesete zakon kakav je bio zakon iz 2009. godine, koji je posle toga pao na Ustavnom sudu. Vi znate odlično o čemu ja govorim.
Zahvaljujem gospodine Tasovac. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine ministre, uvažene kolege, implementacija zakona. Ja spadam u onu grupu poslanika koji vas neće kritikovati zbog toga što niste ispunili rok, neće vas kritikovati zbog toga što ste ga produžili. Ja sam od onih malobrojnih narodnih poslanika koji smatra da ovakav zakon nije trebalo doneti uopšte zato što vi u suštini ovde raspravljate o tome kada će, u medijskom smislu, prenesenom smislu, ta glava novinarska i medijska, informativna biti stavljena na panj, da li će biti oktobar, decembra, sledeći mart, da li će biti april. Suštinski, meni bi se više dopalo da ste vi ili kolege sa druge strane pričali o tome šta znači implementacija zakona u životu, šta će se dogoditi sa tim medijima, da vi nama kažete ovde, da nam iznesete vaše iskustvo iz vaših sredina – koliko ćemo imati novih skladišta, koliko ćemo imati novih striptiz klubova, koliko ćemo imati novih super marketa na mestima gde su bile televizije, a volite kada odete tamo da gostujete na tim televizijama. Idite pa im recite – mi smo glasali, poštovani građani, da se ukinu vaši lokalni mediji. Mi smo glasali da lokalne sredine nemaju informacije zato što, bože moj, kako kaže ministar, to je tržište. Nisam ja protiv, ja sam za to da država izađe iz medija. Ali, ponavljam, trebalo je napraviti lokalne i regionalne javne servise. O tome je jedan drugi kolega ovde govorio. Niko ništa nije odgovorio. Pošto se od početka napravili pogrešan koncept, ovo sada dalje je samo razrada. Ja da vama objašnjavam da ste vi neefikasni, ne pada mi na pamet. Da ja vama pričam da produžavate rok jer nemate pojma, ne možete sopstveni zakon da sprovedete, ne pada mi na pamet. Takav ste zakon napravili da će skoro tri hiljade ljudi da ide na ulicu. Takav ste zakon napravili da Televizija „Čačak“ danas vredi više nego „Studio B“. Takav ste zakon napravili da danas niti vi, niti bilo ko ovde od ovih junaka sa druge strane ne može da kaže ko će da kupi te televizije. Čiji su to drugari i koji su to ljudi i šta će da bude sa tim televizijama, da li će one da opstanu, da li će nastaviti da rade ili neće nastaviti da rade? Niko od vas to ne može sa bilo kakvom sigurnošću ovde da kaže. Na stranu to što lokalne zajednice neće imati informisanje, na stranu to što je to potpuno devastirano i uništeno, a i što ne bi bilo kada cela Srbija živi od penzije. Niko ne može da se zaposli ako nije član stranke, pa što bi imao informisanje? A to što neki ljudi rade, kažete novinari, da novinari rade u tim medijskim kućama na lokalu, ustanite pa im recite šta će biti sa njima, ko će njih da kupi i za koju siću će da ih kupi. O tome se radi. To je tema. A da li ćete vi egzekuciju izvršite u ovom mesecu ili, ne znam, u onom, verujte da to ljude u Srbiji ne interesuje jer su oni spremni da završe na ulici. Tržište i privatizacija na način na kako vi to sprovodite u Srbiji znači ulica. Da se ne lažemo više, naučili ste lekciju koju smo i mi učili nekada, nismo je naučili, nećete je ni vi naučiti. Ponavljam, nema nikakve duge koja čeka ljude na kraju tranzicije. Ima samo čovek kome taksista izvadi lovu i kupi televiziju, onda vidi da to ne ide, napravi neke zvezdice na lokalnu, pa ni to ne ide, onda napravi skladište krompira. Gde će ljudi da rade, koga briga, važno je da smo mi ispunili ono što smo sebi zacrtali. To je problem, uvaženi ministre. Mi imamo drastičnu razliku u viđenju te situacije. To ne znači da smo neprijatelji. Samo smatram da na način kako ste vi to ušli da rešite, apsolutno ne vidim nikakvu sreću u svemu tome. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Ivan Tasovac, replika.
Moram da vam kažem da tu imamo dva različita mišljenja. Potpuno vas razumem i vi tu razmišljate politički i verovatno ste tako razmišljali i u vreme kada ste to stavljali u predlog strategije, protiv čega su u tom trenutku bili i Asocijacija medija i NUNS i UNS i ANEM i Lokal pres i NDNV, upravo su bili protiv osnivanja regionalnih javnih servisa. Ono što mislim da je jako bitno, to je da mi imao odličnu interakciju upravo sa strukom. Ako pogledate komisije koje su odlučivale na konkursima o sufinansiranju programa, upravo u njima većinu i čine predstavnici novinarskih i medijskih udruženja. Dakle, jednostavno, birajući između tog političkog i stručnog pogleda, meni je po ovim pitanjima bitnije mišljenje struke.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala uvaženi predsedavajući. Slušao sam razne demagogije, ali kao ovo, ovo zaista nikada u životu nisam čuo. Prvo, imamo jednog poslanika, podnosioca amandmana, koji u svom prvom obraćanju optužuje Vladu da će ostaviti bez parčeta hleba novinare, a onda u sledećem obraćanju kritikuje Vladu što nije implementirala zakon. Valjda da je implementirala, ostali bi bez tog parčeta hleba mnogo brže. Tako da, ne možete da ga uhvatite za šta je čovek, koju on opciju zastupa, da li je da se ovo implementira ili je protiv implementacije. Potpuno je neverovatno šta mi ovde slušamo. Kada već govorimo o tome kako su novinari ostali bez tog parčeta hleba, ostali su tako što je baš stranka u kojoj je ono bio član, upravo sa svojim tajkunima, jedan od njih je bio i predsednik partije, a ovaj drugi je takođe držao ogroman reklamni prostor, oni su uništavali medije tako što im nisu davali reklame. Kada nemate reklamu, unište se mediji i možete potpuno da propadnete, niko ne može da primi platu u bilo kom mediju. Na taj način su držali medije pod svojom kontrolom. Takođe iz budžeta, posebno iz javnih preduzeća, isključivo se davao novac onim medijima koji su bili na liniji tadašnje jedinstvene Demokratske stranke, sada više ne znam šta su i u kom su agregatnom stanju. Tako da, ta priča o tome što sada slušamo – ostaće radnici bez posla, oni su ostali u tim medijima odavno bez posla zato što ste te medije uništavali tako što ste zapošljavali partijske kadrove i bez ikakve osnove ste davali iz opštinskih budžeta toliki novac za te ljude, a nije bilo racionalnog razvoja, zato što su ti mediji svakako radili kao gubitaši. Sada optužujete Vladu što želi da se povuče iz medija. Valjda je to poželjno, da nemate partijsku kontrolu, da nemate državnu kontrolu nad tim medijima, to je valjda nešto čemu ceo svet teži, ali očigledno je da vi hoćete i dalje da zadržite one medije koje trenutno recimo AP Vojvodina drži pod svojom kontrolom, pa da i dalje tu ubacujte novac od građana ili AP Vojvodine ili uopšte građana Republike Srbije, ukoliko vam se, ne daj Bože, jednog dana ponovo ukaže prilika da vladate i da tako pljačkate građane, a da dajete taj novac vašim medijima. Kada već kažete – trebalo je da ostanu regionalni javni servisi, evo, da se složim sa vama. Ko će da plati te javne servise? Pa, građani moraju da plate, da li će platiti kroz taksu, kroz pretplatu ili iz budžeta, kao poreski obveznici što plaćaju porez, to je potpuno nebitno, ali svakako građani finansiraju javni servis. Opredelite se, pošto vidim, sada imate primedbu na RTS što uvodi taksu. Recimo, imam i ja tu primedbu, a to nema veze sa Vladom, to radi RTS ili RTV, u skladu sa zakonom. Ako nećete javni servis, kažite građanima – hoćemo da se ugasi javni servis. Ali, taj javni servis mora da nađe neke prihode. Da li ćete to raditi iz budžeta, što nije u redu, onda je to državna televizija, ili će to građani, kroz neki vid takse, pretplate, kako god, da plate, to je već nešto drugo, ali javni servis mora da se finansira od nečega. Nemojte više da prosipate tu demagogiju i da ne znam šta žalite, navodno radnike, vi ste te ljude doveli da ostanu bez posla zato što ti mediji nisu proizvodili apsolutno nikakav sadržaj, niko ih nije gledao, a preživljavali su tako što se iz javnih preduzeća prebacivali novac da ti mediji opstanu, jer su vam služili u kampanji, to je jedina istina. Sada je situacija takva, tržište određuje uslove. Ako taj medij dobro radi, on će opstati, njega će građani svakako želeti da gledaju. Ako ne opstane, šta da radimo, takva je situacija, tržište to određuje. Moram nešto da vas pitam gospodine Tasovac. Pošto je ovde u pitanju ostanak para u ovoj državi, mi imao jednu situaciju i ne mali broj medija se žali na tako nešto, to je situacija sa prekograničnim kanalima. Nemam ništa protiv, svako može ovde da pušta reklamu, ali ako on ima sedište u Bugarskoj ili Rumuniji ili bilo gde, ne može ovde da emituje reklame, a da ne plaća nikakav porez državi. Jednostavno, to mora da se prekine. U zakonu to lepo piše i zakon mora konačno da krene da se sprovodi. Novac ili će ostati u ovoj zemlji, a ne da se iznosi u Bugarsku ili Rumuniju, i zaista ovo nema nikakvog smisla, red je da se to jednom reguliše. Na kraju krajeva, imamo ta silna nezavisna tela koja su naši prethodnici doneli, koja očigledno ne rade ništa ili vrlo malo rade po tom pitanju ili ne smeju da rade, već šta li je, ali uglavnom to medijsko tržište i uopšte medijsku sliku regulišu ta nezavisna tela, za koja se vi toliko, svakako, sa druge strane zalažete. Prema tome, zamolio bih vas to da nam kažete – kada će konačno početi da se sprovodi zakon, da prekogranični kanali ne mogu tako da emituju reklame, a da ne plate porez u ovoj državi? Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Tasovac, dobićete reč, ali pre toga imamo replike. Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović, replika na izlaganje gospodina Đukanovića.
Hvala gospodine predsedavajući. Naravno, manir je već postao da se stalno govori o prošlosti i uvek se onda odredi granica do koje godine se govori o prošlosti, a do koje ne. Prvo, u vezi sa tajkunima i načinima kako su finansirani mediji u nekom prethodnom periodu. Volela bih, pošto se to stalno ponavlja, da sada pozovemo sva nezavisna tela, sve nevladine organizacije koje se bave praćenje ove oblasti, da utvrde kako se danas finansiraju mediji, ko su danas vlasnici agencija koje se bave prodajom oglasnog prostora u medijima, da li su povezana lica sa nekim od ljudi koji se nalaze u Vladi Republike Srbije, pa da vidimo da li je zaista ostvaren neki napredak, ako je već tačno ovo što je prethodnik govorio, ja ne znam da je to tačno, to nikada nije utvrđeno, ali ako je već tačno, da vidimo kako je sada, da li je ova Vlada posle tri godine učinila bilo kakav napredak na tom planu. Drugo, mislim da, ako već govorimo o istoriji, vrlo je važno reći, nije ovo prva medijska reforma u Srbiji. Prva je obavljena u periodu od 2000. do 2003. godine. Tada su formirana regulatorna tela, transformisan javni servis i učinjeni mnogi koraci u razvoju medijskog sektora u Srbiji. Da to nije učinjeno, do tada smo imali, do 2000. godine, mogućnost da se mediji dekretom zabranjuju, odlukama Slobodana Miloševića ili tadašnjeg ministra informisanja.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Ovo je jako zanimljivo. Drago mi je da ste priznali da ste to radili u medijskoj sferi i to je veliki napredak. Znači, sada imamo konkretno priznanje sa vaše strane da ste tako uticali na medije i to je dobro, dobro je da imate hrabrosti makar da priznate. Što se tiče današnjeg finansiranja medija, baš bih voleo da mi kažete, jedno javno preduzeće koje na primer ima monopolski karakter, na primer EPS koliko plaća za svoju reklamu, ne govorim o oglasima, nego govorim o reklami, za reklamiranje EPS-a i onoga što ona nudi ili neko drugo javno preduzeće koje ima monopolski karakter da li danas baca novac za besmislene reklame? Inače, to je rađeno u vaše vreme da bi se finansirali određeni mediji, isključivo koji su bili pod vašom kontrolom. Što se tiče prodaje reklamnog prostora, evo, ja podržavam apsolutno bilo kakvu istragu da vidimo ko to danas, ako postoje tako neki kao što su bili vaš bivši predsednik partije ili još jedan od tajkuna, baš bih voleo da vidim da li danas neko na takav način ucenjuje medije reklamama. To je nešto što je najvažnije, jer u ono vreme vaši su se mediji gasili zato što nisu mogli da dobiju reklamu. Ne znam danas da je ugašen i jedan mediji zato što nije mogao da dobije reklamu i mislim da je to ključna razlika. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Đukanoviću. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Vrlo ću kratko, pa se nadam da ćemo završiti sa tim. Dakle, nisam ja nikakvo priznanje ovde dala. Rekla sam da ono što tvrde poslanici nikad nije dokazano, a priznanja se, u smislu i na način na koji mi ovde treba da govorimo, daju samo na sudu. E sada, to što mi ovde u parlamentu govorimo o čemu god nam padne napamet, bez ikakvog uporišta u odlukama nadležnih institucija, to je druga stvar. Ali, molim vas, samo to želim da ostane u stenogramu, da ne bude nikakvih dilema.
Hvala. (Vladimir Đukanović, s mesta: Replika!) Nemate, gospodine Đukanović, pravo na repliku. Ministar čeka. (Vladimir Đukanović, s mesta: Pogrešno sam shvaćen.) Niste pomenuti, gospodine Đukanović. Moram dati reč ministru, pa ćete vi dobiti reč. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Problematika koju ste spomenuli, ona se nalazi u Zakonu o elektronskim medijima, ali je isto tako jasno da je ona u domenu REM-a, odnosno nekadašnjeg RRA, sprovođenje. Ono što se meni čini je da je moguće dodatno precizirati, a to je kroz novi zakon o oglašavanju, čija je izrada u toku i koji se nalazi na agendi Ministarstva trgovine, turizma i telekomunikacija. Dakle, u toku je zakon o oglašavanju.
Hvala. Imate reč, gospodine Đukanoviću. Izvolite.
Vrlo kratko. Gospodine Tasovac, hvala vam na ovome. Ja bih zaista voleo da se to što pre reguliše, jer nema smisla, ovde imate domaće emitere koji plaćaju porez državi zato što puštaju određene reklame, a imate i neke koji imaju sedište u nekim drugim državama, a puštaju ovde reklame i ne plaćaju ništa. To nema nikakvog smisla. Sa druge strane, malopre je uvažena koleginica rekla da nije ničim dokazano da je neko na taj način ucenjivao medije. Samo bih molio, a vi to, gospodine Bečiću, izvanredno znate, da su marketinške službe određenih medija u tom proteklom periodu potpuno uništene, nisu imale razloga da postoje. Zašto? Zato što kada dođete da se reklamirate u neki mediji, oni vam kažu - idite kod tog i tog, u njegovu firmu, jer smo mi njemu prodali sekunde i na taj način ste mogli jedino da se reklamirate. To je zaista funkcionisalo na jedan bestidan način, gde su marketinške službe svih medija, od RTS-a do ne znam čega, potpuno uništene zato što su njihove sekunde imali dvojica npr. tajkuna koji su ovde držali kompletan reklamni prostor. Bar dvojica. Znači, govorim i o gospodinu Đilasu i o gospodinu Šaperu, na primer, koji su tako nešto apsolutno posedovali u svom posedu. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Đukanoviću. Hvala Bogu, prošla su ta vremena. Reč ima narodni poslanik Nebojša Tatomir. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, drage kolege, moram da podsetim neke od poslanika da je proces privatizacije medija u Srbiji krenuo još od 2003. godine i da je još 2006/2007. godine već urađen jedan proces privatizacije. Ovde je stvar vrlo jasna. Znači, izmene i dopune ovog zakona u stvari okončavaju taj proces privatizacije u Srbiji koji krenuo od 2003. godine i sada su ostale televizije, odnosno lokalni mediji koji nisu privatizovani u tom prvom krugu privatizacije 2006/2007. godine. Druga stvar, u svakoj opštini u Srbiji postoji barem po jedna lokalna komercijalna televizija koja će moći uz pomoć ovog zakona, znači uz pomoć projektnog finansiranja, da konkuriše u svakoj opštini za lokalno informisanje građana. Treća stvar, očekujem od RTS-a, kao javnog medijskog servisa, kada sledeće godine stabilizuje svoje prihode, da kroz taksu, odnosno pretplatu u svim centrima okruga gde ima svoje dopisništva otvori i pokrene regionalne televizijske centre, kako bi se ljudi informisali. Ja mislim da u Nišu trenutno radi najmanje tri lokalne komercijalne televizije, tako da one sada mogu da konkurišu putem projektnog finansiranja za informisanje građana u Nišu. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Samo ću kratko. Vratio bih se na odbranu ovog amandmana. Ono što mene u ovom trenutku zbunjuje, moram da podsetim narodnog poslanika, šefa poslaničke grupe, žao mi je što nije sada tu, da je i ovaj zakon, implementacija ovog zakona doneta na osnovu medijske strategije koja je doneta 2011. godine, tačnije 28. septembra, ako se ne varam, sa rokom do 2016. godine. Ovo što smo danas čuli o oceni medijskog stanja i potrebe da se ovakav zakon uopšte ne donosi, govori o tome da se ovde radi, po meni, o odricanju od evropskog puta, jer su sve relevantne institucije Evrope podržale medijsku strategiju te 2011. godine. Ako je ovaj zakon koji je u skladu sa medijskom strategijom i njenom implementacijom do 2016. godine, onda stvarno ne razumem kakav je ovo zaokret u srpskoj opoziciji.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović, Goran Bogdanović, Snežana Malović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Evidentno je da država želi da se pošto poto reši svih po nju nepotrebnih davanja, pa naravno da se to odnosi i na ovaj način privatizacije medija i želi da je okonča što pre. Imamo utisak, a o tome smo govorili u načelnoj raspravi, da je Ministarstvo bilo nezainteresovano. Što se tiče priprema medija za privatizaciju, mislim da su one dosta traljavo urađene i mislim da su vođene bez neke želje i volje da se pomogne u procesu privatizacije. Naravno, gospodin ministar je rekao da su imali deset sesija širom Srbije, ali one očigledno nisu donele nikakav rezultat. Naša poslanička grupa misli da ova četiri meseca koja su ostala, dodatna četiri meseca, neće biti dovoljna za valjanu privatizaciju, te smo predložili ranijim amandmanima da se ovaj proces produži za godinu dana. I ovaj amandman se odnosi upravo na to. U članu 2. se, naime, govori o zabrani finansiranja medija iz javnih sredstava. Mi smo tražili da se taj rok, koji smo, naravno, produžili za godinu dana, produži za još tri meseca. Mislim da je tih dodatnih tri meseca vrlo bitno, zbog toga što će se mediji čiji kapital ne bude bio prodat i akcionari postanu radnici zaposleni u medijima, potreban je dodatni rok od tri meseca da se oni prijave za upis za besplatne akcije, a zatim je potrebno da sazovu skupštinu akcionarskog društva. Znači, potrebno je da se sami organizuju da bi mogli da funkcionišu. Zatim je potrebno da se registruju kod APR. Još nešto što je vrlo bitno, oni za to vreme neće moći da konkurišu za projektno finansiranje. Znači, oni će faktički biti i dalje javno preduzeće, dok se ne transformišu u akcionarsko društvo, te se naš ovaj amandman upravo odnosi na to. Znači, produženje roka do 2016. godine, plus tri meseca za dodatno prilagođavanje medija čiji vlasnici budu upravo akcionari, odnosno vlasnici medija. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospođo Karavidić. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite, gospodine Tasovac.
Poštovana poslanice, meni se čini da ste vi u rokovima odlaganja otišli najdalje od svih amandmana, znači, u 2017. godinu, što bi jedino mogao da shvatim kao obeležavanje desetogodišnjice kada je bilo potrebno zapravo završiti izlazak države iz vlasničke strukture medija. Ono što apsolutno ne mogu da prihvatim, to je da ste rekli – nezainteresovanost Ministarstva da maksimalno motiviše i maksimalno edukuje i same medije i lokalne samouprave o čitavoj važnosti. Sa druge strane, postojali su i ljudi koji su ih edukovali potpuno na drugi način, upravo davanjem lažnih obećanja ili nade da će se ti rokovi produžiti do 2016, 2017. godine itd. Tako da mi ovde govorimo o pomeranju, jednostavno, od četiri meseca, a ovo bi bilo pune dve godine. Mi i dalje govorimo o 2015. godini, a ovde se pomera u 2017. godini, to je u suprotnosti sa onim što je i medijska strategija i što je tendencija ove Vlade, tako da stoga moramo da odbijemo taj amandman.
Zahvaljujem se, gospodine ministre. Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. U samom procesu u proteklih devet meseci, deset, koliko je trajalo predstavljanje, kako vi kažete, lokalnim upravama, odnosno lokalnim medijima. Gde su našli uporište lokalni mediji i same lokalne uprave? One su je verovatno tražile u vlasti. Ja sam imala prilike da vidim neke članke novinske gde oni optužuju Ministarstvo za opstrukciju. Znači, 60 medija koje nam je blagovremeno predalo kompletnu dokumentaciju, direktno optužuje Ministarstvo za opstrukciju. Navodno se tu pojavljuje i neki famozni protokol između Agencije za privatizaciju i Ministarstva vašeg. Pa me interesuje - šta je tačno? Da li je tačno da ste se sa Agencijom za privatizaciju jedno vreme, da se grubo izrazim, raspravljali o tome čija je nadležnost protokol? Agencija za privatizaciju je tvrdila da je njena nadležnost samo u jednom delu, u delu poštovanja ugovora, a sve ostalo je nadležnost Ministarstva. To je jedan od aspekata koji mene uverava u tome da ni u narednih četiri meseca mi nećemo doći do valjane privatizacije medija. Tako da me niste razuverili u tome da je naš predlog, kao što ste rekli, najdalje otišao. Mislim da se nije dovoljno vodilo računa ni o tome šta će biti sa medijima čiji vlasnici budu upravo akcionari, odnosno radnici zaposlenih. Znači, potreban im je period u kojem će formirati skupštine, prijaviti se kod APR-a, konkurisati, znači, oni ove godine, mislim, gledajući ove vaše rokove, neće imati mogućnost da konkurišu za tzv. projektno finansiranje. Ja bih volela da vi mene razuverite u ovu priču.
Zahvaljujem. Gospodin Tasovac ima pravo na repliku. Izvolite, gospodine Tasovac.
Dakle, samo da pojasnim. Postojala je određena dilema pri tome oko protokola i ona je bila vezana isključivo i samo za štampane medije i ona je otklonjena u roku od dve do tri nedelje i ni na koji način nije uticala na privatizaciju, na sam tok privatizacije. A ova informacija od 60 medija naprosto nije tačna.
Zahvaljujem se. Reč ima dr Boban Birmančević. Izvolite, gospodine Birmančeviću.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovane kolege, poštovani građani, smatram da ovaj amandman jednostavno treba da se odbije, jer upravo produženje roka od četiri meseca sasvim je dovoljno da za sve ono što je započeto, po zakonu koji je aktuelan i koji je važeći, a koji je predviđao da su mediji u obavezi da do kraja ovog meseca, odnosno do 30, bude upućen javni poziv za njihovu prodaju. Samo za njih važi ovo produženje roka od četiri meseca i to je sasvim dovoljan rok da se izvrši promena strukture, odnosno vlasništva svih medija. Da li će to biti prodaja, da li će biti preuzimanje od strane zaposlenih putem akcija, uglavnom, do roka od četiri meseca sasvim je dovoljno vremena. Želim da pojasnim da građani budu svesni i da znaju da je jedino ova vlada i jedino SNS spremna da upravo prodajom medija spreči zloupotrebe koje su bile prisutne u ranijim periodima, odnosile su se na lokalne samouprave i na zloupotrebu upravljanja medijima na lokalnim i regionalnim nivoima. Srpskoj naprednoj stranci to nije potrebno. Žele da upravo u ovom roku od četiri meseca od dana izglasavanja ovih promena sprovedemo medijski zakon u kome ćemo stvoriti jednake uslove za sve one koji se nalaze na medijskom tržištu i biće sprečeno i neće biti moguće da gradonačelnici i predsednici opština putem lokalnih medija, jednostavno, sprovode kampanju političku za sebe, za svoju političku opciju, pri čemu sredstava za plaćanje tih medija idu iz budžeta, a to je budžet svih građana. Upravo ovom privatizacijom i primenom ovih zakona to će biti dovedeno u red. Građani će biti informisani od medija koji su u privatnom vlasništvu i nijedna stranka neće imati mogućnost da putem vlasti zloupotrebi medijski prostor koji je do sada u prethodnom periodu, u više slučajeva i više nego zloupotrebljavan. Za pohvalu je, svakako, i reakcija Ministarstva, imajući u vidu da je ovo jako težak zadatak. Od 2007. godine niko nije ni hteo, nije postojala čak ni dobra volja, a kamoli da su rešili da napišu zakon koji će, jednostavno, naterati sve one koji su do sada bili prisutni da medije privatizuju i da ono što je bio problem bude izbrisano, da jednaki uslovi važe na tržištu i svi oni mediji koji nisu u mogućnosti da se privatizuju, moraju promeniti strukturu i građani će samo biti bolje informisani i biće ispunjeno ono što je zakon i predvideo, a to je blagovremeno i odgovorno i istinito informisanje, a to će upravo biti postignuto medijima koji nisu pod dirigentskom palicom lokalnih moćnika, odnosno lokalnih vlasti, nego će raditi isključivo u skladu sa tržištem i u skladu sa zakonima koji važe iz oblasti medija. U danu za glasanje, naravno, ne možemo prihvatiti ovaj amandman jer, jednostavno,produžava nešto što je početo još 2007. godine za još više od godinu dana i to pokazuje kakav je odnos opozicije prema medijima. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Birmančeviću. Reč ima dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege, pre svega želim da podržim ovaj amandman koji je obrazložila moja koleginica, ali vidim jedno nerazumevanje u sali ili želje da se ne razume. Dakle, ono što će se desiti do 31. ovog meseca je da sva ona javna glasila, svi oni mediji koji budu predali kompletnu dokumentaciju Agenciji za privatizaciju, sigurni smo da je to 14 ili 17, nisam dobio odgovor od ministra da li su onih 20 dostavili ili ih je samo14 ili 17 koji će biti oglašeni za privatizaciju, imaju šansu još četiri meseca da budu privatizovani. Svi ostali 1. jula idu u stečaj, dele se akcije upošljenicima, ali tako da nemaju pravo da dobiju akcije oni koji su dobili od NIS-a, Telekoma, sve one akcije koje su deljene, znači, oni koji nisu dobili akcije mogu da dobiju akcije, ali ne sve akcije, nego samo onoliko koliko im sleduje po godinama radnog staža, ostalo ide Agenciji, a pošto Agencija, tj. država, ne može da bude vlasnik medija, to se zatvara. To je suština. Šta mi tražimo? Tražimo odlaganje rokova da bi se privatizacija sprovela kako treba, tj. da bi mediji dobili šansu. Ono što me kolega uvaženinije razumeo, u Nišu postoje privatni mediji, ali je suština da će Nišlije da plaćaju pretplatu, ali neće imati adekvatnu informaciju javnog glasila državnog prema količini para, kao što imaju u Beogradu, kao što imaju u Vojvodini. Projektno finansiranje. Projektno finansiranje, samo po sebi, nema kontinuitet, nema obavezu zadržavanja istog nivoa informacija, to je projektno finansiranje. Raspišete projekat koji ove godine može da bude, a ne mora da znači. Ne postoji obaveznost. Ne postoji kontinuitet. Šta će se desiti ako budžet nije usvojen decembra meseca, nego se usvoji marta meseca? Privremenim finansiranjem. Kako? Projekat? Pa to ne može. Zato vam kažem, dajmo šansu građanima. Hajde za firme, hajde za javna glasila, dajmo šansu građanima da imaju kontinuitet u dostupnosti javnih informacija koji su imali na lokalnom nivou. Dajmo šansu da ministarstvo i Vlada prihvati predlog regionalnih javnih servisa. Zašto? Zato što svi imamo ista prava, ne samo obavezu, imamo valjda i prava. Kako će ti ljudi da budu informisani o svemu? Projektno, ili da čekaju hroniku regiona koja ne može da postigne da pokrije celu teritoriju Republike? Nema šanse, vremenski ne može, nemoguće je. Eto to je suština onoga što mi tražimo i očekujemo podršku poslanika. Duboko verujem da svi isto mislimo i dajmo da uradimo to zašta su nas građani poslali, da zaštitimo njihove interese. Ja vam se zahvaljujem.
Gospodine Bradiću, vašoj poslaničkoj grupi je ostalo samo 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala. Donekle mogu da se složiti sa gospodinom Bradićem, ali znate, sada odjednom se traži da imamo javne servise po regionima, a ovamo se kuka ako RTS uvede taksu. Sad ne mogu da razumem zašta su ljudi prekoputa? Ako uvodite javni servis na regionalnom nivou, pa taj javni servis mora da se finansira od nečega, neko mora da plati to. Platiće građani. Onda recite ljudima da ste za neku vrstu pretplate prema tom regionalnom javnom servisu, pa eventualno onda da razgovaramo, ako niste za to. Ja ne znam kako mislite da finansirate? Nećete valjda iz budžeta? Poenta je da se država povuče iz medija. Ne razumem uopšte šta je kritika. Drugo, ako već govorimo o RTS, pa pretpostavljam da može da se otvori, a i ima čini mi se regionalni neki centar u Nišu. Na kraju krajeva u eri digitalne televizije, pa možete da napravite situaciju da potpuno drugačiji program i koncipirate za taj region. Naravno, potrebno je da osavremenite samu televiziju. Imate danas CNN, na primer, koji u različitim delovima sveta pušta potpuno različite programe. Možete RTS u eri digitalne televizije, digitalnog signala da osavremenite da, na primer, u Nišu tačno za taj region pušta određenu vrstu programa kako bi se građani mogli informisati, a recimo potpuno nešto različito da bude u Beogradu, a da imate jedinstveni program na primer informativni dnevnik itd. Znači, to sve može da se, ako hoćete da napredujete i da imate jedan kvalitetni javni servis, to može da se napravi. Samo vam kažem, ako već apelujete da osnivamo regionalne javne servise, kažite ko će to da finansira. To je ključno pitanje zato što, ne mislite valjda da će ponovo iz budžeta neko da daje pare? Prema tome, razmislite o tome pre nego što iznesete takvu ideju. Nemam ništa protiv, ali mora da se obezbedi onda finansiranje takvog jednog javnog servisa na regionalnom nivou. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar gospodin Ivan Tasovac. Izvolite. (Blagoje Bradić, s mesta: Replika.) Gospodine Bradiću, pošto se gospodin Đukanović samo obraćao meni kao predsedavajućem, nijednog trenutka se nije obratio vama, nemate prava na repliku. Možete samo ovih vaših 40 sekundi, ali pre toga ima reč ministar. Izvolite gospodine ministre.
Poslaniče, pošto ste nekoliko puta već tokom debate licitirali sa brojem medija koji su podneli dokumentaciju, moram još jedanput da vam skrenem pažnju da je to u domenu Agencije za privatizaciju tako da oni barataju sa kompletnim podacima. Takođe, moram da ispravim, ovde je finansiranje predviđeno maksimalno do četiri meseca što znači da ukoliko uspe prvi poziv posle dva meseca u tom slučaju će se još dodatno uštedeti novac iz budžeta. Takođe, ne govorite ispravno, vi govorite o projektnom finansiranju, a zapravo se radi o projektnom sufinansiranju nije tačno da ne postoji kontinuitet, zato što je upravo zakonom predviđeno da je moguće praviti te projektne na period od tri godine. Isto tako, ja pretpostavljam da vi znate, recimo, koliko je za projektno sufinansiranje ove godine izdvojeno baš upravo u Nišu i mislim da je to jedna od stvari koje bi mogli slobodno da se pohvalite i vi i nišlije.
Izvolite gospodine Bradiću.
Ja ću pokušati taksativno pošto 40 sekundi.
Više vremena gospodine Bradiću.
Molim?
Daću vam više vremena. Izvolite.
Gospodine Đukanoviću, pročitajte predlog zakona koji sam podneo i koji je tri puta odbijan ovde. Projektno finansiranje te televizije to jest RTS to je radni naziv, isto kao što je i Vojvodina. Sedamdeset posto ostaje regionalnom javnom servisu, a 30% ide RTS. Isto kako i Vojvodina finansira RTS. Potpuno isto, u dlaku. Potpuno isto, nikako drugačije. Znači, ono što već postoji, a vi meni objasnite zbog čega to u Vojvodini ne može, ne može u Nišu? Eto, to mi objasnite ja ću biti zadovoljan. Zato što ne piše u zakonu? Mi smo telo koje piše zakone, mi smo telo koje daje zakone ovoj državi. Mi možemo to da promenimo ako postoji politička volja, ako postoji politička volja. I, gospodine ministre niste u pravu, ali pošto nemam mnogo vremena nekom drugom prilikom. Apsolutno se ne slažem, a ono što sam pitao nisam ne znam šta rekao, ja sam samo pitao vi kao ministar bi trebali da znate koliko, ja pretpostavljam, trebalo da znate koliko medija će biti privatizovano, a koliko će odmah ići na podelu akcija. To sam pitao, jer se licitiralo jednim brojem da bi ljudi čuli koliko je to od 73, koliko njih ide u privatizaciju. Eto, to je pitanje samo.
Zahvaljujem gospodine Bradiću. Reč ima prvo ministar Ivan Tasovac, pa onda repliku ima gospodin Đukanović, pa Momir Stojanović, po amandmanu. Izvolite gospodine Tasovac.
Samo još jedanput da pojasnim, znači, znaće se tačno. Ne možemo licitirati pre 1. jula do kada je rok, kada će Agencija za privatizaciju u čijem je to domenu izaći a tim podacima. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Tasovac. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Lično ako me pitate, znači govorim strogo u lično ime, ja nisam pristalica RT Vojvodine kao javnog servisa, pristalica sam samo RT Srbije kao javnog servisa.
Molim vas, gospodine Đukanoviću samo nemojte da se obraćate drugom narodnom poslaniku.
A da ovo ostalo prosto bude na tržištu, ali tako je kako je, imamo sada javni servis, međutim, spomenuli ste finansiranje. Pa, RT Vojvodina traži taksu isto kao RTS. Znači, traži taksu da građani AP Vojvodina plate to. Prema tome, sada postavljam pitanje, recite nam da otvorimo 20 regionalnih javnih servisa kao što ima ideja ovde, kako to da se finansira. Ne postoji drugi način nego da građani finansiraju. Da li će to biti iz budžeta, lokalnog, opštinskog kako god ili će biti kroz pretplatu ili kroz taksu, ali to mora tako da opstane, ne postoji drugi vid, a bez para to ne može da živi. Prema tome, samo sam o tome govorio i zato je malo bez veze da prosipamo raznorazne demagogije, ali u svakom slučaju poštujem ideju. Jesam pristalica da svaki region ima adekvatno informisanje, međutim tolike godine ste nam u nazad pričali ako je nešto najbolje da se sve privatizuje. E, sada kada smo došli do toga da se država povuče, da idemo u privatizaciju, sad odjednom to ne valja. Sad odjednom žalimo novinare, žalimo urednike, ne znam koga. Pa, čekajte ljudi vi ste nam sve vreme govorili da je nešto najbolje na svetu privatizovati. Otkud sada ta promena mišljenja i takav neverovatan marksistički pristup medijskom tržištu. Meni je to potpun neshvatljivo. Ili ste nas onda 12 godina žestoko lagali i obmanjivali, ili ste sada odjednom dobili napad marksizma, šta god da je, ali u svakom slučaju ovo više ne pije vodu, tržište određuje uslove u medijima i to je tako. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, morao sam da se javim obzirom da kroz sve ove amandmane provejava jedna želja da se očuvaju regionalni mediji. Sada moj prethodnik koji dolazi iz istog grada odakle i ja dolazim i mnogi drugi poslanici, ne slažemo se u tom delu jer ako hoćemo nišku televiziju kako tako, mislim da je svima ovde koji sede jako stalo da ljudi koji su do sada radili u medijima, koji se privatizuju nekako nađu izvore svoje egzistencije. To pitanje ne bih toliko, poštovani kolega, politizovao i ubirao jeftine političke poene, ja bih ponudio neko rešenje. Neko rešenje za nišku i druge regionalne televizije moglo bi da bude sledeće. Da recimo lokalna samouprava oprosti dugovanja koje imaju lokalni mediji prema gradu. Da se napravi adekvatan socijalni program za one koje su višak zaposlenih, a da se pokuša da oni koji su zaposleni u niškoj televiziji sami otkupe svoju televiziju. To je jedino rešenje. Ako bi ponovo zadržali državno vlasništvo u medijima onda bi mi bili u suprotnosti sa medijskom strategijom bili bi u suprotnosti sa mnom drugim zakonima i strategijama razvoja koje smo već usvojili. Jednako me boli sudbina zaposlenih u Niškoj televiziji i mnoge moje kolege koje dolazimo iz Niša, isto kao gospodina Bradića.
Molim vas gospodine Stojanoviću, vratite se na amandman.
Ništa, ja toliko. To je to.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira da li će me neke moralne gromade prozivati, ja sam dužan da kažem da je u pitanju obrazlaganje ovog amandmana moj kolega koji je obrazlagao taj amandman nije u pravu, iz prostog razloga što se radi o naknadnoj pameti. Mogu da se složim sa reorganizacijom, regionalizacijom javnog servisa, mogu da se složim i sa podelom prihoda, ali ne mogu da se složim sa time, s obzirom da narodni poslanik ne dolazi iz poslaničke grupe koja nije imala vlast. Dakle, šta im je smetalo da to urade dok su bili vlast, dvanaest godina, deset godina, osam godina, lider te stranke je i te kako bio u vrhu te vlasti, zašto nisu izvršili regionalizaciju javnog servisa i reorganizaciju podela prihoda, itd? Otkuda ta naknadna pamet odjednom kad izgubimo vlast, onda znamo šta bi uradili kada bi ponovo dobili vlast, a kada bi ih ponovo doveli na vlast ne bi uradili opet ništa. Dakle, u to vreme njima je najbitnije bilo da ogromne količine novca, ogromne sume novca iz države i državnih preduzeća prebace u štampane i elektronske medije. Svi mediji su bili njihovi, sem jednog ili dva, koji su bili manje uticajni i koji su bili na neki način naklonjeni opoziciji. Sve drugo je bilo pod njihovom kontrolom i onda im ništa nije bilo bitno. Da li je to javni servis, da li se na njemu emituje program koji nije mlađi od 18 godina, ništa im nije bilo bitno, ni da li se ubira taksa kroz brojilo, itd. Bitno im je bilo samo da ogromna količina para sabiju, ne samo u javni servis, nego da ga sabiju i u druge štampane elektronske medije na takav način i drže pod kontrolom. Setimo se samo gospodina Dulića, koliko je taj para prebacio u određenim medijima…
Gospodine Rističeviću, morate se vratiti na amandman.
Mislim da sam o amandmanu malo više govorio nego kolege koje su to obrazlagale. Govorim da im onda nije bila bitna reorganizacija…
Opominjem sve gospodine Rističeviću, molim i vas da se vratite na amandman.
Opet gospodine Bečiću, ja pokušavam da budem u amandmanu, a vi ako hoćete da uvedete cenzuru kad su u pitanju mediji, onda niste trebali da pustite da se prozivam kad nisam bio na sednici. Nema veze, s obzirom da ta naklonost prema opoziciji koja drži vlast u Vojvodini, kod vas je očigledna i ja vam to ne zameram. Ali, kažem da ne mogu da prihvatim obrazloženje, gde kolega traži regionalizaciju i reorganizaciju, iz prostog razloga što u vreme kada su vršili vlast, nije im palo na pamet to da rade.
Zahvaljujem se gospodine Rističeviću. Vi se vrlo dobro branite, tako da nema potrebe, ali ako kažete, ja ću sledeći put da svoje pravo upotrebim. Izvolite, reč ima narodni poslanik Milan Stevanović.
Hvala uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici. Razlog što sam se javio je jedno prejudiciranje, privatizacija sa otpuštanjem radnika i pod rizikom da se ponavljam u odnosu na načelnu raspravu, mediji, kada kupujete neki medij, vi ne kupujete hektare zemljišta, kupujete samo medijski prostor. Ako ga ne unapredite, vi ne možete posle da prodate i da tu napravite magacin. To su obično male prostorije, loša oprema i mnogo ljudi koji rade. Znači, veoma ste se zainteresovali da ti mediji postanu efikasni, postanu savremeni, tako da ja tu ne vidim veliku opasnost, zašto povezujemo sa 3.000 radnih mesta koje će oni da izgube. Apsolutno sam siguran da je ovo šansa za medije.
Gospodine Stevanoviću, molim vas, vratite se na amandman.
Sa druge strane, samo što se tiče štampanih medija. Gledajte, svuda u svetu, štampani mediji su u deklanaciji. Iako tradicionalan način komuniciranja, oni su zastareli. Jednom dnevno dobijete informaciju preko štampanih medija i to danas ne zadovoljava potrebe prosečnog konzumenta, ali i oni imaju šansu preko internet portala koji je razvijen…
Gospodine Stevanoviću, molim vas, završite izlaganje.
Upravo završavam, hvala.
Zahvaljujem. (Branka Karavidić, s mesta: Ja sam mislila da se javim po amandmanu.) Gospođo Karavidić, nemate vremena. Ja sam upravo zamolio gospodina Stevanovića, a vi nemate vremena poslaničke grupe, tako da ne možete da govorite. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Olena Papuga i Đorđe Stojšić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Ja bih molio da obezbedite prisustvo ministra, pošto se njemu obraćam i on bi trebao da prihvati amandman.
On se vratio, gospodin ministar, izvolite.
U redu je, da stvorimo pune poslovničke uslove za rad. Članom 3. se predviđa da se menja član 146. stavovi 1. i 2, gde se stvaraju uslovi za produženje roka za privatizaciju, odnosno, praktično „Tanjuga“ i to je jedan vrlo interesantan primer. Šta se desilo sa „Tanjugom“? Da li je moguće da je država koja danas upravlja „Tanjugom“ dopustila sebi, jer tu nisu krivi neki lokalni funkcioneri, nervozni direktori, nehajni, da „Tanjug“ probije rok i da on bude razloga za donošenje ovih izmena zakona. „Tanjug“ je jedna ozbiljna kuća, novinska. Agencija koja zavređuje pažnju svih u Srbiji, posebno onih koji su vezani za državu i koji trenutno iz ovog ili onog razloga imaju tu sreću ili nesreću da vode državu. Apsolutno je nedopustivo da se „Tanjug“ dovede u poziciju da na dan, par dana, koliko imamo do 1. jula, se donese jedna ucenjivačka izmena zakona, gde piše da će prestati finansiranje, ako se ne objavi, samo malo, da nađem tekst, pošto nije lako, ako se ne objavi prodaja, odnosno procena kapitala i objava za njegovu prodaju. To govori kao dodatni argument na sve ono što smo rekli malopre, a to je da država nije bila sposobna da sprovede zakon koji je sama donela.
Zahvaljujem se gospodine Živkoviću. Reč ima dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine i predsedavajući današnjoj sednici, gospodine Bečiću, poštovani ministre Tasovac i poštovani gosti iz Ministarstva, Zoran Živković i ja podneli smo amandman na član 3. Nije prihvaćen ovaj amandman. Ministar Tasovac je u obrazloženju zašto nije prihvaćen, naveo da mu nije jasno na koji način se krši načelo vladavine prava ovim Predlogom zakona, a ja evo hoću sada jedan dodatni argument da saopštim gospodinu Tasovcu. Krpež od zakona, poštovana gospodo, gospodine Tasovac, je uvek suprotnost vladavini prava. Vi ovim predlogom, jedan dobar zakon kvarite, poštovani ministre. Evo da vam kažem šta znači krpež. Kaže, ono što je krpljeno, dakle, vi krpite sada jedan zakon koji je dobar, što je sklepano, što je skrpljeno i umesto da ministar kulture i informisanja ovde uvek dolazi sa nekim dobrim predlozima koji nas usmeravaju na napred, ministar Tasovac sledi loše primere ministra Selakovića ili ministarke Mihajlović. Evo šta su radili oni, gospodine Tasovac? Ministar Selaković je ovde jedan isti zakon menjao po nekoliko puta za manje od osam meseci. Ministarka Mihajlović je jedan zakon za kraće od dve nedelje.
Gospodine Pavićeviću, molim vas… (Zoran Babić, s mesta: Jel ovo tema?) Molim vas, gospodine Pavićeviću, poslanici s pravom negoduju, zato što ne govorite o amandmanu.
Govorim, gospodine Bečiću. Ministar Tasovac se požalio u obrazloženju zašto ne prihvata amandman, da ne razume kako se ovim predlogom ruši vladavina prava, a ja mu kažem da je krpež od zakona…
Gospodine Pavićeviću, vi morate da obrazložite vaš amandman, a ne na način koji sada želite da uradite.
Gospodine Bečiću, jedna rečenica. Krpež od zakona je uvek suprotnost vladavini prava. Ja sam obrazložio ministru Tasovcu, kako je ovaj njegov predlog krpež od zakona, ministre Tasovac.
Vreme. Reč ima ministar Tasovac.
Odgovoriću kao ministar informisanja. Drago mi je da ste priznali, da se ovde radi o jednom dobrom zakonu, a mi ovde govorimo samo o pomeranju roka od četiri meseca. Kao ministar kulture, u potpunosti podržavam vaše literalne egzibicije, poput krpeža, koji ne znam gde je baš prepoznat u pravnom smislu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam pažljivo čitao ovaj amandman, a nije trebalo puno da se trudim, s obzirom da glasi „briše se“. Tako komplikovan amandman jedan poslanik nije mogao sastaviti, morali su da se međusobno potpomažu, tu je trebalo puno mudrosti i zrelosti. Tu nije trebalo „krpeža“, nije trebalo ništa krpiti, veoma zrelo se moglo doći do amandmana „briše se“, ma koliko se trudio takav amandman nisam mogao pročitati. Ja sam zato da se ovaj amandman odbije zato što bi nastale štetne posledice i ukoliko bi usvojili njihov amandman šta bi onda bilo sa TANJUG? Mi predlažemo u osnovnom Predlogu zakona da u dodatnih četiri meseca se reši to pitanje. Ukoliko bi se usvojio ovaj amandman i izbrisao taj član, onda bi TANJUG bio u problemu već za par dana. Znači, u tom trenutku on bi pravno, po meni, nestao. Ne znam šta su njih dvojica smislili, šta su mislili kad se ovaj amandman pisali, ukoliko bi to usvojili to bi bilo veoma pogubno po tu kuću, tako da bi i oni koji tamo rade i bojim se i javnost bila uskraćena za neke objektivne informacije koje ta kuća pruža. Mislim da bi štetne posledice bile daleko veće usvajanjem ovog amandmana, nego odbijanjem i mislim da nije bilo puno zrelosti, bojim se da su na onom proleću ili kako se kaže to „biće novo proleće u Srbiji“ itd, i dok su prizivali neko novo proleće, dok su prizivali neko novo osvetljenje, da su ostvarili, gasili svetla i mislili su i da ugase svetlo i u TANJUG. Mislim da ovo treba odbiti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Ne razumem, a mislim da je kolega Rističević to jako lepo obrazložio, zašto neko želi da ugasi TANJUG? Kad bismo stvarno prihvatili ovo „briše se“, TANJUG već od kad, od prekosutra, kad već, prestao bi da postoji,iako mogu da se složim jednim delom diskusije uvaženih kolega koji su rekli da je trebalo da se TANJUG pripremi, slažem se, ali očigledno nisu to uradili. Međutim, gospodine Tasovac, stvarno bih voleo da nam kažete, radi se o jednoj veoma važnoj državnoj agenciji, najvažnijoj možda, kada dođe do same privatizacije nemoguće je da država ostane u potpunosti bez nekakve agencije makar koja će pratiti rad Vlade. Mislim da je to nešto što je sasvim normalno i što svuda u svetu postoji. Interesuje me da li će možda doći, eventualno do nekog prekomponovanja, naprimer da neki deo TANJUG ili kako god, ostane u tom nekom segmentu da se prati rad Vlade i da samo u tom nekom segmentu funkcioniše, jer to zaista svuda u svetu kao tako nešto i postoji? Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Đukanoviću. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite.
Ja mislim da ovde moramo ići jednostavno korak po korak. Znači, prvi korak je da vidimo ko će sve biti oglašen do 1. jula, zatim započinje prva aukcija, druga aukcija, a posle će se videti, za sada ne postoje takvi posebni planovi.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče gospodine Bečiću, poštovani ministre Tasovac i poštovani gosti iz Ministarstva, mi smo sada saznali da ovde imamo dvojicu ministara, ministra Tasovca i ministra Tasovca. Jedan ministar Tasovac je ministar informisanja, a drugi ministar Tasovac je ministar kulture. Čitajući Zakon o ministarstvima, poštovana gospodo, ja sam primetio da samo jedna osoba može da bude ministar kulture i informisanja, pa molim gospodina Tasovca da nam razjasni sada to jedno stanje u kome se nalazimo. Šta to znači, poštovana gospodo? Druga stvar gospodine Tasovac, vi ste izgleda zaboravili da smo nas dvojica, Zoran Živković i ja, glasali za Predlog zakona kada smo o njemu raspravljali krajem jula 2014. godine i kada smo o tom Predlogu zakona glasali 2. avgusta 2014. godine i ne možete gospodine Tasovac da nam zamerate na tome što mi ne podržavamo jedan zakon, a glasali smo za taj Predlog zakona. Ja sam gospodine Tasovac, da vam pojasnim upotrebio kovanicu „krpež“ od zakona za ovaj Predlog koji vi danas branite u Narodnoj skupštini, jer tim predlogom vi kvarite, poštovani gospodine Tasovac, nešto što je bilo po našem sudu dobro i zašta smo mi glasali. „Krpež“ je reč koja se nalazi u rečniku, gospodine Tasovac srpskog jezika, Matica srpska. Godine 2007. u Narodnoj skupštini, koja je politička institucija, dozvoljeno je da se koriste i one reči za opis nekog stanja ili neke pojave koja nije stručna, ali ja mislim gospodine Tasovac da je kovanica „krpež“ od zakona najbolja kovanica za opis onoga što ćete vi da uradite ukoliko se usvoji ovaj predlog zakona, ministre Tasovac.
Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite.
Apsolutno se slažem sa vama u svemu, izuzev da ste okarakterisali na pravi način ovu izmenu zakona. Ova izmena zakona predstavlja nastavak medijskih reformi i ja sam vrlo ponosan što ova Vlada ima i odlučnosti i snage da to sprovede. Takođe, potpuno ste u pravu, ja se nisam precizno izrazio i trudiću se da to ispravim tokom sledećeg puta, naprosto nisam rekao da ću vam odgovoriti prvo iz domena informisanja, a zatim iz domena kulture. Još jednom se zahvaljujem što ste mi ukazali na moj propust. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Reč ima narodni poslanik dr Veselinović. Izvolite.
Reč je o TANJUG, gospodine Tasovac. Vi znate da i malo dete u Srbiji zna kada se kaže „Kako TANJUG javlja“ da je to nešto što stvara respekt. TANJUG je respektabilna novinska agencija, ima dugu tradiciju i vi je gospodine Tasovac i cela Vlada stavljate u koš onih institucija koje će uskoro verovatno nestati, odnosno njihova sudbina je neizvesna. Gospodine Tasovac, da li vi znate kakva je pozicija „Frans presa“ recimo u Francuskoj ili novinske agencije u Češkoj? Da li se država sasvim povukla iz tih medija? Država ne sme u EU da utiče na uređivačku politiku medija, ali mi gospodine Tasovac još nismo u EU i ne garantuje to što će se država povući iz novinske agencije TANJUG, da će ta novinska agencija biti nezavisna. Da li su nezavisni svi mediji i novinske agencije koje mi danas imamo? Gospodine Tasovac, novinska agencija TANJUG pravno rečeno je sui generis specifičnog položaja, u tradiciji, u ulozi koju ona ima u Srbiji. Vi na neki način uništavate novinsku agenciju TANJUG, ova Vlada koja funkcioniše toliko vremena i gospodine Pavićeviću, sem „krpeža“ ovaj zakon se može pravno nazvati „pravno manjkav“ili štetan za građane Srbije, štetan za ljude na koji se odnosi.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Tasovac. Izvolite.
Poštovani poslaniče, ja ne bih prejudicirao katastrofičan ishod izlaska države iz vlasničke strukture TANJUG, prema kome i ja lično gajim vrlo jaka, slobodno mogu da kažem i emotivan odnos. Međutim, jedna od obaveza države je da stvori fer istu startnu poziciju za sve učesnike na medijskoj sceni. Vi znate da pored TANJUG postoje još dve agencije novinske ovde i ovde će se stvoriti uslovi da svi imaju jednaku startnu poziciju.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović:
Hvala. E pa ovde se gospodine Tasovac sa vama ne bih složio, sa ovim poslednjim što ste rekli, zato što ako je neko uništavao TANJUG, to su oni uradili tako što su favorizovali baš te dve privatne agencije i subvencijama i ne znam čime od strane države i tako što su apsolutno svuda njima davali ekskluzivitet, a TANJUG su stavljali i nipodaštavali, nemojte da oni pričaju o uništavanju TANJUG, jer ako ga je neko upropastio, upropastila ga je ta vlast u kojoj je između ostalog i uvaženi kolega koji podnosi ovaj amandman, predstavlja ovde u parlamentu. Kada govorimo Tanjugu, nažalost, on je došao do ovde i do ovakve situacije upravo zahvaljujući njima. Nemoj oni sada da plaču nad Tanjugom zato što su ga temeljno upropastili, baš zato što su favorizovali najpre jednu od tih privatnih agencija, da ne spominjem sada ovde ime, svi znamo o kome se radi. Davali su joj ekskluzivitet apsolutno u svemu, u praćenju političara, u praćenju događaja, a Tanjug je stavljen onako po strani, čisto tu da bude, reda radi da isprati događaje zato što je državna agencija. Tako su se ophodili prema tom Tanjugu i, nažalost, zbog njih je došao gde jeste, ali nadam se u neke bolje dane za tu agenciju. Na kraju krajeva, to što će biti oglašen za privatizaciju ne znači i da će se prodati. Pitanje je da li neko ima interesa da kupi, možda ima, možda nema, videćemo. Kako god, meni je žao što je Novinska agencija Tanjug tako upropašćena, tako je propala. Vidim da se ovde sada neki zalažu da mi neke državne medije uspostavimo na način kako je to u zemljama zapadne Evrope. Bojim se kada bismo to radili, da bi nas ovde neko optužio za špijunažu, za ne znam za šta, jer ne mali broj tih medija, a posebno velikih u zemljama zapadne Evrope su u određenom sistemu za koji verujem da vi ovde ne biste nikako voleli da se nađe neki naš državni mediji. Tako da, nemojte da se pozivate baš toliko na to iskustvo. Kažem vam, nadam se za bolje dane za Tanjug i žao mi je što ovako zahvaljujući njima propao. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da treba odbiti ovaj amandman, da je kolega Đukanović bio u potpunosti u pravu, zato što je došlo do preokreta u glavama određenih poslanika i gotovo je nemoguće, ja uopšte ne razumem šta predlagači amandmana žele. S jedne strane, optužuju nas za kontrolu nad medijima kroz politiku, kroz državne funkcije, kroz rad Vlade. Optužuju da Vlada vrši pritisak na medije, da Vlada vrši cenzuru, da je vrši kako na državnom nivou, tako i na nivou lokalnih samouprava. S druge strane, žele da zadrže uticaj države u medijima, pa tako i u Tanjugu. Dakle, od Vlade traže da se okane učešća, da ne izlazi iz medija, a sa druge strane, optužuju državu da svojim uticajem kroz kapital u tim medijima kreira političke prilike i neprilike, odnosno da vrši cenzuru. Sada ja ne znam za šta su oni. Malo su preokrenuti. Čas su za jedno, čas su za drugo. Ovamo su da nema uticaja države na medije, a s druge strane, traže da države ostane u medijima. Takva nedoumica kod mene stvara utisak da oni u stvari ne znaju šta hoće, ali onaj ko ne zna da ne zna, taj već nešto zna, a bojim se da to kod njih nije slučaj. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović, Goran Bogdanović, Snežana Malović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre, koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, evo, poslednji amandman po kome se ja javljam. Tražimo isto produženje sa istim obrazloženjem kao i sve ovo prethodno u dosadašnjoj diskusiji, iz prostog razloga jer smo duboko ubeđeni da sve ono što ministarstvo nije uspelo da uradi u proteklih godinu dana, a gospodin ministar je istim ovim oduševljenjem, entuzijazmom, rešenošću pričao pre godinu dana da će biti sve završeno do kraja juna meseca ove godine. Evo, sada, na dva dana pred istek roka mi pomeramo rokove za četiri meseca. Ja sam pitao, nisam dobio odgovor – zašto za četiri meseca? Šta će to da se desi što se nije desilo u proteklih godinu dana i da će se desiti u ovih četiri meseca? Ono što mislim da nije uredu, to je da umesto da izjednačavamo građane Srbije u pravima, ne samo u obavezama, da svi imaju isti pristup i isti tretman u kućama koje se bave javno-medijskim informisanjem, mi ćemo imati kada sve ovo bude završeno, privatizovano ili ugašeno, da će gro građana Srbije, govorim o polovini građana Srbije, plaćati taksu tj. pretplatu, ali neće imati ista prava na zastupljenost kao što imaju građani Beograda i Vojvodine. Rizikujući da me oglase za politikanta, mislim da je bolje biti politikant i braniti stavove, nego, duboko sam ubeđen, praviti veliku štetu na uštrb prava polovine građana Srbije. Trudićemo se da zakon koji sam predložio i dalje predlažem dok god ministarstvo ne bude dobilo sluha da izjednači građane Srbije u pravima, ne samo u obavezama. Pošto nemam više vremena, ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 4. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Amandmanom na član 4. se predlaže izmena člana 148, odnosno u stavu 1. tekst Uredbe o Saveznoj javnoj ustanovi Radio-Jugoslavija „Službeni list SRJ“ taj i taj, prestaje da važi najkasnije, pisalo je 1. jula, a predlaže se da piše – 31. jula. Ima tu par malo većih problema. Prvo, zašto mi zakonom ukidamo uredbu jedne vlade? To je bila uredba Savezne vlade. Zašto tu uredbu ne ukine Vlada Srbije koja ima pravo to da radi, pošto je Srbija pravni sledbenik SRJ? Zašto Vlada ne ukine sama to, nego tu Radio-Jugoslaviju ili kako se sada zove, ne sećam se, nego to stavlja u ruke parlamenta? Drugo, poštovani ministre, objasnite mi šta se dobije za tih 30 dana, kolika je razlika između 1. jula i 31. jula? Šta će to da se desi istorijski, programski, medijski, kulturološki, kako god hoćete, sa Radio-Jugoslavijom ili kako se već sada zove, time što ćemo sada da pomerimo taj rok? Stav 2. je još lepši. Kaže – pravne posledice prestanka Savezne javne ustanove Radio-Jugoslavija urediće Vlada svojim aktom. Pa, što se mi bavimo onda time u ovom zakonu ako će Vlada to da uredi svojim aktom? I ovaj član i ovo što tražimo da se briše je upućeno ka tome da se sprovede zakon koji je donet avgusta prošle godine, gde je zakonom definisano da država izađe iz medija, ali nije bilo dovoljno samo doneti taj zakon, nego je trebalo raditi od tada do danas da se to uradi na način koji je pristojan.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče gospodine Bečiću, poštovani ministre Tasovac i poštovani gosti iz ministarstva, naravno, podsećam gospodina Tasovca da je neophodno da odgovori na dva pitanja koja je postavio narodni poslanik Zoran Živković. Ja imam sada u odnosu na naš amandman na član 4. Predloga zakona i jedno logično objašnjenje jedne pogreške koju je napravio gospodin Tasovac. Gospodin Tasovac je rekao da se ovim predlogom zakona i njegovim usvajanjem potvrđuje reformski kurs Vlade. Evo, ja logički da pokažem kako to ne stoji, gospodine Tasovac. Bilo bi u redu da prihvatite, ako budete saglasni. Pretpostavka reformskog kursa je poštovanje vladavine prava. Mi smo ustanovili i u obrazloženju naših amandmana i u našoj raspravi danas ovde, gospodine Tasovac, da se ovim predlogom krši načelo vladavine prava. Ako se krši načelo vladavine prava, onda dolazimo do logičkog zaključka, do jednog dokaza, da ova Vlada ne ide reformskim kursom, gospodine Tasovac. Ja vas molim da odgovorite i na ovo pitanje kao treće pitanje nas dvojice, koje postavljamo povodom našeg amandmana na član 4. Predloga zakona, koji mi, ja mislim s razlogom, s pravom, nazivamo krpežom od zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Dakle, poštovani poslanici, ovde se u formulaciji nije ništa promenilo, izuzev što se promenio datum. Potpuno je ista formulacija za koju ste glasali. Što se tiče akta Vlade, kojim će se posebno, taj akt će se ticati imovine. Što se tiče ovog trećeg pitanja, nisam siguran da smo se složili u formulaciji, tako da vrlo teško mogu da vam dam odgovor, jer se ne slažemo u formulaciji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam za to da se ovi amandmani odbiju. Možda bih i ja glasao, a glasao sam za neke amandmane ovih predlagača, ali sam posle toga zaključio da oni sami ne glasaju za svoje predloge. Uglavnom nama isporuče ne znam koliko stotina predloga, ja mislim da je to prešlo preko 1.500, od tih 1.500 ja verujem da oni za 90% svojih amandmana koji su predložili ovoj Narodnoj skupštini nisu uopšte glasali. To je jedan razlog zašto mislim da treba odbiti amandmane predlagača, iz razloga što ni sami ne veruju u svoje amandmane, ni sami ne glasaju za njih, pa zašto bi mi onda imali poverenje u takvu vrstu predloga, pa glasali za nešto za šta ni sami neće da glasaju. Drugi razlog je što predlagači amandmana, po meni, izazivaju takođe sumnju, jer su javnosti poznati po tome što je jedan od njih iscepao novine, znači jedno glasilo, i da ne mogu da verujem da neko može da govori o medijima, o slobodi štampe, o slobodi informisanja, a da pri tome iscepa javno pred kamerama jedan štampani medij, bez obzira koliko zamerki ja sam imam na taj i slične medije, tabloide. Drugi razlog zbog koga mislim da treba odbiti, jer na određeni način i drugi predlagač ne uliva poverenje, s obzirom da je bio partijski drug Jova Kapičića, koji je bio poznat po tome što se zalagao za slobodu medija time što je osnovao Goli otok i hiljade i hiljade ljudi proterao. Oni su od takvog čoveka pokušali da naprave demokratsku veličinu. Mislim da onaj ko se družio sa njim i pokušavao da predstavi kao demokratiju to što se dešavalo na Golom otoku, neko ko je bio glavni u DB-u, Ozni, itd… Mislim da debelo treba da razmislimo o toj osetljivoj oblasti, kao što je sloboda medija i informisanja. O bilo kom amandmanu ja imam rezervu iz ta tri razloga koji sam nabrojao i zato savetujem moje kolege narodne poslanike, a to će gospodin Đukanović sigurno potvrditi, da ovakvu vrstu amandmana treba odbiti. Hvala.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović i Balša Božović. Reč ima narodna poslanica Vesna Marjanović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, neću vam se obratiti sa „brate“, kao neki od mojih prethodnika, pošto smo nismo u srodstvu, a pretpostavljam da sa prethodnikom jeste čim može na taj način da vam se obraća. Amandman koji sam podnela sa mojim kolegom Balšom Božovićem odnosi se takođe na Radio Jugoslaviju i ovde je bilo reči o tome da postoje različiti stavovi u vezi sa pojedinim pitanjima u ovom zakonu od strane opozicije. Naravno da postoje različiti stavovi, nama monolitnost ne predstavlja vrlinu, što mislim da nije uvek slučaj sa predstavnicima skupštinske većine koji se uvek time diče, a i reč „demokratija“ vrlo retko upotrebljavaju u svojim izlaganjima. Međutim, moram da istaknem da su i oni pokazali jednu vrstu različitosti u stavovima. S jedne strane su postali veliki zagovornici liberalnog kapitalizma i privatizacije, ali onda kažu da možda ne bi bilo loše da se TANJUG ipak delimično iz toga izuzme. Prema tome, svi imamo dileme oko toga. Ja lično smatram da smo krenuli putem izlaska države iz medija i tim putem treba i da nastavimo. Ono što je ovde ideja, odnosno rasprava, i mislim da su legitimna sva ova pitanja je zbog toga što je suština svih ovih pitanja kako se obezbeđuje nezavisnost i kako se obezbeđuje javni interes. Jedno načelo u EU jeste da se politički uticaji potpuno smanjuju i onemogućava ako država izađe iz vlasničke strukture, i to je u redu. Naravno, u međuvremenu, ne samo u Srbiji, nego svuda u svetu su se pojavila i nova pitanja da li smo došli sada možda u fazu kada ni privatni vlasnici ne obezbeđuju nezavisnost medija, ali to je jedno pitanje za raspravu koja danas nije tema i u tom smislu želim, sa jedne strane, da raščistim dilemu, a sa druge strane smatram da u parlamentu postoji pravo da u nekim pitanjima imamo možda različito mišljenje. Da se samo vratim na amandman u konkretnom smislu. Zašto sam sve ovo rekla? Ja sam protiv produžavanja roka i glasaću protiv ovog zakona, ali pošto pretpostavljam da će on biti usvojen, moj amandman ima za cilj da pokušam da stavimo Radio Jugoslaviju u isti tretman, odnosno ravnopravan tretman sa TANJUG-om. Bila bih spremna da razumem da je moj amandman pogrešan da sam dobila odgovore na pitanja koja sam postavila u načelnoj raspravi. Dakle, mene zanima zašto je rok za njih kraći, s obzirom da su finansijska izdavanja za njih znatno manja nego za TANJUG, s obzirom da oni nemaju konkurenciju, ne remete konkurenciju, na tržištu ne postoji ni jedna ustanova koja se bavi emitovanjem programa na stranim jezicima. Zanima me šta će se desiti sa tom delatnošću? Da li je Vlada, da li je javni servis, da li je postojala debata sa njima? Da li ćemo izgubiti tu delatnost? Mislim da ta delatnost nije nevažna za jednu malu zemlju kao što je Srbija. Shvatila sam da su zaposleni u Radio Jugoslaviji pripremaju za neku vrstu socijalnog programa, ali zato postavljam pitanje, moje kolege su govorile o tome da se ovo odlaganje dešava iz humanih razloga, kako ne bi mnogi ljudi ostali na ulicu, pa hajde da vidimo zašto baš Radio Jugoslavija, tj. njihovi zaposleni treba da ostanu ranije na ulici, ako je to njihova sudbina, nego recimo zaposleni u TANJUG-u ili u nekoj drugoj medijskoj ustanovi. Zainteresovana sam da dobijem odgovore na ta pitanja i da, ako već produžavamo rokove, onda postoji ravnopravan tretman za sve subjekte u ovoj oblasti. Hvala.
Reč ima ministar Ivan Tasovac.
Voleo bih samo da preciziramo jednu stvar. Znači, rok je do 31. oktobra, što znači da može da se završi i ranije. Inače, mi smo sve vreme bili u kontaktu sa menadžmentom i sindikatima Radio Jugoslavije, već isto tako i sa Javnim servisom RTS, gde smo pokušavali da iznađemo različita rešenja. Naprosto, potpuno je jasno da je ovaj pomeren rok od mesec dana dovoljan da bi mogao da se omogući socijalni program za zaposleni u Radio Jugoslaviji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Uvaženi predsedavajući, dete kada nacrta konja i kaže – ovo je konj, ne znači da to jeste konj. Tako i ovi kojima su odjednom puna usta demokratije i nose predznak demokratska, ne znači da su demokrate, jer su baš u medijima najgoru diktaturu sprovodili. Možete sto puta da upotrebite reč „demokratija“, ali onaj ko to preterano upotrebljava znači da unutar sebe nema apsolutno ništa demokratski, nego pokušava tako lažno da se predstavlja. Što se tiče samog amandmana, ako već ovde govorimo o tome, prvo da demantujem nešto što je rečeno. Nisam se založio da TANJUG nekim delom bude deo Vlade. Samo sam pitao da li se o tome razmišlja, jer sve države na svetu imaju vladinu agenciju koja prati rad vlade. Da li će biti ili neće biti, nemam pojma. Voleo bih da znam. Što se tiče samog TANJUG-a, tu je možda najbolji primer kako su mediji ovde funkcionisali. Imali smo državnu agenciju koja je 17 godina bila u minusu, uništavana, jer je tadašnja vlast favorizovala isključivo dve privatne agencije, a ovu državnu je uništavala. Danas kada imate potpuno nezavistan rad te agencije, a to su i svetski mediji preneli, čak i svetske agencije, vi imate danas profitabilan TANJUG, koji je u plusu i koji dobro radi, a to niko od njih neće da kaže. Kažite da je u vaše vreme TANJUG bio u minusu, da je bio propala firma, a državna je agencija. Sada ovde kukate za TANJUG-om koga ste inače uništavala. Danas je TANJUG u plusu, danas TANJUG radi jako lepo. Da li će eventualno biti privatizovan, to ne znamo, videćemo od javnog poziva. U svakom slučaju, država se povlači iz medija, pa ćemo videti kako će se to dalje nastaviti, ali zaista nema nikakvog smisla da vi nekom spočitavate priču o tome da li koristi reč demokratija ili ne, jer ste vi na vašem primeru pokazali šta znači diktatura u medijima, i to su vlasnici medija videli. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik dr Dijana Vukomanović. Reč ima narodni poslanik Dijana Vukomanović.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva za kulturu i informisanje, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, premda je SPS podržala prošle godine donošenje i usvajanje sva tri medijska zakona, ovom prilikom sam ipak podnela amandman u ime SPS na član 4. Zakona koji danas razmatramo, a koji se odnosi na član 148, odnosno sasvim precizno rečeno, koji se odnosi na Saveznu javnu ustanovu Radio Jugoslaviju, a u kojem sam se založila da se, kao i u slučajevima nekih drugih medija, upravo ovom radijskom servisu produži rok za proces privatizacije, ne do 31. jula, nego do 31. oktobra. Zašto smatram da su ta četiri meseca, takođe, izuzetno važna za Radio Jugoslaviju? Mi svi ovde znamo, mi smo političari da Jugoslavija više ne postoji kao država, reč je ovde o Radio Jugoslaviji, ali isto tako želim da ukažem, da kao što je jedan od kolega iz opozicije rekao da ne zna kako se sada zove, koje je ime pod kojim emituje Radio Jugoslavija, ja ću da kažem i da vas podsetim, da je reč o Međunarodnom radiju Srbije koji se oglašava pored srpskog jezika, na 11 jezika, na 11 svetskih jezika. Dozvolite da pročitam koji su to svetski jezici da neki ne bih izostavila: engleski, francuski, ruski, španski, nemački, arapski, kineski, albanski, grčki, mađarski i italijanski. Time što sam pročitala ove jezike, zamisliste sada da iznenada nekim sticajem okolnosti, ja ne kažem da će to da se desi, ali radio koji se emituje na kratkom talasu preko međunarodne frekvencije 6100, da on iznenada utihne. Da ne utihne samo taj srpski glas, nego da utihne interpretacija najvažnijih vesti iz Srbije na svih ovih 11 jezika. Ko će onda da interpretira sa stanovišta državnog i nacionalnog interesa Republike Srbije najvažnije događaje u svetu? Mi živimo u 21. veku, velike nade polažemo u najsavremenije oblike komunikacije i emitovanja. Mi znamo da se ovaj Međunarodni radio Srbije emituje i preko satelita i preko interneta. Dakle, ne čuje se samo glas Srbije, namerno naglašavam reč „glas Srbije“, zato što, ako ukucate na vašim računarima domen međunarodnog radija Srbije, ukucate reč glas Srbije tačka, org. tu se otvara čitav mozaik najvažnijih informacija iz Republike Srbije. Dakle, ja sa ovim amandmanom koji je odbijen, uz dužno uvažavanje razloga koje je dalo Ministarstvo, a to je da je fokus na socijalnom programu, za orijentaciono rečeno 95 zaposlenih u Međunarodnom radiju Srbije, da ima dovoljno vremena da se oni uključe u ovaj socijalni program. Ja to, takođe uvažavam. Mi smo u ovih tranzicionih 25 godina navikli da se snalazimo na tržištu rada i ja želim da naglasim da je reč od 95 zaposlenih, koji sigurno poštuju i koji su postigli visoke standarde profesionalnog novinarstva ne samo u oblasti radio novinarstva, nego isto tako sami ovi jezici koje sam pročitala, govore o jednom izuzetnom kvalitetnom prevodilačkom servisu. Ako ovi ljudi jednog dana ostanu bez posla, sigurna sam da će njihov kvalitet, njihovo iskustvo, njihov profesionalizam im omogućiti da nađu svoje mesto na tržištu rada. Ali, ja u ovom svom zalaganju za amandman želim da naglasim na rešenja. Možda i ovih mesec dana dovoljno da se razmisli o sudbini Međunarodnog radija Srbije. Takođe, bih naglasila da iako je reč o radio servisu, da ovaj servis preko interaktivne mape „Lepa Srbija“, koju je podržalo Ministarstvo informacije i kulture, isto tako i Njegova Svetost Patrijarh Srpski Irinej, da je to neka interaktivna mapa, gde su dostupni video filmovi iz naše lepe domovine, gde ne samo naša dijaspora,nego svi ljudi koji su zainteresovani da turistički posete Srbiju, da vide koliko je naša zemlja lepa i atraktivna za posetu. Ta interaktivna mapa Srbije, takođe je dostupna za pet stranih jezika. Pokušaću da govorim jezikom koji naš uvaženi ministar sigurno dobro razume. Mi smo svi ovde svesni da reformski metronom otkucava brz tempo za donošenje i implementaciju zakona, ali isto tako reč je, da tako kažem, i o tome da razvijemo, ne samo sluh onih koji predlažu i usvajaju zakone, nego i sluh onih koji su zaduženi za implementaciju tog zakona. Zato naglašavam nasuprot kolegama iz opozicije da nije samo Ministarstvo odgovorno za implementaciju zakon, odgovorni su svi oni organi, odnosno inokosni organi koji su trebali da osmisle program privatizacije, koji su trebali da podnesu izveštaj Agenciji za privatizaciju, ali izgleda da do poslednjeg trenutka neki od njih nisu verovali da je zaista država Srbija čvrsto odlučila da poštuje evropske i svetske savremene standarde i da se povuče iz medija. Dakle, ja naglašavam da je to jedan interaktivni odnos gde svi moramo imati sluha za ono što rade razvijene zemlje sveta. Isto tako, naglašavam dva modela, koji su upravo ljudi zaposleni u Međunarodnom radiju Srbiji naglasili da su u savremenom svetu u oblasti medija ili svetskih servisa moguća dva modaliteta i mislim da ima vremena da nađemo rešenje u okviru ova dva modaliteta i da uklopimo Međunarodni radio Srbiju među jedan od ta dva modaliteta. Upotrebiću možda prejaku reč, zašto ugasiti Međunarodni radio Srbije ako postoje primeri samostalnih svetskih servisa koji su poznati BBS, Glas Amerike, Slobodna Evropa, Radio Frans internešnl, Kineski radio, Ruski radio Sputnjik, samo da pomenem neke. Isto tako postoje i u našem bliskom okruženju radio servisi koji deluju kao posebni delovi javnih servisa, sa posebnim načinom finansiranja. To su Glas Hrvatske, Radio Bugarske, Radio Rumunije, Glas Turske, Radio Španije, Poljski radio, Radio Praha internešnl, Češki radio, čak i Ukrajinski internešnl radio. Dakle,moguće je nabrajiti, jer kao ugasne Međunarodni radio Srbije ko će onda da pruži adekvatnu sliku Srbije u svetu? U ruci držim jedno ozbiljno istraživanje koje je uradila internacionalna renomirana kuća za jačanje imidža zemalja „Pablik rilejšn“. Oni su radili analizu sadržaja američkih medija koji u velikoj meri formiraju javno mnjenje. Vidite ovaj crveni krug, to je Srbija. U odnosu na učestalost ključnih reči kojima se predstavlja Srbija u svetu, mi vidimo da je u vreme kada je ova studija rađena 2011, 2012. godine, ključnereči po Srbiju su bile, citiraću neke – Kosovo, NATO, Sirija, ratni zločini, genocid, Hag, Srebrenica, bombardovanje. Jedine pozitivne reči kojima se predstavljala Srbija odnosile su se, kao što se i danas odnosi na naše sportiste čija je simbol – Novak Đoković, ili na energetiku ili na neki proizvod koji je internacionalan, a to je naše crveno zlato, maline.Upravo sada kada neka od ovih negativnih ključnih reči se ponovo plasira i predstavlja se tim rečima Srbija, pomenuću samo Srebrenica, postavlja se pitanje i jedan zahtev da se mora naći načina i modalitet da ovakav medij kao što je Međunarodni radio Srbija opstane i zaživi. Ljudi iz ove kuće, već su razgovarali sa vama i pohvaljuju vašu dobru volju da razgovarate, isto tako i sa predstavnicima Vlade, jedan od modaliteta jeste da se nađe način za saradnju sa javnim servisom, RTS, da ne nađe neka niša gde će ovaj radio moći da nastavi svoje dejstvo, svoje delovanje koje traje već 80 godina, da se ti kvalitetni ljudi, kvalitetni novinarski, prevodilački, tehnički kadrovi da se iskoriste i da budu finansirani nekim modalitetom projektnog finansiranja. Dakle, bez obzira da li da se radi o tih mesec dana koje je ukoliko, a izglasaćemo ovaj zakon i Socijalistička partija Srbije podržava i u načelu ovaj zakon, to smo već javno i rekli, ipak, mislim da se može naći neki modalitet, da se nađe dobra politička volja, da se nađe rešenje za opstanak Međunarodnog radija Srbije. Upravo danas dok se mi sastajemo i razmatramo u pojedinostima ovaj Predlog zakona naglasila bih da se u Privrednoj komori Srbije osniva privredni savet za dijasporu, jer upravo Međunarodni radio Srbije se i obraća toj našoj dijaspori koja broji nekih tri i po miliona građana, odnosno državljana Srbije, građana i državljanina istovremeno nekih drugih zemalja i njima znači da se ne utihne taj kratki talas na frekvenciji 6.100 da i dalje mogu da preko svojih kompjutera prate portal „Glas Srbije“. Mislim da upravo možda kroz ovakve vrste koji i prozore koje otvara Privredna komora Srbije, da se može animirati naša dijaspora i da se tu traže alternativni izvori finansiranja i na posletku naglašavan da opstanak Međunarodnog radija servisa Srbije ne podržavaju samo pojedinci. To je prosto impresivno da ne samo novinarska strukovna udruženja, čak i ljubitelji kratkih frekvencija su potpisivali peticiju, sportisti, novinari, umetnici, muzičari. Dakle, imam mnogo glasova – za. Možda se ne može amandmanski sada produžiti ovaj rok za proces privatizacije, ali zaista se moraju tražiti alternativna rešenja. Dakle, ovo moje izlaganje bila neka vrsta apela da zaista ne utihne glas onog medija koji se zove Međunarodni radio Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo Vukomanović. Reč ima narodni poslanik Ivan Tasovac. Izvolite, gospodine ministre.
Da, dobra volja postoji, ona je postojala sve vreme, da stalni kontakti sa Radijom Jugoslavijom postojali su isto tako sve vreme. Međutim, čini mi se, da u ovom trenutku vrlo bitno i da budemo dovoljno odgovorni da ne dajemo ljudima lažnu nadu koja samo lepo zvuči. Mi smo već pomerili ovde rok za mesec dana kako bismo omogućili i ovde ja apelujem na rukovodstvo Radija Jugoslavije da odredi maksimalno svoj deo koji ima zajedno u saradnji sa Ministarstvo za rad i socijalna pitanja sa Ministarstvom privrede kako bi se omogućio socijalni program za, po mom mišljenju, 95, ako se ne varam, zaposlenih u Radiju Jugoslavije. Mi se suočavamo sa time da živimo u vremenu u kome digitalna revolucija dramatično menja svet oko nas, gde se pojavljuju potpuno nove platforme. Ja sam upoznat sa stručnošću ljudi koji rade u Radiju Jugoslavije u potpunosti. Međutim, vreme će pokazati kroz koje nove platforme ćemo mi izgraditi te kanale komunikacija o kojima ste vi sada govorili. Ne bih voleo samo da se vaša izlaganja, a siguran sam da to nije bio cilj, shvati kao bilo kakav poruka da se odugovlači sa tim čitavim procesom, jer je bilo takvih poziva u prethodnom periodu u prethodnih devet meseci od donošenja podzakonskih akata ili 11 godina jako puno prema lokalnim medijima i prema lokalnim samoupravama. Ja bih samo završio sa time da u ovom trenutku mi smo bili prinuđeni da jednostavno da bi se nastavio proces reformi pomerimo ovaj rok za četiri meseca, ali mislim da u svakom slučaju da je to krajnji rok.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Marko Đurišić. Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Izvolite, gospodine Veselinoviću.
Pa, evo, pošto imam svega dve minute, ja ću reći da je gospođa Vukomanović govorila kao da je član Preokreta. Dakle, stojim iza svake reči koju je ona izgovorila i gospodine Tasovac, sada shvatam da je samo SNS za to da se Međunarodni radio Srbija ugasi, koji emituje jezik na 11 svetskih jezika 80 godina i koji u doba modernih tehnologija može dati značaj Srbiji po svim pitanjima, od obrazovanja, kulture, stranih ulaganja, turizma, svega ostalog. Tom radiju treba pomoći da ono promeni svoj način funkcionisanja, da se digitalizuje, da uradi još neke promene. Da li je, gospodine Tasovac, tačna informacija da će na ovu frekvenciju zasesti jedna albanska radio stanica i da li je tačno da se zbog toga žuri? Da li je tačno da je zbog toga jedan mesec, kada je u pitanju Međunarodni radio Srbija? Gospodine Tasovac to će se moći proveriti. Zbog čega je samo Međunarodni radio „Srbija“ ubrzana i zbog čega pričate o Ministarstvu za rad i socijalnu politiku? Dakle, vi ste odrediti sudbinu Međunarodnog radija Srbija. To nije pitanje jednog lokalnog medija. To je pitanje nacionalnog interesa Republike Srbije. Gospođa Vukomanović je navela sve zemlje koje imaju međunarodni radio i koji emituju program na jezicima koji su za njih značajni zbog međunarodnog položaja tih institucija.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Pre toga, ministar Tasovac.
Zaista ne mogu da odgovaram na ova pitanja koja su vezana za teoriju zavere. Ponoviću još jedanput da je definicija stajala i u prethodnom zakonu, a pošto se u potpunosti slažete sa poslanicom koja je govorila pre vas, ja sam njoj vrlo opširno odgovorio, tako da možete da smatrate da je to odgovor i vama.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se ne bih javljao, ali čisto zato što jedna stranka insistira na gramatičkim greškama, pa kada jedan profesor doktor prava upotrebi umesto – imam dva minuta, on kaže – imam dve minute. Čisto gramatički, kada već insistiramo, onda insistiramo do kraja s obzirom da i mediji često izlažu poslanike vladajuće koalicije ispravkama lapsusa, ispravkama gramatičkih grešaka, čisto da još jednom ispravim profesora doktora pravnih nauka koji eto predaje na državnom fakultetu ali malo, malo pa mu se zavali određena gramatička greška koja ne bi trebalo da se desi tako visokoobrazovanoj ličnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Nažalost, demagogija se nastavlja. Naravno, ide sada kukanje za Međunarodnim radijom Srbija. Samo postavljam jedno pitanje, gospodine Bečiću, i vi ste svedok, tolike godine ste u političkom životu, a i mnoge ovde kolege – znate li vi neku kampanju koju je RS povela preko tog Međunarodnog radija recimo da se afirmišu neki naši interesi u vreme npr. dok je Boris Tadić bio predsednik države? Ili uopšte tadašnja neka vlast koja je bila oličena u partiji gde je podnosilac amandmana bio šef poslaničke grupe – šta smo mi to uopšte uradili preko te radio stanice da bismo afirmisali negde RS? Sada vas konkretno pitam, sve njih preko puta – ko je od njih uopšte čuo da postoji ta radio stanica? Ja tvrdim da pojma nisu imali dok nije se sad dogodilo da su ljudi izašli da štrajkuju, a ovde sada odjednom ide priča kako eto gasi se radio stanica koja je, ne znam, naše interese definisala. Postavljam pitanje – koju smo to kampanju poveli preko te radio stanice? Zaista bih voleo da mi neko odgovori pošto sada odjednom su se naprasno setili tužne sudbine radnika koji su tamo, a na njih nisu mislili apsolutno nijednom tokom svoje vlasti i nisu ni marili za tu stanicu, nije ih ni interesovala, nisu ni znali da to postoji uopšte. To je možda sada preokret. Sada su se naprasno setili, ali znate šta, o tome je trebalo ranije misliti i ja iskreno se nadam, u zavisnosti da li će doći ili neće doći do privatizacije, ako ne dođe da će ipak RS imati mnogo više sluha pa preko te radio stanice zaista afirmisati neke naše interese. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Đukanoviću. Već sam rekao da ne bih voleo da se sećam tih vremena. Reč ima dr Dijana Vukomanović.
Uvažene kolege narodni poslanici, želim da pojasnim, možda se nismo razumeli, ali sama reč kaže – Međunarodni radio Srbije, on nije namenjen domaćem informisanju. Mislim da ovde cveta sloboda medija, sam ministar je već rekao, oko 1500 različitih medija u Srbiji postoji. Mi smo vrlo dobro informisani o tome šta se dešava u Srbiji, ali svako ko je putovao u inostranstvo i ko je imao bliske susrete sa našom dijasporom, od Amerike preko drugih kontinenata, Evrope, treba da zna koliko je važno čuti srpsku reč u inostranstvu. Dakle, taj servis je namenjen informisanju naših ljudi u inostranstvu, a isto tako onih ljudi kojima je maternji jezik jedan od ovih 11 jezika, inače ćemo doći u situaciju da nam istinu u Srbiji na tim stranim jezicima tumače isključivo stranci.Vrlo dobro znamo da smo od početka jugoslovenske krize, kada je već reč o Jugoslaviji, platili jako veliku cenu za tu interpretaciju. U 21. veku postoji jedan termin koji kaže – hibridni rat. Kolega bi trebalo da izučava neke savremene tokove. Informacija je oružje, mirotvorno ili ratoborno, i vrlo je važna interpretacija. Ko će tu interpretaciju iz Beograda, iz Srbije da ponudi svetu, ako nećemo mi? Znači, ne može se sve posmatrati - ko je kad bio na vlasti. Hvala Bogu, ovih 25 godina izgleda da su se sve relevantne političke stranke izređale na vlasti, ali zato, ja vas molim, da jednog dana kada odemo svi mi u političku penziju da zaista budemo zadovoljni onim što smo se zalagali za državne i nacionalne interese Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče, gospodine Bečiću, poštovani ministre Tasovac i poštovani gosti iz ministarstva, i vi primećujete jedno veliko zadovoljstvo i radost, pre svega, narodnih poslanika SNS kada mi dobijemo pravo da obrazlažemo amandmane. Amandman na član 5. ovog Predloga zakona je poslednji amandman koji smo na ovaj Predlog zakona podneli narodni poslanik Zoran Živković i ja. Tokom ove današnje rasprave, poštovana gospodo, postavili smo veliki broj pitanja. Ministar Tasovac je odgovorio na neka pitanja koja smo mi postavili. Videli smo da ne postoji saglasnost oko velikog broja stvari koje se tiču ovog Predloga zakona danas i ja, za kraj, za ovaj amandman imam samo još jedno pitanje koje bih hteo da postavim našem ministru kulture i informisanja, gospodinu Tasovcu. Taj amandman jeste na član 5. Predloga zakona ali je, ministre Tasovac, u vezi sa članom 4. Zakona o javnom informisanju i medijima. Mene strašno interesuje jedna refleksija, razmišljanje ministra Tasovca o jednoj činjenici da je pre tačno godinu dana, ministre Tasovac, 29. juna 2014. godine emitovana poslednji put emisija – Utisak nedelje. Interesuje me vaša refleksija, vaše razmišljanje, jer se ono tiče, poštovani ministre Tasovac, člana 4. ovog zakona, u kojem piše – javno informisanje je slobodno i ne podleže cenzuri.
Molim vas vratite se na amandman, gospodine Pavićeviću.
Danas nismo imali priliku ništa da čujemo o tome, poštovana gospodo i poštovane ministre Tasovac, sada je prilika da čujemo neku reč i o tome. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Pavićević. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala. Drago mi je da smo na kraju rasprave čuli zahtev jednog poslanika, doduše, koji podnosi ovaj amandman, da bi država trebalo da se meša u uređivački program privatnih medija, što je, naravno, nešto u suprotnosti sa zdravom logikom i ja, naravno, pozdravljam što se ova država uopšte ne meša u rad medija, ali vidim da bi on to jako voleo. Što se tiče pomenute emisije, pozivam ga da pita svoje kolege koji sede tu uz njega, s obzirom da su tog investitora koji je vlasnik dve televizije, što mi se čini da je malo konflikt, ali kako god, oni doveli i rekli nam da je to najbolji mogući investitor u našim medijima, pa pitajte njega zašto je tu emisiju skinuo sa svoje programske šeme. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, naprosto ne mogu da verujem, iznenađen sam, zaprepašćen, što bi moj kolega Babić rekao, šokiran. Nisam očekivao da od jedne, za koju sam mislio, demokratski opredeljene ličnosti, bez obzira što se družila sa Jovom Kapičićem u LDP, nisam očekivao da će se zalagati za uticaj države u privatnim medijima. Sa jedne strane, onda je on za to da države izađe iz medija, ali sa druge strane je za to da država utiče na privatne medije, da se vrati ili emituje emisija, koja je takođe privatna, autorska emisija jednog autora, da se vrati jedna privatna emisija kod privatnog emitera i da država natera privatnog emitera da mora da emituje tu emisiju i da ulazi u sporove između autora emisije, vlasnika televizije i urednika te televizije. Naprosto sam, što kaže gospodin Babić, šokiran ponašanjem i zalaganjem mog kolege poslanika, za koga sam mislio da je po karakteru i po osobinama jedna demokratska ličnost i na takav način sam ga i uvažavao. Dakle, ukoliko je razlog za podnošenje ovog amandmana utisak da nema utiska, ja sam da sa indignacijom odbijemo ovaj amandman. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističević. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović, Goran Bogdanović, Snežana Malović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Ne) Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 29. jun 2015. godine, sa početkom u 14,15 časova, kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje, molimo vas da utvrdimo kvorum, pa vas pozivam da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 152 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. 1. tačka dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM INFORMISANjU I MEDIJIMA Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - 153, protiv - 12, uzdržanih – nema, nije glasalo tri od ukupno prisutnih 168 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, većinom glasova. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici: Zoran Živkovići Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - sedam, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 od ukupno prisutnih 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - 10, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutnih 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Vesna Marjanović i Balša Božović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - devet, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutnog 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Blagoje Bradić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - 11, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutnog 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: dr Sulejman Ugljanin, Riza Halimi, Enis Imamović, Sabina Dazdarević i Šaip Kamberi. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za – osam, protiv - jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutnog 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Branka Karvidić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - 12, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutnog 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Goran Bogdanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - 167, protiv - jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo tri od ukupno prisutnog 171 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Dragan Šutanovac, Jovana Jovanović, Jovan Marković i Vesna Martinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 12, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - osam, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - 11, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Aida Ćorović, mr Aleksandra Jerkov i Goran Ćirić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 11, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Nenad Čanak, Olena Papuga i Đorđe Stojšić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 12, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Snežana Malović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - 10, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici: Zoran Živkovići Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - sedam, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Borislav Stefanović, Gordana Čomić i Ivan Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 12, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Aida Ćorović, mr Aleksandra Jerkov i Goran Ćirić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 11, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - osam, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za - 10, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović, Goran Bogdanović, Snežana Malović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 12, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Nenad Čanak, Olena Papuga i Đorđe Stojšić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam:za – 12, protiv - niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 160 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – osam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović, Goran Bogdanović, Snežana Malović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vesna Marjanović i Balša Božović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – 13, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 161 od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik dr Dijana Vukomanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – 14, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 159 od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Marko Đurišić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 168 od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 170 od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović, Goran Bogdanović, Snežana Malović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 163 od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasalo četvoro od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 158, protiv – 13, uzdržanih – nema, nije glasalo tri od ukupno prisutna 174 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 164, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo osam od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog zakona. Prelazimo na odlučivanje o povredama Poslovnika. Narodni poslanik Marko Đurišić, na sednici 26. juna 2015. godine, u 12 časova i 35 minuta, ukazao je na povredu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. Molim vas da odlučite da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutnih 166 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Vesna Marjanović, na sednici 26. juna 2015. godine, u 12 časova i 36 minuta, ukazala je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnite da li je povređen navedeni član. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 162 od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik Marko Đurišić, na sednici 26. juna 2015. godine, u 12 časova i 46 minuta, ukazao je na povredu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da se izjasnite da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 154 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 26. juna 2015. godine, u 12 časova i 47 minuta, ukazala je na povredu Poslovnika Narodne skupštine, bez navođenja člana koji je povređen. Molim da odlučite, malo je čudna situacija. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen Poslovnik. Narodni poslanik Vesna Marjanović, na sednici 26. juna 2015. godine, u 12 časova i 54 minuta, ukazala je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da odlučite da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 od ukupno prisutnih 150 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 26. juna 2015. godine, u 12 časova i 56 minuta, ukazala je na povredu člana 100. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da odlučite da li je povređen navedeni član. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 148 od ukupno prisutnih 149 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 26. juna 2015. godine, u 13 časova i 37 minuta, ukazala je na povredu člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da odlučite da li je povređen navedeni član. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 143 od ukupno prisutna 144 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje i odlučivanje o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini.