Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 129 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanice i poslanici, želim da uputim pitanje Ministarstvu odbrane. Prilikom nedavne posete naselju Stepa Stepanović u Beogradu, ministar odbrane gospodin Bratislav Gašić izjavio je da će dodelom preostalih stotinak stanova biti realizovan projekat koji je Ministarstvo odbrane zaključilo sa Građevinskom direkcijom Srbije, a to je da oni, kako aktivni pripadnici Ministarstva odbrane, tako i penzionisani, dobiju ukupno 932 stana na pomenutoj lokaciji od ukupno 4.616, koliko se tu gradi. Znači, to je 21% od ukupne površine izgrađenog prostora. Ministar je tada izjavio da se korak po korak rešava stambeno pitanje pripadnika Ministarstva odbrane, uključujući i penzionisani sastav i on je izrazio optimizam da će u naredne dve i po do tri godine biti rešena sva nerešena pitanja ljudi koji rade u Ministarstvu. S obzirom na to da je podela stanova u pomenutom naselju Stepa Stepanović pri kraju, moje pitanje je da li postoje planovi u Ministarstvu odbrane koji su bazirani na sličnom modelu kao što je ovaj, odnosno da li ima još lokacija u zemlji za koje postoji mogućnost dogovora sa Ministarstvom odbrane i Direkcijom za izgradnju ili sa lokalnom samoupravom o zajedničkoj saradnji? Ovo pitam pre svega zbog toga što danas u sistemu otpreme postoji preko 19.000 zahteva za rešavanje stambenog pitanja. To su uglavnom nasleđeni problemi nastali još iz vremena raspada zajedničke države i transformacije Vojske i Ministarstva odbrane, ali s obzirom da je ovo izuzetno značajno pitanje koje zanima veliki broj ljudi koji su podneli zahteve, ali i članove njihovih porodica, tražim objašnjenje i odgovor u vezi sa ovom problematikom. Drugo pitanje je takođe upućeno ministru odbrane, a odnosi se na to da li se planiraju u buduće vojne vežbe obima kao što je to bila združena vojna vežba „Ravanica“, koja je održana 30. juna ove godine na poligonu Pasuljanske livade kod Ćuprije. Znamo da su ove godine održane vojne vežbe „Grom 2014“, „Plavi odgovor“, „Platinasti vuk“, a ova združena vežba koju sam pomenuo, „Ravanica“, je izuzetno značajna, s obzirom na to da po svom obimu, po ciljevima koji su realizovani, takva vojna vežba nije bila organizovana od 1989. godine, dakle punih 25 godina. Reč je o najvećoj vežbi pripadnika Vojske Srbije tokom ove godine na kojoj je učestvovalo 860 pripadnika Vojske, a kojoj su prisustvovali i pripadnici kopnene vojske i vojnog vazduhoplovstva Rusije. S obzirom da su toj vežbi u danu gostiju prisustvovali i ministar odbrane i načelnik Generalštaba Vojske Srbije, general Ljubiša Diković, koji su pohvalili učesnike ove vojne vežbe, interesuje me da li Ministarstvo odbrane planira ovakve vojne vežbe i u buduće? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pošto je pitanje obezbeđivanje udžbenika na albanskom jeziku u poslednje vreme poprilično ispolitizovano, ja ću preko pitanja pokušati da ovu problematiku postavimo na jednoj realnoj osnovi. Kad kažem politizacija, prvo mislim na izjave predsednika koordinacionog tela koji se često nekompetentno izjašnjava o ovim pitanjima. Poslednja njegova izjava za javnost je bila da će dalji rad i rešavanje ovog problema biti moguće nakon najavljenih izbora za nacionalne savete. Očigledno da je u pitanju čista politizacija, jer po Zakonu o obezbeđivanju učenika po članu 20. je jasno precizirano ko ima kompetencije da obezbedi i izdaje udžbenike – Ministarstvo, Republički prosvetni savet, Zavod za unapređivanje nastave, a da je Nacionalni savet manjina kompetentan da daje predloge za jezik za udžbenike manjina ili kod udžbenika od posebnog interesa. Misli se na istoriju i na predmete iz oblasti kulture, muzičko, likovno itd. Ali, kod svih drugih, biologija, hemija, geografija, strani jezici koji nisu još uvek obezbeđeni, direktna je kompetencija Ministarstva i ovih institucija koje sam nabrojao, a gde nema nikakvu kompetenciju Nacionalni savet. Zašto se onda preko ovakvih izjava, pa na to se nadovezao i ministar Verbić prilikom posete Bujanovcu, da se kobajagi čeka da se formiraju novi nacionalni saveti, a on postoji, funkcioniše i nema veze sa tim kada će novi izbori biti, ali u većini slučajeva to je kompetencija direktna Ministarstva i svih ovih važnih državnih institucija iz oblasti obrazovanja? Za mene je to pokušaj opravdavanja za propuste koji su prisutni od 1991. godine i zato je mene začudilo kada je premijer dao ovako izjavu da će za mesec dana ili manje da se reše svi ovi problemi. Da li je moguće da se to reši kada su ovi problemi prisutni skoro četvrt veka na tom prostoru, kada se ni iz Ministarstva nije bavilo tim problemima? Jeste da je to počelo unazad četiri godine, ali to ide tako sporo, da ćemo verovatno ovom dinamikom trebati da čekamo 10, 15 i kusur godina prvo u osnovnoj da se ovi problemi reše, a da ne govorimo za srednju školu, gde nema ni jednog udžbenika trenutno. Zato mislim da niko nema nikakve dobiti od prikrivanja problema. Moje osnovno pitanje je – da li ministarstvo ima spremnosti da ispuni zakonske obaveze, ništa drugo, i prema školama na ovom području? Ako se ozbiljno pristupi ovom problemu, onda nema potrebe da se politikantski prikrije ovaj problem, a veoma ozbiljan, veoma osetljiv problem. Postavljam osnovno pitanje – šta je ometalo Ministarstvo prosvete Republike Srbije da obezbedi bukvar koji treba da bude besplatan, a koji je u saradnji sa ministarstvom Albanije pre više od tri godine obezbeđen i celokupnim procedurama u Beogradu je to rešeno? Prvo je bilo obrazloženje da ne može jer tender treba da se objavi, a prošlo više od tri godine. Ako nema spremnosti i MUP da se obezbedi besplatno, a koga je prvobitno ministarstvo druge države obezbedilo, u ovom slučaju matične države, a ministarstvo države gde ti učenici žive i čije škole pohađaju nema spremnosti da to reši, onda je to zaista ozbiljan problem. Otvoreno postavljam pitanje, ako ministar može da da odgovor, ako premijer Vučić može da da odgovor, zašto i ove godine deca nisu imala bukvar na albanskom jeziku, besplatan, kao sva deca u svim drugim školama u državi?
Vreme. Šest minuta ste već pričali. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Gospođo predsedavajuća, drage kolege narodni poslanici, postaviću pitanje predsedniku Vlade gospodinu Vučiću i ministru kulture, gospodinu Tasovcu, a vezano je za imovinu Zadužbine Kralja Petra I na Oplencu. Danas se simbolično navršava 100 godina od kako je Kralj Petar I Karađorđević napisao svoj testament, krećući u Prvi svetski rat i u kome je celokupnu imovinu na Oplencu zaveštao srpskom narodu i svojim potomcima, da u njoj mogu da uživaju, ali da ne mogu da je otuđe. Zbog pojašnjenja, mislim da su ovde sve kolege poslanici bili u prilici da posete i prelepu Belu crkvu na Oplencu i uopšte zadužbinu. Međutim, malo ko zna da dolaskom nove vlasti 1945. godine celokupna imovina je konfiskovana kao lična imovina Kralja Aleksandra Karađorđevića. Nažalost, ni tada komunisti nisu znali kako će to da reše, pa je Edvard Kardelj, koji je predvodio tu čuvenu agrarnu reformu, rešio na taj način što su 1947. godine upalili zemljišne knjige u Topoli i Aranđelovcu i rukom upisali da je to lična imovina Kralja Aleksandra i na taj način su je kao takvu potpuno konfiskovali. Ta nepravda nije ispravljana ni do dana današnjeg. Iako je zadužbina Kralja Petra I 90-ih godina prošlog veka obnovila svoj rad, imovina ni do dana današnjeg nije vraćena. U pitanju je oko 146 ha zemlje. U pitanju su i one lepe vile na Oplencu koje su svi posetioci mogli da vide. I danas, nažalost, imamo situaciju da ti objekti propadaju, da zadužbina Kralja Petra I nema nikakvu mogućnost da upravlja svojom ekonomijom, da je opština Topola, zajedno sa zadužbinom, obnovila negde oko 12ha zadužbinskih vinograda, a da za to za razliku od nekih drugih u ovoj sali nije dobila ni jedan jedini dinar subvencija od države zbog toga što nije mogla da dokaže vlasništvo nad zemljom. Zbog toga bih zamolio i predsednika Vlade i ministra kulture, jer ministar kulture u upravnom odboru zadužbine ima svoje predstavnike, da iniciraju donošenje posebnog zakona, tzv. leks specijalisa u ovom parlamentu koji će jasno da definiše povraćaj imovine, jer je takvim sličnim zakonom 1947. godine ta imovina i oduzeta. Samo na taj način, evo sto godina od pisanja testamenta Kralja Petra I, možemo na taj način da ispravimo ovu istorijsku nepravdu, da se ta imovina vrati i da možemo da obnovimo onaj prelepi hotel na Oplencu koji propada, a koji je trenutno kao čardak ni na nebu ni na zemlji, jer se i dan danas vodi kao opštenarodna imovina. Ovo je vrlo važno pitanje, jer ove godine i obeležavamo 100 godina od početka velikog rata, 100 godina od velikih pobeda srpske vojske koju je predvodio tada vrhovni komandant Regent, a kasnije Kralj Aleksandar I Karađorđević. U ovom trenutku na Oplencu, u kripti Bele crkve počiva šest srpskih vladara, odnosno kraljeva, što Srbije, što Jugoslavije. Ja vas najiskrenije molim, i predsednika Vlade i ministra kulture, da se što pre pred narodnim poslanicima pojavi jedan ovakav zakon. Moja malenkost je zajedno sa opštinskim pravobraniocem u Topoli i upravnikomzadužbine gospodinom Reljićem izradila nacrt tog zakona. Ja bih molio da on što pre dođe u proceduru. Drugo pitanje odnosi se na ministarku poljoprivrede, gde bih od ministarke poljoprivrede zatražio tačan i jasan termin kada će se ovde pred narodnim poslanicima pojaviti Zakon o protivgradnoj zaštiti. Juče kada sam na plenumu govorio o izboru ministra privrede, podsetio sam i novog ministra privrede, a i sve narodne poslanike, da zbog nepostojanja jasnog Zakona o protivgradnoj zaštiti trpe svi poljoprivredni proizvođači u Srbiji. Mislim da je vreme da Narodna skupština donese jasan zakon koji će precizirati obaveze ko kupuje protivgradne rakete, ko plaća strelce koji dežuraju na protivgradnim stanicama i kakve su obaveze Sektora za vanredne situacije i ko upravlja radarskim centrima, sa kojih se daju i komande kada će se dejstvovati na protivgradne oblake. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala, poštovana predsednice. Moje prvo pitanje danas uputio bih vama. Tokom jula meseca i početkom avgusta postavio sam nekoliko pitanja, koristeći ovu poslaničku mogućnost koju danas imamo po članu 287. Na neka sam dobio odgovor, a na neka nisam dobio odgovor. S obzirom da je rok po Poslovniku 15 dana da lica, odnosno organi kojima se pitanja upute u Skupštini, odgovore u pisanom obliku, moje je pitanje vama, koji ste zaduženi za sprovođenje Poslovnika, kada ću dobiti odgovor? Pitanja na koja nisam dobio odgovor postavljena su predsedniku Vlade, ministru odbrane i direktoru VOA, znači, vrlo važnim i odgovornim, nadam se, organima Republike Srbije. Neću danas da trošim vreme svih nas i da ponavljam ta pitanja, pa bih vas molio da u skladu sa svojim ovlašćenjima i autoritetom koji svakodnevno ovde pokazujete, iskoristite taj autoritet i omogućite da dobijem odgovor na pitanja koja sam postavio pre više od mesec dana. Drugo pitanje koje bih danas postavio je pitanje predsedniku Vlade. Kada smo doneli na početku ovog mandata Zakon o Vladi, izmene i dopune Zakona, tim izmenama je predviđeno da predsednik Vlade može da osniva savete u neograničenom broju i sa nedefinisanim zaduženjima, koja će biti definisana odlukom o osnivanju saveta. Mene zanima da dobijem odgovor – koliko je do danas osnovano saveta? Za koje oblasti su osnovani ti saveti i ko su ljudi koji su u tim savetima? U zakonu stoji da članovi saveta nisu u radnom odnosu u Vladi i tada je govoreno o tome i u obrazloženju zakona je stajalo da to neće imati dodatne troškove po budžet Republike Srbije. Bilo bi zanimljivo videti ko su ti ljudi, kakvo je njihovo profesionalno angažovanje, gde su angažovani i pratiti onda odluke Vlade i politiku Vlade u određenim oblastima i videti da li možda oni ostvaruju neki interes kroz rad u savetu na onom poslu koji profesionalno obavljaju. Mnogo je oblasti u kojima Srbija ima problema i sigurno da postoji potreba da se dodatno angažuju stručni, kvalitetni ljudi koji mogu da pomognu svojim savetima i predsedniku Vlade i celoj Vladi, ali ovaj način, koji je tada ustanovljen, formiranja jedne vlade u senci, za svaku oblast može da se formira savet koji savetuje premijera i može da ga savetuje koje odluke da donosi, koje predloge da iznosi na Vladi, mi smo kritikovali. Mislimo da je važno da dobijemo odgovor i da saznamo da li su formirani ti saveti, za koje oblasti i ko čini te savete. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Gvozdenović.
Poštovana predsedavajuća, kolege poslanici, moje pitanje je upućeno Ministarstvu privrede. Možda je malo pretenciozno da se prvog radnog dana novog ministra upućuje odborničko pitanje, ali svedoci smo da je ova Vlada prekinula tu uravnilovku srca, tela i duha, rekao bih, i pokazala građanima da svaka normalna politika predstavlja autorizaciju budućnosti. Konkretno, ovde se radi o firmi „Krušik akumulatori“. „Krušik akumulatori“ su firma koja se nalazi u Valjevu, koja je privatizovana maja 2007. godine i faktički to je jedini proizvođač nikl kardijumskih akumulatora u jugoistočnoj Evropi. Osamdeset procenata su izvozno orijentisana fabrika i koja svoje proizvode inostranim kupcima prodaje tako što oni to plaćaju avansno. Ova firma snabdeva akumulatorima železnice Mađarske, bivše Jugoslavije, Rumunije, Španije, Mongolije, izvozi u SAD, u Kanadu, a u Srbiji snabdeva ŽTP, EPS, GSP, policiju i vojsku. Jedini je proizvođač i srebro-cink akumulatora, koje pored Rusije proizvodi samo ova firma. Privatizacija ove firme okončana je faktički na osnovu lažnih podataka vlasnika, a koje je overio gradonačelnik Valjeva. Radnici su pokazali i dokazali da su to falsifikati, upućivali mnoge predstavke nadležnim državnim organima, ali od njih odgovora nije bilo. Međutim, Upravni odbor Agencije za privatizaciju je dva puta doneo odluku da se ista poništi, i to najpre 18. septembra 2013. godine, pa ponovo 13. decembra 2013. godine, a Ministarstvo privrede, odnosno tadašnji ministar Mirović daje rok od 15 dana, 3. aprila 2014. godine, vlasnicima da isprave učinjenu grešku i da isplate radnicima dugovanja. U protivnom, ta privatizacija biće poništena. Razumemo da se Vlada formirala i sve ono što se dešavalo posle toga, ali je rok od 15 dana istekao pre nekoliko meseci i taj dopis, koji ja posedujem, Agencija za privatizaciju je poništila istu i donela odluku da se to uputi na overu Ministarstvu privrede. Odluku čeka 115 zaposlenih radnika u ovoj firmi, koji ne primaju lične dohotke, nemaju zdravstvenu zaštitu. Od 2007. godine, napominjem, to je privatno preduzeće, a sve vreme, dok firma tavori, radnici čuvaju tu fabriku i ona je spremna da bude puštena u pogon odmah. Stižu silne narudžbine. Nude se avansi, a među naručiocima se nalazi iVojska Srbije, ali zbog iznetog problema sve ovo čeka. Moje pitanje ministru privrede glasi – šta je sa predmetom „Krušik akumulatori“ iz Valjeva? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospođo predsednice, postavio bih nekoliko pitanja Vladi Srbije. Prvo pitanje je upućeno ministru finansija i gospodinu Blagojeviću – koliko je tačno sredstava prikupljenih preko pozivanja broja 1003 i sa koliko ukupno sredstava Srbija raspolaže za saniranje posledica od poplava? Drugu stvar želim da pitam ministra energetike i Javno preduzeće „Elektromreža Srbije“, a vezano za dalekovod u Vinči koji se postavlja, a koji u stvari nije dalekovod, nego je to transferzalni dalekovod koji služi za izvoz jeftinije električne energije. Nekoliko studija koje su urađene su pokazale da je postavljanje ovog dalekovoda izuzetno štetno po zdravlje građana Vinče, dakle ljudi koji tamo žive i ljudi su na ovaj način izloženi lakšem dobijanju malignih bolesti. Takođe je utvrđeno, kroz proceduru, da su sve odluke Vlade Srbije i JP „Elektromreža Srbije“ protivzakonite i urađene na nepošten i nezakonit način, kako bi se po svaku cenu napravio dalekovod koji ide iznad kuća građana i iznad osnovne škole „Nikola Tesla“ i obdaništa. To su naselja Radmilovac i Vinča. Dakle, ti građani su pre nekoliko meseci blokirali gradsku deponiju u nameri da privuku pažnju javnosti. Kontrolisani mediji su prikazali samo zatvorenu deponiju, a ne i zašto se ona blokira. Ustanovljeno je da kod kategorije stanovništva između 20 i 30 godina postoji 55% veći rizik dobijanja kancera, a zbog izlaganja ovim zracima. Kod dece koja žive u blizini ovog visokog naponskog provodnika rizik dobijanja dečijeg tumora, leukemije i Hočkinsove bolesti je pet puta veći, poštovani građani. Govorim ovde u ime velike grupe građana i naselja Radmilovac i Vinča koji traže da se obustavi izgradnja ovog dalekovoda i da se premesti na originalnu trasu, kako je bilo planirano. Radi se o nekoliko stotina metara pomeranja. Iz „Elektromreža Srbije“ i iz Vlade apsolutno ignorišu zahteve građana Vinče i traže da se nastavi ovom trasom. Moram da kažem da je ovo do sada nezabeležen slučaj potpunog ignorisanja propisa, generalnog urbanističkog plana, odluka nadležnih organa i svega ostalog. Molio bih da mi, za razliku od prethodnih 6-7 puta, neko odgovori na ovo pitanje, pošto nijedan jedini odgovor Vlade Srbije nisam dobio, osim pitanja za ruske spasioce, a što je dr Stefanović odgovorio. Zanima me kada će i ko biti izabran za koordinatora službi bezbednosti u Srbiji, s obzirom na činjenicu da se gospodin Vučić povukao sa tog mesta. Kada se birala ta osoba, tada smo rekli – birate koordinatora samo zato što je upitanju gospodin Vučić. Sada kada je on odlučio da više ne bude koordinator, država Srbija nema koordinatora službi bezbednosti, nemamo državne sekretare u Ministarstvu odbrane, nemamo državne sekretare u Ministarstvu spoljnih poslova, nemamo pomoćnike ministara ni u jednom od ovih ministarstava. Moje je pitanje – kada mislite te ljude da postavite na ta mesta? Pitanje za ministra ekonomije i privrede i ministra rada, gospodina Vulina, koliko ljudi je zaposleno na osnovu olakšica, pod znacima navoda, za zapošljavanje iz maja 2014. godine? Umalo da kažem iz 1914. godine. Dakle, koliko ljudi ste uspeli da zaposlite na osnovu onih gromoglasno najavljenih olakšica za zapošljavanje, a koje je premijer izneo više puta preko sredstava javnog informisanja? Jako me zanima da li ste ikoga tako zaposlili? Takođe, zanima me koliko ste stanova subvencionisanih, kako ste rekli za 300 evra kvadrata do sada izgradili i gde će oni biti izgrađeni i kada? Koliko ste „Mercedesovih“ autobusa, evo pitanje za Ministarstvo privrede iz „Ikarbusa“ napravili do sada? Pitam gospodina Vulina i ministra finansija zašto već mesecima ne daju saglasnost za otvaranje Centra za porodični smeštaj i usvojenje u Novom Sadu, iako postoje sve obezbeđene dozvole i sve urađeno kako treba? Ovo bi bio inače prvi takav centar u Vojvodini. Dakle, to su stvari koje su me građani zamolili da danas iznesem i naravno nastaviće se znajući za vašu hroničnu nekompetentnost. Hvala.
Zahvaljujem. Da li ima još poslanika koji se javljaju, traže obaveštenje? (Ne.) Nisam znala da neki od poslanika nisu dobili odgovore u roku koji je predviđen Poslovnikom, pa ću iskoristiti svoja ovlašćenja da urgiram, odnosno opomenem ministre da su obavezni da vam pruže odgovore. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Gordana Čomić, prof. dr Žarko Obradović i dr Ivan Bauer. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koji je određen u zahtevu Vlade za održavanje vanrednog zasedanja. Takođe, želim da vas obavestim da ste primili ostavku Srđana Smiljanića na funkciju člana Republičke izborne komisije u skladu sa tim konstatujem da je Srđan Smiljanić podneo ostavku na funkciju člana Republičke izborne komisije. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, član 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje Devetog vanrednog zasedanja u 2014. godini, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Deveto vanredno zasedanje Narodne skupštine u 2014. godini, određen je sledeći D n e v n ir e d: 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju; 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Evropske unije o učešću Republike Srbije u programu Evropske unije Horizont 2020 – okvirnom programu za istraživanje i inovacije (2014 – 2020); 3. Predlog zakona o izmenama Zakona o državnim službenicima; 4. Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o platama državnih službenika i nameštenika; 5. Predlog zakona o dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama; 6. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi; 7. Predlog zakona o izmeni Zakona o zdravstvenom osiguranju; 8. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka; 9. Predlog zakona o potvrđivanju bezbednosnog Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Bosne i Hercegovine; 10. Predlog zakona o potvrđivanju bezbednosnog Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Republike Makedonije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka; 11. Predlog zakona o potvrđivanju bezbednosnog Sporazuma između Republike Srbije i Češke Republike o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka; 12. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD u vezi sa bezbednosnim merama za zaštitu tajnih vojnih podataka; 13. Predlog zakona o potvrđivanju između Republike Srbije i Mađarske o socijalnoj sigurnosti; 14. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o trgovini i ekonomskoj saradnji između Republike Srbije i Republike Tunis; 15. Predlog zakona o potvrđivanju akata Svetskog poštanskog saveza; 16. Predlog zakona o potvrđivanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije o uzajamnom regulisanju međunarodnog drumskog prevoza putnika i stvari; 17. Predlog zakona o potvrđivanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačku o prevozu putnika i stvari u međunarodnom drumskom saobraćaju; 18. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore u kontekstu pristupanja Evropskoj uniji; 19. Predlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i organizacije za obrazovanje, nauku i kulturu (UNESKO) u vezi sa osnivanjem centra za vode za održivi razvoj i prilagođavanje klimatskim promenama kao centra kategorije 2 pod pokroviteljstvom UNESKO; 20. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Švajcarskog federalnog saveta o bavljenju plaćenim poslom članova porodice članova diplomatskih misija, konzularnih predstavništava i stalnih misija pri međunarodnim organizacijama; 21. Predlog zakona o potvrđivanju Originalne konvencije (1975) o osnivanju Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena, Originalnog protokola o privilegijama i imunitetima Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena, Protokola o izmenama Konvencije o osnivanju Evropskog centra za sredonjoročne prognoze vremena i Protokola o privilegijama i imunitetima Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena i Konvencije o osnivanju Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena i Protokola o privilegijama i imunitetima Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena; 22. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti veterinarstva; 23. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu (Projekat podrške Agenciji za osiguranje depozita) između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj; 24. Predlog Odluke o upotrebi i učešću pripadnika Vojske Srbije u mirovnoj operaciji UN u Centralno Afričkoj Republici (MINUSCA) i vojnoj operaciji Evropske unije u Centralnoj Afričkoj Republici (EUFOR RCA) u 2014. godini. 25. Predlog Odluke o davanju saglasnosti na Odluku o izmenama i dopunama finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2014. godinu. Narodni poslanik Zoran Babić, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2, člana 170. i čl. 192. i 193. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: 1.Zajednički načelni i jedinstveni pretres o: -Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i - Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Evropske unije o učešću Republike Srbije u programu Evropske unije Horizont 2020 – okvirnom programu za istraživanje i inovacije (2014 – 2020); 2. Zajednički načelni pretres tač. 3, 4, 5. i 6. dnevnog reda: -Predlogu zakona o izmenama Zakona o državnim službenicima; - Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o platama državnih službenika i nameštenika; - Predlogu zakona o dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama i - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi; 3. Zajednički jedinstveni pretres o: - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovenije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka; - Predlogu zakona o potvrđivanju bezbednosnog Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Saveta ministara Bosne i Hercegovine; - Predlogu zakona o potvrđivanju bezbednosnog Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Republike Makedonije o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka; - Predlogu zakona o potvrđivanju bezbednosnog Sporazuma između Republike Srbije i Češke Republike o razmeni i uzajamnoj zaštiti tajnih podataka; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade SAD u vezi sa bezbednosnim merama za zaštitu tajnih vojnih podataka; - Predlogu zakona o potvrđivanju između Republike Srbije i Mađarske o socijalnoj sigurnosti; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o trgovini i ekonomskoj saradnji između Republike Srbije i Republike Tunis; - Predlogu zakona o potvrđivanju akata svetskog poštanskog saveza; - Predlogu zakona o potvrđivanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije o uzajamnom regulisanju međunarodnog drumskog prevoza putnika i stvari; - Predlogu zakona o potvrđivanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Nemačku o prevozu putnika i stvari u međunarodnom drumskom saobraćaju; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore u kontekstu pristupanja Evropskoj uniji; - Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Srbije i organizacije za obrazovanje, nauku i kulturu (UNESKO) u vezi sa osnivanjem centra za vode za održivi razvoj i prilagođavanje klimatskim promenama kao centra kategorije 2 pod pokroviteljstvom UNESKO; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Švajcarskog federalnog saveta o bavljenju plaćenim poslom članova porodice članova diplomatskih misija, konzularnih predstavništava i stalnih misija pri međunarodnim organizacijama; - Predlogu zakona o potvrđivanju originalne konvencije (1975) o osnivanju Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena, originalnog protokola o privilegijama i imunitetima Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena, protokola o izmenama Konvencije o osnivanju Evropskog centra za sredonjoročne prognoze vremena i protokola o privilegijama i imunitetima Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena i Konvencije o osnivanju Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena i protokola o privilegijama i imunitetima Evropskog centra za srednjoročne prognoze vremena. - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžan o saradnji u oblasti veterinarstva; - Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o zajmu projekat podrške Agencije za osiguranje depozita između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj; - Predlogu odluke o upotrebi i učešću pripadnika Vojske Srbije u Mirovne operacije UN u Centralnoafričkoj Republici, vojne operacije EU u centralno Afričkoj Republici u 2014. godini i Predlogu odluke o davanju saglasnosti na odluku o izmenama i dopunama Finansijskog plana Nacionalne službe za zapošljavanje za 2014. godinu, od tačke 8. do 25. dnevnog reda. Da li narodni poslanik Zoran Babić želi reč? (Ne) Zahvaljujem se. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 145, protiv – devet, uzdržanih – nema, nije glasalo 20 od ukupno prisutnih 174 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača dr Srđana Verbića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pozvala da sednici prisustvuje i prof. dr Aleksandar Belić, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, prof. dr Zorana Lužanin, pomoćnik ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, prof. dr Viktor Nedović, pomoćnik ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, dr Milan Šuvakov, specijalni savetnik ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, dr Miodrag Popović, stručni konsultant u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i Ljiljana Todorović, pravnik u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Samo da sačekamo da ministar dođe. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički, načelni, jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 1. i 2. a pre otvaranja pretresa podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i EU o učešću Republike Srbije u programu EU Horizont 2020- okvirnom programu za istraživanje i inovacije (2014-2020). Da li predstavnik predlagača dr Srđan Verbić, ministar prosvete, nauke i tehnološkog razvija želi reč? Izvolite. Reč ima ministar.
Poštovani poslanici, dame i gospodo, zadovoljstvo mi je što ću moći da vam u kratkim, ali opet važnim, crtama predstavim Nacrt zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. U prethodnih nekoliko godina imali smo u više navrata izmene i dopune 2008, 2010, 2012, 2013. godine, tako da imamo još jednu dopunu i to predstavlja, na određen način, evoluciju Zakona o visokom obrazovanju i unapređenje našeg sistema visokog obrazovanja. Ono što bi trebalo napomenuti, pre svega, pre bilo kakve rasprave o samom zakonu, je činjenica da od svih segmenata našeg obrazovnog sistema najkvalitetniji segment zapravo jeste visoko obrazovanje. Bez obzira na sve probleme, naše visoko obrazovanje je u proseku bitno bolje od obrazovanja u zemljama u okruženju. To se vidi po poslednjoj Šangajskoj listi, doduše, samo za jedan univerzitet, ali na drugim listama možemo da prepoznamo i više od jednog našeg univerziteta. Tim segmentom možemo da budemo zadovoljni. Međutim, postoje segmenti kojima ne možemo da budemo zadovoljni i to je svakako jedan od razloga zašto su bile neophodne izmene i dopune ovog zakona. Dakle, motivacija za izmene i dopune zakona nije samo eksterna. Ne pričamo samo o usklađivanju sa evropskim okvirom, već postoji interna motivacija, nešto što nas svakodnevno tera na promene i poboljšanje sistema. Ono što nam Bolonjska deklaracija, na neki način nameće, je u javnosti uglavnom preuveličana. Bolonjska deklaracija je jedan dokument koji nema ni dve strane u kojima se samo opisuje potreba za ujednačenim standardima obrazovanja i traži se mogućnost za mobilnost akademske zajednice studenata, profesora. Bolonjska deklaracija je u suštini dobra ideja koju smo mi u stanju na proizvoljno komplikovan način da protumačimo, naročito u javnosti. Govoreći o tim pojedinačnim razlozima, pa i o internoj motivaciji zašto bi trebalo da menjamo Zakon o visokom obrazovanju navešću nekoliko. Prvo, konstatuje da postoje problemi u postupku dobijanja dozvole za rad i akreditacije. Postoje primedbe Agencije za borbu protiv korupcije koja se tiču nepostojanja rokova za izdavanje određenih dozvola ili za određena imenovanja. Obezbeđivanje javnosti rada ustanova je još jedan razlog zašto nam je preko potrebno da promenimo zakon. Priznavanje stranih visoko-školskih isprava je nešto što smo davno potpisali kroz Lisabonsku deklaraciju, ali nikada nismo kroz zakon to uveli. Mislim da postoje jednostavni načini koje ste svakako videli u ovom Nacrtu zakona o kojem ću malo kasnije pričati. Ali, postoje i ti komplikovanijinačini koji nam tek ostaju za sledeći zakon. Vrlo je važno da napomenemo da usvajanjem ovog zakona posao neće biti okončan. Pitanje je da li ikada posao unapređenja visokog obrazovanja i treba da bude okončan. Radna grupa koja je radila na Nacrtu ovog zakona ostaje u zasedanju i dalje. Dakle, već sledeće nedelje ćemo se baviti svim onim predlozima, onim kvalitetnim predlozima i onim što su naši predlozi a nisu mogli da uđu u ovaj predlog zakona, nastavićemo rad na novom zakonu, nadam se potpuno novom zakonu koji će se pojaviti do kraja 2015. godine. Ako bi trebalo da navedemo dve glavne stvari, dve glavne promene u ovom zakonu, prva bi svakako bila transparentnost, jednom rečju transparentnost kako rada visokoškolskih institucija, tako i uspostavljanje registra doktorskih disertacija, uspostavljanje registra nastavnika, uspostavljanje registra u onom tehničkom smislu. Naravno da nikada nije bio problem napraviti softver za sve to koji bi svi mogli da koriste, problem je naravno različite motivacije učesnika u obrazovnom sistemu da odgovorno pristupe ovom poslu i zbog toga su ovoga puta i utvrđeni rokovi da se ovi registri uspostave na više nivoa, kako registri u visokoškolskim institucijama, tako i registar u ministarstvu koji bi trebalo da objedini sve ove baze podataka. Druga važna stvar, druga od te dve smatramo najvažnije stvari, je priznavanje stranih visokoškolskih diploma. Tu postoje tri kategorije diploma, odnosno tri kategorije priznavanja. Što se tiče akademskog priznavanja, odnosno priznavanja za nastavak obrazovanja, tu će se i dalje pitati one visokoškolske institucije na kojima kandidat želi da nastavi. Dakle, niko ne može, sem tog fakulteta ili te škole, da kaže da li taj neko ima kvalifikacije da baš tu nastavi školovanje. Međutim, ono gde nema potrebe da se priznavanje radi preko univerziteta, to je priznavanje za potrebe zapošljavanja, dakle, profesionalno priznavanje i to je ono što mnogo efikasnije može da uradi samo Ministarstvo. U tom cilju je predviđeno osnivanje Enic-Naric centra za koje smo predvideli sedam radnih mesta. Ljudi koji poznaju više stranih jezika, koji će proći neophodne obuke za brzo i efikasno priznavanje stranih visokoškolskih isprava, što će omogućiti pre svega našim ljudima povratnicima iz inostranstva da što pre dobiju potvrdu da je njihova diploma ovde validna i da mogu da se zaposle ili da otvore sopstvenu firmu. Treća kategorija priznavanja, koje u ovom Predlogu zakona nema, se tiče regulisanih profesija. To nije moguće rešiti ovim izmenama i dopunama Zakona, zato nam je potreban jedan ceo novi zakon o regulisanim profesijama, koji bi morao da bude takođe donet u dogledno vreme da bi se na odgovarajući način rešenja primenjena u tom zakonu primenila i u Zakonu o visokom obrazovanju. Sada bih, ako su ovo bile najvažnije stvari, skrenuo pažnju na neke koje možda nisu toliko krupne, ali su svakako važne, kao što su utvrđivanje vremenskih rokova u postupku akreditacije, izdavanje i oduzimanje dozvola za rad visokoškolskim institucijama. Logično, ovakve nove odredbe u zakonu će sigurno povući izmene u zakonu o prosvetnoj inspekciji, koji nam takođe sledi. Onoga trenutka kada utvrdimo rokove i kada promenimo način na koji bi inspekcija trebalo da pristupa, tada ćemo promeniti i Zakon o inspekciji i nadamo se da će kroz taj zakon inspekcija delovati više preventivno, a manje upućivati na otklanjanje nedostataka i kažnjavanje. Kvalitetan postupak akreditacije u studijskim programima doktorskih studija koji podrazumeva i jednog člana akreditacione komisije, odnosno recenzenta iz inostranstva za programe doktorskih studija. Otklanjanje problema u postupku priznavanja od strane visokoškolskih isprava koji su bili potpuno tehničke prirode, taj proces može da bude mnogo brži nego što je to do sada bio slučaj. Jedan od razloga tih tehničkih problema je nepostojanje informacionog sistema koji bi objedinio sve one podatke koji su nam potrebni, a takav jedan sistem bi omogućio mnogo bolji kanal razmene informacija između visokoškolskih institucija i Ministarstva prosvetne nauke i tehnološkog razvoja. Otklanjanje pojedinih rizika od korupcije u skladu sa preporukama Agencije za borbu protiv korupcije, dalje, preciznije regulisanje rada i angažovanja profesora emeritusa i istraživača izabranih od naučnog znanja, uvođenje mogućnosti angažovanja saradnika van radnog odnosa u skladu sa potrebama visokoškolskih ustanova, to je nešto što smo i do sada videli kao potrebu koja se javljala u praksi, ali koja nije na odgovarajući način bila rešena kroz Zakon o visokom obrazovanju, ikonačno, otklanjanje aktuelnih problema studenata vezano za gubitak statusa i pravo za upis u narednu školsku godinu. Ovim predlogom izmene i dopune zakona se takođe otvara i mogućnost upisa stranih studenata na naše univerzitete pod jednakim uslovima kao i naših studenata, od onog trenutka kada mi pristupimo EU, taj momenat izjednačavanja uslova je oročen. Konačno, rekao bih nekoliko reči o tome šta je ovde podizanje kvaliteta rada visokoškolskih ustanova, ovo vam je možda bilo otklanjanje nekih nedostataka, a ono što je podizanje kvaliteta rada možda izgleda kao nekoliko vrlo sitnih stvari, ali bi moglo značajno da podigne kvalitet rada na visokoškolskim ustanovama. Jedna od tih stvari je omogućavanje licima sa naučnim zvanjima koji ne rade na univerzitetima da učestvuju u izradi, odnosno kao mentori da učestvuju u izradi doktorskih disertacija, uvođenje stranog recenzenta za ocenu doktorskih studija, dostupnost doktorskih disertacija kroz baze podataka i centralni repozitorijum, koji bi celoj akademskoj javnosti bio na uvidu, i, konačno, regulisanje prikupljanja obrada i korišćenja podataka o radu visokoškolskih institucija, o nastavnicima i o studentima. Do sada smo imali prikupljanje podataka putem „šv“ obrazaca na koje je potrošeno, recimo to tako, mnogo papira. Mnogi od tih podataka ili nisu nikada iskorišćeni na adekvatan način ili nije postojao zakonski okvir da se uopšte koriste. Mi po prvi put imamo predlog kako da se ti podaci koriste, koji je usaglašen sa Poverenikom za informacije od javnog značaja. Druga važna stvar u vezi sa prikupljanjem i obradom podataka je čvrsta opredeljenost Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja da sve odluke koje donosi, donosi na osnovu empirijskih podataka, na osnovu podataka a ne utisaka i mišljenja. Jer, verujemo da ono što ne može da se izmeri, to ne može ni da se popravi. I zato pre svakog sledećeg koraka želimo da imamo što je moguće bolji uvid, i kvalitativni i kvantitativni, u ono što karakteriše obrazovni sistem, kako bismo napravili sledeći korak dalje, a, kao što smo obećali, sledeći korak dalje je potpuno novi zakon o visokom obrazovanju naredne godine. Hvala vam.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodna poslanica Ana Marija Viček.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani ministre, saradnici, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, Zakon o visokom obrazovanju, koji je donet 2005. godine, za prvobitni cilj je imao usklađivanje Zakona sa prioritetima bolonjskog procesa. Taj zakon je bio više puta izmenjen i dopunjen, 2008, 2010, 2012. i 2013. godine, kao što smo i čuli, da bi se uskladio sa principima uspostavljenim u okviru evropskih integracija. Međutim, u toku višegodišnje primene tog zakona, uočeni su problemi kao što su, na primer, u postupku akreditacije visokoškolskih ustanova, kao što smo malo pre čuli, u obezbeđivanju javnosti ustanova, u uspostavljanju jedinstvenog informacionog sistema i u tri oblasti koje mogu da budu od velikog značaja za nacionalne manjine, a to su problemi u priznavanju stranih visokoškolskih diploma odnosno isprava, problemi u završetku započetih studija po odgovarajućim programima i pravilima studija, kao i angažovanje nastavnika i saradnika. Bilo je potrebno usaglasiti taj zakon sa Zakonom o ratifikaciji Konvencije o priznavanju kvalifikacija iz oblasti visokog obrazovanja u evropskom regionu sa direktivom EU o izbegavanju diskriminacije školovanja dece, radnika i migranata u Republici Srbiji, sa Strategijom razvoja obrazovanja u Srbiji do 2020. godine i Zakonom o zaštiti ličnosti. Poznati su nam ciljevi donošenja ovog zakona za izmenu i dopunu Zakona o visokom obrazovanju i znamo i svesni smo toga da bi trebalo mnogo više toga dopuniti, menjati ili usaglasiti i zbog toga izražavamo zadovoljstvo najavom gospodina ministra da će se uskoro pristupiti i sastavljanju novog i sveobuhvatnog zakona o visokom obrazovanju. Međutim, veliko nam je zadovoljstvo da su u Predlogu zakona koji je pred nama izmenjene, odnosno dopunjene neke izvesne tačke. Od tih nekoliko tačaka, neke su od velikog značaja za nacionalne manjine. Jedna od tih bitnih tačaka je i nostrifi-kacija odnosno priznavanje stranih visokoškolskih diploma, što je i jedna od težnji, odnosno elemenata programa Saveza vojvođanskih Mađara. Pre nego što budem govorila malo detaljnije o sadržaju zakona, volela bih da objasnim zbog čega je priznavanje stranih visokoškolskih diploma toliko bitno za Savez vojvođanskih Mađara. U junu 2013. godine izvršeno je istraživanje pod sponzorstvom Nacionalnog saveta mađarske nacionalne manjine Fonda „Betling Gabor“ i Fonda „Sekereš Laslo“ u kojem su učestvovali vojvođanski Mađari koji su u Mađarskoj ili u nekoj drugoj državi završili studije, a imaju završen proces priznavanja visokoškolskog sertifikata ili je u toku priznavanje visokoškolske diplome. Na osnovu odgovora ukupno 216 osoba, ustanovljeno je da su oni završili studije na 20-ak raznih visokoškolskih ustanova u inostranstvu, na 50-ak raznih smerova. U 75% slučajeva je proces nostrifikacije završen za šest meseci, što u proseku ne bi bio loš prosek. Ali, ako pogledamo detaljnije, više od 30% je trebalo da čeka za odobravanje diplome više od šest meseci ili više od godinu dana. Kod 22 kandidata je bilo potrebno da se polaže dodatni ispit, što je jako interesantan problem zbog toga jer u nekim slučajevima je to apsolutno logično da se očekuje dodatni ispit, kao što je, na primer, smer geografija, kada se očekuje dodatni ispiti iz specifičnosti Srbije ili logopedija, kada treba da se polaže metodologija na srpskom jeziku, ali, u nekim slučajevima, kao što je, na primer, prehrambeni inženjer, kada se trebalo polagati dva do šest ispita koja nisu specifična za Srbiju, onda se postavlja pitanje da li je to određivanje tih ispita objektivno ili ne? Postavlja se takođe pitanje kako će ti studenti savladati to dodatno gradivo, kako će oni spremiti ispite, odnosno ko će to finansirati? U nekim slučajevima može biti opravdano da se polažu ispiti, ali u nekim slučajevima ne. To pokazuje i manjak prethodnog određivanja po raznim institucijama, kao što se radilo. Pošto se priznavanje visokoškolskih stranih diploma radilo do sada i na državnim i na privatnim visokoškolskim ustanovama, bilo je i primera da se jedna visokoškolska diploma odbila na državnom univerzitetu u Novom Sadu, a da je bilo odobreno na državnom ili privatnom univerzitetu u Beogradu i to takođe dokazuje manjkavost dosadašnjeg sistema. Stoga mi, poslanici Saveza vojvođanskih Mađara, pozdravljamo i podržavamo Predlog ovog zakona, da se donese nezavisna ustanova tj. centar ENIC u kojem će pod istim uslovima moći priznavati kvalifikacije, a što će biti izjednačeno sa praksom koja već postoji u EU i njenim ENIC centrima, u mom slobodnom prevodu evropske mreže informacionih centara, odnosno u nacionalnim akademskim informacionim centrima sa skraćenicom NARIC. Ovo je veliki korak prema EU, bar što se tiče priznavanja visokoškolskih diploma stečenih u inostranstvu. Hajde da vidimo još nekoliko bitnih članova ovog zakona. U članu 3. Predloga zakona dodaju se odredbe kojima se u postupku akreditacije studijskog programa doktorskih studija propisuje učešće jednog od recenzenta iz inostranstva, odnosno zaposlenog u visokoškolskoj ili naučnoj ustanovi iz inostranstva. S jedne strane, smatramo da je to dobro pošto se smanjuje koruptivni rizik, a sa druge strane, mišljenja sam da se može poboljšati kvalitet visokoškolskog obrazovanja, odnosno doktorskih disertacija dodavanjem stručnjaka iz inostranstva, a to može da bude izuzetno bitno u nekim slučajevima kada je jezik ili pak predmet nastave jedan od jezika nacionalnih manjina, kao što je na primer u slučaju smera hungarologije. Volela bih da istaknem i član 26. kojima se posle člana 97. dodaju novi članovi, a koji se odnose na evidenciju, to jest bazu podataka i informacioni sistem, odnosno na podatke o evidencijama. Značajno je da ta baza podataka pored podataka o visokoškolskoj ustanovi, kao što su na primer, pravni status visokoškolske ustanove status ustanove u sistemu visokog obrazovanja, studijski programi itd. treba da sadrži i podatke o ličnostima, tačnije podatke o studentima, o njihovim roditeljima, odnosno izdržavaocima, kao i o zaposlenima da bi se odredio njihov identitet, ali što je bitno takođe obrazovni, socijalni, zdravstveni status, a sve sa ciljem unapređivanja kvaliteta visokoškolskog obrazovanja. Naime, na osnovu tih podataka mogu se kasnije odrediti potrebna obrazovna, socijalna i zdravstvena podrška. Želim da spomenem da će SVM priložiti jedan amandman upravo na ovaj član 26. ovog zakona, a predlog će biti da se kod određivanja identiteta studenata doda i maternji jezik studenta, odnosno podaci o tome na kom jeziku je student pohađao osnovnu i srednju školu. Trenutno podaci o identitetu obrazovanja studenata sadrže samo podatak o nacionalnoj pripadnosti, što smatramo da je malo senzitivniji podatak i ne postoji obaveza za izjašnjavanje, a smatramo da podatak o maternjem jeziku studenta i jezik pohađanja osnovne i srednje škole bi bili izuzetno bitan faktor, što se tiče statističkih podataka zbog toga jer u velikoj meri utiče na uspešnost studenata i preventivno se može organizovati, po potrebi, dodatno obrazovna podrška, na primer, dodatna nastava srpskog kao nematernjeg jezika kod studenata koji nastavljaju studije na nematernjem jeziku. Takođe, predlažemo da se podaci o nastavnicima i ostalim zaposlenima dopune podacima o tome na kom jeziku su oni završili osnovno, srednje i visoko obrazovanje, jer smatramo da je ta dopuna neophodna u cilju stvaranja što širih osnova za primenu člana 76. stav 2. Ustava Republike Srbije, kojim je propisano da se pri zapošljavanju u državnim organima, javnim službama, organima AP, jedinice lokalne samouprave vodi računa i o nacionalnom sastavu stanovništva i o odgovarajućoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina. Osim toga, predložena dopuna zakona je neophodna i radi ispunjavanja obaveza iz procesa pridruživanja EU, ali o tome ću detaljnije u danu kada budem govorila o amandmanu. Na dalje, volela bih da istaknem članove 40. i 41. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji se odnose na članove 104. i 105. zakona. Pozdravljamo činjenicu da će se od stupanja na snagu ovog zakona razdvojiti akademsko i profesionalno priznavanje visokoškolskih diploma stečenih u inostranstvu i to u zavisnosti od toga da li se želi nastavak obrazovanja ili zapošljavanje. Naime, ukoliko je cilj nastavak obrazovanja ili upis višeg obrazovnog stepena vrši se akademsko priznavanje strane diplome i to se sprovodi u samostalnoj visokoškolskoj ustanovi koja izvršava vrednovanje stranog studijskog programa, odnosno dela studijskog programa. U ovom slučaju nastavak studijskog programa može biti uslovljeno i obaveznog sticanja dodatnih ishoda učenja, a to su ti ispiti koje sam i malo pre spomenula, ukoliko postoje suštinske razlike između vrste i nivoa postignuća, znanja i veština i uslova za upis za određeni studijski program. Kao što sam u uvodnom delu spomenula poslanici SVM izražavaju zadovoljstvo načinom kako će se u buduće vršiti priznavanje visokoškolskih isprava radi zapošljavanja. Pozdravljamo predlog da se od strane ministarstva obrazuje ENIC/NARIC centar i to u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona, u kojem će se u buduće u roku od 90 dana, što smatramo da je izuzetno povoljno, izdati rešenje o profesionalnom priznavanju na osnovu izvršenog vrednovanja stranog studijskog programa. Pohvalno je i da će vrednovanje studijskih programa uraditi u centru samo jednom i nakon toga će se sve strane visokoškolske isprave sa istog stranog studijskog programa maltene automatski odobravati, što će vremenom skratiti vreme trajanja celokupne procedure. Na kraju još samo da pohvalim celokupni Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i to zbog težnje za transparentnošću. Naime, iz članova Predloga zakona se uvode promene upravo sa ciljem ili koji će kao za efekat imati povećanje transparentnosti visokog obrazovanja. Da navedem samo nekoliko primera. Po članu 3. Predloga zakona, koji se odnosi na član 14, od sada će biti objavljivani podaci o akreditaciji visokoškolske ustanove, tačnije o ispunjenosti propisanih standarda, što u velikoj meri garantuje i objektivnost i transparentnost akreditacije visokoškolskih ustanova i programa. Članom 26, koji se odnosi na član 97. zakona koji sam malo detaljnije opisala o evidencijama, dodaje se da visokoškolska ustanova, osim ranijih podataka, treba da vodi evidenciju o priznatim stranim visokoškolskim ispravama. Proces akademske akreditacije će postati objektivniji i transparentniji, a pošto će se na osnovu te evidencije tačno videti koje je smerove određena visokoškolska ustanova priznavala ili odbijala priznavanja. Članom 97v detaljnije se određuju podaci o evidencijama, tačnije koje podatke ta evidencija treba da sadrži visokoškolskoj ustanovi, ali i o studentima, roditeljima, izdržavaocima i zaposlenima i uporedivši te podatke sa ciljevima određenim u Strategiji visokog obrazovanja do 2020. godine će nadležni biti u mogućnosti da vrednuju kvalitet visokog obrazovanja i po potrebi odrede neophodne mere za dalji razvoj visokog obrazovanja ili za organizovanje podrške. Po članu 105b u buduće će organ koji je nadležan za sprovođenje postupaka strane visokoškolske isprave, bez obzira da li se radi o profesionalnom ili akademskom priznavanju, biti u obavezi da vodi evidenciju i trajno čuvanje dokumentacije o sprovedenim postupcima priznavanja stranih visokoškolskih diploma. Volela bih samo da spomenem javni digitalni repozitorijum doktorskih disertacija koji je univerzitet dužan da ustanovi u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona, a treba da sadrži sve doktorske disertacije koje su bile objavljene nakon stupanja na snagu ovog zakona, a po potrebi i mogućnosti univerziteta, u digitalni repozitorijum mogu se uvesti disertacije koje su odbranjene u ranijim periodima. Konačno volela bih da potvrdim da će poslanici SVM u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Zahvaljujem.
Reč ima dr Đorđe Kosanić. Izvolite.
Poštovani ministre, predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas zajednički načelni i jedinstveni pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i EU o učešću Republike Srbije u Programu EU „Horizont 2020“, Okvirnom programu za istraživanje i inovacije. Na samom početku, reći ću da u danu za glasanje poslanička grupa JS svakako podržaće ove predloge zakona. Govoreći o Predlogu zakona o visokom obrazovanju treba reći da postojeći Zakon o obrazovanju donet je još 2005. godine posle pristupanja naše zemlje bolonjskom procesu. Posle višegodišnje primene i usaglašavanja u raznim godinama uočeni su mnogi problemi u funkcionisanju i mislim da je ovaj Predlog zakona svakako veliki iskorak unapred. Ja ću ukratko pokušati da obrazložim neke promene koje donosi ovaj Predlog zakona. Najpre, visokoškolske ustanove će i u buduće podnositi žalbu Nacionalnom savetu na odluku Komisije za akreditaciju, a Savet će moći da vrati predmet Komisiji na ponovno razmatranje. Svakako, prema predloženim rešenjima, Komisija će doneti odluku o akreditaciji u roku od 15 meseci od podnošenja zahteva. Ako to ne ispoštuje, svakako jedna novina, Nacionalni savet će moći da raspusti deo Komisije ili čak čitavu Komisiju. To je jedna nova odluka. Novina je i to što će akreditacija doktorskih studija morati da bude bar jedan član iz zemlje EU. Ono što je možda tema za razmišljanje, da u nekom narednom periodu treba razmisliti o tome da Komisija za akreditaciju se finansira iz posebnog podračuna. To je do sada bila. To je neka tema za buduće vreme da i o tome razmišljamo. Izmenom zakona univerzitet neće biti nadležan za priznavanje stranih diploma, nego će se time u narednom periodu baviti NARIC centar u Ministarstvu prosvete i nauke. Kandidati će preko tog centra biti priznavani nivo stečenog znanja, a neće se upoređivati studijski programi. Akademsko priznavanje radi nastavka obrazovanja i dalje ostaje u nadležnosti fakulteta i univerziteta i svakako da je novina da će kod oba postupka rokovi biti znatno kraći. Znamo kako je to bilo do sada i to je svakako pozitivno. Postupak priznavanja radi nastavka obrazovanja mora biti okončan za najviše 60 dana od prijema kompletne dokumentacije, a 90 dana je rok za profesionalno priznavanje stranih visokoškolskih ispita. Moram ovde isto da naglasim nešto što će možda biti problem, a možda i neće, kod profesionalnog priznavanja verovatno će biti problema, jer se šifarnik zanimanja nije menjao od 1994. godine. Ministre, to nije pitanje za vas, to je u domenu ministra za rad, tako da verovatno ćemo tu barijeru prevazići. Novo zakonsko rešenje, pored ostalog, trebalo bi da reši probleme koji su se pojavili u praksi prilikom upisa poslednje godine studija. Usvajanjem novog zakona, studenti koji imaju, da kažem večiti studenti, manje od 60 ESPB bodova i na budžetu su i samofinansirajući koji imaju manje od 37 bodova, moći da upišu poslednju godinu studija. Precizirano je da u školskoj 2014-2015. godini prelazni period bude sa pet ispitnih rokova. Izmene zakona predviđaju i da studenti koji su započeli osnovne studije po starom nastavnom programu imaju pravo da ih završe do kraja školske 2014-2015. godine, odnosno do kraja školske 2016-2017. godine, što se odnosi na studente na integrisanim studijama i medicinskih nauka. Studenti upisani na magistarske studije moraju da ih završe najkasnije do kraja školske 2015-2016. godine i studenti koji su završili magistarske studije mogu da se upišu na treću godinu doktorskih akademskih studija u odgovarajućoj oblasti i da se iz budžeta finansiraju ako su školsko 2013-2014. godini, odnosno 2014-2015. godini ostvarili najmanje 48 ESPB bodova. Propisuje se i obaveza visokoškolskim ustanovama da učine dostupnim javnosti doktorsku disertaciju pre njene objave i obavezu Univerzitetu da uspostavi javni digitalni repozitorijum, što do sada nije bila praksa, mislim da je zaista dobro to rešenje, gde će se čuvati odbranjene doktorske disertacije sa odgovarajućom dokumentacijom i, još jedna stvar, da se Ministarstvu dostave kopije za centralni repozitorijum. Na taj način se obezbeđuje dostupnost javnosti ovih dokumenata, uz odgovarajuću zaštitu autorskih prava. Isto tako, omogućava se studentu stranom državljaninu da ispite polaže i preko elektronskih komunikacija, pod uslovom da se obezbedi kontrola i identifikacija rada studenta. Mislim da ćete to vi malo preciznije u Ministarstvu definisati kako će to u buduće izgledati. Ovo je samo načelno rečeno, ali mislim da ćemo bukvalno imati precizno kako ćemo to raditi u narednom periodu. Isto, preciznije se definiše i priznavanje stranih visokoškolskih isprava. Određuje se nadležnost za visine takse za troškove postupka priznavanja i oslobađanja od plaćanja takse, kao i druga pitanja u vezi sa troškovima postupka priznavanja strane diplome i preciznije definiše vrednovanje stranog studijskog programa. Mislim da je to još jedna dobra odluka. Znamo kako je to bilo u prethodnom periodu, da su ti procesi priznavanja dosta dugo trajali. Ovde imamo i precizne rokove i, s druge strane, tačno se zna kako će se i na koji način to raditi. Takođe, utvrđuje se, što je važna stvar, jer mi smo zemlja koja ide ka EU i mislim da ćemo do 2020. godine biti član EU, da će strani studenti iz EU moći da se upisuju na visokoškolske ustanove u statusu studenta koji se finansira iz budžeta Republike Srbije, naravno, pri pristupanju Srbije EU, kao što sam malopre rekao. Isto tako, izmena zakona predviđa i položaj nastavnika, pa tako daju pravo da nastavnik izabran na zvanje profesor emeritus, osim učestvovanja u izvođenju svih oblika nastave na akademskim studijama drugog i trećeg stepena, kako je to i do sada bilo predviđeno i kako se to do sada radilo, bude i mentor i član komisije u postupku izrade i odbrane završnih radova, disertacija na tim studijama. Nastavnik dobija pravo da bude član komisije za pripremanje predloga za izbor nastavnika i saradnika univerziteta i da učestvuje u naučno-istraživačkom radu, imajući u vidu da se to zvanje, to je možda nepoznanica za mnoge, dodeljuje izuzetno malom broju redovnih profesora koji su se posebno istakli naučnim i umetničkim radom, stekli međunarodnu reputaciju i postigli rezultate u obezbeđivanju nastavno-naučnog i umetničkog podmlatka. Kada se govori o institutu, mislim da smo i to sada ovim zakonom stavili u prave okvire, treba reći da će predloženo rešenje doprineti da se na efikasan način koriste instituti kao resurs u podizanju kvaliteta doktorskih studija, kao i poboljšanju odnosa, moramo biti potpuno objektivni, odnosa kolege na univerzitetima i institutima i olakšava podnošenje zajedničkih projekata i zajedničkog osmišljavanja naučnih radova. Ono što je važno, mnogi kažu da li će se ovim ugroziti autonomija univerziteta? Tu treba reći da usklađivanje autonomije univerziteta sa principom otvorenosti prema javnosti i građanima svakako neće ugroziti samu autonomiju univerziteta, a same visokoškolske ustanove će imati obavezu da obezbede javnost podataka u vezi sa visinom školarine, merilima za utvrđivanje visine školarine i odluke o tome. U Danu za glasanje, poslanička grupa JS će podržati ovaj predlog zakona. Još samo nekoliko reči o drugom predlogu zakona iz ovog načelnog i jedinstvenog pretresa. Govoriću o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Evropske unije o učešću Republike Srbije u programu Evropske unije Horizont 2020. Sama politika EU u pojedinim sektorima se sprovodi kroz višegodišnje programe u kojima se utvrđuju akcioni planovi za ostvarivanje definisanih ciljeva, sektorskih politika same evropske zajednice. U skladu sa agendom iz Soluna za zemlje zapadnog Balkana, odobreno od strane Saveta EU 20. juna 2013. godine, program i zajednica su otvoreni za zemlje učesnice u procesu stabilizacije i pridruživanja u skladu sa principima i uslovima koji važe za zemlje kandidate za članstvo u EU. Ovde treba reći da je Republika Srbija, tada Državna zajednica Srbija i Crna Gora, potpisala Okvirni sporazum 2004. godine, koji je stupio na snagu 2005. godine. Da ne dužim mnogo, da kažem da su istraživači iz Srbije ostvarili značajne rezultate u pozivima za prijavljivanje projekata. Ukratko ću reći, prema statističkim podacima iz juna 2013. godine, institucije iz Republike Srbije prijavile su 1635 predloga projekata, od čega je čak 215 finansirano od strane Evropske komisije, sa ugovorenim budžetom, koji ukupno iznosi 47,8 miliona evra. Ovde nimalo ne zaostajemo za zemljama koje su i članice EU, što se tiče ovoga. Ovde sam interes Republike Srbije za učestvovanje u ovom programu Horizont 2020. ogleda se u proširivanju mogućnosti za pristupanje budžetu EU za istraživanje, čime će se unaprediti istraživačka delatnost u Republici Srbiji i znatno popraviti uslovi za dalje bavljenje naučnim radom. Vi to najbolje znate. Svakako nam trebaju još bolji uslovi, još više projekata. Ako se budemo potrudili, ići ćemo tom uzlaznom linijom. Ne bih više da dužim, govoreći o Predlogu zakona o visokom obrazovanju i o ovom drugom predlogu zakona, svakako, poslanička grupa JS u Danu za glasanje podržaće ove predloge zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, po Poslovniku.
Hvala. Član 128. Poslovnika. Narodni poslanici su dužni da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale Narodne skupštine. Složićete se da ima mnogo više kartica nego poslanika u ovom trenutku.
Čule su vas službe. Uradiće svoj posao. Imamo, recimo, i poslanika Živkovića koji sedi, a kartica mu nije tu. Dobro, od gospodina Pavićevića je. Rekla sam samo službe da urade svoj posao. Molim sve poslanike da nose svoje kartice sa sobom kada napuštaju salu. Zahvaljujem na sugestiji. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na početku ću da pohvalim rad skupštinskog Odbora za obrazovanje, koji je uz pomoć Ministarstva i drugih institucija efikasno, brzo dao odgovor na zahteve javnosti da se o ovom važnom zakonu, kao što vidite, već danas raspravlja. Nadam se da bi uz odgovarajuće izmene i dopune ovog zakona, uz prihvatanje dobrog dela amandmana, moglo da bude jedan veoma kvalitetan zakon, koji uz ova objašnjenja koja su data u međuvremenu mogu i kompletnije da se izrade preko novog zakona. Što se tiče interesovanja Albanaca u Preševskoj dolini, a i Bošnjaka u Sandžaku, mislim da je važno i ovo pitanje akreditacije fakulteta i univerziteta, a naročito pitanje nostrifikacije, kako se ovde službeno kaže, priznavanje stranih visokoškolskih isprava. Što se akreditacija tiče, mislim da će se konačno ovim zakonskim rešenjima staviti tačka na jedno haotično stanje. Znam šta se dešava u Preševu, Bujanovcu preko odeljenja, ispostava visokoškolskih ustanova iz razvijenijih delova države, koji se otvaraju, rade godinama, a u međuvremenu ispada da nisu akreditovani. Po meni je nelogično da godinama radi visokoškolska ustanova, a ministarstvo, država dopušta da najveću štetu imaju studenti, roditelji koji plaćaju te studije, jer tek kada završe se suočavaju sa činjenicom da ne mogu da rade, jer isprava koju su dobili preko takvih neakreditovanih visokoškolskih institucija ne služi ničemu. Mislim da je ovo nedopustivo i da je država imala instrumente da ovu pojavu spreči. Nadam se da će se ovim izmenama i dopunama zakona to efikasnije, u narednom periodu, rešiti, ali dosadašnja situacija je stvarno nedopustiva na štetu građana, ne samo u Preševu, već ima takvih pojava i u svim drugim delovima države. Pitanje nostrifikacije, priznavanja stranih diploma iz drugih država je, po meni, u istoj meri, možda je još osetljivije od problematike ekonomske nerazvijenosti i visoke stope nezaposlenosti, jer zapravo nezaposlenost i nerazvijenost su rezultat, pored ostalih faktora, ne rešavanja ovog problema u dužem vremenskom periodu, od raspada bivše Jugoslavije, zapravo pre početka raspada bivše Jugoslavije. Ovde sam par puta spominjao nesporazum, sukob iz oblasti prosvete na relaciji Priština – Beograd, koji su rezultat tragičnih događaja. Otada Albanci u Preševu, Bujanovcu, Medveđi imaju to pitanje nerešeno. Čitavo vreme se to reflektuje u svim drugim životnim oblastima. To se reflektuje na odlazak, na pražnjenje tog prostora. Mladi ljudi su se u bivšoj državi, zajedničkoj u to vreme, školovali i nije postojao problem da neko iz Preševa studira u Prištini, Skoplju, Beogradu, Sarajevu. To nije bio problem. Odjedanput som došli do te situacije da diplome po tim centrima ne važe i da to godinama, decenijama nije rešavano. Vi imate 2002. godine tumačenje tadašnjeg ministra prosvete, koji je nakon 11 godina rešio problem. Dotle nije bilo političke spremnosti da se reši. Uz pomoć međunarodne zajednice, u okviru rešavanja sukoba na tom području, tada se došlo do rešenja koje je poznato nekima, ali se tada otprilike reklo ovo – pošto se smatra da je Univerzitet u Prištini unutar Srbije, nema potrebe za nostrifikaciju, jedini je uslov bio da bi trebalo biti overen UNMIK pečatom. Prošlo je čitavih 11 godina sa veoma teškim posledicama, kako bi se našlo, uz političku volju, jedno praktično rešenje. Vi znate kako je dalje išlo. Nakon proglašenja nezavisnosti Kosova 2008. godine opet se pojavio isti problem. Taj problem još uvek nije rešen. U Briselu se pokušalo rešiti. Postignut je sporazum. Imate uredbu potpisanu od ranijeg premijera Cvetkovića, a koja nije dugo vremena poštovana od strane visokoškolskih ustanova. Kada sam lično razgovarao sa rukovodiocima rektorata u Beogradu, rekli su, negde u decembru prošle godine, da još uvek nisu uskladili njihov pravilnik sa uredbom Vlade ili nisu bili upoznati sa tom uredbom. Sada zamislite, od tada još ni jedan diplomirani u Prištini iz grupe albanski jezik i književnost ne može da nostrifikuje diplomu na katedri albanskog jezika u Beogradu, jer pravilnik nije usaglašen. Kada je u međuvremenu došla ova odluka Ustavnog suda o neustavnosti tog sporazuma i ove vladine uredbe, i ono što je započeto je blokirano. Univerzitet u Nišu je počeo jedan … diplome su nostrifikovane, ali su posle prekinuli, bez obzira što se tek u oktobru proglašava ova odluka Ustavnog suda. Do danas svi prijavljeni ne mogu da uđu u postupak priznavanja stranih diploma, jer je postojala neizvesnost i ne upućenost, pa je došla odluka Ustavnog suda i sve je stalo. Ranije sam postavio pitanje, skoro će isteći taj rok, stupiće na snagu odluka Ustavnog suda. Šta ćemo dalje? Kako ćemo rešiti taj problem koji se tiče direktnih ljudskih, da ne kažem manjinskih, prava? Ljudi su se potrošili, imali toliki trud da završe fakultet, a njihova visokoškolska isprava se ne priznaje. Nastavlja se taj teški period, koji sam spomenuo, od 1991. do 2002. godine i u ovom vremenu. Ovo je političke prirode. Nema političke spremnosti i političke volje da se reši ovaj problem. Pozdravljam i video sam u predlogu da se bez nostrifikacije postupka priznaju diplome iz Republike Srpske. To je sasvim u redu. Postavljam pitanje – zašto to ne bi bilo za celu BiH? Postavljam pitanje – zašto nema političke spremnosti, bez obzira na političke probleme na relaciji sa Kosovom? Zašto se problem naših ljudi, naših građana stavlja u ravan, kao da su iz drugih država ili sa Marsa? Zašto se oni zavise od međunarodnih sporazuma koji se na kraju ne poštuju? Uopšte se ne sagledava ta teška situacija porodica, naroda koji tu živi i koji zbog toga mora da ide vani. Nema rešenja. Pitanje – zašto ne studiraju ovde? To je važno pitanje. Ja sam studirao u Beogradu. Tada je studiralo najmanje 700 Albanaca iz svih krajeva bivše Jugoslavije, ali je postojala druga atmosfera, druga klima. Vremenom znamo kako su se događaji odvijali. Došlo je do toga da i oni koji su studirali, mali broj u toku tih ratnih okršaja, morali da napuste ili Beograd, ili Niš, ili druge centre gde su studirali, zbog odštete, bezbednosne političke situacije. Činjenica je da pre raspada Jugoslavije priličan broj, najveći broj je studiralo u Prištini, i zbog blizine, i zbog jezika, i niza drugih, hajde da kažem, kulturoloških razloga. Uvek bi izabrali Prištinu da studiraju. Tada to nije bio problem, a sada da se kaže ovako olako, zašto se studira u Prištini, zašto u Makedoniji, zašto u Albaniji, a ne u državi gde se živi. Opet dalje idemo redom. Šta u međuvremenu imamo? Grupe pravnog i ekonomskog fakulteta u Medveđi koji je, po meni, otvoren tada bez konsultacije sa legitimnim predstavnicima Albanaca, jer bi normalno bilo da se otvore te grupe u Preševu i Bujanovcu gde završava oko 800 maturanata, a ne u daleko manjoj opštini gde u ratnim uslovima i nakon godina koje smo prošli od nekih 5500 Albanaca, ostalo svega 600 do 700 i završava svega osam učenika srednju školu. Veliki su troškovi uloženi za ove visokoškolske institucije u Medveđi. Medveđa sama i Srbi u Medveđi daleko bi bili zadovoljniji da je taj novac dat na ekonomski razvoj. Imali su Leskovac veoma blizu i Niš im je veoma blizu. Što se Srba tiče, znači nije bilo jezičkih barijera, ali je neko odlučio. Odlučilo se iz Beograda, a bez sagledavanja i bez rasprava na terenu, onda su rezultati takvi. U međuvremenu napravljeno je dobro rešenje sa ekonomskim fakultetom iz Subotice u Bujanovcu, ali i tu studira oko 150 Albanaca. Šta sad? Štasa drugima? Šta ćemo raditi sa ogromnom većinom koji studiraju u Prištini, Makedoniji, Albaniji? Slična je situacija verovatno, dobar deo omladine iz Sandžaka studira u BiH i Sarajevu, ili druge manjine, maločas smo čuli iz Vojvodine u Mađarsku ili drugu državu. Mislim da stvarno treba efikasnije i brže rešavati taj postupak nostrifikacije i pozdravljam da se razdvojila ova problematika zapošljavanja od daljeg studiranja. Ovo je dobar potez da vidimo da li će realno tih tri meseca biti dovoljno, jer su do sada godinama ljudi čekali i često nisu završavali posao. Nisu mogli, znam praksu direktnu u Nišu, stomatologiju godinama nisu mogli da nostrifikuju. Neko je mogao tek nakon pet godina, a neko olako sve reši. Ovde je u pitanju ova autonomija o kojoj se govori i akademske slobode. Ako se ugrožavaju elementarna ljudska prava, stvarno onda nema smisla govoriti o bilo kojoj autonomiji. Red bi bio da se vide načini efikasnijeg rešavanja ove veoma osetljive problematike. Na području, regionu zapadnog Balkana postoje pozitivne prakse, ponuđeno je i Beogradu i odbijeno do sada, a radi se o Sporazumu između Albanije i Makedonije o međusobnom priznavanju visokoškolskih isprava i koja odlično funkcioniše. Predstavnici Vlade Albanije su još pre deset godina ponudili i Ministarstvu prosvete u Srbiji. Tada je odbijeno. Ne znam razlog. Verovatno je i to još aktuelno između dve Vlade. Ja ne vidim zašto se ozbiljnije ne pristupa i takvim mogućnostima. Mi želimo i ulazimo u evropsku zajednicu. U predlogu zakona se daje obrazloženje da i pored ostalog kao dodatni razlog upravo zbog priprema usklađenosti visokog obrazovanja sa evropskim prostorom uradio se i ovaj predlog zakona. Postavljam pitanje sad, zašto se ne ide dalje? Zašto se konkretnije i ovim novim zakonom, i ovim izmenama i dopunama ne predviđa ta mogućnost ekvivalencije visokoškolskih isprava? Da se efikasno ide ka tom jedinstvenom evropskom prostoru, zapravo i onaj zakonik konvencija oko kvalifikacija govori o tome, da studijski programi i preko bolonjskog procesa budu usaglašeni, ali onda stvarno ne vidim čemu bi trebalo tolike administrativne birokratske procedure da bi se priznala jedna strana diploma i da bi ljudi, bilo gde da su završili visoke studije, mogli da rade i u Srbiji, ali i obrnuto u bilo kojoj državi u Evropi. Mislim da je to sasvim moguće da su to savremeni trendovi i tu bi trebalo videti da bude što manje birokracije, što manje problema ovakve prirode kojih je bilo na pretek u dosadašnjem periodu i koji su gušili, ometali građane da imaju tu elementarne mogućnosti za normalan život. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SPO, DHSS su jako zainteresovani za ovu temu. Ne treba mnogo trošiti reči o tome kakav je obrazovni sistem u Srbiji kod nas. O tome je dosta ministar rekao,a ja ću moje izlaganje podeliti u neka tri dela. Ona će se ticati analize stanja, onoga što ovaj zakon reguliše i onoga što ovaj zakon ne reguliše, a što je i sam ministar najavio da će regulisati novi zakon o visokom obrazovanju. U potpunosti se slažem sa procenom da mi kada govorimo o visokom obrazovanju i o bilo kojim drugim temama ne treba da pričamo na osnovu nekih naših utisaka, ličnih impresija, već na osnovu validnih pokazatelja i pažljivih i ozbiljnih analiza. Jedino što dobro mi možemo mladim generacijama sada u Srbiji da pružimo, to je dobar obrazovni sistem i pre svega dobar visoko obrazovni i da se pripreme za tržišnu utakmicu koja ih čeka po završetku visokoškolske ustanove. Nešto drugo mnogo, u sadašnjem stanju, država Srbija im ne može pružiti. Ako možemo samo to da im pružimo, onda taj sistem treba da uredima na najbolji mogući način. Sama Bolonjska deklaracija zaista ima za cilj da u centar zbivanja stavi studente. Čini mi se da je, ne direktno, ali sam ministar rekao kritikujući i sam zatečeno stanje, najavljujući promene i slažući se u potpunosti sa procenom da je to proces koji traje, da je to jedna maratonska trka, da mi još uvek nismo uspeli da studenta zbog, i onih činjenica koje ću ja izneti na osnovu onoga što sam pripremio danas u diskusiji, nismo stavili još uvek u centar studiranja. Zbog toga mi nismo više ni u onom starom sistemu, a nismo u potpunosti ni u onome čemu težimo. Pri tom, treba reći zaista da postoje univerziteti i fakulteti koji su u potpunosti na pravi način primenili Bolonjsku deklaraciju i rade po Bolonjskim standardima i koji su, ne samo kod nas prestižni fakulteti, i tu ne pravim uopšte razliku između državnih i fakulteta sa privatnom vlasničkom strukturom, već su izuzetno priznati i diplomci koji završe na tim fakultetima u inostranstvu i izuzetno su tražena zanimanja. Međutim, Međutim, ono što je i mene zaista iznenadilo na početku, na pripremi upisa studenata za ovu školsku godinu, je saopštenje Ministarstva da studenti treba da pažljivo vode računa o tome da li fakultet koji upisuju ima akreditaciju. To je i najbolja slika, ocena stanja u kome se naše društvo nalazi, jer ne zaboravimo da smo mi do pre samo nekoliko godina imali univerzitete koji su radili, a da nisu bili akreditovani, niti su njihovi studijski programi dobijali odgovarajuće priznanje i onda smo imali situaciju da mnogi studenti pored ulaganja vlastitog truda, ulaganja finansijskih sredstava i druge vrste podrške porodice po pravilu nakon nekoliko godina studiranja dođu na tržište rada i jednostavno dobije informaciju da ta diploma ne važi i da im se faktički studiranje poništava. Neke procene i analize kažu da je to bio u jednom periodu na godišnjem nivou broj od 30 do 35 hiljada studenata, da li je ili nije ja to zaista ne znam, ali to su podaci do kojih sam uspeo da dođem. Sada nije takvo stanje, ali činjenica je da se što se tiče visokoobrazovnog sistema sve odvija u tom četvorouglu. Sa jedne strane, Ministarstvo koje pre svega normativno uređuje ovu oblast. Sa druge strane imamo Nacionalni savet za visoko obrazovanje, Komisiju za akreditaciju koja obavlja jako ozbiljan i, čini mi se, u ovom delu o kome sam pričao najvažniji posao i sa četvrte strane imamo fakultete. Bolonja je bila prilika da prekinemo praksu neefikasnog studiranja, da studenta stavimo u centar procesa i negde je to zaista u potpunosti tako, a negde je to na pola puta, a negde je samo deklarativno. Zbog toga i zbog činjenice da je popis u 2012. godini pokazao da visokoobrazovnih ljudi u Srbiji ima malo u odnosu na razvijene zemlje Evrope i sveta, da je to negde oko 7%, da je u mnogim zemljama višestruko veći, da nam je prosečna starost populacije 41 godina, da smo među najstarijim u Evropi i u svetu, da posle 5. oktobra i najavljenih velikih demokratskih promena nažalost proces odlivanja mozgova još uvek nije zaustavljen, da postoje fakulteti koji i dalje ne rade po studijskim programima koji ispunjavaju kvalitete, standarde kvaliteta u odnosu na druge fakultete i tu pre svega mora država da interveniše. Kažem uopšte ne praveći razliku i nediskriminišući privatne fakultete i privatnu strukturu vlasništva, kao politička stranka smo apsolutno za tržišnu utakmicu na svim nivoima, ali činjenica je da mnogi privatni fakulteti jure za što većim zaradama i što bržim dodeljivanjem diploma i da to ide na uštrb očiglednog kvaliteta. Recimo, imamo jednu divnu afričku zemlju Angolu. Ona je prepuna rudnih bogatstava, zlata, nafte, čega god hoćete, ali je jedna od siromašnijih zemalja. Zbog čega? Naprosto zbog toga što nema kadrove, nema dobar obrazovni sistem, nema ljudi koji će da upravljaju tim resursima i da omoguće stanovništvu da dobro žive. Zbog toga je i moja lična zainteresovanost za ovu temu prilično velika, jer ulažući u ljudske kadrove i ljudske resurse znamo da time ne dobija samo taj kadar nego da dobijai celo društvo. Što se tiče konkretnih izmena koje se nude u ovom predlogu za izmene i dopune zakona, one su pre svega afirmativne i dobre i čini mi se rezultat pažljive analize trenutnog stanja, ali one rešavaju samo jedan deo od velikog dela problema koji je danas u našem visokoobrazovnom sistemu. Ono što je po nama jedan od najvažnijih kvaliteta ovih izmena i dopuna, pored te transparentnosti i dostupnosti podataka o fakultetima, studijskim programima, doktorskim disertacijama, učenicima, profesorima, ne samo stručnoj javnosti, nego i opštoj i političkoj javnosti, to je pre svega priznavanje diploma sa stranih fakulteta, omogućavanje, kada budemo punopravna članica EU, i stranim državljanima da studiraju i čak da konkurišu za sredstva iz budžeta pod jednakim uslovima kao i naši državljani i mogućnost da nastave školovanje na našem fakultetu, mogućnost da sa stranim diplomama dobiju posao u našoj zemlji i to je nešto što je u potpunosti u duhu onoga za šta smo uložili 24 godine naše političke borbe, a to je evropske integracije i naše učešće punopravno u evropskoj zajednici naroda i u ovom delu našeg društvenog sistema. Takođe, jedna od dobrih strana je omogućavanje polaganja ispita putem video linkaili elektronskih sredstava komunikacije po ispunjavanju određenih uslova i to je nešto što je zaista novina i veliki revolucionarni korak u skladu sa zahtevom vremena. Čini mi se da je malo kolega, ministar se čak nije ni dotakao te teme koja se tiče tog sporazuma između EU i naše zemlje koji se popularno zove Horizont 2020, za koji zaista naše naučno istraživačke institucije, privredna društva i sva ostala pravna lica mogu da konkurišu za fondove EU i to su višegodišnji projekti sa akcionim planovima za sektorske politike EU. Ti programi su zaista bitni politički i finansijski instrument. Oni se pre svega tiču istraživanja tehnološkog razvoja i oglednih aktivnosti. Ono što je zaista bitno reći da je taj budžet ogroman. On iznosi 78,6 milijardi evra. Jedan je od najvećih budžeta za određenu oblast koju je odredila Evropska komisija. Naši naučnoistraživački instituti, organizacije, preduzeća i pravna licasu konkurisali za ukupno 80 projekata. Dobili su 30 projekata i za pet godina je po tom osnovu ostvarena dobit od osam miliona evra, što nije zanemarljivo s obzirom na činjenicu da mi nismo punopravna članica EU. Koji su najveći problemi u funkcionisanju visokoobrazovnog sistema trenutno? To su neujednačen sistem finansiranja, neujednačen sistem školarina, znam da je to autonomija fakulteta, ali zaista je veliki disbalans, od 30 hiljada do 250 hiljada dinara. Onda, na budžetu su najviše gimnazijalci iz bogatih porodica. Studenti traže upravo zbog razloga koje sam izneo i mnogih drugih da se dok se oni zaista ne budu u centru zbivanja, da se zadrži šest ispitnih rokova, iako je strategijom predviđeno postepeno smanjenje na pet pa na četiri. Budući da svi fakulteti u potpunosti ne primenjuju ono što nalaže Bolonjska deklaracija možda je potrebno razmisliti da se dok sve to ne ujednačimo zadrži šest ispitnih rokova. Eksplozija privatnih fakulteta, ali je mišljenje da se često trči za zaradom i da se loše radi i da trpi kvalitet. Sa druge strane, privatni sektor je u obrazovanje doneo i neke nove obrazovne profile i nove mogućnosti u odnosu na druge fakultete. Ako poredimo Srbiju sa Amerikom, u Americi vlasnik samo sagradi zgradu univerziteta i tu se njegov posao završava, dok je u Srbiji to dosta drugačije. Još uvek zbog svega toga ne idemo u potpunosti u korak sa evropskim obrazovnim sistemom, što je naravno naš cilj. Naši mnogi fakulteti i mnogi diplomci i mnogi stručnjaci su u svetu veoma cenjeni, a ako odluče da se vrate nailaze na mnoge probleme, pa im se ovde znanje i obrazovanje obezvređuje, ali to je neka mnogo šira i mnogo duža tema. Pomenuli ste da će se doneti zakon kojim će se utvrditi nacionalni okvir kvalifikacije i to je višegodišnji problem na koji ukazuju mnogi, ne samo iz stručne javnosti,nego i oni koji se u praksi sreću sa tim problemom. Zatim, sada se, čini mi se i pooštravaju uslovi za sticanje stipendija i kredita. Potrebno je više bodova za upis narednih godina, smanjuju se ispitni rokovi,a mi nismo, čini mi se, učinili sve ono što bi omogućilo preopterećene studente da budu manje opterećeni i da faktički ispitni rok dočekaju sa 80 ili 90% položenim ispitom. Potrebna je reforma studijskih programa, udžbenika i nastavnih sadržaja. Što se tiče polaganja opšte strukovne ili umetničke mature, smatra se da bi to trebalo da zameni prijemne ispite na fakultetima, to je deo mišljenja stručne javnosti. Veliki je problem kontrola kvaliteta. To je pre svega posao Komisije za akreditaciju i čini mi se da oni nemaju ni dovoljno vremena ni dovoljno kadrova da bi uradili sve ono što treba da se radi. Zbog toga su mnoge ocene stručne javnosti da je visoko školstvo delimično u haotičnom stanju i tu ne treba praviti nikakve, sve zavisi od fakulteta do fakulteta, čak na istom fakultetu, na istoj katedri, po istom predmetu dva profesora primenjuju i različite standarde, naravno, i različite kriterijume, ali lutanja u tom delu postoje. Nismo omogućili još uvek, bez obzira što je prihvaćena inicijativa, da se romska populacija i osobe sa invaliditetom, da im se na neki način progleda kroz prste upis u studije, a mi nismo omogućili, ali to nije stvar Ministarstva prosvete, to je stvar Vlade i mnogih drugih aktivnosti, da dostupnost obrazovanja bude veća, pre svega, siromašnijima i onih sa seoskog područja. Zbog toga je dostupnost studiranja duplo veća onima koji žive u Beogradu, pet puta veća onima kojima su roditelji visoko obrazovani u odnosu na druge populacije. Nije regulisan status i nije ujednačen status apsolvenata. Po završenom slušanju poslednjeg semestra ne znam koja je logika da studenti sledećih godinu dana plaćaju školarinu, a samo polažu ispite, nema više nastave, mislim da je i to nešto, ako sam dobro razumeo, što treba ispraviti. Prihvaćena je inicijativa da fakulteti bez ispunjavanja formalnih uslova upisuju Rome i osobe sa invaliditetom, a ono što nastaje posle na drugim godinama studija to je individualni problem. Smanjenje ispitnih rokova, čini mi se da je zaista nešto čemu se teži, bez obzira što je moje lično mišljenje da tu treba ostaviti neki okvir u rasponu recimo od četiri do šest ispitnih rokova i da to naprosto treba prepustiti fakultetima. Zašto bismo mi fakultetima, ako su spremni da organizuju ispitne rokove u šest ispitnih rokova to ograničavali samo na četiri? Čini mi se da u tom delu treba biti fleksibilan, posebno s obzirom na stanje koje trenutno postoji na fakultetima. Mi smo, ministre, u ovom delu predložili neke amandmane. Načelno, za sada imate našu podršku, mislim da su vam namere dobre, mislim da razmišljate na sličan način kao mi, ali tek kad stigne novi zakon o visokom obrazovanju i kad budu na dnevnom redu sve one teme o kojima sam ja pričao i problemi na koje sam ukazivao, tek tada ćemo voditi neku ozbiljniju raspravu. Iskoristio sam ovu priliku, ne samo da pohvalim ove predložene izmene, već da ukažem i na druge probleme koji se tiču visokog obrazovanja. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Nada Lazić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, želela bih da se osvrnem iz jednog možda sasvim drugačijeg ugla vezano za ove izmene zakona koje očigledno pokušavaju da uvedu veći red. Da nismo imali ove afere oko akreditacije i tome slično, možda danas ne bismo na ovu temu pričali, ali je u svakom slučaju dobro došlo da se tu nešto pomeri i promeni. Ono što mene zanima, u kom smeru mi kao društvo idemo, odnosno kakve kadrove proizvodimo i šta želimo da postignemo? Od silne armije studenata koju imamo šta ti mladi ljudi mogu da očekuju kada završe fakultete i gde mogu da se zaposle, odnosno šta im se u ovom društvu nudi? Pokušala sam da se poslužim određenim informacijama do kojih sam mogla da dođem. Između ostalog, došla sam do Nacionalne strategije održivog razvoja koja je u ovoj zemlji usvojena 2008. godine, gde je kao vizija održivog razvoja Republike Srbije do 2017. godine rečeno da će Republika Srbija 2017. godine biti institucionalno i ekonomski razvijena država, odnosno da se to želi, sa odgovarajućom infrastrukturom, kompatibilna sa standardima EU, sa privredom zasnovanom na znanju, ovo naglašavam, efikasno korišćenim prirodnim i stvorenim resursima, većom efikasnošću i produktivnošću, bogata obrazovanim ljudima, sa očuvanom životnom sredinom, istorijskim i kulturnim nasleđem, država u kojoj postoji partnerstvo javnog, privatnog i civilnog sektora i koja pruža jednake mogućnosti za sve građane. Prioriteti u ovoj strategiji su ključni prioriteti bili, definisani tada, članstvo u EU, kao što vidimo, u tom procesu napredujemo, ali jedan od prioriteta je i razvoj i obrazovanje ljudi, povećanje zapošljavanja, socijalna uključenost, stvaranje većeg broja radnih mesta, privlačenje stručnjaka, unapređivanje kvaliteta i prilagodljivosti radne snage, veća ulaganja u ljudske resurse, zašto je potrebno ostvariti, naglašavam ove dve stavke koje ću navesti, sprečavanje odliva stručnjaka tako što će se stvoriti bolji radni uslovi za njihov rad i ulaganje u znanje i veštine ljudi putem kvalitetnog, efikasnog i praktično primenjivog obrazovanja i neprestano usavršavanje članova svih društvenih grupa na principima jednakih mogućnosti. Kada se pogleda stanje u obrazovanju, govorim na bazi podataka iste strategije, gospodine ministre, ako grešim u podacima molim vas da ako postoje neki svežiji podaci ili bolji i tome slično, dakle kaže se – u sistemu visokog obrazovanja u Republici Srbiji relativno je veliki broj mladih ljudi koji studiraju ili su pokušali da studiraju, ali je veoma mali procenat onih koji završavaju studije u roku, koji se može smatrati korisnim i prihvatljivim za društvo, a to se smatra 8 do 10% od ukupno upisanih. Broj studenata koji ponavljaju prvu godinu studija je blizu 30%. Ukupno gledano, sistem obrazovanja je neodrživ, nije dovoljno efikasan, ne obuhvata svu decu i omladinu i nema dovoljno kvalitetan ishod ni najednom nivou. Posledica toga je nizak opšti obrazovni nivo. Kada uporedim sa Planom regionalnog razvoja AP Vojvodine koji je dat ove godine za period od 2014-2020. godina, u kome se kaže da se u Vojvodini stiče obrazovanje na 40-ak visoko školskih ustanova, državnih i privatnih, u školskoj 2012/13. godini na teritoriji Republike Srbije upisano je oko 53.000 studenata, od toga nešto više od 12.000 upisano je u Vojvodini. Ono što je mene posebno zaintrigiralo i što mislim da je vredno da se razmotri, na osnovu ukupnog broja studenata u školskoj 2010/11. godini uočava se da su najzastupljenije ustanove u kojima se izučavaju društvene nauke, poslovanje i pravo sa 41,5 % ukupnog broja studenata. Na tehničke fakultete i fakultete iz oblasti građevinarstva i tome slično je negde oko 13 % studenata, 10% izlazi sa fakulteta koji obučavaju kadar za rad u obrazovanju i10% na ostalim fakultetima. Dolazim iz oblasti, iz sfere zaštite životne sredine. Nama predstoji otvaranje poglavlja 27. Sada se u ovom momentu pitam i slobodno mogu da tvrdim da nemamo kadrove spremne za pregovore u ovoj oblasti, odnose za uključivanje u veliki broj aktivnosti koje će nas očekivati, odnosno koje nam predstoje da bismo na tom polju radili. Zato pitam i prosto apelujem da se dogovore praktično, sektor privrede, sektor obrazovanja, sektor rada i da pokušaju da nađu pravu meru onoga šta je nama potrebno, šta nas u procesu pridruživanja očekuje, pogotovo kažem u ovoj oblasti zaštite životne sredine, oblasti energetike, oblasti podizanja infrastrukture, zato što mislim da ćemo doživeti istu sudbinu kao i u oblasti zdravstva. Upravo ovih dana smo usvojili izmene zakona u kome smo po ubrzanom postupku, odnosno omogućili ubrzani postupak sticanje specijalizacije, upravo zbog starosne strukture lekara. Mi sličnu situaciju imamo u inženjerskom kadru, u određenim oblastima, pogotovo kada je u pitanju hidrotehnika ili neke druge oblasti. Evo, sad unazad imali smo tu nesreću da nas zadese poplave i kadrovi, odnosno ljudi eksperti, koji su nam objašnjavali o čemu se tu radi, šta se događalo, su sve bili vremešni inženjeri. Neki već i u penziji. Prosto mislim da bi smo neku obrazovnu strukturu morali povesti računa, ne prepustiti sve isključivo visokoobrazovnim ustanovama da stvaraju programe, odnosno proizvode takvu vrstu kadrova koji posle nemaju gde da se zaposle, a mi sa druge strane u nekim oblastima imamo deficit. Još nešto, zamoljena sam prosto od mladih kolega iz Omladine lige Socijaldemokrata Vojvodine da skrenem pažnju, iako nije, čula sam i od kolega malopre, to vaša nadležnost, radi se o problemu nepostojećih zanimanja, jer mnogi studenti danas završavaju fakultete sa diplomama nepostojećih zanimanja. Ovom izmenom zakona to nije razmatrano i vidim da je to resor Ministarstva rada, ali mislim da je bitno da se uskladi šifarnik zanimanja sa postojećim akademskim i stručnim zvanjima, jer dovodi do toga da neki studenti, kada završe neke od fakulteta, imaju zanimanje sa kojim ne znaju šta će. Navešću samo primer, ja i sama sam bila zbunjena sa nazivima – master muzički umetnik, specijaliste oralni higijeničar, dizajner medija u obrazovanju, profesor primenjene matematike i posebno me je iznenadilo – srbista i germanista, kao zanimanje. Ljudi prosto sa takvim zanimanjima, odnosno tim što piše na diplomi, ne mogu da konkurišu i da se zaposle. Pa mislim da bi i to trebalo prosto usaglasiti. Ponavljam, očekujem da resori privrede, obrazovanja i rada međusobno sarađuju i da dobijemo mnogo bolju sliku nego što sada imamo, jer ćemo imati armiju nezaposlenih menadžera i ostalih zanimanja, sa kojima prosto nećemo znati šta ćemo. Još jedan kuriozitet, kao primer da navedem. Sad je postala praksa da u svim preduzećima i javno-komunalnim i medicinskim ustanovama imate PR. To su najčešće mladi ljudi, ili uopšte ljudi koji su recimo menadžeri, ili nešto slično su završili, i onda oni tumače šta je to vezano za probleme recimo vodosnabdevanja recimo. Unazad smo svedoci da se na tu temu puno govori. Ili još gore, da lekar prepriča PR kako će se obratiti javnosti. U nekim situacijama to prosto postaje apsurdno. Još jedna praksa koja se pojavila i moram na to da se osvrnem, u javno-komunalnim delatnostima se to posebno vidi, da unazad već godinama, na čelu recimo javnih-komunalnih preduzeća imate, kako ja to umem da kažem, pekar, mesar, apotekar, imate svakakvih struka, a samo nemate inženjersku struku, i mislim da je to nešto što je generalno društveni problem, da ne može da bude recimo geograf, istoričar i tako dalje, neka zanimanja primera radi koja su postojala na čelu vodovoda u Novom Sadu, jer to stvara dugoročne probleme i o tome da ne širim sada jer nije ni mesto ni vreme, ali eto, prosto sam osećala potrebu da tako nešto kažem. U Danu za glasanje mi ćemo odlučiti zavisno od usvajanja naša dva amandmana koja smo uložili. Hvala lepo.
Zahvaljujem se, gospođo Lazić. Reč ima narodni poslanik dr Branko Đurović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, dame i gospodo poštovani narodni poslanici, u ekspozeu predsednika Vlade u ovoj skupštini, u aprilu mesecu ove godine, rečeno je da nam sledi potpuna reorganizacija obrazovnog sistema. Glavni prioritet će biti obrazovanje koje treba da bude temelj za zidanje zajedničke kuće. Osnovni reformski zakon je donet zajedno sa čuvenom Bolonjom 2005. godine. Izmene i dopune, kao što je rekao aktuelni ministar, bile su dosta česte 2008, 2010, 2012, 2013. i evo sad 2014. godine. Uvek su bili neki aktuelni razlozi za izmene i dopune. Ono što ohrabruje ova izmena, ili ove izmene i dopune su uvod za jedan reorganizovan Zakon o visokom obrazovanju koji treba da donesemo, kao što je rekao i ministar, do kraja sledeće, odnosno 2015. godine. Od ovih izmena i dopuna izdvojio bih možda tri najkrupnije. Prva, možda i najkrupnija to je, kao što je i naveo ministar, transparentnost. Transparentnost rada univerziteta i ono što je bitno, rezultata rada univerziteta i to treba da nam bude jedan korektor za evaluaciju i podizanje rada u sferi visokog obrazovanja. Druga krupna izmena, to je priznavanje stranih visokoobrazovnih diploma. Ovaj proces se ubrzava i istovremeno olakšavamo povratak naših ljudi koji će posle ovog ubrzanog procesa priznavanja visokoobrazovne ustanove moći, u jednom segmentu, lakše doći do posla. I treći po meni, krupni razlog, treća krupna izmena i dopuna, je nešto što kroz Nacrt ovog zakona nije možda eksplicitno rečeno, ali to je upotpunjavanje definicije našeg nacionalnog okvira kvalifikacija. Drugim rečima, uvođenje master strukovnih studija i sa tim upotpunjavanjem okvira nacionalnih kvalifikacija mi polako dolazimo u jednu sinhorniju, pozitivnu sa evropskim prostorom visokog obrazovanja. Nešto kasnije bih rekao vezano za master strukovne studije zato što tu postoji jedna dissinhornija, ali o tom potom kasnije. Manje krupne stvari ili manje izmene ali i te kako značajne su u korelaciji sa preporukama Agencije za borbu protiv korupcije. To su transparentnost, u užem smislu te reči, vezano za rad visokoškolskih institucija u vidu stalne i javne dostupnosti strukture školarine i svih finansijskih tokova. Stalna dostupnost izveštaja o akreditaciji. Vremensko oročavanje ili vremenska limitacija akreditacije koja ne može da bude duža od 12 meseci. Što se tiče podizanja kvaliteta nastave u visokoobrazovnim ustanovama, tu treba spomenuti, kao što je i ministar i prethodni govornici kao što su rekli uvođenje stranog recenzenta koji je ili nastavnik, ili naučnik, ili umetnik iz inostrane visokoobrazovne ustanove ili naučnog instituta, koji treba da bude jedan član recenzije, odnosno jedan član komisije za odbranu doktorske disertacije. Istovremeno vezano za doktorske disertacije treba spomenuti nešto što je isto apsolutno dobro, a to je javnosti i dostupnosti tih doktorskih disertacija u vidu centralnog repozitorijuma koji će biti pod kapom Ministarstva prosvete i nauke, gde će biti pisani deo, pisani segment svake doktorske disertacije, a u sklopu tog teksutalnog dela doktorske disertacije biće date i ostale meta analize vezane za samu tu doktorsku disertaciju. Ko je mentor, ko su članovi komisije, kada je rad odbranjen itd. Znači, ta doktorska disertacija biće potpuno i jasno definisana i dostupna široj javnosti. Takođe, još jedan kvalitetan je vezan za uvođenje osoba sa naučnim zvanjima u odbrani doktorskih disertacija. Mi sada imamo dva zakona koja su vezana za naučna zvanja. Prvi je Zakon o visokom školstvu, koji poznaje tri stepena: nastavnik docent, vanredni profesor i redovni profesor. Drugi zakon je Zakon o naučno-istraživačkoj delatnosti, gde imamo dve gradacije: viši naučni saradnik i naučni savetnik. Kada nastavnici sa univerziteta, bilo državnih ili privatnih, konkurišu za određen naučni fond, onda postoji tzv. automatska ekvivalencija. Šta to znači? To znači da redovni profesor dobija rang naučnog savetnika. Vanredni profesor dobija rang višeg naučnog saradnika. Obrnuto ne postoji. Predlog nacrta ovog zakona daje tu mogućnost, da praktično naučno-istraživači, sa jednim od ova dva zvanja, učestvuju aktivno u izradi i odbrani doktorskih disertacija. Ono što treba takođe da uvede red u sferi visokog obrazovanja to je praktično modifikacija člana 42. Zakona o visokom obrazovanju. Tu se jasno u stavu 5. kaže koji su uslovi za prestanak akreditacije i u daljem toku zakonopredlagač kaže: „Kada se ispune uslovi iz stava 5. člana 42. Zakona o visokom obrazovanju, sledeći dan prekida se odnosno prestaje akreditacija te visoko obrazovne ustanove, a Ministarstvo prosvete u toku sledeća tri radna dana dužno je da oduzme licencu za rad i da objavi prestanak akreditacije te dotične visoko obrazovne ustanove“. Šta to znači? Sa ovakvim vremenskim limitacijama, mi praktično uvodimo red. Kakva je situacija trenutno u sferi visokog obrazovanja? Imamo ustanove koje su akreditovane, koje nisu akreditovane, imamo ustanove koje nisu akreditovane a imaju dozvolu za rad koja je dobijena na razno-razne načine. Usvajanjem ovog zakona, mi praktično uvodimo red u ovoj sferi. Imamo regulisanje u oblasti prikupljanja, obrade i korišćenja podataka, a to su oni prethodni čuveni „ŠV 20“ obrasci, gde praktično sve te podatke nismo ni znali kako da iskoristimo. Sada bi to trebalo da spoznamo. Takođe, uvodi se zvanje saradnika van radnog vremena u vidu zvanja saradnika praktičara i čuvenih kliničkih asistenata, koji treba da pomognu u praktičnom radu sa studentima. Definišu se i aktuelna tekuća pitanja za početak sledeće školske godine. To znači da se produžuje rok za večite studente i imamo onaj donji prag za upis budžetskih studenata na sledeću školsku godinu koji iznosi 48 ESPB bodova. Nešto bih hteo da kažem vezano za priznavanje stranih visokoškolskih isprava. Praktično, mi sa ovim priznavanjem otvaramo i postajemo aktivni participanti u Poglavlju 26, koji govori o obrazovanju, kulturi, sportu i omladini. U sklopu tog Poglavlja 26 i obavljenih skrininga, nama je rečeno da praktično mi nismo u jednoj pozitivnoj sinhronizaciji sa Lisabonskom konvencijom koja je promovisana 1997. godine, a koju smo mi ratifikovali 2004. godine. Šta kaže Lisabonska konvencija iz 1997. godine? Kaže da treba da se evropski prostor usaglasi, što se tiče školskih diploma, i u tom segmentu visokoškolskih isprava. Naš Zakon o osnovama sistema i vaspitanju donekle je regulisao školske isprave na nivou osnovne i srednje škole. Ali, od ratifikacije do današnjeg dana, u sferi visokog obrazovanja nismo ništa uradili. Treba ovde da napomenem jednu stavku. Nije isto priznavanje i nostrifikacija. Ovde je navedeno da mi nemamo zakon o regulisanim profesijama. Koje su regulisane profesije? To su medicina, stomatologija, farmacija, učiteljski fakultet. Ja kao medicinar, ili neki moj kolega, doktor medicine, ne može da prođe kroz proces priznavanja, on mora da prođe kroz proces nostrifikacije. Šta znači nostrifikacija? Nostrifikacija je praktično jedan mukotrpan posao, gde se praktično kroz određenu jednu profesiju, kroz određeno zanimanje, u inostranstvu registruju koje su osnovne veštine ili koja su praktična znanja toga i da li to odgovara ovde u našoj zemlji određenom zanimanju. To je teško. To nije jednostavno. Mi praktično sa ovim priznavanjem, odnosno sa ovim procesima priznavanja, pojednostavljujemo stvar, određujemo nivo i stepen visokog obrazovanja. U sklopu priznavanja, pravi se jedna distinkcija između tzv. akademskog i profesionalnog priznavanja. Akademsko priznavanje se sprovodi u visokoobrazovnim ustanovama, koje praktično na osnovu svog opšteg akta vrednuju studijski program ili deo studijskog programa, da bi takav kandidat mogao da nastavi školovanje u toj određenoj visokoobrazovnoj instituciji. Prilikom tog vrednovanja, to je ono što se malo stavlja i zapostavlja u toku ovih diskusija, određuje se nešto što mi tretiramo kao suštinska razlika. Znači, na osnovu opšteg akta, visokoobrazovna ustanova je potrebno da kaže da li postoji suštinska razlika između određenog stranog stručnog programa i naših uslova za praktično verifikaciju tog stručnog programa ili dela stručnog programa. Sve ovo zajedno pojednostavljuje stvari. Pre ovog predloga kakvu smo imali situaciju? I što se tiče profesionalnog i što se tiče akademskog priznavanja ti procesi su dugo trajali, zato što su visokoobrazovne ustanove, čiji je to bio „materijal“ da to rešavaju, predugo to rešavale, a i kada bi se rešilo, cena koštanja nije bilo mala. Na osnovu predloga ovog zakona, praktično cenu akreditacije, odnosno cenu priznavanja pojedinih studijskih programa vrši Ministarstvo prosvete, odnosno sam ministar. Kada dobijemo zakon o regulisanim profesijama, onda ćemo imati ta tri entiteta – profesionalno priznavanje, akademsko priznavanje, zakon o regulisanim profesijama. To treba da bude jedna celina koja će biti inkorporirana u ovom zakonu, sveobuhvatnom zakonu o visokom obrazovanju koji treba da bude donesen do kraja sledeće godine. Ono što sam hteo da kažem vezano za treću krupnu stvar, to je definisanje nacionalnog okvira kvalifikacija i usaglašavanje sa evropskim prostorom visokog obrazovanja. Godine 2005/2006, kada se pričalo o Strategiji visokog obrazovanja do 2020. godine, bilo je jedno mrtvo slovo na papiru master strukovnih studija. Nisu bili uslovi sazreli da se to implementira u praksi. Mi sada imamo na delu jednu iznuđenu varijantu. Praktično, traži se inkoporacija našeg nacionalnog okvira kvalifikacija sa nacionalnim okvirom ili supranacionalnim okvirom evropskog prostora visokog obrazovanja. Mi smo u prethodnim diskusijama imali ovde - šta će nama master strukovnih studija? Naravno da su strukovne studije vezane za stepen industrijskog razvoja. To nije sporno. Ali, tada kada je ušlo u papirologiju 2005, 2006. godine, naš stepen industrijskog razvoja bio je takav. Znači, to je nešto što se zahteva od nas i što praktično predstavlja nešto što smo mi, kako ja to smatram, prinuđeni da predložimo i da ikorporiramo u ovo. Vezano za član 13. Zakona o visokom obrazovanju, hteo bih nešto da kažem o Komisiji za akreditaciju i proveru kvaliteta, koja je praktično ikorporirana u ovom članu 13. Komisija za akreditaciju, kao prvostepeni organ i Nacionalni savet, kao drugostepeni organ, su praktično počeli sa radom sa ovim reformskim zakonom sad već davne 2005. godine. U sklopu prvog ciklusa akreditacije i sada na osnovu drugog ciklusa akreditacije, Komisija za akreditaciju je imala veliki broj svojih samoevalucionih testova, imala je veći broj provera, odnosno spoljašnjih provera kvaliteta, tako da su predstavnici Evropske agencije komisija za akreditaciju i proveru kvaliteta ENKVA bili ovde u septembru mesecu 2012. godine. Bili su nedelju dana i tu su obavili intervjue sa svim relevantnim faktorima u sferi visokog obrazovanja. Na osnovu tih elemenata vezano za samoevaulaciju i na osnovu rezultata spoljašnje kontrole, Komisija za akreditaciju je u aprilu 2013. godine ušla u ovu organizaciju, koja se zove ENKVA ili Evropska asocijacija agencija za akreditaciju i proveru kvaliteta. To je veliko priznanje za čitav akademski svet i za čitavu našu zemlju. Ono što nam sada predstoji, to je da li će Komisija da uđe u još značajniju evropsku organizaciju koja se zove Evropski registar Agencija za akreditaciju i proveru kvaliteta? Ako je prethodna ENKVA asocijacija Agencija, EKVA, odnosno ovaj evropski registar je praktično jedna organizacija između država. Šta traže evropska tela od nas, odnosno šta traže od Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta? Traži se nezavisnost u odnosu na Nacionalni savet i u odnosu na Ministarstvo prosvete. Ono što je bitno, po starom zakonu, Komisija za akreditaciju je imala svoj podračun u Ministarstvu prosvete.
Vreme.
Na osnovu tog postulata koji pokazuje nezavisnost, mi smo između ostalog i primljeni u ENKVA.
Zahvaljujem. Isteklo vam je vreme. Reč ima narodni poslanik dr Ninoslav Stojadinović. Izvolite.
Poštovani gospodine Bečiću, uvaženi gospodine Verbiću, koleginice i kolege narodni poslanici, slušajući moje prethodnike kako hvale ovaj zakon, uplašio sam se da će i autori zakona zaista poverovati da je predlog dobar. Smatram da jednu kritičku notu uvek treba dati, jer bez konstruktivne kritike ništa ne može da se poboljša. Podsetiću ekipu iz ministarstva, nadam se da su to sve autori ovog predloga zakona, da su u kampanji za poslednje parlamentarne izbore bukvalno sve političke partije na listi prioriteta imali obrazovanje i nauku, što samo po sebi nije značilo ništa, nije bila garancija da će i nova Vlada to tretirati kao prioritet. Međutim, poruke u vezi obrazovanja i nauke iz ekspozea premijera Vučića, pa i sam naziv reforme obrazovanja i nauke, dale su nadu da će se konačno ući u korenite promene ovih oblasti, od presudnog značaja za modernu i prosperitetnu Srbiju. Ovde ću, podsećanja radi, citirati samo neke od poruka. Nešto je i kolega Đurović citirao. „Ova Vlada će reformisati obrazovni sistem. Nama će obrazovanje biti na prvom mestu. Znanje je temelj od koga krećemo da gradimo našu zajedničku kuću, našu novu Srbiju“. Briljantno. Kada se radi o visokom obrazovanju, što je danas na dnevnom redu, glavna poruka iz ekspozea bila je – ova Vlada će se posebno baviti kvalitetom visokoškolskih ustanova, njihovom akreditacijom i stvaranjem uslova da se olakša povratak naših stručnjaka iz inostranstvo. Iskreno govoreći, teško bi se mogla naći bilo kakva zamerka u delu ekspozea premijera Vučića u domenu obrazovanja, ali nažalost, učinak resornog ministarstva u proteklom periodu bio je katastrofalan. Osim relativno uspešno sprovedene male mature, sve aktivnosti na planu obrazovanja praćene su brojnim neuspesima i aferama, pa i ovo oko male mature je anulirano izjavom ministra pre neki dan da će se ponovo menjati sistem. Od sistema 60-40 u bodovima u korist prethodnog uspeha u prethodnim godinama školovanja, kaže se – došli smo do zaključka da je bolje preći na 70-30. Takvi eksperimenti, tako česti eksperimenti u našem školstvu ničemu ne vode. Ovo kažem uz rezervu da je iz medija izjava, nisam je lično čuo. Po svoj prilici, sledeće godine nećemo učestvovati u PISA testovima, ako je verovati medijima. Ono u šta sam se uverio, ponovo se u novu školsku godinu ušlo sa štrajkom u osnovnim i srednjim školama, to je definitivno. Šta se još u međuvremenu desilo? Pojavile su se brojne afere u vezi sticanja doktorata, ali ne samo na privatnim, i na državnim, zašto ne reći, fakultetima i univerzitetima. Dalje, postoji osnovana sumnja u kvalitet nekih studijskih programa pojedinih fakulteta i univerziteta, kojima je Komisija za akreditaciju… U međuvremenu se Komisija malo ohrabrila, kritike u medijama, pritisak javnosti. Komisija je postala hrabrija, nema više rektora Jovanovića na „Megatrendu“. Šta se dešava? Komisija je uvela mere tzv. naknadnog praćenja jednom univerzitetu i na dva fakulteta, čak i na jednom državnom fakultetu, a to je Pravni u Kragujevcu. Najsvežiji primer, to sam rekao juče ministru na odboru, pa je našao za shodno da mi objašnjava da je to u redu. Otpuštanje tzv. kliničkih asistenata na Medicinskom fakultetu u Nišu i ne samo to, anuliranje, poništavanje odluke o članstvu gospodina Perišića, gradonačelnika Niša, u Savetu Medicinskog fakulteta. Ne mogu da shvatim, možda je sve to u redu sa nalazom Prosvetne inspekcije, da se u nedelji koja prethodi donošenju izmena zakona, gde se jasno uvodi zvanje kliničkih asistenata, radi nešto tako. Takođe, kada na mnogim fakultetima članovi saveta nisu imenovani od 2008. godine, to je katastrofa. Neću uopšte da diskutujem da li je to ispravno, u skladu sa Zakonom, ali šta se dešava? Poslednja informacija vanredne mere, provera, akreditacije fakulteta po nalogu Ministarstva. Mislim da je to nedopustivo, jer takvih fakulteta, takvih rešenja ima od Niša preko Kragujevca, Beograda do Novog Sada. Mislim da dvostruki standardi nisu potrebni. Moram da naglasim, takođe sa žaljenjem, da je i veliki problem bio da ubedimo ministra Verbića da se pojavi na Odboru, da dođe na sednicu Odbora i da izloži tekuće aktivnosti i plan rada Ministarstva. To nam je uspelo. Nažalost, u samom cajtnotu, pred istek prvih 100 dana nove Vlade. Saglasno u dogovoru sa te sednice, na kojoj je Ministarstvo bilo veoma kooperativno, organizovano je javno slušanje o Nacrtu zakona, a sada Predlogu zakona o kome danas diskutujemo, u smislu naravno ministra sa saradnicima, predstavnika akademske zajednice, možemo reći KONUS-a, rektora, prorektora privatnih i državnih univerziteta i predstavnika SANU. Tokom skoro šestočasovne diskusije u kojoj su, i to moram da vam kažem, strašno iznenadili veoma oprečni stavovi Nacionalnog saveta, tačnije predsednika Nacionalnog saveta i članova Komisije za akreditaciju i praćenje kvaliteta. Čulo se puno kvalitetnih predloga za poboljšanje Nacrta zakona. Nažalost, gotovo ništa od toga nije ugrađeno u konačnu verziju, tj. u predlog koji je danas pred vama. Moji prethodnici su već rekli da je poslednji zakon, ne mislim na izmene, usvojen posle našeg pristupanja bolonjskom procesu 2005. godine, onda je menjan na dve godine, pa na godinu dana, sad počinje da se menja. Znači, četiri puta; osme, desete, dvanaeste i trinaeste. Ovo je peta izmena, budimo iskreni, pre svega, zbog usklađivanja sa međunarodnim propisima. Ali i zbog nečega što je dobro, omogućavanja da se studije završe po starim programima i po starim pravilima, to bi bilo dobro zbog brojnih studenata koji bi izgubili pravo na studiranje u statusu redovnog studenta. U obrazloženju predlagača iskreno se kaže da su iz ova dva razloga, znači propisi, usklađivanje sa propisima i omogućavanje studentima da završe po starim propisima, ove izmene urađene, moraću i ovo da citiram, i zbog prevazilaženja problema uočenih tokom primene zakona. Naravno, tu su akreditacije i dobijanje dozvole, obezbeđivanje javnosti ustanove, priznanje stranih i visokoškolskih isprava, baze podataka i sadržine evidencije, angažovanja nastavnika i saradnika. U kratkoj analizi predloga koji je pred nama treba reći da ovaj zakon zaista rešava probleme studenata u vezi gubitka statusa studenta i pragova za upis naredne godine, član 32. ovog zakona. Takođe, omogućava studentima koji su po starim pravilima magistrirali da se upišu na treću godinu doktorskih studija, znači da mogu da nastave na doktorskim studijama, član 34. Predloga zakona. Ovde treba biti iskren i odati priznanje predlagaču za dva dobra rešenja. Prvo je uređenje informacionih sistema, odnosno to su softver i hardver. Ono što je bitno baze podataka i sadržina evidencija koje se koriste u visokom obrazovanju. To je član 26. Priznavanje i nostrifikacija, nostrifikacija se odomaćila kod nas, stranih diploma, to su članovi od 28-30, pre svega u smislu razdvajanjapriznavanja diploma radi zapošljavanja, profesionalno, i nastavka studiranja, akademsko, kao i zbog dramatičnog skraćenja rokova. Ima primera, znate svi da sam ja profesor Univerziteta, kao i da sam u toku sa tim stvarima, da se nekim ljudima više isplatilo da ponovo napišu, dorade doktorate odbranjene u zemljama EU, SAD, nego da čekaju nostrifikaciju, kako po pitanju roka, tako i u smislu cene. Znači, treba biti iskren, bilo da smo vlast ili opozicija, ovo su dobra rešenja i treba ih pohvaliti. Nažalost, ovaj predlog ima i loših rešenja. Neću sva loša rešenja navoditi. Navešću samo katastrofalna rešenja, kako bi predstavnici ministarstva mogli da se fokusiraju na ta rešenja. Pod jedan, to je uvođenje strukovnih master studija, i to su članovi od 6-10. Drugi, ugrožavanje nezavisnosti Komisije za akreditaciju i praćenje kvaliteta. Nešto o tome je govorio, samo biranim rečima, naravno, kolega Đurović. To su čl. 2. i 4. Ni stari zakon, ni prethodni zakon, što se tiče nezavisnosti komisije, nije bio idealan, ali su nas uslovno primili u jednu asocijaciju komisija, uz preporuku da se obezbedi, pojača nezavisnost, kako finansijska, tako i u pogledu odlučivanja. Na dugom štapu je prijem naše zemlje u ovu drugu, a to je Registar evropskih akreditacionih agencija, gde su pravila jasna. Šta mi sada dobijamo ovim predlogom zakona? Umesto da jačamo nezavisnost komisije, mi je ugrožavamo. Samo da objasnim zašto je ovo značajno. Hvalimo se i hvalimo rešenja o priznavanju stranih diploma kod nas. Poenta je da se izborimo, da uđemo u integrisani prostor EU u oblasti obrazovanja i nauke, gde bi se naše diplome priznavale. O tome ste nešto govorili. Da bi se naše diplome priznavale, neophodan korak je članstvo naše Komisije za akreditaciju i naše zemlje u ovim međunarodnim asocijacijama. Imajte to u vidu. Ne kažem da se mi uslovljavamo, ali kada su u pitanju, ono o čemu ću govoriti, strukovne studije kažemo – EU. Ovde niko ne pominje EU i integrisan prostor. Prema tome, razmislite dobro o ovome. Ovo je rešenje koje nas udaljava od priznavanja naših diploma. Kada se radi o strukovnim studijama, u obrazloženju za izmene zakona, nigde se ne postojanje strukovnih studija ne pominje kao problem. To je indikacija jedan. I druga indikacija u nabrajanju dobrih rešenja, šta je ovim zakonom postignuto, opet se ne kaže šta omogućava uvođenje ovih studija. Znači, želelo se na mala vrata nešto uvesti. Naravno, na predlog Nacionalnog saveta. Uprkos tome što su na javnom slušanju svi, ponavljam svi članovi Odbora i svih političkih partija, odgovorno tvrdim iza toga imamo stenogram koji smo dobili, predstavnik akademske zajednice, svi univerziteti u Srbiji i privatni i državni. Znači, to je stav KONUS. I Srpske akademija nauka i umetnosti. Imali smo člana predsedništva i potpredsednika akademije. Uprkos tome su svi bili protiv toga, svi tvrdili da je to loše rešenje, iznenađujuće i rektor jednog privatnog univerziteta koji je mogao da profitira na tome neverovatno, ali čovek je pošteno rekao da je to loše rešenje. Uprkos tome na mala vrata se uvode strukovne studije, master strukovne naravno. Master studije su, radi javnosti, pre svega namenjene studentima koji su završili osnovne akademske studije i treba da im omoguće nastavak obrazovanja i stvore uslove i pripreme ih za doktorske studije. S druge strane strukovne studije su namenjene osposobljavanju studenata za obavljanje stručnih poslova. Stoga uvođenjem ovog drugog nivoau strukovne studije je u suprotnosti sa samom njihovom prirodom. I što ne reći, suvišno, jer već postoje na tom nivou strukovne specijalističke studije sa istim brojem bodova ili kredita kako hoćete. Kod potencijalnih poslodavaca stvorena je velika zabuna u vezi stručnih, naučnih, akademskih naziva, recimo ne shvataju razliku između strukovnih osnovnih i akademskih osnovnih studija. Zabunu stvara naziv diplomirani sa 240 kredita. Neki fakulteti imaju studije u trajanju od četiri godine. A još veću zabunu stvara razlikovanje tog zvanja od zvanja diplomirani, po zakonu koji je važio do 2005. godine. Sada ono najgore. U najmanju ruku je nekorektno koristiti argumentaciju koju je predsednik Nacionalnog saveta koristio i na odboru prvom i na javnom slušanju, žao mi je što ga nema danas, da se ovo uvodi radi usaglašavanja sa regulativom koja važi i u EU i u oblasti obrazovanja i još gore, rekao je to, i toga ima u stenogramu, zato što to od nas zahteva EU. Apsolutno ne stoji, jer master strukovnih studija nema u sistemu visokog obrazovanja u većini članica EU. Odgovorno tvrdim da je situacija takva. Istine radi, strukovne master studije uvedene su samo u tehnološki najrazvijenijim zemljama, članicama EU, tipa Nemačke, u Britaniji ih nema, sa izuzetno jakom industrijom, a zahtevaju izuzetnu opremljenost i kadrove. Onaj komentar da je u međuvremenu ojačala industrija i tome slično apsolutno ne stoji. Na kraju vreme mi ističe, bar u ovom prvom nastupu, treba ukazati, nama su rokovi, svi rokovi u prelaznim odredbama nedopustivo dugi. To su članovi 36. do 42. Treba ih drastično skratiti. Recimo ministar već prošle nedelje, a i danas izjavljuje, čim ovo završimo idemo na novi zakon do kraja 2015. godine. Pa, ima li smisla onda da u zakonu stoji da ministar u roku od godinu dana od stupanja na snagu ovog zakona donese podzakonske akte, član 36. Ili da Vlada u roku od šest meseci imenuje članove Saveta visokoškolskih ustanova. A od 2008. godine ima fakulteta na kojima saveti ne funkcionišu iz tog razloga. Znači to treba smanjiti. Samo na kraju da kažem. Ovim predlogom mera vrlo bitna stvar nije uzeta u obzir. To su izbor, nadležnost i odgovornost organa poslovođenja dekana, rektora, direktora, što je bilo neophodno uraditi u skladu sa Nacionalnom strategijom za borbu protiv korupcije za period 2013/2018. godine i Akcionim planom za njeno sprovođenje. Time je bilo potrebno da se izmeni pravni okvir koji se odnosi na izbor položaja i ovlašćenje organa poslovođenja. Poštovani gospodine Bečiću, uvaženi ministre Verbiću, sa brojnim saradnicima, samo da kažem da smo uložili napor kao poslanički klub Boris Tadić – NDS – Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije, da brojnim amandmanima od kojih ima dobar broj amandmana suštinske prirode, drugi su posledica ovih amandmana, da popravimo zakon koliko je to moguće. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem gospodine Stojadinoviću. Reč ima narodna poslanica mr Zlata Đerić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima i poštovana javnosti Srbije. Kada govorimo o ovoj važnoj temi u Srbiji i kada govorim ja lično onda se moram vratiti pre svega na svoje lično polazište i izvorište, a ja dolazim iz grada koji ovde baštini zaista najznačajniju tradiciju u obrazovanju. Dolazim iz Sombora u kom je još 1778. godine osnovana prva preteča današnjih visokih škola „Učiteljska norma“ po ugledu na najznačajnije nemačke škole tog vremena, koja je već 1816. prerasla u „Preparandiju“, a u Beogradu je „Visoku školu“ Dositej Obradović osnovao 1808. godine uz najznačajnijeg svog saradnika polaznika iste te somborske „Norme“ Ivana Jugovića. Dakle, volim da to istaknem zbog mog grada koji zaista baštini tu najsvetliju i najznačajniju tradiciju, možda čak i u ovom delu Evrope. To je ono što me direktno upućuje i preporučuje da govorim danas o ovom zakonu, jer sam i ja učenik upravo te tradicionalne učiteljske škole Sombora koja je postala i ostala značajan izvor kadrova obrazovanja. Što se tiče vas, gospodine ministre, moram da vam kažem ono što rado kažem svakom ministru obrazovanja, jer ja sam ovde četvrti mandat ovde, kao što i vama želim da kao mlad čovek budete bar četiri mandata ministar prosvete, jer kontinuitet u obrazovanju je jako važan. Vi kao naučni radnik to znate. Hoću da kažem da ste vi ministar najznačajnijeg ministarstva u ovoj zemlji. Ministar ste ministarstva koje raspolaže najskupljim resursom ove zemlje, a to je znanje. To treba da znate. Bez obzira koliko ekonomska kriza diktira interesovanje za neke druge oblasti i neka druga ministarstva, zaista kroz istoriju se pamte ministri finansija i pamte se ministri prosvete. Jedna država koja gradi svoj temelj u obrazovanju ima odličan krov. Visoko obrazovanje je krov obrazovanja ove države. Ono sa čime se ne bih uslovno složila u vašoj današnjoj diskusiji je to kada ste rekli da smo prepoznatljivi, da je naše visoko obrazovanje najkvalitetnije, to ne sporim i na to sam ponosna kao i vi. Rekla bih da je ono najvidljivije, ali samo jedan dodatak tu. Naše visoko obrazovanje je najkvalitetnije upravo zato što smo uspeli da očuvamo koliko smo god mogli u ovim turbulentnim i teškim vremenima, najkvalitetnije osnovno obrazovanje. Osnovno obrazovanje je izvorište celokupne građevine obrazovanja jedne države, kvalitetno osnovno obrazovanje. Dopustiću sebi da budem lična i da budem emotivna i da kažem da u svakom od nas i u svakom našem ličnom uspehu je ugrađen uspeh našeg učitelja. Dakle, pravi učitelji su temelj jednog dobrog društva. U vašem mandatu gospodine ministre i u vašem ličnom uspehu, svakako će te prepoznati onaj davni koren postavljen u tim vremenima. Ono što je svojevremeno rekao Klauz Mozer – obrazovanje je skupo, ali je neznanje mnogo skuplje i mnogo više se plati u društvo, mi se danas bavimo izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju za koje ste i sami rekli da smo ga menjali 2008, 2010, 2012. i 2013. godine, menjaćemo i ovaj zakon. Ovo neće biti kraj jer ćemo donositi nov. U svakom slučaju, obrazovanje je živ proces. Ono nikada ne prestaje. Osvajanje znanja je živi proces, nikada ne prestaje. To je doživotni proces i kako reče Lao Ce - slično je veslanju uzvodno, čim stanete, krenuli ste nazad. Dakle, jeste naporno, ali je znanje jedini resurs lični i neotuđivi. Ono što se Srbiji dogodilo i zbog čega se ovaj zakon danas našao pred nama, to je da nikada više nije bilo ljudi sa diplomama a nikada manje funkcionalnog znanja. To je suština. Dakle, do diploma se dolazilo na različite načine, čak, nećemo kriti, ponekad i na vrlo problematične načine ali diplome nisu bile, visokoškolskih ustanova, nisu bile u recipročnom odnosu sa osvojenim znanjem. To je problem koji mi prepoznajemo u našem svakodnevnom životu. Priznaćete da je ekonomski analitičari kažu da je bruto društveni proizvod upravo dramatično pao zbog nedostatka funkcionalnog znanja. Da bi se funkcionalno znanje osvojilo i usvojilo i postojalo i moglo efikasno da služi u jednom društvu, ono se ne osvaja na visokoškolskoj ustanovi, njegovo osvajanje počinje mnogo ranije, čak i pre osnovne škole u predškolskoj ustanovi, ali osnovna škola je zaista temelj. Osnovna škola nije osnovna zato što je ona manje važna, nego zato što ona zaista jeste osnov sveg društva i sveg kasnije nadogradnje. Pozdravljam zaista rešenja u ovim izmenama i dopunama zakona koje su pred nama. Mislim da ste uspeli ponuđenim rešenjima da jedan značajan deo problema u postojećem zakonu rešite. Jedan značajan deo dilema da rešite, da ga vrlo jasno usmerite da bude efikasan, da bude primenjiv. Život će pokazati da li ste i vi i mi, da li smo bili upravu kada ovaj zakon stupi na snagu. U svakom slučaju ono što ovaj zakon treba da omogući, to je da se u visokom obrazovanju smanji korupcija koje smo svi svesni, na ovaj ili na onaj način i da se vrati dostojanstvo visoko obrazovnim ustanovama. Dostojanstvo koje one zaslužuju. Da bismo imali sve to, pošto govorimo o obrazovanju, o jednom vrlo specifičnom i neospornom procesu jednog društva, bez kog društvo ne može da opstane, ja ću se vratiti na ono što sam svojevremeno još 2010. godine govorila tadašnjem ministru prosvete i tada mu u ovoj istoj skupštinskoj sali predala, predlog jednog zakona, jer danas je ministar govorio da će doći u proceduru neki novi zakon. Znači, Zakon o inspekcijama, takođe to pozdravljam i smatram da treba da to bude vrlo brzo. Takođe ste najavili, mislim da sam videla negde u novinama, da ćete vršiti izmene i dopune Zakona o udžbenicima ili doneti čak i nov. To je zaista nešto što je veoma važno i nužno. Ono što vam sugerišemo i predlažemo visokom obrazovanju za koje smatram da će morati opet malo da se menja i što ću vam, i vama kao ministru lično podneti predlog, to je da se donese zakon po ugledu na neke druge države u okruženju koje su to rešile i neke države koje nisu u našem direktnom okruženju, to je Zakon o učiteljskim vežbaonicama. Visoko obrazovanje onih koji obrazuju druge. Znači, to je polje koje nije uređeno, gde su učitelji kao prvo polazište obrazovanja u životu, prvo polazište obrazovanja jednog društva, prvo polazište sticanja znanja, najznačajniji u našim životima. Pazite, vi možete da provedete život da nikada ne sretnete lekara, ako imate sreću i dobro zdravlje. Možete da provedete život da nikada ne sretnete sudiju, advokate, živite jedan život u kom vam te institucije, ne sretnete se sa njima. Možete da nikada ne sretnete policajca ili neke druge profesije, ali niko od nas u 21. veku i 20. veku i tome celo društvo, ceo svet teži, ne može da proživi život, a da nema učitelja. Dakle, to je ono što je nezaobilazno. Zbog toga na tome insistiram i lično i profesionalno, ali zaista onako i kao čovek koji poznaje tu profesiju i živi u nekom životu gde jednostavno vidim značaj te institucije. Da bi se ta institucija visoko obrazovana zaista očuvala, jer kako rekoše Kinezi – vojska vas nauči kako da koristite oružje, ali učitelj protiv koga, toj profesiji moramo vratiti dostojanstvo. Da bi smo njih obrazovali najvažnija je spona, onaj metodično didaktički pristup, a to su mentori učitelji, oni koji su iz praktičnog rada, koji buduće učitelje uvode u praktični rad sa svim onim resursom znanja. Tu nećemo zanemariti i onaj problem koji se u ovom tržišnom razmišljanju nametnuo u Srbiji, a govorimo o znanju kao najskupljem resursu, da bi se znanje kao najskuplji resurs osvajalo i njime moglo biti konkurentan na svetskom tržištu, sada govorim tim ekonomskim rečnikom, ono mora biti usvojeno na adekvatan način i kvalitetan način, a mi imamo zaista jedan problem i to sam postavila kao poslaničko pitanje ministru i dobila sam odgovor, a to je problem velikog broja udžbenika sa materijalnim greškama. Kao naučni radnik svesni ste šta je materijalna greška u usvajanju znanja. Dakle, to je nešto što je nedopustivo. Udžbenik je institucija. On nije knjiga. Udžbenik je institucija. On mora biti neprikosnoven u svakoj svojoj naučnoj činjenici. Naučni rad je kontinuitet rada. Činjenice moraju biti jasne, nedvosmislene, neoborive jer na osnovu tih činjenica gradite i oblikujete jednu svest, jedan svet i ako dopustite, oblikujemo društvo. Ono što smatram, gospodine ministre, u vašem odgovoru koji sam dobila da nije adekvatno, rekli ste mi da će se pristupiti ispravljanju udžbenika, odnosno materijalnih grešaka. Tu je toliko toga da vrlo stručno u pojedinim predmetima moraju biti angažovani ljudi i biće vrlo zahtevno i teško, jer je to pre svega skup proces za izdavače koji su već uložili u to i samo očekuju da to prodaju, a dopustili smo šumu izdavača i dopustili smo neselektivno štampanje udžbenika i njihovo distribuiranje. Dakle, biće vrlo teško izboriti se sa tim. Mislim da će vam to biti jedan od težih zadataka kao ministra i da ćete naići na ozbiljan otpor i ozbiljno neprijateljstvo, ali rizikujte. Imaćete i sa druge strane vrlo ozbiljnu podršku da taj posao izgurate do kraja. Udžbenik sa materijalnom greškom, da ne kažem sa brojnim materijalnim greškama ruši autoritet svih institucija. Znate, kada sam jednom bila u prilici da sa jednom koleginicom razmatram konkretnu materijalnu grešku u jednom udžbeniku, baš u mom predmetu, srpskom jeziku, pitala sam je kako se postavlja pred decom kada dobije taj zadatak u kom ili morate da dete učite namerno pogrešno ili da mu kažete da udžbenik ne valja? Kako se snaći u toj situaciji? Koji autoritet zaštiti, svoj ili udžbenik, a morate da delujete jedinstveno. Udžbenik, škola i nastavnik. To je jedna od sitnica za koju koristim priliku da mogu da govorim, uopšte u visokom obrazovanju i ovom zakonu. To su izmene i dopune. Moraćemo menjati u tom delu obrazovanja, visokog obrazovanja učitelja i obrazovnog kadra u nastavi. Ono što očekujemo svakako je da ovaj zakon, ove izmene i dopune zakona skrate nedopustivo duge rokove i mi smo kao poslanička grupa uneli, predali nekoliko amandmana koji se odnose upravo na te rokove jer osim znanja jedan drugi resurs ne može ni da se nadoknadi ni da se kupi, ni da se potkupi, a to je vreme i zaista postoji prostor da se u nekim segmentima neke procedure još više skrate u odnosu na ono što ste vi predložili. Dakle, ti su amandmani čisto dobronamerni. Očekujemo da ako bude dovoljno razumevanja, ja ću obrazlagati u raspravi u pojedinostima, da ih usvojite, a ako ne, bože moj, biće prilike da još neke stvari popravimo ako se pokaže u praksi da to nije dobro. U svakom slučaju, moramo poštovati vreme koje imamo pred sobom i gledati da zakon bude efikasan, a zakon je efikasan samo ako se brzo, lako i jednostavno sprovodi. To jeste cilj svakog zakona i da bude, naravno, pravedan za sve. Pozdravljamo dosta transparentnost ovog zakona, pozdravljamo jasnost i transparentnost akreditacija univerziteta koja je veoma važna, ono što sada sve postaje javna informacija i jasna i ono što treba da bude cilj visokog obrazovanja u Srbiji. Ne bih se složila sa nekim stanovništvima, čak našeg društva, da obrazovanje, visoko obrazovanje treba da omogući da mladi odu odavde sa jednim kvalitetnim znanjem. Naše visoko obrazovanje sa zaista visokim kvalitetom, koje ste naveli u svom uvodnom izlaganju, treba da bude konkurentno u tom smislu da nam mladi iz sveta dolaze da se obrazuju ovde. Mi moramo da imamo univerzitete, mi moramo da budemo izvoznik znanja, ne mladih ljudi. Dakle, da se naši univerziteti svrstaju u red po kvalitetu i da budu atraktivni za studente iz EU, kako je predviđeno jednim članom, da dođu ovde da se obrazuju po svim kriterijumima, da znaju da će znanje koje ovde osvoje biti kvalitetno, primenjivo bilo gde da odu. Ono što mi očekujemo, bilo je jedno retoričko pitanje u jednom izlaganju jedne prethodne koleginice šta mladi ljudi mogu da očekuju od našeg visokog obrazovanja. Ako se budemo obračunali sa onim problemima profesija koje ne postoje i koje su iznuđene nekim pomodnim trendovima u obrazovanju i koje su neprimenjive, kao što su neprimenjiva i znanja koje oni kroz te profesije steknu, ako izostavimo te razne kič kvalifikacije zvanja i znanja, onda ćemo doći do toga da mladi ljudi treba da očekuju da sa ovih visokoškolskih ustanova izađu spremni, obrazovani, obučeni i naoružani znanjem da promene svet u kojem žive, da aktivno oni menjaju svet u kojem žive, odnosno Srbiju u kojoj žive u novu modernu zemlju po svojoj meri. Dakle, mi smo kao generacija učinili ono što smo mogli, a naše je da im samo pripremimo teren na kome će oni steći potrebnu snagu, samouverenost, znanje, sposobnosti i veštine i, kako već rekoh, da im to bude polazno oružje da promene svet u kojem žive, da ga učine poželjnim i bogatim mestom u kome će se dobro osećati, prema svojoj meri. Visoko obrazovanje ima veliku šansu u ovom trenutku u Srbiji da povrati svoje dostojanstvo, da ga učvrsti i da bude upravo jedan od najznačajnijih promotera moderne Srbije i Srbije kakvu želimo. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala vam gospodine Bečiću. Uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, ovo jeste jedan od zakona o kome smo mi u Narodnoj skupštini mnogo pričali, mi na Odboru za obrazovanje smo isto tako o njemu mnogo govorili. Najpre bih se gospodinu ministru zahvalila na takvom jednom odnosu koji je imao prema Skupštini kada je u pitanju i izrada ovog zakona i razgovor o njemu, ali bih istovremeno iskazala žaljenje, kao i gospodin Stojadinović, što mnoge od stvari koje je i od narodnih poslanika, članova Odbora mogao čuti, nije ipak odlučio da inkorporira u ovaj predlog zakona. Pre nego što počnemo da razgovaramo o konkretnim odredbama ovog zakona, pitala bih vas jednu veoma važnu stvar, a koja će nam dati odgovor na pitanje u kom tonu mi o ovome danas razgovaramo i šta vi zapravo od ovog zakona od ove primene, kada je u pitanju stanje u visokom obrazovanju, očekujete? Šta je gospodine Verbiću bilo sa doktoratom Nebojše Stefanovića? Šta je završetak te priče, šta je epilog te priče? Objasniću vam zbog čega sam ja uverena da je ovo u direktnoj vezi sa odredbama ovog zakona. Čak i ako zanemarimo činjenicu da je ministar policije optužen za plagijat, to zaista jeste u neku ruku stvar njegovog ličnog morala na koji način će od tih optužbi da se brani, da li će da se brani, da li će da dokazuje da nije tako, to je isto stvar stranke kojoj pripada da li će se odlučiti da na politički način i politički brani ministra koji je optužen za najteži akademski prestup, taj nam je slučaj otkrio velike probleme u sistemu visokog obrazovanja. Vi ste danas dužni nama da odgovorite na pitanje na koji način će ovaj Predlog zakona da omogući da se takve i slične stvari više u budućnosti ne dešavaju? Na koji način će ovaj zakon da spreči da se sutra desi da se ispostavi da neki fakultet nema zadovoljavajući nivo doktorskih studija, na koji način će sutra da se spreči da se desi da se ispostavi da od petoro članova komisije dva uopšte nije moglo da vidi doktorat zato što ne poznaje jezik na kom je doktorat napisan, da jedna članica komisije ni ne prisustvuje odbrani, da jedan član koji je mentor uopšte ne ispunjava osnovne uslove da bude mentor, na koji način će ovaj Predlog zakona da spreči da se takve stvari dešavaju u budućnosti i na koji način će ovaj Predlog zakona da reši najveće probleme koji postoje u visokom obrazovanju danas kod nas? Vidi se iz onoga što ste vi i sami rekli i već u nekoliko navrata, kada smo na Odboru i na javnom slušanju razgovarali o Predlogu ovog zakona, ali i onoga što ste rekli danas, da ni vi sami u potpunosti niste zadovoljni obuhvatom izmena i dopuna koje ste ovde pred nas danas ponudili, da ste vi spremni da se radi jedan potpuno novi zakon o visokom obrazovanju, za šta naravno imate podršku poslanika DS. Međutim, rekli ste jednu čudnovatu stvar danas. Naime, izgovorili ste da postoje, citiram ono što ste rekli, naši predlozi koji nisu mogli da uđu u ovaj Predlog zakona. Da li možete da nam kažete ko smo to mi koji smo nešto predlagali i ko je taj ko nije dozvolio da nešto što ministarstvo ili radna grupa za izradu zakona predlaže, ko je taj ko nije dozvolio da svi ti predlozi uđu u Predlog zakona? Ovo pomalo liči na ono što smo imali prošle godine u ovo vreme, a to su ti čuveni kočničari reformi. Ako postoje takvi ljudi, molim vas da kažete ko vas to sprečava da unesete sve izmene u Predlog zakona za koje smatrate da ih je neophodno uneti. Imajući u vidu da ste vi nama, narodnim poslanicima, građanima itd, predstavljeni kao čovek sa planom, kao čovek koga je upravo i preporučilo to što ima jedan sveobuhvatni plan za reformu obrazovanja, pa samim tim i visokog obrazovanja, pomalo nas razočarava ovo sa čime ste se pojavili pred Narodnom skupštinom, jer ukoliko taj plan za reformu imate, zašto ga niste uvrstili u ovaj zakon? Da li vas je neko sprečio? Ako vas je sprečio i ako niste imali podršku u Vladi za sve reforme koje ste želeli da podnesete, zna se šta se radi. Eno vam ga gospodin Krstić, imao je plan reformi, Vlada nije želela da ih sprovede, podneo ostavku zato što ne želi u takvom timu da učestvuje. A ako nemate plan, zbog čega je onda, odnosno ako je ovo sve što vi imate u ovom trenutku da ponudite, zbog čega je nas premijer Vučić ovde obmanuo govoreći nam da vi imate nekakav sveobuhvatni plan reformi visokog obrazovanja. Imajući u vidu da vas je predložio za ministra predsednik stranke koja je za najprljaviju kampanju u istoriji političkih kampanja proglasila činjenicu da se neko usudio da pita gde je predsednik Republike stekao svoje univerzitetsko obrazovanje, imajući u vidu da vas je predložila stranka čiji je predsednik isto tako politički odlučio da politički brani ministra unutrašnjih poslova optužen za plagijat, mislim da se odgovor sam nameće, da vi, pre će biti, niste imali podršku da sprovedete ono što ste želeli da sprovedete, a ne da niste znali šta tačno treba uraditi. Da krenemo od članova ovih zakona koje nam predlažete. Već kada je u pitanju prvi član zakona koji se danas nalazi pred nama, vi ovde dodajte jednu odredbu kada se govori o autonomiji univerziteta, da se prava iz stava 1. ovog člana ostvaruju uz poštovanje principa otvorenosti prema javnosti i građanima. U teoriji to vrlo dobro zvuči, međutim praksa je pokazala da to ne znači apsolutno ništa. I to zbog toga što takva jedna odredba, taj princip otvorenosti prema javnosti građanima, već postoji u starom zakonu, u članu 4. ali bez objašnjenja šta to znači, koje su obaveze fakulteta prema javnosti građanima, ko procenjuje da li je fakultet poštovao svoju obavezu da sve to radi u skladu sa principom otvorenosti prema javnosti građanima. Takva jedna odredba ovde ne znači apsolutno ništa. Upravo u slučaju plagijata ili optužbi za plagijat, ministra Stefanovića, se pokazalo da ta odredba koju sada ponavljate u članu 6. i ponovo dodajete u član 6. iako ona već postoji u članu 4. ne znači ništa. Grupa narodnih poslanika iz DS je predložila način na koji bi se ovoj odredbi mogao dati neki smisao. Slično je onome što su predložili poslanici nove stranke da se ovaj zakon mora staviti na čelo akademske čestitosti, zbog toga što bi stoga, bez insistiranja na tom načelu nikakva reforma sa kojom vi ovde dolazite neće biti reforma, nego samo tako nekakve tehničke izmene i dopune koje zapravo neće ništa izmeniti. Verujem da ste vi čovek koji u Vladu nije došao da bi predlagao tehničke izmene i dopune. Onda dolazimo do dela koji se bavi akreditacijom visoko školskih ustanova. Vi ste odabrali da promenite čak pet članova koji se odnose na akreditaciju visoko školskih ustanova. Međutim, niste izabrali, a ja očekujem da mi odgovorite, zbog čega niste izabrali da promenite najvažniji član koji govori o tome i koji zapravo stvara probleme u sistemu visokog obrazovanja, a to je član 15. u starom zakonu, koji kaže da komisija obavlja proveru ispunjavanja obaveza samostalne visoko školske ustanove i visoko školske jedinice u njenom sastavu u vezi sa kvalitetom prema godišnjem planu poslova, isključivo po posebnom nalogu Nacionalnog saveta, na zahtev samostalne visoko školske ustanove ili ministra. Zbog čega mi, gospodine Verbiću, nismo uveli obavezu stalne kontrole da li visoko školska ustanova ispunjava obaveze, ispunjava uslove i održava standarde zbog kojih je dobila akreditaciju? Javna je tajna i sve kolege u Odboru za obrazovanje znaju to i sve kolege koje rade na univerzitetima znaju to, da je visoko školskim ustanovama najmanji problem da dobiju akreditaciju, zato što oni u momentu kada se obavlja njihova akreditacija oni tada ispunjavaju sve uslove. Pred vama smo govorili i sa vama smo razgovarali o problemu da postoje nastavnici koji tezgare od fakulteta do fakulteta i onda kada dođe vreme da se taj fakultet akredituje, on ima i potreban broj nastavnika i studijske programe, ispunjava sve uslove za akreditaciju, ali je to samo za potrebe akreditacije. Ti fakulteti, ti univerziteti znaju da njih pet godina dok ne dođe ponovo vreme za akreditaciju niko neće kontrolisati da li oni imaju te nastavnike, da li oni imaju te studijske programe, da li imaju dovoljan broj studenata. I vi ste izabrali da takvo stanje zadržite. Vi umesto da uvedete da se ta provera vrši stalno, vi ste zadržali odredbe iz starog zakona koje predviđaju da se ta provera vrši samo kao izuzetak, a ne kao pravilo i to na zahtev te iste ustanove, tog istog fakulteta koji treba da se kontroliše i na nalog ministra to je vaše pravo koje uprkos očiglednim potreba niste izabrali da iskoristite u slučaju univerziteta Megatrend. Tako da to što ste vi predložili za akreditaciju jeste dobro i ne postoji niko ko će reći da je to loše, ali nije dovoljno jer niste izmenili najvažniju stvar i nije dovoljno jer niste uradili, niste rešili ono što je zapravo najveći problem. Dalje, kada govorimo o akreditaciji, nekoliko kolega je već govorilo o tom problemu na koji ne ukazuju poslanici opozicije, nego problemu na koji su nama ukazali ljudi iz Komisije za akreditaciju. Svi koji su bili prisutni na javnom slušanju su imali prilike da čuju svojevrsnu raspravu koja je nastala između predstavnika Nacionalnog saveta i predstavnika Komisije za akreditaciju. Oni su vrlo nezadovoljni tretmanom koji imaju u ovom zakonu. Vrlo su nezadovoljni time što se stavljaju direktno zavisnom položaju od budžeta Republike Srbije, ali manji je problem u tome što su oni nezadovoljni time. Mnogo je veći problem što njima preti opasnost da budu isključeni iz međunarodnih organizacija u kojima se nalaze, što znači da će zaista studenti sa diplomama naših fakulteta imati problem sa tim da njihove diplome budu priznate, budu prepoznate i budu vrednovane u skladu sa nivoom obrazovanja, nivoom znanja koje imaju. To je jedan veliki problem kada je u pitanju akreditacija gde ta rešenja, generalno nisu loša, ali daleko od toga da su dobra i daleko od toga da su dovoljna. Sadašnje rešenje nije bilo dobro, ali vi umesto da ga popravite vi ste se odlučili da još dodatno pogoršate ionako loše rešenje. Nejasno je zbog čega ne želite da to ustanove i da li one održavaju nivo zbog kojeg su dobile akreditaciju, zbog čega odbijate da se to kontrolišete. Sada dolazimo do drugog velikog problema o kojima su isto, čini mi se, sve kolege, svi rektori univerziteta, ljudi iz nacionalnog saveta govorili, a to su te čuvene master strukovne studije. Vi niti ste nedostatak master strukovnih studija prepoznali u onim problemima osnovnim koje ste nabrojali kao razlozi za donošenje zakona, niti se realno oseća nedostatak tih studija, ili se stvara problem na tržištu rada zbog tih studija. Međutim, vi se ipak pod netačnim izgovorom da se radi o zahtevu EU odlučujete da to bude jedna od prvih izmena koje vi unosite u Zakon o visokom obrazovanju. Te maser strukovne studije zaista postoje u nekim zemljama EU. To su zemlje sa razvijenom privredom, to su zemlje sa razvijenim industrijskim centrima, sa planiranom socijalnom infrastrukturom, dakle, planirano zdravstvo, planirano obrazovanje itd. U takvim zemljama veći nivo, viši nivo strukovnih studija zaista i ima smisla i takve škole u kojima se te studije izvode imaju veoma blisku saradnju sa kompanijama u gradovima u kojima se nalaze i one zapravo školuju stručnjake za već unapred poznata radna mesta. Dalje, na tim školama predaju ljudi koji imaju zaista visoki nivo praktičnih znanja. To su ljudi iz privrede, ljudi iz industrije, ljudi koji imaju veliko iskustvo, a te škole su i veoma dobro opremljene upravo za rad sa takvim studentima i za njihovo osposobljavanje i prenošenje praktičnih veština iz te struke za koju se školuju. Razlika između običnih akademskih master studija i strukovnim master studija je u tome što akademskim master studijama studenti dobijaju jedan veliki nivo opšteg znanja, dok za slučaj strukovnih master studija to nije situacija, oni se zaista školuju za jedno usko polje, što u našem slučaju znači da se oni školuju za radna mesta koja ne postoje. Mi niti imamo industriju, niti imamo industrijske centre u kojima bi ti ljudi sutra mogli da se zaposle i za koje bi se školovao takav kadar specifičnih profila. U našim strukovnim školama dominira kadar koji nema praktičnog iskustva, što znači da oni praktična znanja ne mogu da prenesu na te nekakve buduće studente i škole, kao ni sve druge škole, nemaju taj nivo opremljenosti da bi mogle da uspostave saradnju sa nekakvim firmama, preduzećima, industrijama da vide gde ti ljudi mogu da se zaposle i, naravno, nemaju ni dobre laboratorijske uslove koji bi mogli da isprate takav nivo njihovog osposobljavanja. Ukoliko bi smo mi u Srbiji uveli te master sturkovne studije, a sva je prilika da hoćemo, iako su svi protiv toga, a samo ministarstvo je za to, vi ste rekli da su mišljenja bila podeljena, nisu bila podeljena mišljenja, samo ste vi bili za to, asvi ostali su bili protiv toga, mi ćemo kao rezultat imati to da ćemo mi obrazovati profile koji neće imati gde da se zaposle, zato što će se oni školovati za jednu užu specijalnost za koju prosto kod nas ne postoji poslodavac. To nema veze sa vama, ima veze sa tim da ćemo mi školovati ljude koji neće imati gde da rade. Stukovno obrazovanje na master nivou neće biti potrebnog kvaliteta, a ako bi te škole pretendovale da daju nekakvo šire obrazovanje da bi se prevazišao ovaj problem, a ne samo strukovno obrazovanje, to znači da bi one postale neka vrsta loših imitacija akademskih master studija, što bi zapravo uvelo samo još dodatni haos i stvorilo neku vrstu paralelnog sistema obrazovanja, ali pre svega bi se napravio haos na tržištu, jer bi one bile samo loša kopija akademskih studija. Zbog čega se onda ovo predlaže? Gospodin Stojadinović je u jednom momentu rekao, čini mi se na javnom slušanju, da neki koji mrze reforme kažu da se ovo uvodi zbog medicinskih sestara. Mi zaista odbijamo da verujemo da to jeste slučaj. Međutim, vi biste morali nama da obrazložite zbog čega se to radi i da to bude istinito objašnjenje, jer su to sve nekakvi stručnjaci čije će školovanje plaćati građani koji neće imati prosto gde da se zaposle. Završiću pošto se i približava istek 20 minuta. Mi imamo veliki broj amandmana. U zavisnosti od toga na koji način ćete vi odlučivati o našim amandmanima, i mi ćemo odlučivati o ovom predlogu zakona. Ono što sada vidimo je da ono što je dobro nije uopšte toliko dobro, ono što predlažete. Ono što predlažete, a loše je, je katastrofalno loše, a sva najvažnija pitanja, svi najvažniji problemi koji postoje u sistemu visokog obrazovanja, vi na njih uopšte ne odgovarate. Ako nemate podršku za reforme, recite, podršku ćemo vam pružiti mi, ali nemojte kao reformu da predstavljate nešto što to nije. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođice Jerkov. Narodni poslanik dr Aleksandar Martivnović, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, a što se tiče iskonstruisane i ispolitizovane afere oko doktorata Nebojše Stefanovića, aktuelnog ministra unutrašnjih poslova, mislim da su poslanici SNS, kao i jedan deo stručne javnosti, pružili dovoljno dokaza da se radi o jednoj isfabrikovanoj aferi čiji predmet u stvari nije sam doktorat Nebojše Stefanovića, nego namera ministra unutrašnjih poslova, namera predsednika Vlade Aleksandra Vučića da se u Republici Srbiji jedanput zauvek iskoreni kriminal i korupcija. Mi smo na Odboru za prosvetu, samo da podsetim uvaženu koleginicu koja je govorila pre mene, pokazivali doktorat Nebojše Stefanovića i upoređivali ga sa svim onim navodima koji su se pojavili na sajtu „Peščanika“, a za koje je rečeno da su ga pisali navodni eksperti iz Velike Britanije i to je bila do te mere stručna ekspertiza da je stala na, zamislite, nepune četiri strane od kojih su se na te četiri strane nalazile dve fotografije, tako da je od prilike teksta bilo na jedno dve stranice. Toliko o iscrpnoj analizi doktorata Nebojše Stefanovića. Mi smo na sednici Odbora za prosvetu dokazali da navodi koji su objavljeni na sajtu „Peščanika“ faktografski i numerički nisu tačni. Ovo govorim ne zbog poslanika bivšeg režima, ovo govorim zbog građana Srbije, zbog javnosti, pa i zbog gospode iz Ministarstva prosvete. Dakle, ta tema je završena. Mi smo dokazali da je doktorat Nebojše Stefanovića autentičan, a da su navodi protiv tog doktorata potpuna neistina i laž.
Zahvaljujem, gospodine Martinoviću. Za reč se javio po povredi Poslovnika narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Bečiću, poštovani ministre, poštovani gosti, smatram da je malopre povređen član 104. Poslovnika Narodne skupštine, kojim se definiše kada jedan narodni poslanik ima pravo na repliku. Molim vas da mi dozvolite da iskoristim dva minuta da objasnim kako ste povredili Poslovnik, a da me ne prekinete. Gospodin Martinović se malopre javio da replicira gospođi Jerkov. U članu 104. piše: „Ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazio narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe“, što gospođa Jerkov nije uradila, „navodeći njegovo ime, prezime ili funkciju“, što gospođa Jerkov takođe nije uradila, „odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje“, što gospođa Jerkov nije uradila, „narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku“. Poštovani predsedavajući Bečiću, nije bilo nikakvog osnova da date sada reč gospodinu Martinoviću da replicira gospođi Jerkov samo zbog toga što je gospođa Jerkov gospodinu ministru saopštila da u Predlog izmena Zakona o visokom obrazovanju treba da bude unesen princip akademske čestitosti. Molim vas, gospodine Bečiću, da u buduće, ni danas, ni narednih dana, ne vršite ovakve prekršaje Poslovnika Narodne skupštine, da dozvolite da se vodi rasprava oko toga da li je nešto plagijat, da li nešto nije plagijat, da li princip akademske čestitosti treba da bude… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Pavićeviću, javili ste se po povredi Poslovnika i zloupotrebljavate Poslovnik. Kao predsedavajući sam imao pravo da procenim. Pomenut je visoki funkcioner SNS, potpredsednik SNS i ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. U ovom slučaju zamenik predsednika poslaničke grupe imao je pravo da obrazloži i da se javi na repliku. Ako ne poznajete Poslovnik, znam da ste novi poslanik, morate da vidite da ipak predsedavajući u ovom slučaju odlučuje da li neko ima pravo na repliku ili ne, kao što sam vama dao pravo na povredu Poslovnika, koju ste vi zloupotrebili. Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Reč ima narodna poslanica dr Dijana Vukomanović. Izvolite. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Replika.)
Poštovani predsedavajući… (Borislav Stefanović, s mesta: Povreda Poslovnika.) (Vladimir Pavićević, s mesta: Kakav je ovo način?)
Gospodine Pavićeviću, sami kažete kakav je način, a ustajete i onda dobacujete i vičete sa mesta. Po povredi Poslovnika javio se gospodin Borislav Stefanović. Izvolite.
Članovi 103, 106. i 107. Ne možete ovo da radite, gospodine predsedavajući. Morate da dozvolite ljudima da obrazlažu povredu Poslovnika. Ne možete da kažete nekome ko vam taksativno nabroji član i konkretno šta je povređeno – vi zloupotrebljavate Poslovnik i nema više šta da se javlja. To je prekoračenje vaših ovlašćenja. Molim vas, nemojte to da radite. Preskačete sada svesno, namerno i smišljeno opoziciju i prelazite dalje i kao idemo sada na SPS da zaboravimo na ovo. Molim vas, ovo je ozbiljna stvar. Dozvolite ljudima da objasne u čemu je povreda. Ne možete davati kvalifikacije unapred i ne možete da dajete repliku gospodinu Martinoviću bez osnova. Mora neka osnova, bar nešto da je urađeno. Kao kad on kaže – bivši režim, pa se neki prepoznaju, a neki ne, tako isto kad neko kaže – gospodin Nebojša Stefanović, razumem, ali onda morate dozvoliti i druga strana da odgovori na to. Uostalom, vodili smo dijalog isključivo sa ministrom, samo sa ministrom. Može i ministar da se javi, ako ja razumem dobro Poslovnik. Ne razumem čemu ova potreba zaštite? Neka ministar zaštiti svog kolegu, ako je do toga. Ako je do Poslovnika, jako ste ga grubo sad prekršili. Ne dozvoljavate čoveku da objasni o čemu se radi. Nemojte tako kao – baš me briga, ignorantski prema opoziciji. To ne doprinosi kvalitetnoj raspravi. I ovako, naše vreme za raspravu je 20 minuta. Nemojte da vas to toliko žulja. Hvala.
Zahvaljujem. Ako ste pratili raspravu, videli ste da sam dopustio dva minuta strpljivo da gospodin Pavićević obrazloži zbog čega misli da sam ja povredio Poslovnik. Kada je završio dva minuta, obrazložio sam zbog čega mislim da nisam povredio Poslovnik, zbog čega mislim da sam imao pravo i procenio da treba da dam reč gospodinu Martinoviću, jer je pomenut visoki funkcioner SNS. Mogu samo sada da ga upitam da li želi da se u Danu za glasanje Skupština izjasni o povredi Poslovnika? Izvolite, gospodine Pavićeviću. Da li želite da se u Danu za glasanje Skupština izjasni o povredi Poslovnika?
Želim da se u Danu za glasanje Skupština izjasni o povredi Poslovnika koju ste malo pre učinili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, povreda Poslovnika. Na repliku nemate pravo, možete samo povredu Poslovnika.
U tom slučaju, reklamiram povredu Poslovnika, član 27. Ako gospodin Martinović kaže – uvažena, nadam se da se na mene odnosilo, ne toliko zbog uvažena, nego zbog - prethodna govornica koja je govorila pre mene, onda nemojte da se držimo formalnosti da li je izgovorio ime i prezime. Zna se da se odnosi na prethodnog govornika. Onda možemo zaista izbegavati imena i prezimena, pa opisno govoriti o narodnim poslanicima i o drugim ljudima koje stavljamo u svoje govore, pa onda niko nikada neće imati pravo na repliku. Ako vi i dalje smatrate da se prethodna govornica, koja je govorila pre gospodina Martinovića, ne odnosi na mene koja sam govorila pre njega, onda vi tako recite, ali onda ubuduće svi govorimo opisno o svima. Niko nikada više neće spomenuti nijedno ime, pa onda niko nikada neće imati pravo na repliku.
Zahvaljujem. Razumeo sam da je gospodin Martinović govorio o prethodnoj govornici, tj. o vama, ali je rekao – uvažena prethodna govornica, tako da tu nisam video ništa uvredljivo.
Osnov za repliku je i pogrešno tumačenje, ne samo uvredljivo izražavanje.
To što je rekao – uvažena prethodna govornica, nisam video ništa uvredljivo da bih imao mogućnost da vam dam repliku.
U tom slučaju, uvaženi ministar policije je plagirao svoj doktorat.
To je vaša osnovna kultura, gospođice Jerkov. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, povreda Poslovnika.
Uvaženi predsedavajući, grubo su povređeni čl. 103. i 107, zato što vi niste imali pravo da im date povredu Poslovnika jer ste već dali reč gospođi Vukomanović. Onda je neko vikanjem s mesta pokušavao da uredi red ove sednice, što je možda neko navikao jer mu je takav manir da se ponaša dok su bili vlast. Molim vas, ako ste već dali reč uvaženoj koleginici Vukomanović, niste imali pravo da joj oduzmete, a da pokleknete pred vikom i neprimerenim ponašanjem i da ne pričam kakvim strašnim dobacivanjem, kojem smo ovde svedoci i koje, nažalost, u skupštinskom prenosu ne mogu da se vide. Molim vas da vodite računa o tome i da više na ovakve stvari ne pokleknete, jer niko nasiljem ne može da uređuje Skupštinu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, povreda Poslovnika.
Čl. 103. i 104. Gospodine predsedavajući, ja vas molim da ne pokleknete pred ovim snažnim pritiscima od strane vladajuće stranke da prekršite Poslovnik i da izdržite u vašoj usmerenosti da ova parlamentarna rasprava dobije duh kakav zaslužuje. Ja vas molim da prethodnom govorniku ne dozvolite da koristi i zloupotrebljava institut povrede Poslovnika, da dva puta za redom, a ja to činim treći put, koristimo isti član, a vi ste prvi to zabranjivali tokom prethodnih sednica. Molim vas da se oduprete, da se čvrsto, stameno držite dok naprednjaci pokušavaju da vas ometaju u vršenju vašeg posla.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS, dr Dijana Vukomanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, predstavnici Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, mislim da je i vama pravo zadovoljstvo da vidite da se mi, narodni poslanici, danas sa toliko žara i sa toliko temperamenta borimo za pravo na reč da govorimo o ovoj izuzetno važnoj temi, o Zakonu o visokom obrazovanju, o izmenama i dopunama ovog izuzetno važnog zakona. Isto kao što sam već rekla, svedok sam mnogo žara i temperamentnih diskusija, ali sam mnogo više fascinirana mudrošću mojih kolega. Svako je u svom izlaganju dao vrlo korisne savete. Meni je zadovoljstvo što je ministar Verbić rekao da je radna grupa za izradu budućeg novog zakona o visokom obrazovanju u stalnom zasedanju. Sigurna sam, kao i na sednicama odbora ili prilikom javnih slušanja, da će predstavnici, njegovi saradnici iz Ministarstva prosvete i nauke imati prilike da inkorporiraju neke od ovih saveta. Ovo što mi danas činimo svi zajedno jeste da sagledavamo predlog izmena i dopuna i sam zakon iz različitih uglova. Ali, želim da naglasim isto ono što mislim da bi svako od vas naglasio, a to je da se zna ko treba da bude u fokusu ovog zakona o visokom obrazovanju, a to su i studenti i profesori, to su oni koji najviše energije i najviše znanja ulažu u implementaciju onoga što se ovim zakonom propisuje. Na početku mog izlaganja bih želela da ukažem na neke principe, na nešto što mene podstiče na razmišljanje, a to je da mi u 21. veku pokušavamo da izbegnemo da znanje i obrazovanje bude vrednovano kao roba koja se može kupiti, prodavati na tržištu intelektualno-obrazovnih usluga. Dakle, ne mislim u pežorativnom smislu. Jednostavno, činjenica je da, bez obzira na budžetsko finansiranje, mnogi studenti i njihove porodice ulažu velike količine novca da bi neko stekao diplomu visokoškolske ustanove. Obrazovanje nije samo roba. To je jedan od najvažnijih državnih resursa. Zatim, sledeće načelo na kojem bih insistirala jeste da ne možemo dopustiti, bez obzira u kakvoj ekonomsko-socijalnoj krizi bili, da imamo onoliko znanja i onoliko obrazovanja u našem društvu i da se ono vrednuje koliko ima novca da ulažemo u visokoškolski sistem. Na kraju, moramo biti svesni da živimo u 21. veku informacionih tehnologija, kad znanje vrlo brzo zastareva. Mi smo u procesu učlanjenja u EU, zemlja smo kandidat i vrlo ubrzano moramo da harmonizujemo naše zakonodavstvo. Kao predstavnik SPS sa zadovoljstvom ističem da ovaj ministar i ovaj tim njegovih saradnika nastavljaju posao koji su započeli raniji ministri. Naravno, ističem sa zadovoljstvom i našeg partijskog kolegu, ministra Obradovića. Hoću da kažem da nikad jedan ministar ne počinje od početka, već nastavlja rad koji su započele ranije kolege ili koleginice. Sa zadovoljstvom ističem da mi kao levičarska partija zaista želimo da podržimo ovaj predlog izmena i dopuna zakona, zato što mislimo da on širi prostor šansi ljudima da se usavršavaju i da se obrazuju. Takođe, rekla bih da je moj utisak, mnoge su kolege govorile o detaljima, u ovom zakonu i sa usavršavanjem, koja se pokušavaju uvesti, da dolazimo u jednu malu protivrečnost između, ne samo autonomije i otvorenosti i dostupnosti javnosti univerziteta otvorenosti, nego isto tako i principa inkluzije. Znači, zato što želimo da širimo krug šansi za obrazovanje i znanje, istovremeno poučeni iz drugih oblasti društva ili ekonomije, socijalnog staranja, znamo da ovde postoje i neki manipulativni prostori, odnosno prostor za korupciju. Prema tome, zaista je teško naći taj ekvilibrijum i odmeriti pažljivo svaku odredbu, svaki član i svaku stipulaciju nekog zakonskog regulativa. Identifikovala sam, u ovome što je danas nama dato na razmatranje i načelnu raspravu, a kasnije na razmatranje u pojedinostima, da insistiranje na autonomiji, na otvorenosti… To je već u članu 1. rečeno - autonomija univerziteta nije ugrožena principom otvorenosti. Mislim da to zaista jeste tako, jer svi smo pod lupom javnosti. Građani imaju pravo da znaju šta se dešava u takvim institucijama koje troše, na kraju krajeva, i budžetska sredstva, a ne samo privatnim univerzitetima ili visokoškolskim ustanovama. Zatim, tu je kao što je ministar i naglasio, naglasak na transparentnost. Znači, formiraće se repozitorijum tog vrhunskog proizvoda obrazovanja, repozitorijum doktorskih teza i zaista će šira javnost imati pravo, da tako kažem, elektronskog pristupa toj bazi podataka. Zatim, vrlo važno je ono što radi akreditaciona komisija za kontrolu, odnosno za proveru kvaliteta visokoškolskih ustanova i tu su različite institucije uočile, kao što je Agencija za borbu protiv korupcije, da tako kažem, rupe u zakonu i zato smo insistirali možda na nekim odredbama koje će zaprečiti davanje konkretnih rokova, koje će zaprečiti bilo kakvu manipulaciju u odugovlačenju davanja akreditacija. Veoma je važna ta transparentnost finansiranja. Znači, visina školarina i izvora finansiranja. To je vrlo važno. Za svaku porodicu, za svakog studenta je izuzetno važno koliko će novca i na koji vremenski rok uložiti u svoje obrazovanje. Znači, mislim da ta javnost podataka, sa odredbama članova od 12. do 15, jeste sad povećana. Isto tako, prilikom formiranja tih elektronskih baza podataka ili prilikom izdavanja diploma, vrlo je važno da se zaštite podaci o ličnosti i naglašavam da je u ovom setu izmena učinjena. Dakle,istovremeno se omogućava javnosti da ima uvid u repozitorijum, na primer, doktorskih teza, odnosno disertacija, ali isto tako da budu zaštićeni i njihovi lični podaci, autora tih doktorskih disertacija. Takođe, širi se krug učesnika u obrazovnom procesu. Ne samo da se tu uvode gostujući profesori na umetničkim fakultetima, profesori meritusi koji su najugledniji, koji imaju najveći fond znanja i činom penzionisanja njihova karijera ne prestaje, jer im ovaj zakon omogućuje da nastave svoj rad i da edukuju nove generacije. Budući da dolazim iz te oblasti, iz oblasti naučno-istraživačkih organizacija, sa izuzetnim zadovoljstvom naglašavam činjenicu da ove dopune zakona omogućavaju da istraživači, koji su stekli ili izabrani u naučno zvanje, imaju pristup nastavi, omogućeno im je da budu mentori, članovi komisije za izradu i odbranu doktorskih disertacija, odnosno članovi komisija za pripremanje predloga za izbor nastavnika i saradnika univerziteta. Time, kao što je rečeno u obrazloženju, se još više učvršćuje veza između akademske i naučno-istraživačke zajednice. Mislim da nema razloga zašto ti ljudi, koji imaju isti stepen znanja, da tako kažem, ili podjednak, ne bi bili uključeni u obrazovni visokoškolski proces. To je jedan veliki korak napred. Sa izuzetnim zadovoljstvom naglašavam da je proširen prostor za angažovanje saradnika van radnog odnosa, mladih ljudi koji postaju demonstranti, saradnici, praktičari ili klinički asistenti. Dakle, oni se vezuju za obrazovne akademske i naučno-istraživačke institucije i koji će sigurno raditi na usavršavanju svoje karijere. Ovo što sada nameravam da kažem jeste jedno malo ohrabrenje. Sada je ova diskusija pokazala. Mi smo parlamentarci. U vis je podignut par puta Poslovnik. Hoću da kažem da mi kao parlamentarci, kao zakonodavna grana vlasti u ruci često držimo Ustav, u ovom slučaju Poslovnik ili zakon. Zakon je naše najjače oružje, ali oni koji učestvuju u Vladi, bez obzira da li su političari sa iskustvom, da li pripadaju političkim partijama ili su stručnjaci zahvaljujući svojim stručnim kapacitetima, moraju da pokazuju jedan veći stepen odlučnosti da za donošenje nekih teških, pri tom nepopularnih, odluka. Kao što sam rekla, u fokusu, u centru ovog zakona o visokoškolskom obrazovanju, o visokom obrazovanju su studenti, pored profesora i ostalih koji su angažovani u procesu nastave. Isto tako, bojim se da mi već duže vreme idemo u susret lošijim studentima. Sa punim pravom nekog, većina vas su bili vrlo dobri i odlični studenti, mislim da mora svako ko je na čelu resornog ministarstva da pokaže čvršći stav prema studentima i prema fakultetima oko stupanja na snagu tog sistema, evropskog sistema, prenosivih bodova, dakle da svaki početak akademske godine ne bude jedna mučan proces licitiranja oko zadržavanja nižeg stepena bodova, odnosno oko većeg broja ispitnih rokova. Zaista se nadamo onome, kako je ovde rečeno, da će od školske 2015. i 2016. godine broj ispitnih rokova biti smanjen. Zašto ovo kažem? Zato što studenti u Srbiji, kao budući zaposleni, dolaziće strani investitori, dolaziće strane kompanije, zaista moraju da uđu u jednu evropsku i svetsku konkurenciju nivoa znanja i vrednovanja nivoa znanja i zato oni moraju da pokažu mnogo veću spremnost da ubrzano uče i da se prilagođavaju evropskim i svetskim standardima obrazovanja. To se odnosi i na susret tzv. večitim studentima. Sada je ovom odredbom taj rok za završetak po starijem programu produžen za dve godine, izuzev za polje integrisanih medicinskih nauka. Mislim da je puno bolje ohrabriti nekoga ko ne želi, ne može ili nije u stanju da završi iz razno raznih razloga studije, da jednostavno se zaposli, nego da bude u statusu večitog studenta. Ono što je ministar naglasio i što je jako dobro je konačno uređenje nostrifikacije stranih visokoškolskih isprava i priznavanje kvalifikacija. Ministar je naglasio da će biti formiran nacionalni centar za priznavanje stranih visokoškolskih isprava. Rekao je koliko će tu ljudi, koji znaju više stranih jezika, biti zaposleno. To više ne može biti diskreciono pravo. Studenti u međusobnoj komunikaciji, kada se vraćaju iz inostranstva, ne trebaju više biti zaprepašćeni koliko proces nostrifikacije traje ili da budu pogođeni tom nepravdom da sa istim ili sličnim programom strane visokoškolske ustanove njihove diplome ne bivaju priznate, odnosno njihov kvalitet ne biva dovoljno uvažavan. Ovo su otprilike bile ključne teme koje su i druge kolege isticale u svojim diskusijama. Neki od njih možda nisu uspeli da završe svoju diskusiju, ali zaista skrećem pažnju na nešto što je većina od nas, barem šefova poslaničkih grupa dobila dopis od Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta. Dakle, tu izraženu bojazan da možda ove predložene izmene i dopune zakona možda neće omogućiti opstanak naše Komisije za akreditaciju u toj evropskoj mreži akreditacionih asocijacija, odnosno učlanjenje u Evropski registar za akreditaciju. Biće prostora da o tome razgovaramo i u pojedinostima. Ministar će se sigurno izjasniti i na Odboru, ali molim da dugoročno odmeravamo, da ne bi došli u situaciju da zbog nekih odredbi, da bi se sprečio prostor za manipulaciju, onog trenutka kada nas ocenjuju u procesu skrininga ili procesu pregovora za članstvo u EU da ne dođemo u opasnost da ne ispunjavamo neke evropske standarde i očekivanja. Naposletku, ništa manje važno danas na dnevnom redu jeste i sporazum između Srbije i EU o programu Horizont 2020. godine kojim se insistira na istraživanju i inovacijama. Srbija je možda još uvek daleko od tog kriterijuma, 3% BDP se ulaže u inovacije, odnosno u istraživanje i razvoj, ali uspeli smo da se umrežimo. To je zaista veliki napredak, sa povećanjem stepena našeg članstva, kandidature za EU dobili smo i veće pravo pristupa ovim evropskim fondovima, jer znate da se ekonomija u 21. veku zasniva na ekonomiji znanja. Naše naučno-istraživačke institucije su zaista uspele da se umreže i da pokažu absorpcioni kapacitet, da mogu da upravljaju novčanim sredstvima i da ih ulažu u razne projekte koji će sigurno dati rezultate u nekoj praktičnoj primeni. Ovim sporazumom se umrežavamo u evropski prostor naučno-istraživački. Mislim da je to jedna velika šansa da se spreči proces odliva mozgova iz naše zemlje. U Danu za glasanje poslanička grupa SPS će podržati izmene i dopune ovog zakona i sporazuma. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović.
Poštovani predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva, zadovoljan sam današnjom diskusijom koja je pokazala da u ovom parlamentu vlada jedan pozitivan duh, da je ovo bila jedna rasprava na visokom akademskom intelektualnom nivou. Male čarke koje su nastale malopre samo pokazuju da smo osim toga i parlamentarci. Na kraju krajeva videli smo sliku iz makedonskog parlamenta gde su se skoro potukli parlamentarci. Nije mudrost, a nije ni hrabrost govoriti. Zato kažem mojim kolegama iz većine, veća je mudrost i veća je hrabrost slušati. Zato imajmo snage da saslušamo opoziciju bez obzira koliko njihove reči mogu da budu prejake ili pregrube, jer nam oni pokazuju da ono što su radili u prethodnom periodu nije bilo dobro. Ne napadaju oni zakon koji smo mi doneli. Oni napadaju zakon koji su oni doneli i pokazuju da je taj zakon imao manjkavosti, da nije bio dobar, da smo zbog toga prinuđeni da vršimo izmene i dopune tog zakona. Normalno da ministar i njegov tim nisu mogli da u kratkom periodu naprave novi zakon koji će se sviđati svima. Zato su pristupili izmenama i dopunama koje su bile neminovne u ovom trenutku. U periodu koji je pred nama imamo obećanje ministra da će se raditi na novom zakonu i verujem da će ministar imati toliko mudrosti da ne radi samo on i njegov tim, nego da traži konsenzus svih i da svi učestvujemo u izradi tog zakona, jer je to zakon koji se odnosi na obrazovni sistem, a obrazovni sistem ne pripada jednoj stranci, dvema strankama ili ne znam kojim koalicijama koje su na vlasti, nego je to zakon za koji smo svi zainteresovani. Nadam se u narednom periodu da ćemo to shvatiti i da ćemo svi zajedno raditi da poboljšamo naš obrazovni sistem. Kako reče Viktor Igo, dva najznačajnija poslanika u svakoj zemlji su, a verujem da bi neki ovde rekli Borko Stefanović i kolega Babić, ne, nisu. Dva najznačajnija poslanika u svakoj zemlji su vaspitačica i učitelj. To su ljudi koji od malih nogu pripremaju našu decu da budu čestiti i pošteni građani svoje zemlje. Nadam se da ćemo imati dovoljno snage da tim ljudima omogućimo da rade u jednoj atmosferi gde će moći da žive od svog rada. Zašto sam ovo rekao? Skoro sam bio u Kuršumliji i tamo su mi dali jedan primer koji nije prijatan i nije lep. Najverovatnije zbog toga što ljudi ne mogu da žive od svojih plata, odnosi se na prosvetne radnike, oni su našli mogućnost kako da povećaju svoja primanja. Fiktivno se prijave da žive u Nišu, a žive u Kuršumliji i naplaćuju putne troškove do Niša i nazad svakodnevno, kako bi poboljšali svoj materijalni status. To je na nama kao parlamentu, na ministarstvu, na svima nama da uradimo nešto kako bi njihov status bio bolji. Onog trenutka kada se poboljša njihov status imaće i više snage, moći i energije da učestvuju pozitivnije u tom obrazovnom sistemu, jer je veoma bitan za nas. Pored obrazovanja i vaspitanja, zdravstvo je takođe jedan od stubova svake zemlje. Moramo da se trudimo da ta dva stuba budu čvrsta, da nam zemlja ne bi propala u ponor. Neću da pričam ništa posebno o članovima zakona koji su predloženi za promenu, ali ne mogu a da se ne osvrnem na ovo što je imalo najviše odjeka i najviše kritika od strane opozicije. To su strukovne master studije. Da ne bih pričao nešto bezveze, pročitaću koje sve zemlje imaju strukovne master studije. Neko od govornika je rekao da je to par zemalja i to visoko razvijenih, Holandija, Nemačka, Finska, Austrija, Irska, Poljska, Estonija, Portugalija, Grčka, Rumunija, Bugarska, Luksemburg, Crna Gora od 2003. godine, doduše ona je samo kandidat, čak se kod njih te studije ne zovu master nego primenjene magistarske studije, zatim Švajcarska koja nije članica EU. Na tom putu na kome se trudi strukovna zajednica odnosno visoke strukovne škole da dobiju te master studije, od njih smo dobili čak jednu primedbu da na javnoj raspravi, odnosno diskusiji niko ispred konferencije nije bio poznat da učestvuje. To jeste naš propust i naša bruka. Moram da kažem kolegama da nije tačno da su svi bili protiv, evo kolega Atlagić je tu, ja sam tu, čak sam imao i diskusiju sa kolegom Domazetom vezano za potrebu da postoje master studije, s tim što je kolega Atlagić rekao da u procesu akreditacije treba povesti računa ko će dobiti akreditaciju da može te studije da vodi. Na tom putu strukovne škole su dobile podršku sledećih relevantnih evropskih institucija, Evropska asocijacija ustanova visokog obrazovanja, Unija evropskih studenata i od Evropskog parlamenta. Neću to sada čitati, pretpostavljam da ćemo u danu kada budemo imali amandmane imati malo više vremena i potreba za tim. Mogu da kažem da na primeru dobre prakse u zemljama EU u kojima se već realizuju ove strukovne master studije može se sa visokom pouzdanošću izvesti zaključak da će uvođenje strukovnih studija u Srbiji biti dobro za studente, dobro za privredu, dobro za državu. Istovremeno to će omogućiti Srbiji da harmonizuje svoje strukovno visoko obrazovanje sa sistemom strukovnog visokog obrazovanja u zemljama EU, odnosno da reši problem priznavanja diploma strukovnih master studija koje su stečene u bilo kojoj od 12 zemalja EU, kao i u zemljama koje su van EU u kojima se realizuju strukovne master studije. Mi i u ovom predlogu zakona imamo jedan deo koji se odnosi na nostrifikaciju diploma, tako da je i ovo još jedna od prednosti. Da ne bih trošio više vremena, mogu na kraju da vam kažem da su ove izmene i dopune zakona u ovom trenutku veoma pozitivne i da će poslanička grupa SNS glasati za ovaj predlog izmena i dopuna zakona. Hvala.
Pošto su ovlašćeni predstavnici svi iskoristili svoje pravo, sada prelazimo na listu prijavljenih govornika. Nema pauze. Izvršavam naređenje predsednika Skupštine. Prva na listi je Zlata Đerić. Izvinite, gospodine ministre.
Poštovani poslanici, ovo je bila prilično sadržajna rasprava i bez obzira na nameru da sačekamo sve izlagače da kažu svoje primedbe i postave svoja pitanja, pa da se obratim kao predstavnik Ministarstva prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, mislim da bismo mogli sada nakon ovog prvog prirodnog dela izlaganja da odgovorimo na neka pitanja i da damo komentare na neke predloge. Naravno, biće materijala za još javljanja. Većina ovih stvari o kojima ste vi govorili, ovo što ste predlagali, što ste pitali su bile svakako teme na radnoj grupi koja je radila na predlogu ovog zakona. Neko od poslanika je pitao – koji su to vaši predlozi koji nisu mogli da uđu u Predlog zakona? Nisam siguran da je baš tako bilo formulisano. Naše ideje i naše težnje, nešto za šta smo se mi zalagali zapravo nije ušlo u Predlog zakona, ali to svakako nije zato što nije postojala podrška za naš predlog, već zato što pravni okvir je takav da nam ne dozvoljava da neke lepe ideje pretočimo u članove zakona. Ono zbog čega nam je naročito žao ili krivo što nismo uspeli lepe ideje da pretočimo u članove zakona je da na bolji način osiguranom nezavisnost Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta. Ne radi se o podršci, već o činjeničnom stanju da u ovom trenutku ne može da se osnuje nezavisno telo zbog vremenskih rokova, zbog zabrane zapošljavanja, finansijskih efekata itd. Nije moguće da u ovom trenutku napravimo agenciju koja bi radila akreditaciju i proveru kvaliteta, ali je potpuno jasno da je to jedno od najznačajnijih stvari koja će se naći u novom Zakonu o visokom obrazovanju. To telo je do sada radilo veliki posao, vrlo odgovorno. Ako smo ih na neki način, kao što kažete, okuražili da idu i korak dalje i da sada sa više hrabrosti upućuju primedbe nekim visokoškolskim ustanovama, mi smo zadovoljni zbog toga, ako je to doprinelo kvalitetu da su i neki drugi postali kritičniji, to je sve u redu. Zbog toga moramo da budemo zadovoljni, ali postoji zakon koji je važeći i važeći zakon moramo da primenjujemo. Nismo promenili ovim predlogom, odnosno ne predlažemo na ovaj način promenu načina na koji će se finansirati Komisija za akreditaciju. Komisija za akreditaciju se već dve godine finansira iz budžeta, samo nije pisalo tako u prethodnom, odnosno sada važećem zakonu. Samo želimo da ono što piše u zakonu odgovara realnom stanju. Naravno da očekujemo negativne reakcije ili možemo da kažemo da se pribojavamo negativnih reakcija Enkve, ali isto tako ne mislimo da će se njima dopasti ako mi i dalje budemo imali praksu plaćanja iz budžeta, a da nešto drugo piše u zakonu. Kakvu bi onda poruku slali međunarodnim asocijacijama ako samo prikazujemo da radimo na onaj način na koji navodno garantujemo nezavisnost, a i dalje plaćamo iz budžeta? Dakle, naš je zadatak da to uskladimo sa zakonom, ali isto tako naš zadatak je i da uložimo napor veći svi zajedno da napravimo agenciju koja će to raditi da radi još i bolje. Koliko vidim, oni u ovom trenutku rade i više i oštriji su nego što su ranije bili. Dakle, ovaj krug akreditacije ima pooštrene kriterijume, glasniji su. Mi svi imamo razloga za zadovoljstvo načinom na koji radi Komisija za akreditaciju. Tim pre smo mi njima dužni svi zajedno da obezbedimo postojanje te agencije za akreditaciju ili kako god da se zove. To je zadatak koji nam predstoji. U ovom trenutku ovo je najkorektnije i zapravo jedino moguće rešenje koje je bilo. Ukoliko neko od poslanika ima spasonosni amandman koji će nam ukazati da postoji rešenje koje mi nismo videli, naravno da smo potpuno otvoreni i biće nam više nego drago da prihvatimo takav amandman. Pominjali ste i master strukovne studije kao propust u ovom zakonu. Ne smatramo da je propust. Vidimo da tolike zemlje u okruženju i Evropi imaju master strukovne studije. Potpuno nam je jasno da strukovne studije kod nas nemaju odgovarajući kvalitet jer nemaju dovoljno dobru vezu sa privredom. Prave strukovne studije moraju da budu mnogo bolje povezane sa privredom. To nećemo promeniti tako što radimo nekakve izmene u zakonu, nego zato što ih bolje povežemo sa privredom. Kada bude privreda bila jača i omogućila da više ljudi iz strukovnih škola provode više vremena u fabričkim halama ili gde već treba ili na nekim drugim organizacijama, u tom trenutku ćemo imati i bolje strukovne studije. Zašto master strukovne studije? U Strategiji razvoja obrazovanja RS stoji ta vrsta i taj nivo obrazovanja. Već je predviđen. Za nas je šta god mislili pojedinačno o nekim rešenjima u Strategiji, za nas je Strategija obavezujuća. Mi moramo da sprovodimo tu Strategiju. Da li će iz tog master, tog programa master strukovnih studija izaći nešto nekvalitetno? To zavisi od toga kakvi budu standardi za takav studijski program. U ovom trenutku ne postoje standardi za bilo koji master strukovni studijski program i to je nešto što će biti zadatak Saveta za visoko obrazovanje. Ono što mi ne želimo je da zakon bude prepreka da ako neko napravi dobar program da se to i realizuje. Strategija to predviđa, naše je da omogućimo zakonom da to, ukoliko neko napravi dobar program, da to i realizuje. Da li će napraviti ili ne, možda će to ostati prazno, ali zakon dozvoljava i niko neće moći da kaže – zakonodavci su bili ti koji su nas sprečili da nešto što je jasno izloženo kao dobra ideja ili loša ideja, svejedno, u strategiji obrazovanja, da to ne možemo da realizujemo. Ne, mi ćemo otvoriti tu mogućnost, a standardi za taj studijski program su nešto što sledi i ja sam potpuno uveren da oni koji to budu radili da će voditi računa i da ćemo imati samo najkvalitetnije programe. Bilo je tu i pitanje zašto Komisija za akreditaciju nema stalni nadzor nad onim što se nad ispunjenošću uslova za akreditaciju, već samo radi u izuzetnim okolnostima. Da ponovimo isto ono što je malopre rečeno. Treba stvoriti kapacitet jedne takve institucije da to radi. Nije bez razloga to što je do sada toliko trajala akreditacija. To je dug posao, to je naporan posao za koji opet nisu stvoreni neki tehnički preduslovi, vraćamo se na priču o informacionom sistemu, koji kada bi bolje radio, a to nam je jedan od prioritetnijih zadataka, kada bi bolje radio onda bi brže i akreditaciona komisija to radila i onda bi i brže radila provera ispunjenosti uslova za akreditaciju. U ovom trenutku kapacitet je takav da provera može da se radi povremeno, u izuzetnim slučajevima. Oni to rade. Znači, svim svojim kapacitetom to rade. Postoje neke stvari, na primer, kao što je sistematski pregled, gde nam kažu da mi treba na svakih šest meseci da dolazite zbog ovoga ili onoga. Mi nemamo vremena na svakih šest meseci, ili ako nam kažu da je sve uredu, nemojte dolaziti godinu dana, ne dolazimo godinu dana. Možda bi bilo dobro da idemo češće, ali ne postoji odgovarajući kapacitet. Takođe je bilo pomenuto i pitanje inspekcije, zašto inspekcija deluje u nekim slučajevima kada predlažemo jednu stvar ovim nacrtom zakona, a pri tom inspekcija deluje i traži ukidanje, na primer, kliničkih asistenata iako mi to predlažemo ovim zakonom. Opet se vraćamo na istu stvar. Postoji zakon koji je važeći. Mi primenjujemo važeći zakon. Dok god ovaj zakon ne bude usvojen i dok ne budu doneti podzakonski akti ovaj zakon neće moći da bude primenjen. Zbog toga je izuzetno važno da čak i danas primenjujemo zakon ovaj važeći, iako će možda već sutra biti usvojen ovaj novi. Inspekcija radi vrlo težak posao. Malobrojna prosvetna inspekcija radi težak posao, gde primaju, u prvih 100 dana Vlade, ako ste možda pogledali izveštaj, oni su imali više od 1000 intervencija. Za tako mali broj ljudi to je prilično veliko, čak i da samo napišu izveštaj. Kao što znate, u prethodnom periodu zatvoreno je šest isturenih odeljenja visokoškolskih institucija po nalogu inspektora. Inspekcija radi svoj posao i ima efekta. Oni su utvrdili za šest isturenih odeljenja da nezadovoljavaju uslove, izgubili su dozvolu za rad, zatvoreni su. Koliko god imali povika na rad prosvetne inspekcije, oni rade svoj posao i rezultati se vide. Čujem komentare kako smo uspešno zaplašili neke visokoškolske institucije. Ne mislim da je naš posao da bilo koga zaplašimo. Mi bismo voleli da delujemo preventivno i da toga nema, ali ako i to zastrašivanje daje neki rezultat, eto, prosvetna inspekcija daje taj rezultat. U svakom slučaju, sve ovo o čemu ste diskutovali jeste bilo na dnevnom redu i svaku od ovih stvari želimo dalje da analiziramo i da napravimo solidnu osnovu koja će nam omogućiti da napravimo potpuno novi zakon. Hvala.
Po kom osnovu gospodine Stojadinović? Prijavite se da bih vas čuo.
Mislim da ministar nije dobro shvatio nekoliko mojih komentara, pa bih u dve rečenice.
Nemate pravo na repliku.
Nemam pravo? Dobro, iskoristiću to pravo. Najbolje je dok je vruće, zaboravi se.
Možete kroz diskusiju, pošto ste inače prijavljeni kao diskutant. Posle se možete osvrnuti, a sada nemate pravo. Razumem vas, ali po Poslovniku, znate. Hvala vam lepo. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić. Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, dobro je što se pomenula Nacionalna strategija obrazovanja koja je okvir u kome se svi zakoni obrazovanja moraju donositi i moraju kretati. Uvek se govori o reformi, ma šta ona značila. Da vam kažem, kada je upitanju obrazovanje, reforma je proces koji je trajan, koji se nikada ne prekida, ona samo u određenim momentima možda menja neke svoje tačke. U obrazovanju koje je trajan proces i reforma je trajan proces. Tako smo shvatili i ovaj Predlog izmena i dopuna zakona koji je pred nama i zaista moram reći da mi kao poslanička grupa smo pažljivo pogledali sve članove koji su nam predloženi, uporedili sa onim šta oni u osnovnom zakonu, u zakonu koji menjaju menjaju i nismo našli nikakve ozbiljnije, osim, kako rekoh, zamerke na rokove koje mogu da stoje, mogu da budu prihvaćene, ali neće suštinski izmeniti nameru i namenu zakona, osim što će se možda dobiti na uštedi vremena. Osvrnuću se na nekoliko članova Predloga izmena i dopuna zakona, na primer na član 2. koji predviđa ono što je po nama izuzetno pozitivno, da član komisije može da bude razrešen pre isteka mandata, dodaje se tačka 4. koja glasi – ukoliko se bez opravdanog razloga ne okonča postupak akreditacije u propisanom roku u oblasti za koje je član komisije zadužen, odnosno sada član komisije može biti razrešen ako ne radi. To je zaista pravi i vrlo prihvatljiv razlog za nečije razrešenje, jer svi smo mi u političkom životu Srbije, ovakva kakva jeste, nagledali se ljudi koji dođu na određena mesta i imaju jedini, vrlo lak i lep zadatak, da primaju neku apanažu ili neku platu, a da pri tom efekti rada izostanu. Ovo je zakon predvideo i to je ono što smo zapazili odmah na početku, izuzetno se pohvalno o tome izrazio. Takođe, u istom tom članu pozdravljam i ovo da se u stavu 15. posle reči javnost koja se do sada obaveštava, obavesti i dostavlja izveštaj i Narodnoj skupštini. Dakle, od sada će zakonom i Narodna skupština biti informisana o radu komisije. To je ono što će bitno doprineti javnosti, odgovornosti i ozbiljnosti rada komisije. U članu 3. istog zakona, ono što smo smatrali kvalitativnim pomakom, to je, član 3. se odnosi na član 14. posle stava 3. dodaje se stav 4, koji glasi – kod akreditacije studijskog programa, doktorskih studija najmanje jedan recenzent mora biti nastavnik, naučnik ili umetnik zaposlen na visokoškolskoj, odnosno naučnoj ustanovi iz inostranstva koji ispunjava uslove da bude mentor na tom studijskom programu u skladu sa standardima iz člana 11. To je jedan ozbiljan kvalitativni pomak koji ovaj zakon približava onome što treba da bude stvarno jedan moderan Zakon o visokom obrazovanju. U tom istom članu smo podneli amandman gde smo, stav koji glasi – po žalbena rešenja iz stava 10. ovog člana odlučuje Nacionalni savet u roku od 90 dana od dana podnošenja žalbe. Mi smo predložili da taj rok bude 30 dana. Zaista smatramo da u ovom trenutku u Srbiji obim poslova može da dopusti mnogo kraći rok, odnosno da je rok od 30 dana sasvim opravdan. U članu 8. menja se jedna sintagma na koje sam inače kod svih zakonskih projekata uvek insistirala i jako mi se dopada što je neko ko je sastavljač zakona na vreme reagovao, kaže – u stavu 3. reči „koji može biti i“ zamenjuje se rečima „koji je“. Kad god u zakonskom predlogu vidimo „koji može biti“ odmah se setimo onoga da nešto i ne mora. Ovde je zakonodavac prepoznao ovo pravo zakonodavno merilo i na vreme ispravi ono što je u prethodnom zakonu bila manjkavost. Sitna, ali bitna. Takođe, smo u istom članu stavili amandman, predložili amandman koji se odnosi - kopiju sadržaja koji se čuva u repozitorijumu univerzitet je dužan da u roku od tri meseca od odbrane dostavi u centralni repozitorijum koji vodi ministarstvo. Smatramo, takođe, da je dovoljno jedan mesec da se dostavi takav dokument. Dakle, u članu 15. takođe, imamo jedan ozbiljan kvalitativni pomak na bolje gde se posle stava 6. dodaje stav 7. koji glasi – merila za utvrđivanje visine školarine i odluka o visini školarine dostupni su javnosti na zvaničnoj internet stranici visokoškolske ustanove. Posebno ovo, merila za utvrđivanje visine školarine. To je ono što je uvek bilo problematično u javnosti o čemu se uvek mnogo diskutovalo izazivalo mnogo sumnje, nedoumice. Ovo je nešto što će zaista doprineti kvalitetnom radu i kvalitetnom informisanju javnosti o radu neke visoko školske ustanove. Ono što smatramo još kvalitetnim pomakom od donošenja ovog zakona na mnoge članove predložene, ne da nemamo primedbu nego smo izuzetno njima zadovoljni, to je ono što se odnosi na profesore merituse. Mislim da ste i ove članove kojim se uređuje priznavanje, isprave, visokoškolske isprave izdate u inostranstvu zaista uredili. Smatram da je i to jedan ozbiljan i kvalitetan pomak. Zatim zapošljavanje saradnika van radnog odnosa, takođe je dobro uređeno ovim predlogom zakona. Strukovne master studije su nam bile neophodne i to je dobro urađeno. Verovatno da će praksa i život zakona tražiti još neke dodatne izmene, ali rekoh već reforma obrazovanja i obrazovanje je trajan proces i stalno ga treba poboljšavati, usavršavati po onome što sagledamo u praksi da nije do kraja savršeno. Dakle, to je ono o čemu sam govorila u svom izlaganju kao ovlašćeni predsednik svoje grupe da mi treba da proizvedemo one generacije koja će imati znanje, sposobnost i veštine i želju da Srbiju menjaju nabolje i upravo je to jedna od mogućnosti da se takvo vreme upravo proizvede za sve nas. To je ono što jeste naš osnovni zadatak. Zadovoljni smo predloženim dopunama zakona. Rekoh već ako i ne budu usvojeni naši amandmani, a smatram da ćete imati sluha i usvojiti ih, jer ste zaista dobronamerni, Nova Srbija će u Danu za glasanje podržati predlog ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Hvala. Stanje u visokom obrazovanju Srbije, nije tako loša, ima tu i dobrih profesora i dobrih programa i dobrih studenata, ali to je onaj deo visokog obrazovanja koji nema nikakve veze sa državom, niti sa ministarstvom, nego su to ljudi koji iz svojih ličnih pobuda i svoje lične ambicije i znanja žele da učine nešto dobro za studente ili studenti koji žele da stvarno urade nešto za svoju budućnost. Ono čime se bavi država u visokom obrazovanju u poslednjih deceniju i više malo, je jako loše. Moram da priznam da sam puno očekivao od novog ministra koji se pojavio kao ne stranačka ličnost, kao čovek koji je rekao da ima dosta rešenja koja su već spremna koja treba samo aktivirati, poslati ih prema parlamentu koji će to usvojiti, naravno sa većinom koja inače glasa za sve što dolazi iz Vlade. Očekivao sam da danas dobijemo jedan takav zakon o izmena Zakona o visokom obrazovanju, ali to se nije desilo. Ima nekoliko dobrih stvari u njemu. To je ubrzanje nostrifikacije stranih diploma, malo više javnosti u radu, malo veća brzina u akreditaciji, ali to su tehničke stvari, suštinske ništa bitno nije dogodilo. Ono što jesu problemi srpskog visokog obrazovanja, a to je korupcija, nekompetentnost jednog dela nastavnika, plagijati koji su isplivali poslednjih nekoliko mesece, a naravno da ih je bilo i ranije i da to nisu prvi, a bojim se, liči mi da neće biti ni poslednji. Mislim da su to osnovni problemi koji nisu ni dotaknuti ovim predlogom zakona. Zastareli programi na dobrom delu fakulteta koji praktično ne nude neku upotrebljivo znanje svojim studentima. Očekivao sam da bar date u ovom predlogu zakona odgovor na ono što jeste danas tema u Srbiji, bez obzira na sve pokušaje da se to gurne ispod tepiha, a to je pitanje plagijata. Naravno, ja neću sada da pominjem ministra unutrašnjih poslova Nebojšu Stefanovića koji je optužen za plagijat, neću da govorim ni o guvernerki NBS-a koja je diplomirala u Prištini marta 1999. godine, koliko se sećam tada je bilo bombardovanje i ne znamo gde je doktorirala. Neću da pominjem ni potparola Fondacije Dragica Nikolić….
Gospodine Živkoviću, molim vas da govorite o zakonu.
Prvo, govorim o zakonu. Potparola Fondacije Dragica Nikolić, koji isto….
Gospodine Živkoviću, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda. Nigde u predlozima zakona nisam pročitao imena o kojima govorite. Izvolite. Molim vas, prijavite se ponovo.
A koju vi to nadmoć imate da procenite šta ja hoću da kažem na kraju ove rečenice? Da li je zabranjeno da se pominju ova imena? Da li postoji zakon o zaštiti ovih imena? Oni su primer za najveći problem koji postoji danas u srpskom visokom obrazovanju. Ovo nije ispit na Megatrendu, nego je ovo najviši dom u Srbiji i vi ćete morati da čujete šta misli narodi poslanik. Elem, neću da pominjem ta imena, rekao sam, neću da pominjem ni Marka Đurića koji kaže da je diplomirao na beogradskom Pravnom fakultetu, iz Kancelarije za Kosovo, što nije tačno, bar se to ne vidi na sajtu tog fakulteta. Neću da govorim ni o Mići Megatrendu, govoriću o tome….
Gospodine Živkoviću, poslednji put vas upozoravam.
Govoriću o tome, pošto je ministar tražio od nas kao od poslanika da mu pomognemo u kreiranju zakona, i da nađemo spasonosno rešenje, koje je sam rekao malo pre, da se popravi ovaj zakon. Naravno da nas dvojica nemamo tu zabludu da smo spasioci, ali smo ponudili amandman na član 1. koji se menja i glasi – da aktivnosti kojima se ostvaruju prava iz stava 1. ovog člana moraju biti javna i otvorena prema građanima i građankama, uz puno poštovanje principa i pravila akademske čestitosti. Taj deo iza zareza, „uz puno poštovanje principa i pravila akademske čestitosti“ je prva brana u sprečavanju tog kancera srpskog visokog obrazovanja, a to je plagiranje. Sigurno da znate šta znači akademska čestitost. Mislim da vama nema potrebe da to objašnjavam i ne samo da znate, nego da je i posedujete, tako da vam je sa te strane lakše. Evo prilike da usvojite jednu dobru sugestiju opozicije, bez obzira što smo opozicija. Mislim da vam to smetati.
Vreme, gospodine Živkoviću.
Da vas ohrabrim, već je usvojen jedan amandman koji smo nas dvojica predložili pre neku sednicu, tako da se nije ništa srušilo i sve je u Srbiji ostalo onako kako je bilo, ne baš dobro, ali nije ni postojalo gore. Rekli ste malopre da … [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Živkoviću, moram da prekinem zato što je vreme predviđeno za vaše izlaganje kao narodnog poslanika isteklo. (Zoran Živković, s mesta: Kako to mislite?) Vi imate pravo pet minuta. Započeli ste jedan deo diskusije, isteklo je više od tri minuta. Prekinuo sam vaše izlaganje i dopustio vam da govorite još tri minuta. (Zoran Živković, s mesta: Bilo je minut i 30 sekundi kada ste me prekinuli.) Možete da se uverite uvidom u stenografske beleške. (Zoran Živković, s mesta: To se ne vidi iz stenografskih beležaka, to se vidi iz snimka.) Vidi se. (Zoran Živković, s mesta: Postoji snimak. Ja vas upozoravam...) Gospodine Živkoviću, ako dokažete da ste govorili manje od pet minuta, ja ću da vas izvinim javno. (Zoran Živković, s mesta: Ja vama da dokažem?) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite. (Zoran Živković, s mesta: To je svinjarija.) Izvinjavam se, kolega Babiću. Gospodine Živkoviću ja vas molim … (Zoran Živković, s mesta: Nemojte da me molite. Idite u crkvu pa se molite.) Gospodine Živkoviću, u skladu sa članom 109. Poslovnika o radu Narodne skupštine, izričem vam opomenu. Izvolite, gospodine Babiću.
Prekršen je Poslovnik, gospodine predsedavajući, član 107. dostojanstvo Narodne skupštine. Znam da postoji jedan problem u našem društvu, i nije jedini, da se svako razume u sve, da imamo šest miliona selektora fudbalskih, da imamo tri miliona ministara, da imamo… i svako se razume u sve. I dok se svako razume u sve i svašta, mi ćemo kao društvo da budemo kao na pokretnoj traci, da trošimo energiju i da stojimo u mestu. Malo neprimereno bi bilo da ja, koji sam po struci diplomirani mašinski inženjer univerziteta u Beogradu, 1996. godine, godine govorim o doktorskim disertacijama, čak i iz struke koju sam završio. Neprimereno je. S kojim ovlašćenjem, s kojim pravom i još ukazivati i reći da je to nešto loše? Zbog toga mislim da dok ne počnemo da radimo svoj posao, svako u svom domenu, svako shodno svojoj stručnoj spremi, kao društvo ćemo tumarati u mraku. Zbog toga ste morali, gospodine predsedavajući, da prekinete prethodnog govornika, da ga za takve teške konstatacije koje je izneo pitate s kojom stručnom spremom se kvalifikuje da bi mogao o bilo kojem radu, bilo koga da govori. Inače je ovo najgora zloupotreba Narodne skupštine, mandata, imuniteta, bilo čega i mešanje u posao i u ono što se ne razume i što nema kvalifikacije da o tome može da govori.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Smatram da član koji ste reklamirali nije povređen. Prekinuo sam govornika, upozorio ga da se vrati temi dnevnog reda i zato je nastao spor između mene i njega, jer sam u tom trenutku isključio mikrofon i resetovao vreme predviđeno za izlaganje narodnog poslanika. Ovaj drugi deo priče, da ga pitam oko njegove stručne spreme, ne nameravam, to je njegova stvar itd. Svaki narodni poslanik može da koristi svoje pravo onako kako smatra da treba, s tim da ostane u temi dnevnog reda. Po Poslovniku, narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući gospodine Arsiću, dame i gospodo, smatram da je malopre povređen član 106. Poslovnika Narodne skupštine u kojem, između ostalih stvari, piše da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Hteo bih da vas zamolim, gospodine Arsiću, da ako već niste upozorili gospodina Babića da Skupština Srbije nije stručno telo, pa kada imamo predloge zakona koji se tiču zdravstva da ovde dolaze i javljaju se da govore samo lekari i kada dođe Predlog zakona o visokom obrazovanju da govore samo doktori nauka ili diplomirani stručnjaci, Skupština je, poštovana gospodo, politička institucija unutar koje svaki poslanik, narodni poslanik, predstavlja interese nekog broja građana koji su glasali za njega ili nekih koji možda i nisu glasali za njega. Prema tome, nema takve vrste limita u pogledu teme o kojoj će da govori narodni poslanik. Poštovana gospodo, ja sam ovde doktorirao u oblasti političkih nauka. Nema te teme u ovoj Skupštini za koju se nisam javljamo da diskutujem. Konsultovao sam se prethodno sa ljudima koji su stručni, davali su mi sugestije, ja sam tražio logiku i pokušavao da svaki put ponudim dobre argumente. Poštovani gospodine Arsiću, zameram vam, i mislim da je tu povređen Poslovnik, što samo niste upozorili gospodina Babića da gospodin Zoran Živković ima pravo kao narodni poslanik da govori o svakoj tački dnevnog reda i to je jedino primereno ponašanje u ovoj Skupštine. Hvala vam, poštovani gospodine Arsiću.
Kolega Pavićeviću, smatram da nisam prekršio Poslovnik zato što sam pustio kolegu Zorana Babića da do kraja iznese svoje viđenje primene Poslovnika i takođe u svom odgovoru, na koji on nije tražio da se Skupština izjasni posebno u danu za glasanje, ponovio možda nekim drugim rečima baš upravo ovo što ste vi rekli. Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, najgrublja povreda i zloupotreba Poslovnika. Ne znam da li je gospodin Pavićević reklamirao Poslovnik zbog govora gospodina Živkovića? Kada je povreda Poslovnika kakve veze ima povreda Poslovnika sa temom dnevnog reda? Reklamiranje povrede Poslovnika i tema dnevnog reda nema nikakve veze. Ja shvatam da je i gospodin Pavićević shvatio u kakvoj je zabludi gospodin Živković i kako je uzaludno potrošio pet minuta i da vas je on tu opomenuo zbog kršenja Poslovnika u vremenu koje je koristio gospodin Živković. Što se tiče prava, naravno da svako ima pravo u ovoj Narodnoj skupštini da govori o svakoj temi, apsolutno, i tu se ne postavlja pitanje na pravo. Ovo je demokratska zemlja, Vlada koja je demokratska i tu ne vidim nikakvo postavljeno pitanje, ali ono što jeste i što ću ponovo reći neprimereno je, loše je kada selekciju fudbalske reprezentacije Srbije postavlja analfabeta u fudbalu, kada će o nečijem radu govoriti neko ko nije nijedan rad u životu napisao ili napravio. S kojim pravom i s kojim ovlašćenjima može da kaže to nije dobro ili to je loše? To može samo neko ko je u životu takve radove napravio, objavio, radio da se kvalifikuje, da bude na toj stručnoj razini i na tom stručnom nivou. Ovako će svako o svakome da kaže šta god hoće iako mu to nije ni struka ni bilo šta. To je tema – davanje ocena. Nema svako pravo da daje ocene. Pa zašto profesori idu u školu, zašto se školuju? Zašto postoje fakulteti za učitelje, za profesore, za nastavnike ako bi svako mogao da ocenjuje tuđe radove?
Narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Član 103. stav 4. Narodni poslanik je dužan da navede koji je član ovog Poslovnika povređen postupanjem predsednika i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda. Gospodin Babić niti je naveo koji ste vi član svojim postupanjem prekršili. (Zoran Babić, s mesta: Ne slušate. Niste bili tu.) To što vi sada govorite, gospodine Babiću, to zadržite za sebe. Niti je obrazložio u čemu se ta povreda sastoji. Umesto toga, on je nama govorio šta je primereno ko čime da se bavi. Gospodine Babiću, i mi smatramo da je neprimereno da se diplomirani pravnik bavi nivoom aflatoksina u mleku, privatizacijom sportskih klubova, privlačenjem investitora, kontrolom službi bezbednosti, pa ne koristimo poslaničko vreme da govorimo o tome.
Replika ili povreda poslovnika, kolega Babiću? Izvolite, kolega Babiću.
Povreda Poslovnika, članovi i 105. i 104. i 106. Žao mi je što koleginica nije bila prisutna, ako fizički jeste, onda bar duhovno ne, ali sam reklamirao povredu Poslovnika, član 108. Što se tiče tog diplomiranog pravnika, taj isti diplomirani pravnik ima najveće poverenje građana Srbije. Taj diplomirani pravnik ima podršku dobijenu na izborima. Taj diplomirani pravnik ima posao da se bavi svim segmentima našeg društva i on to radi i zbog toga takvu podršku i ima, ali je loše i ne samo da je povreda Poslovnika, nego je povreda svih demokratskih tokova, kada neki drugi profesor ima svu vlast u Vojvodini, a samo 6% podrške građana te iste Vojvodine. E, to je povreda i Poslovnika i demokratskih tekovina.
Smatram da nisam povredio Poslovnik. Svaki poslanik ima pravo prilikom obrazlaganja i da navede neka svoja zapažanja. Da li želite u Danu za glasanje da se Skupština izjasni? (Zoran Babić, s mesta: Ne.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Slušajući pojedine diskutante sa ove druge strane, ne mogu da se ne setim jedne Andrićeve čuvene rečenice, neću je do kraja citirati da me neko ne bi okarakterisao da sam vulgaran, ali on je lepo rekao - dođe to vreme kada pametan zaćuti, a neki drugi progovore, a boga mi se i obogate. Ko želi da pročita tu Andrićevu rečenicu, može. Nadam se da je neki i znaju. Zašto ovo citiram i zašto ovo govorim? Znate, čak i kada je bila ta problematika vezana za doktorat, niko nije hteo da kaže da ljudi koji su navodno analizirali taj doktorat, navodno sporni, uvaženog ministra unutrašnjih poslova, su bili ljudi koji pitanje je sa akademskog aspekta da li bi to mogli da rade, jer jedan od njih čak nije ni doktorirao, a daje sebi za pravo da već ocenjuje nečiji drugi doktorski rad. Ja sam, inače, neko ko je na doktorskim studijama. Veoma intenzivno radim na tome. Moram da kažem i zaista ću biti iskren, uvaženom kolegi koji je malo pre govorio kao diskutant, ne zameram što nije završio fakultet. Diploma sama po sebi nije neki garant da ste vi ne znam šta stekli u životu, iako moram da priznam nisam komunista, ali Lenjinovu rečenicu – učiti, učiti i samo učiti, zaista želim da uvek primenjujem, jer zaista, čovek se uči dok je živ. Na kraju krajeva, mnogi od ovih koji danas osporavaju nečije diplome ili da li neko ima fakultet, pa mnogi od njih su se kleli Josifu Brozu, a on je zvanično bio mašinbravar, složićete se. Pa, nikome tada nije smetalo da kažu kako je to najveći sin naših naroda i narodnosti i kako može tako da nas vodi u samoupravni socijalizam na najbolji mogući način. Diploma sama po sebi ne znači ništa ako se vi ne usavršavate. To što ste stekli diplomu, pet para vam ne vredi ako vi kroz svoj život ne idete dalje. Da li ćete se strukovno usavršavati, da li ćete se naučno, da li ćete praktično, to je već vaš izbor, ali kod nas postoji jedan veliki problem kod svršenih studenata, a to je – završimo fakultet i stavimo skrštene ruke i očekujemo posao, posebno u državnoj službi, što je veoma pogrešno. Moram da priznam, gospodine Verbiću, ne bi se složio sa vama kada ste rekli da je Bolonjski proces nešto unapredio. Lično sam bio protiv uvođenja Bolonjske deklaracije, ne zato što je ona loša, nego zato što smo ovde bili nepripremljeni za tako nešto i ona je napravila totalni haos od našeg univerziteta, zato što smo je navrat nanos uveli. Danas imamo to što imamo. Mi to moramo da prihvatimo. Ovo što vi danas donosite je veoma dobar zakon. Nisam čuo nijednu suštinsku primedbu na ovako nešto. Prvo, vi ovde uspostavljate red da se zna šta je to fakultet. Mi do sada nismo imali pojma šta je to fakultet, mislim znali smo formalno, ali ovde se svako deklarisao da može da vam da diplomu. Zaista su bili čudni kriterijumi kako je neko mogao da dobije diplomu. Mi ovde imamo suficit menadžera. Mi ne znamo šta ćemo sa menadžerima, a privreda nikad gora. Da ne pričam o ovim PR-ovima ili ne znam čemu, to je zaista već više skandalozno i skaradno, ako baš hoćete da budem potpuno iskren. Otprilike, kad niste imali negde nekog partijskog kadra da zaposlite, ajde, kaže – ti ćeš biti PR u toj firmi. Onda je on neki PR, marketinški stručnjak, on savetuje zaista nekoga ko je stručan za taj posao, šta će on u javnosti da ispriča, što je naravno, složićete se, potpuno van pameti bilo. Zato se, između ostalog, upravo zbog toga što mi nismo znali šta je ovde fakultet, stvorio se ovaj cirkus sa diplomama. Vi ovde sad, ovim zakonom i to je veoma pohvalno, uvodite jasne kriterijume šta je to diploma, šta je master diploma, šta je na kraju krajeva doktorska diploma. Ono što je najbitnije, a to je da prosto one moraju da postoje trajno u elektronskoj formi. Vidim da univerzitet to mora uvek da ima. Vidim da ste to definisali zakonom. Ne možete da prevarite više ni univerzitet, ni državu, ni bilo koga, to je uvek na uvidu. Ne postoji nikakva šansa da vi to negde sakrijete. Ono što ima sertifikat da daje doktorsku diplomu, govorim o toj nekoj instituciji, a vidim da je dobro što ste uveli da će stalno biti na proveri, sve te institucije, visokoškolske, moraju doktorsku disertaciju uvek da imaju na uvidu i ona će stajati, naravno, na našem univerzitetu, što je veoma, veoma pohvalno. Mi imamo ovde generalno, gospodine Verbiću, veliki problem sa samim sistemom, šta mi hoćemo zapravo. Mi imamo koliko vam duša ište pravnika, ekonomista, što je jako lepo i pohvalno, ali sad da pitate ko je npr. upisao nuklearnu fiziku ili tako nešto, pa na prste jedne ruke možete da ih nabrojite, a možda čak i niko. Ne znam, vi ste fizičar, pretpostavljam da bolje znate, ali imamo potpunu nesrazmeru za određene struke. Prosto, ljudi ne žele to da upisuju. Onda imamo jedan suficit, kao što smo malopre rekli, raznih menadžera, u redu ekonomista i pravnika, ali država mora da odredi šta je njoj potrebno, šta želimo da školujemo. Ovako, plašim se da i u tom nekom segmentu stvaramo haos, a verujem da ćete, ako se po jutru dan poznaje, ovo je veoma dobar zakon, verujem da ćete vi urediti i tu oblast. Ono što je veliki problem svih naših studenata i što biste morali da uredite, to je praksa. Ja sam završio pravni fakultet, a nisam video kako tužba izgleda, za svoje školovanje. Vi imate danas pravnike koji završe fakultet, nikad nijedan apsolutno aksem zakona koji moraju da imaju kad spremaju ispit nisu videli. Ne znate kako izgleda tužba, kako se piše tužba. Praktična nastava je katastrofalna. Imate koliko hoćete, recimo, na tehničkim fakultetima čak doktoranata koji su doktorirali na nečemu, a npr. pitanje je da li su taj uređaj u životu videli. Neko će to banalizovati, pa će reći – imate ljude sa svršenim elektrotehničkim fakultetom, pitanje je da li znaju kako je rešo sastavljen, zato što u praksi to nisu videli. Naravno da ne treba, električar se bavi time, ali ne možete baš da napravite od nekoga doktora nauka, a on u praktičnom smislu nema ništa. Mislim da je praktična nastava nešto što mora da se što više uvede na naše fakultete. Mi imamo funkcionalno nesposobno svršene studente. Sad da ih bacite u praksu, oni pojma nemaju. Evo, recimo, pravnici imaju strašan problem, kad završe fakultet, budu pripravnici u advokatskoj kancelariji, više nose burek, što bi neko rekao, u advokatskoj kancelariji kao pripravnici, nego što zaista nešto rade. Kad mu kaže advokat -hajde, napiši mi tu tužbu, on nema pojma da napiše tužbu, zato što to nije video na fakultetu. Morate to da popravite i da se uvede mnogo više praktične nastave. To je veliki nedostatak. Takođe, ovo što se tiče stranih diploma, veoma važno i moram da vas pohvalim za nostrifikacije. Mi smo ovde imali plejadu raznoraznih eksperata koji ovde dođu, kažu završili su Harvard, Jejl. Nemam pojma više šta su završili. Onda, kada malo zagrebete po biografiji, pitanje je da li su uopšte to završili. Oni kažu – završili smo negde neki kurs na Harvardu. Sad je to pitanje da li se to može smatrati diplomom sa Harvarda ili ako su oni radili po negde nekom kursu u inostranstvu. Ovde se ovim ovo prekida. Ne možete više lažno da se predstavljate, a imali smo koliko hoćete takvih primera. Imali smo primer državne sekretarke pre nekoliko godina u Ministarstvu kulture, koja je bila tumač za norveški jezik i između ostalog je rekla da je ona veliki biolog, ne znam za šta je sve bila specijalista. Na kraju se utvrdilo da nikad nije ni završila taj fakultet, ima srednju školu. Ovim se to prekida. Vi morate da pokažete jasnu diplomu šta ste završili i to je jedini način da vam se tako nešto prizna. U suprotnom, nećete moći više da obavljate raznorazne državne funkcije time što se lažno predstavljate da ste nekakav ekspert, došao ko zna odakle. Na kraju, što se tiče samih privatnih fakulteta, vidim da je ovde velika povika, ali inače i način kakvi su kod nas bili privatni fakulteti i kako su radili, o tome sam malo pre govorio i drago mi je da se sada uspostavlja red šta ovde može da se smatra fakultetom, ali, povika na određene privatne fakultete od strane onih koji su dopustili da se oni razviju i gajili su ih, pa ako baš hoćete, u predizbornoj kampanji predsednički kandidat opcije koja se sad tome najviše suprotstavlja, održao je predavanje na jednom od tih fakulteta, govorim o „Megatrendu“ – najmanje oni imaju prava da o tome nešto govore. Te fakultete, takvi kakvi su, a narod ih zove „džigi bau“ fakultetima, su upravo oni dopustili. Ovim se sada uvodi red. Ali, moram i da vam kažem da ja nisam protivnik privatnih fakulteta, naprotiv. I „Harvard“ i „Berkli univerzitet“ i „Jejl“ su privatni fakulteti. Nije loše imati privatni fakultet, ali, bitan je kriterijum, šta je to fakultet, ko vam daje univerzitetsku diplomu. I to je ono što je nama nedostajalo. Ako se po jutru dan poznaje, verujem da ćete vi i te kako ovo urediti. Ovo je dobro, uspostavlja se neki red i ja na ovome moram da vam čestitam. Jedino mi je krivo što ipak, što reče naš narod – tačno je da riba smrdi od glave, ali, možda je trebalo krenuti od osnovnog i srednjeg obrazovanja pa tek onda doći na visoko školstvo, ali, ovo je zaista dobro i verujem da ćete i ove druge oblasti urediti, na dobrobit pre svega ove države. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Hvala. Poštovani potpredsedniče, gospodine Arsić, uvaženi ministre Verbiću, svoje izlaganje ću početi delovima ekspozea predsednika Vlade, gospodina Vučića, jer je to za mene, kao verovatno i za vas, Sveto pismo. To je ono što bi trebalo da bude ideja vodilja Vlade, ovog parlamenta i prema čemu bi trebali da se ravnamo. Gospodin Vučić je u svom ekspozeu rekao – ova Vlada će reformisati obrazovni sistem. (Marko Atlagić, s mesta: Hoće.) Čujem da neko dovikuje – hoće. Pitam samo – kada? Onda je rekao – nama će obrazovanje biti na prvom mestu. Jedna od zadatih maksima je da se olakša povratak naših stručnjaka iz inostranstva. Gospodine Verbiću, vi ste došli iz struke, na neki način ste radili u nauci i treba da se vodite ovim ciljevima. Široj javnosti ste postali poznati kada ste vrlo hrabro podržali predsednika Vlade kada vas je on pitao – da li ste vi ikada videli nešto gluplje od ovog obrazloženja da je neki rad plagijat? Tiče se rada jednog vašeg kolega. Na taj način, vi ste ušli u javnost i započeli realizaciju ovih zadatih ciljeva. Kako stvari stoje, gospodine Verbiću, u praksi? Neko je rekao da je divna danas akademska rasprava. Divna je akademska rasprava i zaista je možda ponekad uživanje slušati ljude koji rade u nauci i govore o temama koje su veoma važne. Između ostalog, stanje u praksi, vi bi to trebali da znate, gospodine Verbiću, da ste upoznati s time, radili ste, jeste da je obrazovanje na poslednjem mestu. Odnosno, mrtva trka je između obrazovanja i zdravstva. Dakle, umesto na prvom, ono je na poslednjem mestu. To možete videti i po procentima izdvajanja za nauku i obrazovanje, ali i po stanju u toj oblasti, kao i po odnosu prema ljudima koji rade u obrazovanju i u nauci, kao i prema društvenom položaju koji imaju i prema plati koju ste im smanjili i pripremate se da je dodatno smanjite. Kakvo je stanje u obrazovanju pokazuje i činjenica da ništa niste uradili na povratku mladih stručnjaka iz inostranstva, a to vam je bio sledeći cilj iz ovog ekspozea. Recite mi, molim vas, ime i prezime mladog naučnika koga ste vi merama Vlade Republike Srbije vratili iz inostranstva? Ja vam mogu nabrojati puno imena mojih komšija, prijatelja, itd, njihove dece, koji su otišli iz zemlje zbog toga što ne vide perspektivu, jer, jednostavno, radite svoj posao veoma loše. Ne snalazite se u poslu za koji ste dobili poverenje građana…
Gospodine Veselinoviću, ja vas molim da se vratite na temu dnevnog reda. Evo, ovo vreme što sam vas prekinuo, odbićemo od vašeg izlaganja. Drago mi je da ste zapamtili ekspoze predsednika Vlade.
Zapisao sam.
I zapisali. Naravno, drago mi je što ga citirate, ali, izbor Vlade je završen. Imate pred vama zakone i ja vas molim da pričate o njima. Znači, pričate o zakonima koji su do sada bili na snazi i koji su baš i doveli do jedne ovakve situacije o kojoj sada govorite, zato vas molim da se vratite na diskusiju, s tim da vidimo hoće li, po vama, da se popravi stanje u prosveti ili će da se pogorša? Slažem se da je mnogo stručnjaka otišlo iz Srbije, ali to je posledica nekih ranijih zakona koje sada hoćemo da ispravimo. Ako je u tom smeru usmerena vaša diskusija, onda sam ja prekršio Poslovnik što sam vas prekinuo. Ali vas molim da se vratite na temu dnevnog reda. Izvolite.
Gospodine Arsiću, hvala vam na instrukcijama. Da li bih mogao da ih dobijem u pisanoj formi, kako bih mogao da se držim tih vaših instrukcija? Nema potrebe da se ponovo uključujete. Hvala. Evo, kako će ovaj zakon da se odrazi na nauku, naučne radnike, ljude koji su u obrazovanju? Odraziće se tako da će obrazovanje i nauku držati entuzijazam ljudi koji rade u obrazovanju i nauci, a ne mere državne vlasti. Neko je to malopre zgodno pomenuo. Samo taj entuzijazam drži ljude u nauci i obrazovanju. Ni plate, ni položaj, niti bilo šta im pruža gospodin Verbić, odnosno njegovo ministarstvo, niti Vlada Srbije. Na taj način ovaj zakon tretira nauku i obrazovanje. Nema ovde novih mera, podsticajnih mera, koje bi mogle da omoguće i daju nadu ljudima da ostanu u zemlji. Koliko ste, gospodine Verbiću, kroz ovaj zakon i zakone koje nameravate da donesete omogućili dostupnost visokog obrazovanja običnim građanima, odnosno studentima? Šta ste učinili da i siromašno dete može školovati na fakultetima i višim školama? Učinili ste puno za te više škole, kroz mere koje dajete ovoj Vladi, da bi njihov priliv od studenata bio što veći, finansijski priliv. Neki su danas legitimno branili interese visokih škola kada su govorili o master studijama na visokim školama. Tu postoji ozbiljna opasnost, gospodine Verbiću, od tih master studija na visokim školama. Nisu džaba kolege ukazivale na konfuziju do koje će te master studije dovesti. Poslodavci ne mogu da se snađu u svim nazivima, zvanjima koji su proizvodili dosadašnji zakoni. Jedan primer. Osoba koja je završila srednju medicinsku školu, medicinska sestra, i završi visoku poslovnu školu, njeno zvanje je visoka medicinska sestra. Ona će sada biti master visoka medicinska sestra. Kakav će odnos njenog zvanja biti u odnosu na lekara? Čije zvanje će biti više? Da li odgovarate na izazove prakse koje donosi ovaj zakon? To je ono što smo rekli da jeste konfuzija da će ovaj zakon stvoriti konfuziju u tom pogledu. Niste ni jednom rečju spomenuli drugi akt koji mi danas razmatramo, a to su Horizonti 2020, mogući izvoz za nedostatak sredstava kojih nema u vašem budžetu. Ni jednom jedinom rečju. Da li ste nam dali odgovor? Da li ste stvorili uslove za naše naučnike ili ljude koji rade na fakultetima da mogu uopšte učestvovati u tim projektima Horizonta? Postoje podaci da je mali broj ljudi uopšte ispunio uslove da učestvuju. Niste nam dali odgovore i zbog toga što nas nema u nekim međunarodnim projektima. Niste nam dali odgovore zbog toga što oduzimate nezavisnost Komisiji za akreditaciju. Ne možete mi reći da zakonom koji ukidate podrčun Komisiji za akreditaciju da ostavljate toj komisiji bilo kakvu nezavisnost. To jeste uslov da bi oni bili članice nekih međunarodnih organizacija, ali u praksi to izgleda, makar takvu informaciju imam od ljudi koji rade u Komisiji za akreditaciju. Da oni iz svojih sredstava, ličnih plaćaju sekretarice. Da li je to tačno gospodine Verbiću? Kada su im ukinuli taj podračun na neki način su ga ispraznili pre ovog zakona, oni nemaju više svojih sopstvenih sredstava i kakva je njihova nezavisnost? Kakva je njihova nezavisnost po pitanju da uzmemo akreditaciju nekom fakultetu? Kada oni zavise od države, zavise od toga da li ćete vi ili premijer ili neko drugi im dati sredstva za spremačicu ili sekretaricu? Da li to postoji i u jednoj zemlji gospodine Verbiću? Da li ste s tim zakonom pokušali da ostvarite ove ciljeve o kojima je govorio premijer Vlade u svom ekspozeu? S druge strane, čime garantujete, kažete – kod akreditacije doktorskih studijskih programa najmanje jedan recezent mora biti nastavnik, naučnik ili umetnik zaposlen na visokoškolskoj naučnoj ustanovi iz inostranstva. Šta time dobijamo? Šta znači iz inostranstva? Da li se time podiže kvalitet? Da ne nabrajam zemlje iz inostranstva iz kojih bi ti stručnjaci mogli biti i da ne bi podigli kvalitet. Pa, znamo u kakvim naučnim časopisima su naši ljudi prinuđeni da objavljuju radove da bi dobili izboru zvanja, za neke zemlje nikad nismo ni čuli. Pa, da li će sa ovim formalnim ispunjavanjem što je iz inostranstva, pa što niste rekli iz EU, iz nekih zemalja za koje znamo da imaju određen nivo znanja. Mada ni to nije garancija. Znamo šta se desilo sa pomenutim doktoratom. Bili su neki ljudi koji nisu ni videli taj doktorat, bili su tamo potpisani. Tako da gospodine Verbiću, pozivam vas da malo više razgovarate sa vašim kolegama sa kojima ste do sada radili i da vidite da je stanje u obrazovanju u veoma lošem stanju i da ovaj zakon ne ispunjava uslove popravljanja stanja u obrazovanju i da pokušate da se izborite u okviru Vlade za položaj ljudi u obrazovanju na adekvatan način ili da kao vaš kolega Krstić podnesete ostavku i zahvalite se premijeru. Hvala.
Deset minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Pošto sam vas prekidao dok ste govorili. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što se narodni poslanici pozivaju na ekspoze gospodina Vučića. To smo i želeli. Zbog toga je taj ekspoze obiman, zbog toga se brine o svakom segmentu našeg društva, zbog toga je čitanje ekspozea ovde u ovoj Narodnoj skupštini trajao tri sata, zato što nismo želeli da pratimo praksu vlada do 2012. godine kada je ekspoze bio na jednom dvolistu i zaboravi se u onom trenutku kada se pročita, i više nije važio. Samo je bila bitna forma da se ispoštuje i da se to zove ekspoze. Ne. Ovo je prvi ekspoze, ozbiljan ekspoze u novijoj istoriji parlamentarizma u Srbiji. To je ekspoze predsednika Vlade gospodina Vučića. I drago mi je, i treba, i do kraja mandata podsećajte. To i želimo. Ne želim da budem neiskren. Odlazili su ljudi iz naše zemlji i 90-ih godina. Odlazili su ljudi iz naše zemlje i posle 2000. godine. Siguran sam da postoje mladi ljudi u ovoj zemlji koji i sada razmišljaju i žele da odu van granica naše zemlje. To je proces koji je težak za naše društvo, ali spočitati zbog čega ne zaustavljamo taj proces za četiri meseca ove Vlade jer krajnje licemerno i populistički od strane gospodina Veselinovića. Neodgovorno je zato što je podržavao budžete i glasao za budžete u kojima se od budžeta za prosvetu godinama unazad 94% sredstava iz budžeta za prosvetu odvaja i odlazi za plate prosvetnih radnika, a samo 6% za unapređenje prosvete. Čini mi se da je tako.
Vreme.
Zar na taj način da očekujemo nešto od prosvete? Sada neko ko je učestvovao u degradaciji prosvete kaže – zašto ne vraćate mlade ljude? Nemojte da se bavimo populističkim stvarima. Što se tiče mladih ljudi, želimo da stvorimo ambijent…
Zahvaljujem gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, po Poslovniku.
Član 103. gospodine predsedavajući. Postaje nejasno, maglovito i tajanstveno po kom osnovu ste gospodinu Babiću dali pravo na repliku. Samim tim što prethodni govornik pre gospodina Babića nijednom rečju nije spomenuo ni stranku, niti njega lično, ni uvredljivo, ni u nerazumljivom smislu, a vi ste gospodinu Babiću dali pravo na repliku koju je on prekoračio za 21 sekundu vašom voljom. Pri čemu smo ponovo slušali neka objašnjenja koja zaista više građanima Srbije ne znače ništa. Da li je moguće da je osnov davanja replike spominjanje nepogrešivog, natpolovičnog, veličanstvenog premijera? Da li mi kada ga spomenemo možemo svaki put očekivati partijsku reakciju u Skupštini Srbije? Jel on predsednik stranke u toj situaciji ili predsednik Vlade Srbije? Ako ne možemo da spominjemo predsednika Vlade Srbije, onda nam to recite, da menjamo Poslovnik pa da napišemo da se ne sme spominjati predsednik Vlade. Nije mi jasan osnov po kome je gospodin Babić dobio pravo na repliku, jer znam da niko sa opozicione strane ne bi dobio pravo na repliku, u situaciji da neko ovde, a često se koristi spominje predsednika naše stranke ili NDS. Nema šanse da bi dobio pravo na repliku. Ovo je jedna očigledna nekoegzistentnost. Znam da znate da sam u pravu. Takođe znam da nećete potvrditi, ali je na meni da ukažem na povredu. Hvala.
Gospodine Stefanoviću, kolega Babić je dobio isto ono pravo na repliku koje ste vi dobijali kao predsednik poslaničkog kluba DS kada se 2012, 2013. godine spominjao gradonačelnik grada Beograda. Isti osnov je primenjivan, isti kriterijum je primenjivan. Kolega je spominjao premijera i njegovu dobru milost ili dobru volju da obezbedi sredstva za rad Komisije za akreditaciju. Mislim da je gospodin Babić stekao pravo na repliku zato što ni milost ni dobra volja se ne primenjuju kada se vodi država, nego se primenjuje zakon, pogotovu Zakon o budžetu. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, replika.
Gospodine Arsiću, ja sam se stvarno držao vaših uputstava kako da govorim. Baš me čudi da sam i tako izazvao repliku gospodina Babića, ali nisam govorio o vremenu nekom, 1995, 1996. godine. Pokušao sam da govorim o sadašnjem vremenu i da govorim o sadašnjem ministru koji je tu četiri meseca. Ali tu nije četiri meseca gospodin Babić, nije tu četiri meseca gospodin Vučić. Vi ste gospodo tu već dve i po godine. Vaši su ministri tu koji su dolazili kao na traci. Dve i po godine ste vi tu, gospodo. Stanje u obrazovanju je sve gore. Mi govorimo o vremenu sadašnjem i vi ste kada ste se kandidovali da budete na vlasti u Srbiji, kada ste se kandidovali da imate premijera rekli da će biti bolje, a ne gore u odnosu na period o kome vi sada govorite, ali je stanje sve gore. Nikada nisu bile niže plate u poslednjih 10 godina u obrazovanju i nauci. Nikada nije bilo izdvajanje za nauku niže u odnosu na prethodni period. Nikada nezavisnost institucija nije bila niža. Dakle, mi govorimo o vremenu sadašnjem i voleo bih da kažete šta će biti posle donošenja ovog zakona za koji smatramo da jeste mali korak možda napred, ali nedovoljan da bi stanje popravili. Da bi išli korak u napred, bojim se da tapkamo u mestu ili idemo u nazad ako stanje brzo ne promenimo.
Pravo na repliku, kolega Zoran Babić.
Gospodine predsedavajući, različita su vremena. Vreme do 2012. godine kada su vlade i političari radili za sebe, a ne za građane i vlade posle 2012. godine, posle promena 2012. godine koje rade za građane a ne za sebe. Ovo kada bi neko slušao da dođe prvi put u Narodnu skupštinu pa da čuje gospodina Veselinovića ko zna šta bi pomislio. Znate, gospodine Veselinoviću, vi stalno zaboravljate da su izbori bili 16. marta 2014. godine.
Gospodine Babiću, nemojte lično obraćanje.
Gospodin Veselinović zaboravlja da su izbori bili 16. marta 2014. godine, da su na tim izborima u martu 2014. godine izašli građani Republike Srbije, da su se opredelili između političkih opcija kojima su zadovoljni i kojima nisu zadovoljni, pa su neki koji su se ponašali kao gospodin Veselinović sada ostali ispod cenzusa, a gospodin Veselinović nekako je na mišiće uspeo da uđe u ovaj parlament, a oni koji rade za građane Republike Srbije, koji rade u interesu građana Republike Srbije, u koje ljudi u Srbiji imaju poverenje, imaju poverenje jer smo i u predizbornoj kampanji i posle predizborne kampanje i nakon formiranja Vlade govorili o reformama, govorili o bolnim stvarima kroz koje moramo da prođemo zbog neodgovornosti politika sprovođenih do 2012. godine, dobili podršku polovine građana Republike Srbije. Ko onda tu loše živi? Gospodin Veselinović ili građani Srbije? Verujem da gospodin Veselinović i njegove kolege žive lošije. Znate, nema službenih automobila, nema putovanja, nema dnevnica, nema bahatosti, nema svih onih stvari koje su karakterisale vlast do 2012. godine, ali su zato građani Republike Srbije rekli šta misle i o SNS i o politici koju sprovodi Aleksandar Vučić i SNS. To što su rekli, rekli su na izborima. To se jedino priča. Možete da budete zadovoljni ili nezadovoljni, to je jedini sud, jedino šta se meri, jedino šta se gleda, a to ko je zadovoljan ili ne treba da tangira nikoga u Srbiji.
Gospodine Babiću, zahvaljujem. Pravo na repliku, gospodin Janko Veselinović.
O privilegijama možda bolje da ne govorim ovog puta. Da li je tako, gospodine Arsiću, o privilegijama gospodina Babića i mojim privilegijama? Nikada nisam imao službeni automobil ni u prethodnom mandatu, ni u ovom mandatu. Ne razumem šta – letovanje.
Moram da vas prekinem pošto tako govorite. Ni kolega Babić nema službeni automobil. Budite uvereni u to.
Za gospodina Babića nisam siguran. Nisam ni rekao da gospodin Babić ima službeni automobil, ali ja ga nisam imao, a gospodin Babić je rekao da sam ja imao službeni automobil. Dakle, nisam imao službeni automobil. Sa druge strane, neke partije u prethodnom periodu su imale veću podršku, to morate priznati, od vas i uvek vas podsetim kada kažete da imate podršku 50% građana, a građani loše žive. Bilo je perioda u našoj skorijoj istoriji da su neke političke ličnosti imale veću podršku od vas. Znate kakva je Srbija ostala iza njih. Nemojte da merite kvalitet života građana i boljitak Srbije sa vašim rejtingom. To nisu znaci jednakosti. Nažalost, to su sada znaci nejednakosti. Vi ste dobro zauzeli pozicije od Republike, lokalnih nivoa. Držite vlast na svim nivoima, a građani nažalost ne osećaju taj boljitak. Molim vas, učinite nešto, mi ćemo biti srećni ukoliko će naše kritike u Skupštini biti manje i ukoliko ćemo moći da priznamo da nema inflacije, da građani imaju veće plate, da građani mogu sa svojom platom normalno da žive, da građani ne moraju da odlaze u inostranstvo da bi našli posao, nego to mogu da ostvare u Srbiji. Zaista iskreno mislim da svi u opoziciji tako misle. Mislim da bi i mi voleli da se to dešava, ali se ne dešava.
Gospodine Veselinoviću, proteklo je vreme predviđeno. Povreda Poslovnika, mr Aleksandra Jerkov.
Hvala gospodine Arsiću. Član 100. – predsednik Narodne skupštine, odnosno predsedavajući u vašem slučaju kada predsedava sednici Narodne skupštine ako želi da učestvuje u pretresu prepušta predsedavanje jednom od potpredsednika Narodne skupštine. Kao da nije dosta, gospodine Arsiću, što se ovde očigledno jedna pravila odnose na poslanike opozicije, a druga pravila na poslanike koji podržavaju Vladu Republike Srbije, nego još se i vi uključujete u pretres. Ponoviću molbu šefa poslaničke grupe DS, gospodina Stefanovića, 20 minuta imamo zajedno sa poslanicima NDS i LSV, sve zajedno ni 40 minuta. Ako niste u stanju 40 minuta kritike da istrpite sa više od 220 poslanika koji podržavaju vladajuću koaliciju, dajte recite da ne zamaramo građane i da ne sedimo ovde da bismo dali ovoj zgradi neku suštinu ili dozvolite da se rasprava vodi na način kako to Poslovnik predviđa ili nemojte da raspravu uopšte vodimo. Hvala.
Koleginice Jerkov, prekinuo sam kolegu Veselinovića baš iz tog razloga da ne napravi neku grešku i ne izrekne neku pogrešnu činjenicu koja će da optereti njegovo dalje izlaganje. Ništa drugo mi nije bila namera. Nadam se da ste zadovoljni odgovorom. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? Pravo na repliku, Zoran Babić i time završavamo krug replika.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Čudno je to poimanje demokratije kada jedna strana ima pravo i naravno da treba da govori, a druga strana mora da ćuti, da neko može da postavlja pitanje, a da neko nema pravo ni da odgovori, da neko može da povredi, vređa i daje konstatacije kakve god hoćete, a neko da ne može da ustane i da suoči stavove. Kakva je to demokratija? Šta je to? Da li je to uvod u neku diktaturu, jednoumlje, u nešto što bi koleginica koja je malopre govorila volela da se vrati takvo vreme? Sa jedne strane, jedan kolega kaže – nama odgovara kada govorite što više, a sada sa druge strane ne odgovara kada govorimo. Sa jedne strane zaista mi je drago kada gospodin Veselinović treba da mi replicira onda se desetak kolega skupi sa druge strane da bi osmislili odgovor. Nije to loše. Evo pružene ruke. Evo bačene rukavice baš da bi se izmerili, da bi rekli kako građani Republike Srbije žive, a žive teško, ali žive sa više nade, sa više poverenja, sa nadom da će doći to svetlo na kraju tunela, tunela koji traje godinama i decenijama unazad. Hajde da izađemo na izbore u Vojvodini, hajde da više 6% ne vlada Vojvodinom, jer nema pravo da vlada, jer ljudi koji žive u Vojvodini neće takvu vlast Bojana Pajtića sa 6% podrške. Hajde da vidimo šta ti ljudi misle o vama, o nama, o svakome ko je vršio ili ko vrši, ko je odgovoran za vršenje vlasti. To je jedino merodavno. Možemo da se nadgovornjavamo …
Zahvaljujem, stvarno dve minute, molim vas.
Jedna rečenica samo. Možemo da se nadgovornjavamo, ali ono što je jedino merodavno su građani na izborima.
Zahvaljujem. Mislim da je bilo dosta replika i da možemo da pređemo na tačku dnevnog reda. Ne dozvoljavate da pređemo? Gledala sam jedno 20 povreda Poslovnika. Izvolite, ako bude replika oduzimanje po dva minuta i jednoj i drugoj strani, ako bude zloupotreba povreda, a verujem da neće.
Potrudiću se da ne bude. Član 106. i 107, zato što je prethodni govornik izneo niz stvari koje su jako problematične.
Nema povrede Poslovnika na problematičnost izlaganja.
Samo da objasnim, mislim da ste trebali reagovati u situaciji kada je prethodni govornik optužio moju koleginicu da hoće da vrati Srbiju u vreme jednoumlja i diktature, to je prva stvar. To je nešto što mi smatramo kao uvredu, a naročito kada dolazi sa te strane. Mislim da je gospodin poslednji koji o tome može da govori, ako ćemo pravo, i mislim da ste u toj situaciji mogli barem blago da ga ukorite, ako ne da ga opomenete, i da ga vratite na ono o čemu danas pokušavamo da raspravljamo.
Ne mogu u replikama to da uradim, to znate, ni u povredama Poslovnika.
Vi kao predsednik Skupštine, pošto smo videli od vašeg potpredsednika, možete da se uključite i u raspravu. Tako da, zašto vi ne biste manje od vašeg potpredsednika. Hvala.
Član 106. kaže: „govornik može da govori samo o tački dnevnog reda“. Ne dozvoljavate prosto da se pređe na tačku dnevnog reda, svi zajedno, ko god je u poslednjih sat vremena govorio. Tu ne vidim grešku predsedavajućeg, bilo ko da je sedeo. Član 107. kaže: „dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine“, bliska sam ideji da jednu sednicu otvorimo o tome pa da svi razgovaramo o tome kako izgleda građanima Srbije kada gledaju naše sednice i da li oni imaju primedbe na naše ukupno izlaganje. Da li želite da glasamo o povredi člana 106. i 107? (Ne.) Aleksandra Jerkov povreda Poslovnika. Izvolite.
Mene je gospodin Babić, ne pominjući me imenom, nego kao prethodnu govornicu optužio da imam nameru da uvedem diktaturu i autokratiju u Srbiju, pa sada ne znam da li smatrate da je to pominjanje narodnog poslanika koje može biti pogrešno tumačenje ili uvreda, ili smatrate da nemam pravo da odgovorim na jednu takvu optužbu? To je bilo u vreme dok ste vi sa gospodinom Arsićem obavljali primopredaju predsedavanja. Interesuje me da li smatrate da imam pravo na repliku zbog takve optužbe gospodina Babića ili bi to bila zloupotreba mog prava i da li to pravo zloupotrebljavam ja ili gospodin Babić kada tako govori o meni?
Obaveštenje je utorkom i četvrtkom. Samo povreda Poslovnika ovog puta. Povreda Poslovnika na član koji? Neću odgovoriti da ne upadnem u zamku prethodnika. Znači, dobili ste reč po povredi Poslovnika.
Smatram da je povređen član 104. Poslovnika zato što mi predsednik Narodne skupštine neda pravo na repliku u situaciji u kojoj me je prethodni govornik optužio da pokušavam da uvedem diktaturu i autokratiju u Srbiju. Ukoliko vi gospođo Gojković smatrate da je to u redu i da ja zaista nemam pravo da odgovorim na jednu takvu optužbu, to govori više o načinu na koji SNS vodi ovu Skupštinu nego bilo šta što mi ovde kažemo. Ukoliko i dalje insistirate na tome da nemam pravo na repliku, ništa što vi odgovorite ne može da bude valjano objašnjenje. Zahtevam da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje i o ovoj povredi Poslovnika.
Dobro, neću odgovoriti da vas ne bi iritirala. Niste tražili repliku u mom prisustvu, ali neću odgovoriti jer ni juče mi jedan od poslanika nije dozvolio da odgovorim, a to govori o ukupnoj atmosferi u radu. Sada ću sebi dozvoliti da pređemo na dnevni red, jer ima poslanika koji ne žele da učestvuju u nadgovornjavanju, nego žele da učestvuju u raspravi o tački dnevnog reda, što je takođe jedna od odredbi, dakle da smo dužni da raspravljamo o onome što je na dnevnom redu. Ja bih vam svakako dala repliku da ste tražili u mom prisustvu i od mene. To nije sporno, glasaćemo o ovoj povredi Poslovnika svakako. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine ministre, dozvolite da kažem deset tvrdnji zašto je dobro da je došlo do izmene i promene Zakona o visokom obrazovanju. Prvo je što je došlo do izmene Zakona o visokom obrazovanju za vrlo kratko vreme od kada ste vi ministar prosvete, u roku od tri meseca, što je za svaku pohvalu. Drugo, dobro je što će ove izmene zakona omogućiti studentima koji studiraju po starom studentskom nastavnom planu i programu da nastave studije još dve godine, odnosno tri sa medicinske struke. Moram da kažem da oko ove izmene vodimo bitku dve godine i da smo nakon dve godine uspeli današnjim danom, zahvaljujući pored ostalog i vama i ministarstvu, da je ovo došlo na dnevni red i što će naši studenti moći da po starom programu nastave dalje studije. Treće, dobro je što je ovim izmenama i dopunama zakona naglašena otvorenost univerziteta i fakulteta, iako je to do sada bilo, ali odlično je da se to naglasi. Četvrto, dobro je što je došlo poboljšanje odredbi oko akreditacije visokoškolskih ustanova i oko akreditacije programa, iako moram da kažem da je tu bilo problema, ali kažem da je zaista dobro da neke stvari u hodu izmenimo. Peto, dobro je što se jasnije određuje status emeritusa. Šesto, dobro je što se uvode u visokoškolskim ustanovama saradnici van radnog odnosa, tzv. demonstratori. To je izuzetno dobro i to su profesori na visokoškolskim ustanovama zaista pozdravili. Sedmo, dobro je što se uvodi baza podataka i informacioni sistem. Osmo, dobro je što se jasnije određuje priznavanje strane visokoškolske isprave radi nastavka obrazovanja i radi zapošljavanja. Mislim da se svi u tome slažemo u ovom parlamentu da su to elementi koji su zaista dobri. Deveto, dobro je što ste vi već rekli u uvodnom delu da će u 2015. godini doći do donošenja novog zakona. Podvlačim to radi profesora koji rade na visokoškolskim ustanovama, pošto prate ovaj prenos i njih to jako zanima. Dobro je što niste odmah doneli, jer bi to bilo brzopleto. Kako ste i sami rekli, problema ima mnogo i njih treba postepeno rešavati. Deseto, dobro je što je ispoštovana zakonska procedura kod donošenja ovog zakona, što smo dva puta Odbor za prosvetu imali i što je slušanje bilo šest na ove izmene i predloge zakona. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ako je vaspitanje i obrazovanje primarni resurs našeg društva u uslovima tranzicije, a jeste, onda ono možeuvelike doprineti progresu i modernizaciji Srbije samo ako se stvore uslovi za njegovo optimalno funkcionisanje. Zato su reforme vaspitanja i obrazovanja i njegova ekonomska osnova ključni moment i imperativ projekta modernizacije, Srbije kojeg je promovisao naš premijer, gospodin Vučić, u svom ekspozeu prilikom izbora Vlade Republike Srbije, u aprilu mesecu gospodnje 2014. godine, ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, na očigled svih poslanika i građana Republike Srbije. Premijer dobro zna da obrazovanje drži ključeve razvoja i da razvoj kao izuzetno složen proces uključuje i promene, kako običaja i navika, tako i načina delovanja, a to iziskuje herojski napor. Zato je gospodin premijer naše Vlade u svom ekspozeu na stranici 32 rekao, ja ću citirati i kolege, ali ne u onom smislu o kojem su oni govorili. Citiram – ova Vlada će reformisati obrazovni sistem. Nama će obrazovanje biti na prvom mestu. Završen je citat. To je tačno gospodine ministre. Potpuno ste upravu da će se u vašem mandatu reformisati sistem vaspitanja i obrazovanja jer on nije počeo dolaskom vas na čelo ministra. Mislim, da poslanici koji su govorili, ili su tendenciono, ili nisu informisani da je sistem počeo se reformisati daleko ranije, ima desetak godina, kako u osnovnom vaspitanju i obrazovanju tako i u srednjem i usmerenom vaspitanju i visokoškolskom vaspitanju. Upravo ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju će pridoneti efikasnijem procesu provođenja reforme jer otklanjaju na neke nedoumice i slabosti koje su se pojavile u svakodnevnoj praksi zadnjih desetak godina u visokom obrazovanju. To ste i vi naglasili. Mislim da je to bit, da se podvuče. Sistem vaspitanja i obrazovanja moramo reformisati u skladu sa realnošću Srbije, njenoj težnji ka evropskim integracijama, ali i vodeći računa i o očuvanju nacionalnog identiteta, humanističkog razvoja i jedinstvenosti sistema vaspitanja i obrazovanja u celini. Reforme sistema vaspitanja i obrazovanja mora slediti tokove i trendove naučno-tehnološkog i kulturnog progresa, ali i sve raznovrsnije potrebe društvenog razvoja i života. Ono u stvari treba da postane stalna dužnost i potreba i proces za sve naše nosioce usavršavanja ove delatnosti, a to pretpostavlja da se nastavnicima osiguraju optimalni uslovi za profesionalno usavršavanje i samo obrazovanje u kojem ste vi često puta kada ste nastupali govorili. Jednom rečju, naš vaspitno obrazovni sistem zahteva istinske reforme i rekonstrukciju. Ona je počela, ali sad počinjemo sa ovim donošenjem izmenama i dopunama zakona, ali gledajući visoko obrazovanje, osnovno školsko obrazovanje i srednjoškolsko obrazovanje, nama je sada potrebno da afirmišemo još jače vaspitno obrazovni proces u celini, rekao bih, na nivou pedagoške revolucije. To se, pre svega, odnosi na izmene i rekonstrukciju svih nastavnih planova i programa o kojima je stidljivo ovde bilo reči, a vi ste prekjuče na odboru to izuzetno dobro naglasili. Dakle, bolonjski proces ne podrazumeva samo okvir, on u suštini menja ulogu profesora kao predavača. Dakle, ulogu studenta itd, ali promenu nastavnih, osavremenjivanje nastavnih planova i programa na fakultetima. Moram da naglasim da sada imamo problema, strahovite probleme. Hajde da karikiram, sada ima pojedinih fakulteta koji proglašavaju nastavni program jednu nastavnu jedinicu. Tu je zadatak inspekcije o kojoj ste vi govorili da malo uđe dublje na visokoškolske ustanove. To je tzv. unutrašnja reforma koju ste nagovestili da idemo na izmenu nastavnih planova i programa sledeće godine i ona je možda, koliko je bitan i ovaj okvir, toliko je bitnija ova unutrašnja reforma škole i univerziteta u celini. Mi još nismo nažalost redefinisali cilj vaspitanja i obrazovanja iako smo prešli u novi sistem društveni, od socijalističkog na kapitalistički. To je zadatak naših pedagoških radnika, katedra za pedagogiju fakulteta, filozofskih u prvom redu. Mislim da oni moraju to da učine. Ne samo to, nego nismo ni metodike vaspitno obrazovnog rada inovirali, nismo inovirali profil obrazovnog radnika u celini, nismo inovirali mrežu vaspitno obrazovnih ustanova, idemo stidljivo i to je dobro. Ne smemo mrežu fakulteta i osnovnih škola i srednjih na brzinu da činimo. To radimo postepeno. Naša je tradicija i tradiciju imaju naš vaspitno obrazovni sistem, jer neka iskustva zadnjih deset godina nam govore da smo zaista pogrešili kada smo brzopleto u neke stvari ušli. Pedagogija bez granica tradicionalno je dostignuće i konstantna i civilizacijsko dostignuće što omogućava i zahteva otvorenost univerziteta, kao što ste naglasili u zakonu, prema svim progresivnim tekovinama u obrazovanju, u Evropi i svetu ali uz uslov da se poštuje imperativ kritičkog vrednovanja i stvaralačkog preuzimanja stranih ideja i modela u svoju pedagošku praksu, što zahteva da se tzv. evropska dimenzija obrazovanja u našoj reformi odgovorno i oprezno koristi bez potcenjivanja vlastitih pedagoških iskustava i dostignuća. Nažalost nismo se držali zadnjih deset godina toga, jer smo prenaglašavali više evropske modele, da ne kažem samo modele, nego i neka rešenja bez kritičkog sagledavanja uzimali pogotovo kada se radi o srednjoškolskom obrazovanju i osnovnom školskom obrazovanju, a i o univerzitetu u celini. U periodu krize obrazovanja desila se prava ekspanzija privatnog školstva o kojem je bilo ovde reči, sa tendencijom da i stranci masovno otvaraju svoje škole u našoj sredini i da se pojedini strani kulturni centri bave obrazovanjem naše dece, učenika i studenata. Zato je gospodine ministre neophodno brže i studioznije, vi ste nasledili ove probleme, proučiti ovu problematiku i ponuditi pedagoškoj i svoj društvenoj javnosti širu informaciju i doneti posebne mere za racionalnu organizaciju privatnog školstva u celini. Mi danas nažalost ne znamo koliko imamo privatnih područnih odeljenja pojedinih fakulteta. To je greška bivših svih ministara pre vas. Vi pokušavate, moram ovde javno da kažem, uvesti red u ove probleme. To nažalost nije znalo ni ministarstvo pre vas. Većina tih isturenih odeljenja pojedinih privatnih fakulteta radi bez dozvole, još uvek ih ima, jer ne možete doći do broja, a inspekcija ne radi svoj posao. Počelo je raditi, to ste upravu, od kada ste vi došli i drago mi je što ste načelnika smenili, koji je jedan od glavnih krivaca. Da ste ga pomerili u tom smislu i to daje nadu i vaše obećanje zaista da će biti bolje. Citiraću inspektora, načelnika – nastava se drži po kafanama, fabričkim i sportskim halama, u ciglanama, retko ko ima prave učionice, biblioteke, stalno zaposlene profesore. To je završen citat u „Politici“, 4. avgusta 2012. godine.
Poslaniče, samo jedan trenutak, po proceduri moram da produžim rad, a vi zapamtite gde ste stali, pa ćemo nastaviti. Saglasno članu 27. i članu 87, stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas u skladu sa tim odredbama da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Morala sam da vas prekinem zbog dužine vašeg govora.
Hvala gospođo predsednice. Citiram Zakon o visokom obrazovanju je strog i kaže da isturena odeljenja moraju da imaju svoje stalno zaposlene profesore mimo predavača iz matičnih fakulteta. Završen citat, „Politika“ 4. avgusta 2012. godine. Dakle, vidite isti taj načelnik konstatuje da je strog, ali nije primenio to, ali nije zavrnuo to, što narod kaže običnim rečnikom. Zašto? Neka građani Srbije odgovore zašto. Komisija za akreditaciju je akreditovala i ona tu ne može ništa, ali možda može inspekcija. Znam da imaju četiri inspektora i čini mi se 126 u osnovnoj i srednjoj školi, tu mora reforma da padne, da oni rade po vertikali. Njih ima dovoljno 130. Ne može biti inspektor za osnovnu školu, posebno za srednju itd. Ovde ima zaista ogromnih problema iako moram reći da su čudne stvari kako je Komisija za akreditaciju akreditovala neke od programa i fakultete gde ima samo jedan redovni profesor. Na čitavom fakultetu, jedan profesor. Ali, moram da kažem da je ona izuzetno veliki doprinos i dala redu u visokoškolskom obrazovanju upravo ista ta komisija. Ima tamo divnih ljudi, na primer, Vera Vujčić, koja je, da ne kažem, život utkala, ali nisu svi takvi. Zato dolazi do sukoba između Nacionalnog saveta i Komisije za akreditaciju, ne zbog nadležnosti, nego moći, a moć nije kod njih. Znate gde je moć? Moć je u ovoj Skupštini, nisu oni skroz neutralni, nezavisni. Oni ovde moraju podnositi račune. Pitam vas, gospodo poslanici opozicije i pozicije, kad su podneli ovde račune? U zadnjih deset godina koliko znam nikada, a poslali su nam izveštaje. Zašto se ne razmatraju na ovoj Skupštini? I vaše dobre namere jesu da će se one zaista ovde na Skupštini razmatrati, pa ćemo neke stvari dovesti u red. Dozvolite pri kraju da citiram jedan citat. Zamislite, citiram, glavni inspektor iz Banjaluke nam je poslao da utvrdimo činjenice, jer su našli 50 studenata privatnog novosadskog fakulteta koji je nastavu u državi u kafani. Oni su zaplenili indekse, ali kada su od tog fakulteta dobili odgovor da su studenti tamo bili na izletu, morali su ih da vrate. Molim vas to je izveštaj načelnika inspekcije. Nemam komentara. Profesori osnovne škole koji ovo gledaju sad mislim da nemaju komentara u celini. Ovo je bilo ranije. Drago mi je da ste dirali inspekciju. Dozvolite da kažem sada da je upisna politika na fakultetima na zastarelim osnovama, bez ikakvog oslanjanja na kadrovske potrebe vezane za zanimanja, tako da je u funkciji više odliva mozgova i proizvodnje socijalne slučajeva nego korenite promene. Vaša najava na Odboru je u ovom smislu, promene su ohrabrujuća i svaka vam čast, jer vidim da imate viziju, što je najvažnije, da imate viziju razvoja, a onda ćemo lako doći do rezultata. Strategija reforme obrazovanja u našoj zemlji, koju ste vi spominjani, ne oslanja se na pedagošku nauku. Znate, ona je dala dobre izuzetno evropske okvire. Zašto pedagošku? Pa ona i ne nosi naziv, nego strategija obrazovanja, ne vaspitanja i obrazovanja. Zanemarila je vaspitnu ulogu u funkciju škole, a to je potrebno u praksi da ispravimo. Na koncu, pošto je o Bolonjskoj deklaraciji reč, tu su važna samo tri dokumenta. Ovde danas vidim zabune nekakve kod narodnih poslanika. Prvo - Lisabonska deklaracija 1997. godine o diplomama i sertifikatima; drugo - Sorbonska deklaracija 1998. godine o glavnoj ulozi univerziteta i treće - Bolonjska deklaracija 1999. godine o evropskoj zoni visokog obrazovanja. Gospodine ministre, drago mi je zbog ovih studenata po starom programu. Ja sam ih primio ovde u Skupštinu nazad dve godine i bitku bijemo. Ima ih 22.000u Republici Srbiji, a u Beogradu ih ima 12.000 do 14.000. Ja se sada u jednoj rečenici njima obraćam. Gospodo studenti po starom nastavnom programu, nikada nije kasno. Ja sam gledao njihove indekse, ima genijalnih studenata. Zbog socijalnih slučajeva, ekonomskih, porodičnih itd, dozvolili smo, evo ih i sada, da nastave obrazovanje. Galileo Galilej najbolje svoje delo završioje u 72. godini života -Dijalozi o novim naukama itd. Platon je napisao deo zakona u 80. godini, Kant je u 57. godini života napisao Kritiku čistog uma, a u 66. godini. verovali ili ne, Kritiku moći suđenja itd. Sofokle je u svojoj 89. godini života stavio na scenu… To znaju ovi iz književnosti. Profesor Vojin Smodlaka, čuveni naš profesor za fizičko vaspitanje, u 90. godini života stalno je usavršavao vrednosti i fizičke kulture i povezivao sa medicinom itd. Napred, gospodo studenti. Nema loših studenata, ima loših političara i ima loših predavača za katedru. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi građani, dame i gospodo narodni poslanici, predsednice Narodne skupštine, uvaženi ministre, kao što znate, Bolonjska deklaracija sadrži procedure kojima se omogućava modernizacija sistema obrazovanja i povezuju se studenti i univerziteti iz cele Evrope kako bi se stvorio jedinstven obrazovni prostor. Podrazumeva takođe i usklađenost SPB bodova i opterećenja koja se odnose pre svega na vreme koje je potrebno studentu da položi ispit, zatim metode rada sa studentima, pravila studija, kvalitet i relevantnost nastavnog programa i materijala, praksu, mobilnost studenata, stvaranje radne navike i koncept učenja kroz ceo život. U naš obrazovni sistem, kao što znate, Bolonja je ušla na mala vrata usvajanjem Zakona o visokom obrazovanju iz 2005. godine. Problem nastaje u delimičnoj, proizvoljnoj i nedovoljnoj implementaciji bolonjskog sistema, a godinama i godinama unazad se nismo sa te tačke pomerili. Kvalitetan akademski građanin može jedino proisteći iz kompletnog i kvalitetnog obrazovnog sistema, a polovično implementirana Bolonjska deklaracija nužno vodi do polovičnih rezultata i u tom smislu, što je situacija u Srbiji, kao što sam i pomenuo, godinama ista. Nakon gotovo deset godina, a to i vi znate i nakon ko zna koliko ministara prosvete koji su provejavali u međuvremenu, kakav je na kraju rezultat polovične reforme obrazovanja? Rezultat polovične reforme su mladi sa kartom u ruci u jednom pravcu i željom za kvalitetnijim studiranjem. Rezultat polovične reforme su konstantne studenske borbe za svoja prava i studentski protesti koji se dešavaju skoro svake godine. Rezultat polovične reforme je, na kraju krajeva, produkcija visokoobrazovanih kadrova čija je jedina perspektiva nezaposlenost u Srbiji ili u krajnjoj liniji emigracija. Koliko se pitanju visokog obrazovanja neozbiljno pristupa i u ovoj Vladi i dok ste vi ministar, pokazuje i činjenica da je ovo peti put kako se menja i dopunjuje zakon iz 2005. godine, a mi od 2005. godine do danas nismo videli zaista ništa novo ni u ovom vašem predlogu. Posebno je zabrinjavajuće to što je Vlada Srbije ovakvim predlogom zakona odlučila da štedi i na studentima. Vlada Srbije ovim Predlogom zakona dozvoljava studentima prenošenje ispita, kao što vam je poznato, iz godine u godinu, ali im ukida petu godinu, produženu godinu studiranja na budžetu. Smatramo da je ovo zakonska prevara studenata kojom se studenti stimulišu da prenose ispite kako bi tek na kraju platili cenu svog tempa studiranja. Ukoliko se onemogući produžena godina na budžetu, to će sasvim sigurno izazvati dalje implikacije na štetu svih studenata. Reći ću konkretno i koje. Pod jedan, oni ne mogu da konkurišu, kao što vam je poznato, za beneficiranu cenu u studentskim domovima ukoliko nisu na budžetu. S obzirom na nimalo nisku cenu SPB bodova na većini fakulteta, postoji opasnost da vrlo dobri studenti, pa čak i odlični, odustaju od studiranja, čak i ako imje ostao jedan ili dva ispita do kraja zbog toga što moraju da prisustvuju predavanjima ili vežbama, a nemaju sredstava za život, može doći do toga da odustaju od daljeg studiranja. Bez budžetskih povlastica, pod broj dva, studenti moraju da plaćaju, kao što to znate, školarinu, stan i hranu. Školarina iznosi oko 120.000 dinara prosečno na fakultetima, uzmimo na primer Beogradski univerzitet. To je mesečno 10.000 dinara ako podelite na 12meseci. Stan u najboljem slučaju u Beogradu možete da nađete ne ispod 9.000 dinara. Ako uzmemo da jedan obrok košta najmanje 200 dinara i ako uzmemo tri obroka dnevno, za mesec dana to je oko 18.000 dinara samo na hranu. Prostom računicom dolazimo do toga da je potrebno 37.000 dinara samo za najosnovnije životne potrebe i školarinu. Zato sam hteo da vam postavim kao ministru pitanje da li znate koliko je danas prosečna plata u Srbiji? Ako znate, onda shvatate da mnogi i zaposleni, a takvih je sve manje u poslednje dve godine, ne mogu da žive studentski život ovakav kakvim ste ga vi zamislili danas u Srbiji. Uvažene kolege narodni poslanici, da li mislite da država ovim Predlogom zakona i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, zapravo, da li ćete dozvoliti da država ovim predlogom zakona zavarava studente, da im prvo dozvoljava prenošenje ispita iz godine u godinu, podržavajući, naravno, takvu praksu nepostojanje bilo kakve vrste sankcije, a da im zatim onemogući petu godinu studiranjana budžetu, iako su četvrtu takođe upisali na budžetu? Država, pored toga što je, kao što je to svima danas poznato u Srbiji, poslednji studentski dom sagradila u prošlom veku i pored toga što je gluva na potrebe i zahteve studenata i mladih ljudi u Srbiji, takođe kroz ministarstvo, koje vi, gospodine Verbiću, vodite dozvoljava da fakulteti povećavaju školarine, iako ministarstvo ima zakonsku mogućnost da to spreči. Ministarstvo ima mogućnost da dodatno ne opterećuje studente koji dolaze iz već osiromašenih porodica, ali to ne radi. Pitanje je - zbog čega? Verovatno zbog toga što ste i vi poprimili, kao i sve vaše kolege iz Vlade, nešto što se zove zaljubljenost u liberalni koncept, pa čak i kada je obrazovanje u pitanju, koncept u kome je onaj koji nema novca ne može dostojanstveno da živi, a onda zašto bi neki mlad čovek uopšte imao priliku da studira. Pravite na osnovu ovog primera društvo gde jedino vi iz vlasti imate nadu, a građani i mladi ljudi vam žive u beznađu. Umesto što država štedi na studentima, država Srbija mora bez ikakvog odlaganja da promeni pristup problemu visokog obrazovanja tako što će student da postane cilj, a ne sredstvo, tako što će student da postane svrha zakona, a ne neko preko koga ćete da ućarite neki dinar preko njihovih leđa. Pozivamo Vladu Srbije da do kraja i bez kompromisa sprovede reformu visoko-obrazovnog sistema. Mladi i obrazovani ljudi moraju da čine kičmu našeg društva, a ne da budu tretirani tako da se snalaze gotovo u siromaštvu i da se dovijaju na razne načine kako da prežive, jedu ili nađu mesto za spavanje. Na kraju, mladi ljudi ne mogu dostojanstveno ni mladost da provedu u ovoj zemlji. Pozivamo Vladu Srbije da poveća budžet za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj, a to prevashodno bio vaš zadatak u ovih 130 dana Vlade i da Vlada Srbije, na čelu sa vama kao sa ministrom, pokaže da vam je stalo do mladih, talentovanih, pametnih ljudi u ovoj zemlji i toga da oni mogu da uče i u normalnim uslovima da se razvijaju, da donose na kraju i zakone kojima će to potvrđivati, a ne zakone kojim će sistemski varati. Za kraj, gospodine Verbiću, 130 dana je prošlo, od kako ste izabrani za ministra i možemo reći da je to vaš prvi semestar. Bićete upamćeni kao ministar za čije Vlade su potresale razne afere, temelje obrazovnog sistema, a posle ovakvog Predloga izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, vi ste ovaj semestar od 130 dana Vlade sasvim sigurno pred javnošću Srbije pali. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanikMilan Korać. Izvolite.
Hvala lepo predsednice što ste mi dali reč. Očekivao sam da ću ranije dobiti reč. Želim, pre nego što ću govoriti o konkretnoj stvari, da kažem da je dobro što je Ministarstvo izašlo sa izmenom i dopunom ovog zakona, obzirom na polemiku koja je bila poslednjih meseci u javnosti, pa je u samoj ovoj Skupštini, o interpretaciji tumačenja ovoga zakona. Ne bih vršio interpretaciju šta zakon rešava, nego bih o konkretnoj stvari govorio, sa kojom se pojedinci susreću u praksi, da mogu ovu diplomu da ovu diplomu da primene u svom životu. Dobio sam jedan predlog, to je u stvari zahtev, jednog studenta koji je završio Filozofski fakultet u Novom Sadu i dobio je diplomu i kaže – diploma filologa srbista – srpska književnost i jezik. Dobio je isto tako i uverenje o masteru. Postavljam pitanje – da li u diplomi i u uverenju o masteru treba da bude istovetan naziv? Ovde se govori – diplomirani filolog srbista – srpska književnost i jezik, a u masteru kaže – master profesor književnosti i jezika srbista. U tumačenju ove diplome u mestu Novi Bečej, gde ova gospođica živi, jednostavni ne može da se zaposli u gimnaziji iz razloga što naziv u diplomi nije istovetan sa nazivom u pravilniku, koji određuje nazive. Sada se postavlja pitanje – da li diploma treba da se izdaje na osnovu pravilnika, kako je to formulisano, ili taj pravilnik treba da bude kasnije usaglašen? Da li fakultet može proizvoljno da određuje nazive ili mora da dobije verifikaciju od ministarstva? Ovde ova gospođica ili gospođica, ona se još u 2013. godini obratila ministarstvu, da ministarstvo razreši pitanje da li je ona kao diplomirani student, koja ima i master, može da predaje u gimnaziji. Ona je od ministarstva dobila odgovor da je Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja vašu inicijativu prosledilo Zavodu za unapređenje obrazovanja i vaspitanja, radi daljeg stručnog mišljenja. Kaže – Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja dostavio je ministarstvu mišljenje broj taj i taj, kojim na osnovu uvida dostavlja dokumentaciju i predlaže dopunu Pravilnika akademskih naziva master profesor književnosti i jezika (srbista) za izvođenje nastave i predmeta srpskog jezika i književnosti. Ministarstvo je saglasno sa mišljenjem Zavoda i isti će biti u obzir prilikom sledeće dopune navedenog pravilnika. O tog vremena prošlo je više od godinu dana, a taj pravilnik nije dopunjen i ona ne može svoje znanje koje je stekla na fakultetu i diplomi da predaje u toj gimnaziji. Pokušao sam u direktnom kontaktu sa ministarstvom već dva meseca da se ovo pitanje reši. Jednostavno, nema nikakvog odgovora na koji će se način rešiti. Mislim da ovakva praksa i ovakav rad nije dozvoljen i to je pitanje odgovornosti da jedno lice koje završi fakultet ne može da koristi svoju diplomu i svoje znanje da radi u praksi, jer joj se osporava da njena diploma nije u skladu sa nazivima koje određuje pravilnik. Koliko treba da prođe vremena još i u ovom ministarstvu da usaglasi, da inovira taj pravilnik sa nazivima koji se primenjuju u diplomi? Vi ste ovde lepo u članu 95, u stručnim, akademskim i naučnim zvanjima rekli lepo, ali niste rekli ko izdaje i kaže – treba master sa naznakom zvanja i u određenoj oblasti. Da li to fakultet i kada određuje? Da li on to proizvoljno određuje ili mora da se drži nekih naziva koji su već utvrđeni? Vi ste ovde u članu novog zakona 105b rekli da ministar donosi rešenje o profesionalnom priznavanju u roku od 90 dana od dana prijema uverenja za priznavanje stručne visokoškolske isprave radi zapošljavanja. Znači, to su strane diplome. Šta ćemo onda da radimo sa našim diplomama koje nisu usaglašene sa ovim pravilnikom? Da li ministarstvo treba u određenom roku to da reši? Vidimo u ovom slučaju da prolaze godine, a da se to pitanje ne rešava. Podneo sam jedan amandman, jer ministar je ovde rekao da mnoge ideje koje su date nisu verovatno u potpunosti sprovedene na onakav način kako se to zamišljalo i da bi trebala ova diskusija u Skupštini da doprinose poboljšanju zakona. Dao sam primedbu, odnosno u jednom amandmanu, da je Ministarstvo u obavezi kada se novi naziv na fakultetu za pojedina znanja uvede, da je u roku od 15 ili 30 dana, da izvrši inovaciju u tome pravilniku. Čuli samo i druge govornike. Nije samo pitanje ovde, sa ovoga fakulteta, nego i drugih fakulteta. Ovo je bilo i na Odboru za obrazovanje. Rečeno je da ima mnogo, mnogo naziva koji se navode u diplomi, a da jednostavno nisu usaglašeni sa ovim pravilnikom. Molio bih ministra da, pre svega, obrati pažnju na to, jer mnogi svršeni studenti ne mogu da se zaposle i da rade zbog toga što postoji ovakva protivrečnost. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani ministre Verbiću, poštovani gosti, običaj je, mislim veoma dobar, da se u ovoj skupštini raspravlja kako o predlozima zakona, o politikama, tako i o primedbama ili nekim sugestijama koje imaju narodni poslanici u odnosu na predloženi zakon. Budući da vi, gospodine Verbiću, ne sledite ovaj običaj, ja vas molim, možda do kraja ove rasprave, da malo učestvujete u raspravi, da razmenimo neka dodatna mišljenja, kako bi smo učinili da ovaj predlog zakona bude, mislim, bolji nego što jeste sada. Ovim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju se, po mom sudu, i tu nema nikakve dileme, popravlja važeći zakonski dokument. Tu nema dileme. Ne znam. Aplauza nema ovde od SNS. Poštovana gospodo, pre svega gospodine Verbiću, usvajanjem ovog predloga zakona ostajemo veoma udaljeni od niza suštinskih izmena koje zahtevaju ozbiljnu reviziju zakona u celosti. Moje očekivanje je bilo da ćemo danas da govorimo o novom zakonu. Pošto ne govorimo o novom, nego o predlozima izmena, usmeravam se ka predlozima izmena. Šta je to dobro ili šta se to bolje reguliše ovim predlogom zakona? Nekoliko stvari, mislim, koje jesu važne, npr. pitanja tehničkog procesa akreditacije, priznavanje stranih diploma, uvođenje novih zvanja i kvalifikacija, dostupnost informacija javnosti. Sve to jeste dobro i to mi podržavamo. Vidim da i vi odobravate. Znači, u redu je. Pohvala jedna godi, nema dileme, ali imamo problem. Problem je što se ovim predlogom zakona, opet po mom sudu, gospodine Verbiću, ne nude efikasna, sprovodljiva i proverljiva rešenja za otklanjanje najvećih problema u sistemu visokog obrazovanja. Samo ću da vam nabrojim koji su to najveći problemi, a onda ću da se usmerim malo konkretnije i ka ovom predlogu izmena zakona. Zloupotreba autonomije univerziteta je jedan od najvećih problema visokog obrazovanja danas. Druga stvar, korupcija na univerzitetima u sprezi sa nekim institucijama države. Potom, kao što je i gospodin Živković ovde rekao, pominjali su i drugi narodni poslanici, zastareli nastavni planovi i programi, inertnost univerzitetskih nastavnika. Mislim da smo mi jedna od retkih država u kojima univerzitetski nastavnici predstavljaju najveću kočnicu i najveću prepreku u promenama. To mora ovde da se menja. Imamoslabu naučnu i stručnu kompetentnost kadrova, čast nekim izuzecima. Mislim da postoji nedovoljna participacija studenata. Na tome, takođe, treba da se radi. Gospodine Verbiću, vi kažete da pripremate novi predlog zakona o visokom obrazovanju, koji će biti gotov do kraja 2015. godine. Pretpostavljam da nam poručujete da će tajpredlog zakona biti odgovor na ova najveća pitanja i probleme u sistemu visokog obrazovanja. Pre te 2015. godine, ima vremena da prođe do kraja 2015. godine, imam dva pitanja, gospodine Verbiću, za vas. Prvo pitanje, kada je formirana Vlada pre nekoliko meseci, vi ste najavljeni kao ministar koji već ima pripremljen precizan plan, predloge politika, zakonske predloge itd, ali sada čujemo da to nije tako. Mene interesuje odgovor na sledeće pitanje – ko je tu koga, gospodine Verbiću, prevario? Da li ste vi prevarili gospodina Vučića ilije gospodin Vučić prevario građane Srbije kada im je to rekao? Molim vas da mi odmah odgovorite na to pitanje. Drugo pitanje, početkom juna ste, gospodine Verbiću, za dnevne novine „Politika“ izjavili da u našim zakonima nije jasno navedeno u kojim slučajevima se nešto smatra plagijatom. Recimo da je to tačno. Ako je to tačno, onda mene interesuje odgovor na sledeće pitanje – kako to da u Predlogu zakona o izmenama Zakona o visokom obrazovanju niste obezbedili mesto za princip akademske čestitosti, kojim bi se u određenoj meri nadomestio onaj izostanak tih pravila i procedura o kojima ste sami govorili? Gospodine Verbiću, podneli smo amandman i u amandman smo stavili da puno poštovanje principa i načela akademske čestitosti mora biti uvedeno ovim Predlogom izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Juče na Odboru sam vam rekao - ako prihvatite ovaj amandman, mi ćemo da glasamo za ovaj Predlog zakona o visokom obrazovanju. Ako ne, tražićemo hitno vašu ostavku sa mesta ministra. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, saradnici ministra, dame i gospodo narodni poslanici, uvek je u centru pažnje donošenje ili izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, jer je ovo veoma značajno pitanje za našu društvenu zajednicu. Ovaj zakon je donet 2005. godine i kao što znamo, on se menjao i dopunjavao 2008, 2010, 2012. i 2013. godine. Ove izmene i dopune koje danas imamo na dnevnom redu ne rešavaju sve probleme u oblasti visokog obrazovanja, ali je sasvim tačno da su ovim izmenama učinjeni značajni pomaci u pravcu poboljšanja legislative i regulative u oblasti visokog obrazovanja. Uostalom, nikada se nije ni dogodilo da jednim zakonom, jednim rešenjem dostignemo idealnu varijantu ili idealan zakon. Znači, nemoguće je doneti, za to vreme, apsolutno dobar i toliko sveobuhvatan zakon koji će sam po sebi rešiti sve probleme u jednoj oblasti. To je utopija i to nije moguće. Reforma o kojoj govorimo ide postepeno. To je jedan kontinuirani proces i tako ga treba shvatiti. Ono što je urađeno u ovoj oblasti visokog obrazovanja je od velikog značaja počev od 2005. godine. Vi ste tu na čelu ministarstva da zajedno sa vašim saradnicima, ali i zajedno sa nama, da nastavimo jedan takav proces. Zakon je donet 2005. godine, a posle pristupanja Bolonjskoj deklaraciji. Bolonja pretpostavlja funkcionisanje jedinstvenog evropskog prostora u kome imamo zajednički okvir za uporedivost kvalifikacija i diploma, uvođenje evropskog sistema prenosivih bodova, uvođenje evropskih standarda za obezbeđivanje kvaliteta visokog obrazovanja, protoko studenata i nastavnika u okviru integrisanog evropskog prostora u visokom obrazovanju, kao i pojednostavljeni način nostrifikovanja, odnosno priznavanja diploma. Dakle to za nas treba da bude cilj. Naravno, donošenjem zakona još 2005. godine samo je započet jedan takav posao koji ni dan danas nije završen. Čini se da posle devet godina ima puno problema u visokom obrazovanju. Bolonjski proces nije u potpunosti zaživeo i tu ima čak i određenih improvizacija. Postoje otpori u primeni Bolonje koja traži veću posvećenost i prisutnost i nastavnika i studenata u nastavnom procesu. Zapravo, zbog toga što ne postoji ujednačen pristup u onome što je primena Bolonje na fakultetima, imamo i različite probleme. Iz tih razloga imamo da i dan danas se ono što je uslov za upis naredne godine, a to je 60 bodova, ne ostvaruje, pa onda donosimo kroz izmene i dopune. To smo radili i 2008, 2010. i 2012. godine, da pomeramo tu granicu naniže i na takav način zapravo kočimo ono što bi trebalo da bude standard, ono što bi trebalo da bude pravilo i što je uslov za jedan brži i kvalitetniji napredak dalje. Zapravo, kroz ovo treba pogledati kako funkcioniše ono što je unutar univerziteta, a to je izvođenje nastave, kakvi su udžbenici, koliko su studijski programi prilagođeni savremenim tokovima, itd. Ali, sva ta pitanja nisu predmet ovog zakona, jer mi imamo autonomiju univerziteta i time zakon ne može da se bavi. Ostaje i na univerzitetima i na njihovim zajednicama i asocijacijama, ali naravno i kroz zakon, kroz regulisanje određenih članova da to tako bude, da u toj autonomiji postoje određene obaveze koje su obavezujuće. Autonomija ne može da bude apsolutna izolovanost, nezavisnost, odvojenost od društva i pravo na uređivanje celokupnog tog sistema, onako kako ko to shvata po nekom svom slobodnom uverenju. Autonomija podrazumeva pravo na autonomno uređivanje i činjenje po važnim pitanjima iz oblasti obrazovanja i vaspitanja, odnosno po pitanjima visokog obrazovanja u skladu sa zakonom, sa Ustavom i sa drugim važećim aktima i dokumentima unutar našeg sistema obrazovanja, ali i u okviru jedinstvenog evropskog prostora. Nekoliko značajnih pitanja ovim zakonom se svakako bolje uređuju određene oblasti. To pitanje je bilo aktuelno još u vreme prošle vlade, za vreme ministra Žarka Obradovića. To je pitanje priznavanja diploma, odnosno kvalifikacija. U tom smislu i u tom pravcu i za rešavanje tog problema preduzeti su određeni koraci u saradnji sa Ministarstvom prosvete i sa tadašnjim ministrom Obradovićem, kao što je i sada učinjeno. Mislim da je 25. jula 2014. godine bilo organizovano ovde jedno javno slušanje u organizaciji našeg matičnog Odbora za obrazovanje, za prosvetu, kao i tada, 7. marta 2013. godine, na temu „Nostrifikacija diploma“. Tada je napravljen koncept da Ministarstvo preko posebne organizacione jedinice utvrđuje vrstu stečene kvalifikacije radi daljeg zapošljavanja, a da obrazovne institucije visokog obrazovanja utvrđuju nivo ostvarenog znanja. Iz toga, naravno, iz te rasprave, iz tog javnog slušanja, iz kasnijih rasprava, kao i iz javnog slušanja koje smo imali 25. jula, proizašlo je ovo što imamo danas u Predlogu zakona, a to da je priznavanje diplome u dva dela i to je profesionalno priznavanje, za koje je zaduženo Ministarstvo prosvete preko svoje organizacione jedinice i akademsko priznavanje prvo u svrhu zapošljavanja, a akademsko priznavanje u svrhu daljeg obrazovanja, naravno, sve ovo po prethodno izvršenom vrednovanju stranih studijskih programa. Kada govorimo o pitanju priznavanja diploma, naravno da su se time bavili i drugi subjekti i civilni sektor se bavio tim pitanjem. Zanimljiva su određena zapažanja koja su proistekla iz takvog jednog istraživanja i sagledavanja, a to je npr. da Univerzitet u Novom Sadu na jednostavniji i brži način nego u Beogradu pristupa procesu nostrifikacije, odnosno priznavanja diploma. Ali, ne postoje jasni i obavezujući kriterijumi kao ni standardizacija procesa, što nije garancija ako je to danas tako, da će to i sutra i prekosutra biti tako. Preko Fonda za mlade talente za poslednje tri studijske godine u Evropu na druge univerzitete su otišla 983 studenta, a da je iz budžeta za tu potrebu izdvojeno oko sedam miliona evra i da posle ovoga treba očekivati jedan pozitivan efekat kroz vraćanje tih mladih ljudi, sada stručnih. Međutim, imamo problem priznavanja diploma, odnosno nostrifikacije, i da praktično pri ovakvoj praksi koju smo imali do sada, mi imamo da su ta sredstva bačena. Na neki način može se tako reći. Ceo proces nostrifikovanja, odnosno priznavanja je bio neizvestan, bio je skup, što je veoma važno istaći i glavna prepreka za dalji razvoj zemlje, uz naplatu znanja koje treba ovde da se vrati i kočenja tih mladih ljudi koji treba da ovde zauzmu svoje mesto. Naravno da ovim izmenama i dopunama se nadam da ćemo učiniti jedan pozitivan korak u tom pravcu da to ide mnogo brže, mnogo bolje, mnogo izvesnije, da to mlade ljude manje košta i da od toga imamo koristi. Naš cilj je da se u potpunosti integrišemo u jedinstveni evropski prostor visokog obrazovanja i u tom smislu je veoma važno pitanje akreditacije. To podrazumeva uvođenje evropskih standarda za obezbeđivanje kvaliteta u visokom obrazovanju. Čini se da u dosadašnjem načinu akreditacije je bilo određenih manjkavosti koje su za posledicu imale to da se izvršila uvećana produkcija kadrova sa diskutabilnim nivoom znanja, što nas udaljava od svega što pretpostavlja integrisani evropski prostor visokog obrazovanja. Dakle, postavlja se pitanje, ako nemamo odgovarajući nivo u onome što su stečena znanja, u onome što pretpostavlja dostignuti nivo znanja, kome to služi i čemu to zapravo služi? Naravno, ne treba imati iluziju da ovim izmenama i dopunama smo rešili sva ova sporna pitanja o kojima su kolege poslanici danas ovde govorili i naravno neka od pitanja koje sam ja u svom izlaganju izneo. U svakom slučaju, ove izmene i dopune treba pohvaliti i posmatrati ih kao nastavak onoga što je učinjeno u prethodnom periodu u cilju poboljšanja zakonske regulative i u cilju približavanja standardima i svemu onome što podrazumeva integrisani evropski prostor, jer mi to moramo, hteli ne hteli, da upodobimo i da nam to bude konačan cilj. Gospodine ministre, vi ste rekli u svom uvodnom izlaganju da Komisija koja je radila u pripremi ovog zakona praktično je sa mnogim još pitanjima koja tek treba razraditi. Ne Komisija sama za sebe, ali u komunikacija sa najširom stručnom javnošću, sa mnogim drugim subjektima, sa drugim stručnim ogranima i da zapravo kroz jednu takvu aktivnost nastavimo jedan kontinuirani proces ka poboljšanju zakonske regulative i ka onome što je drugačija praksa na univerzitetima. Još jedanput bih pomenuo da je veoma značajno da se izvrši i unutrašnja reforma univerziteta i da princip otvorenosti koji je ovde postavljen što podrazumeva i to da univerziteti nisu zatvoreni sa nevidljivom zavesom i da tamo mogu da rade kako hoće i po nekom svom uverenju, već i da duguju određene račune, da tako kažem, koje moraju da ispostave javnosti i građanima i da je potrebno zapravo, naročito kada se pominje Bolonja, da univerzitet doživi konačno jednu unutrašnju reformu i da se principi Bolonje na drugačiji način primene uz veće učešće i angažovanost nastavnika i studenata i da što manje improvizacija u svemu tome bude. Naravno da su tu mnoga polja i pitanja otvorena i da zaista ima puno problema i da u narednom periodu moramo mnogo da radimo na tome. Ali, to nije samo problem Ministarstva prosvete, ove Narodne skupštine koja će doneti neki zakon koji vi predložite uz poboljšanje i amandmane itd. Potrebno je da i u drugim segmentima i drugim oblastima što ne može zakonom da se reši da to preuzmu na sebe ljudi koji su zaduženi za visoko obrazovanja, a to su pre svega profesori i nastavno osoblje i njihovi saradnici i studenti. U celini uzev, za ovovreme i ovaj trenutak možemo ipak biti zadovoljni zato što je preskočena još jedna stepenica, učinjen još jedan korak napred i to je bila i vaša uloga i vaš zadatak koji ste uspešno izvršili i SPS, zapravo poslanički klub naše partije će svakako podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Stojadinović. Samo da obavestim poslanike da nismo više u direktnom televizijskom prenosu zbog obaveza da RTS na drugom programu prenosi sportska takmičenja. Mislim da je u pitanju odbojka. Izvolite. Imate tri minuta i 50 sekundi.
Hvala vam. Poštovana gospođo Gojković, uvaženi ministre Verbić, sa redukovanim timom saradnika, vidite kako je teško ovde ceo dan raditi u Skupštini, koleginice i kolege narodni poslanici, iskoristiću ovo malo vremena da ukažem na još neke stvari. Kada sam govorio o komisiji za akreditaciju i ugrožavanju autonomije ili nadležnosti, svi su se u diskusijama uhvatili za finansije. Nisu samo u pitanju finansije. Druga još važnija komponenta nezavisnosti je način odlučivanja. Naime, kada komisija odbije neku ustanovu i ona se žali, to ide Nacionalnom savetu i Nacionalni savet može da prihvati. Obično je to bio problem. Najviše problema ima sa fakultetima i univerzitetima gde je Nacionalni savet korigovao odluku. Zato je dobro da se kao u pravosuđu ta odluka vrati komisiji i da odluka komisije bude konačna. To je prva stvar. Drugo, oko strukovnih studija. Ja sam od uvaženog kolege Stojimirovića čuo spisak, ali ne čuh tu ni da postoji Francuska, ni Velika Britanija, niti mnoge važne zemlje. Kao što sam rekao, strukovne studije su uvedene samo u par najvećih i najrazvijenijih članica EU. Naravno, i sve ove nove baltičke zemlje, Bugarska, Rumunija, jure i trče da se i one priključe i da uhvate taj voz. Znači, to nije argument. A još manje je argument kada se pozivamo na susede, i to susede tipa Makedonije i Crne Gore. Zašto ne navedoste Hrvatsku, Sloveniju? Znači, ipak su to dvostruki aršini i obrazloženja. Na kraju uvek piše – troškovi nekog rešenja. Strukovne studije donose troškove. Recimo, viša poslovna škola će raspisati konkurs i za master strukovne studije. Oni upisuju dve i po hiljade redovnih studenata, znači, akademske studije, i upisaće još hiljadu na ove druge. Nešto ćete finansirati vi, nešto pojedinci. Računao sam – enormna zarada, milion i po evra po cenama koje imaju a koštaće i Ministarstvo. To je što se tiče strukovnih studija. Još nešto bih rekao oko ovih diploma i prepoznavanja. Razgovarao sam sa inspektorima. Naravno, neću reći ime inspektora. U pitanju je Nišavski okrug, Pirot, Leskovac. Kako inspektori tretiraju diplome? Tretiraju diplome samo na osnovu bodova iliti kredita, što je za našu javnost jasnije. Znači, 240 bodova master akademskih studija ili specijalističkih strukovnih je za njih potpuno identično. Prema tome, ne samo da će koštati i državu i pojedince strukovne studije, nego će tu biti i drugih problema. Šta može da se desi? Poslodavac, privatni poslodavac…
Zahvaljujem. Potrošili ste vreme.
Molim vas, samo jednu rečenicu.
Izvolite.
Privatni poslodavac će birati po kvalitetu, ali može se desiti, znajući kakva je situacija kod nas, da u državnoj upravi se prima lošiji kandidat sa strukovnim od boljeg kandidata sa akademskih studija.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milena Bićanin. Izvolite. Izvinjavam se, vi ste se menjali. Znači, ide po redu Milena Bićanin, Dejan Nikolić pa Ivana Dinić. Izvolite.
Izgleda da se malo ovaj red poremetio, pa zato sada svi po malo čekamo. Iako smo se umorili, tema je od izuzetnog značaja za ovo društvo i ovaj narod i mislim da bismo mogli da imamo još malo koncentracije i da do kraja završimo ovu diskusiju. Gospodine ministre Verbiću, mislim da ste seli na jednu jako važnu fotelju. Meni je žao što naše društvo još uvek ne prepoznaje značaj obrazovanja, iako deklarativno veoma lako pričamo o tome da je obrazovanje važno, navedemo par argumenata zašto je to važno i mislimo da smo sve što bi trebalo u vezi sa tim da kažemo završili. Mislim da vodite resor koji je u srećnim zemljama napravio veoma uspešna društva, napravio društvo obrazovanja, a ja bih dodala i države blagostanja. Da li ćemo mi i kada doći do društva obrazovanja i do države blagostanja nisam spremna u ovom trenutku da licitiram, mislim da nema ni potrebe, ali prosto, mislim da smo obavezni da svi činimo jedan organizovan, svrsishodan, plemenit i veoma odgovoran napor da ovu državu učinimo daleko srećnijom i perspektivnijom, a obrazovanje je jedan od najboljih načina da se do toga dođe. Verujem da srpsko društvo još uvek nije izgubilo poverenje u obrazovanje i o tome svedoči zaista muka porodica širom naše zemlje koji u teškim uslovima izdvajaju novac ne bili školovala svoju decu sa nadom da će im obezbediti bolji život i ta nada je svakako na neki način izvesna, ali koliko god da se ne gubi nada u značaj obrazovanja, mislim da je vera u kvalitet obrazovanja poljuljana odavno. S toga mislim da kao i prethodnim ministrima u mnogim vladama iza ove, kao i onome što će doći, ni vama neće biti lako, a koliko će vam zbilja biti, koliko će vaš rad biti efikasan zavisi naravno i od onoga o čemu mi danas, odnosno od kvaliteta diskusije i svih stremljenja da učinimo te ozbiljne napore. Meni se nekako čini za ovo kratko vreme koliko sam poslanik u parlamentu da mi najčešće vodimo bitku sa samim sobom, da i rešenja koja su solidna u trenutku možda su ona jedina objektivno moguća, veoma lako ih negiramo, ne shvatajući da zaista nema drugih krivaca za sve ono što se dešava osim nas samih. Znači, nebitno je uopšte da li pripadamo opoziciji, poziciji, mi smo građani ove zemlje i mi zaista valjda delimo te sve iste sudbine, prema tome, uvek smo mi jedini i odgovorni, krivi, jer zaista sve je u ljudskoj volji i ljudskoj odluci. Svaki predlog rešenja koji je predočen u ovom nacrtu zakona ima naravno svojih, da kažem, dobrih strana u većem procentu, ima onih o kojima možemo i dalje da razmišljamo, da diskutujemo itd, ali ono što je najvažnije od svega to je da se svi zajedno založimo za kvalitet realizacije tih zakonskih rešenja koja su ovom trenutku, ja ću vrlo blagonaklono reći, veoma optimalna. Prema tome, ako govorimo o neophodnosti da sistem visokog obrazovanja bude otvoren, dostupan javnosti, pa sad u različitim sferama njegovog funkcionisanja, naravno da tome se ne može protivurečeti, ali da li će se do zaista dogoditi. Mi unazad, od kada je Bolonja usvojena, od 2005. godine govorimo stalno o istom. Sada se zaista pitam zašto? Ko je kome branio, ko je nama branio da budemo i da imamo takav sistem i 2005. godine? Da li smo onda tvrdili da sistem ne treba da bude otvoren, da ne treba da bude dostupan, da ne treba da bude kvalitetan? To nikada nije tvrđeno, ali nikada niko nije uložio dovoljno ozbiljnih napora da se to zaista i dogodi. Onda smo došli i do 2014. godine i naravno sa naznakom da će se ovaj zakon promeniti ponovo 2015. godine. Lično i kao poslanik SDPS zaista nisam protiv ničemu što vodi nekom uspehu, ali bojim se da nam mnogo vremena odlazi na dogovore, na razmišljanja, na razne sugestije, na razne predloge, bez toga da se u trenutku kada definišemo problem čvrsto uhvatimo i rešavamo taj problem. Ako imamo problem korupcije, pričali smo i mislim da se svi mi koji danas govorimo prilično slažemo u mnogo tome što smo rekli, ako imamo problem korupcije, zašto taj problem nije rešavan? U visokom obrazovanju, profesor Pavićević je malopre govorio o tome, mislim da je jako pozvan, obzirom da je profesor na visokoškolskoj ustanovi. Znate, za svakog učitelja koji je nešto uradio vrlo brzo se pojavio na naslovnim stranama bilo kog tabloida. Zašto smo ovde nedodirljivi? Kakvu poruku šaljemo? Zašto su nam drveća i bandere po ulicama pune reklama o bubicama koje se prodaju da bi se lakše položili ispiti? Neko je tim mladim ljudima tu poruku morao da pošalje. Poslali smo mi, mi odrasli koji na različite načine radimo u nekom sistemu obrazovanja ili ne reagujemo, a mislim da smo svi podjednako odgovorni. Zato ni jedno od predloženih rešenja, koliko god mu tražili mana ili ga hvalili, neće biti dobro ukoliko ne bude oživotvoreno u sistemu i ukoliko se ne budemo starali o kvalitetu izvršenja svih članova zakona koji se tu pojavljuju. Uvodi se jedinstven informacioni sistem. Ministre, pretpostavljam, bez obzira što se samo četiri meseca ministra, da znate da se u sistemu osnovnog obrazovanja takođe davno probalo sa uvođenjem jedinstvenog informacionog sistema. Išli smo na seminare, potrošili veliko vreme, potrošio se ozbiljan novac. Da li od 2013. godine imamo da je to jedna odredba zakona i šta se dešava, da li funkcioniše? Ne funkcioniše. Zato vam kažem, rešenja mogu biti dobra, ali mora se insistirati na njihovoj realizaciji. Ako pričamo o neophodnosti da ustanove visokoškolske moraju da budu, mora da se provera kvalitet njihovog rada, zaista lično ne vidim razlog zašto se to ne bi dešavalo u određenim vremenskim intervalima. Opet paralela sa nižim sistemima obrazovanja, gde se tačno zna da vi na tri godine dolazite u ekstremnu evaluaciju. Zašto ovde ne može, zašto dozvoljavamo da prođe vreme, da se napravi šteta, da nam neka novina ili neki novinar otkrije šta se dešava? Ako dođemo do tog trenutka šteta je već počinjena i onda možemo samo da se davimo u onom kalu koje smo oko sebe stvorili, da budemo nezadovoljni i da stalno stičemo utisak kako smo jedno nefunkcionalno društvo s jedne strane. S druge strane, hvaleći se sa brojnim mladim uspešnim ljudima koji ostvaruju silne divne rezultate po svetu, o mnogim mladim stručnjacima koji su takođe u tom svetu uspešni, a mislim da su otišli između ostalog i zato što osećaju da tamo jedan sistem, kako god ga mi procenjivali sa stanovišta humanosti itd, taj sistem funkcioniše, znaju se pravila. Nama nedostaje insistiranje, dovoljno insistiranje na pravilima. Nemojte stalno – nepotizam, nemojte da prijave o radu profesora završavaju u fiokama. Mi svi znamo da se to dešava. Kakvu smo poruku poslali profesoru koji je vredan i odgovoran? Kakvu smo poruku poslali studentu, kakvu roditelju, kakvu društvenoj zajednici, kakvu javnosti? Tu mi padamo. Zbog toga najviše pričam o tome da je neophodno insistirati na poštovanju članova, na pravilima koje smo sami ustanovili. Bez toga rezultata nema o bilo kom zakonu da pričamo, na bilo kom nivou obrazovanja. Sigurna sam da vi to apsolutno dobro razumete i da je to verovatno i vaše iskustvo za ova četiri meseca. Ono što je takođe jako značajno to je naravno verifikacija diploma koje se donose iz inostranstva. Znam naravno da su mnogi studenti veoma ambiciozni mladi ljudi, veoma kvalitetni ljudi, vrativši se u zemlju doživeli veliko razočarenje, jer ovde niko nije znao da pročita šta su oni, vraćajući na daleko manje nivoe obrazovanja. Čak sam spremna da razmišljam i ovako, u potpuno savršenim uslovima, taman da se svih 250 poslanika u ovom trenutku usaglasi i kaže – zakon je fantastičan, sve je divno, sutra da vam se vrati 3.000 studenata iz inostranstva, odnosno svršenih mladih ljudi mi ne bismo znali šta ćemo. Potrebno je vreme, potrebni su zaista veoma angažovani ljudi koji će raditi na poslovima nostrifikacije i ono što je početak i kraj svega, potrebno je jedno uspešno društvo, jedna razvijena ekonomija koja će moći da apsorbuje, koja će moći da prepozna znanje i veštine tih mladih ljudi. Tek kad takve društvene uslove napravimo tada ćemo i moći da ostvarimo dobrobit od povratka onih kojima se nadamo, koje očekujemo, ali koji kada dođu, ne znamo baš tačno šta sa njima. Pokolebamo ih i vratimo ih u taj svet da bismo se opet nekako hvalili kako ima naših koji su jako uspešni. Ta zamka mora da se prevaziđe što pre, jer priča o odlivu mozgova neće prestati. Takođe sam lično zadovoljna tom vrstom odluke da univerziteti pokažu više otvorenosti prema načinima finansiranja, prema načinu na koji se struktuiraju troškovi učeničkih, odnosno studentskih stipendija. Mislim da studenti zaista moraju vrlo jasno kao i njihove porodice biti upoznati sa time šta je trošak koji oni prave kada su samofinansirajući studenti. Mislim da to može na jedan ozbiljniji način da obaveže i fakultete na jedno pažljivije korišćenje novca koji će zaista ići prema onome kome je u suštini sva ova naša cela debata i ceo sistem namenjen, a to su pre svega studenti. Samo još jednu rečenicu. Sa velikim zadovoljstvom podržavam program Horizont 2020. u nadi da će ove promene zakona sistema obrazovanja dobiti jedan dobar nastavak kroz učešće istraživača u tom projektu.
Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, lično smo malopre polemisali na tu temu, ne vidim nikakav problem u tome da opozicija citira ekspoze, to je naš posao. Naš je posao da ukazujemo na doslednost sprovođenja politike. Vi ste, gospodine Verbiću u tom ekspozeu najavljeni kao ministar ili tada kao kandidat sa velikim revolucionarnim planom, sa velikim idejama. Neko je malopre rekao da je danas 130. dan ove Vlade i vašeg ministrovanja. Mi plan i ideje za 130 dana videli nismo. O tome danas ništa nismo ni čuli, jer verujem da ovaj zakon nije to. Nije vaš posao samo da organizujete malu maturu i da podelite knjige. Vaša je obaveza da obrazovanju u Vladi Aleksandra Vučića obezbedite mnogo bolji status. Da premijera odagnate od opštih mesta i demagogije. Da obrazovanje u punom smislu te reči dovedete na dnevni red, da obezbedite veću podršku u budžetu. Pokrenete zaista dubinske reforme obrazovanja i tako napravite makar pretpostavku dugoročnog razvoja našeg društva. Sve ostalo je tumaranje, bežanje od obaveza, kao kada dete rukom prekrije oči i ne vidite njega, ne vidite da postoje problemi. Primeri su brojni u Evropi i svetu. Zemlje koje su recimo šezdesetih godina bile na listi najrazvijenijih ekonomskih zemalja, a onda godine i godine enormnog ulaganja u obrazovanje i one su danas vrlo stabilne i vrlo jake ekonomske zemlje. Primeri su od Azije, mislim na četiri azijska tigra, pa sve do postkomunističkih zemalja Evrope gde je recimo Poljska koja je imala slične probleme kao i Srbija. U četvrtoj godini kada su reforme u Poljskoj počele učenici su na PISA testiranju u prvih pet, na listi prvih pet najpismenijih učenika Evrope. Recept postoji, oproban je mnogo puta, proveren je. Ono što u vama ja ne vidim jeste snagu da taj recept počnemo da primenjujemo u Srbiji. Osnovni tekst Zakona o visokom obrazovanju je pisan 2005. godine a od tada se mnogo toga promenilo. Mnogo puta smo i menjali zakon. Uglavnom mislim da su to bili besmisleni kompromisi koji su doveli do toga da mi danas i ne znamo kakva je osnovna intencija ovog zakona. Tada kada je donošen 2005. godine obećano je da će Vlada doneti i zakon o finansiranju visokog obrazovanja. Verovatno to neko može i da potvrdi. Naravno da zakon nije donesen. Danas se visoko obrazovanje finansira po jednoj vrlo anahronoj uredbi koja je neefikasna, zastarela, koja se čak i ne primenjuje u punoj meri. Zato je naš stav bio da ne idemo u ponovno krpljenje i popravljanje zakona, već da pristupimo pisanju novog zakona o visokom obrazovanju. To je čak bio i stav KONUS-a, to je bio stav i stručne javnosti, a vi ste se o taj zahtev oglušili. Član 2, a po meni jedan od najkontroverznijih članova i član koji može da napravi, po meni, možda i najdalekosežnije posledice u visokom obrazovanju, to je što menjate način finansiranja Komisije za akreditaciju i proveru kvaliteta i prebacujete na budžet. Nisam zadovoljan vašim odgovorom. Ugrozili ste poziciju komisije u evropskoj asocijaciji. Dakle, ukoliko se desi da naša komisija bude izbačena iz evropske asocijacije, dakle, za to će biti kriv ovaj član, ovaj zakon i vi gospodine Verbiću. To po meni ministre otvara sumnju zašto Vlada želi da kontroliše Komisiju za akreditaciju i proveru kvaliteta, naročito danas u svetu svih ovih afera kada vi treba da rešavate problem, da odvojite fakultete od kvazifakulteta, doktorske studije od kvazidoktorskih studija. Kada treba da povećavate nezavisnost komisije vi je gurate u naručje Vlade. To nisu evropske intencije, intencije evropskih standarda. Otvarate sumnju, ne rešavate problem. Sledeća primedba jesu master studije. Tačno je da ste dali neki odgovor, iskreno nisam zadovoljan. Gospođica Jerkov je to vrlo dobro objasnila. One postoje u Evropi u zemljama sa razvijenom industrijom. Tamo gde su škole povezane sa velikim kompanijama, oni predaju na fakultetima i školama. Učenici potpisuju ugovore dok su na studijama ili u srednjoj školi. To su zemlje sa razvijenom industrijom, obrazovanjem, zdravstvom. Predsednik Nacionalnog saveta visokog obrazovanja je taj član stavio u kontekst Nacionalnog okvirnog plana. Šta se dešava sa Nacionalnim okvirnim planom? Šta se dešava sa NOK-om? Da pojasnim, to je usklađivanje obrazovanih profila sa potrebama tržišta. NOK po kome mi funkcionišemo iz 1988. godine sa nekim promenama devedesetih godina, pravljen za Jugoslaviju, za industrijsku zemlju sa 20 miliona ljudi. Kakve su posledice? Šest godina nismo uspeli da usvojimo novi NOK. Ne aboliram nikoga i nijednu Vladu, posledice su ogromne. Danas naš obrazovni sistem proizvodi nezaposlenost. Naš obrazovni sistem je generator nezaposlenosti, 300.000 mladih ljudi do 30 godina danas nema posao. Mi proizvodimo, odnosno obrazujemo mlade ljude za 136 profila koji na tržištu ne postoje. Nisu deficitarni, oni ne postoje u šifarniku zanimanja. Novo vreme iznova i iznova donosi nove generacije. Nove generacije traže brze promene, a mi smo i dalje zaglavljeni u strančarenju i političarenju. Generacije mladih ljudi trpe. Nije ni čudo što se danas mladim ljudima gadi politika. Šta dobijaju? Obrazovanje koje ih priprema za biro rad, a ne za posao. Vladu koja razume problem, ali ne razume suštinu problema mladog nezaposlenog čoveka. Gospodine Verbiću, pred nama je zid i vi znate da nemate ključ, jer vrata ne postoje. Možete da pokrenete kompletnu reformu obrazovnog sistema, da napravimo vrata i nađemo izlaz ili da probamo glavom da napravimo rupu. Suviše puta smo u istoriji lupali glavom o zid da bih danas pomislio da je to rešenje. Vaš posao je danas veliki. Morate da pokrenete sveobuhvatnu reformu obrazovnog sistema, obezbedite bolje finansiranje u budžetu, otvorite pitanje i za taj sizifovski posao i od DS ćete dobiti podršku. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Reč ima narodna poslanica Ivana Dinić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo kolege narodni poslanici i poslanice, uvaženi gosti, kao mlada osoba želim da uzmem učešće u današnjoj raspravi povodom ovog zakona koji se odnosi na sam proces visokog obrazovanja. Naime, ovaj zakon će imati direktan uticaj na studentsku populaciju i to kako na studente nižih godina, tako i na studente završnih godina. Dobro je što se još za godinu dana produžava rok u kome studenti koji su započeli studije po starom nastavnom programu i planu mogu da dovrše svoje studije u narednih godinu dana, a ne da ostanu bez diploma. Dobro je rešenje takođe i to što se smanjuje broj bodova za upis u poslednju godinu studija na 37 bodova. Usvajanjem izmena i dopuna zakona otklanjaju se aktuelni problemi studenata vezanih za gubitak statusa studenta i uslova za upis u narednu godinu. Naime, određuju se rokovi u kojima bi studenti upisani na osnovne i magistarske studije mogli završiti ove studije po starom nastavnom planu i programu. Time se postiže veća efikasnost sistema u oblasti visokog obrazovanja i dodatno se pruža šansa onima koji nisu baš redovno davali ispite. Takođe, velike beneficije i prednosti bolonjskog procesa, koji mladi ljudi danas koriste, u odnosu na stari nastavni plan i program, po kojem je većina nas kolega završila fakultet, su uvođenje evropskog sistema prenosa bodova, uvođenje evropskih standarda za obezbeđenje kvaliteta visokog obrazovanja uz očuvanje svih specifičnosti kako nacionalnih, tako kulturnih i jezičkih, uporedivost diploma i kvalifikacija, pojednostavljenje postupka priznavanja diploma i mnoge druge. Naravno, put integracija sa zemljama članicama EU kojim se kreće naša država otvorio je i oslobodio puno prostora za usklađivanje principa na kojima se zasniva sistem visokog obrazovanja u Republici Srbiji sa evropskim prostorom visokog obrazovanja. Primenjujući Zakon o visokom obrazovanju iz 2005. godine, sa izmenama iz 2008, 2010, 2012. i 2013. godine, uvideli smo da postoji niz problema kako u transparentnosti rada visokoškolskih institucija i dobijanja dozvola za rad i akreditacije istih, tako i u priznavanju stranih visokoškolskih isprava, uspostavljanja jedinstvenog informatičkog sistema, nemogućnosti za upis stranih studenata iz zemalja EU na visokoškolske ustanove u statusu studenta koji se finansira iz budžeta Republike Srbije od dana pristupanja naše države EU, u opasnosti i riziku od korupcije u vođenju mogućnosti angažovanja saradnika van radnog odnosa, a u skladu sa potrebama visokoškolske ustanove, kao i brojni drugi. Lično bih pohvalila ova zakonska rešenja u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, a kao student doktorskih studija elektronskog fakulteta posebno bih pohvalila izgradnju jedinstvenog informatičkog sistema, obavezu uspostavljanja digitalnog repozitorijuma u kome će se čuvati odbranjene doktorske disertacije, kao i uspostavljanje obaveze visokoškolskih ustanova da učine dostupnom javnosti doktorsku disertaciju pre njene odbrane. Od velike važnosti je takođe i stvaranje mogućnosti studentu stranom državljaninu da ispite polaže putem elektronskih komunikacija ukoliko se obezbedi potpuna kontrola nad identifikacijom i radom studenta. Od vas, ministre, očekujem potpuno odgovoran pristup kako u određivanju uslova i načina polaganja ispita putem elektronskih komunikacija, tako i kontrole nad transparentnosti polaganja istih. Vrlo je bitno takođe i olakšati posao priznavanja diploma, što je samo mali korak za sve nas, a veliki pomak u usvajanju efikasnijeg sistema visokog obrazovanja za mlade ljude u Republici Srbiji. Nekada je ovaj postupak trajao mesecima, a mnogi od ovih svršenih studenata samo traže da im se prizna diploma kako bi mogli da započnu sa radom u našoj državi, čak i ne tražeći posao već želeći da sami formiraju neke nove poslovne ambijente. O problemu priznavanja diploma razgovarali smo i tokom mandata ministra prosvete prof. dr Žarka Obradovića, čiji je tim predložio zapravo ovaj predlog. Imali smo ovde u Skupštini javno slušanje na tu temu početkom 2013. godine. Predložena rešenja će takođe puno doprineti podizanju kvaliteta doktorskih studija uveliko i u olakšanju podnošenja zajedničkih projekata i naučnih radova kolega na univerzitetima i institutima. Kao mladi ljudi mi se moramo zalagati da kroz implementaciju bolonjskog procesa promovišemo celoživotno učenje, da razvijamo mere koje povećavaju zapošljavanje svršenih studenata, uključujući i samozapošljavanje kroz preduzetništvo, zatim prilagođavanje studijskih programa zahtevima tržišta rada, uvođenjem mobilnosti kao ključnog elementa koji utiče kako na kvalitet, tako i na proširivanje obima dostupnosti studiranja i mnogi drugi. Dobro je da u nova zakonska rešenja unosimo opredeljenje i Strategiju obrazovanja do 2012. godine, koju smo mi usvojili ovde u Skupštini oktobra 2012. godine i koja treba da bude osnova za sva ostala zakonska opredeljenja. Verujem zato da ćete vi, ministre, kao i nadležno ministarstvo, i ubuduće predlagati kvalitetna i efikasna zakonska rešenja kada je u pitanju ne samo visoko, već i srednjoškolsko i osnovno obrazovanje za sve građane u Republici Srbiji. Zbog svega navedenog poslanici SPS će u danu za glasanje podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju.
Zahvaljujem se, gospođice Dinić. Reč ima narodni poslanik Jovan Marković. Izvolite.
Poštovani ministre, poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, složićemo se svi da je usvajanje Zakona o visokom obrazovanju kao krovnog zakona o obrazovanju jedan od najvažnijih zakona koji se usvaja u ovom parlamentu. Verovao sam, gospodine ministre, da ste u danu kada smo birali Vladu i vi verovali da ćete vrlo brzo taj plan o kome ste govorili izneti u javnosti. Verovao sam u tom trenutku da imate snage i energije da napravite ono što ste u tom momentu govorili, a to je reformski zakon. Međutim, svedoci smo da je ovo još jedan od zakona koji ima svoju kozmetiku i koji je ispravka ili popravka mnogih zakona koji smo usvajali u prethodnih nekoliko nedelja i onda se postavlja pitanje da li vi uopšte verujete u reforme o kojima ste govorili ili ćete i dalje nastaviti ovim putem koji ste nazvali evolucijom obrazovanja, za koji se nadam da je ispravan i da je u saglasnosti sa Strategijom razvoja obrazovanja u Srbiji, koja je urađena pre dve godine, do 2020. godine? Verujem da danas, posle četiri meseca vašeg rada, imatedrugačiji ugao gledanja. Svestan sam atmosfere u kojoj se donosi ovaj zakon i ograničenja koja postoje u donošenju ovog zakona što se tiče i vas i vašeg tima. Verujem da imate dobru nameru, ali takođe verujem da svi problemi koji se dešavaju u ovom trenutku, kao što su loše funkcionisanje privatnih fakulteta, lažne diplome u velikoj meri, lažni doktorati, loš položaj prosvetnih radnika, utiču na to kako ćete vi ovaj zakon planirati. Pomenuli ste jedan važan termin u vašem izlaganju, a to je motivacija. Na to hoću da vas podsetim i hoću da verujem u to da vi znate da je motivacija ključni faktor pre svega kod ljudi koji jesu u ovom procesu, a u ovom slučaju to su prosvetni radnici i ako budu oni zadovoljni ovaj zakon i bilo koji drugi predlog zakona imaće svoju šansu. Međutim, ako vi ćutite kada šef poslaničke grupe SNS, gospodin Babić, ustaje i za govornicom iznosi neistine koje su vezane za materijalni položaj radnika i iznosi neistine koje se tiču njihovih zarada u periodu od 2010. godine, onda ja sa pravom sumnjam da vi imate snage, hrabrosti ili volje…
Vreme.
…da se suprotstavite tom konceptu. Ja ovde imam predlog…
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Isteklo vam je vreme nažalost. Isteklo je tri minuta.
Mogu li još rečenicu?
Izvolite.
Znači, gospodine ministre, pozvao bih vas da pogledate ovaj predlog, odnosno pregled zarada prosvetnih radnika u osnovnoj i srednjoj školi, koji tačno utvrđuje da u periodu od 2008. godine do 2012. godine, pa i do 2014. godine, nije bilo povećanja zarada plata zaposlenih u osnovnom i srednjem obrazovanju, odnosno da su posle šest godina u periodu od 2008. do 2014. godine te zarade smanjene i u evrima i realno smanjene.
Zahvaljujem, gospodine Markoviću. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Maletić. Izvolite.
Poštovani ministre, uvaženi predsedavajući, uvažene kolege i koleginice, aktuelna Vlada od samog početka rada već poslednja četiri meseca radi na donošenju sistemskih rešenja, izmeni sistemskih zakona i usaglašavanju evropskih vrednosti u Srbiji. Takav predlog danas jeste izmena Zakona o visokom obrazovanju. Kao što je poznato, 1999. godine je potpisana Bolonjska deklaracija sa ciljem da se napravi jedinstven obrazovni sistem u Evropi. Srbija je 2003. godine potpisala Bolonjsku deklaraciju, a 2005. godine je ista implementirana izglasavanjem u ovom domu Zakona o visokom obrazovanju. Proteklih devet godina se pojavio niz problema što se tiče sprovođenja zakonskih rešenja ovog zakona. Međutim, uz manje izmene su oni pokušavani da se promene. Za rešavanje svih problema bila je potrebna politička volja kako bi se oni sveobuhvatno izmenili ovde ili u krajnjem smislu i došlo do izmene celokupnog zakona. Nažalost, danas imamo situaciju da se zbog takvog odnosa prema obrazovanju govori, kada je visoko školstvo upitanju, samo o sticanju diploma. Kao što je ministar pomenuo u više svojih govora, cilj visokog obrazovanja treba da bude sticanje znanja kako bi bili konkurentni na tržištu rada. Zato i danas imamo ovaj Predlog izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju upravo kako bi doprineli sistemskom rešenju promena u visokom obrazovanju. Poštovane kolege i koleginice, ja ću se u svom daljem govoru osvrnuti uglavnom na probleme koje smo imali prilikom akreditacije visokoškolskih ustanova i rešenja koje ovaj zakon nudi. Proces akreditacije prvi put je počeo da se primenjuje 2006. godine, znači, godinu dana nakon izglasavanja Zakona o visokom obrazovanju i od tada je uočeno nekoliko problema koje možemo grubo svrstati u četiri ključna problema. To je, pod broj jedan, da nije bio dobro rešen proces akreditacije ustanova koje se tek osnivaju. Dalje, u pojedinim slučajevima imali smo situaciju da je proces akreditacije mogao trajati i neograničeno dugo i da se zapravo nikada i ne završi. Proces akreditacije nije bio dovoljno transparentan, kao i to da su postojale pravne praznine, koje su omogućavale da neke ustanove rade i upisuju studente čak i u onim situacijama kada nisu dobile akreditaciju za svoj rad. Zbog svega ovog navedenog, univerzitetska javnost i Agencija za borbu protiv korupcije su sugerisali da dođe do određenih izmena Zakona o visokom obrazovanju. Ove izmene predstavljaju korak dalje u sređivanju srpskog obrazovnog sistema, u skladu sa Strategijom obrazovanja u Srbiji do 2020. godine. Šta je ono što je predviđeno ovim izmenama zakona, kada je u pitanju akreditacija? Uvodi se rok za završetak procesa akreditacije i to 12 meseci od dana podnošenja, odnosno uredno poslatog zahteva. Uvodi se rok od 90 dana za odlučivanje Nacionalnog saveta u žalbenom postupku i ovim je onemogućeno odugovlačenje procesa akreditacije, kao što je bilo moguće do sada. Jasno je definisano da akreditacija prestaje da važi ukoliko visokoškolska ustanova po isteku roka od pet godina ne podnese novi zahtev za akreditaciju. Ministarstvo je dužno da u roku od tri dana donese rešenje kojim se ustanovi oduzima dozvola za rad. Visokoškolska ustanova, kojoj je oduzeta dozvola za rad, može podneti zahtev za izdavanje nove dozvole nakon godinu dana. Ovom izmenom je popunjena pravna praznina koja je postojala u prethodnom rešenju zakona, koja je onemogućavala ustanovama da rade i po isteku akreditacije. Izmene zakona predviđaju i povećanje odgovornosti članova Komisije za akreditaciju, a ono što je ključno u ovim izmenama i dopunama jeste da je povećana transparentnost i javnost rada komisije, jer ovim novim predlogom izveštaj komisije o akreditaciji ustanove ili studentskog programa, pored toga što se dostavlja Nacionalnom savetu, mora biti trajno postavljen i na internet stranici komisije, kao i to da se godišnji izveštaj o radu komisije, osim Nacionalnom savetu, dostavlja i Narodnoj skupštini. Visokoškolske ustanove će pored ovih izmena koje se tiču akreditacije, morati da učine dostupnim javnosti doktorske disertacije pre odbrane, a univerziteti će morati da formiraju i javni digitalni repozitorijum. Ono što je još pozitivna strana ovih izmena zakona jeste to da će informacioni sistemi svima pružiti pravi uvid stvari u obrazovni sistem, jer će sadržati i podatke o nastavnicima i o studentima, a sve što je potrebno jeste i to da će zapravo i studenti i profesori imati, kada su u pitanju doktorati, na uvid doktorske radove koji budu postavljeni u elektronskoj formi. Kao što je poznato, premijer je u svom ekspozeu istakao da će jedan od glavnih ciljeva Vlade biti upravo jačanje obrazovnog sistema Srbije. Tu se, pre svega, misli na visokoškolske ustanove. Zbog svega navedenog i ovih pozitivnih stvari koje ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju imamo danas pred sobom, SNS će u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Irena Aleksić.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici ministarstva, uvažene kolege narodni poslanici i poslanice, danas diskutujemo o izmenama i dopunama zakona koje se tiču visokog obrazovanja, ali bih iskoristila ovu priliku da se ukratko osvrnem na naše obrazovanje u celini. Mislim da smo svi jako dobro svesni činjenice da je naš obrazovni sistem u takvom stanju da nisu dovoljne neke segmentarne izmene, već da je potreban jedan sveobuhvatan pristup, jedna sveobuhvatna reforma, kako bi se ponovo vratio kvalitet i uređenost u naš obrazovni sistem. Cilj je, pre svega, da se vrati vaspitanje, da se vrate neki pravi kriterijumi u naše obrazovne ustanove. Mislim da su to kategorije koje su klasične, koje su uvek aktuelne i koje nikada i ni u jednom trenutku ne mogu da budu prevaziđene. Takođe, ono što bih volela da napomenem jeste da bi trebalo da se vrati dostojanstvo profesiji učitelja, nastavnika, profesora, jer to su ljudi čija su prava ozbiljno na neki način ugrožena, tako da mislim da je to oblast na kojoj bi definitivno trebalo raditi. To je jedini način da naše obrazovne ustanove postanu u pravom smislu reči mesta gde mladi ljudi mogu da nauče kako samostalno da se uči, a ne da to umesto njih rade privatni profesori, jer zaista je neophodno da oni sami ulože jedan mentalni napor, jer jedino je to poenta svega kako bi stvarno mogli jednog dana da izrastu u zaokružene, zrele jedinke koje su sposobne da samostalno zaključuju, da misle svojom glavom jednog dana, da postanu kreativni mladi ljudi koji se ne boje preuzimanja inicijative. Kada su predložene izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju u pitanju, rešavaju se i nude se rešenja za neke goruće probleme u našem visokom školstvu. Jedan od tih problema jeste problem akreditacije. Ono što bih napomenula kada je akreditacija u pitanju, vodi se računa, znači uvode se rokovi, što mislim da je jako bitno iz više razloga. Jedan od tih razloga jeste to što se smanjuje maksimalna mogućnost zloupotrebe, eventualne zloupotrebe korupcije zato što se praktično smanjuje taj manevarski prostor za zloupotrebu zakonskih regulativa. Vremenski rok za proces akreditacije jeste 12 meseci od dana urednog prijema zahteva, tako da o tome odlučuje komisija kao posebno radno telo koje obrazuje Nacionalni savet. Naravno, to čini iz redova istaknutih profesora, istaknutih umetnika, znači ljudi koji su zaista zaslužili da budu članovi te komisije. Mandat traje četiri godine, a jedno lice može biti izabrano kao član komisije najviše dva puta. Isto tako, kao što ih bira, Nacionalni savet ima pravo i da razreši dužnosti člana komisije, naravno pod tačno određenim uslovima. Istakla bih onaj uslov za koji mislim da je najbitniji, a to je ukoliko ne postoji neki valjan razlog zašto je došlo do toga da se proces akreditacije ne završi u zakonski određenom roku. Mislim da je to jako pozitivno zato što se konačno ide na to da se snosi odgovornost, da se preuzima, da se preduzimaju i da se na kraju krajeva snose posledice ako neko ne obavlja svoj posao valjano. Mislim da je to jako pozitivno i da u svim segmentima treba ići u tom pravcu. Opet, ukoliko komisija ne odobri zakon za akreditaciju, visoko školska ustanova ima pravo žalbe i žali se u roku od 30 dana. Podnosi žalbu Nacionalnom savetu koji o tome odlučuje u roku od 90 dana. Namerno ističem ove brojke kako bih ukazala na to da je vrlo precizno određen tajming, da svaka strana zna sa kojim vremenskim periodom raspolaže, kao i da bi se uveo red u ovu oblast. Ono što bih dalje istakla jeste da se, kao pozitivno, insistira na principu transparentnosti. Jedan od tih vidova jeste što je komisija u obavezi da učini javnim svoj rad. Barem jednom godišnje je u obavezi da podnosi izveštaj Nacionalnom savetu, koji opet mora da izloži javnosti, a Nacionalni savet je dužan da podnosi izveštaj Narodnoj skupštini, tako da sve vodi ka tome da rad komisije mora biti javan. Znači, to ne treba posebno naglašavati. Kada je transparentnost u pitanju, visoko školske ustanove su u obavezi da iznesu podatke o načinu njihovog finansiranja, tako da se izbegne svaka mistifikacija oko toga, kako se ko finansira, na koji način, visina školarine. Kada je školarina u pitanju, iskoristila bih ovu priliku da apelujem da smo svi svesni problema oscilacija u visini školarine, kao i da je to oblast koja treba ozbiljno da se proradi. Priznavanje stranih diploma, skratiću, je oblast koja do sada nije bila dobro definisana zakonskim regulativama, što je predstavljalo problem svim mladim ljudima koji su stekli diplomu u inostranstvu, koji žele da se vrate i da rade u svojoj zemlji. Sada je vrlo precizno određen način, ali i rokovi, kada je u pitanju priznavanje diploma stečenih u inostranstvu, što će, sigurna sam, ohrabriti mnoge mlade ljude, koji su stekli diplomu u inostranstvu, da se vrate, žive i rade u svojoj zemlji, a da pri tom ne budu obeshrabreni, opterećeni dugim, mučnim čekanjem, nedoumicom da li će i kada će njihova diploma biti priznata, kao što je to do sada bio slučaj. Na samom kraju, ne mogu da se ne osvrnem na jednu pojavu koja je svima jako dobro poznata u našem visokom obrazovanju, a pred kojom ne smemo da zatvaramo oči, a to je činjenica da su u određenom vremenskom periodu procvetale neke više, visoke škole koje su otvorene samo sa jednim ciljem – kako brzo i lako doći do diplome, pretpostavićete, naravno, bez učenja. Nažalost, to je realnost u Srbiji. Sa tom realnošću moramo da se suočimo. Ne smemo da zatvaramo oči i moramo da započnemo ozbiljnu borbu protiv takvih pojava. Ono što je najbitnije, bez odugovlačenja, jer ukoliko dođe do toga, gubimo mnogo, gubimo dragoceno vreme, a taj luksuz sebi ne možemo da dozvolimo. Mislim da je predlog ovih izmena i dopuna zakona jedan dobar iskorak u tom pravcu i zato će u Danu za glasanje dobiti podršku SNS. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić.
Zahvaljujem, predsednice. Poštovani ministre, poštovani članovi Ministarstva, kolege narodni poslanici, trudiću se da budem zaista kratak. Dosta toga je danas rečeno. Ministar je odgovorio na mnoga pitanja, ali bih hteo da dam neki svoj kratak aspekt u odnosu na ovaj zakon. Podržavam izmene člana 6. ovog Zakona o visokom obrazovanju, koji uvodi obavezu poštovanja principa otvorenosti prema javnosti i građanima. To je naročito važno kod visoko školskih ustanova čiji je osnivač Republika Srbija. Budući da se dešavalo da su pojedine visoko školske ustanove ne namenski trošile sopstvene prihode, pa čak i budžetska sredstva, trebalo bi uvesti red u budžetsko finansiranje pojedinih institucija i studenskih programa. Kada je u pitanju finansiranja ustanova, finansiranje materijalnih troškova visoko školskih ustanova trebalo bi da se odvija po unapred definisanim kriterijumima, koji bi bili transparentni i dostupni sudu javnosti. Visoko školske ustanove, pogotovo one čiji je osnivač Republika Srbija, trebalo bi da javno objave podatke, kako o visini dodeljenih budžetskih sredstava, tako i o visini sopstvenih prihoda, a deo sopstvenih prihoda bi trebalo da odvoje za finansiranje svojih materijalnih troškova. Pored toga, hteo bih da skrenem pažnju da je potrebno utvrditi nedvosmislene kriterijume za ocenu tržišne opravdanosti studijskih programa i finansirati mesta u budžetu za studente onih studijskih programa za kojima postoji tražnja na tržištu rada. Zbog čega bi država, postavlja se pitanje, iz svog budžeta finansirala studenta koji se opredelio da studira industrijski menadžment, ako na tržištu rada postoji ogroman broj registrovanih nezaposlenih lica iz ove oblasti, to jest ne postoji realna tražnja na tržištu za ovakvim profilom? Sa druge strane, ako na tržištu rada postoji realna tražnja za, recimo, administratorima baze podataka, a nijedna državna visoko školska institucija ne nudi takve studijske programa, tu bi država mogla da budžetska sredstva preusmeri nekoj drugoj privatnoj visoko školskoj instituciji koja takve programe ima. Sve ovo što sam naveo bi uticalo na konkurenciju u samim visoko školskim ustanovama i borbu za permanentni inoviranjem studijskih programa u skladu sa potrebama tržišta rada, što samo može da doprinese poboljšanju kvaliteta obrazovanja. Pored toga, izmena zakona u članu 25. stav 5. koja se odnosi na uvođenje master strukovnih studija, a o čemu je danas bilo dosta reči, tako je očekivana logična i u skladu sa visoko školskim sistemom u evropskim zemljama. Potrebno je, međutim, ovim zakonom ili akreditacionim standardima predvideti da akreditacija master strukovnih studija bude uslovljena ispunjenošću određenih uslova. Mislim da bi osnovni preduslov za akreditaciju master strukovnih studija trebalo da bude razvijen istraživački rad na visokoškolskoj instituciji koja obavlja strukovne studije. Na kraju kratak komentar, odnosno da navedem jedan od problema čije je rešenje ponuđeno ranijim predlogom izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju, a tek sada se našlo u ovom konačnom predlogu, a to je priznavanje stranih visokoškolskih isprava. Predloženo rešenje je u skladu sa rešenjima prisutnim u većini zemalja u okruženju. Izjednačavanje stranih visoko školskih isprava je vrlo ozbiljna procedura koja može da se razlikuje u zavisnosti od toga da li se izjednačavanje vrši u smislu nastavka studija ili radi zapošljavanja. Naročito je ozbiljna procedura kada se izjednačavanje vrši radi zapošljavanja. U većini zemalja u okruženju te poslove obavlja resorno ministarstvo ili centar za priznavanje stranih visoko školskih isprava koji formuliše jedinstvene kriterijume. Za priznavanje ovih isprava definiše neophodnu dokumentaciju i proceduru za priznavanje stranih visoko školskih isprava. To je bio kratak komentar. Naravno, u danu za glasanje će poslanička grupa SNS podržati ovaj zakon. Zahvaljujem.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa pitam da li neko želi da koristi svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Izvolite ministre.
Poštovani poslanici, vrlo kratko bih želeo da vam skrenem pažnju na jednu delatnost koja je neopravdano zapostavljena u našem društvu. Delatnost o kojoj smo odavno već u Evropi i koja ispunjava sve standarde, koja je prepoznata i koja funkcioniše kao i u bilo kojoj drugoj evropskoj zemlji. U pitanju je nauka. I danas imamo vrlo malo vremena, gotovo nimalo da se posvetimo nećemo što je jako važno, to je potvrđivanje Sporazuma Horizont 2020 koji je potpisan u Briselu 1. jula ove godine i koji predstavlja nastavak okvirnog projekta sedam u koji smo ušli 2007. godine i koji smo vrlo uspešno koristili. Ovaj najveći fond za nauku u istoriji od 80 milijardi evra naša zemlja ima priliku da učestvuje ravnopravno sa svim drugim evropskim zemljama odnosno zemljama EU. Aktivnosti, pripremne aktivnosti za korišćenje ovog programa su počela još 1. januara ove godine. Već imamo ozbiljne aktivnosti na promociji i na pomoći svim naučno-istraživačkim institucijama i naučnim radnicima da što bolje iskoriste ovo. Molim vas da potvrdite sporazum koji je potpisan u Briselu pre dva meseca. Hvala.
Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1. i 2. dnevnog reda. Poštovani narodni poslanici, pošto smo obavili zajednički načelni i jedinstveni pretres o 1. i 2. tački dnevnog reda ove sednice, podsećam vas na odredbu člana 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, prema kojoj predsednik Narodne skupštine može da odredi da dan za glasanje o predlogu pojedinog zakona bude odmah po završetku pretresa tog predloga zakona. U skladu sa ovom odredbom, određujem četvrtak 4. septembar 2014. godine sa početkom u 17,40 časova kao dan za glasanje o 2. tački dnevnog reda ove sednice, odnosno o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Evropske unije o učešću Republike Srbije u programu Evropske unije Horizont 2020. Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje u sali prisutno 154 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnihposlanika i prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Pošto sada prelazimo na odlučivanje o Predlogu zakona o potvrđivanju međunarodnog sporazuma, podsećam vas da na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora većinom glasova svih narodnih poslanika. S obzirom da na ovaj predlog zakona nisu podneti amandmani, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, Narodna skupština će o ovom predlogu glasati samo u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Evropske unije u učešću Republike Srbije u programu Evropske unije Horizont 2020 - okvirnom programu za istraživanje i inovacije (2014-2020), u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 159, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo – dva poslanika od ukupno prisutno 161 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog zakona. Zahvaljujem. Nastavak sednice sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Devetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 79 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 129 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Gordana Čomić, Vladeta Kostić, Miroslav Markićević, prof. dr Žarko Obradović, Vesna Besarović i dr Ivan Bauer. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 3, 4, 5. i 6. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz tačaka 3, 4, 5. i 6. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača dr Kori Udovički, potpredsednika Vlade i ministra državne uprave i lokalne samouprave, pozvala da sednici prisustvuju i: Ivana Savićević, Natalija Pavlović - Šiniković, Tatjana Zeljković, Jelena Parezanović, Miloš Popović, predstavnici Kabineta potpredsednika Vlade. Ujedno želim da vas obavestim da ste primili ostavku Gordane Stamenić na funkciju zamenika generalnog sekretara Narodne skupštine, podnete u skladu sa članom 37. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine. U skladu sa tim, konstatujem da je Gordana Stamenić podnela ostavku na funkciju zamenika generalnog sekretara Narodne skupštine. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima iz tačaka 3, 4, 5. i 6. dnevnog reda a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Molim poslaničke grupe da podnesu listu govornika. Saglasno članu 157.stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, Predlogu zakona o izmeni i dopuni Zakona o platama državnih službenika i nameštenika, Predlogu zakona o dopunama Zakona o platama u državnim organima i javnim službama, i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnoj upravi. Da li predstavnik predlagača, dr Kori Udovički, potpredsednik Vlade i ministar državne uprave i lokalne samouprave, želi reč? (Da.) Izvolite.