Bon dia. Si us plau, ocupin els seus escons que començarem la sessió. Abans d'iniciar les preguntes orals al Govern i al president de la Generalitat, els faig avinent que el Govern ha sol·licitat, un cop havent estat informats tots els grups parlamentaris, que la pregunta número 13 pugui ser substanciada com a primera de les preguntes orals al Govern. I atès que tots els grups han manifestat la seva conformitat amb aquest canvi, si no hi ha cap objecció, procedirem, doncs, en primer lloc, a la pregunta número 13 i després continuarem amb l'ordenació de les preguntes com havia estat establerta, i així successivament. [[Pregunta al Govern sobre les energies renovables]] [[310-00074/13]] Per tant, pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les energies renovables. Formula la pregunta la diputada senyora Silvia Paneque, del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bon dia, consellera. Consellera, el nostre grup parlamentari es mostra preocupat per l'evolució de les renovables. Considerem que l'aturada és absoluta. I volem preguntar-li si mantindrà la moratòria que, de fet, està funcionant a Catalunya o si bé vol complir els objectius que ens marquen des d'Europa. Gràcies.
Per respondre, té la paraula la senyora Teresa Jordà, consellera d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural.
Molt bon dia a totes i tots. Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Mirin, des d'aquesta conselleria i amb la connivència, òbviament, del Govern, estem absolutament conjurats en complir, evidentment, la transició energètica, eh? I evidentment també, si em permet dir-li, al que aspirem i volem, sens dubte, és fer-ho passant dels oligopolis i de l'economia extractiva, però realment el que volem és un model energètic que sigui transformador. No només transformador, sinó que sigui, val a dir, doncs, participat, de proximitat, òbviament també, distribuït, i sobretot, transformador de l'economia; però no només de l'economia, sinó també transformador de la societat, perquè allà on es generi l'energia, també s'implanti nova activitat econòmica.
Per repreguntar té la paraula la senyora Paneque.
Sí, moltes gràcies. Em felicito d'escoltar aquesta resposta en la primera part, que volen complir els objectius europeus, però lamentablement, consellera, les dades no avalen això que vostè diu. En aquests moments s'estan tramitant tretze parcs eòlics a Espanya, zero –zero– a Catalunya. Catalunya es troba a la cua de tota Europa en energies renovables, i és una tragèdia, si s'hi queda, en aquesta cua, tant en termes de lluita contra el canvi climàtic, com també en termes de desenvolupament econòmic. Europa ha accelerat els temps, ha fixat objectius més ambiciosos perquè se n'adona, que l'escalfament global és molt més perillós del que es va pensar en un primer moment. Per tant, adonin-se, si us plau: no són criteris anodins, som a l'últim moment per evitar el desastre. Catalunya ja pateix les conseqüències del canvi climàtic. Més d'1,8 graus respecte l'època preindustrial. El Gloria a comarques gironines, va ser un avís seriós. Catalunya no ha fet absolutament res en energies renovables els últims anys. Suècia, països de la zona..., escandinaus, en aquesta matèria, doncs, van, són punta de llança a Europa. Alemanya genera més d'un 50 per cent de renovables; Espanya ha superat ja el 30 per cent; Catalunya, un 16 per cent, i en consum final, només un 7 per cent. No hi ha hagut ni un sol projecte, en aquests últims deu anys. Vostè ha format part de governs anteriors, per tant, no es pot desentendre de l'evolució de les renovables a Catalunya. El teixit econòmic l'ha demanat públicament: «volem renovables a Catalunya. Vostè es mostra preocupada pel territori. Nosaltres, també. Lideri, des del sector públic, el clam a favor de les renovables a Catalunya. Que Catalunya ho necessita i ho exigeix. Per tant, li demano que sigui la consellera que rectifiqui la inacció d'aquests últims deu anys a Catalunya. El canvi és urgent, és absolutament necessari i li demanem que ho lideri des de l'estament públic.
Per respondre, té la paraula la consellera Jordà.
Moltes gràcies. Miri, hi torno. Som extremadament conscients de quines són extremadament les xifres, no? I en aquest cas, el 2030, si volem tancar les nuclears –que aquesta és, òbviament, la intenció–, necessitem..., en aquests moments, eh?, per posar-li un exemple, arribar als deu mil megawatts. Això vol dir que hauríem de multiplicar per 17,5, en aquest cas, doncs, la producció solar o, per exemple, per tres, l'eòlica. Però nosaltres som aquí per aportar solucions i no problemes. I tot això, ho hem de fer amb la connivència màxima amb el territori. S'ha acabat allò de decidir pel territori, sense el territori. I justament per això, hem fet aquesta modificació o estem plantejant els canvis en aquesta modificació del decret, que vostè coneix perfectament i que sap perfectament en quines línies ho hem modificat. Però aquest Govern treballa –hi torno–, hi insisteixo, sens dubte, per accelerar aquest desplegament de les renovables. Per arribar, òbviament, el 2050, al cent per cent. La transició energètica l'hem de fer entre totes i tots, sens dubte. I el territori hi ha de participar, se l'ha de fer seu. Però el territori no són només un munt d'hectàrees, al territori hi ha persones; i aquestes persones han de veure una oportunitat també, en qualsevol cas, respecte a aquesta transició energètica. I l'hem de fer entre totes i tots, sens dubte, junts. L'objectiu és clar, passa pel model d'«així no, pel model d'«així sí i «aquí sí. Aquesta és la finalitat que té aquest Govern. L'objectiu és respirar, sens dubte, aire net. I evidentment també tancar les nuclears. És inevitable aquesta transició. La farem, i la farem entre totes i tots, sens dubte, per abraçar aquests objectius que li he dit al principi. Moltes gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la personació de la Generalitat en la persecució de la dissidència. [[Pregunta al Govern sobre la personació de la Generalitat en la persecució de la dissidència]] [[310-00081/13]] Formula la pregunta la senyora Laia Estrada, del Grup Parlamentari de la Candidatura... [[Veus de fons.]] Ah, ho teníem..., no la farà la senyora Estrada, la farà el senyor Xavier Pellicer, de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
Gràcies, presidenta. Conseller, la repressió de l'Estat espanyol contra l'independentisme continua de forma generalitzada. I la Generalitat, en comptes de posar-se al costat de la gent, ha estat massa vegades corretja de transmissió de la repressió. En aquest sentit, la nostra posició és clara: cal un gir de cent vuitanta graus en les polítiques de la Generalitat, també en l'àmbit de drets i llibertats, per exemple, amb la retirada de les acusacions. Així doncs, li pregunto: dos mesos després de l'inici del Govern, quines són les accions que han realitzat des de la conselleria d'Interior per donar compliment als acords de mínims que van assolir Esquerra Republicana i la CUP? Concretament, quines mesures han realitzat per garantir els mínims acordats respecte a la retirada de les acusacions particulars contra participants en mobilitzacions i respecte a la unificació del cos d'advocats i advocades del Departament d'Interior en l'estructura central?
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Ara? Sí, d'acord...
Jo no els obro i els tanco, s'obren directament.
No, no, ja m'imagino, ja. Però, bé...
Se sent bé, ara ja, gràcies.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats. Diputat, nosaltres, el nostre deure des del Departament d'Interior és garantir drets i llibertats. Garantir drets i llibertats dels ciutadans i garantir que es volen manifestar i que volen participar de reivindicacions i garantir, també, drets i llibertats dels ciutadans que no hi volen participar. Jo vull posar una dada. Hi ha, a l'any, catorze mil, aproximadament, mobilitzacions al nostre país. Unes catorze mil. Des de 2018 n'hi han hagut vint-i-cinc mil. Hi ha hagut sancions a trenta-tres. Aquesta és la realitat. Per tant, una realitat de poca incidència de conflictivitat. Això és gràcies, en part, al treball també que es fa des de Mossos d'Esquadra, de mediació, d'intentar aproximar posicions. Intentar vetllar perquè les mobilitzacions funcionin correctament. El nostre capteniment sempre ha estat el de defensar aquests drets i llibertats. I també, naturalment, defensar la Policia de la Generalitat quan actua. I també, necessàriament, defensar-la quan pateix agressions. Aquest és el nostre criteri i és el de que sempre defensarem els Mossos d'Esquadra, en cas que pateixin algun tipus de lesió. Aquest és el capteniment i el criteri que hi ha, des que hi ha aquest conseller, des d'aquest nou Govern, el de defensar Mossos sempre que hi hagi algun tipus de lesió per ells. Dit això, volem seguir defensant els Mossos d'Esquadra amb la mateixa claredat i contundència que s'ha fet sempre, quan pateixin lesions. I fer-ho amb tota claredat i amb tota determinació, quan pateixin lesions. I amb els mateixos criteris que es defensa a tots els treballadors públics. És per això que, a partir de ben aviat, aquesta setmana o la setmana entrant o, com a molt, la primera setmana d'agost, traslladarem la defensa penal que depèn de la conselleria d'Interior, la traslladarem al Gabinet Jurídic Central, perquè considerem que és des d'allà on es pot fer una millor defensa dels treballadors públics. I a més a més garantirem amb això una cosa, garantirem que puguin, a més a més, tenir una atenció durant tot el... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al conseller d'Interior i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, conseller. Per repreguntar, té ara la paraula el senyor Xavier Pellicer.
Bé; em sembla que la retirada de competències del Gabinet Jurídic d'Interior per efectuar acusacions particulars és un primer pas en el compliment de l'acord de mínims que vam assolir. El Gabinet Jurídic d'Interior creiem que ha estat corretja de transmissió de les pitjors dinàmiques corporativistes policials, impulsant la persecució de la mobilització i la seva existència ens sembla una anomalia en tota regla. Considerem, doncs, que aquest anunci és un primer pas que va en la bona direcció, tant pel que fa a l'acord de mínims, com per la necessitat pel país, però criem que ha d'anar precedit de forma urgent de més accions. Pensem que és important el desmuntatge definitiu del cos d'advocades d'Interior, una estructura extraordinària i que, com deia, no creiem que tingui raó de ser pel que fa a les acusacions particulars. La retirada de les acusacions particulars contra manifestants. Acabar amb els fitxers policials i les identificacions per motius ideològics i d'aspecte. I amb les pràctiques de gravar, fotografiar de forma sistemàtica mobilitzacions. També creiem que és imprescindible deixar de tractar l'emergència habitacional com un problema d'ordre públic i per tant, retirar la participació d'agents antiavalots dels desnonaments. En definitiva, pensem que cal un gir de cent vuitanta graus en les polítiques del Departament d'Interior per avançar cap a un model policial al servei de la gent i en la defensa dels seus drets. Esperem que així sigui i que, igual que aquest anunci, en les properes setmanes n'hi hagi de nous que avancin en aquest sentit. Gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre l'ocupació de l'espai públic per a activitats no permeses per la llei. [[Pregunta al Govern sobre l'ocupació de l'espai públic per a activitats no permeses per la llei]] [[310-00075/13]] Formula la pregunta el senyor Matías Alonso, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, presidenta. Conseller, és vostè conscient que a Catalunya s'ha instal·lat, per part de les administracions públiques competents, una permissivitat amb l'ocupació fraudulenta i abusiva dels espais públics? Una permissivitat que fins i tot podem considerar prevaricadora?
Per respondre, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Gràcies, presidenta. Diputat, la veritat és que no puc compartir aquesta opinió. No hi ha una permissivitat per part del departament, ni per part d'aquest Govern, ni per part de Mossos d'Esquadra, de l'espai públic amb aquesta intencionalitat que vostè manifesta. Nosaltres garantim drets i llibertats, és la nostra obligació i així ho fem en tot moment.
Per repreguntar té la paraula el senyor Matías Alonso.
Miri, conseller, a Catalunya hi ha una permissivitat prevaricadora, per exemple, amb el «top manta. Una activitat que perjudica greument els interessos dels petits empresaris i autònoms comerciants, que paguen els seus impostos i pateixen els efectes del frau i de la usurpació de màfies que comercialitzen productes falsificats sense cap càrrega fiscal. És a dir, perjudiquen la indústria i el comerç legals i perjudiquen la recaptació d'impostos d'ajuntaments i també de la Generalitat. I que exploten la vulnerabilitat d'immigrants en situació irregular. I això passa amb la complaença, quan no la connivència, d'alguns responsables de les administracions locals i del Govern de la Generalitat. Un exemple paradigmàtic el podem trobar a la ciutat de Barcelona, en què el propi ajuntament ha generat polítiques que han tingut un efecte crida per a aquest fenomen de comerç il·legal i fraudulent. Però hi ha moltes localitats catalanes en què els petits comerciants veuen perjudicada la seva activitat. I les administracions públiques responsables, els ajuntaments i sobretot, el Govern de la Generalitat, s'ho miren des de la distància, sense cap estratègia que eviti aquest comerç il·legal i sense lluitar de forma eficaç contra el frau i l'explotació d'immigrants. És un escàndol que l'estiu passat el Cos de Mossos d'Esquadra informés a les policies locals que no intervindria contra el «top manta i que miressin d'evitar qualsevol tipus de conflictivitat amb els manters, perquè no volien veure's obligats a intervenir en situacions de conflicte greu. Ho tornaran a fer? És un escàndol que el fenomen del «top manta campi amb impunitat en molts indrets de Catalunya, no només a la ciutat de Barcelona, potser el principal focus, però també a Roses, on a hores d'ara hi ha més de sis-cents manters explotats per les màfies de la falsificació i distribuint productes falsificats. I el que dic per a Roses val per a Sitges o per a Cambrils i moltes altres localitats. Un cop més, la inacció de la Generalitat, per via dels Mossos, és clamorosa. Conseller, lluitin contra el frau i l'explotació de persones en activitats il·legals i articulin mesures polítiques que impedeixin la impunitat de les màfies que se n'aprofiten, de la seva inacció. I si no s'hi veu en cor, plegui.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Gràcies, presidenta. Diputat, miri, justament fa referència al «top manta i jo vull començar per dir que el «top manta no és un problema fonamentalment d'ordre públic, sinó que és un problema social; és un problema social de les persones que es veuen abocades per una política d'immigració, per exemple, que restringeix els seus drets..., abocades a aquest tipus d'activitat. I d'això també en podem parlar i n'hem de parlar en altres àmbits. I vostès justament en relació amb aquest tema tenen unes polítiques que van justament en la direcció de mantenir aquestes persones en una situació d'irregularitat que els porta a aquestes situacions. Dit això, no hi ha inactivitat. Amb l'Ajuntament de Barcelona, amb l'Ajuntament de Cambrils, amb l'Ajuntament de Sitges i amb l'Ajuntament de Roses treballem conjuntament per evitar el «top manta i quan vostè diu, per exemple, que hi ha permissivitat per part de Mossos d'Esquadra i se li diu a les policies locals que no intervindran els Mossos d'Esquadra és perquè, per exemple, com amb l'Ajuntament de Sitges, hi ha acords en el sentit de que aquesta tasca la fa la policia local, i Mossos d'Esquadra entretant assumeix la seguretat en altres qüestions. I és voluntat i acord de les policies locals, dels ajuntaments i de Mossos d'Esquadra, perquè existeix una coordinació i una acció conjunta entre ajuntaments i policia local i la Policia de Catalunya; naturalment que existeix. Perquè les policies locals i els ajuntaments són les entitats més properes al ciutadà i és amb elles amb les qui s'ha d'intervenir. Hi ha dispositius conjunts en multitud de qüestions i també en relació amb «top manta. Ho seguirem fent coordinadament amb els ajuntaments, que és amb qui millor es poden resoldre les qüestions quan es va de la mà. Gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la gestió de la cinquena onada de la pandèmia de la covid-19. [[Pregunta al Govern sobre la gestió de la cinquena onada de la pandèmia de covid-19]] [[310-00076/13]] Formula la pregunta el senyor Antonio Gallego, del Grup Parlamentari de VOX.
¿Cómo valora la gestión de la quinta ola de la pandemia?
Per respondre, té la paraula el senyor Josep Maria Argimon, conseller de Salut.
Presidenta, diputades, diputat... Diputat, en principi, aquesta cinquena onada, com ja hem explicat en algunes ocasions, apareix sobretot a finals del mes de juny amb una explosió de casos francament molt elevada, que és deguda, sobretot, a una gran interacció social que es produeix després de l'acabament de lo que és el curs acadèmic, tot lo que són aquests viatges, al voltant del que és també Sant Joan. I des d'aquesta perspectiva, nosaltres teníem, la veritat, unes estimacions que eren fonamentalment un repunt que tendiria més o menys a una Rt del voltant de 2 i que, amb un cinquanta-dos per cent de la vacunació completa o de la pauta completa de vacunació de la població, això, aproximadament cap al dia 15 del mes de juliol, tindríem més o menys aquest repunt ja sota el seu control i des d'aquest punt de vista també ens hem trobat que aquestes assumpcions no es van produir, com no s'han produït tampoc en altres indrets d'Europa, i des d'aquest punt de vista hem tingut Rts de R3 i R4 i en aquests moments estem ja en una situació de baixada i en una situació, esperem, que dintre de poc ja puguem tornar a la normalitat.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Antonio Gallego.
Señor Argimon, ¿no les da vergüenza que Cataluña está en el pódium de contagios de Europa? ¿No calificarían de letal y negligente su gestión de la crisis sanitaria? ¿No les sonroja haber autorizado festivales musicales masivos o actos multitudinarios de apoyo a golpistas sin control sanitario? ¿No les parece inconsciente haber lanzado continuos mensajes a la población diciendo que ya estábamos saliendo del túnel? ¿Les parece honesto criminalizar sistemáticamente a los jóvenes para desviar las responsabilidades políticas? ¿Les sorprende que según el CEO más de la mitad de los catalanes piensen que están gestionando la pandemia de manera nefasta? ¿Cómo es posible que no vieran que estábamos entrando en una quinta ola, señor Argimon? Obviamente, todo esto son preguntas retóricas. Lo que está ocurriendo en Cataluña francamente no tiene nombre. Se pasaron todo el año 2020 diciendo aquello de «España nos mata. Sus compañeros separatistas decían a diario que, si la pandemia se gestionara desde Cataluña, las cosas se harían mucho mejor. Pues ya lo ven. Ahora que tienen casi todas las competencias, el resultado es que registramos una explosión de contagios sin precedentes en Europa y sufrimos ya una quinta ola desbocada. Y esto no es una opinión de VOX. El investigador de Oxford Prieto-Alhambra hace pocos días dijo: «La velocidad de contagios que hay en Cataluña no se ha visto ni en el Reino Unido. Señor Argimon, la atención primaria, las UCIs van camino del colapso inmediato. Seguimos sin hacer tests masivos y gratuitos, muy pocos rastreadores, no cuentan con la sanidad privada, no han cubierto la atención hospitalaria en período estival y continúan lanzando mensajes contradictorios a la población. Señor Argimon, alguien se lo tiene que decir, o es usted un irresponsable o es un incompetente. O las dos cosas. Francamente, han hecho las cosas mal. Su negligencia cuesta vidas y la ruina de muchas familias. La temporada turística ya se ha ido a freír espárragos. Y esto no se arregla con reconocer los errores en la radio como hizo el otro día. En una empresa privada usted ya estaría en la calle. Hágase un favor y hágaselo a los catalanes: dimita.
Per respondre, té la paraula el conseller de Salut.
Com li deia, la quinta onada en aquests moments està de baixa. Pensi vostè també que això està a tot Europa... [[Veus de fons.]] Ah, perdó. No, dic que, com li deia, la quinta onada, en aquests moments portem una setmana que hem arribat al pic, estem de baixa. Realment hem tingut una afluència i una tensió en el sistema sanitari molt important, i això és una cosa reconeguda, però també jo li haig de dir que aquesta situació no és única i exclusiva d'aquí i també s'ha produït amb una variant que també és veritat que aquí, i això també ho hem anat explicant, és pràcticament superior al vuitanta per cent de les infeccions o dels contagis des de fa ja més de tres setmanes, d'acord? Que és una situació similar al Regne Unit.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la campanya de vacunació contra la covid-19. [[Pregunta al Govern sobre la campanya de vacunació contra la covid-19]] [[310-00085/13]] Formula la pregunta la senyora Eva Parera, del Grup Mixt.
Moltes gràcies. Bon dia a tots; bon dia, conseller. Jo voldria preguntar-li si, atès al repunt de contagis que ha obligat a adoptar mesures restrictives un altre cop i l'evident saturació de l'atenció primària i dels hospitals, ha valorat aquest Govern la possibilitat d'incorporar la sanitat privada en la campanya de vacunació que s'està duent a terme. Gràcies.
Per respondre, té la paraula el conseller de Salut.
Presidenta, diputades, diputats... Diputada, des de l'inici, nosaltres vam fer una crida a aquelles persones que estarien en disposició de vacunar, fonamentalment personal d'infermeria. Una crida que no diferenciava entre públic o privat, si el lloc de treball era públic, sanitat pública o privada, i no diferenciava tampoc si era de l'àmbit hospitalari o de l'àmbit d'atenció primària. En aquesta crida hi van respondre 7.500 persones, que són les que en aquests moments, majoritàriament, si han renovat també el seu compromís de continuar amb la vacunació, per les diferentes raons que puguin tenir, doncs, són les persones que en aquests moments estan vacunant en els centres i, especialment, en els centres de vacunació massiva.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Parera.
Gràcies, conseller, però no m'acaba de contestar. El que vostè m'està dient és que el que demana són voluntaris per anar a vacunar. Jo no li he preguntat això; jo li he preguntat això: si està en disposició aquest Govern a incorporar la sanitat privada a la campanya de vacunació. Hi han molts hospitals privats que s'estan oferint, que estan fent una crida a dir tenen personal disponible, però no tenim vacunes. Podem vacunar, però no tenim vacunes, perquè el Govern es nega a introduir el sistema sanitari privat a la campanya de vacunació, com així ho està fent amb la grip. No té cap sentit que es pugui vacunar la grip amb el sistema sanitari privat, però, en canvi, no es faci amb un virus, a més a més, ara amb una variant encara molt més agressiva, com és la covid-19. No sembla lògic. De fet, vostès fa... el CatSalut va dir fa poc, i jo diria que aquest passat divendres, que en deu dies les UCIs estarien col·lapsades. Avui s'ha anunciat que s'hauran d'allargar les mesures restrictives. En molts països d'Europa s'ha incorporat la sanitat privada la vacunació, i són els mateixos països que estan aconsellant no viatjar a Catalunya pel risc de contagi, perquè som la regió amb un números més alts a tot Europa. Per tant, no entenc i no em contesta el perquè no volen incorporar la sanitat privada a la campanya de vacunació quan el que necessitem són més mans al servei de la vacunació per poder iniciar al més aviat possible la immunització i la recuperació econòmica del país. Però és que no estem vacunant la franja de setze a trenta anys perquè estem saturats; ens diuen que hauríem de començar a vacunar de setze en avall abans d'iniciar el curs escolar, doncs, ja em diran com s'ho faran. El que jo crec que seria lògic és incorporar tots els recursos humans possibles que hi ha a la sanitat, indistintament si sigui pública o sigui privada, per tal de poder vacunar al més aviat possible i descongestionar l'atenció primària, que ara mateix està absolutament col·lapsada.
Per respondre, té la paraula el conseller de Salut.
Gràcies. Com li he comentat, en aquesta crida es feia absolutament..., no és voluntària, eh?, senzillament el que és disponibilitat per treballar, i, per tant, remuneradament, des del punt de vista, tant si es treballa en l'àmbit privat com públic, vacunar. I avui en els centres de vacunació hi ha gent tant que treballa en l'àmbit públic com privat. Segona. Tot lo que són les clíniques i hospitals privats, que, evidentment, tenien una massa crítica, un número de persones suficient, van tenir vacunes i van vacunar a tot el seu personal –a tot el seu personal, sí. I des d'aquest punt de vista també l'estratègia de vacunació ha sigut amb centres de vacunació massiva, que són centres que tots vostès veuen, des de la Fira de Barcelona, la Fira de Cornellà, o la Farga, o el pavelló de l'Onze de Setembre a Lleida, a on, ho repeteixo, hi treballa gent tant de l'àmbit públic com privat. No hi ha cap mena de discriminació en aquest sentit. També des d'un altre punt de vista, si em permet, vostè ha caigut en una petita contradicció, és a dir, diuen: «No hi han vacunes. És cert, no hi han vacunes. Si nosaltres poguéssim, vacunaríem més. No nosaltres, qualsevol país europeu. I des d'aquest punt de vista, també hem de recordar que l'estratègia de vacunació és una estratègia centralitzada, de compra centralitzada a Europa, que distribueix als diferents països per raó de població. Senzillament per aquesta raó, i, per això, si vostès miren les estadístiques dels diferents països europeus, veuran que un punt amunt, un punt avall, tothom té pràcticament les mateixes cobertures de vacunació. Des d'aquest punt de vista, nosaltres ara passem de tenir o d'haver tingut 700.000 vacunes a ara 350.000, i, per això, també veuran, doncs, que la vacunació té ara un ritme una mica més baix. És senzillament per això, no per una altra cosa.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les tasques d'extinció d'incendis dels darrers dies. [[Pregunta al Govern sobre les tasques d'extinció d'incendis dels darrers dies]] [[310-00082/13]] Formula la pregunta la senyora Anna Torrentà, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller, diputades, diputats. Lamento que la meva primera intervenció en aquest Parlament sigui per parlar de l'incendi que aquest cap de setmana ha afectat la meva comarca, l'Alt Empordà. Una comarca que per la seva orografia i vent fort de tramuntana és susceptible de tenir incendis recurrents any rere any. En aquest sentit, i abans de dir res, voldria agrair a tots els membres dels cossos d'emergència, Protecció Civil, ADFs, alcaldes, alcaldesses, pagesos i altres voluntaris, la tasca que han fet durant aquests darrers dies. No és res nou que ens trobem en emergència climàtica, i el manteniment de la biodiversitat i l'adequada gestió forestal del territori són accions i mesures importants a realitzar per combatre aquesta situació, de la mateixa manera que la correcta neteja perimetral de les franges de protecció és indispensable per a la prevenció i l'extinció dels incendis. Com a alcaldessa d'un micropoble, que normalment tenim moltes extensions de terreny i pocs recursos tècnics i humans, tenim l'oportunitat, com molts altres territoris, d'optar a diferents línies d'ajuts que ofereixen diputacions i consells comarcals per a fer una bona planificació, supervisió i manteniment de les franges de protecció, i animo que això es compleixi. De fet, a l'incendi del cap de setmana passat va quedar palès que una correcta execució de la franja de protecció, com és el cas de Port de la Selva, va facilitar la feina als serveis d'emergència i és realment eficaç. Els experts diuen que estem davant d'un estiu també molt sec i calorós, per tant, hem d'extremar la precaució. I nosaltres tenim el deure i obligació de tenir cura del nostre entorn, una cura i responsabilitat que no va tenir el Govern de l'Estat quan no va autoritzar la incorporació d'hidroavions francesos en les tasques d'extinció de l'incendi, prioritzant la bandera a la rapidesa i l'efectivitat. Nosaltres, conseller Elena, li voldríem preguntar per les mesures que s'han implementat per evitar la propagació de l'incendi de Llançà, el Port de la Selva, la Selva de Mar i el Parc Nacional del Cap de Creus, i ens veiem forçats a preguntar per les explicacions que li va donar el Govern de l'Estat per justificar la seva irresponsabilitat durant l'emergència malgrat la petició expressa del Govern de la Generalitat d'utilitzar els recursos aeris francesos. Gràcies.
Per respondre té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior.
Presidenta... Diputada, estem patint el que en diuen els experts «el triple trenta, eh?, més de trenta..., de graus, de vent i d'humitat, i això –ho sap la diputada Picas–, doncs, és una situació d'alarma. I estem encara en una situació de risc, de risc extrem. I per això he de començar necessàriament fent un crit a la prudència, a la prudència i a l'autocontenció de tots els ciutadans, per evitar el que ha passat en aquesta darrera dècada, que el trenta-tres per cent dels incendis, de les hectàrees cremades, han estat per culpa d'una burilla tirada per la finestra o d'una burilla tirada mentre un passeja, una irresponsabilitat extrema. També és obligat fer un agraïment, un agraïment al Cos d'Agents Rurals, per la feinada que fan durant tot l'any. També a les ADF. Efectivament, les franges de protecció han estat determinants perquè aquest incendi no acabés sent una tragèdia més gran. Com ho ha estat també la feina magnífica de Bombers –més de vuitanta dotacions, més de vint mitjans aeris; també, bombers, dos-cents–; una feinada extraordinària, amb un risc extraordinari i que també és d'agrair. O de Protecció Civil, amb una feina que fan dia a dia, i també garantint, doncs, que més de tres-centes persones fossin desallotjades. O del Servei Català de Trànsit, garantint l'eficàcia. I també de Mossos d'Esquadra, amb tota la feinada que han fet. I de la mar de voluntaris. I dels ajuntaments, molt particularment, i les policies locals. És veritat que hi va haver un problema: la burocràcia –jo ho qualificaria així–; la burocràcia ha impedit que tinguéssim més efectius en el moment concret de l'inici de l'incendi, que crec que feia falta. Nosaltres ens vam posar aquesta setmana en contacte amb el ministeri per parlar d'això. Creiem que això no ha de tornar a passar, que hi ha d'haver més coordinació. I en aquest sentit ens posarem a treballar amb Protecció Civil, tant d'aquí com del ministeri, perquè aquesta situació, que no és acceptable, no torni a passar. I al final aquí estem per solucionar problemes, que al final d'això va la política. I, en aquest sentit, doncs, nosaltres treballarem perquè aquesta situació no es torni a produir. Gràcies a tots els servidors públics per la feinada que han fet. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre els plans especials d'emergència exterior del sector químic. [[Pregunta al Govern sobre els plans especials d'emergència exterior del sector químic]] [[310-00083/13]] Formula la pregunta el senyor Carles Castillo, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. Bon dia a tothom. Senyor conseller, el gener de l'any passat va tenir lloc a Tarragona l'accident més greu que s'ha produït al polígon petroquímic, amb tres morts i el risc d'una catàstrofe encara més gran. Representem el mateix partit, conseller, però vostè, que em coneix, entén perfectament que em dec a un territori, i aquest territori està molt, molt preocupat: per la població tarragonina i de tot el Camp de Tarragona, hi ha un abans i un després d'aquest accident. Aquest Parlament n'és conscient, i la comissió d'estudi de l'any passat va concloure amb totes aquestes preocupacions i amb un seguit de propostes de millora de la seguretat. El dia de l'accident, una part de la població es va sentir desemparada i sense instruccions clares. Moltes cases d'alguns dels barris de gent més humil i treballadora es troben tant a tocar del polígon, conseller, que poden veure perfectament els treballadors i treballadores de les empreses químiques de finestra a finestra. A molts se'ls van trencar els vidres per l'ona expansiva i van estar mesos sense que els hi arreglessin. A dia d'avui, molts diuen que encara no saben del tot bé què haurien de fer. Entitats veïnals, associacions i institucions es van queixar que el llavors Plaseqcat, de tota Catalunya, no s'emmotllava bé a les necessitats del territori i que les decisions s'havien de prendre de més a prop. Així ens ho van fer saber a la comissió: problemes amb l'activació de les sirenes, instruccions contradictòries a la població afectada, i un primer moment que no es va saber reaccionar davant del risc d'un hipotètic núvol tòxic, que gràcies als déus no es va materialitzar, perquè hagués pogut afectar moltes persones en una zona densament poblada. Som conscients que el risc zero no existeix. I volem que les empreses químiques inverteixin en el nostre territori, però no a costa de la seguretat. Sabem que el nou Govern de la Generalitat s'està posant les piles molt ràpid, i que ja s'ha produït una important reunió amb tots els alcaldes i alcaldesses afectats i s'han tirat endavant algunes actuacions. Tots els moviments, conseller, s'agraeixen moltíssim, però malauradament encara seguim preocupats. Entengui que després del que va passar necessitem garantir que la Generalitat té una reacció contundent. La ciutadania s'ha concentrat i manifestat per reclamar informació i seguretat i els veïns i veïnes volen recuperar la confiança que es va perdre després del lamentable i perillós accident, que va canviar fins i tot la manera d'analitzar a tota Europa les possibles afectacions d'accidents químics, per la peça que va arribar lluny, a fora del polígon, provocant la mort d'un veí a casa seva. Quines novetats hi ha en l'àmbit del Plaseqta? Quines són les prioritats que es fixa el Departament d'Interior, conseller, en aquesta qüestió? Gràcies.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior.
Presidenta... Diputat, efectivament, vull començar per dir que el Plaseqta és una prioritat d'aquest departament i és una prioritat d'aquest Govern. I ho és per tots els motius que vostè ha plantejat. L'altre dia vam tenir una reunió amb totes les parts implicades, des de les empreses, els ajuntaments..., en fi, totes les parts implicades, per explicar què és el que estem fent. I els voldria explicar alguna de les qüestions. En primer lloc, s'han creat ja les estructures operatives, vinculades directament al territori, perquè ens sembla que és el lloc on correspon. Ja tenim el comitè tècnic, també el consell assessor. Hem iniciat feines també de conscienciació i d'explicació al conjunt de la ciutadania, què és el que ha de fer tothom en el moment en el que es produeixi –esperem que mai– una circumstància de la mateixa naturalesa, des dels instituts, adreçat als joves, fins a altres taules de crisi i el conjunt dels veïns, per explicar-los el que es fa. I formació, formació a tots els actors, a tots els que intervindran en els diferents ajuntaments. I també, necessàriament, inversions; és a dir, posar-hi recursos i posar-hi mitjans. En aquest sentit, vam comunicar, doncs, que, de les sis sirenes que el Plaseqta preveia que s'instal·lessin, la idea és instal·lar-ne vuit, no només sis, perquè s'ha valorat, i és un pla viu; s'ha valorat que s'ha d'incrementar. En aquests moments ja n'hi ha tres de col·locades, i en procés d'adjudicació cinc més, perquè ens sembla que és un element determinant i que dona molta tranquil·litat als ciutadans, com també els sensors. En aquest sentit, hi ha un pla pilot de col·locar a la zona sud divuit sensors per detectar els núvols tòxics de clor i també trenta-tres, a la part nord, també per detectar els sulfurs i els altres elements tòxics que puguin generar-se. La veritat és que la reunió va anar molt bé; va ser molt ben acollida, va tranquil·litzar. Em consta, perquè després vaig tenir oportunitat de parlar amb tots els grups parlamentaris o amb alguns grups parlamentaris sobre com va anar la reunió. I també vam adquirir un compromís, que ens sembla que és necessari fer-ho en aquests casos, i és d'anar-hi cada any, de passar comptes, de tornar-nos a reunir tots –hi incorporem també els sindicats– per passar comptes del que s'ha fet cada any i com estan les coses i recollir les preocupacions i donar-hi sortida. Moltes gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre els drets dels consumidors. [[Pregunta al Govern sobre els drets dels consumidors]] [[310-00084/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Lluïsa Llop, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Gràcies, presidenta. President, vicepresidents, conselleres, consellers, diputades, diputats, molt bon dia a tothom. Conseller Torrent, les persones consumidores sovint estem en una relació desigual davant dels proveïdors de béns i serveis; a vegades per propi desconeixement dels nostres drets a l'hora de consumir, altres perquè ens trobem, especialment en els camps de les grans companyies, davant d'una manca d'oferta que ens porta a eleccions molt condicionades i molt captives. Aquestes circumstàncies, a més a més, s'han vist agreujades per la situació d'emergència que ha portat la covid-19, afectant els nostres drets com a consumidors i canviant coses essencials com per exemple un increment de la digitalització en tots els àmbits de la nostra vida quotidiana, també en els nostres àmbits de consum. Davant d'aquest fet ens cal, per part de l'Administració, la incentivació de les polítiques que vetllin pels drets dels consumidors, uns drets que els republicans i les republicanes entenem com la imprescindible protecció de la ciutadania enfront dels grans oligopolis i empreses que tot sovint ens subministren serveis i béns absolutament bàsics. Els drets dels consumidors i les consumidores no són un..., no com una extensió del mercat, sinó com una garantia de protecció davant de la dominació dels mercats; una filosofia que veiem reflectida en la nova etapa que vostè mateix exposava, conseller Torrent, fa uns dies a la presentació de la campanya «A prop teu, una nova orientació, com deia, de l'Agència Catalana del Consum, que representa una sacsejada ambiciosa de les polítiques de consum, entomant reptes imprescindibles que aposten pel consum responsable i per la protecció dels col·lectius més desafavorits. Conseller, no entenem..., no parlem d'una nova Generalitat republicana només perquè l'encapçali un president d'Esquerra Republicana per primer cop des de la recuperació de les institucions, sinó perquè entenem que el nou Govern ha de desplegar un programa ambiciós de polítiques republicanes per sacsejar el país. I, dins d'aquestes polítiques republicanes hi ha d'haver, sense cap mena de dubte, la protecció al consumidor. Per això, conseller Torrent, volem conèixer quins reptes identifica, volem conèixer quines accions prioritzarà per passar d'una concepció liberal del consum, aquella que només veu el ciutadà com un receptor passiu de béns i serveis, a una concepció republicana, compromesa a garantir els drets de la ciutadania com a consumidors, garantint-ne l'accés als béns i als serveis bàsics i empoderant-los per impulsar...
Se li ha acabat la paraula. [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]] Per respondre té la paraula el senyor Roger Torrent, conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputada. Efectivament, vostè deia que la nova situació, la nova realitat que ens ha tocat viure, fruit de la pandèmia, ha generat més demandes de consum, més reclamacions. Efectivament, eh? L'any passat vam incrementar en un seixanta-set per cent les reclamacions a Consum derivades, efectivament, de la situació de covid, i també molt dirigides a reclamacions al voltant del transport aeri. Ara hem de veure si aquesta situació és de caràcter conjuntural o estructural, eh? Jo diria que hi ha un contingent d'aquestes reclamacions que han vingut per quedar-se, malauradament, perquè ens toca viure aquesta nova realitat, que té molts aspectes, moltes dimensions i que afectaran també el consum. Per tant, la nostra voluntat aquí, òbviament, com no pot ser d'altra manera, és la defensa dels drets de les persones consumidores. El perímetre dels drets dels ciutadans i ciutadanes en tant que consumidors ha de ser l'element central de la tasca del departament, específicament de l'Agència de Consum. Però no només, perquè, en aquesta òptica, en aquest esperit republicà al que vostè apel·lava, també hi ha una altra dimensió que hem de tenir molt en compte, que és el consum com a eina de transformació social també, eh?, de generador d'un marc social diferent. Des d'aquesta perspectiva també hem de treballar, ha de treballar l'Agència Catalana de Consum, a la qual, efectivament, la setmana passada vam presentar-ne els eixos fonamentals, no només la campanya «A prop teu, sinó aquells elements que vertebraran l'acció de l'agència en aquesta nova etapa política, i que són fonamentalment la defensa dels consumidors, especialment aquells més vulnerables, en l'àmbit de l'habitatge, dels serveis bàsics, dels productes financers; també la pretensió de que cada vegada més conflictes es resolguin en els mecanismes extrajudicials, especialment en l'àmbit de les comunicacions, els serveis de la llum, del gas, de l'aigua, que concentren la major part de la conflictivitat; però al mateix temps el que volem és donar a conèixer els drets de la ciutadania, dels consumidors –d'aquí aquesta campanya, precisament. I, finalment, el que volem és incentivar el consum responsable, la cultura del consum responsable, en la línia del que li deia abans de transformació social cap a la sostenibilitat o cap a la responsabilitat social de les empreses. En definitiva, el que volem, òbviament, és empoderar els consumidors, empoderar els ciutadans en la seva interacció en el mercat perquè no estiguin sotmesos a posicions dominants, a posicions d'abús. Moltíssimes gràcies, diputada.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre les mesures per mantenir el lleure educatiu com un espai segur. [[Pregunta al Govern sobre les mesures per a mantenir el lleure educatiu com a espai segur]] [[310-00078/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Anna Feliu, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, molt honorable presidenta. Honorable consellera, a Catalunya tenim notificades prop de quatre mil activitats d'educació en el lleure, en les quals hi participen més de 208.000 infants i joves d'arreu del país, entre estades de casals d'estiu, colònies, acampades, rutes o camps de treball; xifres que donen una idea de la importància que té el sector de l'educació en el lleure al nostre país, que engloba nombroses entitats que organitzen activitats diverses amb monitors i monitores joves amb vocació i il·lusió per fer dels estius moments inoblidables, plens d'experiències per als nostres nens i nenes, a les que cal sumar també les estades que organitza la Direcció General de Joventut amb «L'estiu és teu, amb un ampli ventall d'ofertes, com són l'aprenentatge d'idiomes, la música, la pràctica esportiva, la dansa o la tecnologia, entre altres. El lleure, el joc i el descans és un dret per als infants, imprescindible per al seu desenvolupament –això de la mascareta... [[l'oradora riu]] –, dret que recull la convenció, també de les Nacions Unides, sobre els drets de l'infant, dret que també cal garantir en aquests moments de pandèmia. En aquest sentit, consellera, felicitar-la a vostè i al departament que presideix per haver planificat i posat en funcionament mesures concretes, en coordinació amb el Departament de Salut, per poder donar eines al sector del lleure, com ara són les formacions especialitzades per als monitors i directors de lleure, protocols d'actuació específics, cribratges als professionals, entre d'altres que s'han impulsat els darrers dies. Per això li pregunto, consellera, quines noves mesures estan prenent per mantenir el lleure educatiu com un espai segur?
Per respondre, té la paraula la senyora Violant Cervera, consellera de Drets Socials.
Moltíssimes gràcies, presidenta. Diputats, diputades... Diputada, en primer lloc, permeti'm que faci un agraïment a tots els professionals que en aquests moments estan treballant perquè el lleure, efectivament, com deia vostè, sigui un espai segur per a tots els nostres infants. Donar un agraïment molt especial a totes les entitats, als treballadors, als treballadors públics, a la direcció general, a la Direcció General de Joventut, a les farmàcies, al Departament de Salut per la seva implicació perquè aquestes vacances, doncs, siguin unes vacances el més segures possible. En segon lloc, com vostè sap i com sabem tots, la pandèmia la tenim aquí, encara no ha marxat i nosaltres el que volem és, com deia vostè, que tots els infants de Catalunya puguin gaudir del seu dret de participar en estades de lleure, però fer-ho d'una manera segura. Per aquest motiu, estem treballant conjuntament amb el Departament de Salut i també amb les entitats per fer això possible. I per fer-ho hem establert unes quantes mesures. En primer lloc, les entitats saben, i els professionals de lleure, que han d'extremar les mesures de seguretat dintre de totes les estades i els casals d'estiu, mesures que ja coneixem, com l'ús de la mascareta, les distàncies i la neteja pertinent de tots els equips. Però, en segon lloc, també el que hem estat fent és polítiques de cribratge per als professionals. En primer lloc, els fèiem..., s'hi van acollir uns 781 professionals en sis llocs de tot Catalunya –Lleida, Tarragona, Girona, Manresa, dos punts a les Terres de l'Ebre– i posteriorment ja a través..., justament ahir van començar també polítiques de cribratge a través de les farmàcies a tots els professionals i, a més a més, de manera gratuïta. També hem començat amb polítiques de vacunació per als professionals del lleure que durant aquesta setmana poden..., els professionals poden anar als serveis sanitaris per poder-se vacunar, perquè el nostre objectiu, com dèiem, és treballar conjuntament no només amb el Departament de Salut, amb el qual el binomi, doncs, ha estat perfecte sinó, a més a més, treballar amb totes les entitats per garantir que aquestes estades i aquest lleure educatiu que necessiten tots els nostres infants sigui segur a tot Catalunya. Moltíssimes gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la millora de la qualificació del deute de la Generalitat. [[Pregunta al Govern sobre la millora de la qualificació del deute de la Generalitat]] [[310-00079/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Elsa Artadi, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Molt bon dia, conseller. La matinada de divendres a dissabte coneixíem la bona notícia, que l'agència internacional Fitch millorava la qualificació del deute català. Una pujada que feia..., de fins a dos esglaons la qualificació dels bons emesos pel Govern de la Generalitat i que els situava fins a la triple B negativa; una qualificació que, de fet, no teníem des del 2012. Nou anys després d'aquest impacte important de la crisi global del deute, tornàvem a tenir una qualificació en els nostres bons, la qualificació de «bo inversor, que permet i el que vol dir que es pot sortir en els mercats de deute. Voldríem felicitar-lo. Sabem que hi ha hagut una feina intensa amb les agències de qualificació. Sabem que hi ha hagut una emissió per part de Fitch, d'analistes, de directius, per conèixer la situació de les finances de la Generalitat i poder-les avaluar de primera mà. Coincidim que aquesta és una bona notícia, que és una bona notícia perquè permet tenir més instruments financers en el Govern de la Generalitat amb aquesta possible sortida en els mercats. És una bona notícia, perquè reflecteix la confiança no només dels mercats sinó també dels inversors en el nostre país i perquè ens permetrà també eventualment sortir del FLA, sortir dels fons de finançament, en els quals portem pagats més de 2.700 milions d'euros en interessos. I també perquè, la sortida d'aquests instruments financers, doncs, també ens permetrà alliberar-nos d'algunes de les intervencions financeres que encara patim per part de l'Estat espanyol. Sovint a les agències de qualificació ens han fet èmfasi en la dependència que tenim del Govern de l'Estat, en la incertesa que tenim sobre quan arriben els recursos i, per tant, amb una clara manifestació que el dèficit fiscal que patim no deixa de ser un dèficit social; un dèficit social que també ens limita el nostre progrés i el nostre benestar, per molt que hi hagi negacionisme i que el Govern espanyol segueixi amagant-ho. El que sí que també ens sembla molt important destacar és la menció que feia també l'agència Fitch de la importància, no només de la capacitat d'estructurar el deute de la Generalitat i posar les finances en ordre, sinó també de la diversificació, la diversificació de l'activitat econòmica, de la indústria com a tractor de l'economia catalana i aquest també reconeixement de la pime i de l'empresa familiar. Volem preguntar-li, conseller, la seva valoració sobre aquesta bona notícia.
Per respondre, té la paraula el conseller Jaume Giró, conseller d'Economia i Hisenda.
Gràcies, presidenta. Moltes gràcies, diputada Artadi. Efectivament, és una bona notícia. Ha estat una bona notícia, però com que els temps corren tan de pressa, avui tenim una altra notícia encara millor. Primer de tot, li contestaré breument a la seva pregunta. Efectivament, va ser una molt bona notícia aquest cap de setmana i he de dir que em va sorprendre que fins i tot alguns mitjans de fora i alguns de casa nostra van intentar aigualir aquesta notícia –com sempre passa amb les bones notícies que afecten el país, encara que no tingui res a veure amb el procés–, barrejant-la amb temes d'indults i de coses que estan purament en el primer paràgraf, i a totes les setze pàgines del key rating drivers, segurament no van prestar atenció i no van veure, doncs, el que significava de confiança en l'economia, en les fortaleses del país i en aquest Govern i en les mesures que prendrem. Però, com li deia, com que la vida va tan ràpida, hi ha una altra millor notícia, que també aprofito per comentar. Vostès segur que han llegit –i alguns van escoltar– la roda de premsa que vaig fer ahir i que, en un moment donat, doncs per prudència i per protegir tota la gent de l'Institut Català de Finances, vaig demanar que intentessin no utilitzar la disposició addicional, que està en el decret, amb rang de llei, per preveure la cobertura del fons de risc complementari per poder cobrir aquestes contingències. Doncs bé, la veritat és que les meves paraules d'ahir d'alguna cosa van servir –a més a més, doncs, d'excitar tota mena de gent–, i van servir perquè hagi rebut trucades aquestes darreres hores de gent de l'Institut Català de Finances que m'ha demanat, si us plau, que per ells no quedi i que intentem utilitzar aquesta disposició addicional tal com està previst en el decret llei. I, per tant, això és el que farem [[aplaudiments]] –això és el que farem. Aquest matí he trucat al president Aragonès; ho hem estat comentant, i a ell li ha semblat molt bé, i, per tant, aquesta és la mesura que utilitzarem. Amb una generositat, que vull destacar, de tota la gent de l'Institut Català de Finances i també amb la prudència, doncs, que recomana l'experiència. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre els casos d'espionatge digital. [[Pregunta al Govern sobre els casos d'espionatge digital]] [[310-00080/13]] Formula la pregunta la senyora Mònica Sales, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Vicepresident Puigneró, malauradament, aquests darrers dies han aparegut nous casos d'espionatge digital als mitjans de comunicació, un tema molt greu que cal abordar i que cal explicar, perquè ens pot afectar a tots. Fer referència a aquesta tecnologia de la intrusió ens remet al juliol de 2020, just ara fa un any, quan van sortir a la llum les notícies relacionades amb el programari Pegasus, que havia espiat alts càrrecs de la Generalitat i d'aquest mateix Parlament, a qui des de Junts per Catalunya reiterem novament el nostre suport. Aquesta pràctica de vigilància digital permanent s'ha anat estenent per tot el món, i diferents estats estan en el punt de mira en la utilització d'aquest tipus de programari per a activitats que no són les habituals. La gravetat dels fets és inqüestionable, sobretot si tenim en compte que aquestes eines s'han d'utilitzar només perquè els cossos de seguretat lluiten contra el terrorisme o investiguen presumptes delictes molt greus. Lluny queda, per tant, l'objectiu de perseguir activistes, polítics o personalitats que res tenen a veure amb aquests casos d'extrema gravetat. Però, per si no en tenim prou, l'aprovació del decretazo digital per part del Gobierno espanyol, aquell que es fa dir «el más progresista de la historia, també pot atemptar contra els drets fonamentals de la ciutadania perquè faculta l'Estat, en teoria, a poder intervenir les comunicacions digitals en casos excepcionals que puguen afectar l'ordre públic, la seguretat pública o la seguretat nacional. Que a ningú no li passe per alt aquesta qüestió, perquè la intervenció es podrà dur a terme sense l'ordre judicial pertinent, i, per tant, aquestes pràctiques poden vulnerar la privacitat i els drets individuals de la ciutadania fins i tot en els moments més íntims. Aquestes eines permeten intromissió a les vides de les persones que consideres enemigues i espiar-les a tots els nivells. Des de Junts per Catalunya, vicepresident, som coneixedors que la Generalitat, en el seu moment, ja va posar en marxa l'Agència de Ciberseguretat de Catalunya enmig d'escarafalls i riotes dels que sempre fan mofa del lideratge tecnològic català; una agència que executa polítiques públiques de protecció en matèria de ciberseguretat al nostre país. Per tot això, li voldríem preguntar quin és el capteniment sobre les últimes informacions d'espionatge digital i quines actuacions està duent a terme el seu departament per fer front a aquestes amenaces. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el senyor Jordi Puigneró, vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori.
Moltes gràcies, presidenta. Diputada Sales, miri, fa anys que intento avisar de que els nous drets fonamentals..., la batalla per la defensa dels nous drets fonamentals es juga a internet. I aquí passarem tots la prova del cotó, eh? Aquí, evidentment, ens posarà tothom a prova, i hem de ser molt conscients de que aquí ningú pot fallar –ningú va fallar. Ens juguem, eh?, en aquest sentit, en aquesta nova era digital, el que ha de significar la nostra llibertat tant política com d'expressió com el que signifiquen els drets fonamentals avui a la xarxa. Miri, a Catalunya, des de fa alguns anys, ja patim aquesta bel·ligerància digital per part de tercers. Vull recordar el famós ciberatac del 9 de novembre, de fa ara set anys: va ser qualificat com un dels ciberatacs més importants d'aquell any al món. I per això vam posar en marxa una agència de ciberseguretat, per protegir els actius digitals, per protegir precisament els nostres drets. I, de fet, el Tribunal Constitucional, malgrat que ens la van recórrer, ens ha donat la raó. Tenim dret a ciberprotegir-nos. Ho dic també perquè aquest és un debat que..., en fi, només em pregunta sempre Junts per Catalunya, eh? I jo crec que això hauria de ser un debat que hauria de preocupar també altres grups d'aquesta cambra. Sembla que no els hi preocupa. Els preocupa molt, per exemple, quan Google, no?, fa ús de les dades per fer negoci, eh?, amb les nostres dades personals, i ens ha d'ocupar això, però ens haurien de preocupar més pràctiques que avui sabem que estan existint per part d'estats amb aquest tipus de programaris que, en fi, posen en risc, en aquest sentit, la llibertat política del nostre país. I em refereixo, evidentment, a partits de l'esquerra i que avui governen a altres institucions. No només no han derogat la llei mordassa sinó que l'han ampliat digitalment, i, a més a més, ara ens anuncien una llei de seguretat nacional que, en fi, pel que hem vist en el seu redactat, fa por, eh? I, per tant, hauríem de prendre'n bona nota. Crec que estem en un moment d'impàs, en un moment molt important on les decisions que prenguem seran determinants en aquest sentit. I, per tant, demanaríem, en aquest sentit, a partits com els comuns i a Podemos que... –ja els he fet referència més d'un cop en aquest hemicicle–, escoltin, podem trobar-nos, que, al final, d'aquí a uns anys, aquest famós programa Pegasus no sigui Pegasus sinó que sigui «Pedrassus. [[Aplaudiments.]]
Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre el món local. [[Pregunta al Govern sobre el món local]] [[310-00072/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Marta Moreta, del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Consellera, amb la pròrroga pressupostària perdem l'oportunitat de lluitar contra la pandèmia i establir les bases per reactivar l'economia i la cohesió social. Per això, des del meu grup parlamentari, els reclamàvem l'aprovació d'uns pressupostos de forma urgent, perquè Catalunya necessita uns comptes excepcionals per un moment de la història excepcional. Per fer front a aquesta recuperació, per exemple, la Comunitat Valenciana, en els seus pressupostos en matèria d'Administració local, ha incrementat la partida en un vint-i-u per cent. Vostès avui amb la pròrroga pressupostària han decidit escanyar encara més els ens locals, i un exemple d'això, consellera, és el Fons de Cooperació Local, que ha anat disminuint al llarg dels darrers deu anys. De fet, va passar de 156 milions l'any 2010 als 129 milions de l'actual; és a dir, un disset per cent menys, res a veure amb la Comunitat Valenciana. De fet, dels 129 milions s'han consignat els gairebé 41 milions destinats als consells comarcals, a l'Aran i a les entitats descentralitzades, però dels 86 milions previstos per als ajuntaments només se n'han consignat 55 milions. I encara res de l'Àrea Metropolitana de Barcelona. Ens podria explicar la raó per la qual no s'ha consignat la totalitat d'aquests fons? Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula la senyora Laura Vilagrà, consellera de la Presidència.
Sí. Gràcies, presidenta. Senyora diputada, sí, efectivament, nosaltres sabem els deures que tenim al món local, de fet, ens agrada explicar que som un govern municipalista, molts dels consellers, conselleres, president, venim del món municipal: alcaldia, regidories, o hi hem donat suport. Per tant, som molt conscients de la situació econòmica, financera en què es troben. Ens hem posat al dia amb els deutes que teníem amb el món local. I, efectivament, ho acabarem de fer en els propers mesos. Gràcies.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Moreta.
Miri, el fons de cooperació va quedar desfasat per la pandèmia, i, per aquesta raó, el Govern va decidir fer un ingrés extra de 120 milions d'euros, dels quals 20 milions s'havien de pagar el 2020. I, de fet, així es va fer. Els 100 milions restants es distribuïen en dos pagaments: 50 milions el primer trimestre del 2021 i 50 milions els mesos següents d'aquest any. Però vostès no han complert aquest compromís tampoc, i els ajuntaments no han vist ni un sol euro d'aquests 100 milions d'euros. Com s'ha de fomentar la reactivació econòmica dels municipis si no disposen ni dels recursos ni de les eines necessàries i vostès no compleixen les seves obligacions? Miri, consellera, vindran 5.000 milions d'euros de l'Estat. Per què no aposten pel municipalisme? Siguin valents i facin com el País Valencià, apostin pels ajuntaments, perquè els alcaldes i alcaldesses ja no poden esperar més. Quan pensen pagar els 100 milions d'euros? Pensen fer una partida extraordinària de 300 milions com reclamaven les entitats municipalistes? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula la consellera de la Presidència.
Miri, nosaltres tenim molt clar quines són les nostres prioritats. Evidentment, nosaltres..., la nostra prioritat és treballar amb el món local. De fet, aquesta setmana ens hem vist amb la Federació de Municipis, amb l'Associació de Municipis, amb l'Associació de Micropobles, i hem posat les bases per com serà aquesta legislatura. El que volem és tenir la visió municipal a totes les polítiques públiques, ho farem. Sabem que el tema econòmic és molt important pels ajuntaments; jo he estat alcaldessa, i, per tant, ho conec perfectíssimament. També és cert que l'Estat sovint no compleix amb Catalunya, amb els romanents que hem d'aplicar. Per tant, en aquest sentit, si això passa, llavors tindrem molta més capacitat per traslladar al món municipal, doncs, tots els recursos que evidentment té sobre la taula..., ha de tenir per dur a terme totes les polítiques públiques. En aquest sentit, aquesta setmana hem parlat amb les associacions municipalistes de molts altres temes, també d'aquest. I, de ben segur, complirem amb tot allò que ens reclamen. De fet, vam parlar del fons de cooperació, però també vam parlar de polítiques socials, i, per tant, de la possibilitat, doncs, del nou contracte programa de serveis socials. Vam parlar de pobresa energètica. Vam parlar dels diners que han de venir per les llars d'infants, de zero a tres anys. També vam parlar de l'ingrés mínim vital, que, per cert, ens han de traspassar; saben que són deures que l'Estat espanyol té encara amb Catalunya, perquè el que volem és fer que la renda garantida tingui molts més recursos per abordar polítiques d'habitatge o polítiques contra la pobresa infantil. I això és el que ha de fer l'Estat amb Catalunya, té aquests deures. Per altra banda, també vam parlar de reindustrialització. Amb els municipis petits, amb l'Associació de Micropobles, vam estar abordant la qüestió del despoblament, i, si ho diem en positiu, la qüestió de com reequilibrem territorialment Catalunya des d'un punt de vista poblacional, que tothom tingui oportunitats hagi nascut on hagi nascut, i, per tant, encara que estiguem parlant de municipis de menys de cinc-cents habitants, doncs, tinguin totes les possibilitats. També vam parlar de policies locals. I, sobretot, aquesta setmana hem parlat molt de la pandèmia amb els municipis i hem acordat amb ells les mesures a aplicar en aquestes properes setmanes. I en aquest sentit, doncs, molt orgullosos de la feina que hem pogut establir, d'aquests fonaments amb el món municipal. Moltes gràcies.
Pregunta al Govern a respondre oralment al Ple sobre la política industrial. [[Pregunta al Govern sobre la política industrial]] [[310-00073/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Òscar Ordeig, del Grup Parlamentari dels Socialistes i Units per Avançar.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller Torrent. Una prèvia: creiem que és una bona notícia la nova convocatòria i que el Govern hagi rectificat per tal de que les empreses que es van quedar fora dels ajuts covid s'hi puguin acollir aquesta vegada, tal com demanava el sector i tal com demanaven els grups de l'oposició. La nostra pregunta és sobre el sector de l'automoció a Catalunya; segon sector de l'economia, importantíssim, deu per cent del PIB, deu mil empreses, 143.000 treballadors, 23.000 milions en facturació; Catalunya, primera comunitat en producció de vehicles de l'Estat. Fa pocs dies, a més, el Consell de Ministres va aprovar el PERTE del vehicle elèctric i la connectivitat –importantíssim per acollir-nos als fons europeus–, amb una inversió de 24.000 milions d'euros entre fons públics, fons privats, per avançar cap a la reindustrialització. Perillosament, Catalunya s'està acostant cada vegada més a França, que només té un dotze per cent del PIB de la indústria, i menys a Alemanya, que en té el vint-i-cinc per cent. Cal complir amb el pacte verd europeu i la transició ecològica per tal d'adaptar-nos també als requisits de la Unió Europea de que el 2035 no es podran vendre cotxes de combustió. Conseller, quin capteniment té el Govern per tal d'impulsar la fabricació del cotxe elèctric a Catalunya?
Per respondre, té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, presidenta. Ja que el diputat feia una prèvia, jo l'intento matisar, diguéssim, eh? Vostè deia que l'alegrava que haguéssim rectificat les decisions, eh?, respecte al Reial decret 5/2021; el que hem fet és corregir el nyap que va fer el Govern espanyol, el que hem fet és solucionar els problemes que ens havia generat el Govern espanyol amb uns requisits draconians, difícils d'implementar i que no anaven al conjunt de l'economia del país. Ho hem millorat. I ho hem fet amb acord amb els agents socials i econòmics. La primera convocatòria i aquesta segona convocatòria, que arribarà al conjunt dels CNAEs; per tant, al conjunt de les empreses i autònoms del país que ho necessitin. Això d'entrada. Després, respecte al sector de l'automoció. No tornaré a repetir les dades. Certament, la importància del sector en l'àmbit industrial i en el conjunt de l'economia catalana és prou sabut. I, efectivament, ara tenim una oportunitat. Els fons europeus –els Next Generation– són la palanca de canvi real, les aportacions, els recursos necessaris per transformar un sector que ho necessita. Ara bé, perquè siguin efectius, per maximitzar el potencial dels fons europeus, el que cal és una governança descentralitzada, coparticipada, i que nosaltres tinguem la capacitat també..., no perquè vulguem acaparar part del poder de decisió respecte a aquests fons, sinó perquè coneixem la realitat empresarial del país i la necessitat de que els diners vagin a projectes realment transformadors i que arribin a les pimes del país. La presentació unilateral i de forma centralitzada del PERTE de l'automoció és un molt mal símptoma de per on va el Govern espanyol en aquest sentit.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Òscar Ordeig.
Sí. Gràcies. Conseller, es podia i es pot, i així ho han demostrat. Per tant, escolti, nosaltres només demanem que estiguem per la feina; per la feina d'una oportunitat que és històrica. I nosaltres pensem que no anem bé, perquè anem tard; dona la sensació que anem a remolc dels esdeveniments. Uns exemples: setanta per cent de retallada en el pressupost de polítiques industrials o la plantada als presidents de SEAT i Volkswagen quan venen a presentar el cotxe elèctric. Hem d'aturar la destrucció industrial –jo crec que això ens hauria d'interpel·lar a tots–; liderar els contactes d'alt nivell a Catalunya; les reflexions del sector a Catalunya; l'atracció de les inversions necessàries per la fabricació del cotxe elèctric a Catalunya. I, per tant, li demanem, conseller, que el Govern faci el PERTE del vehicle elèctric a Catalunya i de tota la indústria i tecnologia associada, que és moltíssima. Estem perdent el lideratge en les energies renovables, també el podem perdre en el vehicle elèctric. Fons europeus, com hem dit, i gran acord polític i sectorial per tal de liderar aquesta transformació, no només pel cotxe elèctric, sinó pels punts de càrrega, piles d'hidrogen, formació professional de Martorell o Circuit de Catalunya. Evidentment, també, grans infraestructures que aquests dies també tenim debats i que són imprescindibles. Conseller, els demanem lideratge, idees clares, passar de les paraules als fets per tal d'aturar la destrucció industrial de Catalunya i per tal..., i això només ho aconseguirem amb el PERTE del... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Diputat, que nosaltres fem el PERTE de l'automoció de Catalunya entenc que vol dir que vostè està a favor de que nosaltres gestionem el PERTE i per tant els recursos, que són europeus, que no són de l'Estat espanyol, sinó que són recursos del conjunt de les institucions europees. En tot cas, hi ha una eina fonamental que és el pacte nacional per la indústria, que ja hem anunciat que ens posem a treballar aquest mes mateix, i que ha de ser essencial per vertebrar les polítiques de reindustrialització del país, incloent sobretot també el sector de l'automoció. Volem que sigui un pacte nacional per la indústria pactat, dialogat, consensuat amb els agents econòmics i socials, també a nivell polític, i que tingui propostes realment transformadores amb pressupost associat i que ajudin a fer aquest canvi cap a la indústria... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al conseller d'Empresa i Treball aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, conseller. [[Pausa.]] [[Pregunta al Govern sobre la situació de les residències per a gent gran]] [[310-00077/13]] Pregunta al Govern a respondre oralment en el Ple sobre la situació de les residències per la gent gran. Formula la pregunta la diputada senyora Jessica González, del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'oradora.]] ...per tant, no és només parlar de residències, hem de parlar d'envelliment, hem de parlar d'un sistema de cures que articuli l'atenció domiciliària i els recursos comunitaris on a més es promogui l'autonomia personal i les residències siguin una última opció. Però, consellera, ens agradaria saber quin és el nou model, el plantejament pel nou model de residències de gent gran.
Per respondre, té la paraula la senyora Violant Cervera, consellera de Drets Socials.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats, diputades..., diputada, de fet, en la meva compareixença ja vaig parlar que un dels objectius del nostre departament és treballar en aquest nou model d'autonomia personal, que, com vostè diu, ha d'incloure, doncs, aquestes premisses: que la gent pugui envellir a casa correctament i perfectament, amb totes les necessitats cobertes, i que quan envelleixin puguin envellir correctament també en les residències. I, de fet, vaig demanar als grups parlamentaris que entressin, doncs, la possibilitat de fer un grup de treball al Parlament de Catalunya per debatre totes aquestes qüestions.
Per repreguntar, té la paraula la senyora Jessica González.
Consellera, aquesta..., de fet, la proposta que va fer a la compareixença de l'agència sociosanitària que coordini els serveis sanitaris amb els residencials, em sembla un bon pas, i el grup de treball també, però com pretenem plantejar un nou model quan encara no s'ha fet el retiment de comptes i l'avaluació sobre el que ha passat i que ens ajudi a assentar les bases per un nou model, quan encara tenim casos de fiscalia per mala praxis que estan oberts, quan encara hi ha famílies amb les quals no s'ha parlat i quan tenim a les treballadores amb el sou congelat fa més de deu anys i, a sobre, quan intenten reivindicar la seva explotació laboral i canviar la situació les empreses les assetgen amb la complicitat i el silenci també de la Generalitat? Què fem amb tot això? No podem fer un borrón y cuenta nueva. I si el model residencial està obsolet, consellera, és precisament per polítiques que vosaltres que governeu fa molts anys heu fet i no heu tingut la capacitat de revertir. I aquí hi ha hagut manca de responsabilitat i, sobretot, un silenci sepulcral amb les famílies. Parlem no només de gestió, sinó que parlem de drets: dels drets de les persones grans que viuen a residències a tenir una atenció digna, del dret a les famílies a la reparació i a l'esclariment de la veritat a través de la investigació a fons del detall del que va passar amb els seus familiars, i dels drets de les treballadores, que, enmig d'una onada on estaven a primera línia intentant sostenir la vida, amb explotació laboral, amb manca de protocols, amb manca d'eines i de directrius, doncs, ens devem a elles, també. Estem, consellera, en la cinquena onada i comencem a tenir brots un altre cop i casos a geriàtrics. I potser és el moment de prendre mesures, de treure lliçons i, en definitiva, de prendre accions específiques que ens ajudin a que això no torni a passar. I per tot, per tot això, des d'En Comú Podem sol·licitarem de la mà del moviment de residències de Catalunya constituir un altre cop la comissió d'investigació que ens vam comprometre tots els grups parlamentaris amb unanimitat a continuar en aquesta legislatura, ja que no va aconseguir els seus objectius. I esperem, consellera, comptar amb el seu compromís. I esperem i confiem que comptarem amb tots els vots necessaris i que no passi com a Madrid, on l'extrema dreta ha evitat que s'investigui a fons el que va succeir a les residències.
Per respondre, té la paraula la consellera de Drets Socials.
Moltes gràcies, presidenta. Suposo que vostè se n'adona, de que m'acaba de fer una pregunta que no es pot respondre en aquests moments en menys de dos minuts. Per això em vaig oferir des del primer moment, i també a la compareixença, a treballar conjuntament amb tots els grups parlamentaris per poder tirar endavant les polítiques que es mereixen els nostres ciutadans, i especialment els ciutadans més vulnerables. La meva paraula continua en peu i, per tant, els emplaço, en aquest grup de treball, a poder debatre quin ha de ser el nou model d'autonomia personal. Com vostè deia –i això és un tema que estem treballant conjuntament amb el Departament de Salut–, estem treballant en l'Agència Integrada de Salut i Sanitària, que ens ha de permetre treballar conjuntament els dos departaments per evitar el que va passar en la primera onada de la pandèmia, en què efectivament les residències van ser les més castigades pel virus, que va entrar en les residències. Afortunadament, les mesures adoptades conjuntament amb el Departament de Salut, anteriorment amb el Departament de Treball i ara amb el Departament de Drets Socials, estem evitant que..., tot i que la pandèmia està arribant i entrant a les residències, aquesta ho faci amb menys força. Per tant, des d'aquí, el que vull és agrair profundament a tots els professionals, tant dels serveis sanitaris com els professionals de les residències, la tasca ingent que van fer, doncs, en la primera onada i la tasca ingent que estan fent en aquests moments per evitar que la pandèmia torni a copsar un dels grups de població més vulnerables del nostre país. Referent a la comissió d'investigació, aquesta conselleria no trobarà en cap moment..., no estarà en contra de cap dels debats parlamentaris que es puguin fer al Parlament de Catalunya, sempre que aquests debats siguin constructius per ajudar a millorar les tasques i les feines que en aquests moments potser no s'han dut correctament o que es poden arribar a millorar, però en cap cas a criminalitzar un sector que, com vostè sap, ha estat fortament colpit per tota aquesta pandèmia. Per tant, a la vostra disposició pel que calgui, tant en les polítiques i en els debats parlamentaris, per solucionar aquestes... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a la consellera de Drets Socials i aquesta continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, consellera. Gràcies. Comencem les preguntes al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el conflicte entre els governs de Catalunya i Aragó amb relació als Jocs Olímpics d'Hivern]] [[317-00048/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment al Ple sobre l'actual situació política. Formula la pregunta el senyor Alejandro Fernández, del Grup Mixt.
Gracias, presidenta. En los últimos días se ha producido un conflicto entre los gobiernos de Cataluña y Aragón a cuenta de los Juegos Olímpicos de Invierno. Me gustaría conocer su posicionamiento al respecto.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Per part meva i del Govern no hi ha cap conflicte.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Fernández.
Gracias, presidenta. En el último Pleno aprobamos una moción de apoyo a la candidatura de los Juegos de Invierno, con el voto en contra de sus socios de la CUP y también del de sus futuros socios, los comunes, rompiendo la imprescindible unidad institucional que exige un proyecto de esta naturaleza. Tuvimos que ser nosotros, entre otros, pero también nosotros, los que pusiéramos un mínimo de responsabilidad institucional apoyando la medida. Por un momento, incluso parecía que habían vuelto ustedes de Matrix y que impulsaban la candidatura ante el Comité Olímpico Español, como debe ser, y con realismo, también cooperando con los aragoneses, como debe ser. Pero me temo que era demasiado bonito para ser verdad, y a los pocos días volvían a ustedes a les andadas. ¿De verdad era tan difícil llamar al presidente de Aragón y pactar un nombre compartido? ¿De verdad no son capaces de hacer otra cosa que no sea alentar el conflicto y tocar las narices a todo el mundo desde su prepotencia infinita? ¿No se da cuenta de que los aragoneses no son extranjeros, señor... Aragonès? ¿Ha estado usted en Salou o Cambrils y tantas y tantas poblaciones catalanas para poder comprobarlo? ¿Era necesario faltar al respeto a los aragoneses con este asunto? En definitiva, sea a cuenta de unos Juegos Olímpicos de Invierno o de unos desgraciados incendios sufridos estos últimos días, solo saben ustedes agitar las bajas pasiones y el odio entre pueblos hermanos. ¿No le da vergüenza, señor Aragonès? ¿No le da vergüenza, también, señora Laura Borràs? Gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Bé, crec que necessita vacances, diputat. [[Rialles.]] El seu nivell d'humor jugant amb el cognom avui no és digne del seu nivell humorístic i d'oratòria d'aquest Parlament. En tot cas, a part d'això, vostè diu que jo provoco un conflicte amb el Govern d'Aragó per haver sol·licitat al Comitè Olímpic Espanyol iniciar converses sobre el nom de la candidatura... [[Veus de fons.]] No? D'una candidatura als Jocs Olímpics 2030 d'Hivern, «candidatura Barcelona-Pirineus. És sobre això que hi ha hagut el conflicte aquests darrers dies; que he vist en premsa –que he vist en premsa. I vostè ha vingut aquí a lluir que gràcies a vostès es va aprovar una moció al Parlament amb el seu vot a favor per desbloquejar això. Què deia aquella moció? Quin era el nom de la candidatura que hi havia en aquella moció? «Barcelona-Pirineus 2030. I, per tant, és el que he traslladat, complint el mandat d'aquest Parlament. Evidentment, introduint elements que per a mi són importants. L'equilibri mediambiental: no podem tenir un model de Jocs Olímpics com s'havia fet en el passat, i el Comitè Olímpic Internacional té la voluntat que els futurs Jocs Olímpics d'Hivern, on siguin, tinguin un model absolutament sostenible i que eviti tota mena d'especulació urbanística. I això encaixa amb el nostre projecte. En segon lloc: parlant amb el territori, i per tant aquí s'haurà de treballar un consens territorial per emmarcar-ho, evidentment, tot plegat en el que ha de ser una estratègia «Pirineus 2030. No es tracta només de quinze dies durant un determinat any, sinó de tot un procés, tot un programa, tot un pla de desenvolupament territorial per facilitar l'equilibri territorial del nostre país. Per tant, vostè m'acusa d'haver provocat un conflicte per donar compliment a una moció que vostè va votar a favor en aquest Parlament. Definitivament, necessita vacances.
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment al Ple sobre la situació política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la neteja dels marges de les carreteres a la zona on hi ha hagut l'incendi del cap de Creus]] [[317-00041/13]] Formula la pregunta el senyor Carlos Carrizosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Senyor president, se han producido varios incendios este verano que han sido sofocados gracias a los servicios de emergencia, a los voluntarios, a los Bomberos y a las Fuerzas Armadas, a quienes agradecemos su esfuerzo. Y en concreto, el incendio del cap de Creus se debió a la conducta temeraria de una persona que arrojó una colilla, pero quizás no hubiera tenido tanta gravedad si los márgenes de las carreteras hubieran tenido la limpieza debida. President, vistos los resultados, ¿usted está satisfecho con la labor de limpieza de la zona llevada a cabo por la Generalitat este invierno?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, perquè precisament la neteja de marges –i si vol més informació, pot parlar amb el Parc Natural del Cap de Creus– ...la neteja de marges, precisament, i de totes les franges perimetrals, és el que ha permès que l'incendi es quedés en quatre-centes hectàrees i no en dos mil, que era una de les previsions més catastrofistes que ens donava el Cos de Bombers aquell mateix divendres quan va començar l'incendi. Per tant, sí, estem satisfets i ho hem de fer molt més encara.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Carrizosa.
Ya veo, señor president, que la autocrítica no es la..., digamos, tónica de su Gobierno. La culpa siempre es de España. Ustedes lo hicieron perfectísimamente y gracias a sus declaraciones triunfalistas sabemos que menos mal que no se quemaron dos mil hectáreas y solo cuatrocientas. Mire, nosotros no les vamos a echar la culpa del incendio, pero sí que les pedimos que asuman sus responsabilidades competenciales. Es su competencia mantener los bosques debidamente conservados para que no existan estas catástrofes. El director general de Prevención de Incendios, en la pregunta masaje de la señora diputada de Esquerra Republicana al conseller del Interior; la propia presidenta que se apunta al mantra «indepe de que la culpa es de España..., así no vamos bien. Eso no es solucionar, eso es echar las culpas a los otros. Y usted estará de acuerdo conmigo en que la política de lucha contra incendios es prevenir, invertir en esa prevención y después ayudar a los perjudicados –dinero, medios económicos. Yo le pido que, con la misma rapidez que se han inventado un fondo para ayudar a los malversadores del procés, creen un fondo de rescate para las zonas afectadas por los incendios del mes de julio, que se anuncien ya qué inversiones van a hacer, las necesarias en los bosques catalanes para prevenir estas catástrofes en el año 2022. Me ha causado vergüenza ver cómo el conseller de Economía anunciaba gozoso que hay funcionarios del Institut Català de Finances, que llamamos «de Fiances, dispuestos a jugarse el tipo para resolver las urgencias de supuestos oprimidos como el señor Artur Mas, a quien todos hemos podido ver las últimas semanas con el agua al cuello en las costas de Menorca al lado de su yate, sufriendo mucho. Dediquen el dinero público que les sobra para pagar a los malversadores a prevenir incendios, a indemnizar a los perjudicados, porque es su obligación y... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, senyor Carrizosa. Té la paraula, per respondre, el president de la Generalitat.
A veure, ja sé que, senyor Carrizosa... No ho sé, amb mi no li funcionarà aquesta estratègia, bàsicament perquè vostè m'acusa de coses que no he dit. Jo no he dit que l'incendi fos culpa d'Espanya. He parlat simplement de l'actuació que hem fet en aquest darrer hivern de neteja i treball en els perímetres forestals, i específicament s'ha fet en el cap de Creus. I gràcies a això ha estat contingut l'abast de l'incendi, que, evidentment, hem de lamentar. I vull aprofitar per agrair a tots els professionals que han treballat per a la seva extinció, i també donar les gràcies a tots els voluntaris que van estar dedicant aquest cap de setmana a la lluita contra aquest incendi en concret, i a les autoritats locals que hi estaven treballant. Per tant, vostè s'inventa que jo he dit que l'incendi és culpa d'Espanya. Per tant, no ho he dit i, per tant, no m'he de justificar d'una cosa que no he dit. Ha dit abans el conseller d'Interior, amb tot l'encert, que tenint informació que hi ha a l'abast proper, doncs, mitjans aeris, en aquest cas de l'Estat francès, que si del protocol actual, abans s'ha d'esgotar mitjans aeris que estan a molta més distància pel simple fet que són mitjans de l'Estat espanyol, abans de sol·licitar-los a l'Estat francès, doncs això, en una zona transfronterera, s'ha de poder resoldre. I és una qüestió de sentit comú, perquè els desastres naturals no entenen de fronteres i, per tant, hem de posar-hi sentit comú. I nosaltres hi posarem sentit comú. I a partir d'aquí, les actuacions en matèria de prevenció d'incendis són molt clares. Primer, els incendis s'apaguen sobretot a l'hivern. Això ens ho recorden sempre la gent d'Agents Rurals i els Bombers. Per tant, continuarem treballant, com hem fet, en tot el que és neteja de boscos i sobretot les franges perimetrals, que permeten controlar incendis quan aquests agafen, doncs, una dimensió important. Cal una política de gestió forestal molt més ambiciosa en aquest país i donar utilitat econòmica als boscos del país també. I, evidentment, preservant-ne la biodiversitat. Per tant, això és possible fer-ho i li recomano l'experiència d'una visita de la mà de la gent que porta el Parc Natural del Cap de Creus, que veurà que això s'està aplicant allà i és el que ha permès que hagi tingut una dimensió... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al president de la Generalitat i aquest continua parlant uns moments.]]
Se li ha acabat el temps, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'actuació del Govern davant la cinquena onada de la pandèmia de covid-19]] [[317-00044/13]] Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre l'actual situació política. Formula la pregunta el diputat senyor David Cid, del Grup Parlamentari d'En Comú Podem.
Sí, president, començo amb una prèvia. Miri, jo li reconec que els marges del cap de Creus estaven realment com havien d'estar i potser per això l'incendi no ha arribat tan lluny; ara, també crec que fora bo que, a banda de les crítiques, es donés les gràcies als onze mitjans aeris que el Ministeri de Transició Ecològica va posar per poder sufocar l'incendi. [[Alguns aplaudiments.]] Miri, president, des d'En Comú Podem li volíem preguntar..., perquè ens preocupa l'evolució de la cinquena onada de la covid. Tenim el rècord de contagis a Catalunya a nivell europeu, l'atenció primària fa setmanes que està col·lapsada, s'ha perdut la capacitat de rastreig, el quaranta per cent –el quaranta per cent– dels contactes estrets no fan la quarantena i el Departament de Salut calcula que la setmana que ve arribarem a cinc-cents pacients a l'UCI. President, com valora l'actuació del seu govern davant de la cinquena onada?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Precisament en el darrer Ple, en diverses intervencions que vaig fer, ja advertia que estàvem en una situació en què les dades –i ho dèiem textualment– «no anaven bé i que les dades anaven cap a pitjor. Això ens ha portat a prendre mesures de comú acord amb els ajuntaments, com per exemple el que ha estat la mesura de confinament nocturn d'una a les sis de la matinada, la finalització de totes les activitats reglades a les 0.30 hores, la limitació de les trobades socials a un màxim de deu persones i tot un conjunt de mesures, també, de reforç, de revisió dels protocols, per passar a una fase de mitigació, com la que ens hem trobat davant d'un increment de casos, que ha estat un increment que crec que –i aquí assumeixo tota l'autocrítica necessària–, doncs, no era previsible en aquell moment en què es va produir. Perquè va ser, ha estat, de cop, amb molt pocs dies, amb una nova variant que ha tingut un impacte i una capacitat de contagi, en un context de vacunació generalitzada, que ens feia preveure que no tindria aquesta afectació. Però s'ha actuat, s'ha actuat de forma contundent i vaig dir que no ens tremolaria el pols i no ens tremolarà. I ho demostra que hem pres mesures i les seguirem prenent si fa falta.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Cid.
Miri, president, ja no només són el «Govern de la resignació, són el «Govern de la repetició, de la repetició dels errors: tot va bé, res funciona. Miri, el primer error i més greu, l'atenció primària. Després d'un any i mig de pandèmia, falten professionals, falten recursos econòmics i avui està col·lapsada. El segon error, una desescalada massa ràpida, com al Nadal; obrir l'oci nocturn abans d'un Sant Joan sense restriccions. I això provocarà impactes en la temporada turística i en la recuperació econòmica de Catalunya. El tercer error, anades i vingudes, setmanes reclamant a l'Estat la retirada de la mascareta i, després, com una cortina de fum, es torna a situar la mascareta a exteriors com la gran proposta que van fer en plena expansió del coronavirus. El quart error, macrofestivals que vostès mateixos han reconegut que no s'haurien d'haver fet quan estava absolutament disparada també la pandèmia. I el cinquè error, la pèrdua de la capacitat de rastreig i també de la capacitat de fer complir la quarantena. President, el conseller de Salut no pot ser un simple cronista de la realitat, un comentarista. S'ha de governar, s'han de prendre decisions. Necessitem solucions, no opinions. Cal un reforç ja per reforçar l'atenció primària, recuperar la capacitat de rastreig i sobretot de prendre les decisions a temps. En definitiva, cal que governin, no només que opinin. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, presidenta. Diputat, permeti'm, que abans no ho he fet, agrair-li la menció que ha fet sobre el cap de Creus i les mesures que s'havien pres, i també nosaltres vam tenir l'oportunitat de tenir el suport d'onze mitjans aeris per part del Govern de l'Estat, que agraïm. In evidentment, en aquells àmbits on creiem que s'ha de millorar, situem també el punt de millora. A partir d'aquí, quan les coses passen, una vegada han passat, és molt fàcil jutjar i dir què és el que s'hauria fet si haguéssim pogut tornar enrere en el temps. Aquesta pandèmia ens ha ensenyat a tots que hem de ser extremadament humils, i nosaltres ho som, ho som en aquest sentit. Vostè ha fet referència a l'àmbit de l'atenció primària. El problema és estructural. I, per tant, no es pot demanar que, en quinze dies, ni tan sols en sis mesos, es resolgui un problema d'anys, que té a veure amb la disponibilitat de professionals, les condicions laborals, que s'han de millorar, i en aquest sentit és una tasca estructural que es portarà a terme i que, per tant, necessitarem una previsió de finançament adequada. Però vostè ha mencionat també altres decisions en les quals jo crec que, un cop han passat, un cop ha passat i hem vist el nombre de contagis, és fàcil ara mirar pel retrovisor, i crec que no és just com ho ha fet vostè. Entre d'altres coses perquè moltes de les actuacions que vostè ha titllat d'error, en els llocs on vostès exerceixen responsabilitats, també en grans ciutats del país [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , ens van demanar que tiréssim endavant... [[La presidenta retira l'ús del micròfon al president de la Generalitat i aquest continua parlant uns moments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política actual. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'anteposició dels interessos econòmics de determinats sectors a la salut de la majoria de la població]] [[317-00046/13]] Formula la pregunta la diputada senyora Laia Estrada, de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar.
President Aragonès, pel que fa a la gestió de la covid, li volem preguntar si el seu Govern mantindrà aquesta tònica d'avantposar interessos econòmics d'uns pocs per davant de la salut de la majoria de la població.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Crec que si una cosa hem demostrat aquest Govern i els membres d'aquest Govern, i les dues formacions polítiques que en formen part, és que en moments molt complicats de la pandèmia hem posat sempre la salut per davant, fins i tot si hi havia conseqüències econòmiques doloroses per a sectors econòmics del país, i que treballàvem per compensar-ho.
Per repreguntar, té la paraula de la senyora Estrada.
Hem patit ja cinc onades i l'actual és la que presenta pitjors xifres d'incidència en el que portem de crisi sanitària. El mateix conseller Argimon reconeixia, doncs, en aquest context de covid absolutament desbocada, que des de Salut no s'havien fet les coses bé. Això sí que és autocrítica, no el que vostè ha fet fa uns segons, que ha estat una justificació, bastant cutre, per cert. Més enllà de l'autocrítica, però, i amb tota la humilitat que vostè vulgui, president, es tracta de no repetir decisions que s'han demostrat errònies. I em remeto a l'estiu passat, quan tothom va estar absolutament d'acord en que la desescalada s'havia donat de forma massa accelerada. Fins i tot la portaveu del Govern en aquell moment va arribar a dir que no ens podíem permetre un nou Sant Joan. I ull!, perquè no estem dient que tota la situació actual sigui només conseqüència de Sant Joan, o conseqüència dels macrofestivals, que també, sinó que el que hem vist és, de nou, una desescalada totalment accelerada. I ho hem vist amb l'obertura de bat a bat del turisme, l'obertura de l'oci nocturn, l'aixecament aparentment despreocupat de totes les restriccions... I això nosaltres ho atribuïm, d'una banda, a la confiança en el molt bon ritme de vacunació –en som conscients–, però també a que s'ha cedit a les pressions de determinats sectors i també a que s'han obviat tots els riscos de la variant delta i que s'ha obviat totes les crides d'alerta de l'atenció primària, que, com sempre, està menystinguda i obviada. De nou, nosaltres, aquí, el que veiem és que s'han prioritzat altres interessos. I volem que es posi fi d'una vegada per totes a aquesta manera d'actuar. Prou prioritzar els interessos d'uns pocs per sobre, per davant de la salut de la majoria de la població. Prou actuar només de manera restrictiva, sense abocar els recursos que també són necessaris –són imprescindibles, de fet– a la salut pública per prevenir i també per intervenir abocant recursos en clau de personal o d'infraestructures a tots els centres sanitaris i també amb el personal de rastreig. I per últim, prioritzar la salut de la població també significa combatre totes les dades d'empobriment que estem veient, que l'acarnissament de la covid en el sistema capitalista es veu a les UCIs però també en els desnonaments, en l'atur o en les taxes de desigualtat, i per tant més recursos és també garantir pa, sostre i treball pel conjunt de la... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies. Senyora diputada, en primer lloc voldria expressar no només el suport al Departament de Salut, sinó l'agraïment a la tasca feta per l'equip del conseller Argimon en aquests dies que estan sent difícils. He tingut l'oportunitat –perquè hem estat treballant colze a colze– de comprovar de primera mà que el departament està treballant a més del cent per cent, amb el conjunt de tot el Govern, per poder revertir aquesta situació. Avui, en aquest Ple, en aquest darrer Ple d'aquest mes de juliol, sembla que el darrer Ple de fa quinze dies no hagués ocorregut, on estàvem ja amb unes dades que indicaven que hi havia un creixement..., que esperàvem tots, també des del punt de vista científic, que aquest creixement no fos exponencial, sinó que hi havia una certa confiança en que hi hauria un creixement molt més moderat –i aquí, doncs, certament, és una de les explicacions de per què ens hem trobat amb aquesta situació. En aquell Ple, i fa quinze dies, quan es començaven a donar les dades, les anàlisis –que jo agraeixo– i les aportacions –que agraeixo– dels grups parlamentaris no es van produir. Per tant, crec que hem de també ser tots plegats una mica honestos en el debat polític. Aquest Govern i alguns de nosaltres personalment, exercint responsabilitats anteriorment, en el meu cas com a vicepresident, però també en el cas del conseller Argimon com a secretari de Salut Pública, vam adoptar mesures que si haguéssim hagut de tenir en compte l'interès econòmic no haguéssim pres, i les vam prendre per protegir la salut de la gent. I al costat vam abocar-hi i hi hem seguit abocant..., hem estat el Govern de comunitats autònomes de tot l'Estat que més recursos ha abocat als sectors econòmics afectats per la covid. Per tant, crec que també hem de ser justos en això. I a partir d'aquí fem tota l'autocrítica. És evident que la situació que ens hem trobat no s'hauria d'haver produït, és evident, i té les explicacions que hi ha. I aquí jo soc el primer en assumir les responsabilitats i en assumir les crítiques que pugui haver-hi, perquè el Govern és col·legiat i perquè, evidentment, tota ocupació que sigui de qualsevol dels meus consellers és també una ocupació i una preocupació meva. A partir d'aquí caldrà seguir actuant. Ens esperen unes setmanes en seguir mantenint les mesures per revertir la corba definitivament.
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment al Ple sobre la gestió del diner públic amb relació a TV3. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la gestió del diner públic amb relació a TV3]] [[317-00043/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Ignacio Garriga, del Grup Parlamentari VOX.
Señor Aragonès, ¿hasta cuándo va a continuar despilfarrando el dinero de todos los catalanes en una entidad de propaganda y manipulación como TV3?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
TV3 no despilfarra; segueix un mandat d'aquest Parlament establert a la llei. I nosaltres seguirem defensant TV3, Catalunya Ràdio i tots els mitjans de comunicació públics, especialment els de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, per la funció que tenen de servei públic informatiu i per potenciar la indústria audiovisual en català, que són les dues raons per les quals voldrien vostès tancar TV3, Catalunya Ràdio. I no ho permetrem.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Garriga.
Señor Aragonès, TV3 ni es un servicio público ni es un servicio esencial para los catalanes, es una entidad de odio convertida en altavoz propagandístico de todas y cada una de las consignas del separatismo contra la mayoría de los ciudadanos, un instrumento de agitación masiva al servicio de los delincuentes que han arruinado nuestra tierra. Pero, claro, su concepción de servicio público es muy diferente a la nuestra. Solo así se entiende que el presidente de la Generalitat, usted mismo, en medio de una crisis económica y social, media Cataluña ardiendo, se dedique a pasearse por mezquitas ilegales y haciéndose fotos con imanes salafistas. En lugar de atender a los más perjudicados de esta crisis, en ayudar a los autónomos, a los pequeños y medianos empresarios que lo han perdido todo o a las familias que no pueden llegar a final de mes, usted una vez más se pone del lado de los que quebrantan la ley. El cierre de TV3, señor Aragonès, es urgente, es un clamor en la mayor parte de Cataluña y entre los cientos de miles de catalanes que no se sienten representados por sus ensoñaciones de esa Cataluña independiente; una cadena financiada con los impuestos de todos los catalanes, que se dedica a señalarnos, a difamarnos y a insultarnos a todos. Sí, señor Aragonès, a todos los catalanes. Gritos de «puta España, presentadores que prefieren esvásticas a la bandera nacional, disparos a nuestro rey emérito o la quema de ejemplares de la Constitución. Un escándalo mayúsculo que nos cuesta cada año cientos de millones de euros. El nivel de manipulación e intoxicación del director, el señor Sanchis, es tan elevado y tan grosero que hasta el comité de empresa y el Sindicato de Periodistas de Cataluña han censurado su labor. Pero nosotros vamos más allá. No queremos cesar al señor Sanchis, queremos cerrar la Corporación Catalana de Medios Audiovisuales, empezando por TV3, porque detrás de cada piedra en Vic, de cada contenedor quemado, de cada adoquín en Urquinaona o de cada profanación, como la que ocurrió este fin de semana en Montserrat y que ustedes aún no han condenado, está el dedo acusador de TV3. Sus tertulias incendiarias y sus programas manipulados son el viento que empuja a esos radicales, financiados y amparados por la Generalitat, a acosar a la mayoría de catalanes pacíficos. Pero, miren, no nos asustan ni sus programas temáticos contra VOX ni sus campañas de criminalización contra mí o contra compañeros de mi partido. Señor Aragonès, dígale a sus voceros que sigan haciendo más episodios sobre nuestra formación política, que cada día más catalanes conocerán quién ejerce la única oposición frente a sus delirios ideológicos y su agenda rupturista. Y no lo olvide: muchos catalanes se sumarán a VOX y reconstruiremos todo lo que han... [[La presidenta retira l'ús del micròfon a l'orador i aquest continua parlant uns moments. Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Realment s'hauria de fer un esforç per, en un minut i mig, com el que ha emprat vostè, incloure tant d'odi, tantes incoherències, tanta demagògia i tanta voluntat destructiva. [[Alguns aplaudiments.]] Realment el seu esforç és absolutament encomiable. Miri, jo seguiré visitant arreu del país les organitzacions i les associacions que mostren que aquest és un país divers. Jo estic orgullós de la diversitat d'aquest país, resin a qui resin, vinguin d'on vinguin, parlin com parlin. Seguiré potenciant la diversitat d'aquest país i donant-li el reconeixement que es mereix, perquè aquest és un país divers i aquesta diversitat és un actiu i és una fortalesa. A partir d'aquí, vostè ho ha deixat molt clar; vostès són els de: allò que no els agrada escoltar s'ha de tancar, aquests mitjans de comunicació públics que no encaixen en el seu relat s'han de tancar, de silenciar la veu de periodistes. De fet, ja volen silenciar, fins i tot, i amenacen, fins i tot, els editors de revistes humorístiques com El Jueves. Per tant, a vostès tot allò..., i aquesta és una característica de l'extrema dreta que sempre ha tingut arreu, és a dir, tot allò que no els hi agrada sentir, en comptes de respectar-ho, ho ataquen i ho volen tancar. En definitiva, com deia Ovidi Montllor, la gent que no li agrada que s'escrigui, es pensi o es canti en català és la mateixa gent que no li agrada que es canti, s'escrigui o es pensi. I crec que aquest és el seu cas. I si l'Ovidi fos viu, avui diria clarament que aquesta frase la va fer pensant en vostès. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre els darrers esdeveniments de l'actualitat política. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la gestió de la cinquena onada de la pandèmia de covid-19]] [[317-00045/13]] Formula la pregunta el senyor Albert Batet, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, presidenta. Molt honorable president, membres del Govern, diputats i diputades, volem iniciar aquesta intervenció amb una menció especial al conseller Turull, que aquest cap de setmana finalitzarà la Travessa per la Llibertat, un recorregut caminant de punta a punta del país, des de Portbou fins a Arnes –sí, passant per Montserrat, encara que a alguns els hi molesti–, per agrair el suport de la gent durant més de tres anys a la presó injusta. Com diu el conseller Turull aquests dies, per tornar-ho a fer hi hem de tornar a ser. Ell hi és, i nosaltres també. Dit això, president Aragonès, la cinquena onada de la pandèmia ens ha agafat amb el peu canviat i hem hagut de fer passos enrere, malgrat l'excel·lent execució del procés de vacunació, amb més de 4 milions de catalans i catalanes que ja tenim la pauta completa. Després de disset mesos de pandèmia i amb un desgast emocional enorme, volíem creure que el virus ja era més cosa del passat que no pas del present. Però la variant delta, altament contagiosa, ens ha tornat a la realitat; s'ha estès a gran velocitat i comporta una greu afectació, especialment entre la gent jove. Per exemple, a Catalunya ara hi han més de quatre-cents casos de persones menors de quaranta anys quan just fa un mes, només eren seixanta; set vegades més. En termes generals, les dades són molt preocupants i la pressió torna a ser elevada en hospitals i en els centres d'atenció primària. Per això, el Govern ha hagut de recuperar mesures severes, que pensàvem que ja havíem deixat enrere, com és el toc de queda, o com són les restriccions horàries. Són decisions dures, sí; però necessàries per tallar el creixement dels casos que compliquen un difícil equilibri entre la salut i l'economia. President Aragonès, no hi ha millor autocrítica que treballar amb transparència. Sap que compta amb tot el suport de Junts per Catalunya per liderar aquesta situació. Voldríem saber, també, la seva opinió al respecte. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, presidenta. Diputat Batet, faig meva la seva intervenció en la seva totalitat. Crec que la situació en la que estem ha obligat a prendre mesures. És evident que les hem pres. I m'agradaria destacar que avui encara tenim un risc de rebrot de 1.176. La Rt, certament, s'ha situat a 0,99, però venim de dies en què ha estat a uns nivells altíssims. I, per tant, no hem de baixar la guàrdia. Hem de mantenir les mesures que s'han pres, perquè l'afectació que està tenint sobre els centres d'atenció primària vol dir que hi ha àmbits que no s'estan diagnosticant suficientment, que hi ha altres patologies que han d'esperar el seu tractament perquè els professionals han d'estar destinats, doncs, al que és el tractament de..., a la detecció de casos covid. I el mateix val pels hospitals, especialment en els llits de crítics. Al costat d'això, hi ha notícies positives. I la notícia positiva és la vacunació: 4.800.000 catalans i catalanes estan vacunats amb la primera dosi; 4.100.000 catalans amb pauta completa. I, per tant, més del cinquanta per cent de la població catalana. La pandèmia no s'ha acabat. Vostè ha donat suport a les mesures que hem pres el Govern, crec que és bo recordar-les. S'ha tancat de nou l'oci nocturn. S'ha reduït l'horari de totes les activitats, perquè finalitzin com a màxim a les 0.30 hores. S'ha reintroduït la necessitat que tots els esdeveniments, doncs, es realitzin amb el públic assegut. S'han limitat les reunions i trobades familiars a un màxim de deu persones. Hem establert..., hem eliminat la possibilitat de consum en grup a l'espai públic habilitat. Hem introduït un confinament nocturn municipal en els pobles i ciutats més afectats per la pandèmia. I s'han fet noves recomanacions de seguretat, com l'ús de la mascareta, també en espai obert. Una feina, evidentment, que apel·la la responsabilitat del conjunt de la ciutadania, amb el Govern al capdavant. I en aquest sentit, no em cansaré de fer l'agraïment a tots els professionals de salut i evidentment, doncs, al departament per la tasca que està fent. A partir d'aquí, anirem on faci falta per frenar la covid. Tenim per endavant, encara, unes setmanes complicades. Crec que hem de ser conscients que tindrem un estiu amb un nivell d'incidència elevat i, per tant, malgrat que ara estarem millorant, que començaran a reduir-se el nombre de casos, encara tindrem –encara– afectació hospitalària i a l'atenció primària per a dies. Per tant, les mesures les mantindrem fins que siguin necessàries. Gràcies.
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en Ple sobre els darrers esdeveniments polítics. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les possibilitats que obre la millora de qualificació del deute de la Generalitat]] [[317-00047/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Josep Maria Jové, del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana.
Moltes gràcies, presidenta. Bon dia, president. Costa que arribin bones notícies en aquesta sessió de control, però creiem que aquesta setmana n'hem tingut una: la Generalitat per fi ha deixat enrere el bo escombraria; el seu deute deixa de ser considerat especulació per ser considerat una inversió. Aquesta bona notícia, però, no ens fa oblidar les males notícies d'ahir, quan les agències de rating condicionaven cada dia la política econòmica i tenien conseqüències nefastes en el benestar de la ciutadania. El 2008, aquestes agències van ser part del gran error i van ser un actor necessari per a l'aplicació de les polítiques d'austeritat que tants governs van abraçar entusiastament, també aquí. Nosaltres reivindiquem la bona gestió en les finances públiques, per tal de garantir el nostre estat del benestar, just al contrari del que són l'austeritat i les retallades. Hem trigat nou llarguíssims anys per començar a escapar dels efectes d'aquelles polítiques. Nou anys en què, val la pena recordar-ho, els comptes de la Generalitat han estat intervinguts dues vegades pels governs de Mariano Rajoy; dues vegades. Sense control estatal, avui ho veiem, doncs, la valoració millora. La requalificació suposa, malgrat tot, recuperar prestigi internacional, confiança i credibilitat en l'economia catalana. Ara es confirma la bona feina feta en la gestió de les nostres finances. La requalificació, a més, és l'enèsima demostració que no és la legítima reivindicació de l'autodeterminació el que genera la inestabilitat. El que ens fa trontollar és anar a remolc de l'Estat i al dictat dels mercats. El bé comú passa per una fiscalitat progressiva i verda, que faci un ús estratègic del deute públic. Es tracta d'estimular i invertir en l'economia per fer polítiques socials i transformadores. Sabem que avui la immensa majoria del nostre deute és amb el FLA i que no hem de seguir endeutant-nos sense analitzar com ho hem fet fins ara, amb qui ho hem fet i sobretot, per a què ho hem fet. No podem tornar a lligar el nostre deute a fonts de finançament de dubtosa ètica o a polítiques regressives i polítiques que perpetuen un model econòmic i social fallit. Ens cal ser més transparents, sí, i recuperar aquesta capacitat d'endeutament és una oportunitat, també, per ser-ho. Aprofitem-ho, doncs. Avui estem millor que ahir. Que la nostra bona gestió, però, repercuteixi en la gent, president. Per això, li volem preguntar sobre quines possibilitats ens obre la millora de qualificació del deute de la Generalitat. Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies, senyor diputat. Presidenta... Abans de començar a respondre aquesta pregunta, crec que avui també toca fer un agraïment al conseller Giró també, per l'anunci que ha fet avui, pel compromís demostrat i pel treball conjunt. Amb ell hi està el conjunt del Govern. Aquesta mateixa setmana, de fet dissabte passat, coneixíem la qualificació per part de l'agència Fitch de que el deute de la Generalitat torna a tenir la categoria d'inversió. I això té una repercussió molt clara en com es comptabilitza aquest deute en les carteres dels inversors, que també es permet que pugui, doncs, ser usat com a colateral, com a garantia per accedir a finançament del Banc Central Europeu. Per tant, comencem a fer els primers passos, de forma accelerada, per estar en disposició de tornar a emetre deute públic i deixar de recórrer al FLA. És una excel·lent notícia. És una excel·lent notícia, també, en el context en el que es produeix. Vull recordar que aquesta qualificació sobre el deute de la Generalitat es produeix després d'un any en què, en un sol any, és l'any que ha caigut més el PIB en tota la història de la Generalitat des que es tenen dades oficials. I malgrat tot, l'agència Fitch, què és el que destaca? La diversificació de l'economia catalana, la potència en petites i mitjanes empreses, la bona gestió de les finances públiques i, evidentment, l'aposta per resoldre políticament els problemes polítics i de forma democràtica, que és com s'ha de fer. Per tant, recuperem en bona part el potencial d'inversió. Queda encara feina per fer, però en un moment com l'actual, en què es necessita unes polítiques expansives, es necessita un paper de les administracions i, per tant, també del Govern del país, de la Generalitat de Catalunya, actiu en l'economia, un paper inversor, precisament –i això connecta clarament amb el que serà el gran impacte dels fons Next Generation–, doncs, en aquest moment, la Generalitat millora la seva capacitat per poder fer també aquest paper inversor. Evidentment, haurem de seguir treballant en moltíssims àmbits, però crec que, amb l'aprenentatge de les lliçons dels darrers anys, tenim molt clar que Catalunya s'ha de convertir..., i la Generalitat de Catalunya s'ha de convertir en el motor d'un estat emprenedor, amb aquella idea de Mariana Mazzucato, precisament, de donar suport a aquesta transformació de l'economia, que ha de ser una transformació social, verda, feminista i democràtica. Gràcies.
Pregunta al president de la Generalitat a respondre oralment en el Ple sobre la situació política actual. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'assistència del conseller d'Economia i Hisenda al Consell de Política Fiscal i Financera]] [[317-00042/13]] Formula la pregunta el diputat senyor Salvador Illa, del Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar.
Senyora presidenta, senyors diputats... Senyor president, de tant en tant, que no va malament, un bri de seny. «Estar a tots els llocs on es pugui millorar les condicions econòmiques dels catalans. Eren unes paraules del conseller d'Economia del seu Govern, senyor president, pronunciades ahir, amb posterioritat al consell executiu, en la seva roda de premsa. Feia referència a la propera convocatòria del Consell de Política Fiscal i Financera. Ah, ràpidament, una prevenció, si m'ho permet el Govern, perquè prendrem una decisió col·legiada. Senyor president, és vostè partidari que el seu conseller d'Economia, que el conseller d'Economia del seu Govern assisteixi al Consell de Política Fiscal i Financera, que es convocarà properament?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Com sap, el Govern de Catalunya prioritzem, per resoldre els problemes del dia a dia del país, també el que són les relacions bilaterals amb l'Estat. Pel que fa referència als òrgans multilaterals, si s'hi va a treballar i si s'hi va amb capacitat de codecisió, hi serem. Si s'hi va a fer-se una foto, la veritat, tenim moltíssima feina a fer.
Per repreguntar, té la paraula el senyor Illa.
És una falta de respecte, el que acaba de dir, a la resta de membres d'altres comunitats autònomes que assisteixen a aquests òrgans multilaterals, sincerament. [[Aplaudiments.]] No sé què hi va a fer vostè! No sé què hi va a fer vostè; els que hi van, li asseguro que hi van a treballar. Jo he estat a disset conferències de presidents, on hi havia el senyor Torra, i no ens fèiem cap foto, lluitàvem contra la pandèmia. I els òrgans multilaterals són espais de treball. Conferència de presidents del 30 de juliol: no. No hi vau anar. Conferència del Consell de Política Fiscal i Financera: no ho sabem. Diàleg a Catalunya: no, no ho volem. Senyor Aragonès, s'està convertint en el president del no, en el president a mitges i en el president de mitja Catalunya. Miri, la societat catalana s'està movent. Vol un canvi. Vol una estabilització de la política a Catalunya. Això està també a la base de la qualificació, que jo saludo, del rating a Catalunya. Catalunya avança, Espanya avança, Europa avança. I vostè es queda quiet, el seu Govern es queda quiet. Jo li demano, si us plau, que assisteixin a tots els òrgans multilaterals, al Consell de Política Fiscal i Financera, la Conferència de Presidents..., que sigui present vostè allà on es defensen els interessos de Catalunya. Que sigui present, vostè, en nom de tots els catalans, allà on cal defensar els interessos dels catalans i de les catalanes. Si hi és, tindrà el nostre suport. Si no hi és, tindrà la nostra censura. [[Alguns aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
El que vol la ciutadania catalana no ho decideix vostè, amb tots els respectes. Ho van decidir els ciutadans el 14 de febrer. I van dir dues coses: majoria absoluta independentista en vots i en escons. Per tant, això és el que vol també la societat catalana i no pas el que vostè desitja. A partir d'aquí, Conferència de Presidents del 30 de juliol: ordre del dia?, treballs previs? A dia d'avui no ho sabem. Estem a dia 21 de juliol, ni convocatòria oficial, ni ordre del dia, ni treballs previs. El 2 d'agost tindrem l'oportunitat de reunir la Comissió Bilateral Estat-Generalitat; estem treballant en l'ordre del dia, s'estan fent tots els treballs previs, mirant els acords possibles. Per tant, si a nou dies no hi ha ni ordre del dia, no hi ha..., no ens han cridat a cap treball previ, no sabem ni la documentació que hi haurà, què anem a fer-hi? Es pot anar a fer un acte institucional, certament, i pot tenir el seu valor, no dic pas que no, però crec que nosaltres també tenim altres prioritats. I jo vaig participar en una conferència de presidents en substitució del president Torra que va durar una intervenció de cinc minuts de cada representant i una salutació per part del president del Govern espanyol. Aquest no és el mecanisme de treball si es volen mecanismes de codecisió. Si els mecanismes són de codecisió, si realment s'hi va a treballar –i jo hi he estat representant Catalunya en consells de política fiscal i financera, en què s'hi ha treballat–, doncs allà hi serem. També he estat en consells de política fiscal i financera en els que no s'ha treballat gens i que era un pur tràmit. Per tant, jo crec que precisament vostè que defensa l'statu quo, vostè que defensa el sistema autonòmic –no és el meu model, el meu model és la independència de Catalunya–, doncs, l'haurien de defensar bé. I, per tant, òrgans multilaterals, que siguin per treballar. I el que ara tenim és una altra cosa, que no és per treballar. Legítim qui vulgui plantejar-ho, però nosaltres tenim moltíssima feina a fer, hi ha un país que s'ha de posar en marxa i per a aquest Govern aquesta és la seva prioritat. Gràcies.
Acabada la sessió de control passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la designació d'un diputat interventor pel període pressupostari del 2021. [[Designació d'un diputat interventor per al període pressupostari del 2021]] [[231-00001/13]] La Mesa Ampliada, tal com estableix l'article 37.5 del Reglament, ha acordat proposar al Ple la designació del diputat senyor Ferran Roquer i Padrosa, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, com a diputat interventor per aquest període pressupostari, en substitució de la diputada senyora Teresa Pallarès. Entenc que es pot considerar aprovada aquesta proposta per assentiment? [[Pausa.]] Doncs... [[David Cid Colomer demana per parlar.]] Perdó. Sí; senyor Cid, no l'havia vist...
Simplement per dir que sí, que es pot considerar aprovada per assentiment, però, com ja vam fer a la Junta de Portaveus, recordar que els tres diputats interventors, en aquest cas, són tres homes. I, per tant, fora bo que també féssim una reflexió tots els grups parlamentaris perquè, a la propera renovació, que, si no vaig errat, és el proper any, com vostè em va recordar també a la Junta de Portaveus, poguéssim esmenar aquesta situació. Moltes gràcies.
Gràcies. Ja ho vam comentar, efectivament, com recorden, a la Junta de Portaveus. De fet, l'única dona que hi havia és la que ara ha deixat la seva condició de diputada i s'ha produït la substitució. Per tant, queda designat com a diputat interventor el senyor Ferran Roquer i Pedrosa. [[Decret llei 13/2021, del 22 de juny, pel qual es regula la Comissió de Garantia i Avaluació de Catalunya i el Registre de professionals sanitaris objectors de consciència, en desenvolupament de la Llei orgànica 3/2021, del 24 de març, de regulació de l'eutanàsia]] [[203-00003/13]] El quart punt de l'ordre del dia és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 13/2021, del 22 de juny, pel qual es regula la Comissió de Garantia i Avaluació de Catalunya i el Registre de professionals sanitaris objectors de consciència, en desenvolupament de la Llei orgànica 3/2021, de 24 de març, de regulació de l'eutanàsia. En primer lloc, d'acord amb l'article 158.2 del Reglament, intervindrà el conseller Josep Maria Argimon, conseller de Salut, per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Té la paraula el conseller de Salut.
Molt honorable presidenta, senyores i senyors diputats, Catalunya ha estat pionera en el reconeixement, promoció i defensa dels drets de la ciutadania. Cal recordar que el 2005 el Comitè de Bioètica de Catalunya ja va elaborar un informe sobre l'eutanàsia, i el 2017 aquest Parlament ja va aprovar una iniciativa per presentar al Congrés dels Diputats una proposició de llei de despenalització de l'eutanàsia. El 2019 el Govern impulsa una taula de partits perquè s'avanci en la regulació de l'eutanàsia i s'acorda tornar-ne a reclamar al Congrés la despenalització. Totes aquestes iniciatives responen a la necessitat de donar resposta al debat obert sobre la mort digna que des de fa anys venen impulsant al nostre país persones i associacions com l'Associació Dret a Morir Dignament. Finalment, d'acord amb el marc competencial actual, les Corts Generals van aprovar el mes de març la Llei 3/2021, de 24 de març, de regulació de l'eutanàsia, que introdueix en el nostre ordenament jurídic un nou dret individual, el dret a l'eutanàsia. En el preàmbul de la llei es defineix el concepte d'eutanàsia com a «bona mort o «mort digna. La llei regula el dret de les persones que compleixin els criteris per sol·licitar i rebre l'ajuda necessària per morir, estableix els deures dels professionals sanitaris i regula les obligacions de les administracions i les institucions. Entre aquests requisits hi ha el de patir una malaltia greu i incurable amb patiment insofrible o un patiment greu crònic i impossibilitant amb patiment insuportable, certificat pel personal facultatiu responsable. El decret llei que va aprovar el Govern el passat 22 de juny i que avui sotmetem a consideració de la cambra respon a la necessitat de desplegament de l'esmentada llei orgànica. El decret fa possible l'exercici d'aquest dret a la mort digna, i ho fa creant els instruments i mecanismes necessaris, que són fonamentalment dos, per a la seva aplicació amb totes les garanties. En primer lloc, crea i regula la Comissió de Garantia i Avaluació de Catalunya. Aquesta comissió té com a missió principal verificar amb caràcter previ i posterior el compliment dels requisits per obtenir la prestació de l'ajuda a morir i resoldre per via administrativa les reclamacions que es plantegin. En aquest sentit, els informo que la comissió es va constituir ja la setmana passada i està formada per dotze membres titulars, professionals de la medicina, del dret, de la infermeria, de la psicologia, del treball social, i per representants de la societat civil, a més del secretari, que és un professional tècnic format en bioètica del Departament de Salut. Per al nomenament d'aquestes persones, el decret llei estableix que s'escolta prèviament el Comitè de Bioètica de Catalunya, referent des de fa anys al nostre país en el debat bioètic i òrgan consultiu en aquesta matèria. Les persones que ocupen les vocalies han estat proposades pels col·legis professionals corresponents o pel Departament de Salut. Això dona un caràcter participatiu a aquestes designacions amb la intervenció i implicació dels òrgans col·legials. La Comissió de Garantia i Avaluació exerceix les seves funcions amb plena independència funcional i sense submissió a instruccions jeràrquiques de cap mena. El segon instrument de garantia que estableix el decret llei és el Registre de professionals sanitaris objectors de consciència per dur a terme la prestació. En aquest procés, els professionals sanitaris poden declarar-se objectors de consciència per a la realització d'aquesta prestació de manera global o bé per la realització de la prestació d'un cas específic. El registre és confidencial i no té caràcter públic. El decret llei preveu també el procediment d'inscripció al registre, que ja és operatiu. Més enllà d'aquest contingut del decret llei, cal dir que per fer possible el desenvolupament de la llei des del Departament de Salut s'està donant formació als professionals. En aquest sentit, ara mateix més de dos mil professionals, tant del sistema sanitari de Catalunya com de l'àmbit privat, del sistema públic com de l'àmbit privat, estan realitzant un curs de sensibilització i conceptes bàsics sobre l'aplicació de la llei orgànica de regulació de l'eutanàsia a través de diferents plataformes virtuals. Tenim edicions programades del curs fins a data 31 de desembre, amb una previsió de formar més d'onze mil persones. Cal ressaltar, igualment, que el model assistencial que s'implanta segueix un procediment molt garantista, amb intervenció de diferents professionals i de la Comissió de Garantia i amb la possibilitat de recórrer en cas de denegació. Així mateix, es preveu poder assessorar, a través de la Comissió de Garantia i Avaluació de Catalunya, el Comitè de Bioètica i els comitès d'ètica assistencial, i facilitar el procés des del Departament de Salut mitjançant una oficina de suport. Creiem que les previsions d'aquest decret llei contribueixen a configurar un model d'eutanàsia amb les màximes garanties per fer possible el dret a una mort digna per a les persones que així ho demanin i reuneixin les condicions necessàries; un model basat en els principis d'autonomia personal, equitat territorial, treball multidisciplinari, confidencialitat i accessibilitat. Esperem, doncs, que el decret llei pugui ser avui validat per aquesta cambra i així quedi referendat aquest model. Moltes gràcies.
A continuació intervindran els grups parlamentaris per fixar la seva posició. Aquest torn de paraula, tal com es va acordar en la darrera Junta de Portaveus, serà d'un temps màxim de cinc minuts. Té la paraula, en primer lloc, pel Grup Parlamentari dels Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Assumpta Escarp.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, ho explicava ara el conseller, estem fent els passos necessaris per fer efectiva a Catalunya la llei de regulació de l'eutanàsia aprovada pel Congrés dels Diputats a proposta del Govern d'Espanya. Estem fent, i ho hem fet..., i jo diria que durant tot aquest procés també ho hem fet de la mà dels amics, companys, lluitadors i incansables membres de l'Associació Dret a una Mort Digna. Sense el seu impuls i el seu mestratge dubto molt que avui fóssim aquí. Tres diputades d'aquest Parlament de Catalunya vam tenir l'honor de defensar en el Congrés dels Diputats una resolució que per primera vegada va ser admesa a tràmit i que, a més, comptava amb el màxim consens possible. Ho farem i ho hem fet tantes vegades com sigui necessari per defensar el dret a una mort digna. Em sap greu que el decret..., donarem suport al decret, però em sap greu que els continguts del decret no s'haguessin també treballat amb consens amb les altres forces polítiques, entre altres coses perquè existia el grup de treball aquí en el Parlament de Catalunya. De tota manera, és l'aplicació de la llei a Catalunya. Només reiterar: no trencar aquest consens, perquè en aquest tema crec que és necessari. Ho deia abans el conseller, no?, la comissió de bioètica va fer l'informe l'any 2005, però els seus continguts, no només jurídics sinó ètics, sanitaris i socials, són plenament vigents. I, per tant, aquesta defensa de la dignitat en el moment de la mort, deixant la decisió en mans de la persona, és el que avui estem defensant. El decret té dos parts, com molt bé explicava el conseller, en el seu contingut. Per una banda, lo que és la comissió, la comissió que és de garantia i és d'avaluació també, no?, perquè serà la que tindrà el màxim d'informació possible perquè puguem saber si en l'aplicació prèvia i en l'aplicació post- ho estem fent bé, l'aplicació de la llei i de tots els seus preceptes. I, per tant, l'altra part del decret..., que estem d'acord amb la seva composició, una composició al més àmplia possible, que reculli juristes, metges, facultatius, infermeria, psicologia i gent tractant i parlant també de bioètica, no?; hi ha d'haver tota l'expertesa professional. I, entre altres coses, també hem de garantir en el seu funcionament, sempre, tots els terminis, perquè l'última cosa que ens podem permetre és perllongar els patiments. Deia també que estem d'acord amb les funcions d'avaluació. Deia abans el conseller sobre..., que és garantista. I és veritat: quan s'ha parlat de la llei s'ha parlat d'una llei garantista, però d'alguna manera hem de protegir el més vulnerable. Ningú té el dret d'aprofitar una vulnerabilitat i un patiment per benefici propi. I aquesta sí que és una responsabilitat de les administracions i de tots aquells que acompanyin en el moment de la mort. Ens queda feina per fer en aquest sentit, que és fer més accessible el document de voluntats anticipades. És una lluita que portem des de l'anterior legislatura unes quantes diputades d'aquest Parlament, i crec que l'hem de continuar, hem de fer accessible i fàcil fer el document de voluntats anticipades. La segona part del decret parla del Registre d'objectors de consciència. És un dret. En cap cas podem fer que la defensa d'un dret apaivagui el compliment d'un altre. I, per tant, queda clar que la inscripció no té per què determinar les causes, sinó, senzillament, la inscripció és saber quins professionals fan objecció de consciència, i, per tant, també com es poden organitzar els serveis en aquest sentit. Ha de quedar ben clar que l'objecció és individual, no col·lectiva. Cap hospital ni cap centre del sistema públic de salut –ni ICS ni Siscat– es pot negar a aplicar la llei, i, per tant, la llei que regula també l'eutanàsia. Com deia, no?, que una garantia d'un dret no ens matisi l'objecte i l'aplicació de la llei bàsica, que és la de l'eutanàsia. També creiem que hem de treballar per l'equitat territorial. Al llarg d'aquesta sessió veurem també una moció sobre la interrupció voluntària de l'embaràs; és el compliment dels drets, l'exercici dels drets, però també l'equitat territorial amb la que això es fa. Fem, doncs, amb aquest decret un pas més en l'aplicació de la llei. Els hi devem a molta gent, des del Ramón Sampedro fins a l'Ángel Hernández; els hi devem a tots i totes aquells que han lluitat per la consecució d'un dret que, diguin el que diguin, continuarem lluitant per ells. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, el diputat senyor Juli Fernàndez.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller, diputats, diputades. Probablement, deuen haver escoltat alguna vegada una frase de l'activista i líder del moviment afroamericà pels drets civils Martin Luther King que diu: «Always is the right time to make the right thing. Sempre és el moment adequat per fer el que és correcte. I és ben cert que avui fem el correcte amb el que aprovem, ratifiquem en aquest hemicicle, com també és cert, com diu la frase, que ens hauria agradat que hagués estat abans. No només ens hauria agradat sinó que fa molts anys que hi treballem i que ho voldríem haver fet. En concret, fa vint-i-cinc anys que Esquerra Republicana de Catalunya portava al Congrés dels Diputats la proposta de despenalitzar l'eutanàsia, i la dreta ens tombava la iniciativa. En fa vint-i-tres, el 1998, que en aquest mateix Parlament la majoria parlamentària de Convergència i Unió i del Partit Popular votava en contra de la seva regulació. I, des d'aleshores ençà, en aquest Parlament hem vist iniciatives parlamentàries de tota mena que buscaven avançar en la conquesta d'aquest dret, acompanyats de l'associació catalana per la mort digna, i generant consensos –és la manera d'avançar en la conquesta de drets. En dates properes, com referia el conseller, com referia la diputada Escarp, l'any 2019, aquest Parlament era motor al Congrés dels Diputats per tal de poder assolir aquesta llei, l'any 2021, que conquereix i ens atorga un dret a tots i a totes, malgrat que alguns, que es fan dir «liberals i s'omplen la boca postulant-se com a acèrrims defensors de les llibertats individuals, després voten en contra de lleis que garanteixen la capacitat de l'individu de morir dignament, de decidir com i quan vol morir. El republicanisme sempre hem estat al costat de la gent, al costat del sentit comú, de l'avenç social en drets i llibertats, i hem defensat els justos i més necessaris anhels d'un dret bàsic que massa anys ha estat penalitzat injustament i ha fet patir aquelles persones que el necessitaven i els seus entorns familiars, i també injustament ha castigat persones que han ajudat i col·laborat a que el patiment que patien aquestes altres persones fos el més lleu possible. Per tant, avui incorporem un dret que garanteix la igualtat de tots els ciutadans i ciutadanes a morir dignament i de forma justa quan desitgin i en plena llibertat. Una llei que disposa d'un consens amplíssim a la societat, entre els professionals sanitaris i també, com deia abans, recordant aquesta feina, feina necessària i sense ella impossible d'haver arribat aquí, de les associacions que van impulsar que això sigui una realitat. Per acabar, i centrant-nos en el decret que desplega aquest dret a la mort digna o a la bona mort, el decret ens incorpora aquesta comissió d'avaluació, que garanteix que aquest dret es realitzi d'una manera correcta. I, d'altra banda, l'aparició d'un dret en genera d'altres d'individuals: als professionals sanitaris a objectar. I aquí m'agradaria reiterar unes paraules que crec que és important que repetim: aquest dret és un dret individual dels professionals, en cap cas pot ser un dret de cap institució i encara menys dels proveïdors del sistema públic de salut. Per tant, aquest registre ens dona una eina que garanteix el dret a morir dignament, perquè coneixerem quins són els professionals objectors, i que, per tant, ens permetrà implantar al sistema públic de salut arreu del país aquest dret a la mort digna. El sistema públic ha de ser exemple i líder en la garantia de drets, en la garantia del dret a la mort digna, però també en la garantia de la interrupció voluntària de l'embaràs en els seus centres. És un repte i és una obligació. Hem incorporat el dret a la mort gràcies a la valentia, gràcies a la persistència i al convenciment i al compromís de molta gent. Avui podem dir que no va ser en va. Per totes aquestes persones, avui seguim donant suport votant a favor i compromesos amb la dignitat i la llibertat de les persones. Moltes gràcies. Gràcies, presidenta.
Gràcies, diputat. A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada Maria Assumpció Laïlla.
Gràcies, presidenta. En aquest Parlament hem parlat a bastament de dret a morir dignament, de cures pal·liatives, hem parlat de voluntats anticipades –ho avançava la diputada Escarp, que és veritat que és un tema, una carpeta que encara tenim oberta en aquesta cambra i que ens agradaria poder tancar properament–, hem parlat de bioètica, conceptes que en molts casos, a vegades, són molt controvertits, certament, però que més enllà d'això també són complementaris. Perquè morir forma part de la vida, i això va quedar molt clar en aquest Parlament aquests últims anys –també ho recordava el conseller i la diputada Escarp–, quan tres diputades, la diputada Escarp, la que és avui vicepresidenta a la Mesa –la diputada Vergés– i també la diputada Marta Ribas, del grup dels comuns, que avui ja no és diputada, van anar amb la proposta que va emanar d'aquest Parlament per tal de fer-ne una llei al Congreso de los Diputados. Amb l'aprovació de la llei orgànica de regulació de l'eutanàsia apareix un nou dret al que s'ha de donar compliment i que canvia aquest ordenament jurídic actual, però també i precisament per poder seguir la norma, cal regular i complir el dret de l'objecció de consciència dels professionals de la salut que, per motius particulars, personals, no volen participar en aquest procés d'eutanàsia que pugui sol·licitar un pacient. I per tal de poder complir els dos drets i que un no s'anteposi a l'altre, la llei preveu la creació d'una comissió de garantia i avaluació de Catalunya i també aquest registre de professionals sanitaris objectors de consciència. Aquesta comissió ha de resoldre aquells casos que li arribin i ha de validar que el procés que es faci en el pre- i en el post- hagi estat correcte i s'hagi fet a dreta llei, seguint també les peticions del pacient. Però també aquesta llei, i per mi també això és important, actuarà d'òrgan consultiu de l'Administració i ha d'estar formada per professionals de la medicina, de la infermeria, de la psicologia, del treball social amb experiència en tot l'àmbit sanitari, ja sigui hospitalari, primària, salut mental o comunitària, i també amb formació en bioètica. I aquí voldria destacar la feina que ha fet el comitè d'ètica assistencial del Departament de Salut, però també tots aquells comitès d'ètica assistencials que tenen ja molts centres, que han tingut durant molts anys i que hem estat pioners en això i que segurament hauran de treballar colze a colze, com han fet fins ara amb l'Administració, però també amb aquesta comissió d'avaluació i garantia. I de la mateixa manera també aquest decret regula la creació d'un registre de professionals que es declarin objectors de consciència. Aquest registre, òbviament, estarà sotmès a la llei de protecció de dades i l'ús de la informació que conté és i ha de ser confidencial i no pública. Crec que amb aquest registre hem de poder garantir els drets, però també la salvaguarda de la informació personal d'aquests professionals de la salut que s'hi vulguin adherir, que també han de ser òbviament metges, infermeres, psicòlegs i farmacèutics. Són dades que s'han de mantenir actualitzades i també crec que és rellevant, podem dir, que poden ser revocades. En aquest sentit, nosaltres òbviament donarem suport a aquest decret llei per poder ser efectiu al més aviat possible i donar compliment a aquesta llei aprovada que tants esforços i tants debats ens ha portat aquí al Parlament. I sí que m'agradaria destacar que sent com és un tema controvertit vull que quedi constància també des d'aquest faristol que sempre ha estat un tema que s'ha tractat des del màxim respecte, no només entre els grups parlamentaris, que sempre hem debatut profundament i amb seriositat i rigor aquests temes, sobretot aquells que voregen i que parlen i que toquen una part important de la bioètica i que aquí sempre s'ha tractat amb respecte, igual també destacar la feina feta per entitats com el Dret a Morir Dignament a Catalunya, que van fer una feina brutal, ingent, de suport a tota la tasca parlamentària que hem fet sempre i també mostrant el màxim respecte a totes les posicions dels grups parlamentaris. Per tant, des d'aquí avançar òbviament que donarem suport a aquest decret llei i que a més a més per la seva aplicació al més aviat possible no voldrem tramitar-lo com a projecte de llei. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, pel Grup Parlamentari VOX, té la paraula el diputat senyor Ignacio Garriga.
Gràcies, presidenta. Le reconozco que esta ha sido una de las intervenciones más difíciles de preparar, y que viene a justificar y a poner de relevancia la importancia de que VOX irrumpa en este Parlamento. Durante décadas no ha habido ninguna formación política que plante cara al marxismo cultural, al consenso progre, a esas políticas de izquierda que llevan todos los partidos políticos presentes en esta cámara, avanzando año tras año. Ustedes, haciendo de correa de transmisión de sus socios del Gobierno de la nación, nos traen este decreto ley para aprobar la Comisión de Garantía y Evaluación y el Registro de profesionales objetores de consciencia. Y ustedes, como buenos marxistas culturales, utilizan la neolengua para mentir al conjunto de los catalanes. Hablan, por ejemplo, del «Comité de Garantía y Evaluación, cuando en realidad de lo que tendríamos que hablar es del «comité de la muerte. Un comité de la muerte que tiene asignado un presupuesto de 587.000 euros. Ustedes siguen, y lo han hecho aquí esta mañana, repitiendo palabras como «muerte digna, hablando del gravísimo sufrimiento que sufren muchísimos enfermos, pero nosotros hemos venido aquí para dar esa guerra cultural frente a ustedes y decir que ustedes lo que están haciendo es seguir avanzando en aprobar y en dar mecanismos para el suicidio asistido. Ustedes trivializan una vez más con la muerte escudándose en la justificación, como si una justificación, que, en este caso, es falaz, fuera suficiente para acabar con la vida de la persona. Convierten una comisión en la comisión de los verdugos y elevan a derecho la muerte. Ese es el proyecto que todos ustedes tienen, liderar la cultura de la muerte. Pues bien, yo les digo que nuestro grupo parlamentario hará todo lo posible para liderar la cultura de la vida, para acabar con sus políticas de acabar con el que sufre y explorar vías que, aunque sean costosas y difíciles, podamos plantear al conjunto de los catalanes. Ustedes, como he dicho, desprecian la vida. Niegan las alternativas necesarias que muchísimos enfermos claman día tras día de su larga enfermedad. Ustedes niegan la dignidad de toda persona por ser lo que es. Es más, ustedes tienen la desfachatez y la vergüenza de repartir carnets de dignidad en función de las personas o la enfermedad que padezcan. Ustedes están despreciando el bien más importante y pilar de toda persona, que es la vida. Y por eso tenemos la obligación moral nosotros de dar la guerra cultural frente a todos ustedes. Empezaron promoviendo el aborto, descartado a los niños con alguna malformación, con alguna discapacidad, incluso, sin despeinarse, descartan a diario a niños con síndrome de Down. Lo siguieron haciendo con nuestros mayores en plena ola de la pandemia, suministrando sedantes porque no podíamos atender a todos. Dejen de instrumentalizar el dolor de tantísimos enfermos, no utilicen a los enfermos. Nosotros, de verdad, queremos proteger la vida y queremos fomentar leyes que garanticen una vida en calidad, apoyo al enfermo, atención a los cuidadores, atención a todo el entorno del enfermo, y eso implica destinar recursos, y que esos enfermos no se sientan cargas, porque es lo que ustedes generan, que esos enfermos se sienten cargas para con sus cuidadores y para sus familiares. Pues nosotros queremos cargar con esos enfermos, destinar mayores recursos para su atención, para que no sufran a lo largo de su enfermedad y que viven en calidad, y que puedan morir acompañados, sin sufrimiento, y eso pasa por algo que ninguno de ustedes ha planteado en esta tribuna, que es invertir en cuidados paliativos, en luchar para que, por ejemplo, los cuidados paliativos se convierten en una especialidad médica en nuestra nación, en España, y en nuestra región también, en Cataluña. ¿Cómo no van a desesperar los enfermos si no cuentan con el acompañamiento necesario ni los recursos económicos? Hay enfermos, como Jordi Sabaté, por ejemplo, enfermo de ELA, que destina más de cincuenta mil euros anuales para poder vivir, y se siente absolutamente abandonado por todos ustedes. ¿Qué alternativas plantean? La sentencia de muerte a través del Comité de Garantías y de Evaluación. Pues miren, nosotros lideraremos la cultura de la vida, defenderemos la vida desde la concepción hasta la muerte natural y acompañaremos a todos los enfermos que se sientan desesperados y abandonados por todos ustedes. ¿Esta es la sociedad que ustedes quieren para sus hijos, la de la cultura la muerte? Pues que sepan que nos tendrán enfrente, porque nosotros nunca jamás dejaremos a nadie atrás y les recuerdo... [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Si me deja la presidenta...
Hauria d'anar acabant, sí.
...acabar con un artículo del código hipocrático, que dice: «Prometo velar con el máximo respeto por la vida humana desde su comienzo, aun bajo amenaza, y no emplear mis conocimientos médicos para contravenir las leyes humanas. Jamás daré a nadie medicamento mortal, por mucho que me soliciten, ni tomaré iniciativa alguna de este tipo. Esto lo juran los médicos cuando se gradúan. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular, té la paraula la diputada Laia Estrada.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades... La CUP, vostès ho saben, creiem fermament que la desobediència és un motor de canvi, i el cas de l'eutanàsia realment és un dels exemples que millor demostra com la desobediència és una eina veritablement útil al servei de la transformació social i al servei del desbordament dels murs polítics coercitius, retrògrades. I ho diem perquè volem començar la nostra intervenció afegint-nos a un reconeixement a aquelles persones que literalment han posat el cos per tal d'aconseguir que avui la despenalització de l'eutanàsia sigui una realitat. Nosaltres volem començar la nostra intervenció amb un reconeixement a persones com el Ramón Sampedro o la María José Carrasco i l'Ángel Hernández, que, per cert, recordem que la fiscalia va retirar els càrrecs contra ells en pic, doncs, que aquesta llei va ser aprovada al Congreso. En segon lloc, volem agrair la tasca incansable a entitats que han estat al capdavant d'aquesta lluita, és a dir, nosaltres també volem afegir-nos a aquest agraïment a entitats com l'Associació pel Dret a Morir Dignament, una entitat que en aquest tros dels Països Catalans ja fa temps que va començar la seva tasca d'incidència política i que va permetre que aquest Parlament, vint anys enrere, aprovés ja legislació pròpia sobre el dret a viure amb dignitat el procés de la mort. I reconeixem i agraïm la tasca a entitats com aquesta, i, de pas, aprofitem per recordar que són entitats que fonamentalment estan impulsades per dones, i que no és cap casualitat, perquè la lluita pel dret a morir dignament precisament està directament relacionada amb la lluita per una vida digna, i amb la lluita per situar la cura de la vida, precisament, en el centre de la política, una consigna que el feminisme ha sabut concretar i omplir de contingut. En tercer lloc, volem recordar el que ja han defensat les nostres companyes a Madrid, que estem davant d'una llei que és totalment de mínims i que és imprescindible continuar treballant per tal d'assegurar, en primer lloc, que tots els tràmits que es presenten com a garantistes no acabin sent una cursa d'obstacles i que es converteixin en un calvari afegit a aquelles persones que volen poder escollir una mort digna. Pensem que també cal treballar perquè no quedin exclosos del dret a morir dignament persones que clarament i objectiva estan patint, però que no acaben de complir amb determinats requisits de ser malaltes terminals o de ser dependents, o també que comencem a debatre sobre la possibilitat d'aplicar l'eutanàsia en casos de trastorn mental greu. Igualment, nosaltres som crítiques amb la llei respecte al que avui debatem i votem per fer-la efectiva, i és per això que sí que a nosaltres ens interessaria que es tramités com a projecte de llei. D'una banda, considerem que la Comissió de Garantia i Avaluació es podria arribar a entendre com una falta de respecte a la professionalitat de tot el personal dels centres sanitaris, metgesses, infermeres, juristes que han de desenvolupar la llei. Entenem que ja existeixen els respectius comitès o comissions de bioètica a cada centre hospitalari i que, en tot cas, l'avaluació es pot fer des d'altres òrgans. I d'altra banda, no estem d'acord amb l'objecció de consciència, i volem dir-ho clarament: quan es tracta de situar creences i ideologies personals per damunt de drets col·lectius no hi estem conformes. I en aquest cas concret, veiem com l'Església catòlica manté intactes els privilegis que el franquisme li atorgà i que la farsa de la Transició reafirma. Existeix la possibilitat d'objecció de consciència amb aquesta llei igual que amb la de l'avortament, perquè l'Església catòlica és part fonamental del règim del 78. Per què no hi ha un registre de l'objecció de consciència en el cas de jutges i jutgesses que no vulguin aplicar desnonaments? Per què això no existeix? Ah, perquè l'Església aquí no hi veu perjudicada la seva creença i ideologia retrògrada i reaccionària. Tenim, precisament, l'experiència de la interrupció voluntària de l'embaràs, i el que volem és que la vulneració d'aquest dret es resolgui, no que hi haguem d'afegir una nova vulneració d'un nou dret com és el de morir dignament. Per tant, nosaltres el que sí que demanem, o exigim, és que s'impedeixi que es produeixin objeccions de consciència institucionals, i que en cas que això es detecti, es rescindeixin els convenis, els concerts amb aquells hospitals que cedeixin a les pressions dels lobbys eclesiàstics. Votarem que sí igualment a aquest decret, i aprofitem per denunciar la hipocresia de partits d'extrema dreta, que s'omplen la boca defensant la cultura de la vida però que després neguen el dret a que la gent, a que tothom, a que la humanitat pugui rebre vacunes, o condemnen a la gent a morir al Mediterrani. Són vostès uns autèntics hipòcrites que els interessen només unes vides i unes altres els importen un rave. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid.
Gràcies, presidenta. Bé, voldria començar la meva intervenció amb dos agraïments. El primer agraïment, crec que és de justícia, és l'associació Dret a Morir Dignament –s'hi ha fet referència també des de diferents grups–, perquè durant molts anys ha estat reivindicant aquest dret impulsant-lo a nivell de Catalunya, i crec que avui fem el primer pas per a la posada en marxa d'aquesta llei també a Catalunya, i crec que és de justícia fer-ho. I el segon és a la Marta Ribas, amiga, també diputada d'En Comú Podem. Jo crec que aquesta intervenció, per justícia, l'hauria de fer ella avui aquí, perquè conjuntament amb altres companyes d'altres grups parlamentaris, tant al Parlament de Catalunya però també al Congrés de Diputats, on conjuntament amb la diputada Escarp i també amb la diputada Vergés, va traslladar la iniciativa com a Parlament de Catalunya, també com a pioners, perquè aquest fos un dret no només a Catalunya sinó també a tot l'Estat, i crec que és de justícia fer-ho, i a més estic convençut que aquesta intervenció la faria molt millor que jo, i per tant, sí que li volia fer aquest agraïment, no? Crec que avui avancem, també a Catalunya, en un dret. Jo vull fer referència a això, és un dret, no és una obligació. I en definitiva, com no ho són, per exemple, tampoc altres drets que sempre es neguen des de la dreta, però que després s'acaben exercint, com no és una obligació el divorci, com no és una obligació el dret al matrimoni LGTBI, o com no és una obligació el dret a l'avortament. I la cultura feixista, no?, sempre parla de la dignitat de la vida, de la cultura..., o de la batalla cultural per la vida, però això s'acaba quan els afecten el seu «xiringuito, per exemple, al seu lloc a la Mesa. I vostès han pactat, a canvi d'un lloc a la Mesa, no investigar el drama de les residències de Madrid. Vostès han vetat una comissió d'investigació a l'Assemblea de Madrid, que és la comunitat autònoma en la qual han mort més avis i àvies a les residències, més de sis mil persones, només per garantir-se el seu «xiringuito a la Mesa. Això són vostès, i això és la seva cultura de la vida, i això és la seva cultura la dignitat, que s'acaba quan se'ls acaben els seus diners a les seves butxaques. Això és la cultura feixista que vostès representen. I en definitiva, avui estem parlant d'un dret, no és només la despenalització, sinó que és el reconeixement d'un dret, i, per tant, s'ha de garantir des de la Generalitat; per tant, en definitiva, fer complir aquest dret. I jo crec que, com deia abans, aquest decret permet avançar en la posada en marxa de la llei i ho fem amb la Comissió de Garantia i Avaluació. Jo crec que és un encert que existeixi aquest espai, que es compti també amb professionals que puguin dir..., evidentment, hi puguin traslladar la seva opinió. I després, es fa el registre de professionals sanitaris objectors de consciència, que és preceptiu perquè es pugui posar en marxa la llei. Però s'hi ha fet referència ara. Crec que també tenim un repte, és a dir, l'objecció de consciència està reconeguda per llei, però és una objecció de consciència individual, i em faig meves les seves paraules que deia que l'objector de consciència..., l'objecció de consciència no pot ser de cap centre –de cap centre–, però això ho hem de garantir, perquè, malauradament, també ens passa, no?, amb el dret a l'avortament, que no està garantit en determinats centres. És cert que no hi ha l'objecció d'un centre, però ens trobem, per exemple, amb centres hospitalaris de l'ICS on no es pot exercir el dret a l'avortament. I això no ens pot passar amb el dret a l'eutanàsia. No ens pot passar. I no pot haver-hi cap orde religiosa que sigui limitant de l'exercici d'aquest dret per més que estigui en patronats o en fundacions o en direccions de centres hospitalaris, i més quan aquests reben recursos públics. I aquest és el repte fonamental que tenim, que haurem de fer complir aquest dret perquè qualsevol persona a nivell català de qualsevol centre hospitalari, si així ho desitja, pugui accedir a aquest dret. Per tant, crec que avui fem un pas endavant. Crec que, en definitiva, avancem i Catalunya avança en drets, l'Estat avança en drets. I en definitiva, crec que avui tots i totes també podem dir que som un país millor. Moltes gràcies.
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Consellers, senyores i senyors diputats... Primer de tot, aquest decret llei no té res a veure amb cap iniciativa prèvia del Govern o d'aquest Parlament, estem davant d'un decret llei, el 13/2021, de 22 de juny, pel qual es regula la Comissió de Garantia i Avaluació de Catalunya i el registre de professionals sanitaris objectors de consciència en desenvolupament de la Llei orgànica 3/2021, de 24 de març, de regulació de l'eutanàsia. Una llei que s'ha aprovat al Congrés gràcies al vot liberal, al vot de Ciutadans. Un decret llei que com tots els d'aquest Govern està promulgat en nom del rei, un decret llei que s'ha promulgat per desenvolupar amb caràcter reglamentari el capítol cinquè, «Comissió de Garantia i Avaluació, de la llei orgànica esmentada, que dicta les normes bàsiques per regular per a cadascuna de les autonomies espanyoles aquesta Comissió de Garantia i Avaluació i el registre de professionals sanitaris objectors de consciència. En concret, el decret llei està relacionat amb els articles 17, «Creació i composició; 18, «Funcions, i 19, «Deure de secret, i també amb la disposició transitòria única que marca el règim jurídic de les comissions de garantia i avaluació fins que disposin d'un reglament propi d'ordre intern, i amb la disposició final quarta, que fa referència a que la llei orgànica entra en vigor als tres mesos de la publicació al BOE, que es va produir el 25 de març de 2021, llevat de l'article 17, el que contempla la creació de les comissions, que va entrar en vigor l'endemà de la publicació al BOE, és a dir el 26 de març. Aquest debat de convalidació és una mostra de la poca capacitat de gestió del Govern de la Generalitat. És una clara mostra de la poca diligència del Govern en legislar encara que sigui per la via urgent del decret llei qüestions importants que afecten –espero que sigui a pocs– a una part de la ciutadania catalana. He dit que «espero que sigui a pocs i, de fet, ens agradaria que no afectés ningú. Però la manca de diligència queda palesa en el fet que el decret llei aprovat pel Consell Executiu amb data 22 de juny va entrar en vigor el mateix dia que va ser publicat al diari oficial de la Generalitat de Catalunya el 25 de juny de 2021. Per què parlo de poca diligència? Doncs perquè quan el Govern mou fitxa per crear la Comissió de Garantia i Avaluació de Catalunya i el registre de professionals sanitaris objectors de consciència, ho fa just el dia que es compleixen els tres mesos de la publicació al BOE de la Llei orgànica 13/2021. És a dir, el decret llei del Govern que decreta sobre la creació i el funcionament de la Comissió de Garantia i Avaluació es publica l'últim dia del termini, el mateix dia que entra en vigor la totalitat de la llei. I aquesta és també la principal manca de diligència per part del Govern de la Generalitat, i més concretament del Departament de Salut: el decret llei entra en vigor noranta-un dies després de l'entrada en vigor de l'article 17 de la llei orgànica que preveu que les comissions de garantia i avaluació –totes, la catalana també– s'han de crear en el termini de tres mesos des de l'entrada en vigor d'aquest article, és a dir, l'endemà de la publicació i entrada en vigor del decret llei el 25 de juny de 2021. Gairebé a la pròrroga, una mica més i arribem als penals. Quan s'ha creat de manera efectiva aquesta Comissió de Garantia i Avaluació? Ens ha dit el mateix conseller que la setmana passada. Clarament fora de termini, entre quinze i vint dies de retard. S'ha creat el registre de professionals sanitaris objectors de consciència abans de l'entrada en vigor de la llei orgànica? És ben clar que no, de ben segur. En aquest sentit, i a parer del Grup Parlamentari de Ciutadans –molt important– s'ha fet la formació i la difusió necessària per tal que puguin registrar-se com a objectors els professionals sanitaris que vulguin fer-ho? La Llei orgànica 3/2021, de regulació de l'eutanàsia, ens hauria agradat molt més que s'hagués dit «de regulació de la mort digna, regula un nou dret individual. Amb aquesta llei Espanya entra a formar part dels països més avançats del món en el reconeixement i la tutela de drets individuals introduint la regulació d'aquest dret a una mort digna. Un grup de nacions molt restringit, només els Països Baixos, Bèlgica i Luxemburg dins la Unió Europea i el Canadà a la resta del món regulen, juntament amb Espanya, aquest dret individual. He dit que ens agradaria que s'hagués dit «de regulació de la mort digna, i això és el que s'ha de garantir, però també s'ha de tenir cura de que els malalts terminals, per via de les cures pal·liatives, tinguin un traspàs digne i humà sense patiments innecessaris derivats d'una mala assistència. I aquest és el veritable repte que tenim a Espanya com una de les societats més avançades en drets de la Unió Europea i del món: garantir que ningú vulgui morir per manca d'assistència de qualitat o de recursos per poder seguir vivint. Ahir a la tarda en Jordi Sabaté, malalt terminal d'ELA, piulava a Twitter referint-se a la llei de l'eutanàsia: «Aprobarla antes que aprobar una ley que dé ayudas para poder seguir viviendo y poder afrontar el coste de los cuidados es empezar a hacer la casa por el tejado y un delito contra la vida. Estarem molt amatents; posin fil a l'agulla.
I finalment en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Sí, gràcies, presidenta. Estem davant del desenvolupament autonòmic d'una llei que nosaltres no compartim i, en conseqüència, ja avanço el vot en contra. Bàsicament també perquè quan es legisla de manera reactiva sobre un tema tan delicat, es renuncia voluntàriament a cercar consensos més amplis només per poder assenyalar amb el dit l'adversari, i quan això passa, valgui la redundància, passen coses, i sempre són negatives. Primer: no es desenvolupa de manera adient el concepte de cures pal·liatives, que això sí que és un dret absolutament indiscutible –sobre aquest crec que hi podria estar d'acord tothom–; doncs resulta que és el que no queda cobert. Dos: es produeixen buits legals amb relació a disposicions de la justícia sobre el dret a la vida; això és extraordinàriament greu i portarà problemes, no només de partits o d'administracions, sinó també de denúncies individuals, que seran absolutament legítimes. Tercer: no es produeix el consens tan ampli al qual s'han referit tots vostès, ni de bon tros, ni polític ni social ni científic. L'Associació Mèdica Mundial, que agrupa més de deu milions de metges, s'hi ha pronunciat en contra; el Col·legi Oficial de Metges d'Espanya, el Comitè Espanyol de Bioètica, que ni tan sols va ser consultat, són la prova més evident. Però, sobretot –i ja sé que aquest és un tema sobre el qual hi han moltíssimes opinions, però crec que tenim proves en el passat–, que s'obre la porta a pràctiques de dubtosa moralitat, més enllà de la confessió religiosa que cadascú professi o fins i tot si s'és agnòstic o directament ateu. I m'explico: dipositar en unes persones concretes, siguin quines siguin, la capacitat de decidir si una vida és digna o no de ser viscuda obre la porta al que ha passat a Holanda, pràctiques absolutament esfereïdores que haurien d'avergonyir qualsevol persona que defensi amb frivolitat i amb l'alegria que s'ha fet aquí, com si fos una celebració, quan estem parlant d'una cosa extraordinàriament delicada. S'oblida, quan es parla amb tanta alegria d'aquest tema, que la primera obligació dels poders públics ha de ser sempre, com a primera opció, protegir la vida, i no deixar a l'atzar o a una donada per certa, quan això s'ha de comprovar, bona voluntat de segons qui, que ves a saber –acabo de parlar del cas d'Holanda–, el que pugui passar amb el futur a la vida. Crec, sincerament, que moltes persones que, en fi, votaran el que votaran avui, no estan d'acord amb la qüestió, de la mateixa manera que assumeixo que en el meu partit hi ha posicions diferents sobre aquesta matèria. Crec que fer aquesta celebració, com fan vostès avui, a mi em preocupa molt, i molt em temo que el futur ens donarà la raó i que haurem de contemplar coses, com el que deia abans d'Holanda, més aviat del que ens pensem.
Moltes gràcies, senyor diputat. [[Pausa.]] Estem cridant a votació. Com que el diputat del Grup Mixt no ha gastat, no ha consumit tot el seu temps, esperarem a que tothom s'ubiqui en els seus escons per poder procedir a la votació. [[Pausa llarga.]] D'acord amb l'article 158.3 del Reglament, s'entendrà, ara en la votació, que els vots afirmatius són favorables a la validació del decret llei i els vots negatius són favorables a la seva derogació. Passem, doncs, a la votació sobre la validació del Decret llei 13/2021. Un moment; no he dit que començava la votació, un moment. (La presidenta riu.) Comença la votació. Vist el resultat de la votació, amb 118 vots a favor i 13 vots en contra, el Decret llei 13/2021 ha estat validat. I, d'acord amb l'article 158.4 del Reglament, un cop validat el decret llei, pregunto a la cambra si hi ha algun grup parlamentari que vulgui tramitar aquest decret com a projecte de llei. Sí, senyora...? (Pausa.) La senyora Estrada ens diu que vol que es tramiti com a projecte de llei. Per tant, sotmetrem ara a la votació si s'ha de tramitar com a projecte de llei o no. S'entén, un cop més, que els vots afirmatius són favorables a la tramitació com a projecte de llei i que els vots negatius són en sentit contrari. Comença la votació. La votació té 9 vots a favor, 117 en contra i 6 abstencions. Per tant, vist el resultat de la votació i d'acord amb l'article 158.4 del Reglament, el Decret llei 13/2021 ha quedat validat i no es tramitarà com a projecte de llei. [[Decret llei 14/2021, del 22 de juny, pel qual es modifica la Llei 10/1994, de l'11 de juliol, de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra, per tal d'introduir-hi la tipificació com a infracció de determinades conductes d'assetjament i l'establiment de la descripció dels elements que integren la uniformitat del Cos de Mossos d'Esquadra, i pel qual es modifica la disposició transitòria setena de la Llei 3/2008, del 23 d'abril, de l'exercici de les professions de l'esport, per deixar en suspens la vigència dels apartats 1 i 3 d'aquesta llei]] [[203-00004/13]] Passem al següent punt a l'ordre del dia, el cinquè punt de l'ordre del dia, que és el debat i votació sobre la validació del Decret llei 14/2021, del 22 de juny, pel qual es modifica la Llei 10/1994 de l'11 de juliol, de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra, per tal d'introduir-hi la tipificació com a infracció de determinades conductes d'assetjament i l'establiment de la descripció dels elements que integren la uniformitat del Cos de Mossos d'Esquadra, i pel qual es modifica la disposició transitòria setena de la Llei 3/2008, del 23 d'abril, de l'exercici de les professions de l'esport per deixar en suspens la vigència dels apartats 1 i 3 d'aquesta llei. En primer lloc, d'acord amb l'article 158.2 del Reglament, intervindrà el senyor Joan Ignasi Elena, conseller d'Interior, per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Té la paraula, conseller.
Presidenta... Diputades i diputats, aquest decret llei té quatre articles i tenim ja tres objectius. El primer –i potser diríem que el principal– és integrar en el règim disciplinari de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra els casos de discriminació LGTB-fòbica i els casos d'assetjament sexual i moral. De fet, és adaptar una llei, adaptar la Llei 11/2014 prevista per garantir els drets LGTBI i per erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia i incloure explícitament com a casos sancionables, com a infracció, els casos d'assetjament sexual per raó de sexe, orientació sexual i identitat de gènere, assetjament moral i altres tipus de discriminació, i integrar en el règim disciplinari aquesta normativa vigent adaptant-la, com deia, a la llei a la qual he fet referència i també a l'aplicació de la llei d'igualtat i de tracte discriminatori de 2020. Es tracta que siguin elements sancionadors tant dins, entre companys del propi cos, com també amb tercers, amb ciutadans amb els quals els agents tenen un tracte, una relació. Val a dir que això ha estat aprovat pel Consell de la Policia, és a dir, no és una invenció només del Govern o una proposta únicament del Govern, sinó que ha estat fixada a la taula corresponent i en el Consell de la Policia, com saben, entre d'altres, doncs, hi participen els sindicats de la policia. No és la primera acció que s'emprèn des d'Interior per combatre l'assetjament sexual i els delictes LGTB-fòbics i també contra l'assetjament; ja ve de lluny i hi han participat molts consellers, molts governs... i també amb la participació de molts diputats, des del codi d'ètica policial fins a l'aprovació del protocol de prevenció, detecció i actuació, i en la resolució de situacions d'assetjament sexual per raó de sexe o orientació sexual, o en la realització de la Memòria anual de delictes d'odi i discriminació a la policia, o tantes altres actuacions, com la interlocució amb la fiscalia respecte a aquest tipus de delictes, o la participació en la formació –que això també és molt rellevant– dels agents en aquest camp, amb un treball que es fa també de forma interdepartamental al govern i molt particularment amb l'Institut de Seguretat Pública de Catalunya. S'ha creat l'Oficina de Delictes d'Odi i Discriminació i també una unitat d'igualtat, i així l'especialització també d'uns quants agents, en particular quinze agents i en el futur anirem a més, en la formació específica per al control dels delictes d'odi. Ens sembla que és una mesura raonable, sensata, necessària –de fet, diria, hi afegiria imprescindible–, i que va ser molt ben acollida també en el marc de la taula de la policia. Aquest seria un dels primers elements que implica doncs aquesta modificació, aquest reial decret. El segon és el de la uniformitat. [[Veu de fons.]] Decret llei, sí, sí. El segon és el de la uniformitat. Fins ara, per modificar la uniformitat calia necessàriament modificar aquest decret llei. Ens sembla que el que és més raonable és incorporar que es pugui fer a través d'una ordre, perquè canvien les necessitats permanentment i, per tant, per adaptar millor la uniformitat del cos ens sembla que és més raonable fer-ho de forma àgil i no amb tràmits tan lents per fer uniformitats més segures, més confortables, més adaptables a les necessitats dels agents a dia d'avui. I, finalment, l'article 4 fa referència a la moratòria en la part sancionadora del Registre de socorristes, una moratòria d'un any més. Saben que la llei obliga, per norma, s'obliga que s'hagi de sancionar aquelles piscines que no tenen socorristes titulats i registrats al Registre de socorristes. Això, per a moltes instal·lacions és fàcil; per a d'altres, és més complicat, sobretot en municipis petits. Aleshores, se'ns ha demanat també amb certa insistència per part d'aquests, doncs, que hi hagi una moratòria durant un any i el que efectivament es fa és això, amb el compromís de regular-ho per part de la conselleria de Presidència –així s'ha explicitat, de la Secretaria General de l'Esport–, per regular-ho d'una forma molt més nítida, molt més clara, de forma que sigui la darrera de les moratòries que en aquest sentit es fan. Aquestes són les tres modificacions que plantejo, així de simple i curt, el més curt que he pogut. I moltes gràcies, presidenta, i senyores i senyors diputats.
Moltes gràcies, conseller. A continuació intervindran els grups parlamentaris per fixar la seva posició i en aquest torn de paraula, tal com es va acordar també a la darrera Junta de Portaveus, es tindrà un temps màxim de cinc minuts per grup. Té ara la paraula, en nom del Grup Parlamentari dels Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Ramon Espadaler.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller, senyores i senyors diputats, de fet, començo com acabava el conseller: és un decret simple, curt, que diu coses tremendament sensates. Per tant, ja els avanço que tindran el nostre vot favorable en tots els seus extrems. Però voldríem aprofitar el tràmit per fer algunes reflexions i per compartir-les amb la cambra, i fins i tot alguna proposta. Ens porten a modificar la llei de la policia en els dos aspectes que s'han apuntat; el tema de la uniformitat, absolutament res a dir, no cal que ens compliquem més la vida i que ho fem d'una forma simple per poder adaptar la uniformitat a les necessitats del cos des de totes les perspectives. Per tant, absolutament res a dir, vot a favor. I la llei..., i també en la qüestió de les faltes. Aquí sí que voldríem fer una reflexió, i és la següent. Sovint el Govern –i en vam ser testimonis en la seva primera compareixença en comissió– s'omple la boca de les policies locals, fins a l'extrem que fins i tot han creat una direcció específica de policies locals, que nosaltres vàrem aplaudir, hi estem absolutament d'acord. No n'han nomenat encara el titular o la titular responsable, però ens crida l'atenció i creiem que és un punt d'oportunitat perduda, i aquí la proposta, el fet de que allò que estableix en el règim sancionador per privar aquestes conductes, sens dubte execrables, i que a més a més són constitutives de delictes, doncs en el tema de faltes en el cos de Mossos d'Esquadra perdem l'oportunitat de fer-ho també en la llei de policies locals. I aquí ens sembla, doncs, que hi ha –deixin-m'ho dir amb aquesta claredat– una certa falla per part del Govern. Es crea una direcció general, però no es pensa quan es baixa a la realitat en les policies locals. I, per tant, en aquest sentit sí que li demanem al Govern que faci també, que promogui, que utilitzi un altre decret llei tan heterogeni com aquest que ens porta, que va des dels socorristes fins a la uniformitat del cos de Mossos d'Esquadra passant per les conductes i per la tipificació de les conductes en el cos de Mossos d'Esquadra, que n'aprofiti un altre i faci exactament el mateix perquè el règim, la tipificació de faltes és exactament la mateixa amb alguna petita excepció, que no té res a veure amb el que estem parlant en la llei de policies locals, que és també una llei de la Generalitat, la 10/94, i la llei de la Policia de la Generalitat - Cos de Mossos d'Esquadra, que és la 16/91. És calcar això i posar-ho, perquè així parlarem també amb més autoritat i amb més coneixement de causa de les policies locals i de la llei de sistema de policies. Per tant, igualem-les en tot allò que puguem fer i això ho podem fer. Per tant, aquesta és la proposta. Respecte a l'altre gran àmbit, que és la modificació de la llei de l'esport, home, sí, fer una reflexió crítica en el Govern. La llei de les professions de l'esport es va aprovar el 2008, es va modificar el 2011 i deu anys després de la modificació o tretze després de la seva promulgació, seguim arrossegant la ineficiència de la mateixa llei respecte a un col·lectiu concret, que és els socorristes. Si es llegeixen el decret i la memòria, que és impecable en tot el que han fet, diu: «Acabem fent una pròrroga de tres mesos per evitar haver de sancionar aquelles persones que exerceixen com a socorristes a les piscines si no han estat registrades en el registre que estableix aquesta llei. Per tant, fem una moratòria d'aquesta sanció. Home, jo crec que això és agafar la cosa tangencialment i que el Govern hauria de tenir el coratge de plantejar-se per què no funciona aquesta llei. Per què no ha funcionat fins ara? Per què, tretze anys després, encara hem de fer una pròrroga per tres mesos? Per tres mesos, perquè al capdavall és fins al setembre. Jo estic segur, i tant de bo que m'equivoqui, que d'aquí a un any tornarem a estar en les mateixes, probablement. Jo crec que hi han altres problemes de fons. No hi ha una voluntat explícita dels socorristes d'incomplir una llei no apuntant-se en un registre. Hi ha una inseguretat segurament de fons i falta d'estabilitat en aquests llocs de treball. Hi ha problemes més de fons que no es resoldran fent simplement, simplement, aquest gest de dir: «Escolti, ara no els multarem d'aquí al setembre. I, a partir d'octubre, què farem? Jo crec que aquest és un tema, que no li toca a vostè conseller d'Interior, però toca en qualsevol cas al Govern –i aquí veig la titular de Presidència–, doncs que jo crec que s'ha d'afrontar d'una altra manera. Això és un pedaç. Li donarem suport perquè no tenim cap interès en sancionar aquells socorristes que faran bé la seva feina, però que no s'han apuntat en un registre, però sí que els demanem, u, que corregeixin la llei de policies locals en el mateix sentit i, dos, que s'agafin més seriosament i ataquin el tema profund dels socorristes de les piscines. Gràcies, senyora presidenta.
Moltes gràcies. A continuació, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula la diputada senyora Núria Picas.
Gràcies, presidenta. Bon dia, conseller, diputades i diputats. Avui convalidem aquest decret llei que porta diverses modificacions que, des del Grup Parlamentari d'Esquerra, considerem adients de realitzar. En primer lloc, pel que fa al règim disciplinari aplicable als membres del cos de Mossos d'Esquadra, el Govern proposa ampliar el llistat de faltes molt greus que es poden produir dintre el cos tenint en compte la normativa vigent en matèria d'igualtat i equitat de gènere i la llei per garantir els drets LGTBI i per erradicar l'homofòbia, la bifòbia i la transfòbia. En aquest sentit, s'inclouen els casos d'assetjament sexual per raó de sexe, orientació sexual, identitat de gènere i assetjament moral i per altres tipus de discriminacions. Aquesta modificació és més que necessària atenent a les múltiples discriminacions que es duen a terme i que cal abordar arreu, però també dins del cos de Mossos d'Esquadra per tal de garantir la correcta protecció de totes les persones que treballen al cos. Per tant, com ha dit el conseller, tenim objectius i objectius molt clars. Estem parlant de la implementació de més garanties i condicions laborals i aquesta és una mostra exemplar del reflex que el cos ha de ser respecte a la societat. Nosaltres sempre hem reivindicat la necessitat d'avançar cap a una societat lliure de discriminacions i justament el cos de Mossos d'Esquadra, com a garant de l'exercici lliure de drets i llibertats, cal que es doti també de les eines internes necessàries per combatre les possibles discriminacions o accions delictives que es perpetuïn. I també, com ha citat senyor conseller, mesures raonables, sensates i necessàries com és la creació d'aquesta unitat de delictes d'odi a dintre el cos. En segon lloc, el decret pren modificacions respecte a la uniformitat del cos. Entenem que, per una adequada funcionalitat i operativitat del cos, s'han de dotar dels instruments necessaris per poder adaptar-se al desenvolupament del seu servei. Són uns canvis necessaris i trobem raonable i àgil que es trametin mitjançant una ordre. Com sempre hem defensat la imatge personal, que desenvolupa un paper molt important en la percepció que té la ciutadania dels cossos de seguretat amb la identificació corresponent en la uniformitat, donant aquesta transparència del cos, seguretat jurídica i exemplaritat. En definitiva, bones pràctiques. Així mateix, la situació laboral en què han treballat els Mossos d'Esquadra al llarg d'aquest confinament posa de relleu la necessitat clara de poder flexibilitzar administrativament l'adquisició dels EPIs o nous elements que garanteixin la seguretat individual i alhora col·lectiva del Cos de Mossos. Pel que fa al tema de la moratòria, espero, senyor Espadaler, que s'equivoqui i que l'any que ve no haguem de tornar a veure'ns aquí en aquest faristol per tornar a posar pedaços, com molt bé ha dit, eh? Considerem que és del tot imprescindible que es realitzin les modificacions legislatives, normatives i laborals necessàries per tal de revertir aquesta situació i garantir la continuïtat del servei amb el nivell de qualitat i les condicions laborals adequades per als treballadors. Certament, ja fa massa temps que estem posant moratòries, i cal que ens posem en marxa –és un compromís. De fet, el tema dels socorristes..., ja fa molt de temps que arrosseguen aquesta problemàtica –des del 2016–, amb uns cursos que en certa manera penso que per a una feina de tres mesos són molt llargs –estem parlant de cursos de set-centes hores. Són estudiants que..., abans aquests cursos es feien en cent hores i els caps de setmana doncs es podien compaginar amb els seus estudis; ara són set-centes hores i, a més a més, han d'estar registrats a la ROPEC, al Registre oficial de professionals de l'esport a Catalunya. Per tant, el curs està molt bé, és un curs molt interessant i és molt extens per a tots els nois i noies que vulguin fer aquesta professió, però al final no s'hi apunten; hi ha un tant per cent molt baix de participació. Per tant, pensem que ens cal una solució, a més a més d'aquests cursos, la majoria dels quals són a l'àrea metropolitana, també a Salou –tinc entès que es fan a Sant Joan de Vilatorrada–, però també hem de pensar en la resta del territori, llocs com a l'Alta Ribagorça, la Vall d'Aran, a la Cerdanya doncs tampoc..., aquesta gent que potser vol optar a aquesta feina a l'estiu no ho tenen massa a mà. Per tant, ho hem de salvar. Ara ho salvem de manera ràpida amb aquesta moratòria, però penso que ens ho hem de plantejar i hem de treballar, perquè és un problema que fa massa temps que arrosseguem, i esperem que l'any vinent no ens tornem a veure aquí. Solucions? Segur que en trobarem, perquè ho necessitem per a les nostres platges, per a les nostres piscines i per a la nostra seguretat. Res més. Com ha dit el senyor conseller, compromís de regular-ho. I a través de la conselleria de Presidència i la Secretaria General d'Esports segur que posem fil a l'agulla. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. A continuació té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat Joan Carles Garcia.
Gràcies, presidenta. Consellers... Bé, molt breu, perquè pràcticament s'ha dit tot, com han comentat el senyor Espadaler i la companya Picas. Sobre l'article 1 del reial decret, tenim un marc general, que és la Llei 17/2015, d'igualtat efectiva entre homes i dones; la Llei 11/2014, per garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals, i el Comitè de Seguretat i Salut del Cos de Mossos d'Esquadra, que va aprovar el protocol per a la prevenció, detecció i actuació i la resolució de situacions d'assetjament per raó de sexe. Per tant, tenim el marc, faltava concretar-lo. Per tant, totalment d'acord, conseller, amb la reforma que es planteja, ja que són actuacions i actituds que asseguren i posen en seguretat el Cos de Mossos d'Esquadra i que, a més, són actuacions que en cas de produir-se serien inadmissibles en un cos de policia modern com el que pretenem que siguin els Mossos d'Esquadra. Respecte als articles 2 i 3, respecte a la uniformitat dels mossos d'esquadra, doncs, és evident que ha de ser un sistema àgil. Si alguna cosa ens ha demostrat la pandèmia és precisament que existeixen mancances molt importants, mancances molt estructurals que hem de corregir, però que, a més a més, es produeixen mancances en el dia a dia que també s'han de corregir. I una era aquesta..., no és entenedor que una persona pel fet de que hi hagi una pandèmia no pugui posar-se una mascareta perquè hagi d'esperar un decret llei que li ho digui, o una persona que necessiti un EPI o uns guants hagi d'esperar un decret llei per posar-se els guants en una època de fred, per exemple. Per tant, totalment d'acord amb aquesta nova aportació que es fa des d'aquest decret llei. Respecte a la reforma i suspensió de les sancions al tema dels socorristes, els que som alcaldes ho patim de manera molt directa, i alcaldes de pobles petits com el meu doncs encara amb més raó. Per tant, me sumo a la crida dels meus antecessors davant aquí a la tribuna: posem-hi remei. Posem-hi remei perquè, en el meu cas concret..., l'hi explico. Vam obrir les piscines el 20 de juny; fins al 17 de juny no teníem confirmats els socorristes. Clar, venim d'un any de pandèmia en el que no vam poder obrir piscines. Aquest, per segon any, ens trobàvem amb la possibilitat de no obrir piscines per culpa d'un tràmit que en molts casos pot ser fins i tot burocràtic, i a nosaltres això ens sobta. Més que re perquè la realitat de pobles petits com el meu i, a més a més, la realitat d'un poble del Segrià, que som la paella de Catalunya, en aquest cas, doncs encara és més greu. Per segon any consecutiu no haver d'obrir les piscines suposava per a nosaltres, per als nostres nens i nenes i per a les seves famílies un problema seriós. Fins i tot ja no només des d'un punt de vista de salut mental, que també, fins i tot des d'un punt de vista de desenvolupament de la pròpia activitat d'un municipi petit com el meu. Cal millorar, per tant, entenem, el compliment dels requisits legals. No obstant, cal afavorir que aquella exigència legal no repercuteixi en un problema de manca de professionals socorristes que vetllin, any rere any, per la seguretat dels nostres veïns, especialment, com he comentat abans, dels nostres nens i nenes. Territori és això, també: afavorir la pervivència de les realitats dels pobles petits del nostre país. Els socorristes exerceixen de professors, d'amics, d'acompanyants, de formadors, i aquesta tasca va més enllà de la principal obligació com a professionals. Per tant, reconeixement a la figura del socorrista i a la seva necessitat per a infinitat de pobles mitjans i petits de tot el territori. Esperem, doncs, com s'ha comentat en aquesta tribuna, que aquesta sigui la darrera moratòria i que resolguem entre tots la manca estructural de socorristes a les nostres piscines. Ells es queixen, bàsicament, de la manca de reconeixement social de la figura de socorrista. Serveixi aquesta intervenció en aquesta tribuna per a un reconeixement explícit a la seva tasca, com he comentat abans, per la funció social fins i tot que desenvolupen en pobles petits com el meu. Portem deu morts per ofegaments aquest estiu. La pregunta és: quants en portaríem sense socorristes? Segurament, seria esfereïdora la resposta. Per tant, a tots els socorristes i als professionals que exerceixen aquesta tasca, totes les gràcies. Per tant, donem suport al decret llei presentat avui aquí. Gràcies.
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari VOX, té la paraula el diputat senyor Sergio Macián.
Gracias, señora presidenta. Señoras y señores diputados, se ha traído hoy a esta cámara para su consideración un decreto ley referente tres cuestiones muy dispares entre sí. En primer lugar, como ya se ha dicho, la modificación del régimen disciplinario de Mossos d'Esquadra contenido en la Ley 10/94, de la Policía de la Generalitat - Mossos d'Esquadra. Por otra parte, una modificación también de esta ley para hacer más ágil la introducción de cambios en el uniforme de los mossos d'esquadra y, finalmente, una moratoria en la parte sancionadora del registro de socorristas con el fin de facilitar la contratación de socorristas este verano. En primer término, hay que decir que no concurren razones extraordinarias y de urgente necesidad para las dos primeras modificaciones legales que se incorporan a este decreto ley. Modificar una ley del año 94 en materia de régimen disciplinario que lleva veintisiete años en vigor no se entiende que haya de hacerse ahora de forma urgente por vía de decreto ley. Y es que el Govern de la Generalitat se ha vuelto adicto a los decretos leyes. Cataluña es la comunidad que más decretos leyes ha dictado en toda España, la que más ha utilizado este mecanismo legislativo que supone dictar normas con rango de ley por parte del poder ejecutivo y no emanadas del Parlamento. Han convertido lo excepcional en algo rutinario, le han cogido gusto a esto de legislar al margen del Parlamento. Ustedes traicionan el principio básico del parlamentarismo abusando de este mecanismo legislativo que cambia las razones extraordinarias de urgente necesidad por razones de conveniencia política. Por eso, entendemos que las dos primeras cuestiones tratadas en el decreto ley se tendrían que haber tramitado como proyecto de ley ordinario, permitiendo a este Parlamento realizar su tarea legislativa e introducir enmiendas o modificaciones al texto propuesto y no presentarlo como un trágala por vía de decreto ley. [[Remor de veus.]] En cuanto a la cuestión más importante que se introduce en el decreto ley, la modificación del régimen disciplinario de los Mossos d'Esquadra, observamos una deficiente redacción legislativa en la modificación propuesta. Se propone introducir, en el artículo 68.1, un apartado b bis con la siguiente redacción: «L'assetjament per raó d'origen, racial, ètnic, de religió, conviccions, discapacitat, edat, d'assetjament moral i sexual i per raó de sexe, orientació sexual o identitat de gènere. Ustedes copian el articulado de la Ley orgánica 12/2007, del régimen disciplinario de la Guardia Civil, y la Ley orgánica 4/2010, del régimen disciplinario del Cuerpo Nacional de Policía, y nos parece muy bien que copien, pero hay que hacerlo bien. La ley orgánica de régimen disciplinario de la Guardia Civil señala que son faltas muy graves «toda actuación que suponga discriminación o acoso por razón de origen racial, étnico, religión o convicciones, discapacidad, edad, orientación sexual o sexo. Hasta aquí lo han copiado ustedes prácticamente de forma literal, pero el precepto continúa: «Lengua, opinión, lugar de nacimiento, vecindad o cualquier otra condición o circunstancia personal o social. En cambio, en la redacción introducida por ustedes en la ley de la policía catalana, en primer lugar, ustedes eliminan como infracción muy grave el acoso por razón de lengua o de opinión. Sí se contempla en el supuesto de discriminación, pero no en el supuesto de acoso. Qué curioso, copian los demás motivos, pero suprimen el de la lengua. Y, así, resulta que el acoso a un mosso d'esquadra por parte de sus mandos por utilizar, por ejemplo, el castellano no constituiría una infracción disciplinaria sancionable, cosa que denunciamos abiertamente desde ahora. Tampoco introducen una cláusula final de cierre del tipo «acoso por cualquier otra condición o circunstancia personal o social. Repito: esto sí se prevé respecto a la discriminación, pero no respecto del acoso, donde podría quedar incluido el acoso por razón de lengua u otras circunstancias no recogidas expresamente en el precepto. Por otra parte, introducen en la norma otros conceptos, como el de identidad de género, desconocido en cualquier otra normativa sancionadora de nuestro entorno. No está previsto en..., ya sea nacional, vasca o de la Policía Foral de Navarra, y es un concepto discutido, la autopercepción subjetiva e individual, no objetivable, a diferencia de lo que ocurre con el sexo o la orientación sexual, que sí lo son; impropio de una ley sancionadora, porque las leyes sancionadoras no están concebidas para imponer ideologías, sino para preservar el interés general. Y, por otra parte, ustedes, en tercer lugar, se refieren expresamente al acoso moral y al acoso sexual, pero olvidan mencionar una tipología de acoso importantísima actualmente, como es el acoso laboral, que no está contemplada en el precepto. El acoso laboral se refiere a la práctica ejercida en el ámbito del trabajo y consistente en someter a un empleado o funcionario a presión psicológica para provocar su marginación laboral. Al no quedar completo el concepto de acoso, por la omisión flagrante del acoso laboral, puede convertir este precepto en indeterminado, algo que nuestros tribunales no se han cansado de repetir, que es una fuente frecuente de problemas. Así que por entender que esta modificación legal debería haber sido objeto en la parte primera, en sus dos primeras cuestiones, de proyecto de ley y no de decreto ley, y así como por los defectos de técnica legislativa a los que hemos hecho referencia, votaremos que no a la convalidación de este decreto ley. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, té la paraula el diputat senyor Xavier Pellicer.
Bé; gràcies, presidenta. Diputades, bé, nosaltres partim de la concepció que la societat en la que vivim és profundament racista i patriarcal i que, per tant, les actituds racistes i patriarcals i les agressions racistes i patriarcals es reflecteixen en totes i cada una de les institucions d'aquesta societat. Creiem, doncs, que les solucions són de fons i són canvis estructurals, són combatre el patriarcat, són combatre el racisme i són passar d'aquest model desigual que és el capitalisme i que ho fomenta a un model d'igualtat i, per tant, deixant enrere totes aquestes desigualtats estructurals. A partir d'aquí, ens sembla que l'afegitó que es fa a través d'aquest decret llei pel que fa a la sanció de comportaments de discriminació racista, discriminació LGTBI-fòbica, etcètera és interessant i és positiu. Malgrat que no partim d'unes posicions maximalistes en l'àmbit del punitivisme, creiem que cal deixar clar que en un àmbit en el que també hi ha agressions i comportaments racistes i patriarcals, com és en l'àmbit de la policia, que, a més, es veuen accentuats per una situació de corporativisme i de falta de transparència, és necessari no posar un preu barat a aquest tipus d'actuacions, sinó que surti car i que, per tant, hi hagi una resposta. En definitiva, creiem que és clau aquest element, aquest element comú que també, segurament, a la tarda seguirem comentant a través del debat sobre la creació de comissió de model policial de vigilar a qui ens vigila, i, per tant, d'establir mesures de control per fiscalitzar les dèries d'actuar amb impunitat en l'exercici de les funcions policials, i, per tant utilitzant l'abús de poder, massa sovint de caire patriarcal i de caire racista. Pel que fa a la darrera part del decret, nosaltres ens sumem a totes les peticions que es fa de trobar una solució en l'àmbit dels socorristes. Volem recordar que a l'octubre del 2020 es van aprovar diverses resolucions a les comissions tant de Treball com d'Empresa respecte a la problemàtica que hi havia en l'àmbit dels socorristes, i que porta a fer la moratòria actual, si no m'equivoco, per sisè, o setè o vuitè any consecutiu, i aquestes resolucions marcaven tres qüestions que ens semblen fonamentals, que era establir una taula del sector per trobar solucions, que eren fer un pla de xoc per donar respostes a les mancances del sector, i que eren també a estudiar una modificació de la Llei 3/2018. Ens sembla que és fonamental que no es torni a produir aquesta moratòria perquè, per una banda, entenem que hi pot haver la necessitat de que hi hagi socorristes de totes les piscines, però tampoc es pot deixar aquest marge de discrecionalitat, que, en molts casos, acaba suposant una precarització del sector. Per tant, doncs, votarem a favor de la convalidació d'aquest decret. No ens sembla bé, tot i així, el darrer apartat que hi ha, i, en tot cas, proposarem també que es pugui treballar com a llei per fer les esmenes pertinents. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, conseller, consellera, bé, aquest decret, com s'ha dit, doncs, té bàsicament tres grans objectius que nosaltres compartim, que entenem que són necessaris, i, per tant, doncs, hi votarem a favor. Deixi'm fer per això algunes consideracions, eh? La primera és que els dos primers objectius el que fan és modificar la Llei 10/1994, que és la llei de la policia de la Generalitat, Mossos d'Esquadra, i el cert és que sabem que aquesta és una llei caduca, una llei, doncs, que està a punt de fer ja els trenta anys i que han passat per aquí, doncs, un bon nombre de consellers prometent una nova llei del sistema de policia de Catalunya –entenem que estem a l'inici de legislatura, però confiem, doncs, que, efectivament, en aquesta legislatura puguem tirar endavant aquesta nova llei del sistema de policia de Catalunya. El segon element és que, de fet, en la pròpia exposició de motius del decret, doncs, es fa referència explícitament, doncs, pel que fa a les noves tipificacions que s'introdueixen i que, òbviament, doncs, compartim, però es fa referència a dues lleis que són de l'any 14 i de l'any 15, i, per tant, també entenem que aquí, doncs, la feina que fem ara l'hauríem hagut de fer, doncs, ja fa un temps enrere. I, en tot cas, doncs, segurament això no menysté la necessitat de poder fer aquesta incorporació de les tipificacions com a infracció a aquestes conductes d'assetjament per raons LGTBI-fòbiques, per raons racistes, per raons de gènere, doncs, que entenem que són cada cop més necessàries, i que, malauradament, veiem, doncs, com també en el cos dels Mossos d'Esquadra es reprodueixen, i com hem pogut veure, doncs, també en diferents episodis en els darrers temps, i, per tant, doncs, la necessitat de poder incorporar aquestes tipificacions com a infraccions. I el tercer element amb relació a la modificació de la llei de la policia de l'any 94, és dir, doncs, que home, que ja que ens posem a modificar la llei per qüestions necessàries, com són aquestes tipificacions d'infraccions o com és la qüestió de les uniformitats, doncs, que també considerem necessària, doncs, nosaltres entenem que també hi ha altres elements que podríem aprofitar i modificar d'aquesta llei. Òbviament, doncs, entenem que cal modificar la llei en el seu conjunt, però que hi han elements que són urgents de modificar. I estic pensant, doncs, per exemple, amb tot el que té a veure amb l'ús de determinades eines i tècniques policials altament lesives, com és l'ús de les llançadores, com és l'ús de la tècnica del carrusel, o estic pensant en la presència d'unitats antidisturbis en els desnonaments de famílies vulnerables o en la necessitat de crear un mecanisme independent d'avaluació, control i rendició de comptes de les actuacions policials. Tindrem ocasió de parlar d'això en propers punts de l'ordre del dia de la sessió d'avui, però no vull deixar de dir que home, que també podríem modificar la llei de la policia per qüestions puntuals com aquesta. Pel que fa als continguts, bàsicament, doncs, ja hem comentat la necessitat de la incorporació de les infraccions, l'adequació, doncs, del que fa a la qüestió de la uniformitat del cos. I deixi'm fer uns últims apunts pel que fa al tercer objectiu d'aquest decret llei, que és el que té a veure amb la qüestió dels i de les socorristes. Nosaltres hi votarem a favor, però és cert, i com ja s'ha dit, doncs, que és un nou pedaç, un nou pedaç que anem repetint any rere any. Per tant, fa un any estàvem aquí fent el mateix, fa dos anys també, i així, no?, i, per tant, la qüestió és que no s'acaba d'atacar mai el problema d'arrel, i que, bé, estem davant d'un sector que, de fet, es considera esportiu, però que en realitat no ho és del tot, que hauria de ser considerat en el marc de la protecció civil, entenem nosaltres, i no de les activitats de lleure, i que és un sector o una activitat que no té una regulació específica i que no té un marc jurídic propi com el que com caldria. I, en aquest sentit, creiem que cal posar ordre a un sector que és altament precaritzat, s'ha dit també, però creiem que cal repetir-ho, no? Un sector, també s'ha dit, poc valorat, i, per tant, que cal, efectivament, valorar, i que, a més a més, està desubicat en el marc legal actual. I, per tant, el que caldria és fer, com, de fet, ho han fet altres territoris que tenen una realitat similar a la nostra de molt turisme de sol i platja, com són les Canàries o com són les Balears, en que han creat una regulació específica treballada amb les administracions locals, perquè és cert que aquest problema afecta específicament a les administracions locals i als petits i mitjans municipis. I, en definitiva, doncs, una regulació que es regula i que estableix o que estableixi els requisits bàsics per al salvament a piscines i platges catalanes, i posant molt l'accent en dos elements que per a nosaltres són fonamentals, que un és evitar les condicions laborals de precarització que tenim actualment en el sector, que sabem que són extremes, i el segon és tot el que fa referència a la qüestió de la formació, i, per tant, adequar la formació a les funcions que desenvolupen. Tot i això, doncs, nosaltres votarem a favor del decret llei. Gràcies.
Moltes gràcies. A continuació, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Consellers, senyores i senyors diputats, sotmetem a debat i votació un altre decret llei del Govern, que no pas un reial decret, però en tot cas promulgat també en nom del rei, el 14/2021, de 22 de juny, que modifica dues lleis de la Generalitat aprovades en el seu dia per aquest Parlament i que el Govern ha decidit modificar per aquesta via. Primer de tot, deixar clar que al Grup Parlamentari de Ciutadans no ens sembla que sigui la millor via per introduir modificacions legislatives. El Govern té altres eines que des del punt de vista de la qualitat democràtica són molt millors perquè tenen més i millors garanties de que les normes, les lleis modificades, s'ajustin no només a la voluntat i a les necessitats detectades i prioritzades pel Govern, sinó també la voluntat del poder legislatiu autonòmic, en aquest cas els grups parlamentaris que conformem aquest Parlament amb representació del conjunt de la ciutadania de Catalunya. Tampoc ens sembla que la via del decret llei sigui la més adient, perquè aquesta via ha de respondre a unes necessitats urgents de modificació legislativa, i no és el cas tampoc de les modificacions que s'introdueixen. Però ja he fet referència en un debat anterior a la poca qualitat, a la poca capacitat de gestió i d'impuls legislatiu per part del Govern de la Generalitat. No hi ha urgència llevat de la urgència que s'està repetint fa massa temps, fa molts anys, de deixar en suspens un cop més els apartats 1 i 3 de l'article 13 de la Llei 3/2008, de 23 d'abril, de l'exercici de les professions de l'esport; una urgència d'últim minut que els successius governs de la Generalitat, entestats com estan en construir estructures d'estat que els permetin aixecar la seva republiqueta del gelat de postres, no han estat capaços de resoldre per la via legislativa de presentar un nou projecte de llei que doni resposta a les necessitats recurrents a les quals ha de donar resposta aquesta modificació per via de decret llei. Però bé, estem un cop més en el sant tornem-hi a què ens tenen acostumats. Les coses, algunes, s'acaben fent, però gairebé sempre tard i malament. Senyors del Govern, conseller, aquestes modificacions legislatives són necessàries? Podríem arribar a estar d'acord en que sí. Aquestes modificacions legislatives eren prou urgents per entomar-les per la via del decret llei? Llevat de la necessitat crònica de suspendre la vigència –i quan han estat vigents?, seria la pregunta– dels apartats 1 i 3 de l'article 13 de l'esmentada Llei 3/2008, de l'exercici de les professions de l'esport, doncs tampoc. Era imprescindible modificar fent servir la drecera del decret llei el règim disciplinari del Cos de Mossos d'Esquadra? A parer nostre, no. Que s'ha de modificar, hi estem d'acord. Que cal fer-ho amb caràcter d'urgència, és a dir, per la via del decret llei, no. Si s'ha de modificar la Llei 10/1994, d'11 de juliol, de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra, s'hauria d'haver fet per la via del projecte de llei, que, com ja he dit, dona més garanties d'aconseguir millorar la llei en el sentit que es proposa i sobretot permet la participació de tots els grups parlamentaris, que representem el conjunt de la ciutadania de Catalunya, en la introducció d'aquesta millora necessària per la via del debat parlamentari. Perquè, hem de recordar-ho, aquest tipus de debat comporta que o estàs d'acord fil per randa amb el contingut del decret llei sense cap mena de matís o estàs obligat a no donar-li suport sense que puguis introduir cap esmena que pugui millorar el text inicial. Vostès, els grups que donen suport al Govern, potser diran que qualsevol decret llei, un cop validat, pot tramitar-se en seu parlamentària com si fos un projecte de llei. De fet, nosaltres, el Grup Parlamentari de Ciutadans, ho demanarem, sobretot amb la voluntat de modificar també el règim disciplinari de les policies locals que contempla la Llei 16/1991. Però no ens fem trampes al solitari: vostès, el Govern i els grups parlamentaris que li donen suport, el que volen és obviar el debat parlamentari i tirar pel dret, convertint en urgent tot el que els interessa sense que ho sigui ni de bon tros. Lògicament, amb aquestes premisses, no hi podrem donar suport, a la seva convalidació. Per deixar-ho molt clar: estem d'acord en que les modificacions legislatives que es plantegen són fins i tot necessàries; no estem d'acord en que la via per introduir-les sigui la urgència en forma de decret llei, esquivant el debat parlamentari. Només reconeixem la urgència crònica de mantenir uns mesos més la moratòria que afecta els socorristes en activitats aquàtiques, una professió que hauria d'estar del tot regulada i que obliga a moratòries successives des de fa massa temps. Per tant, no ens oposarem a la convalidació d'aquest decret llei, però tampoc li donarem suport, perquè fer-ho és donar carta blanca a la mala gestió de la facultat d'impuls legislatiu d'aquest Govern i els que, amb el mateix color polític, l'han precedit.
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada Lorena Roldán.
Sí; moltes gràcies, presidenta. Yo, la verdad que de manera muy sucinta, porque creo que ya han salido aquí todas las cuestiones. Es un decreto ley que, bueno, que compartimos, y ya le adelanto al conseller que vamos a votar a favor. Sí que es cierto, y lo han expresado ya otros grupos, quizá la forma de decreto ley, pues, nos parece que no era la más adecuada, y sí que es cierto que está habiendo un abuso por parte del Govern de esta técnica, que adoptamos, de alguna manera, por las razones de urgencia durante la pandemia, pero parece que se han extendido en el tiempo. Quizá por las características de, un poco, lo que viene a regular el decreto, pues se podría haber hecho a través incluso de una ley por lectura única, o esperarnos a la ley de acompañamiento de los presupuestos… Pero, bueno, en cualquier caso, se ha decidido esta técnica legislativa. Insisto que nosotros vamos a votar favorablemente al decreto. Se ha hablado ya respecto a la primera de las materias para modificar la ley del 94 de la Policia de la Generalitat - Mossos d'Esquadra para incorporar este régimen disciplinario. Evidentemente, nosotros estamos a favor. Es cierto que son conductas que ya están tipificadas como sanciones en otras leyes, como la ley de igualdad efectiva entre hombres y mujeres, y también la de derechos LGTBI. Bueno, pues incorporarla aquí no nos parece mal. Y, además, como bien apuntaba el conseller, esta modificación está aprobada también por el Consejo de la Policía, y, por tanto, no seremos nosotros los que nos opongamos en este sentido. Respecto al tema de poder regular aspectos como el de la uniformidad por una mera orden y no tener que estar aquí haciendo decretos y convalidándolo por el Parlamento, pues nos parece que es agilizar la cuestión. Y es evidente que las circunstancias también van haciendo que esta uniformidad se tenga que ir adaptando a cada momento, y es mucho más ágil también que esto se pueda hacer con un mecanismo más rápido y que no tengamos que venir aquí al Pleno. Y respecto a la última de las cuestiones, que sí que no tiene que ver propiamente con Mossos d'Esquadra, que es el tema del socorrismo acuático, pues, bueno, en este caso sí que comparto algunas de las opiniones expresadas por otros diputados, ¿no? Decía el señor Espadaler que a lo mejor el año que viene, pues, volvemos a estar aquí con las mismas. No es la primera... Ojalá que no; dice el conseller que no con la cabeza. Yo confío en que no. Pero sí que es cierto que no es la primera moratoria que aprobamos, que en la documentación que acompaña a este decreto ley, bueno, se aducen razones relacionadas con la pandemia y con el covid, pero, claro, eso ha sido durante el año anterior. Las anteriores moratorias no teníamos covid y, sin embargo, estamos en las mismas, ¿no? El problema de raíz viene con el tema de los requisitos. Por tanto, aquí sí que deberíamos hacer una reflexión. Vamos a salvar la temporada porque estamos ya en las fechas de julio y, por tanto, pues, nos parece bien que esto se amplíe hasta finales de septiembre, pero sí que ojalá de cara al verano que viene lo tengamos todo regulado, en condiciones, y podamos tener, pues, un número suficiente de socorristas, que son tan necesarios. Y por mi parte, nada más. Muchas gracias.
Moltes gràcies, diputada. Doncs acabat ara el debat, procedirem a la votació. Recordin que, d'acord amb l'article 158.3 del Reglament, s'entén que els vots afirmatius són favorables a la validació del decret llei i els vots negatius són favorables a la seva derogació. Passarem, doncs, a la votació sobre la validació del Decret llei 14/2021. [[Veus de fons.]] Fem una última crida. [[Pausa llarga.]] Doncs comença la votació. Amb 117 vots a favor, 11 vots en contra i 6 abstencions, el Decret llei 14/2021 ha estat validat. D'acord, però, amb l'article 158.4 del Reglament, pregunto a la cambra si hi ha algun grup que vol que es tramiti com a projecte de llei. [[Pausa.]] La CUP i Ciutadans m'indiquen que volen que es tramiti com a projecte de llei. I, per tant, farem la votació corresponent, també entenent que els vots favorables són vots favorables a la tramitació com a projecte de llei i els vots negatius són en sentit contrari. Comença la votació. Doncs amb un resultat de 29 vots a favor, 105 vots en contra, no es tramitarà com a projecte de llei. I queda aprovat, com hem dit, el Decret llei 14/2021. [[Proposta de resolució sobre la reforma del Codi penal i la llibertat de Pablo Hasél]] [[250-00097/13]] Passem al proper punt de l'ordre del dia, el setè punt de l'ordre del dia, la proposta de resolució sobre la reforma del Codi penal i la llibertat de Pablo Hasél. Aquesta proposta ha estat presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, el Grup Parlamentari d'En Comú Podem i el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya i d'Esquerra Republicana. En primer lloc, per presentar la proposta de resolució intervindran els quatre grups parlamentaris proposants en un únic torn d'intervenció de deu minuts per cada grup parlamentari; posteriorment, ho faran la resta de grups parlamentaris per fixar el seu posicionament, també per un temps màxim de deu minuts. Té la paraula, en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, el diputat senyor Pau Juvillà.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats i diputades, aquest 16 de juliol es complien cinc mesos que Pablo Hasél és a la presó per fer valer la seva llibertat d'expressió; una llibertat d'expressió que, com no pot ser d'altra manera, va associada a la crítica al poder, una crítica a un estat demofòbic, com l'espanyol, que intenta silenciar retorçant al màxim les lleis a través de delictes com l'enaltiment del terrorisme, el delicte d'injúries i calúmnies a la corona o el delicte d'odi, o aplicant la vergonyant llei mordassa. L'Estat espanyol ha passat a encapçalar la llista de països que més artistes ha represaliat pel contingut de les seves cançons. Ara, amb l'empresonament de Pablo Hasél, l'Estat espanyol s'està equiparant a països com Turquia o el Marroc, que també compten amb diversos artistes empresonats per denunciar els abusos que es cometen des de l'Estat. Això deien més de dos-cents signants del món del cinema, la música o el teatre en un manifest en defensa de la llibertat de Pablo Hasél. Així aspectes positius com legislar sobre el delicte d'odi, un mecanisme de protecció de col·lectius o persones vulnerables contra les quals determinats discursos podrien induir a una major discriminació o violència, s'ha capgirat cínicament per protegir la repressió de cossos i forces de seguretat de l'Estat i per silenciar totes i cadascuna de les dissidències. «Creo que me quedo corto fusilando 26 millones de españoles, es deia en un xat de militars retirats, mentre a Madrid el feixisme atiava l'odi contra la infància més vulnerable com la causant de la manca de prestacions dignes a la vellesa, especialment de dones que han estat relegades a les tasques de la llar i que ara malden per sobreviure amb pensions de misèria. Impunitat per uns, mentre Valtònyc és a l'exili per les lletres de les seves cançons. Des del 2011 fins al 2017, el nombre de condemnats per enaltiment del terrorisme o humiliació a les víctimes a internet és de cent dinou. No obstant això, més de la meitat han tingut lloc del 2017 al 2018. Les condemnes imposades per l'Audiència Nacional a periodistes, artistes i usuaris de xarxes socials han crescut exponencialment. El darrer any que el Ministeri d'Interior ha publicat dades dels delictes d'odi per motius ideològics, que és el 2019, són 249 davant els 237 del 2018. Amnistia Internacional ha denunciat en el seu informe, el 2018, «Tuiteja si t'hi atreveixes. Com les lleis antiterroristes restringeixen la llibertat d'expressió a Espanya, que, en virtut d'aquesta llei antiterrorista, el Govern sotmet a fustigació tot un seguit d'expressions a internet. Diu, el mateix informe, que, més enllà d'aquestes sancions, aquest ús abusiu de les disposicions antiterroristes porta les persones a autocensurar-se per por a patir la repressió. La criminalització d'un ventall tan ampli d'expressions té un efecte paralitzant i pot crear un entorn en què les persones tinguin por a expressar-se, a expressar opinions poc populars o fins i tot de fer acudits polèmics. Aquesta limitació i reducció de l'espai de debat públic i obert, l'anàlisi i la crítica representen una amenaça, a més llarg termini, per a la força de la societat civil i la capacitat de garantir no només el dret a la llibertat d'expressió, sinó la defensa de tot un seguit de drets fonamentals humans. No hi pot haver expressió de llibertat sense llibertat d'expressió –no hi pot haver expressió de llibertat sense llibertat d'expressió. No ho diem nosaltres: ho diu també el Tribunal Europeu dels Drets Humans quan estableix que les autoritats dels estats democràtics han de tolerar la crítica, encara que aquesta pugui ser considerada provocativa o insultant. No us ha d'agradar el que puguem dir, perquè ho puguem dir –no us ha d'agradar el que puguem dir, perquè ho puguem dir–: en això consisteix la llibertat i sense ella mor la democràcia, enduent-se per davant, primer de tot, i com un atac premonitori, els artistes i la societat civil. Estiguem alerta, com a societat que vol esdevenir república, quina mena d'estat volem ser: un estat realment democràtic disposat a acceptar les expressions de dissidència, per crítiques que siguin, o un estat repressor i demofòbic com l'Estat espanyol, on, com diu Pablo Hasél, la llibertat d'expressió acaba quan comences a molestar? Cal derogar els articles del Codi penal que malauradament encara tenen efectes sobre les catalanes i catalans i que ens restringeixen de manera evident les llibertats, i cal utilitzar els delictes d'odi per protegir a qui ho necessita, no els poderosos ni els que reprimeixen, i cal, i és urgent, que Pablo Hasél no estigui ni un dia més a la presó. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies. A continuació, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, presidenta. Bé, jo el primer que voldria fer és agrair la tasca de la plataforma Llibertat Pablo Hasél, per tota la feina que fan, però també perquè sense ells segurament avui no seríem aquí, doncs, defensant aquesta proposta de resolució, i, en aquest sentit, també vull agrair la predisposició de tots els grups proposants per arribar fàcilment a un acord en el redactat de la mateixa proposta. Bé, En Comú Podem som avui aquí, presentant i defensant aquesta proposta de resolució, no perquè tinguem afinitat política o ideològica amb Pablo Hasél, no perquè estiguem d'acord o en desacord amb els seus tuits, amb les seves cançons, amb les seves manifestacions. De fet, en nombroses ocasions, el nostre espai polític i els nostres representants han estat diana, diguéssim, de la crítica formulada per Pablo Hasél envers nosaltres, fins i tot una crítica que podríem considerar ofensiva pel to o per les formes; però nosaltres no som aquí per això. Nosaltres avui som aquí en defensa d'un dret que entenem que en democràcia és un dret fonamental, que és el dret a la llibertat d'expressió. Mirin, en aquesta cambra, doncs, hi ha formacions polítiques fundades per dirigents franquistes, n'hi ha que enalteixen postulats totalitaris i d'extrema dreta, n'hi ha que han portat el liberalisme a l'extrem, des d'una perspectiva econòmica i individualista, però que no volen sentir a parlar de drets i de llibertats col·lectives, i, òbviament, no esperem el vot favorable d'aquestes tres formacions a una proposta de resolució que es solidaritza amb persones represaliades per expressar una opinió política. El que, sincerament, ens costa d'entendre, doncs, és el paper del partit socialista en tot això. Els he de dir que no n'hi ha prou amb aprovar una llei de memòria democràtica, que és una llei necessària, que és una llei que celebrem que es tramiti, però amb això no n'hi ha prou, és del tot insuficient. Perquè, si en aquest país es continua tancant gent a la presó per un tuit, per una cançó, per una representació artística o per qualsevol altra forma política de protesta, doncs, no tindrem, en cap cas, una plena democràcia. No condemnar-ho, no plantejar cap acció per evitar que això estigui passant, no voler ni tan sols reconèixer el problema, no haver derogat encara la llei mordassa, els converteix en còmplices d'aquesta situació. I, francament, costa d'entendre que un partit com el Partit Socialista, que indiscutiblement va lluitar pels drets i les llibertats d'aquest país contra el règim franquista, que va lluitar per la democràcia, no entenem que avui estigui en aquesta posició on està, perquè, com els deia, no és una qüestió d'afinitat ideològica, és una qüestió de drets humans i de drets fonamentals. Perquè avui han estat Pablo Hasél o Valtònyc, durant els darrers anys ha estat el moviment independentista, però tots sabem que el que molesta és la dissidència política, i avui són ells, demà podem ser nosaltres i algun dia potser poden ser vostès. I ja els dic que si mai arribés el dia en què els represaliats i les represaliades fossin vostès no tinguin cap dubte que En Comú Podem, en defensa de la llibertat d'expressió, no els donaria l'esquena. I és que la repressió avui a l'Estat espanyol és un fet i, mentre hi hagi repressió política, la nostra no serà una democràcia plena, deia. I no estem parlant només de Hasél, de Valtònyc; estem parlant també, doncs, de Jordi Cuixart, de Jordi Sànchez; dels altres nou dirigents polítics condemnats en la sentència del procés, entre els quals la presidenta Forcadell; de les nou persones que han hagut d'exiliar-se; de la Tamara Carrasco; de les més de mil persones ferides l'1 d'octubre del 2017, les més de tres-centes durant les protestes de la sentència; els setanta periodistes ferits; les més de tres-centes persones detingudes per motius polítics des del setembre de 2017; les cinc persones que van ser tancades en presó preventiva durant les protestes de la sentència o les set que ho van ser amb les protestes contra..., o en les manifestacions de suport a Pablo Hasél; les 144 pàgines webs tancades i les divuit persones investigades per clonar aquestes webs; els 712 alcaldes i alcaldesses investigats per donar suport al referèndum de l'U d'Octubre; els trenta-quatre alts càrrecs de la Generalitat encausats pel Tribunal de Cuentas i també de totes les persones que han estat represaliades per voler aturar un desnonament. De debò que creuen que no hi ha repressió a l'Estat espanyol? Jo crec que hauríem de reconèixer, tots plegats, que aquestes dades són un problema de fons i que totes elles tenen al darrere motius polítics. I és evident que en una democràcia que vol ser madura això no es pot sostenir. Però és que no ho diem nosaltres, això. Això ho diuen entitats de drets humans com Amnistia Internacional, ho diu el Consell d'Europa, ho diuen nombroses sentències de tribunals europeus. És que és un escàndol. Jo ja no sé fins on volen arribar. Mirin, sabem que davant d'aquesta situació, de fet, com diu el Consell d'Europa, cal eliminar antigalles de reminiscència franquista del Codi penal. El delicte de sedició és una d'elles, i la nostra formació política, com saben, des d'Unidas Podemos, doncs, des del principi de la legislatura al Congrés dels Diputats, estem treballant i persistint perquè aquesta modificació del delicte de sedició sigui una realitat. I és cert que amb això no n'hi haurà prou ni per solucionar el conflicte polític entre Catalunya i l'Estat espanyol ni per resoldre el greu problema democràtic que té l'Estat espanyol amb el poder judicial. Però cal fer passos, i aquest n'és un. I en aquesta resolució que avui portem aquí plantegem altres passos en la mateixa línia. I aquí és on van els punts 2 i 3 de la proposta de resolució. Cal eliminar del Codi penal els delictes d'injúries i calúmnies a la corona i a les institucions de l'Estat, perquè..., de debò, eh?, és a dir, que en democràcia, en una democràcia, els privilegis d'una família pel seu cognom és evident que són un escàndol; que, a més a més, aquesta família sigui una família corrupta i que practiqui l'evasió fiscal ja és una presa de pèl majúscula, però és que a sobre el Codi penal els protegeixi de la crítica i que per això avui hi hagi gent a la presó, doncs, realment és un abús de poder realment indiscriminat i ja portat al límit. I, mirin, doncs, no, no callarem, no ens faran callar. I qui té els dies comptats en aquest país no som els demòcrates que defensem la llibertat d'expressió, no som els republicans que plantem cara a qualsevol fórmula d'abús de poder, sinó que qui té els dies comptats és la monarquia i és la família borbònica. I cal eliminar, dèiem també, el delicte d'enaltiment del terrorisme, un delicte que hem vist com ha estat clarament utilitzat com a eina de persecució política. I, en tercer lloc, defensem que cal modificar el delicte d'odi, perquè quina perversió, quin ús, quina manipulació de la legislació, aplicant-la mida per defensar, per beneficiar els interessos d'uns quants. És evident que cal un delicte que reguli les conductes d'odi; el que no té cap cabuda és que s'utilitzi discriminatòriament aquest delicte justament per defensar els Cossos i Forces de Seguretat de l'Estat, que no és el motiu pel qual va ser ideat aquest delicte. Per tot això, doncs, presentem aquesta proposta de resolució. Mostrem la nostra solidaritat amb totes les persones represaliades. Demanem, com no pot ser d'altra manera, la llibertat immediata de Pablo Hasél, l'arxivament de totes les causes i l'amnistia. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. I, a continuació, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Francesc de Dalmases.
Gràcies, presidenta. Em permeto una prèvia en un dia com avui, en què trenta-quatre servidors públics..., s'ha fet efectiva aquesta sentència de la seva mort civil. El Tribunal de Cuentas executarà els avals que tenia previstos. I, si algun dubte teníem encara de si els indults van ser per voluntat de concòrdia o van ser per la bona feina parlamentària i per la bona feina judicial que s'ha fet a Europa, avui en tenim una mostra. I és que, efectivament, aquesta causa general contra l'independentisme no s'atura. I sabem que és enormement injust per als trenta-quatre, però jo avui vull tenir un record especialment pel Manel Manonelles, per l'Albert Royo i pel Roger Albinyana, perquè jo els conec i hi he treballat durant tots aquests anys i són servidors públics honestos, com ho són els trenta-quatre. Un record per a ells i tota la nostra solidaritat. [[Alguns aplaudiments.]] A més a més, s'ha dit que la Caixa de Solidaritat..., algú feia un mig somriure perquè feia figa, i jo crec que avui és un bon dia per recordar que no només hi hem estat, hi som i hi serem, sinó que la Caixa de Solidaritat ha recollit i ha gestionat fins ara 14 milions d'euros. Fa una estona amb una companya diputada parlàvem per conferència amb un periodista nord-americà i quan ella ha fet la translació i parlava: «–Setze milions i mig de dòlars, la societat civil organitzada catalana per protegir la seva gent, per protegir els seus servidors públics de la repressió? –Sí, 16 milions i mig. En podem estar molt orgullosos. I el Tribunal de Cuentas ens porta a la realitat d'on ens trobem. I, evidentment, votarem –perquè ho hem proposat i no pot ser d'altra manera– tots els punts d'aquesta moció, però hem de ser sincers i ens hem de mirar als ulls i hem de saber que no hi haurà cap modificació de cap article del Codi penal, no hi haurà cap supressió de cap article del Codi penal. I, tal com vam parlar amb el mateix Pablo Hasél aquell 4 de març, quan la presidenta del Parlament era llavors diputada al Congrés espanyol i vam visitar a la presó de Ponent en Pablo Hasél, ell sabia que, si no hi havien canvis i sacsejades molt fortes, aquesta presó podia anar per llarg. Com en Valtònyc sap que el seu exili va per llarg. I això no canviarà sense una sacsejada que vagi molt més enllà d'una resolució parlamentària. De la mateixa manera que el Govern es pot esforçar tant com vulgui a dir que parlarà d'autodeterminació i d'amnistia, però el Gobierno espanyol no parlarà ni molt menys negociarà sobre res que ni remotament s'assembli a l'amnistia o a l'autodeterminació. Perquè és evident que hi ha una majoria de la societat catalana que vol un altre codi penal, i és evident que hi ha una majoria de la societat catalana que vol exercir el dret a l'autodeterminació, però a vegades, quan ho expliquem així, són una mica eufemismes per no parlar del que ens cal, i el que ens cal és fer fort i fer efectiu el projecte d'independència d'aquest país. Hem de dir les coses pel seu nom: que l'Estat no vol ni ser reformat ni vol ser democràtic ni vol permetre el nostre projecte, cívic, pacífic i democràtic, per fer efectiu el mandat de l'U d'Octubre, i per tant la independència de Catalunya. Perquè és una evident que una majoria de catalans que vol la independència. I això és el que els dol. Això és el que volen ignorar. Aquesta és la nostra principal força democràtica, la majoria política i social d'aquest país a favor de la independència. I si ens refiem dels que diuen que el Govern dels comuns i socialistes és el més progressista que Espanya es pot permetre, i amb què es faran grans coses, algunes constatacions –no són opinions, són fets–: el Govern espanyol i una amplíssima i perillosíssima majoria de les Corts Espanyoles no han mogut ni un dit fins ara perquè un cantant surti de la presó, injustament empresonat. El Govern espanyol fins ara no ha mogut ni un dit perquè un cantant torni de l'exili, un cantant injustament sentenciat per les seves lletres. No han mogut ni un dit, com havien promès, per tal de derogar la llei mordassa o el decretazo digital. No han mogut ni un dit per evitar que algú condemnat fins a sis vegades pel Tribunal Europeu dels Drets Humans sigui ministre d'Interior –sis condemnes del Tribunal Europeu per als Drets Humans. No han volgut investigar –miro l'alcalde Munell– no han volgut investigar els atemptats del 17 d'agost. No han volgut refermar la reforma del delicte de sedició. Encara aquesta setmana ens ha tocat escoltar la ministra espanyola, la senyora Rodríguez, que amb unes formes impròpies de la democràcia i amb una frase «xulesca pròpia d'un pinxo perdonavides ens diu «espero que hayan aprendido la lección. La concòrdia..., una ministra que diu que el referèndum és igual a presó i espero que hagin après la lliçó. Per sort, la resposta ha arribat de la nostra eurodiputada, la consellera Clara Ponsatí, que ahir deia: «La lliçó la sabem. Fa segles que Espanya ens l'ensenya. Espanya ni perdona ni negocia. A uns quants independentistes els convé repassar-la, deia la Clara. I tampoc no han mogut un dit, aquí, socialistes i comuns, i lamentem molt dir-ho, de la mà de la dreta i de l'extrema dreta, per fer que el Borbó deixi de viure a cos de rei i a cost de tots, a Abu Dabi. Tanta afició que tenien pels «fugaos i per una vegada que tenen un fugao real, un fugao reial, i no fan altra cosa que evitar portar-lo davant de la justícia i li garanteixen protecció pública i una vida de luxe. Aquí, entretant, jutgen i fan escarni dels servidors públics, que fidels a la missió del Cos dels Mossos d'Esquadra, protegien el president Puigdemont, el president de Catalunya. Per cert, tot el suport del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya a en Carles i en Xavi. Estem amb vosaltres. [[Alguns aplaudiments.]] Són només quatre pinzellades, fets que deixen clar la presa de pèl que significa confiar en un president com Sánchez, en un gobierno dels socialistes i comuns que no ha fet res, absolutament res per millorar la deficitària qualitat democràtica de l'Estat espanyol. Encara pitjor, preparen una mena de llei marcial en forma de llei de seguretat nacional, per garantir l'estat d'excepció en temps de crisi. I preparen també un model audiovisual que no respecta l'espai comunicatiu propi de Catalunya. Sort que són els de la concòrdia. Com deia ahir irònicament una admirada escriptora: «Deixin alguna cosa per un govern VOX i Partit Popular, que no paren d'avançar-los per la dreta. I quan s'han mogut ha estat per anar a pitjor: per recentralitzar el Cos de Bombers, ja vam veure al cap de Creus com és de bonic que les decisions es prenguin..., més ben dit, que no es prenguin a sis-cents quilòmetres, o per dir-nos que això de regularitzar sobre els lloguers està molt bé portar-ho al programa però re de legislar en els vostres parlaments. I en aquest panorama hi ha solució? I tant que hi ha solució. La solució es diu mandat de l'U d'Octubre, es diu la fórmula de l'U d'Octubre, es diu independència. Es diu mobilització popular, es diu omplir les places i els carrers tal com està fent en aquests moments, just ara en aquests moments el conseller Turull amb la marxa que travessa el país de nord a sud. Una marxa que desmunta els tòpics que diuen que estem cansats, que no hi ha empenta, que no hi ha ganes. Massa mitjans s'ocupen que no se'n parli; jo us proposo sense apriorismes que entreu a algun dels comptes del conseller Turull, veureu què està passant cada dia en aquest país al seu pas. Perquè la mobilització popular és imprescindible, però ho és també que les institucions no siguin un tap o l'anestèsia per a aquesta mobilització. Que facin la seva feina, que la facin bé, que facin i facilitin tan com puguin el dia a dia a la ciutadania, però que no posposin, ni dos anys ni dos mesos ni dos dies ni dos minuts ni dos segons la lluita cívica pacífica i democràtica contra un estat que ens vol vençuts, arruïnats i rendits. Perquè si les institucions i específicament el Govern de Catalunya no fa aquesta feina política de no rendir-se, de no demanar perdó, de no invisibilitzar la causa general contra l'independentisme, llavors és quan descobriríem que en això també tenia raó el president Torra, quan deia que l'autonomia podia esdevenir un problema, podia esdevenir una eina d'espanyolització. Però això no passarà. Com deia en Jordi Pessarrodona davant d'una plaça de Vic plena a vessar, si hi ha polítics allà o aquí que es volen adormir, no els deixarem dormir. I nosaltres, Junts per Catalunya, també som en aquest Govern per ser la garantia que això no passi; per fer que el Govern de Catalunya sigui palanca de canvi i motor per a la independència. Des d'avui, des d'ara, sense excuses, sense por i amb tota la determinació. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. A continuació i en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Pau Morales.
Gràcies, presidenta. Gràcies, diputats i diputades. També començaré amb una prèvia. Aquest dilluns jutjaven en Pol Serena, company, amic, activista independentista. Els podria haver tocat a molts, a milers, i, de fet, aquí, els que m'han precedit han enumerat els diferents casos repressius d'aquesta causa general. Però dilluns li va tocar a ell; a ell, per fer por a tots. Però només han aconseguit donar-nos més raons i més energia. Des d'aquesta tribuna hi ha qui va tenir l'ocurrència de titllar-lo d'«angelito. Jo no sé si és un angelet, el que sí sé és que en el país nou que volem construir ha de caldre bastant més –bastant més– que anar a una manifestació pacífica, que pensar diferent o que brandar una ampolla d'aigua de plàstic buida per veure amenaçat el seu projecte vital davant d'uns tribunals. Bastant més. [[Alguns aplaudiments.]] Per tots els joves que lluiten, amnistia. Pol absolució. No estàs sol, de la mateixa manera que no has deixat sol a ningú. I això ho explicava perquè precisament, des de fa uns mesos, a la seva foto de portada de Twitter hi ha un mural de Roc Blackblock que la Guàrdia Urbana de Barcelona havia ordenat esborrar, diuen que per error. Un mural que defineixo com a informatiu, perquè explica allò que tots sabem, explica molt clarament, per més que volguessin esborrar-lo, «Juan Carlos ladrón, en suport i homenatge a Pablo Hasél, exigint la seva llibertat. Perquè és a presó per dir el que tots sabem: que la monarquia és corrupta per naturalesa, i la borbònica encara més. Ho diuen les parets, ho diuen els carrers, ho diuen els joves, ho diuen les xarxes i ho diuen les tertúlies, però encara molt més, ho diuen també els mitjans de comunicació, comença a dir-ho la justícia suïssa, de fet, ho reconeix ell mateix quan intenta fer aquests retorns a hisenda. Ho va dir també aquest Parlament el 10 d'agost del 2020. I m'agrada llegir-ho textualment del butlletí oficial del Parlament de Catalunya: «El Parlament de Catalunya –especialment per a aquells que s'hi han afegit ara, a partir del 14 de febrer, que va bé que tinguin present la majoria, el sentir majoritari d'aquest Parlament– «recorda que la nissaga dels Borbons ha estat una calamitat històrica per a Catalunya, i especialment que Juan Carlos de Borbón va acceptar la successió del general Franco, va jurar fidelitat als principis del règim franquista i va afirmar que rebia del dictador la “legitimidad política surgida del 18 de julio de 1936” –avui fa poc més de vuitanta-cinc anys– «en referència al cop d'estat militar perpetrat contra la Segona República espanyola. En aquest sentit, la monarquia espanyola és la continuació del règim precedent i resulta inseparable de la persona del rei Joan Carles, perquè així ho estableix l'article 57 de la Constitució. Segueixo: «El Parlament de Catalunya mostra el seu rebuig a la monarquia borbònica com a institució caduca, profundament corrupta, antidemocràtica, hereva de la dictadura franquista i representant dels interessos econòmics i polítics de les elits dominants i les oligarquies de l'Estat espanyol. Que els Borbons són uns lladres no és opinió, és informació, i, per més que intentin censurar, tapar-ho, amagar-ho o amagar-lo ben lluny o amenaçar aquest Parlament, la veritat desborda pels quatre costats. Avui, aquest Parlament, amenaçat per debatre sobre la monarquia, fa un acte en justa correspondència, un acte de justícia que, al meu parer, massa ha trigat a arribar, cinc mesos després de l'empresonament de Pablo Hasél, i n'exigirà la llibertat. Avui, els que malden per posar de moda la paraula «chiringuito defensaran amb ungles i dents el major chiringuito de la història d'Espanya dels últims tres segles: la monarquia borbònica, que no sabem encara ni el que ens costa. I ho faran perquè si cau el rei, cau l'Estat; si cau l'Estat, cauen els seus privilegis, i les coses podrien canviar per a la majoria. Aquest és l'únic motiu pel qual es fan mans i mànigues, es fan malabarismes per intentar explicar com pot ser que en ple segle XXI l'única condició que et permet accedir a ser cap d'estat d'una suposada democràcia és venir d'una família concreta. És impossible, és absolutament incompatible que això s'entengui; cada cop s'ho empassa menys gent, per molt poderosos que siguin els interessos. Però són tan poderosos aquests interessos, tant, que valen per atropellar els drets de molts. I és que això no va tan sols de Pablo Hasél –que també–, va dels joves de Girona el 2007; va de Joan Tardà; va de Guifré i Jordi, dos joves maresmencs que van haver d'anar amb vint-i-dos anys a l'Audiència Nacional a donar explicacions per haver calat foc a un retrat. Ha hagut de venir Europa a dir una obvietat, que això era llibertat d'expressió. I, malgrat això, segueix la persecució, sigui a l'Assemblea Nacional Catalana en els seus actes, a la Teresa Rodríguez o al mateix Pere Aragonès, avui president de Catalunya, per declaracions polítiques que representen la immensa majoria de catalans i catalanes. També va d'explicar que no pot ser, no pot dir-se «republicà un 14 d'abril i, acte seguit, impedir comissions d'investigació sobre la monarquia al Congrés dels Diputats, o d'impedir la derogació d'un delicte feudal, com és el d'injúries a la corona, encara vigent. Va de dir també que no s'hi val fer ciència-ficció judicial per reorientar la interpretació dels delictes d'odi cap als discriminats i no cap als persecutors. I sí, també va de solidaritat. I és que la solidaritat per nosaltres va per endavant, és incondicional –ho han dit també altres companys que m'han precedit–; és incondicional independentment del grau d'acord o de la coincidència d'opinions amb els que pateixen la repressió, i aquest cas segurament també podria ser un molt bon exemple. La solidaritat és incondicional, i ho és per una qüestió absolutament política: tota persona té dret a expressar-se lliurement i a defensar el seu projecte polític, i ha de poder fer-ho plenament, com també volem fer-ho plenament els independentistes. I és per això, en exercici dels nostres drets, que també veiem laminats, com precisament som més conscients que ningú dels efectes de la repressió i de la necessitat d'aquesta solidaritat incondicional i mútua, el primer dia, però encara més avui, cinc mesos després, perquè cada segon que passa de presó és una nova injustícia. Només a partir de la solidaritat podrem tenir aquest fonament imprescindible per construir àmplies majories i superar aquells que van més enllà de la democràcia per perseguir idees discrepants o defensar a ultrança els seus privilegis, que en diuen «Constitució. Nosaltres els republicans sempre hi serem. Fa pocs dies, la Diana Riba –eurodiputada republicana amb qui el passat mes d'abril vam poder visitar en Pablo Hasél juntament amb la senadora Sara Bailac, amb la diputada Marta Rosique o amb la que Kènia Domènech, portaveu del jovent republicà– presentava un informe on explicava que encara hi ha molta feina per fer a Europa per protegir, via una legislació comunitària, la llibertat d'expressió artística. No descansarem fins a aconseguir-ho. Però, fins i tot amb aquestes mancances, ahir sabíem que el Tribunal Europeu dels Drets Humans ja començava a investigar el muntatge judicial que han patit els joves d'Altsasu. Faria bé l'Estat espanyol de deixar de perseguir titellaires, pintors, cantants i rapers. No sé si més tard o més d'hora Europa intervindrà, però el que sí que tinc clar és que la república catalana que defensem, la república que defensem, que aquí creiem que és inexorable, segur que serà inevitable. Acabo amb una frase manllevada del gran Joan Margarit en el seu poema sobre la llibertat, i en homenatge també a Pablo Hasél i als exiliats, Valtònyc, el president Puigdemont i la resta de consellers: «La llibertat és un rei sortint en tren cap a l'exili. I ho celebrarem amb tots ells aquí a casa en llibertat. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per fixar la posició del seu grup parlamentari, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari del Partit dels Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Rubén Viñuales.
Molt bon dia. Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, quan vaig veure aquesta proposta de resolució amb el títol ja no me seduïa massa, però dic: «Va, els hi donarem una oportunitat i ho llegirem. Lo primer que diu: «La manca de llibertat d'expressió a l'Estat espanyol és cada vegada més escandalosa. Desenes i desenes de persones són jutjades anualment per criticar el règim i denunciar el vergonyós... –no, «les vergonyes, perdó– «de l'Estat, així com el constant menysteniment que aquest comet contra els nostres drets. Amb això ja no caldria continuar i per economia processal podríem dir que votarem que no. Però és que a més a més hi ha profundes faltes a la veritat. A part de que parlen constantment de que Espanya és mala, malísima, de que ens governa el monstre Buu, el Freezer i el Satanàs Cor Petit, cosa que ja és bastant habitual en els seus texts, la veritat és que parlen del cas del senyor Pablo Hasél amb un poc rigor jurídic que la veritat atempta, al final, contra el propi dret. Lo primer de tot: el senyor Hasél no està a presó per unes injúries a la corona. És fals –és fals–; li van ficar una multa per aquest delicte. Però a més a més, el senyor Hasél m'han de permetre que tampoc va entrar a la presó per la primera condemna, que va ser el 2015 a l'Audiència Nacional, dos anys per enaltiment del terrorisme, que es va suspendre, la pena, perquè aquest «estat feixista i –com n'han dit també?, permetin-me, eh?–, «estat opressor i demofòbic, lo que té és l'article 80 del Codi Penal que suspèn les penes privatives de llibertat fins a dos anys quan ets un delinqüent primari. Es va suspendre. Però és que el 2016, sis mesos més de presó i multa per agredir un periodista de TV3. Això suposo que no els hi agrada massa i no ho diuen. I el 2018 una multa per injúries i nou mesos i un dia de presó per enaltiment del terrorisme. Ah, bé, també n'hi ha un altra, de Lleida, de l'Audiència Provincial, d'un any i nou mesos per obstrucció de la justícia i nou mesos per amenaces a un testimoni en un cas. Però això suposo que no els interessa. Hem sentit atentament el que deia el company d'En Comú Podem. Ha dit que ha arribat a un acord en la redacció. Suposo que en aquesta redacció i en aquest paràgraf que he llegit vostè hi està d'acord. «El que em sorprèn..., vostè ha dit, li sorprèn el paper del PSC. Doncs si li diem lo que ens sorprèn a nosaltres el paper dels comuns... No sé fins quan pagaran les fantes de l'independentisme. No ho sabem, de veritat. Són uns «pagafantes i no ho veuen o ho saben i no ho volen reconèixer. Per tant, si a vostès els sorprèn el paper del PSC, ni li explico lo que a nosaltres ens sorprèn el seu. Vostè està reconeixent..., els companys i companyes d'En Comú Podem, que formen part d'un estat opressor i demofòbic. Aquesta és la realitat que estan afirmant? Bé, després continuem també amb el tema de la proposta de resolució. Clar, aquí estem parlant d'un senyor, que és el Pablo Hasél, que –i prego a la presidenta que no ho consideri com a declaracions d'aquest diputat sinó lo que va dir aquest senyor, perquè per mi atemptaria contra l'article 233.1 del Reglament, del decòrum: «Bukkake para todas esas piradas que nos pintan a todos los hombres como maltratadores en potencia y les gustaría que solo hubiera mujeres. Una altra del senyor Hasél: «Me ofende que esa zorra crea que voy a hacerle caso por tener coño y dos tetas. Aquest és el tipus de personatge que estan vostès defensant. Però a més a més, anem al contingut de la seva proposta: demanen... Directament, la primera exigeix l'alliberament immediat de Pablo Hasél. A vostès, el tema de la separació de poders els hi costa, però els hi intentarem explicar des d'aquest faristol. Mirin, quan hi ha separació de poders, el poder legislatiu no li pot dir al poder judicial lo que ha de fer. Aquesta és la realitat des de Montesquieu, que els en recomano la lectura. Ja sé que vostès, a la seva llei de transitorietat, deien que el president de la Generalitat nomenaria el president del Tribunal Suprem català i el fiscal en cap en aquesta república imaginària catalana, però la realitat és que el que vostès demanen és molt perillós per a la democràcia. Ara imaginin que per art de màgia els fan cas, no sé com, perquè ja l'hi dic, a Espanya sí que hi ha separació de poders, però... li fan cas. Qui és el següent? De quin és el següent que demanem l'alliberament? Aquí tinc il·lustres companys advocats, potser tenim algun client que li interessaria que portin vostès una proposta de resolució. On posem el límit? I encara més: qui posa el límit? Nosaltres? Nosaltres, el poder legislatiu, som els que hem de posar el límit i escollir a qui demanem que s'alliberi? Si volen parlar sobre la reforma, en podem parlar. De fet, ja s'ha dit públicament que hi ha voluntat de reformar aquests articulats del Codi penal, però a vostès la realitat no els importa massa. S'ha dit tant que, fins i tot, encara que vostès siguin negacionistes, ho podran arribar a veure. I permetin que també parli d'alguna de les manifestacions que han fet aquí els companys del Parlament. Jo si fos el senyor Hasél ara, que suposo que això li passaran el vídeo d'alguna manera, no estaria massa content de la defensa que han fet vostès, perquè no han parlat massa del senyor Hasél. Mirin, la CUP lo de sempre: «España, uh, qué mala, és igual que Turquia; ha parlat de dones mentre defensava la proposta, ja hem vist l'opinió que té el senyor Hasél de les dones; ha dit «tolerar la crítica. I tant que la tolerem. Li expliquem els que no som independentistes quin nivell de tolerància tenim per la crítica? Moltíssim. Junts: ha parlat del Tribunal de Cuentas; com no, ha fet una arenga independentista molt bonica i també ha tret el mantra de sempre de la majoria de catalans que volen un referèndum. Home, això del vuitanta per cent algun dia ja ho hauríem de començar a treure, perquè és mentida, però bé, com a mínim li agraeixo que no hagi dit lo de l'espoli fiscal, dels 300.000 milions d'euros que va dir el senyor Canadell, que suposo que ho calcula des de Guifré el Pilós o Ramon Berenguer IV, perquè, si no, els números a mi no me surten. Al final –i crec que seré el primer diputat que no acabarà amb el temps que té–, el que els volem dir és: si volen que parlem de política, parlem-ne –parlem-ne. Volen parlar de veritat de modificar aquests articles? Ho fem. Però si volen parlar, al final, de demagògia, de populisme i d'aquest tipus d'actes que, al final, l'únic que fan..., són de cara a la galeria, ja li puc assegurar que no trobaran mai el Partit Socialistes de Catalunya. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari VOX, té la paraula el diputat senyor Alberto Tarradas.
Bé; moltes gràcies, president. Senyors diputats, avui debatem i votem una proposta de resolució presentada per un conglomerat de partits contraris a la llei, a l'ordre i a la llibertat, una proposta presentada per aquells que volen destruir tot allò que els recordi que vivim a una societat amb normes, on ha de prevaldre el respecte a la llei i la convivència. A los partidos de extrema izquierda y separatistas que han promovido esta iniciativa –la CUP, Esquerra, Junts, Podemos–, a esos que precisamente se llenan la boca hablando de libertad, hoy les dejamos claro que no existe la libertad si no dentro de un orden que la proteja. Pero claro, ustedes ni creen en la libertad ni quieren ningún tipo de orden. Con la propuesta que traen ustedes a esta cámara, piden la eliminación del Código penal de todos aquellos artículos que a ustedes no les gustan, y piden la excarcelación de un delincuente multireincidente. Miren, además, es que ni son las formas ni es el lugar, ni tiene ningún sentido que vengan aquí ustedes a hablar de raperos delincuentes. Si quieren reformar el Código penal para seguir enalteciendo el terrorismo, injuriando a la Corona con total impunidad sin consecuencias, deben saber que el Parlament de Catalunya no tiene ninguna competencia en la materia, por lo que el segundo y el tercer punto de esta propuesta de resolución son papel mojado. Por otro lado, que el Parlament de Catalunya exija la liberación de Pablo Hasél tampoco tiene ningún efecto jurídico ni va a suponer la excarcelación de este criminal. Por lo tanto, la propuesta que traen ustedes a este Parlamento carece de relevancia jurídica alguna y tan solo demuestra que el separatismo vive del postureo parlamentario, buscando satisfacer los delirios de los radicales violentos que en febrero quemaron las calles de Cataluña y saquearon decenas de comercios. Afirman ustedes que España es un estado opresor que condena a prisión a gente por cantar, como, según dicen ustedes, le ocurrió a Pablo Hasél. Miren, que digan que este tipo está en la cárcel por cantar es, francamente, cuanto menos ridículo. Y si no, hagamos memoria y recordemos quién es este sujeto, porque, aunque ustedes se empeñen en vestir a la mona de seda, mona se queda. Y ni Pablo Hasél es un artista ni a lo que hace se le puede llamar cantar, porque este sujeto se limita a eructar frases como «ojalá vuelvan los GRAPO y te pongan de rodillas, los GRAPO era en defensa propia ante el imperialismo y su crimen, merece que explote el coche de Patxi López, «no me da pena tu tiro en la nuca, falsa socialista, «pienso en balas que nucas de jueces alcancen, «es un error no escuchar lo que canto, como Terra Lliure dejando vivo a Losantos. ¿De verdad, señores, a ustedes esto les parece arte? ¿Les parece esto libertad de expresión? Hablar de coches bomba, de tiros en la nuca, ¿a ustedes les parece bien? Pero esto no es todo. Pablo Hasél fue condenado a dos años de prisión por enaltecimiento al terrorismo, por ensalzar y alabar las masacres de los GRAPO, de la ETA, Al Qaeda, de RAF y de su queridísima Terra Lliure. A esto se le suma otra condena de doce meses de multa por injurias y calumnias a la Corona y quince meses más por injurias y calumnias a las instituciones del Estado. Por otro lado, el rapero publicó 1.915 tuits donde enaltecía los asesinatos de ETA, del GRAPO, hablaba de bombas, de terrorismo; pero la discografía criminal de Pablo Hasél no termina aquí. En 2016 agredió a un periodista de TV3, sí, de su televisión, la que dicen defender, durante un asalto a la Universidad de Lérida. Este hecho le supuso una condena de seis meses de prisión y el pago de una indemnización de doce mil euros a la víctima. En 2017 fue condenado a un año y nueve meses de prisión por obstrucción a la justicia, maltrato de obra y amenazas al testigo de un juicio. En definitiva, decir que el criminal de Pablo Hasél ha sido condenado por razones políticas, por cantar, por tuitear es un insulto a la inteligencia de los catalanes. Ha sido encarcelado por un delito de enaltecimiento al terrorismo, por injurias y calumnias, por lesiones a un periodista y por agredir al testigo de un juicio. Y si este es el modelo de persona que promueven el separatismo y el socialismo, los catalanes deben preocuparse seriamente. Señores separatistas, comunistas y ultraizquierdistas, llevan ustedes demasiado tiempo instigando la violencia desde las instituciones, y eso nos ha llevado a los catalanes a sufrir indefensión y desamparo, y encima tener que pagar los platos rotos de su irresponsabilidad. El pasado mes de febrero, mientras los catalanes vivían en la incertidumbre de la tercera ola y los positivos de covid no hacían más que aumentar, ustedes impulsaron una nueva ola de violencia en las calles de Cataluña que se extendió a muchas otras ciudades de España. Múltiples miembros de las formaciones de extrema izquierda y separatistas usaron las redes sociales para llamar a la violencia, instigando auténticas batallas campales en las calles de nuestras ciudades. Algunos miembros de la CUP aquí presentes participaron activamente en los disturbios. ¿No es así, señor Cornellà? [[Pausa.]] ¿No está? Bueno, igual le sigue doliendo la cabeza de ese día. Los catalanes tuvimos que presenciar cómo los terroristas callejeros quemaban cientos de contenedores, destruían mobiliario público, saqueaban comercios, lanzaban adoquines y todo tipo de objetos contra las Fuerzas y Cuerpos de Seguridad del Estado. Sí, también a los Mossos d'Esquadra, a quienes ustedes tienen completamente abandonados, indefensos, y que usan como moneda de cambio para sus pactos de gobierno. Oficinas bancarias reducidas a escombros, setenta y cinco comercios vandalizados, doce saqueos en tiendas por un valor de 1 millón de euros; esto en la ciudad de Barcelona. Un total de ciento nueve manifestantes violentos detenidos por todo tipo de delitos y una veintena de agentes de los Mossos d'Esquadra heridos. Llegaron incluso a incendiar un furgón policial, con una agente de la Guardia Urbana atrapada en el interior. Llegaron sus cachorros a asaltar violentamente la comisaría de los Mossos d'Esquadra de Vic, un auténtico atentado terrorista. Y esta es la huella de la izquierda y del separatismo: sangre, fuego y destrucción. Aprovechan ustedes cualquier excusa para convertir nuestras calles en territorio de combate, usando a sus terroristas callejeros para imponer por la fuerza su modelo totalitario de subversión del orden constitucional. Y, desde VOX, nos alegramos que hayan presentado ustedes esta propuesta de resolución. De esta manera, los catalanes podrán ver cómo se quitan la careta de falsos demócratas y votan ustedes a favor de un criminal. Mientras Cataluña se enfrenta a la quinta ola, mientras los catalanes sufren sus políticas negligentes y toques de queda ilegales, que han llevado a la ruina a miles de familias, de hosteleros, de autónomos, mientras el paro juvenil aumenta estrepitosamente, mientras los centros de atención primaria están más colapsados que nunca, ustedes están más preocupados de un criminal y de un rapero de poca monta. Señores diputados, hoy han demostrado que a ustedes no les importan los problemas reales de los catalanes y tan solo les preocupa defender a delincuentes, subvertir el orden y la paz. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada Anna Grau.
Gràcies, senyora presidenta. Bé, sembla que avui ens hem esbravat tots fort i de gust, eh? Bé, diuen que tota generació necessita herois, que tots busquem algú en qui emmirallar-nos per intentar ser millors i abastar alguna mena d'ideal. Els herois poden ser de passat, de present o de futur. Jo recordo ara mateix un migdia, de finals dels anys noranta, quan vaig assistir com a periodista del diari Avui a una curiosa manifestació de joves militants de Convergència Democràtica de Catalunya, molts d'ells, a desgrat de la seva joventut, ja funcionaris o empleats a temps complet de la Generalitat. Recordo un joveníssim Josep Rull al capdavant d'aquella «minimanifa que, com a periodista, vaig cobrir jo sola –no devia interessar a ningú més– cridant entusiasmat: «General Moragues, la lluita continua. No sé si tothom aquí té clara la història del general Moragues. Jo li tinc especial simpatia, perquè va néixer a Sant Hilari de Sacalm, a tretze quilòmetres d'Arbúcies, d'on és la família de la meva mare. Josep Moragues va ser un militar català i espanyol que, en la guerra de 1714, sí, la de 1714, va combatre a favor de la causa austriacista i en contra de Felip V. I és dels que va seguir combatent quan ja no quedava cap potència europea que fes costat a l'arxiduc Carles, és a dir, quan ja no quedava altre rei d'Espanya possible que Felip V i seguir fent la guerra contra ell des de Catalunya era un contrasentit i un suïcidi. Però Moragues no era un polític dels que es moririen pacíficament al llit després d'haver enviat el poble català a una tràgica i absurda guerra civil. Moragues era valent, tenia honor, tenia bona planta, va agafar fama i prestigi. Va arribar de seguida a general i a governador de la fortalesa de Castellciutat, a la Seu d'Urgell. Després d'Almansa, va rendir la fortalesa i es va retirar a Sort, malalt, però de seguida el van tornar a enredar per participar en la defensa de Barcelona davant les tropes del duc de Berwick. Acabada la guerra, va intentar tornar a retirar-se i quedar al marge de la política però, gràcies a diverses traïcions, entre elles la del capità del vaixell que havia promès portar-lo a Mallorca, el general Moragues va acabar jutjat, torturat, executat i despullat de tot honor militar. El van fer caminar descalç, amb camisa de penitent i arrossegat per un cavall pels carrers de Barcelona fins a arribar al patíbul on el degollarien, decapitarien i esquarterarien. Van tenir el seu cap penjat dins d'una gàbia a la porta de Mar de la muralla de Barcelona durant dotze anys. «General Moragues, la lluita continua cridaven uns cent cinquanta joves funcionaris convergents ara fa una mica més de vint anys pel centre de Barcelona. I la veritat, resultava una mica xocant el contrast entre el llamp de personatge que invocaven i el seu modus vivendi de funcionaris de la Generalitat. Eren el temps que se'ls acusava de tovets amb aquestes coses del catalanisme i que ningú es podia imaginar que algú com en Josep Rull acabaria un dia a la presó. Bé, el pas dels anys va crispar el seu to més que no pas enaltir les seves ambicions o els seus ideals. I aquí estem, gestionant un altre catalanisme que no s'adona que fer-li la guerra a Espanya és fer-se l'harakiri, és fer-se la guerra a un mateix; a més de no anar enlloc i de ni tan sols representar l'autèntic sentiment d'una immensa majoria de catalans. Però almenys el general Moragues tenia una certa grandesa. Ja és trist que avui dia un grapat de diputats d'aquest Parlament, entre ells la portaveu del partit de l'actual president de la Generalitat, la senyora Marta Vilalta, no hagin trobat ningú millor, cap heroi antiespanyol més interessant que el senyor Pablo Rivadulla Duró, àlies Pablo Hasél. No sabem si es fa dir així per veure si lliga més al Tinder o per despistar del fet que és fill de l'empresari Ignacio Rivadulla, processat per haver deixat la Unió Esportiva de Lleida amb un deute de 10 milions d'euros i net del tinent franquista Andrés Rivadulla Buira, famós per haver combatut els maquis a la Vall d'Aran. Deixin-me dir que Ciutadans normalment no ens fixem en aquestes coses, no pensem que els fills hagin de pagar pels pecats dels seus pares o dels seus avis, franquistes o no, i no interroguem ningú sobre els seus orígens. Segurament no ho fem, perquè devem ser els únics liberals de per aquí. De fet, jo no hauria ni pensat a esmentar l'arbre genealògic del senyor Pablo Rivadulla Duró si no fos que portem una setmaneta farts i cuits de veure com, per exemple, s'intenta desautoritzar els sempre encertats arguments del nostre estimat portaveu, el diputat Nacho Martín Blanco, fent veure que és parent de Rodolfo Martín Villa, que si ho fos no se n'amagaria gens ni tindria per què, però el cas és que no n'és. I em sembla patètic, molt de «processòpates en hores baixes intentar fer callar algú en clau de neteja ètnica. Però parlàvem de Pablo Rivadulla Duró, Pablo Hasél per als amics, si és que amics pot tenir un ésser tan civilment impresentable. Em llegeixo l'exposició de motius de la proposta de resolució que debatem avui aquí que si, segons els grups proposants, a l'estat espanyol, no hi ha llibertat d'expressió i els delictes d'odi en lloc de protegir col·lectius criminalitzen ideologies, que si aquí no es vol que sigui delicte enaltir el terrorisme o injuriar la corona, que si bla-bla-bla. I de debò no han trobat ningú millor per encarnar tota aquesta escudella barrejada, tota aquesta rebequeria inconsistent i irrellevant i fútil contra el Codi penal que el senyor Pablo Rivadulla Duró? Aquest és el general Moragues de la CUP, Esquerra Republicana, Junts per Cat i En Comú Podem? Decididament, com més anem, menys valem. Ja és tenir ganes de fer el ridícul intentar convertir en heroi i en referent social un individu que fa una música horrorosa, amb unes lletres que fan pena. Ja n'hem sentit algunes cites textuals, n'afegeixo d'altres: «No me da pena tu tiro en la nuca, "pepero", no me da pena tu tiro en la nuca, "socialisto", «que alguien clave un piolet en la cabeza de José Bono, «prefiero GRAPOs que guapos, «mi hermano entró en la sede del PP gritando "gora ETA", «que li fotin una bomba, que revienten sus sesos y que sus cenizas las pongan en la puerta de la Paeria. Bé, no són precisament cançonetes de Nino Bravo, eh? En fi, si vostès creuen que això és la flor i la nata de la llibertat d'expressió ibèrica, enhorabona! Però, si més no, diguin la veritat: el senyor Pablo Rivadulla Duró no ha entrat ni probablement hauria arribat mai a entrar a la presó per dir i cantar totes aquestes bajanades, sinó per ser una persona violenta, que, com ja s'ha dit aquí, no dubta a atonyinar físicament periodistes, testimonis de judicis o simples adversaris polítics. Seria la perfecta definició del «matón de esquina, quien a hierro mata, hierro termina, si no fos perquè aquest individu té la immensa sort d'haver nascut a Lleida i no, per exemple, a la Habana Vieja, on si fes aquestes coses que qui fa o digués la meitat del que aquí, diu ja li haurien esbotzat el cap amb un bat de beisbol. Senyors anticapitalistes, antisistemes i «pagafantes de la dictadura castrista, algun dia s'hauran de fer mirar això de pretendre que els Mossos d'Esquadra vagin amb pistoletes d'aigua i sabó i escuts de la Hello Kitty mentre a la Cuba castrista dels seus amors es reparteix estopa sense contemplacions, s'engarjola, allà sí que sí, a tothom que gosi criticar ni mínimament el règim i vostès mirant cap a una altra banda i cantant el «Hasta siempre, comandante. En resum, a mi em fa una immensa vergonya que un parlament democràtic com aquest, una institució centenària, on és veritat que les hem vist de tots colors... –avui mateix el senyor Carrizosa ja els ha hagut de retreure que converteixen l'Institut Català de Finances en institut català de finances per rescatar lladres institucionals i institucionalitzats. Però, en fi, només ens faltava ja que entri qualsevol dia aquí a cavall una desferra civil com Pablo Rivadulla Duró, un individu que és un delicte d'odi en ell mateix, que és un delicte d'odi amb potes. Mirin, si volen ens asseiem un dia a parlar del Codi penal i de si vostès volen reformar tal o tal delicte, servidora i el meu grup tenim unes quantes idees, eh?, tenim un grapat de suggeriments per afinar molt més la detecció dels delictes d'odi, grans i petits, a títol particular o institucional, contra qualsevol que no pensi com vostès. Tant de bo que tothom que intenta parlar castellà en una escola catalana, defensar el bilingüisme i la convivència o vigilar, el que dèiem, que els càrrecs públics no es gastin els diners de tots en el deliri d'uns pocs..., en fi, tant de bo els autèntics delictes d'odi mereixessin per part de vostès una minsa part de l'atenció i la solidaritat que els mereix qualsevol que cremi una bandera espanyola, demani la mort del rei o enviï un periodista de TV3 a l'hospital. I ja per no deixar-me res al tinter, els deia que nosaltres, a Ciutadans, els únics liberals de per aquí, no mirem ningú d'on ve ni de qui és fill ni quins cognoms porta, veiem i jutgem a tothom igual només pels seus fets i no dividim el món entre «nostres i vostres, però com que tampoc no ens mamem el dit, no podem deixar de notar que no tothom actua de la mateixa manera. Em pregunto si el senyor Pablo Rivadulla Duró, àlies Pablo Hasél, gaudiria d'un suport parlamentari tan extravagant en aquesta cambra de no formar part de la mateixa oligarquia antisistema consentida, però sempre amb el ronyó ben cobert, de la mateixa crosteta de la que formen part tots vostès, sempre parlant en nom dels oprimits, però sempre al costat dels opressors. General Moragues, la lluita no continua; el que continua és l'enganyifa massiva del poble català. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
I, finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gracias, presidenta. A ver, porque empieza la propuesta de resolución que no tiene ni desperdicio. Dice: «La falta de libertad de expresión en el Estado español es cada vez más escandalosa, decenas y decenas de personas son juzgadas anualmente por criticar el régimen y denunciar las vergüenzas del estado. Bueno, es que es tal la persecución y la falta de libertad de expresión que tenemos aquí que ustedes vienen aquí día tras día, pleno tras pleno a injuriar y a calumniar, y no pasa absolutamente nada. En el Pleno pasado, un diputado de la CUP, el señor Pellicer, nos dijo que España es un estado fascista, criminal, dictatorial y represor. Yo estoy que no duermo. ¿Han venido ya los malos del régimen a detenerle, señor Pellicer? Porque, claro, si todo lo que ustedes dicen es verdad, pues, yo no sé qué hace aquí tan libremente. O el señor Morales, si todas las barbaridades que usted ha dicho desde esta tribuna son verdad, debería estar la Guardia Civil entrando por la puerta. Lo que pasa es que ustedes se pasan un poquito, vienen aquí, dicen lo que les da la gana y no pasa absolutamente nada, porque ese estado represor y opresor del que ustedes hablan no existe. Claro, ¡es que menuda represión insoportable! Tan insoportable que los indultan y lo primero que hacen al poner un pie fuera es amenazar con volverlo a hacer. ¡Qué agobiantes es la persecución del Estado este español, no se puede aguantar! ¡No se puede aguantar! Y, luego, están estos pobres chavales, el señor Pablo Hasél y Valtònyc, los cantantes, que, claro, fíjese, Valtònyc, que cantaba cosas como: «Tu bandera española está más bonita en llamas, igual que un puto Patrol de la Guardia Civil cuando estalla. O: «Que explote un bus del PP con nitroglicerina cargada, que tengan miedo como un guardia civil en Euskadi, para todos aquellos que tienen miedo cuando arrancan su coche que sepan que cuando revienten sus costillas brindaremos con champán. «Quiero transmitir a los españoles un mensaje de esperanza: ETA es una gran nación. Esto, el señor Valtònyc. Yo les pido perdón, porque, claro, yo no sé rapear con la misma gracia que rapea el señor Valtònyc. Aunque, bueno, él gracia tampoco tiene ninguna. Porque a mí es que esto me parece nauseabundo –nauseabundo. Esto no es libertad de expresión, esto es enaltecimiento del terrorismo y amenazas. «Para todos aquellos que tienen miedo cuando arrancan su coche que sepan que cuando revienten sus costillas brindaremos con champán es repugnante. Bueno, «repugnante se le queda corto. Y luego está su compañero de fatigas, el señor Pablo Hasél, que este también tiene unas letras así muy animosas. Dice, por ejemplo: «Merece que explote el coche de Patxi López, «no me da pena tu tiro en la nuca, "pepero"; no me da pena tu tiro en la nuca, "socialisto", «que alguien clave un piolet en la cabeza de José Bono, «prefiero GRAPOs, que guapos –estaba inspirado ahí, con la rima Hasél–, «mi hermano entra en la sede del PP gritando "gora ETA", «a mí no me venden el cuento de quiénes son los malos, solo pienso en matarlos. Este señor es otra alma cándida, el señor Hasél, que es un angelito que además de cantarnos todas estas lindezas, pues también agrade a periodistas y también amenaza de muerte a testigos. Por eso está en la cárcel el señor Pablo Hasél; dejen ya de intentar manipular y vendernos una moto que es que no es. Entonces, la pregunta es: ¿ustedes defienden todas estas barbaridades?, porque ese es el verdadero escándalo. Salir aquí a intentar disfrazar de libertad de expresión lo que es enaltecimiento del terrorismo y las amenazas, pues, me parece una verdadera vergüenza, y además ustedes aquí, en esta propuesta, también nos dicen que hay que suprimir el delito de enaltecimiento del terrorismo –abro comillas– «porque coarta la libertad de expresión de un grupo muy determinado de personas. Sí, en concreto de ese grupo determinado de personas que justifica la violencia como medio para alcanzar fines políticos y que te canta cosas como «prefiero GRAPOs que guapos, «mi hermano entra en la sede del PP gritando "gora ETA", «solo pienso en matarlos. Sí –sí–, se fija en este grupo de personas, precisamente. Yo les pregunto si ustedes están de acuerdo con estas barbaridades. También dice, más adelante, en esta exposición de motivos, que es que no tiene desperdicio esto…, dice que todos los cargos públicos están expuestos a la crítica por más descarnada que sea. Y yo esto no lo comparto, pero es que no soy la única que no lo comparte de aquí, de este hemiciclo; algunos de los firmantes de esta PR, que vienen aquí a decir que si eres cargo público pues te tienes que aguantar con lo que te toque, con la que te caiga, resulta que luego ponen el grito en el cielo cuando, por ejemplo, a su jefe de filas le hacen una pintada llamándole «rata, como, por ejemplo, le ocurrió al señor Iglesias. Entonces, claro, ¿lo de «rata entra o no entra dentro de la libertad de expresión?, porque yo ya es que me pierdo; que es una pregunta que yo le hago a los señores de los comunes que firman esta PR, que, por cierto, ustedes fueron los que pusieron de moda los escraches hasta que los escraches les tocaron a ustedes; entonces ahí ya no les gustaban tanto. La coherencia es que no viene siendo lo suyo. Pero no son los únicos, porque también los señores de Junts y de Esquerra, que también firman esta PR, resulta que llevaron a la fiscalía la quema del muñeco de Puigdemont en Coripe, pero luego resulta que aparecen unos muñecos con carteles representando a partidos constitucionalistas colgados de un puente, y entonces ahí nadie dice nada, entonces ahí no pasa absolutamente nada. Yo pregunto: ¿es una libertad de expresión selectiva?, ¿es un delito de odio y discriminación a la carta? o ¿eso cómo va? Yo sí que les pido que, a lo mejor, pues, que nos hagan un catálogo de lo qué es y lo qué no es, para facilitarnos la tarea a los demás. Porque, claro, ¿saben qué pasa?, que yo, para mí, como demócrata que soy, ningún acto de violencia es justificable. O sea, llamar a la violencia, a las agresiones; enaltecer el terrorismo o banalizarlo; mofarse de las víctimas, amedrantar o señalar a alguien por sus ideas, eso no tiene cabida en democracia, y me da igual que lo hagan rapeando o que lo hagan en verso alejandrino; no tiene cabida en democracia. Y, miren, nos piden aquí reformar el Código penal. Yo creo que a lo mejor aquí lo que tenemos que reformar son otras normas, porque a mí lo que me da vergüenza es tener un gobierno que está en manos de unos señores cuyas juventudes celebran la quema de un furgón policial con el agente dentro; eso es a mí lo que me da muchísima vergüenza, o no sé si es que será que ahora quemar un furgón policial también es libertad de expresión. Nosotros, desde luego, ya les digo que vamos a votar que no, en contra de esta barbaridad y de esta vergüenza que ustedes han traído a este Parlamento hoy. Gracias. [[Pausa llarga.]]
Sí, senyor Cornellà, per què em demana la paraula?
Sí, demano la paraula per al·lusions.
Sí, per al·lusions, li concedeixo trenta segons.
Gràcies. Doncs, per què VOX s'atreveix aquí a banalitzar la violència policial, en aquest cas, amb el que em va passar a mi? Doncs perquè VOX és un partit que propaga la violència institucional, que propaga la violència al carrer contra qualsevol de les llibertats, i ho estem veient últimament a les nostres viles i ciutats. I, sí, nosaltres anem a les manifestacions per la llibertat d'en Hasél i pel que faci falta, sempre en favor de la democràcia, la llibertat i en contra del feixisme que representa la gent de VOX. Nosaltres continuarem lluitant per la independència i el socialisme de veritat, i som més de tres mil persones represaliades. [[Alguns aplaudiments.]]
Sí, senyor Tarradas, per què em demana la paraula?
Li demano la paraula per al·lusions.
És que..., sí, però a la Junta de Portaveus, el seu portaveu li haurà dit que no entrem en cadenes d'al·lusions. Vostè l'ha al·ludit directament, vostè ha fet ús... (veus de fons), vostè ha fet ús del seu torn de paraula quan ha fet la seva exposició de la moció. Ha al·ludit directament un diputat, el diputat ha respost a aquestes al·lusions i ara el diputat.. (Alberto Tarradas Paneque intervé sense fer ús del micròfon.) Un moment, no li he donat la paraula i no el sento, si no li dono la paraula perquè no el sento. Escolti'm vostè a mi què li dic. Ha parlat del seu grup parlamentari, no l'ha al·ludit a vostè directament; ell ha respost a la seva al·lusió directa, en el seu nom propi, com a diputat. Vostè ha fet ús de la paraula en el seu torn de paraula. No entrem en una cadena d'al·lusions. Ho hem dit, ho saben els seus portaveus i ho hem repetit a la cambra. Per tant, com que no ha estat vostè al·ludit personalment, mentre que vostè sí que ha al·ludit el diputat Cornellà, no té el torn de paraula. Per tant, procedim a la votació –ha acabat el debat– de la proposta de resolució sobre la reforma penal i la llibertat de Pablo Hasél, en el seu text original, tal com es va presentar, atès que no hi ha esmenes. Comença la votació. Amb 82 vots a favor i 53 vots en contra, aquesta proposta de resolució ha estat aprovada. [[Alguns aplaudiments.]] Suspendrem la sessió i com que anem una mica més aviat del temps previst, cosa insòlita de moment en aquesta legislatura, ens retrobarem a dos quarts de quatre. Moltes gràcies.
Reprenem la sessió amb el sisè punt de l'ordre del dia. [[Proposició de llei d'estabilització de les treballadores i els treballadors del sector públic (debat de totalitat)]] [[202-00002/13]] És el debat de totalitat sobre la proposició de llei d'estabilització dels treballadors del sector públic. D'acord amb l'article 116.2 del Reglament, per presentar aquesta iniciativa legislativa intervindrà, en primer lloc, el grup proposant, la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, per un temps màxim de quinze minuts. Té, per tant, la paraula la diputada senyora Basha Changue, en nom de la CUP.
Gràcies, presidenta. Avui ens trobem aquí, una altra vegada, per parlar de l'estabilització dels treballadors i treballadores del sector públic català. Una proposició de llei que ja es va presentar en l'anterior legislatura i que no va poder prosperar, perquè va decaure en finalitzar aquesta. I, evidentment, tornem a parlar una altra vegada d'aquesta problemàtica, perquè segueix més vigent que mai. I el nostre grup parlamentari l'ha tornat a prioritzar, com no pot ser d'una altra manera. Primer, perquè tenim milers de treballadores interines, mobilitzades al carrer, incansablement; treballadores que tenen una triple jornada. Tenen la jornada de la feina, tenen la jornada de les cures –perquè la majoria d'elles són dones– i tenen la jornada de la militància a què es veuen abocades a practicar perquè puguem avui estar fent el que estem fent, que és debatre aquesta proposició de llei. Tenim un problema, en segon lloc, estem aquí parlant perquè tenim un problema amb l'Administració pública catalana. I és que l'Administració pública és una generadora de precarietat. Quan veiem que el quaranta per cent de les treballadores públiques del sector de l'Administració pública catalana estan en temporalitat, estan en interinatge, són efectivament no estables, ens veiem..., el que veiem és una manca absoluta de voluntat política per enfortir uns serveis que garanteixin els drets de vida digna per a tots i per a totes. En comptes d'enfortir els serveis públics, tenim unes administracions que generen precarietat. Perquè la temporalitat implica inestabilitat, implica incertesa. És més, quan aquesta precarietat afecta, en la majoria, les dones entre trenta i quaranta-cinc anys, amb aquesta triple jornada que comentàvem abans, el problema no és només el model de contractació, el problema és un problema estructural que parla de quin model de gestió pública estem promovent. Aquí hi ha una dèria per l'externalització de serveis, un model neoliberal absolutament consolidat, que posa per davant el cost econòmic dels serveis, el cost dels treballadors, en comptes de pensar en el benefici de la població. I molt menys en els drets laborals dels treballadors i treballadores que presten aquests serveis. És a dir, treballem per un país independent, sí, però un país independent que sigui de tots i de totes, no només de les empreses que els gestionen. Els serveis públics forts són garantia de qualitat de vida per a totes. I sense treballadores no hi ha serveis públics. Per tant, sense condicions laborals dignes no podem tenir serveis de qualitat. I l'abús de temporalitat, el que ens diu és això, que es considera el treballador com un element econòmic, utilitzable. I que hi ha una preferència per la temporalitat en la contractació, per poder prescindir d'aquestes persones quan ja no siguin necessàries, quan ja no siguin productives, o quan ja no compensi el servei en termes econòmics. Tenim l'exemple del desmantellament de Barcelona Activa, amb l'acomiadament del quaranta per cent de la plantilla quan van començar a sorgir les sentències a favor d'aquest abús i aquest frau de llei, per abús de temporalitat. O la «intentona que va fer la consellera Vergés, l'any passat, amb el contracte dels rastrejadors de la covid, intentant que un servei de l'atenció primària passés a fer-se per una filial de Ferrovial, per Ferroser. Que aquí vam veure com l'organització de la societat civil es va posar radicalment en contra i aquest contracte no es va arribar a materialitzar. També tenim, per exemple, el decret de plantilles de l'educació, que és, al final, una porta cap a l'externalització, una desdemocratització dels claustres fent aquestes adjudicacions a dit. Tenim també l'exemple del SEPE, amb aquest acomiadament recent de 1.500 interins, mentre es signa un contracte d'externalització per gestionar les prestacions. En definitiva, el que veiem són exemples que mostren que el problema de l'interinatge en abús de temporalitat té un fons estructural, que és com concebem el model econòmic del nostre país. Si tenim treballadores barates, en condicions precàries, tenim serveis públics febles. Tenim una administració a qui no interessa fomentar el servei públic, perquè el que interessa és abaratir costos a través de l'externalització i fomentar el lucre de tercers, en detriment de la qualitat de vida de totes. Aquesta proposició de llei que portem avui està elaborada amb aquesta perspectiva: la de garantia de drets per a tots i totes; la de no deixar ningú enrere; la de dignificar, respectar la feina i les trajectòries de les treballadores; la de conservar les experteses i els coneixements de les treballadores per a dintre de l'Administració pública, per enfortir-la, per apostar per allò públic, per apostar per allò de totes. També està feta amb la perspectiva de donar compliment a la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Unió Europea, que explicita clarament tres coses: la primera, defineix què és el frau. Són aquelles treballadores que estiguin durant més de tres anys realitzant feines estructurals, estables i permanents, dintre d'un servei. En segon lloc, ens indica el que no és una solució, treure a concurs places que estan en frau, posar d'excusa la falta de recursos econòmics o l'estructura de recursos humans, o crear la figura d'indefinit no fix, tampoc no seria una solució. En tercer lloc, ens indica el que sí que seria una solució, el reconeixement del frau per comiat amb indemnitzacions o també el reconeixement però amb la igualació de drets al funcionariat, que és el que la nostra proposta aplica, que és més barata i és més digna. La proposició de llei que portem avui indica diferents qüestions. Primer, l'àmbit d'aplicació a l'Administració, a la totalitat de l'Administració pública catalana. També defineix aquestes situacions de frau en compliment de la sentència del Tribunal Superior de Justícia de la Unió Europea que –fem un incís– és curiós que hàgim de venir nosaltres, els de la CUP, els ingovernables i els de la desobediència, a cridar l'atenció sobre el compliment de la normativa que altres grups tant abanderen, però després tant es salten. I l'element diferencial, la nostra proposició de llei és un element de justícia social, perquè si la persona no supera l'oposició, no hi ha una pèrdua del lloc de feina, perquè es reconeix que hi ha una consolidació prèvia, de facto, i, per tant, aquesta plaça ha de ser incorporada a la relació de llocs de treball. Bàsicament, és posar la culpa on toca, posar la responsabilitat on toca, que és a l'Administració i no a les treballadores. Perquè el que no es pot fer és fer pagar a les treballadores la negligència que l'Administració pública porta fent, no anys, sinó dècades. La nostra proposició és una solució que, a més, també és compatible amb una possible reforma de l'EBEP i amb altres mesures que es vulguin impulsar a nivell estatal, que no és el nostre marc, però si hi ha grups parlamentaris que el volen explorar, no ens oposarem a aquesta exploració, encara que després ja veurem si recolzem o no recolzem, en funció de la garantia que aquestes altres opcions tinguin per a tots i totes les persones agreujades per aquest frau i aquest abús de llei. Per a totes, no només per a unes quantes, ni selectivament, ni per antiguitat, ni per cap tipus d'excusa peregrina a la que es vulguin acollir. Del que es tracta és de començar a treballar i d'aprovar aquesta proposició de llei per avançar un pas en aquest camí d'estabilització de les treballadores públiques. El Parlament de Catalunya és, una vegada més, pioner en normes que garanteixen els drets de les persones i de la població catalana, un altre cop més, a l'avantguarda de la garantia de drets de treballadores i treballadores. La nostra proposició de llei posa al centre el frau que ha comès l'Administració pública, i no el model d'accés. Perquè no solucionarem la problemàtica actual de les persones que ja estan afectades per aquest frau i aquest abús d'interinitat, regulant el model d'accés. Això és una solució a futur. I, a més, això és deixar de banda els treballadors i treballadores que han aixecat departaments sencers, que s'han deixat la pell i la vida a construir l'Administració pública catalana. I aquí no tenen res a veure els funcionaris de carrera. El problema no són els funcionaris. Els funcionaris no tenen cap tipus d'amenaça, perquè aquí ningú està parlant de regalar-li la plaça de funcionari a ningú. Del que estem parlant és de justícia social, de la responsabilitat que té l'Administració de no deixar ningú enrere. I més, quan és culpa de la pròpia Administració que aquestes persones es trobin en aquesta situació. Els accessos al funcionariat públic continuen sense tenir cap tipus d'ingerència o interlocució amb aquesta mesura que proposa aquesta proposta de llei, ni estan en perill ni és competència. Aquí sí que m'agradaria dir que contraposar l'accés a la funció pública amb la problemàtica de l'abús de temporalitat que pateixen les interines és cínic i és pervers, perquè això és barallar-se per les molles. Això és enfrontar treballadors contra treballadors, quan aquí la responsabilitat és de l'Administració i no de les persones que estan en abús de temporalitat. Hem rebut, també, una esmena a la totalitat, amb un text alternatiu per part de.., oh, sorpresa, el partit de Catalunya –dic «el partit de Catalunya, perquè el socialisme, en aquesta proposta, com en tantes altres, ni hi està ni se l'espera. I sinó, expliquin quin tipus de socialisme és el que aposta per demanar a unes treballadores que preparin unes oposicions per accedir a una plaça que han aixecat i consolidat durant anys, mentre fan aquesta triple jornada. Quin tipus de socialisme expressa sense vergonya que les persones que no superin aquests processos seran acomiadades? I amb tanta tranquil·litat. La proposta alternativa del PSC, ja sigui aquesta o el decretazo de Madrid, és irrespectuosa i és irreal. Tan irreal que és un insult cap a les treballadores i la seva feina. Mirin, jo soc nova al Parlament, però no a la vida. I he estat revisant quins van ser els posicionaments del Partit Socialista l'anterior vegada que es va presentar aquesta proposició de llei, perquè és que és la mateixa, no hem canviat ni una sola coma. Especialment m'agradaria remarcar una intervenció que es va fer per part del Partit Socialista en aquesta resposta, quan el nostre company, el Vidal Aragonés –salutacions, que ens estàs veient–, va fer un clam preciós al Partit Socialista dient que s'havia de recolzar aquesta proposició de llei per les interines, per l'Administració, per la justícia. I jo, després de veure la seva proposta, penso i dic: «Justícia, de què? Justícia de qui? On queda la justícia en la seva proposició de text alternatiu, en aquesta proposició de llei que presenten? On es fa justícia amb totes aquelles treballadores que no superin els processos d'oposició? Amb diners? Hi ha coses que no es paguen amb diners. Els anys de feina no es paguen amb diners. El respecte pel treball de les persones no es paga amb diners. La dignitat de les persones no pot comprar-se amb una indemnització, per quantiosa que sigui. És justícia llençar-les a les escombraries com si la seva feina no valgués per a res? Com si la suor i l'esforç amb què han construït aquestes estructures de l'Administració pública, consolidant aquests departaments i aquests llocs de feina, no serveixi per a res amb aquestes propostes, sigui la proposta alternativa, sigui el decret de Madrid. Sobretot, com va dir el seu propi company Iceta, «hem de renovar amb sang jove o no sé quin tipus d'expressió desafortunada i irrespectuosa va fer servir. El que està clar és que estem totes d'acord en què aquesta problemàtica s'ha d'abordar ja, no es pot esperar més. Posem-nos a treballar, aprovem aquesta proposta de llei perquè les interines han treballat, les interines han lluitat i ara ens toca a tots els que estem aquí, en aquesta cambra, estar a l'alçada d'aquestes treballadores. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, i a per la defensa de l'esmena a la totalitat amb text alternatiu presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Marta Moreta.
Bona tarda, consellera, diputades i diputats. Avui presentem aquesta esmena a la totalitat amb un text alternatiu a la proposició de llei d'estabilització de les treballadores i els treballadors del sector públic presentat per la CUP i amb el suport explícit d'Esquerra i Junts per Catalunya. I ho fem amb el convenciment que la proposició de llei de la CUP té greus mancances de fons. Per començar, el text presentat no dona seguretat jurídica, a més d'esdevenir una proposició de llei inconstitucional. I, per tant, partim d'un fonament incorrecte que portarà només a la frustració dels treballadors i de les treballadores del sector públic. Una proposta poc treballada, m'atreviria a dir, oportunista, que només pretén quedar bé davant dels treballadors públics, com d'altra banda acostuma a fer la CUP, amb la finalitat de vendre fum sense tenir en compte totes les consideracions jurídiques que comporta aquesta proposició de llei. Per a la CUP, tant s'hi val si el text és inconstitucional o no, o si dona o no dona seguretat jurídica al personal del servei de l'Administració de la Generalitat de Catalunya. El que compta és vendre la llei i dir que ho han fet ells, i si ho tomben, com sempre, donar la culpa a l'Estat, que en això sí que en són uns experts. I ens trobem una Esquerra Republicana que està enganxada per un soci antisistema al que no pot renunciar i que malgrat que internament expressen que aquesta proposició no s'aguanta per enlloc, hi donaran suport. I, d'altra banda, un Junts per Catalunya que es veu arrossegat i que l'últim que faria seria donar suport a una proposta de tanta inconsistència com aquesta. Però no tot s'hi val. No, senyors diputats i diputades, no tot s'hi val. No es pot jugar amb els treballadors i amb les treballadores públics. El que proposen, perquè ho entengui tothom, no es pot fer perquè la llei no ho permet. Una proposició poc elaborada, com deia, que, per a més inri, la volen tramitar per procediment d'urgència. Bé, la CUP fins i tot ho volia fer per lectura única. Això finalment va decaure. Aquesta proposta és una mofa per tots els treballadors públics que pateixen temporalitat en els seus llocs de treball. Però saben què és el més greu de tot això? Que el Govern de Catalunya està en mans de la CUP i no poden reconèixer públicament que la proposició de llei és un nyap. De fet, sí que reconeixen obertament que el text s'haurà de modificar amb diverses esmenes per millorar-la, per no dir que s'haurà de canviar de la primera fins a l'última coma. De fet, segur que avui sentirem diverses explicacions, com hem començat a sentir, que donaran suport al Govern sense compartir el que ens estan presentant. Ens trobarem un altre dia històric sense transcendència, un dia de demostració de la unitat independentista, encara que no sigui veritat. Però les coses no es poden fer d'aquesta manera, no es poden fer tan malament i per nosaltres, el PSC i Units per Avançar, diem no. Diem no a una proposició de llei que diu textualment: «La transformació consistirà en el reconeixement del dret a romandre en el lloc de treball que s'exercís amb els mateixos drets i amb subjecció al mateix règim d'estabilitat i inamobilitat que es regeix per a la funció pública de carrera comparable sense adquirir aquesta condició. Perquè ho entenguem tots plegats, diu que els més de 58.000 funcionaris interins que hi ha en aquests moments a Catalunya passin a ser funcionaris de carrera sense haver de fer cap concurs-oposició. Per dir-ho ras i curt: café para todos. Això, precisament, és el que és inconstitucional. Primer, perquè la Generalitat no en té competències. No, no, no en té competències, ho hem de deixar clar. I segon, perquè no pot ser que un funcionari de carrera estigui vinculat a l'Administració pública de forma permanent sense superar una oposició per aconseguir la plaça fixa. És tan senzill com tot això. Però és clar, el Govern de Catalunya i els seus socis incondicionals viuen en la pàtria dels impunes on tot està permès. Per totes aquestes raons que acabo d'exposar, el Grup Parlamentari Socialista Units per Avançar presentem una esmena a la totalitat amb un text alternatiu. Com bé saben, en aquests moments, un terç dels treballadors i de les treballadores estructurals del sector públic català es troben en situació de temporalitat i el setanta per cent d'aquestes places o llocs de treball són ocupats per dones. El passat 5 de juliol, el Ministeri de Política Territorial i Funció Pública va anunciar l'acord per reduir la temporalitat en les administracions públiques. Amb aquesta norma, el Govern dona compliment a una de les reformes previstes en el pla de recuperació, transformació i resiliència, i a les sentències del Tribunal de Justícia de la Unió Europea i el Tribunal Suprem que insten a eliminar la temporalitat. De fet, el mateix ministeri es va comprometre amb Brussel·les a reduir fins a un màxim el vuit per cent l'elevat volum d'interins que hi ha als ajuntaments, a les diputacions, als governs autonòmics i a l'Estat. Les administracions tindran l'obligació de convertir en fixes, a través de concursos d'oposició, els milers de places que hi ha en aquests moments a tot Espanya. És per aquest motiu que el text alternatiu que presenta el meu grup parlamentari intenta donar resposta a aquest incompliment sistemàtic per part de l'Administració, i sobretot, per donar aquesta seguretat jurídica al personal del servei de l'Administració de la Generalitat de Catalunya. Com ho fem, doncs? Doncs simplement, posem en marxa l'estabilització d'aquest personal a través de l'habilitació específica d'un procés selectiu basat en un concurs d'oposició, on es posi en valor el temps treballat en una plaça, el lloc de treball que s'ha ocupat durant un període superior a tres anys. Com bé saben –i si no ho sabessin els ho explico ara–, avui, al Congrés dels Diputats s'ha validat el reial decret llei amb dos canvis importants que nosaltres compartim, que són: les proves que es pretenen fer que no siguin eliminatòries. Aquest és un canvi substancial, i que les persones que porten més de deu anys en les seves places i que no hagin estat convocades per un concurs, se'ls apliqui un concurs de mèrits. A més de tramitar-se el reial decret llei, es farà com a projecte de llei, i per tant, estarà enllestit, si tot va bé, a finals d'octubre. Per això avui se'm fa molt estrany que Esquerra voti en contra aquesta esmena a la totalitat amb aquest text alternatiu que presentem, perquè sabent que, avui, que s'han fet aquests canvis i s'han pactat en el Congrés, i van en la línia del text alternatiu que presentem, avui Esquerra surti en aquest faristol i digui que votarà en contra de l'esmena a la totalitat, que és, en definitiva, el suport que li acaben de donar en el Congrés dels Diputats. Per tant, no ho entenc. No ho puc entendre. Bé, de fet, el text alternatiu que proposem, que deia, va d'acord a aquest reial decret, i modifica el text refós de la llei de l'estatut bàsic de l'empleat públic, que es va aprovar a principis de juliol i que feia referència ara fa un momentet, i que posa de manifest les xifres d'interinitat en l'ocupació pública, que resulten del tot insostenibles. Aquesta reforma s'ha empès per raons de justícia social, per seguretat jurídica i per acomplir els compromisos d'Espanya amb la Comissió Europea. I queda ben clar que a partir d'ara ningú podrà realitzar un treball estructural amb l'Administració amb un nomenament temporal que duri més de tres anys. A més, és per aquest motiu que davant d'un incompliment el treballador tindrà dret a ser indemnitzat i l'Administració podrà ser sancionada. Queda clar també que per accedir a aquestes places s'haurà de fer a través d'un concurs d'oposició, com deia, on la fase de concurs serà del quaranta per cent i l'experiència serà un factor determinant. Sí, sí, l'experiència serà un factor determinant i el personal, que tot i així no superi el procés selectiu, tindrà dret a una indemnització de vint dies per any treballat fins a un màxim de dotze mesos per incorporar-se a una borsa específica. Aquesta entesa ha estat possible gràcies a l'acord arribat amb diverses organitzacions sindicals, com Comissions Obreres, UGT i la Central Sindical Independent de Funcionaris. No és cert, no és cert, senyors i senyores de la CUP, que tota persona interina estigui en situació d'abús. Diputats de la CUP i diputades, vostès han col·laborat, de forma activa, en l'abús dels treballadors temporals, i ho han fet donant suport als últims governs independentistes, perquè han permès que una persona que ha entrat a treballar ocupant un lloc estructural de l'Administració pertinent, no li hagin convocat una plaça. Per tant, vostès també són corresponsables d'aquest abús. I per acabar, voldria adreçar-me al Grup Parlamentari de Comuns. Li demanaré a veure si sap de qui són aquestes paraules: «Vull felicitar el ministre Iceta per l'històric acord a què hem arribat per reduir la temporalitat en el sector públic, ja que aquest problema mai s'havia abordat i no ha estat gens fàcil. L'acord és extraordinari, ja que tots els sindicats hi donen suport i tenia la seva dificultat. Són paraules de la vicepresidenta tercera del Govern d'Espanya, la senyora Yolanda Díaz, ministra de Treball i Economia Social d'Unidas Podemos, i feia aquestes declaracions després que el Govern aprovés el reial decret llei. Espero, doncs, que, avui, els amics dels comuns facin gala del seu talent i votin a favor d'aquesta esmena a la totalitat amb text alternatiu, que ha estat redactada amb la base del reial decret llei que es va aprovar en el Congrés, perquè si no ho fan –si no ho fan– demostraran una incongruència brutal davant d'un acord signat per ells. Res més diputats i diputades. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
A continuació, i per un torn en contra, té la paraula la diputada senyora Basha Changue.
Gràcies, presidenta. Bé, l'«icetazo, o el decret aquest que es votava a Madrid, o la proposta alternativa, perquè al final són la mateixa cosa, el que fa és trepitjar els drets de les persones que han treballat a l'Administració pública durant més de tres anys, en una situació amb frau de llei i d'inseguretat laboral i, per tant, de precarietat i que a sobre ara pretén fer-les fora i deixar-les sense el seu lloc de treball en unes condicions injustes. És a dir, les mateixes persones han patit l'abús per part de l'Administració treballant en unes condicions irregulars seran les que pagaran les conseqüències de l'abús de l'Administració, que a sobre ara, a través d'aquest document i aquestes propostes, busca esculls per desfer-se de les interines que estan en frau de llei, que els són incòmodes, i de les seves obligacions amb elles, segregant-les per antiguitat, segregant-les per si tenen les «convos fetes o no, és a dir, anar fent passos per veure si es van perdent pel camí i així, de mica en mica, els va arribant aquest vuit per cent. Clar, així, si les fem fora, i tant que abaixarem el percentatge. No ens enganyem, però. El que ens sorprèn no és ni el decretazo de l'Iceta ni aquesta esmena a la totalitat. El que ens indigna és el doble joc d'Esquerra Republicana en tot aquest procés. Avui Esquerra Republicana ha aprovat un decret del Govern, del Gobierno espanyol, l'«icetazo, que de facto deixa milers de persones treballadores de l'Administració pública desproveïdes de drets, que dona l'esquena a les reivindicacions dels sindicats i dels moviments d'interines i que trepitja una proposició de llei d'aquest Parlament, la que presentem avui també amb el vostre suport, que busca protegir els drets dels treballadors i les treballadores públiques, de tots, de totes, no només les que porten més de deu anys, no només les que tenen «convos convocades, no només..., no: de totes. En definitiva, avui Esquerra Republicana i Podem, per aguantar i apuntalar el Govern de Madrid, s'han carregat mesos de lluita i de treball col·lectiu de les interines. La pregunta que nosaltres ens fem és: a canvi de què? Quin és el preu que ha tingut això? Què us han donat a canvi d'això? Perquè que el PSOE presenti una norma contrària als drets laborals és la seva pràctica general i gairebé diria natural com a membres honorífics del règim del 78 [[remor de veus]] , però que Esquerra Republicana i Podemos, amb la connivència d'En Comú Podem, doni suport a mantenir la precarietat al sector públic els situa com a part del problema. I sí, aquí voten en contra de l'esmena a la totalitat, però tenen la responsabilitat de donar una resposta als milers d'interines, les que es queden al marge i moltes d'elles aquí a la porta del Parlament en aquests moments, que porten anys precaritzades. Aposten per estabilitzar el règim o les interines? Seria qüestió de decidir-se. Entre la lluita i els drets de les treballadores públiques i la governabilitat del PSOE. Vostès al Congrés han triat PSOE. La seva submissió al PSOE va deteriorant l'acord amb nosaltres. No en tenim cap dubte, de que en són plenament conscients. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, per expressar el seu posicionament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat senyor Alberto Tarradas.
Moltes gràcies, president. Bona tarda, senyors diputats. Nos presenta hoy el Grupo Parlamentario de la CUP una proposición de ley para la estabilización de los trabajadores del sector público en Cataluña. La temporalidad del sector público en Cataluña está alrededor del treinta por ciento, lo que constituye noventa mil problemas, que son las personas que se ven afectadas por esta situación, pues cada una de ellas se enfrenta a una situación de inseguridad e incertidumbre en su futuro laboral, que afecta también a su proyecto de vida. Son muchos años en los que no se han hecho las previsiones presupuestarias, no se han actualizado las relaciones de puestos de trabajo y no se han convocado nuevas oposiciones. En lugar de hacer sus deberes cuando correspondía, solucionaban las necesidades, o no, de cobertura al personal con contrataciones temporales y provisionales que condenaban a las personas así seleccionadas a la provisionalidad y a la incertidumbre. Y hay que recordarlo, los culpables de esta situación tienen un nombre: los partidos nacionalistas que han gobernado ininterrumpidamente durante los últimos cuarenta años y poco les han importado las preocupaciones de los noventa mil afectados por su nefasta gestión. Desde la Generalitat se pide a las empresas privadas que disminuyan la tasa de temporalidad de sus empleados, y no les falta razón, pues, como se ha dicho, las personas tienen derecho a tener un empleo digno y estable, pero ustedes no lo han hecho. Desde el Grupo Parlamentario VOX nos posicionamos sin ninguna duda a favor del empleo estable y de calidad. El acceso al empleo público debe producirse desde el primer momento respetando los principios constitucionales de igualdad, de mérito, de capacidad y utilizando los procedimientos legalmente establecidos. La existencia de contrataciones temporales debe tener un carácter accesorio y solo para los casos, condiciones y tiempos recogidos en la legislación vigente. Los diferentes gobiernos de la Generalidad, además de su dejadez en la gestión de los asuntos del día a día, han incumplido sistemáticamente la legislación en materia de contratación de trabajadores públicos. La solución que hoy nos propone la CUP para solventar este grave problema va en la misma línea que esta formación política suele utilizar: la del enfrentamiento directo con el Estado. En este caso la CUP propone un cambio legal para el que este Parlamento no tiene competencia. El artículo 149.1, apartados 7 y 18, de la Constitución española establece que el contenido que quieren regular mediante la presente ley es competencia exclusiva del Estado. Esta propuesta entra en la estrategia que han venido utilizando sistemáticamente los diferentes gobiernos nacionalistas de la Generalitat de Catalunya, intentando disimular su incompetencia y mala gestión, intentando culpabilizar al Estado de todos los males, que generalmente ellos mismos han creado. Por otro lado, durante el periodo de tiempo de tramitación de esta proposición de ley en este Parlamento por parte del Gobierno de España se ha publicado en el boletín oficial del estado del 7 de julio de este año, el Real decreto ley 14/2021, del 6 de julio, de medidas urgentes para la reducción de la temporalidad del empleo público. No vamos a valorar aquí el decreto ley del Gobierno de España, pero basta leer la exposición de motivos de dicha norma para ratificar la competencia del Estado en esta materia. Así que, por parte de este grupo parlamentario, se reconoce la existencia de un problema en la temporalidad del empleo público, que llega a ser mayor que en el sector privado. Se entiende la preocupación de los noventa mil empleados afectados por esta situación y por sus familias y los sucesivos gobiernos de la Generalidad son culpables de esta situación. Muchas gracias.
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat Joan Carles Gallego.
Bona tarda, consellera, membres de la Mesa, diputats i diputades, doncs bona tarda. Parlem d'un problema, un problema real, no?, aquests 215.388 empleats i empleades públics que tenim a Catalunya dels quals 55.580, aproximadament, són persones interines i 16.273 és personal laboral temporal; un 33,35 per cent de temporalitat a la funció pública de Catalunya. Un 33,35 per cent que està, evidentment, a anys llum de distància d'aquest setze per cent de temporalitat de la Unió Europea o d'aquest vint-i-u per cent de taxa de temporalitat que tenim a Catalunya. Perquè la taxa de temporalitat a Catalunya és del vint-i-u per cent, però la taxa de temporalitat a la funció pública de Catalunya, de l'Administració de la Generalitat de Catalunya és del 33,35 per cent. Vol dir que tenim un problema greu de temporalitat a l'Administració de la Generalitat de Catalunya. I tenim un problema greu, però que és triple: és un problema per a les persones, per a les persones que estan treballant com a interines i que, per tant, estan en una situació d'inestabilitat i d'incertesa en relació amb el seu futur professional, però que estan, evidentment, dedicant i esmerçant tots els seus esforços personals per garantir que la funció pública, que l'Administració de la Generalitat i els serveis públics que dona funcionin. Però tenim un problema de funcionament dels serveis públics, perquè uns serveis públics en els quals un 33,35 per cent del seu personal està en situació d'inestabilitat vol dir que és un servei públic que està desenvolupat per persones que tenen incerteses professionals, i això en determinats moments els pot generar elements de desmotivació, a part dels problemes que pugui tenir sobre la salut laboral, que està demostrat que la incertesa i la inseguretat generen problemes també d'eficiència laboral. I tenim, deia, tres problemes, perquè també tenim un problema per la mateixa Administració de la Generalitat de Catalunya, un problema d'eficiència, de confiança i de credibilitat d'una administració que ha sigut incapaç de situar les taxes de temporalitat als nivells normals. Per tant, tenim un problema i un problema greu que afecta, dic, les persones, l'Administració i els serveis públics. Però és un problema derivat de la mala gestió de l'Administració pública, de l'Administració de la Generalitat. Perquè no podem oblidar que Catalunya avui encara és, malauradament, l'única de les nacionalitats de l'Estat espanyol que no disposa d'una llei de la funció pública catalana. Ens estem regint per un decret legislatiu de l'any 2000... –perdó–, de l'any 1997, del segle passat, obsolet en bona part. Però un decret legislatiu que té una disposició addicional segona que mandata que abans de dos anys es fes una llei de la funció pública de Catalunya. On està? L'heu vist? No. Decret legislatiu, des de l'any 1997 tenim una administració, diferents governs de la Generalitat que no han assumit la seva responsabilitat de fer una llei de la funció pública de Catalunya que ordenés el conjunt de les administracions públiques catalanes i, per tant, també de les relacions laborals que en el seu marc s'han d'establir. I portem, aleshores, anys sense convocar places, anys sense crear vacants, anys d'incomplir mandats legals, anys d'incomplir fins i tot acords de negociació col·lectiva en la mesa general de la funció pública de la Generalitat de Catalunya: l'any 1995, l'any 2005, l'any 2007 i l'any 2017, que emplaçaven el Govern de la Generalitat –i així ho havia acordat i firmat el mateix Govern de la Generalitat– a convocar oposicions, a treure vacants i a estabilitzar les persones. I no s'ha fet. Tenim un problema i tenim un problema que cal solucionar. I cal solucionar-lo en el reconeixement de les diverses sentències que avui han reconegut aquest abús de la interinitat, aquest abús de la temporalitat, sentències europees, clarament, i també alguna d'algun tribunal superior o suprem –perdó–, el Tribunal Suprem, que té una sentència de la sala de lo social que afecta el personal laboral, però que també situa clarament aquest abús de temporalitat. Per tant, cal resoldre aquest problema en el marc del reconeixement d'aquestes sentències, també en el marc del reconeixement de les aportacions que les persones estan fent, que han fet al servei de la ciutadania, al servei del funcionament, diguéssim, de l'Administració i dels serveis públics. Però també, evidentment, cal resoldre i solucionar aquest problema amb el respecte als principis de publicitat, d'igualtat, de mèrit i de capacitat, perquè, si no, també tindríem un problema. Per tant, tenim un problema i cal solucionar-lo garantint tres coses: les sentències, evidentment, la situació de les persones interines i al mateix temps garantint aquests principis de publicitat, igualtat, mèrit i capacitat. I és precisament aquí en aquest punt on hem de posar en valor i crec que cal..., abans ha citat la Yolanda Díaz, la vicepresidenta del ministeri, perquè, precisament, cal posar en valor la disposició que ha demostrat el Govern de coalició del PSOE, Unidas Podemos, En Comú Podem a nivell estatal, la disposició a negociar i acordar amb les organitzacions sindicals més representatives dels treballadors i treballadores públics, dels empleats i empleades públics per desbloquejar aquest tema. I gràcies a aquest acord que el Govern i organitzacions sindicals representatives fan, tenim la possibilitat d'abordar, lo que s'està fent en aquests moments, elements que permetin reduir la temporalitat a un màxim del vuit per cent; que permetin eliminar la taxa de reposició i, per tant, anar creant noves vacants; que permetin posar en valor l'experiència professional, el reconeixement de la dedicació i l'expertesa professionals de les persones que han treballat, i que també situïn el tema de les indemnitzacions en el cas que hi hagi alguna persona que es pugui quedar sense plaça. Aquest acord que es va tancar el 5 de juliol és la base del reial decret llei que avui s'està validant amb esmenes, amb modificacions i tal, que s'està validant a les negociacions parlamentàries i que són les que han obert una via a la resolució del problema que tenim sobre la taula. I això cal que ho posem en valor i que ho reconeguem. Però aquest és un problema que caldrà solucionar a Catalunya, tant a l'Administració de la Generalitat com a les administracions locals, que mantindran la capacitat, tant l'Administració de la Generalitat com les administracions locals, la capacitat de convocatòria i, per tant, de negociar, en els àmbits que els corresponguin, amb els representants legals dels empleats i empleades públics del seu àmbit, la capacitat de negociar diversos aspectes en relació amb les convocatòries que s'hagin de celebrar. Per tant, el debat sobre l'esmena presentada i sobre el propi projecte de llei presentat no pot ser obviat. Nosaltres el que entenem és que hem d'obrir, clarament, el debat aquí a Catalunya per establir el marc legal propi que es compassi amb això que avui mateix s'ha aprovat en el Congrés de diputats i diputades, i caldrà que la solució que CUP tenim aquí a Catalunya sigui legal i alineada amb el nou marc legal que s'aprovi. Caldrà, per tant, que el Govern entengui que abordar un problema d'aquestes característiques aquí a Catalunya requereix, primer, de voluntat política –se li sobreentén–, però també d'un marc legal que ho faciliti. Però també ha d'establir i reconèixer els marcs de negociació col·lectiva amb la representació legal dels empleats i empleades públics que permeti traduir i concretar els processos d'estabilització que s'hauran de posar en marxa. Perquè, més enllà de la norma legal que definim, caldrà també que el Govern entengui dues coses: que cal dimensionar els serveis públics de Catalunya a les necessitats d'un potent estat del benestar que doni satisfacció a les demandes, a les necessitats urgents, a la desigualtat, als problemes, diguéssim, que té aquest país. No oblidem que avui Catalunya té el setze per cent de treballadors i treballadores públics amb relació a la població activa total. Som la comunitat autònoma de l'Estat que menys empleats i empleades públics té en relació amb la seva població global. Estem a prop de Navarra; en té setze i mig, mig punt més que nosaltres. Estem a prop de València; en té un punt i mig més que nosaltres. Estem a prop de Madrid; té un punt coma dos més que nosaltres. Estem lluny de Galícia, estem lluny del País Basc, dos puntets llargs. Estem per sota de la mitjana de l'Estat i estem, evidentment, per sota de la mitjana de la Unió Europea perquè l'Estat està per sota de la mitjana de la Unió Europea. Per tant, hem de dimensionar, cal crear nous llocs de treball, perquè amb la creació de llocs de treball serà molt més fàcil estabilitzar les persones que avui ja hi estan perquè podrem oferir vacants que els hi permetin col·locar-se. Per tant, cal dimensionar bé els serveis públics i cal oferir totes les vacants a concursos oposició. Cal oferir totes les vacants a concursos oposició concursos d'oposició, a concursos de mèrits, el que sigui. Però totes les vacants han de sortir. Hem d'eliminar aquella pràctica en la qual l'Administració es reservava determinades vacants perquè aquella persona no me la treguin perquè jo li tinc confiança. No. Si estem parlant de funció pública estem parlant de principis d'igualtat, de mèrit, de capacitat. I prou d'amagar places que puguin generar desconfiança en la ciutadania i, evidentment, a la llarga, problemes amb les persones que les tens temporals i després voldràs que siguin definitives. Per tant, nosaltres votarem a favor de fer el tràmit parlamentari. I per tant, votarem en contra de l'esmena a la totalitat. No perquè estiguem en contra del que proposa l'esmena a la totalitat de manera alternativa, sinó perquè entenem que el que cal és obrir el debat i que les aportacions en el projecte de llei alternatiu poden ser també uns elements importants per fer el debat en el tràmit parlamentari i, a través d'esmenes, construir un marc legal que necessitem. Res més i gràcies.
A continuació, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Joan Garcia.
Presidenta. Diputados, diputadas, el debate de hoy lo consideramos importante, y lo es porque tiene como protagonistas a nuestros trabajadores públicos, pero sobre todo porque busca resolver una situación que consideramos injusta: la de trabajadores interinos y la insoportable temporalidad laboral que sufre nuestra Administración desde hace años. Y desde hace años lo venimos denunciando desde Ciutadans. La última fue en el último debate, en el debate de noviembre, donde mi compañero Dimas Gragera pudo hacer esa denuncia sobre el mismo asunto y la misma iniciativa legislativa. Porque es la misma iniciativa legislativa, es el mismo texto, y esto es importante que lo tengamos en cuenta de cara a la explicación que estamos o que queremos hacer ahora mismo. Yo quería comenzar agradeciendo a los trabajadores interinos y temporales todo el trabajo que han estado haciendo estos años. Creemos que son las víctimas de toda esta situación. Consideramos que comparten también esa situación todos aquellos que han querido hacer una oposición pública, que no se han convocado. Y esta situación de damnificados creo que ya la reconoció o la recogió el Tribunal de Justicia de la Unión Europea en sentencia clara, en la que instaba a las administraciones –esto es importante también– afectadas a buscar fórmulas de estabilización o fórmulas de compensación a la situación de temporalidad que sufrían los trabajadores públicos en diferentes administraciones. Como he dicho, la solución puede no parecer sencilla, sobre todo por lo mal que creemos que se han hecho las cosas hasta hoy. Pero queremos lanzar un mensaje directo a todos los afectados: queremos que se queden, queremos que sigan trabajando. Desde Ciudadanos, desde Ciutadans, vamos a estar en todos los foros en que se debata una solución, para garantizar que esta sea justa y legal; una solución que mantenga las plazas de quien ya trabaja en la Administración y que no produzca agravios a quienes quieran acceder a ellas. Prueba de nuestra implicación en este asunto son los movimientos en defensa de la resolución del Tribunal de Justicia de la Unión Europea realizados en Bruselas por nuestro propio grupo, entre ellos, el eurodiputado Jordi Cañas, o la asunción del compromiso con los interinos hecho en nuestros programas tanto autonómicos en Cataluña como en los debates nacionales. De hecho, esta mañana mismo así lo hemos hecho o así lo hemos expresado con la votación del decreto al que han hecho referencia algunos grupos. También lo es nuestra solicitud de que se detengan los procesos de oposiciones a las plazas afectadas hasta que se hallase o que se encuentre una solución. Creemos que ha habido una auténtica falta de sensibilidad con los trabajadores públicos interinos y temporales. La Administración de la Generalitat y sus respectivos gobiernos creemos que –en este caso es así– son los culpables de esta situación. Y si esto es así, también afecta a este Gobierno, consellera. Hoy está usted aquí, pero… Creo que afecta también a este Gobierno, que habla, de alguna forma, de esta problemática en tercera persona incluso culpando a la propia sentencia como detonante de una situación que creemos que no es así, que creemos que simplemente es..., el detonante de esta situación o de la situación en la que nos encontramos es la falta de la capacidad para convocar esas plazas o para aportar recursos a la lucha contra la temporalidad de los trabajadores públicos y de nuestros departamentos en la Administración. De hecho, los datos consideramos que son aceptables. Han hablado de varios datos. Yo tengo los datos, o tenemos los datos de mayo del 2021. Si cogemos y sumamos la interinidad y el laboral temporal, nos vamos a un 40,7 por ciento de temporalidad en nuestra Administración pública –un 40,7 por ciento– y son datos suyos. Pero es que, además, hay cuerpos de la Administración que no pueden tener trabajadores temporales laborales ni interinos, como son los agentes rurales, los cuerpos de seguridad o los de extinciones de incendios, es decir, los bomberos, con lo cual, si quitamos a todos estos cuerpos esta real temporalidad en muchos casos como media supera el cuarenta y seis por ciento. Y en algunos casos, cuando se trata de todo lo que serían los servicios sanitarios, se acerca al cincuenta y seis por ciento. Servicios sanitarios, cincuenta y seis por ciento de temporalidad; después de una pandemia, no está mal, no está nada mal. O sí, está muy mal. Es verdad que esta problemática también afecta a otras administraciones, se ha hablado aquí, pero es que Cataluña supera o cualquier Administración y a cualquier comunidad autónoma. También se ha comentado aquí, no voy a repetir los mismos datos. En cambio, vemos..., y esto creo que lo tenemos que decir como partido liberal que somos, creo, sinceramente, que al final ustedes sí que han utilizado recursos para colocar a aquellos que consideran que tienen que estar en la Administración pública, sobre todo los altos cargos y aquellos que tienen sus chiringuitos propios, pues, para su, digamos, uso y disfrute como personas que están a la sombra del procés, ¿no? Creo que precisamente la rapidez con la que actúan en algunos casos y como han dejado este tema morir durante mucho tiempo es un auténtico horror. Pero para buscar una solución para quien cada día mantiene su trabajo, nuestros servicios públicos y el trabajo que hacen para todos los ciudadanos, creo que esta proposición de ley que presenta la CUP puede ser una oportunidad. A nosotros, sinceramente, no nos gusta el texto, ya se lo hemos dicho, se lo dijimos en noviembre y lo volvemos a repetir, pero estamos en una fase..., una votación de totalidad, una enmienda de la totalidad. Vamos a participar en la ponencia, vamos a intentar construir una alternativa que tenga seguridad jurídica. Creemos que la actual tiene bastantes dudas, pero no nos vamos a oponer. De hecho, vamos a votar en contra de esa enmienda a la totalidad, como hemos hecho esta mañana al texto que se ha presentado en el Congreso. No queremos entrar por lo tanto en ese debate. Creemos y asumimos que la solución será excepcional y que básicamente lo que ha hecho en este caso el PSC es aquello que suelen hacer últimamente, es decir una cosa antes de las elecciones y después de las elecciones, pues, parece que les coses cambian. Ya lo han hecho con otros temas, con los indultos... Y, señora Moreta, usted ha hecho una efusiva defensa, o no, contraataque de este texto. Me parece bien, pero es que uno coge el debate que hicieron en noviembre sobre el mismo texto, sobre la misma proposición de ley, y realmente parecen otro partido. No sé cuál es el PSC real. También es verdad que eso es marca de la casa, con lo cual tampoco creo que..., no nos vamos a sorprender demasiado, pero nosotros como mínimo creemos que van a tener que explicar muy bien a aquellos que les prometían algunas cosas antes de las elecciones y que ahora, pues, hacen otras, el por qué lo hacen. O a lo mejor ya lo saben hacer porque están acostumbrados a hacerlo y no tienen ningún problema para hacerlo, no lo sé. Sinceramente, yo..., llega un momento que algunas cosas que ha hace el PSC no las entiendo ni las comparto, es una pena, sinceramente. Finalmente, acabo como he comenzado, en todo este tiempo, al igual que el resto de grupos, hemos mantenido reuniones con trabajadores y trabajadoras afectadas por la desesperada situación, en reuniones que agradecemos, sobre todo porque nos han explicado su experiencia y nos hemos podido ceñir a dos conceptos básicos, que son el mérito la capacidad que han demostrado cada día. Hoy creemos que esta proposición quizá no trae la solución óptima, pero sí puede abrir el espacio que la encuentre. Saben los interinos que pueden contar con nosotros, porque la política sumar y contar aliados. Y este debate, estas votaciones, las enmiendas a la totalidad también han dejado claro, creo que lo he dicho una y otra vez, quienes pueden estar a favor de sus reivindicaciones y quienes en contra, y con quien pueden contar y con quién no puede contar. Y, señores de Esquerra, sí, es cierto, ustedes..., pero, bueno, aquí de todas maneras se han transmitido toda una serie de extrañas traiciones, los comunes, el Gobierno de España, ustedes votan una cosa en Madrid, luego voten o van a votar otra cosa aquí. Aclárense. No sé, son sus alianzas, nosotros lo tenemos claro, votamos lo mismo aquí que votamos en Madrid, pero también deberán explicarle..., ya les anunciamos, tal como ha hecho mi compañero Jordi Cañas, que mañana denunciaremos lo aprobado hoy en Madrid ante la Comisión Europea, porque lo consideramos –yo lo considero así– un fraude de ley a lo dictaminado por el Tribunal de Justicia de la Unión Europea. Pueden contar con nosotros, los trabajadores públicos, pueden contar con los liberales en Europa, en Bruselas. Y, simplemente, pongámonos a trabajar. Creo que se puede modificar, creo que se puede modificar ese texto, se puede mejorar. Y nosotros creemos que al menos podremos seguir mirando a los ojos a los trabajadores públicos. Muchas gracias.
Moltes gràcies. I a continuació, en nom del Grup Mixt, té la paraula el diputat Alejandro Fernández.
Gràcies, presidenta. Bé, com acostuma a passar amb les propostes de la CUP, plantegen la diagnosi correctament, però la teràpia és un autèntic desastre. La diagnosi és evident, i és que hi podem estar tots d'acord. Hi ha un excés, un abús constant, de fa molts anys, no d'aquest Govern, de l'anterior, de l'anterior i de l'anterior, i no només aquí a Catalunya, de la temporalitat en l'Administració pública. Ara bé, el problema és: això com es resol de manera realista? A grans trets, a les democràcies occidentals, tenim dos sistemes de gestió de la funció pública: el «continental, que s'anomena, que és el..., té com a exemple paradigmàtic França, però també Espanya, i el que fan servir no tots però sí alguns països anglosaxons, que és l'spoils system, que és la pràctica substitució, en funció de qui guanya les eleccions, de tota l'Administració pública, tret d'una part petita que manté l'ordre durant el temps d'interregne, no? Per això es diu l'Administració Reagan, l'Administració Clinton... Ho canvien tot. Nosaltres, no. Nosaltres..., i aquí cada sistema té els seus avantatges i els seus inconvenients. En el sistema continental, en el nostre, tenim uns funcionaris de carrera protegits davant del poder polític, i això garanteix estabilitat, una certa tranquil·litat i poder pensar amb una certa perspectiva, sense estar pendent constantment de les eleccions. A canvi, molta gent pensa, legítimament, que aquesta excessiva protecció pot acabar en privilegi, en la mesura que estem parlant d'una feina vitalícia sense cap tipus de revisió possible. En el cas de l'spoils system, l'avantatge que tenen és que, com que van més de pressa, el rendiment de l'Administració pública a curt termini –i això està quantificat i avaluat– és més eficaç –això no ho dubta ningú–, però, a canvi, com que canvien més ràpidament també, tenen una dependència del cicle electoral extraordinària. Bé, dit això, els funcionaris del nostre sistema –funcionaris de carrera– gaudeixen d'una protecció sense parangó, efectivament, però aquesta demana a canvi uns requisits clars i de màxima exigència en l'obtenció de la plaça. Alterar aquest sistema pot acabar tenint unes conseqüències lesives per qui en teoria volen vostès donar suport. Això de fer funcionari tothom o de donar plaça definitiva a tothom només per regalar les oïdes, perquè queda bé davant gent que pot estar protestant, quan les seves reivindicacions són legítimes, pot acabar provocant una inflació funcionarial que acaba sempre –allò que es diu en castellà– como el rosario de la aurora, que és una intervenció de la Unió Europea, que no es caracteritza precisament per fer càlculs sentimentals sobre la qüestió. A Grècia ja es va viure això. Varoufakis –que tenia ànima de cupaire, sobretot perquè tenia aquesta mateixa arrogància intel·lectual de pensar que havia vingut a redimir el món; finalment va ser el món qui el va redimir a ell– va fer exactament el mateix. I com va acabar la qüestió? Que no només els interins no van consolidar la plaça sinó que es va produir una retallada brutal del nombre de places de funcionari possibles. I això és el que passaria amb la seva proposta, perquè és absolutament insostenible i acabarien pagant justos per pecadors. Per tant, en resum, que tenim un greu problema d'interinitat? Evident. Que s'ha produït un abús en els darrers temps? També. Però amb propostes com aquestes la solució seria incrementar fins i tot el problema. Gràcies.
A continuació, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Glòria Freixa.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats... Bé, avui, si em deixen, començaré la meva intervenció amb un apunt personal. Soc advocada de professió. Durant més de dotze anys vaig exercir en un despatx d'advocats fins que la fantàstica conciliació familiar, doncs, va fer que busqués una oportunitat en un organisme independent, de la Generalitat, en la seva assessoria jurídica, fins que el 2019 entro aquí com a diputada del Parlament. Bé, en els tretze anys que vaig ocupar la plaça d'interina en aquest organisme, hi va haver una sola convocatòria d'oposicions, i era just l'any que jo havia estat mare per última vegada, amb la qual cosa vaig pensar: «La propera. I la propera, ja ho saben, no va arribar mai. Per tant, el tema que avui ens ocupa m'és especialment sensible, i vull que així ho sàpiguen. Bé, a banda d'aquest apunt personal, vull deixar clara la sensibilitat del meu partit, de Junts per Catalunya, en aquest tema. Ja des de l'anterior legislatura ens hem reunit reiteradament amb els representants dels milers i milers d'interins de totes les administracions i també de tots els àmbits: de l'àmbit social, educatiu, sanitari... La situació és complexa. Ens trobem amb les administracions catalanes amb més de 55.000 interins, com han dit ja companys, molts d'ells de llarga durada i majoritàriament dones. I el Govern de la Generalitat era i és conscient que cal capgirar aquesta situació. En la primera compareixença, la consellera Vilagrà, a la Comissió d'Afers Institucionals, ja va expressar la seva preocupació, i, com a compromís, es va mostrar amb l'objectiu d'acabar amb aquesta temporalitat i reduir-la fins al vuit per cent, que és el que s'està demanant també des d'Europa. La consellera apuntava dues vies: la primera, la del diàleg, la de buscar el consens entre els diferents sindicats, els diferents departaments, les plataformes d'afectats, per arribar a una solució, i la segona, la via parlamentària, en aquell moment, tot i la sorpresa d'avui, que després comentarem, a través de la llei de la CUP, que ens proposàvem treballar entre tots plegats. Des de Junts per Catalunya donarem tot el suport que faci falta a aquelles mesures que garanteixin que s'acaba amb aquesta situació d'interinitat eterna, perquè no podem oblidar mai que les administracions públiques funcionen gràcies a la dedicació i a l'esforç dels treballadors públics. I avui hem d'afrontar aquest greu problema en l'ocupació pública, l'elevada temporalitat, que hem de resoldre ja, amb urgència, sobretot ara i avui. Parlàvem l'altre dia de l'envelliment del funcionariat, de la manca d'atractiu de la funció pública per la gent jove i que calia capgirar, com va compartir la mateixa consellera, la funció pública i entendre-la d'una altra manera per fer-la més actual. Però això serà un tema que tractarem un altre dia. Avui, seguim amb aquesta situació que necessita una solució excepcional per donar sortida a aquest personal temporal que no ha tingut ocasió de consolidar el seu lloc de treball, i que han estat perjudicats per l'absència de processos selectius d'accés a l'ocupació pública. Cal recórrer, doncs, a aquesta solució excepcional que, per començar, seria potser la modificació de la normativa bàsica. Els processos de consolidació dels llocs de treball iniciats pel Govern espanyol amb les lleis de pressupostos generals han ajudat però no han resolt del tot el problema, i, per tant, cal actuar. I el que tampoc ha ajudat massa ha sigut la constant limitació d'oferta pública a la qual ens sotmeten les lleis dels pressupostos generals de l'Estat, amb la famosa taxa de reposició d'efectius, que han fet créixer encara més aquestes borses de treballadors temporals, impedint que molts d'ells puguin optar a consolidar les seves places participant en processos selectius. I afegir, com ja han pogut escoltar d'altres diputats, la doctrina jurisprudencial. Si bé la mateixa Constitució no permetria un tracte de favor d'uns participants respecte d'altres, el que sí que considerem: que ara ens podem trobar amb un supòsit que seria excepcional i justificat. I així ho vam proposar des de Junts per Catalunya al Congrés dels Diputats. La nostra diputada en aquell moment al Congrés, Laura Borràs, avui presidenta d'aquest Parlament, va presentar una iniciativa demanant la modificació de la legislativa bàsica del treballador públic de manera excepcional, per demanar un torn restringit d'accés al personal temporal de llarga duració que en els darrers deu anys no havia tingut cap possibilitat de consolidar la seva situació. Som conscients que, per resoldre la situació, el text que presenta avui la CUP caldrà treballar-se, treballar-se bé, perquè tingui consistència jurídica, per resoldre de manera real el problema que tenim avui amb aquest gran nombre de treballadors interins. També som conscients que el Partit Socialista avui presenta aquesta esmena a la totalitat amb la voluntat d'intentar avançar per resoldre aquesta situació, però sí que voldríem deixar clar que ens agradaria que el paper de tots fos el mateix –els Ciutadans–, el que tenen en aquest Parlament i el que tenen a Madrid. Al Partit Socialista, m'agradaria preguntar-li, en primer lloc... Com ja hem exposat, Junts per Catalunya presenta aquella iniciativa al Congrés dels Diputats per modificar l'estatut bàsic del treballador. En aquell moment, ens avancem al Govern espanyol amb la intenció de fer complir la directiva europea i també la sentència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea per tal de resoldre aquest abús de temporalitat dels treballadors públics, fent el que tenim capacitat per fer, que és demanar al Congrés que es modifiqui una llei estatal. Potser algunes mesures presentades es podrien treballar, es podrien consensuar, es podrien seguir parlant per donar sortida a aquesta situació, a través de la llei d'estabilització dels treballadors públics que avui aquí esmenen. Però Junts per Catalunya, en aquell moment, va actuar i va intentar trobar solucions, en aquell moment, doncs, amb la modificació de l'EBEP. El Partit Socialista no va deixar que això es debatés al Congrés. I avui potser ens agradaria preguntar per què. En segon lloc, està en mans també del seu partit acabar ja, amb el poc marge de maniobra que ens deixen, amb aquesta taxa de reposició, que ens posa una cotilla i que no ens permet fer les polítiques de funció pública que Catalunya hauria d'estar fent ara mateix per donar compliment a la normativa europea. I, en tercer lloc, ens parlen en el seu text d'indemnitzacions, d'indemnitzacions que suposen un cost, ho saben, absolutament inassumible per l'Administració de la Generalitat de Catalunya amb els recursos que té ara i avui. Per tant, ens agradaria saber si aquestes mesures legislatives venen acompanyades d'algun finançament que ens permeti aplicar-les. Per acabar, recordar que avui a Madrid s'ha fumat..., s'ha votat... [[rialles]] –s'ha fumat... [[l'oradora riu]] –, ha votat la controvertida llei Iceta. [[Veus de fons.]] Bé, però és que tal com ha anat tot avui no..., ja no sé ni... [[Alguns aplaudiments.]] Bé, no, no, deixem-ho. S'ha votat la controvertida llei Iceta i nosaltres pensem que aquesta llei no resol el problema de la temporalitat, no compleix amb les exigències que reclama Europa, fa assumir sobrecostos als ajuntaments i a la Generalitat sense una transferència econòmica, com els deia, compensatòria, i limita també les competències del Govern de Catalunya sobretot pel que fa als plans d'estabilització del treball públic. Tot i així, mà oberta a treballar aquest text que presenta la CUP i al qual donarem suport en tot allò que vostès també presenten avui, que crec que, en algun moment i amb la voluntat de tots, podrem acabar casant per donar una solució definitiva. I als nostres companys d'Esquerra Republicana, amb tot l'amor que ja saben que els tinc, avui aquesta llei Iceta esperem que l'hagin votat amb alguna cosa a canvi, com els hi han dit des d'aquí, els hi han tirat en cara, però esperem que sigui amb aquesta compensació econòmica per fer front a aquesta llei, perquè, si no, d'altra manera, doncs, no entendríem com podem comprometre el pressupost d'ajuntaments i Generalitat. I després mostrar la nostra sorpresa, perquè entenem que aquest text que avui estem votant aquí, el de la CUP, és absolutament oposat al text de la llei Iceta. I, per tant, és com una mica estrany que avui votem que no al text que proposa avui el Partit Socialista i, en canvi, votem que sí a la llei Iceta quan els dos textos, com ha dit la diputada socialista, anirien bastant d'acord. Espero que ho puguem seguir treballant; crec que en tots els matrimonis hi han divergències, i, per tant, en aquest sentit espero que ho puguem fer junts. I acabo. Voldríem mostrar, per últim, el nostre suport a Annabel Marcos i a Pilar Sorribas que, per complir les seves funcions, han rebut una querella per part de determinades persones que no formen ni tan sols part d'aquest col·lectiu amb no sabem ben bé quines intencions. Creiem que aquest no és el camí per resoldre la situació, amb atacs jurídics directes i personals contra els treballadors públics. Bé, moltes gràcies a tots. Anava a dir: «Anem a fumar. No. [[Rialles.]] Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, per últim, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, el diputat senyor Jordi Albert.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera, treballadors i treballadores del Parlament, durant la passada legislatura, van ser diverses les vegades que vam sortir en aquest faristol a debatre sobre la funció pública. En totes elles, sempre hi havia un plantejament damunt la taula, un plantejament que era compartit i que nosaltres sempre hem defensat, que era l'aplicació del 61.6, un article de l'EBEP que considerem plenament constitucional, com a solució al problema d'interinatge que teníem al nostre país. El 61.6, que altres territoris de l'Estat han intentat aplicar, ha rebut una resposta negativa per part de diverses jurisdiccions judicials; no està dotat de seguretat jurídica. Durant tota la passada legislatura, vam estar en permanent contacte i continuem en permanent contacte amb tots els col·lectius afectats. I són col·lectius, són dones, de feines precaritzades, de categories laborals les més baixes de l'Administració, que porten molts anys treballant en l'àmbit públic, que són, en molts casos, impulsores dels serveis públics al nostre país i que mai han pogut optar a una millora de la seva situació laboral, que mai han pogut optar a una millora en les seves responsabilitats laborals i que han liderat els serveis públics del nostre país. Totes elles ens transmeten la mateixa idea, ens transmeten la mateixa proposta: «Fa vint anys, quinze anys, deu anys que estic treballant per l'Administració i jo no vull una indemnització, jo no vull perdre el meu lloc de treball, jo vull continuar treballant i poder continuar fent allò que realment m'agrada, perquè durant tots aquests anys és el que he fet; la meva formació ha anat precisament en consonància amb la feina que estic fent, i amb cinquanta anys qui em voldrà en el mercat laboral? I en base, precisament, a la resolució del conflicte, en base, precisament, a donar una resposta viable a les persones que estan directament afectades i que estan en clar risc d'exclusió laboral, en base a tot això, en la passada legislatura vam aconseguir fer una reunió, informal, però que hi estaven tots els grups parlamentaris, que hi havia representants sindicals i també hi havia representants del Govern en una sala d'aquest Parlament i tots i totes vam acordar que aquesta situació s'havia de resoldre. La proposta d'Esquerra Republicana sempre ha estat la mateixa. La proposta d'Esquerra Republicana sempre ha estat: reforma de l'EBEP, llei pròpia de Catalunya, pla de xoc, solucions immediates per als treballadors i les treballadores públiques que estan en situació de frau de llei i en clar risc d'exclusió laboral. Sempre ha estat la mateixa i continua sent la mateixa. Aplicació del 61.6, negat fins a la sacietat. «No és constitucional. No és un article que pugui aplicar-se perquè l'excepcionalitat no està definida. No és la solució. Infinites vegades ho han sentit dir des d'aquest faristol. Avui es reconeix que el 61.6 és una solució. Avui es reconeix que el 61.6 és la solució. Avui també, en el Congrés dels Diputats, amb la tramitació del reial decret llei de l'Iceta, l'«icetazo, com se'l coneix, hem convertit un reial decret llei que no tenia un àmbit de negociació i de diàleg suficient en una tramitació de llei. Hem convertit un reial decret llei que posava una limitació temporal a la convocatòria de places fins el 31 de desembre del 2021 per tal de que aquesta limitació temporal desaparegués. Hem aconseguit el reconeixement del 61.6, allò que sempre hem demanat des d'aquest Parlament com a solució al conflicte de les interines del nostre país. I també hem aconseguit que les proves no siguin de caràcter eliminatori. Això és tot? No. En la tramitació de llei s'ha de treballar i molt. En la tramitació de llei hem d'obrir la porta a que els processos que actualment estan oberts també siguin susceptibles d'aplicació del 61.6; que les interines que ara mateix també tenim manifestant-se a la porta del nostre Parlament puguin acollir-se també a l'aplicació del 61.6, perquè tot això ho estem fent per elles. I és la proposta que sempre hem defensat. Reforma de l'EBEP: és el que hem fet avui. Proposició de llei de la CUP: és el que farem ara. Pla de xoc des de l'àmbit de funció pública, amb la consellera aquí present, que és el que ara també afrontarem des del Govern. Les tres línies d'actuació que sempre hem defensat i que continuem defensant perquè creiem que és el que dota de major seguretat jurídica el procediment, perquè estem convençudes que aquest és el procediment que realment resol el problema. Amb l'aplicació del 61.6, nosaltres, des del Parlament de Catalunya, tenim un deure i és precisament retornar a les interines allò que la seva pròpia Administració no els hi ha donat; retornar a les interines la dignitat; retornar a les interines la seva capacitat laboral i el seu reconeixement de la seva tasca en el dia a dia; retornar a les interines aquesta especificitat, aquesta exclusivitat que es defensa en el 61.6 per tal de que mai més s'hagin de preocupar pel seu lloc de treball. I això ho podem fer i ho hem de fer a partir de la proposició de llei de la CUP. Hem de definir quins són els criteris que defineixen aquesta exclusivitat, aquesta especificitat, perquè cap jutge d'enlloc pugui tombar la iniciativa legislativa que estem treballant en aquest Parlament. I per fer-ho també hem de tenir en compte la normativa bàsica, la normativa bàsica que malauradament, fins que no siguem república, encara està marcada per l'Estat espanyol, la normativa bàsica que implica la reforma de l'EBEP. Si el decret d'avui decau –si el decret d'avui decau–, s'hauria tornat a posar damunt de la taula, tindríem encara l'oportunitat de treballar-ho, tindríem encara l'oportunitat de posar solucions al problema? Aquesta és una pregunta que també ens hem de fer i que va molt relligada amb el que avui estem fent aquí. Complim un acord. Complim l'acord amb la CUP de que facilitaríem la tramitació de la proposició de llei. Complim l'acord amb la CUP quan el PSC ens truca i ens diu que si ens volem afegir a la seva iniciativa i la resposta va ser clara, meridiana, per part nostra: tenim un acord amb la CUP, complirem l'acord amb la CUP. I això és el que estem fent avui. Quan em parlen d'interinatge i em parlen de temporalitat, la nostra preocupació i la seva preocupació com a diputats i diputades del Parlament de Catalunya és la seva reducció i per poder reduir aquesta temporalitat, cal que prenguem mesures de caràcter urgent, i per poder reduir aquesta temporalitat, cal que l'Estat ens doni màniga ampla per poder prendre aquestes mesures. Si no, és impossible complir amb la taxa del vuit per cent. Mentre hi hagi la taxa de reposició activa, impossible cobrir o arribar a l'objectiu del vuit per cent. I això és el que també hem votat avui a Madrid. Per tant, davant d'aquesta situació, Esquerra continua estant on ha estat sempre: defensant la reforma de l'EBEP, sobirania parlamentària per aquesta especificitat i aquesta exclusivitat i deixar ben clar que el que farem aquí tindrà la màxima seguretat jurídica i, per tant, garanties de compliment cap a les treballadores i treballadors públics del nostre país. I, des de l'àmbit de la funció pública, incidir directament –directament– en aquestes convocatòries per tal que arribin a temps les normes que protegeixin els drets laborals i que protegeixin aquests llocs de treball. Esquerra seguim, i Esquerra seguirem, perquè la nostra obsessió està al costat de les reivindicacions de les interines que tenim al peu del Parlament. La nostra obsessió està en donar una solució que realment sigui factible, una solució que realment sigui possible. Gràcies. [[Alguns aplaudiments. Pausa llarga.]]
Acabat el debat, procedirem a la votació de l'esmena a la totalitat de retorn al text alternatiu presentat pel Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar. Comença la votació. Amb 33 vots a favor, 99 vots en contra i 3 abstencions, atès que l'esmena a la totalitat de retorn del text alternatiu a la proposició de llei ha estat rebutjada, aquesta iniciativa resta rebutjada i s'ordena la publicació del text alternatiu com a proposició de llei d'acord amb el que estableix l'article 116.7 del Reglament, i continua la seva tramitació. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió de seguiment de les polítiques de joventut]] [[252-00006/13]] Passem, per tant, al vuitè punt de l'ordre del dia, que és la proposta de resolució de creació d'una comissió de seguiment de les polítiques de joventut. Aquesta proposta ha estat presentada per set grups parlamentaris: el Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar, Esquerra Republicana, el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, i el Grup Parlamentari d'En Comú Podem, així com Ciutadans i el Grup Mixt. Tal com va acordar la Junta de Portaveus a la reunió del passat dimarts 6 de juliol, no hem previst cap intervenció en aquest punt de l'ordre del dia, i per tant procedim tot seguit a la votació. Comença la votació. [[Remor de veus.]] Perdó, perdó. [[Pausa.]] Comença la votació. Ara sí. La proposta de resolució de la creació de la Comissió de Seguiment de les Polítiques de Joventut ha quedat aprovada amb 120 vots a favor i 11 vots en contra. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió de seguiment de la infància]] [[252-00007/13]] El novè punt de l'ordre del dia és la proposta de resolució de la creació d'una comissió de seguiment de la infància. Igualment, com l'anterior comissió, no vam preveure intervencions en aquest punt, i, per tant, procedim directament a la votació. Comença la votació. Amb 121 vots a favor i 11 vots en contra, la proposta de resolució de la creació d'una comissió de seguiment de la infància ha estat aprovada. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre el model policial]] [[252-00008/13]] El desè punt de l'ordre del dia és la proposta de resolució d'una creació d'una comissió d'estudi sobre el model policial. Aquesta proposta ha estat presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, el Grup Parlamentari d'En Comú Podem, Junts per Catalunya i Esquerra Republicana. En primer lloc, atès que el conseller d'Interior ha demanat d'intervenir, té la paraula el senyor Joan Ignasi Elena.
Presidenta, diputades i diputats... Voldria començar donant les gràcies als grups que han tingut la iniciativa d'obrir el debat sobre el model policial, i els vull convidar, a tots i a totes les diputades i diputats, a participar. A participar-hi i a fer-ho sense apriorismes. Fer-ho amb serenitat, amb rigor, però sobretot, sense apriorismes. No pensant d'on venen les propostes que es formulen, si ve de tal o qual organització política o de tal o qual associació, entitat o moviment, sinó a analitzar quines són les propostes concretes que es formulen, i la seva validesa i la seva oportunitat. Mirin, ho he dit en diverses ocasions, però em sembla que parlant del model policial és molt important que ho reiteri. Moltes, moltes de les propostes que al llarg de les dècades... –en aquest terreny i en d'altres, però particularment en aquest–, moltes de les idees que han sortit de moviments alternatius, de moviments socials, d'entitats, de propostes que eren, podríem dir, marginals o que no ocupaven la centralitat política i que eren acollides amb escepticisme, en moltes ocasions han acabat sent hegemòniques, centrals, consensos de la majoria d'aquest Parlament i del país. Els he parlat en ocasions, amb relació a això, de les pilotes de goma, per exemple, que el 2013 se'n va parlar, i inicialment era vist amb molt de recel, segurament comprensible per molts sectors, i al final va acabar sent un consens ampli i en aquests moments ho és a la societat i també en aquest Parlament. Però no fa tant, respecte al número d'identificació dels agents, i, molt més enrere –se'n recorden?–, de les gravacions; van ser vistes com un atac, i, al contrari, han acabat sent una garantia per tothom, també pels agents, i són consens en aquesta cambra. Posem..., i els demano que posem la política, el debat i la reflexió al centre de la discussió i de la reflexió que tindrem durant tot aquest temps i que abandonem, deixem de banda, els apriorismes i el partidisme. Avui he sentit alguns comentaris d'alguns grups sobre unes defenses abraonades dels Mossos. No els defensaran més que jo. Però jo és que no he dit mai que siguin una policia política. I alguns dels qui avui defensen i es donen cops de pit defensant els Mossos, els acusaven, a aquests mateixos que hi han ara, de ser una policia política. Abandonem el partidisme, això és el partidisme, i col·loquem la política, el debat, la reflexió, les propostes, el contrast, els experts, les opinions, l'escolta activa d'uns amb els altres per millorar la nostra policia. Parlem de xarxes delictives, de les noves xarxes delictives; parlem d'ordre públic, parlem de les noves violències, de les velles i noves violències, que pateixen els més vulnerables i sobretot, sobretot, sobretot no tinguem por de fer aquest debat amb serenor. Mirin, tinc l'oportunitat d'anar –no diré cada dia, però tot sovint– a moltes comissaries i de parlar amb molts agents. I els asseguro que no tenen cap por d'aquest debat. I estic convençut que tenim una molt bona policia, i saben per què? Doncs segurament en part i en bona mesura perquè mai s'han cregut ser perfectes i sempre, sempre, sempre han estat sotmesos a la reflexió, al debat, a la millora, al creixement, a l'enriquiment, a la mirada oberta, a l'escolta activa d'altres, del que opinen els altres, del que opina la societat. Aquesta és la nostra policia, una policia que evoluciona, que canvia, que millora, que avança. I així és com es fan les coses, em sembla, i això és justament el que és el nostre..., la nostra obligació, l'obligació de la política. És des d'aquesta actitud que ens sembla que hem d'abordar aquesta reflexió i aquest debat: per fer una policia millor. Perquè fer una policia millor, una policia més propera als ciutadans, és fer també una policia més efectiva, que garanteix més i millor la seguretat des d'una perspectiva ampla i integral, que és el que nosaltres defensem. Per tant, els convido al consens i els convido a la reflexió i els convido al canvi també, perquè és bo i positiu per a la nostra policia, per garantir més seguretat a les seves actuacions, més acceptació i més proximitat amb la nostra societat. Més transparència també, com hem fet dia a dia per anar millorant. Nosaltres hi serem, des del departament, col·laborant en aquesta, com deia, escolta activa, en aquesta necessitat d'escoltar moltes veus. I volem que hi hagi moltes aportacions de tothom –de tothom–: de les entitats de drets civils i drets humans, dels sindicats, de les associacions professionals, dels experts de tot tipus, d'aquí i de fora i de totes les perspectives, jurídiques, experts en seguretat, experts en models de seguretat. Totes les mirades són necessàries per enriquir-nos. Tenim un any per fer un bon treball. I és evident que per començar cal mirar el que s'ha fet. I, en aquest sentit, és fonamental..., i compartim, en aquest sentit, la proposta que se'ns va fer des del Partit dels Socialistes, en el sentit de dir: el primer que farem i que hem de fer és analitzar què és el que s'ha fet i què és el que s'ha complert respecte de la comissió que hi va haver el 2013. Perquè això de parlar de la policia i del seu model i del seu model d'ordre públic ja s'ha fet. I és el que justament l'ha fet millor. I el debat que tindrem ara és el que permetrà que torni a avançar un pas més i segueixi enriquint-se i segueixi avançant i la faci més propera encara a la ciutadania, que ho està; la faci més democràtica, que ho és, i garanteixi el que és la seva obligació i el que nosaltres hem d'exigir-los i fan, que és la seguretat. La seguretat sencera, la seguretat per a tothom i, particularment, la seguretat per als més vulnerables de la nostra societat. Els convido i els emplaço a fer aquest debat, hi insisteixo, sense apriorismes, sense pors i amb voluntat constructiva i de consens. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. A continuació, per presentar la proposta de resolució intervindran els quatre grups parlamentaris proposants en un únic torn d'intervenció de deu minuts per cada grup parlamentari. I, posteriorment, intervindrà el Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar per a la defensa de les esmenes presentades. I, a continuació, la resta de grups per fixar el seu posicionament, també amb un temps de deu minuts. Per tant, ara, en primer lloc, té la paraula, en nom de la Candidatura d'Unitat Popular - Un Nou Cicle per Guanyar, la diputada senyora Dolors Sabater.
Moltes gràcies, presidenta. Conseller, diputades i diputats... És un dia important, em sento honorada de poder fer, com a representant de la Candidatura d'Unitat Popular, de la CUP - Un Nou Cicle per Guanyar, els que som sempre titllats d'antisistema, de que estem sempre desqualificant la policia..., i que, al cap i a la fi, amb aquesta insistència, persistència i compromís rere responsabilitat empenyem, ajudem a fer canvis tan importants com els que s'estan produint i es produiran també a partir d'aquesta comissió. Deixeu-me, permeteu-me que comenci la intervenció amb una petita anècdota a nivell local. A Badalona, quan governàvem, vam impulsar un procés participatiu al voltant de la seguretat que va acabar sent un canvi importantíssim en el model policial, un canvi d'èxit. I, quan estàvem fent aquest procés en una taula de debat juvenil, en què es valorava fins a quin punt la presència o no d'agents policials en zones d'oci nocturn transmetia seguretat, la conclusió dels joves era: «Depèn de quina policia. Si és policia de proximitat, sí. Però, si són la Unitat Omega... –la unitat que nosaltres vam desarticular, una unitat antiavalots que vam desarticular de seguida que vam entrar a governar–, si era aquesta unitat, els joves deien «no, ens fan por, ens fan sentir insegurs, perquè era una unitat que actuava amb prepotència i amb violència gratuïta. Aquesta anècdota, aquesta conclusió, crec que descriu molt bé el que no hauria de ser mai un servei públic de seguretat, que acabi fent el contrari. I, per tant, representa d'alguna manera aquesta necessitat que amb la proposta que es presenta avui, amb aquesta comissió, es busca donar resposta a una demanda..., es compleix el deure de donar resposta a una demanda social majoritària, que està acompanyada per moltes persones i entitats que treballen, des dels moviments de defensa dels drets humans, especialment civils, de diferents àmbits de lluita antirepressiva, als quals també vull des d'aquí agrair la seva feina i pressió perquè avui el Parlament faci aquest pas. És una demanda que s'expressa amb moltes veus i que ens reclama..., tenim la necessitat imperiosa de posar eines de control, eines de control sobre la feina dels serveis públics de seguretat, especialment quan treballen en el control de l'ordre públic. Tenim l'obligació de posar els màxims mecanismes de control sense por i sabent, a més a més, que és una cosa que s'està fent arreu del món: controls des de fora per assegurar la bona praxi i que hi haurà control sobre aquesta praxi. Aquí ja ho hem fet, ja ho ha dit el conseller, no m'hi detindré. Quan l'Ester Quintana va perdre l'ull, es va motivar aquesta comissió que va suprimir les bales de goma, però és que s'han seguit perdent ulls. S'han perdut ulls, hi han hagut cops de porra al cap, hi han hagut moltes accions..., pràctiques de carrusel, l'ús del foam, l'ús de porres damunt de la cintura... Moltes irregularitats que han portat a aquesta situació de la sensació de falta de control al debat públic. I d'altra banda, també és debat públic, també està en el debat públic el propi paper dels Mossos quan estan, per exemple, en la defensa de la propietat privada, dels grans tenidors, en comptes d'estar en la defensa del dret a l'habitatge, i que estan en una acció de repressió d'aquests moviments. En definitiva, la pregunta és: al servei de qui està, al servei de qui està el servei públic de seguretat? De quina seguretat parlem? Al servei de qui? I per això és tan important que aquesta Comissió d'Estudi del Model Policial que comença a treballar acabi sent finalment l'auditoria més gran de la història dels Mossos que mai s'hagi arribat a fer, que sigui un gir de cent vuitanta graus en el model policial fins a aconseguir que en la seguretat tindrem un millor model, que s'utilitzaran els mitjans necessaris per garantir que es prendran mesures davant la mala praxi, que sigui una comissió contra la impunitat, a favor d'una seguretat més humana, més comunitària, en defensa dels drets i, en definitiva, una seguretat al servei i al costat dels febles enfront dels forts. Abans he dit que aquest debat públic, no?..., volia dir que no està exempt de populismes. Sovint, i ara no hi és el senyor Illa, però ell sovint quan en aquest debat ha fet frases com dir que «qui no defensa els Mossos sense escletxes ni fissures no pot assumir govern, no? Dient que aquest paper que tenim candidatures com la nostra, que estem qüestionant aquesta falta de control davant de la mala praxi que es pot produir en la feina policial..., i la resposta que li fem és molt clara: és tot el contrari –és tot el contrari–. Qui pretengui defensar Mossos o qualsevol altre cos policial sense fissures ni escletxes no està preparat per governar en un segle XXI, que ha de ser el segle dels drets humans. I perquè, com he dit sempre –ho deia també quan, com a responsable de la Guàrdia Urbana a Badalona, sovint m'havia d'afrontar a aquestes crítiques demagògiques–, per a qualsevol cos professional del sector públic, i el de la policia encara més, que és un servei públic democràtic al servei de la ciutadania, no hi ha millor reconeixement de la bona feina, no hi ha millor recolzament dels treballadors i treballadores que ser rigorosament estrictes en el control de la mala praxi. És el millor per a la ciutadania i el millor per als propis professionals. Deia abans que això que estem demanant, que aquestes garanties en els instruments de control estan basades en un dret internacional: el dret a presentar denúncies davant de les autoritats competents, que implica protecció del respecte davant de maltractaments i, en cas de patir-los, que sigui examinat de forma ràpida i imparcial. Obligació de l'Estat a investigar de forma ràpida i imparcial en rebre la denúncia, però també sense denúncia, quan hi hagi motius raonables per creure que s'han produït violacions de drets –ens agradaria, en aquest sentit, que el senyor Marlaska hagués fet cas d'aquests avisos, no?, d'aquesta necessitat d'investigar. El dret a obtenir reparació i indemnització. S'ha de poder obtenir la reparació i l'Estat ha de ser i comparèixer davant la justícia. I aquests mecanismes de control que existeixen arreu del món, existeixen al Brasil, a Anglaterra, a Kènia, a Maurici, a Nova Zelanda, a Perú, a Sud-àfrica, a Bèlgica, a la República Txeca, a Dinamarca, a Hongria, Israel... És molt variada la forma com des de fora el control extern, aquesta auditoria externa per fer aquest control de les denúncies, del dret a la denúncia i la mala praxi. Però també hi ha un altre punt que hem de posar a debat, important, que és el propi ordre públic: cal? Com, quan i per què? Quin paper tenen les pròpies brigades d'ordre públic en la generació de violència en les protestes? Som conscients del límit al dret a la protesta que imposa la pròpia llei estatal mordassa, que és urgent derogar, i com moltes vegades en l'acció policial es sobrepassen fins i tot els límits d'aquesta llei ja restrictiva? Cal posar en discussió premisses que sovint es donen per inamovibles, perquè sota el principi de drets i les llibertats dels ciutadans es desenvolupen sovint polítiques públiques que estructuralment legitimen, sobretot, que els cossos policials estiguin al servei del capitalisme, al servei dels interessos de l'Estat i no pas al servei dels drets de les persones, dels drets a la seguretat humana, dels drets humans. I, per tant –i ja acabo–, el que buscarà aquesta comissió sobretot serà que es deixi de criminalitzar la protesta, i, amb serenitat, com deia el conseller, buscarem com posar transparència, totalment, transparència, llums i taquígrafs, davant de l'acció policial; la creació d'aquest mecanisme de control al que feia referència, de les actuacions policials, que sigui independent, amb capacitat de fiscalització i sanció davant de la mala praxis. Buscarem també que hi hagi aquest control extern dels Mossos i, en definitiva, el que estem demanant és un gir de cent vuitanta graus. Hi ha d'haver un abans i un després d'aquesta comissió amb propostes de canvi profund en el model policial, al concepte de seguretat i, sobretot, en la transparència i la fiscalització dels òrgans de control, que donin seguretat a la ciutadania de que aquest servei públic de seguretat no generarà ni violència gratuïta ni inseguretat cap a la població, sinó tot el contrari. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, en nom del Grup Parlamentari d'En Comú Podem, té la paraula el diputat Marc Parés.
Gràcies, presidenta. Bé, el primer que voldria fer és agrair al conseller la bona predisposició amb què entoma la creació d'aquesta comissió, amb una mentalitat oberta per debatre, per escoltar, per reflexionar i amb una lògica de millora. I, per tant, crec que és un bon punt de partida i, en aquest sentit, doncs, volíem agrair-l'hi. Bé, molts de nosaltres, segurament, tenim gravades a la retina les imatges de l'U d'Octubre, de cops de porra de la Policia Nacional i de la Guàrdia Civil agredint a ciutadans totalment pacífics que simplement volien exercir el seu dret de vot. Segurament, hi han molts elements que fan que no oblidarem mai aquell dia. Evidentment, l'emotivitat d'una mobilització massiva, l'absurditat totalment incomprensible de combatre les urnes amb porres, però també la desproporcionalitat de l'actuació policial. Aquell dia, l'actuació dels Mossos d'Esquadra crec que va ser una actuació exemplar, prioritzant la mediació, i entenem que les conseqüències d'utilitzar la força eren pitjors que el fi que es perseguia amb la seva intervenció. I aquella decisió no només va ser encertada, sinó que, a més a més, sabem i ha quedat clar que va ser perfectament ajustada a la legalitat. Clar, dos anys després, però, vam veure el mateix cos dels Mossos d'Esquadra actuant, justament en les mobilitzacions contra la sentència derivada d'aquells fets, amb unes pràctiques que, al nostre entendre, estan molt lluny del que és una policia democràtica i del que volem que sigui la policia del nostre país. Una tipologia d'actuacions que, al nostre parer, més que ajudar a resoldre els conflictes o a resoldre res, el que fan és alimentar una espiral de violència, i creiem que aquesta és una de les fonts del problema. Cops de porra per damunt de la cintura, la tècnica del carrusel, que va provocar un atropellament que podria haver estat mortal, l'ús de projectils de foam provocant lesions oculars, testiculars o pulmonars, etcètera. Ja sé que hi ha alguns grups en aquesta cambra que posen en dubte el concepte de «brutalitat policial i ens diuen que no en tenim evidències. Bé, jo no sé com defineixen vostès aquest tipus de lesions, però, en tot cas, i per donar algunes dades, durant aquelles setmanes el Servei d'Atenció i Denúncia davant Situacions de Violència Institucional d'Irídia va atendre un total de 204 persones agredides pels cossos policials, el seixanta-un per cent de les quals per projectils de foam o pilotes de goma, el vint-i-u per cent per cops de porra al cap, el nou per cent per atacs a la integritat moral i el tres per cent per agressions amb el furgó policial. El Síndic de Greuges també va emetre un informe amb relació al succeït aquells dies on evidenciava la vulneració de diferents drets fonamentals i, a més a més, feia afirmacions com: «Algunes actuacions policials van ser desproporcionades, especialment aquelles que tenien com a objectiu la dispersió de masses i la identificació i detenció de persones de manera individual. O deia també el Síndic: «Resulta xocant contemplar càrregues policials acompanyades de cops de porra a discreció sense que es constati en aquelles persones en concret ni un comportament previ provocador ni una actitud més que de resistència o oposició passiva. Crec que el problema que tenim al davant és el problema de model d'ordre públic, que ve de lluny i que no està resolt, perquè, de fet, ho hem vist en reiterades ocasions, fins fa pocs dies, en les actuacions del Cos dels Mossos d'Esquadra a l'hora d'executar desnonaments de famílies vulnerables. Però són les mateixes actuacions que ja vam veure i que ja vam viure alguns en les mobilitzacions contra el pla Bolonya, que vam viure en el 15-M o que vam viure en la vaga general de 2012, entre moltes d'altres. És cert que en els darrers anys, segurament, amb la intensificació de la mobilització social i política, doncs hi ha hagut també o ha anat acompanyada també d'una intensificació dels episodis on la policia, els Mossos, han fet un ús abusiu i desproporcionat de la força. De fet, el passat mes de febrer, amb les mobilitzacions contra l'empresonament de Pablo Hasél, vam tornar a veure actuacions policials abusives que van provocar, de nou, la pèrdua d'un ull a una jove manifestant. Mirin, no podem permetre que a Catalunya, avui, amb les eines policials i els protocols vigents, quan surts a manifestar-te, corris el risc de perdre un ull. I, conseller, em sap greu, però no podem esperar. Per això els anuncio que, des d'En Comú Podem, hem registrat una proposta de resolució per tal que el Govern apliqui una moratòria a l'ús dels projectils de foam fins que la comissió que avui creem culmini els seus treballs al llarg d'aquest any. No ens podem arriscar a tornar a viure la situació que ja hem viscut darrerament. Conseller, li demanem que, durant el proper any que estarà treballant aquesta comissió, o bé modifiqui el protocol d'ús de les foams per evitar-ne un ús lesiu i garantir-ne la traçabilitat o bé apliqui la moratòria que es va comprometre a aplicar Esquerra Republicana amb la CUP. De fet, la traçabilitat creiem que és un dels elements clau, la transparència, perquè ara mateix depèn de cada agent. I podríem, per exemple, posar càmeres unipersonals de vídeo i àudio o càmeres a les llançadores per garantir-ne la traçabilitat. Aquesta tecnologia existeix, doncs fem-la servir. Com els deia, hem de ser conscients que el problema no és de males praxis puntuals o no és només de males praxis puntuals. Nosaltres creiem que tenim un problema estructural de model, perquè ara mateix tenim un model d'actuació que és, bàsicament, un model reactiu, de distància i molt intensiu en l'ús de la força i altament militaritzat en el tipus d'eines que s'utilitzen. I nosaltres defensem que hem d'anar cap a un model que redueixi, que minimitzi l'ús de la força, justament per minimitzar els danys i per garantir els drets. De fet, l'evidència més clara que el problema no és nou, no està resolt i que ve de lluny és que l'any 2013 –i ho ha dit el conseller, és cert– el Parlament ja va crear una comissió d'estudi dels models policials que va permetre fer alguns avenços. Una comissió que va aprovar una sèrie de conclusions, no?, i que exigia una sèrie de millores, que per nosaltres eren insuficients, però que, en tot cas, van ser aprovades en aquesta cambra. I la qüestió és que, a dia d'avui, moltes d'aquestes millores no s'han complert, cosa que, de fet, reconeixen molts dels grups que, segurament, no votaran favorablement la creació d'aquesta comissió. I, en aquest cas, doncs, entenem que té sentit incorporar també l'avaluació dels resultats d'aquella comissió de l'any 2013, del compliment d'aquella comissió. Nosaltres entenem que cal, efectivament, revisar això, però que cal anar més enllà i que cal incorporar nous elements al debat, doncs, perquè entenem que cal contribuir a democratitzar el nostre model policial des d'una perspectiva, com deia, de drets humans. I vull deixar ben clar que, per nosaltres, aquesta no és una proposta de resolució en contra de la bona feina que fan la gran majoria dels disset mil agents dels Mossos d'Esquadra, als quals volem reconèixer el seu esforç i la seva voluntat de servei públic, en unes condicions laborals que també hem de dir que no mereixen. Aquesta és una proposta de resolució que té com a objectiu central i principal la millora de la Policia de la Generalitat, amb una mirada de drets humans i democratitzadora. Amb la creació d'aquesta comissió, el que fem és reconèixer que tenim un problema damunt la taula, i, a partir d'aquí, com deia el conseller, doncs, escoltar els experts, conèixer les experiències d'altres països i tenir un debat polític informat i serè per plantejar solucions. En aquest sentit, nosaltres creiem que una de les qüestions centrals que ha d'abordar aquesta comissió –i així ho situem entre els seus principals objectius–, és la creació de mecanismes de control. Nosaltres creiem que cal millorar els mecanismes de control intern dels Mossos existents actualment, que actualment la DAI no té les eines suficients, o no està funcionant de forma..., com creiem que hauria de funcionar per realment dur a terme aquesta tasca de fiscalització interna, i que hi ha un elevat corporativisme dins el cos, que cal veure com gestionem; però, al mateix temps, també creiem que cal pensar en la creació de mecanismes de control externs al mateix cos, com tenen altres països, com, per exemple, el Regne Unit. I, per tant, que cal avançar en el debat i en veure com ho fem per instaurar aquests mecanismes. Uns mecanismes que són garantia per als agents, ho deia abans també el conseller, quan es van instal·lar les càmeres a les comissaries, no?, va haver-hi un gran debat, però al final el que s'ha vist és que allò va acabar amb les males praxis a l'interior de les comissaries i, al final, ha acabat revertint en una millora per als propis agents. Per tant, al final, són millores que reverteixen en el conjunt del cos, perquè tots aquells i aquelles agents que fan bé la seva feina no han de tenir cap por a ser fiscalitzats. De fet, entenem que els mecanismes de control, d'avaluació i de rendició de comptes són la millor manera per reduir els danys, perquè són un mecanisme altament preventiu, és a dir, tenen una funció preventiva, i s'ha vist que funcionen en altres països i, en conseqüència, acaben clarament reduint els danys. Per tant, entenem clarament que aquest és el següent pas que, sens dubte, hem de poder fer entre tots i totes en aquest Parlament. I no vull acabar la meva intervenció sense unes paraules d'agraïment per posar en valor l'enorme feina que fan aquí a Catalunya entitats de drets humans com Irídia, com Amnistia Internacional, com Som Defensores, i la tasca incansable d'organitzacions com Ojo con tu Ojo i Stop Bales de Goma, que sense ells avui no seríem aquí fent un gran pas endavant. Moltes gràcies.
Moltes gràcies. I, a continuació, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Jaume Alonso-Cuevillas.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, conseller... Veig que gaudeixo de deu minuts –la presidenta, que sap que al Congreso només en teníem tres...–, me'n sobraran, no esgotaré el termini. De fet, amb un minut podria acabar. Ho portàvem al programa electoral de Junts, forma part de l'acord de govern signat entre Junts i Esquerra, la revisió del model de seguretat pública, coincidim amb el que ha exposat el conseller. Per tant, aquí podríem acabar, però com que em semblava –no porto ni trenta segons, tot just ara– que no em guanyava el sou si no feia una intervenció una mica més llarga, li he preguntat a l'anterior portaveu d'Interior, «escolta, com s'ha d'actuar en aquests casos?, al senyor Roquer, del qual em sento dofí, doncs diu «home, aprofita per avançar, que jo creia que no era el motiu, però veig que altres grups ho han fet..., el motiu del que haurem de debatre en aquesta Comissió d'Estudi del Model de Seguretat. Els altres grup hi han entrat i hi coincideixo substancialment. Faré una precisió a la diputada Sabater: crec que estem d'acord en el fons, però amb alguna cosa crec que hauríem de revisar una mica el llenguatge. Crec que estem d'acord en dos paràmetres principals: tenim una bona policia, és la policia que va resoldre els atemptats del 17 d'agost, és la policia que va actuar l'U d'Octubre, va tenir l'oportunitat de defensar la cúpula d'Interior del conseller Forn, davant de l'Audiència Nacional, i la sentència ho ha palesat. Tenim un excel·lent model policial. Però és evident –és evident– que, tenint una bona policia, és una policia que no és perfecta, i que hem vist imatges i hem vist actuacions que no ens han agradat, i per això cal revisar el model. Cal revisar-lo. Ara fem una comissió d'estudi..., jo diria que ha de ser una cosa permanent, revisar. Ho deia el conseller, ho apuntava el conseller, revisar el model de seguretat, el model de seguretat pública, ha de ser quelcom que els representants públics hem de fer de forma constant, perquè sempre hi ha marge de millora. I jo crec que la guia fonamental del que ha de ser la nostra actuació són els drets fonamentals. La policia ha de preservar l'ordre públic, és evident, ho destacava també el conseller; el progrés social passa per la defensa dels més desvalguts i, per tant, per la defensa de tots els drets fonamentals, els de primera generació, com és la vida, la integritat física i la propietat, però també els de segona i tercera generació, com són els drets polítics, el dret de protesta, el dret a la intimitat. I per això, sota aquesta clau de respecte, en tot moment, dels drets fonamentals, és on hem d'establir els protocols, les millores d'actuació –coincidint també amb el que deia el diputat Serra, de controls interns i segurament externs de l'actuació–, perquè hem vist actuacions que no ens agradaven. I hem de millorar. Deia, senyora Sabater, que crec que el gir que hem de fer no és de cent vuitanta graus; si és un gir de cent vuitanta graus, voldria dir que ho estem fent fatal i que ho hem de fer completament al contrari, ens hem de donar la volta. I jo crec que no és el cas. Jo crec que tenim una policia, en general, un model policial, un model de seguretat pública bo, però evidentment –evidentment– molt i molt perfectible. Per tant, no sé quants graus hem de corregir el rumb, és evident que l'hem de corregir, però no cent vuitanta graus, cosa que potser seria predicable d'altres policies de l'Estat espanyol, però no, per descomptat, dels Mossos d'Esquadra. Treballarem en aquesta comissió amb ànim constructiu, amb ànim d'intentar, com deia, millorar tots els protocols d'actuació. Però també crec que –nosaltres ho serem, i l'hi demanem, conseller, i, coneixent-lo, crec que vostè també ho serà– hem de ser exigents. L'hi assenyalaven els diputats que han intervingut abans meu: no podem tolerar ni un sol abús policial, perquè precisament amb això ens hi va al prestigi de tot el cos. Volem una policia –la diputada Sabater ho ha expressat molt bé amb l'exemple de Badalona– en la que la ciutadania tingui confiança. Cada vegada que veiem imatges d'abusos policials, que segurament són minoritaris però taquen la imatge de tot el cos, creix la desconfiança cap al col·lectiu. I crec que, quan es donin aquests episodis, hem de sortir, i vostè el primer, conseller, a actuar amb contundència, per tolerància zero contra els abusos policials. Per tant, dintre d'aquesta comissió tenim molt marge per recórrer, moltes qüestions a debatre, des dels projectils de foam... No sé per què aquesta mania dir-ne «foam quan es podria dir «d'escuma, perquè diem «boles de goma i no diem, també, «gum balls, no? [[Remor de veus.]] Segurament, com deia la diputada Freixa, és que fumem massa. Jo ho deixo aquí, presidenta; amb cinc minuts, crec que tot el que havíem de dir avui ja està dit. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana, té la paraula el diputat senyor Chakir el Homrani.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, conseller; bona tarda, diputades i diputats. Primer de tot vull agrair-li al conseller, no la seva presència..., és una qüestió de cortesia parlamentària quan es debat un fet vinculat a un departament que el conseller o la consellera responsable del departament hi sigui present, encara que no li pertoqui demanar la paraula, però agrair-li que hagi parlat. Perquè crec que envia un missatge, amb tot, de la seriositat amb la que ens volem afrontar a aquest debat, i també pel to, amb la serenitat amb la que volem afrontar un debat, que, ho deia el diputat Cuevillas, és segurament un debat que és continu i que estic segur que, de forma contínua, amb responsables polítics de colors molt diferents i amb responsables tècnics molt diferents, fan i continuen fent tant al cos com al departament. I crec que és important situar-ho. Mirin, en l'escenari polític i social actual, des del Grup Parlamentari d'Esquerra, entenem que l'objectiu prioritari del Cos de Mossos d'Esquadra és i ha de ser, ha sigut, és i ha de continuar sent i s'ha d'aprofundir encara més, preservar l'exercici dels drets civils i polítics de tota la ciutadania, amb una mirada específica a aquella ciutadania que és més vulnerable, perquè es mereix aquesta mirada específica. I soc molt conscient que molts, de forma intencionada, no paren de recordar que sense seguretat ni ordre públic no hi han drets. I no ho penso negar, ni molt menys, no ho penso negar; ara, aquests, a vegades, intencionadament, s'obliden d'un punt, que també s'ha de recordar en moltes ocasions i sempre, que és que sense la defensa i l'exercici de tots els drets no hi ha seguretat ni ordre públic en una societat democràtica. I això també s'ha de recordar. Sense la defensa i l'exercici de tots els drets no hi ha seguretat ni ordre públic en una societat democràtica. I aquest és un exercici complex. I és un exercici que intenten fer i que fan més de disset mil agents cada dia en aquest país. Però ho volem recordar, perquè és clau. No és el debat de l'ou i la gallina: si no hi han drets, no hi ha seguretat. Que no ens venguin el contrari. I també hem de ser honestos i clars explicant que darrerament s'han vist actuacions que han estat objecte de crítica, de rebuig i qüestionades, i ja no dic en aquesta cambra, sinó per una part important de la ciutadania. I això significa que hem d'actuar, per la pròpia defensa dels que..., la gran majoria que ho fan molt bé. Hem d'actuar. I per aquest motiu volem deixar clar que a aquesta comissió del model policial del que anem a parlar en primer lloc és de llibertat i d'exercici de drets. Les societats democràtiques necessitem ser vigilants en l'exercici i en la defensa dels drets. Quan s'afluixa en la defensa d'una llibertat es posen en risc totes les llibertats. Crec que tenim bastantes lliçons en aquest país al respecte. I la societat catalana és una societat exigent; cada cop més exigent en la qualitat democràtica i en l'exercici dels drets. I aquesta societat té una policia que també és exigent i que també ha de ser encara més exigent entorn d'aquests exercicis, sense por a la transparència, que és l'altre punt que sempre acaba situant. Ara, la transparència no és caure en la simplificació, és ser conscient de la complexitat. I pensem..., i és un dels reptes d'aquesta comissió, aquest treball entorn de la transparència, cap a la societat, cap a tota la societat, de les regles del joc, que entre tots acordem; transparència cap a la societat i transparència també cap als agents i les agents, que ho agrairan, i molt, saber aquestes regles del joc. I això no és simplificar, és ser conscient de la complexitat. Perquè, companys i companyes, en aquesta comissió es lligaran molts aspectes que en un primer lloc direm: «Això és seguretat? Això és model policial? Això és d'ordre públic? Però es pot entendre la seguretat, el model policial, l'ordre públic, en una societat, en el segle XXI, com la catalana, sense parlar del repte de l'habitatge? Sense parlar del repte del treball digne? Sense parlar del repte de poder viure amb dignitat? No; no existeixen els calaixos estancs. I haurem d'explicar aquesta complexitat i de defensar que la millor manera d'explicar aquesta complexitat és transparència, sense por al debat. I entre tots i totes, que per alguna cosa som representants de la sobirania popular, marcar les regles del joc i ser exigents amb nosaltres mateixos, amb el cos, amb la societat, entorn de les regles del joc que marquem, i ser exigent amb qualsevol que faci mala praxis. I, ho hem dit, existeixen, igual que existeixen en qualsevol àmbit, i les volem erradicar. I la millor manera és amb transparència, però explicant la complexitat. Per això, treballar i estudiar per consensuar un model policial idoni a Catalunya és el pacte al que hem arribat aquests quatre grups, i, com han vist amb anterioritat, amb mirades diferents. I això és importantíssim i això li dona valor. La valentia de la CUP, la mirada d'En Comú Podem, la mirada de Junts per Catalunya, la mirada –que jo estic intentant explicar una miqueta en primeres línies; ho veurem en el fons a la comissió– d'Esquerra Republicana. I ho hem vist, però és un acord dels quatre grups. I... –ja n'han fet espòiler tant el conseller com el diputat Parés–, i no de la manera que ens agradaria a tots i totes, però esperem sumar més grups. I per això hem pogut transaccionar una esmena, que hem considerat molt raonable. Ens hagués agradat transaccionar més, segurament, però tindrem un any de debat a fons –a fons. I els espero a tots i a totes vostès, als diputats i diputades que estiguin a la comissió i als diputats i diputades que no hi estigueu o que no hi estiguem, perquè també ens apel·la a nosaltres aquest debat. És una aposta per reconvertir el funcionament i el model actual d'ordre públic i veure els seus punts febles, perquè és ser honest ser conscients de que hi han punts febles; eliminar les males praxis, i esclarir i depurar, si s'escau, totes les responsabilitats, perquè aquesta és la manera de fer. I s'ha de fer en tots els àmbits, en l'àmbit policial i en qualsevol àmbit. I és la manera en què protegim a tothom. En primer lloc, als ciutadans i a les ciutadanes; en segon lloc, a aquells servidors i servidores públiques que tenen aquesta responsabilitat –que poca broma amb la responsabilitat. És per això que aquesta comissió abordarà molts i molts aspectes, haurà de garantir que la informació de la que disposem sigui transparent, tant internament com externament, del Departament d'Interior, dels cossos policials, tant pel que fa a les actuacions concretes que es realitzin com pels protocols, circulars, ordres d'actuació que se'n derivin. I segurament seré reiteratiu, però volem deixar clar que la transparència que defensem ens permetrà ser més clars. Publicar les actuacions policials que es realitzin ens permetrà no rebre crítiques per com s'actua si hi ha, evidentment, un acord de quin és el model, quina és l'estratègia operativa a seguir. Parlem d'un mecanisme que ens ha de permetre posar unes regles del joc a l'abast especialment de la ciutadania –especialment de la ciutadania–, i també, i no vull parar-ho de recordar, del cos policial. Ser, doncs, transparents és segurament un dels elements claus que haurem d'abordar en aquesta comissió. S'ha qüestionat i reclamat, i ja n'hem parlat, abordar l'ús o no del foam, fins i tot ara el diputat situava que presentarà una PR. I jo crec que també ho hem de dir: és que s'ha d'analitzar. I estic segur que el departament analitzarà la PR. I també haurem de dir orgullosament que habitualment hem fet passes endavant abans que altres cossos, com a mínim a l'Estat. I fem-ho, perquè ho volem continuar fent. Es tracta d'una clara aposta per millorar, per avaluació contínua i per millorar, i per donar la millor resposta als nostres conciutadans en un aspecte clau per defensar els seus drets, que és la política de seguretat i de l'ordre públic. Tindrem molta feina a fer, però és una feina apassionant, és una feina necessària i és una feina que ha d'assegurar el benestar de tots els ciutadans i les ciutadanes que viuen en aquest país. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per la defensa de l'esmena presentada, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Ramon Espadaler.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller, senyores i senyors diputats, portem ja prou temps de rodatge de legislatura, de velocitat de creuer, en certa manera, com per anar veient com els grans temes, particularment en aquest cas referits al Departament d'Interior, s'aniran enfocant. I la sensació que tenim des del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar és que hi ha dues possibles aproximacions cap a la cosa policial, cap al cos policial o cap a les qüestions de seguretat o d'ordre públic, en aquest cas concret, no? Una és des de la confiança i l'altra és des de la malfiança. Aproximar-s'hi des de la confiança vol dir presumir la presumpció d'innocència en l'actuació policial, com la presumim, evidentment, a tota la ciutadania; vol dir reconèixer el rigor del Cos de Mossos d'Esquadra; vol dir reconèixer la seva neutralitat; vol dir reconèixer el seu ajustament a la legalitat; vol dir reconèixer la seva voluntat de servei en aquest sentit. Aquesta és la manera com nosaltres ens hi aproximem, que crec que s'assembla bastant a la manera com s'hi aproxima el conjunt de la gent. A vegades..., ara parlava algun diputat de quan puja i quan baixa el crèdit del cos policial en funció de quines operacions... Els recordaré les xifres de les enquestes del Centre d'Estudis d'Opinió, que valoren molt altament..., és la primera institució, la més valorada, la del Cos de Mossos d'Esquadra. I a l'enquesta de seguretat –malauradament, li puc donar dades del 2017, perquè estem a l'espera de la que es va fer l'any 2020, però encara no en coneixem els resultats–, doncs, el Cos de Mossos d'Esquadra tenia una valoració del 7,8 i la gestió d'ordre públic del 7,9, sobre 10. Estem parlant d'això, eh?, també, d'aquesta qüestió. O ens hi poden aproximar, doncs, des d'un punt de desconfiança, que porta a allò, a malfiar, a dir que caldran molts més elements de control, que caldran elements de control extern, que caldrà revisar tota la qüestió del model policial, que és una mica la cantarella que amb diferents intensitats i en diferents formes hem anat sentint al llarg d'aquesta presentació de la comissió d'estudi, no? Té un punt de partida molt clar, aquesta comissió, són dues resolucions votades per aquesta cambra en l'anterior legislatura, una en el context d'un debat de política general, l'altra en el context d'un debat sobre la pandèmia, a les quals el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar no va donar suport, les va votar en contra les dues, i té una qüestió que és legítima, però que nosaltres no compartim: els acords que donen naixement a aquest Govern, el principal, jo crec que el nucli dur del que estem discutint, és, doncs, l'acord entre Esquerra Republicana i la CUP de 23 de març, si no vaig errat, que el que fa en definitiva és palesar aquest punt de desconfiança cap al Cos dels Mossos d'Esquadra. Escoltant la diputada de la CUP, un gairebé arriba a la conclusió que hi han avalots perquè existeixen antiavalots. Per nosaltres és exactament al revés: com que hi han actuacions intolerables i inacceptables, necessitem tenir una policia especialitzada per fer-hi front, no? I fixin-se, per reblar una mica això, en les paraules del propi conseller en la comissió, en la primera compareixença en comissió; deia: «Escolta, hem parlat d'ordre públic una estona llarga –va dir «rato–; «una estona llarga, com si fos un dels grans problemes de la societat. Són paraules seves. «És un problema des del punt de vista de la dimensió de la qüestió delinqüencial residual –la frase és seva, conseller–, «el 0,01 per cent de desordres públics o atemptats a l'autoritat, el 0,01 per cent –reblava. Diu: «És evident que hem de fixar les prioritats i les proporcions allà on corresponen. Radicalment d'acord –radicalment d'acord. Fixem les prioritats i situem els problemes allà on hi són i no els fem allà on no són. Per nosaltres tant el model policial com el model d'ordre públic són bons. Tant el model policial que ens hem donat com el model específic d'ordre públic creiem que són bons. Perfectibles? Sí; evidentment, que són perfectibles. Que n'hem de parlar? Sí; evidentment, que n'hem de parlar. Però compte amb fer anar els models i girs de cent vuitanta graus, matisat després pel senyor Cuevillas, de Junts. Escolti, potser de cent vuitanta graus... De què parlem quan parlem de revisar el model? Per nosaltres el model policial és bo, en primer lloc, perquè és democràtic. I la prova és que l'estem debatent en aquest cenacle. En segon lloc, perquè gaudeix de controls interns i externs. En parlem aquí com si no existissin uns mecanismes de control intern. Existeixen, interns i externs: judicials, parlamentaris i d'altra naturalesa. En tercer lloc, perquè és un model modern, tant el d'ordre públic com el model policial. I també perquè es basa en la proximitat, que és una qüestió molt important, que defineix molt clarament la nostra policia. Per això les xifres també de valoració alta per part de la ciutadania per aquesta aposta per la proximitat, no? I perquè té una capacitat, sí, d'adaptació als temps i a la societat que és canviant. I això és important. I d'això sí que estem disposats a parlar-ne, de quines coses s'han de modelar. Però de cap manera ens trobaran al costat de voler canviar el model, subvertir o alterar un model que és essencialment bo, i ho volem dir amb aquesta nitidesa i amb aquesta claredat. Hi ha espai per la millora? Sí que n'hi ha –la frase no és meva–, però el que no hi ha són fórmules màgiques. Que ningú es pensi que perquè ara traurem un element –que si els foams, que si...–, resoldrem el problema. L'ordre públic és complex per definició i, conseller, haurà de venir a comparèixer aquí en ple o en comissió per l'ordre públic sempre. Perquè si els Mossos estan més passius els cridaran els d'un costat de l'hemicicle i si estan més actius el cridaran els de l'altre costat de l'hemicicle. I això serà així. I això és així i seguirà sent així, no? Però, en qualsevol cas, important. De què parlem quan parlem de model d'ordre públic? Doncs nosaltres creiem que hi ha tres plans diferents que tendeixen a confondre'ns. Per un costat, hi ha el model de gestió de la protesta en una societat moderna i democràtica, i aquí hi ha camí per parlar, per debatre; un model de gestió policial, i nosaltres hem escollit, col·lectivament, el model de proximitat, i un model d'ordre públic, que hem decidit el model a distància. Quan es parla de «model la persona amb la que he sintonitzat més és el representant que ens va venir a veure d'Amnistia Internacional, i vam coincidir que quan parlàvem de «model en ordre públic estàvem parlant de model a distància, que és aquell que té unes característiques concretes, que guarda la distància, per tant, utilitza determinats instruments, molt diferent del de proximitat, que és el cos a cos, que necessita més agents, que té instruments molt diferents, des de cavalls fins a gossos, fins a defenses extensibles, etcètera. Per tant, aclarim-nos, primer, de què parlem quan parlem, en definitiva, de «model. El nostre model, també des de la perspectiva de l'ordre públic, és bo perquè fa aquest ús de la distància i de la proximitat en una qüestió important, en la que som pioners –en la que som pioners–, que és la mediació abans i durant, i també, si escau, després de les manifestacions. I, per tant, això per nosaltres és un bon model policial, malgrat, doncs, que ara alguns el vulguin reformular, tal com s'ha dit des d'aquesta tribuna. Si llegim el títol de la proposta de resolució ens adonarem que no estem parlant només d'ordre públic, que hi ha qui vol anar molt més enllà del que alguns han dit en aquesta tribuna, sobre el model policial, no el d'ordre públic, sobre el model policial. Això ja és una altra dimensió diferent en la que nosaltres no jugarem, no? Sens dubte, m'agradaria constatar..., em dol constatar..., no «m'agradaria, em dol constatar que és el segon triomf, el dia d'avui, per part dels seus socis de govern –i veig que assenteixen– de la CUP; han acabat imposant no la revisió d'alguns aspectes d'ordre públic, no, el model policial mateix. I veig que assenteixen, senyor conseller. Jo estaria certament preocupat. De fet, les seves paraules les agraeixo, el to l'agraeixo, li agafem el guant d'aquests no apriorismes, però que els ho expliqui també als seus suports de la CUP. Perquè si algú ha vingut amb apriorismes aquí, condemnant la Comissaria General d'Informació, en el text i en altres propostes, són precisament els que donen suport al Govern, no? I nosaltres ens sentim alternativa com a primer grup de la cambra en nombre de diputats, i com a tal tenim alternatives. I això és el que hem escrit en una moció. Perquè no en tenim prou amb queixar-nos. No estem d'acord amb algunes de les coses que plantegen: oferim una alternativa; una alternativa que no passa ni per qüestionar ni per afeblir el model policial ni el model d'ordre públic, sinó per enfortir-lo, per millorar-lo, perquè té aspectes i recorregut de millora, evidentment, vetllant per la seva eficàcia i la seva eficiència, amb alguns elements importants. El primer, i ho agraeixo amb aquesta claredat, per part de tots els grups proposants de la proposta, que hagin acceptat la nostra esmena en el sentit de dir: «Escoltin, comencem revisant què n'ha quedat, de la del 2013. No els faré la lectura, però hi havia l'obligatorietat, el mandat de fer una llei de l'espai públic, d'elaborar..., d'intensificar la col·laboració amb la fiscalia i el poder judicial, de redactar un protocol pels mitjans de comunicació, etcètera. És llarga, la llista de qüestions, que jo crec que una part de les quals no s'ha complert. Comencem per aquí. I dèiem més coses, i voldria destacar quines són les més importants. I les més importants és que creiem que el balanç final d'aquest any de treball que tenim per davant en cap cas pot ser –i aquesta és una línia vermella nítida per nosaltres– l'afebliment del col·lectiu dels Mossos, al qual li encomanem garantir l'ordre públic, restablir l'ordre públic. Si el balanç final és que seguim donant un mandat a aquest cos policial però no li donem les eines necessàries o n'hi sostreien algunes i no n'hi donem d'alternatives, haurem fet un mal negoci, permeti'm l'expressió, pel conjunt del país. Aquesta és la nostra línia vermella, aquests són equilibris complexos i difícils. Per tant, nosaltres no donarem suport a aquesta iniciativa. Agraïm el fet de que ens hagin acceptat l'esmena, i per aquesta raó passem d'un no a una abstenció, amb aquesta voluntat de dialogar, però també amb aquestes línies vermelles molt clares, que hem de respectar, que hem d'emparar la policia, que no podem qüestionar un model que és bo, perquè és democràtic, perquè l'hem parlat [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] i perquè és de proximitat i perquè és el que vol i valora el conjunt de la ciutadania tal com expressen totes les enquestes, les faci la institució o l'organisme que les faci. Moltes gràcies, senyora presidenta, per aquesta generositat de temps. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, senyor diputat. A continuació, per fixar el posicionament del seu grup parlamentari, té un temps màxim de deu minuts, en nom del Grup Parlamentari VOX, el diputat Sergio Macián.
Gràcies, senyora presidenta. Gràcies, senyor conseller, per la seva presència i les seves paraules avui a l'hemicicle. Se nos presenta esta propuesta de creación de una nueva comisión parlamentaria de estudio del modelo policial por parte de Esquerra Republicana, de Junts, de la CUP y de En Comú Podem. Desde el Grupo Parlamentario de VOX no compartimos que se haya de crear una comisión parlamentaria para debatir una cuestión como el modelo policial, la seguridad y el orden público, cuando existe una comisión idónea a tal efecto para hacerlo, que es la Comisión de Interior. Incluso se podría crear una subcomisión especializada, al amparo del artículo 62 del Reglamento, para darle mayor carácter técnico al debate sobre el modelo policial. Debatamos, sí, pero en el seno de la Comisión de Interior en la que nos encontramos representados todos los partidos con representación parlamentaria. Esta propuesta de creación de una comisión de estudio del modelo policial no nos gusta por varios motivos. En primer lugar, porque no compartimos el punto de partida de los grupos proponentes. Nosotros entendemos que los Mossos d'Esquadra son un cuerpo profesional y democrático; los grupos proponentes entienden que son un «peligro público, en palabras textuales de la diputada de la CUP señora Dolors Sabater. Toda la exposición de motivos destila, emana un enorme tufo de sospecha hacia los Mossos d'Esquadra, de crítica permanente, constante y feroz a su actuación; se habla de abusos policiales, de seguimientos por motivos ideológicos, de vulneración de derechos fundamentales y otras afirmaciones que se dicen alegremente sin prueba alguna. Y, miren, no. Abusos policiales, violación sistemática de derechos fundamentales son los que se están cometiendo, por ejemplo, en Cuba por la dictadura comunista –muy amigos, por cierto, de la CUP y de En Comú Podem. A nosotros lo que nos parece una barbaridad es que una diputada de la CUP califique de «peligro público a los Mossos d'Esquadra, que califique el modelo policial de «modelo represivo. Ese no es nuestro concepto de la Policía de Cataluña. Y lo grave es que el partido al que pertenece esta diputada es el que ha puesto encima de la mesa la exigencia de negociar el modelo policial como un requisito para llegar o cerrar un acuerdo de gobierno. Son los antisistema, apoyados en sus amigos comunistas de En Comú Podem, los que llevan la batuta, marcan la agenda e imponen sus condiciones sobre el modelo policial para controlar a los Mossos d'Esquadra con la complicidad de Esquerra y de Junts. En VOX no estamos de acuerdo con esta premisa y con la exposición de motivos de la propuesta que se nos presenta, que pretende construir un relato ficticio para criminalizar permanentemente a los Mossos d'Esquadra y su actuación. Para nosotros, el modelo policial –en esto compartimos la posición del PSC– es bueno, es moderno y resiste cualquier comparación con otros sistemas de nuestro entorno, lo cual no significa que no se pueda mejorar en algún aspecto, pero no estamos de acuerdo con esa crítica feroz, constante y generalizada de los Mossos d'Esquadra que se hace desde los partidos que dan soporte al Gobierno. Los Mossos son un cuerpo que merece nuestro respeto, nuestra consideración y todo el apoyo institucional. En segundo lugar, no nos gusta esta propuesta porque el debate sobre el modelo policial ha de ser un debate técnico y no político, ha de ser un debate sereno y no movido por las prisas. Y, miren, ya lo dicen los clásicos que en tiempo de tribulación no hay que hacer mudanza. Ustedes han abierto este debate en plena crisis motivada por los disturbios ocasionados por la detención del delincuente Pablo Hasél, ya en febrero; «es urgente revisar el modelo, han dicho en diversas ocasiones, y este debate hay que hacerlo siempre con tranquilidad y serenidad y no cuando surgen disturbios, porque cuando tienes un conflicto no puedes hacer cambios en ese mismo momento, que es lo que se ha pretendido por parte de ustedes desde febrero a esta parte. En tercer lugar, porque hay que evitar la politización de los Mossos d'Esquadra; hay que alejar a los Mossos de la controversia política y del partidismo, que es justo lo contrario de lo que pretenden los grupos proponentes, de la mano de la CUP, que utilizan la policía autonómica por razones políticas y partidistas en favor del independentismo. Ustedes se aprovechan de los Mossos para su discurso político y los Mossos siempre salen perjudicados. Decíamos que el modelo policial es bueno. Y sí, es bueno, porque es un modelo de servicio público fundamentado en tres ideas: en la proximidad, en la mediación y en el uso proporcional de la fuerza como último recurso. Y está funcionando bien. No hay que revisar todo el modelo, sin perjuicio de que se puedan introducir mejoras. Y ustedes pretenden hacer prácticamente una enmienda a la totalidad del modelo policial. Basta con leer el objeto de la comisión de estudio que se propone, y se dice textualmente que: «Hay que revisar... el model d'ordre públic, revisió de la transparència de la informació interna i externa, revisió dels enfocaments de la comissaria d'informació, revisió dels mecanismes de control, revisió dels elements operatius, estratègics i materials, revisar l'estructura i organització, revisar els recursos humans destinats a la funció d'ordre públic, revisar les estratègies operatives, revisar la tecnologia disponible, revisar els procediments i normatives, revisar els mecanismes d'investigació, revisar els mecanismes de formació... En fin, eso es prácticamente una demolición del modelo policial para instaurar un nuevo orden favorable a sus intereses partidistas. A nuestro juicio, los Mossos d'Esquadra lo que necesitan son dos cosas. Por una parte, que se les defienda, y, por otra, que se les dé seguridad jurídica en su actuación. Y en esto, conseller, hoy asistimos a la primera cesión a la CUP, con el desmantelamiento del gabinete jurídico del Departamento de Interior. Y creemos que es un mal comienzo. También es inadmisible, por ejemplo, que se les lance pintura cuando están cumpliendo una orden judicial y desde el departament se dé la orden de no actuar contra los radicales. Y también es inadmisible que haya cargos electos, diputados antisistema, presenciando un delito y que no hagan nada. Eso no es defender a los Mossos, sino todo lo contrario. La policía catalana está harta de los insultos y de los ataques de la CUP y del insultante silencio de los partidos que conforman el Govern. Hasta la Asociación Profesional de Mossos d'Esquadra afirma en un comunicado que hieren más los silencios de los políticos que las piedras de los manifestantes. Lo que se necesita es aumentar los efectivos, garantizar la debida rotación, los turnos de descanso, porque si los agentes que tienen acceso al uso de la fuerza no tienen unas condiciones laborables correctas, no descansan y encima fallan las directrices operacionales de los mandos, luego no les podemos exigir que no se cometan errores; errores, por ejemplo –y algunos ha habido– en la trazabilidad de las lanzadoras de foam. Y cuando las condiciones laborales de los Mossos sean las correctas podemos debatir entonces cuál es el medio más idóneo para restablecer el orden público cuando la convivencia es atacada, lo que en Cataluña sucede, por desgracia, con mucha frecuencia. Podemos debatir acerca de si han de ser balas foam, si han de ser cañones de agua, pero lo que está claro es que los Mossos han de tener los resortes para poder actuar si se ataca el orden público, porque actuar es la esencia de la función policial en defensa de la convivencia y, en último término, de la democracia. En materia de transparencia y fiscalización, la gestión de los Mossos está auditada muy al detalle, con las cámaras de las comisarías y las tareas de la División de Asuntos Internos –es uno de los cuerpos más fiscalizados que existen. Pero lo que no es admisible es pretender, como se indica en la propuesta, instaurar un mecanismo de control externo «independiente –se dice– que puede acabar siendo un mecanismo de control por intereses políticos. Miren, los Mossos tiene un control interno a través de la División de Asuntos Internos, y si se produce puntualmente una mala praxis policial para eso están los juzgados y los tribunales, que son los encargados de decidir si la actuación de los Mossos, de los ciudadanos o de cualquier poder público en general se ajusta o no a derecho. En conclusión, nos parece un gravísimo error dejar el diseño del modelo policial en manos de la CUP, porque es como poner al lobo a vigilar a las ovejas, es como entregar los resortes de la seguridad pública a los violentos de Arran y otros grupos de activistas radicales en Catalunya, es como entregar el orden público a quienes incendian las ciudades, toman los aeropuertos y cortan las autopistas. Y, frente a eso, en VOX especialmente estaremos vigilantes, se lo aseguro. Y quiero finalizar mi intervención con unas palabras de apoyo a la Brimo. Se puede hablar de modelos policiales diferentes, pero, se hable del modelo que se hable, en todas las democracias occidentales hay unidades antidisturbios como las UIP de la Policía Nacional, los GRS de la Guardia Civil o la Brimo, o Brigada Móvil, de los Mossos d'Esquadra. Todos los modelos democráticos tienen matices operativos diferentes, pero aquí hay tres peculiaridades que hacen especialmente difícil la labor de la Brimo. En los frecuentes episodios de disturbios violentos en Cataluña hemos tenido oportunidad de observar tres aspectos. Por una parte, los atacantes son muy violentos y no tienen reglas –los Mossos sí las tienen–; en todos los casos de las manifestaciones violentas, el número de violentos es notablemente superior al de los policías y, desgraciadamente, Cataluña es el único lugar de nuestro entorno democrático en que los políticos y quienes dan apoyo al Govern ponen en duda, insulta y cuestionan permanentemente a su policía. Así que todo nuestro apoyo a la Brimo, que ha de hacer su trabajo en medio de una pinza complicada: por un lado, los radicales; por otro, la CUP, desde las instituciones, y, en medio, el silencio y la tibieza cómplice en muchas ocasiones del Departament d'Interior. Para acabar, esperamos, en definitiva, que esta propuesta de comisión vaya de un nuevo modelo policial y que, desde luego, no pretenda que en Cataluña no haya Brimo, no haya unidad de antidisturbios, porque si no les estaremos dando la razón y las armas a los partidos radicales que actúan a sus anchas. Porque si luego arde la calle y los violentos provocan desgracias personales y fracasa su propuesta de modelo policial serán ustedes entonces los responsables. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
A continuació, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Gràcies, presidenta. Conseller, li he de dir que no m'ha convençut. Miri, conseller, el 25 de novembre de 2012 hi va haver eleccions autonòmiques a Catalunya, i vostè s'hi va presentar, pel PSC. És cert que aquelles eleccions s'havien convocat, després d'una Diada impulsada amb tots els estris de la propaganda, amb la voluntat de fer oblidar a la ciutadania catalana els efectes de les retallades del que s'anomenava a si mateix «Govern dels millors –no sé si se'n recorden–, que estaven provocant l'opinió pública i que en van tenir una mostra sobrada en els aldarulls de la mobilització organitzada sota el lema «Aturem el Parlament el 15 de juny de 2011. La convocatòria electoral, plantejada només dos anys després de les anteriors eleccions, el novembre de 2010, era l'inici de la fugida cap endavant d'Artur Mas i la seva Convergència Democràtica de Catalunya, el partit més corrupte de la Unió Europea, amb Unió Democràtica de Catalunya a remolc. Els aldarulls provocats en l'intent d'aturar el Parlament de Catalunya «per impedir més retallades, deien, organitzats, com sempre, per l'entorn de l'extrema esquerra institucionalitzada, van fer veure la llum al molt astut Artur Mas: què millor que dosi de cavall de populisme per combatre el populisme; què millor que convertir una diada, la de 2012, en un punt d'inflexió que donés aire a Convergència i li tapés les vergonyes, que en tenia i en té, moltes, i totes sobre la base de la corrupció institucionalitzada que ha anat construint al llarg de dècades d'exercici personalista i partidista del poder polític a Catalunya. I amb això vam arribar a les eleccions del 25 de novembre de 2012, les de la desena legislatura, les del populisme extrem de Convergència, plasmat en un cartell electoral en què el senyor Mas es proclamava a si mateix com el profeta que obriria les aigües del mar Roig, l'únic capaç, amb el seu rictus d'autosuficiència, de portar a bon fi la voluntat d'un poble –se'n recorden, d'aquell cartell electoral, oi? Un senyor Mas, per cert, que sempre ha fet una lectura acurada del que necessita el poble. De fet, fa pocs dies, el senyor Mas estava recaptant fons per fer front a la fiança que li demana el Tribunal de Comptes en aigües d'Eivissa i Formentera en un iot de luxe, com fa qualsevol català de classe mitjana que ha de fer front a les conseqüències administratives que es puguin derivar dels seus actes. Bé, doncs d'aquelles eleccions, en què CiU –l'última vegada que va fer servir electoralment la marca blanca del pujolisme corrupte– va obtenir cinquanta escons –dotze menys dels que va obtenir el 28 de novembre de 2010, tot i que divuit més que els que ha obtingut l'actual marca groga el 14 de febrer d'enguany–, va sortir una majoria per governar després de l'acord de govern signat amb Esquerra Republicana de Catalunya, la que, amb vint-i-un escons –en tenia deu el 2010– va ser la veritable guanyadora d'aquelles eleccions. Setanta-un escons que, a més de donar més impuls encara a la deriva separatista plasmada en el que s'anomena «procés, van servir per qüestionar i revisar a fons el model policial, específicament en la gestió i manteniment de l'ordre públic. Ja vam tenir un debat profund i serè sobre el model policial: la Comissió d'Estudi dels Models de Seguretat i Ordre Públic i de l'Ús de Material Antiavalots en Esdeveniments de Masses. Els treballs d'aquella comissió d'estudi es van substanciar en la Resolució 476/X, adoptada pel Ple d'aquest Parlament en sessió ordinària tinguda el 18 de desembre de 2013, fa més de set anys i mig i tres legislatures. Des de llavors, els grups que donen suport a aquest Govern, que són els mateixos que van impulsar la comissió d'estudi, no han fet gaire..., jo diria que gairebé res, per dur a terme el mandat parlamentari, fer seu el model de seguretat i ordre públic que se'n deriva, i dotar els Mossos dels mitjans necessaris per poder-ho desenvolupar amb plenes garanties d'eficàcia i d'eficiència. Ans al contrari, ambdós grups, incloent-hi els successius governs als qui han donat suport, s'han dedicat a criminalitzar la Policia de Catalunya en la seva tasca de manteniment d'ordre públic, especialment, sempre que s'han hagut d'enfrontar a la violència separatista, fent seguiment als qui han convertit en el soci que equilibra la seva coalició governamental en la seva lluita constant per veure qui la diu més grossa sobre tot el que té a veure amb traspassar el llindar de la democràcia i amb atacar, sense pudor de cap mena, els pilars de l'estat social i democràtic de dret. Els successius governs de la Generalitat han convertit el Cos de Mossos d'Esquadra, especialment les àrees regionals de recursos operatius, i sobretot la Brigada Mòbil, en ostatges del populisme d'extrema esquerra que cerca el desarmament efectiu de la competència de seguretat pública, en benefici dels seus correligionaris i dels grupuscles violents que tenen com a objectiu generar el caos i debilitar la nostra democràcia. Tenim un model d'ordre públic ajustat a les capacitats operatives dels Mossos, però la Policia de Catalunya no disposa dels estris necessaris per dur a terme amb eficàcia aquesta competència. I no els té per voluntat expressa del Govern de la Generalitat. Ja l'hi vaig dir, conseller, obrir un altre cop el meló de l'ordre públic amb l'objectiu espuri de desarmar la policia és impropi d'un govern veritablement democràtic. Per tant, no és gens estrany que d'això no només n'hagin parlat sinó que n'hagin fet, amb els seus socis, una prioritat. Ja li vaig dir també, conseller: ni som Alemanya, ni som el Regne Unit, nacions sobiranes amb un model d'ordre públic absolutament diferent a l'acordat en aquest Parlament i que els tres últims governs de la Generalitat –i ara també el seu– han de posar en marxa tan aviat com sigui possible i deixar-se de romanços. Per tant, llevat que vulguin incrementar de forma considerable la plantilla de Mossos d'Esquadra que vetllin específicament pel manteniment de l'ordre públic com a garantia de poder compaginar el lliure exercici del dret de manifestació, amb el dret de fer-ho en pau i llibertat i sense coartar la llibertat i la convivència amb la resta de la ciutadania –sempre majoritària– que no es manifesta, el model actual, el del manteniment de la distància i disposar d'eines robustes que permetin controlar i aïllar, si fos cas, els manifestants que practiquen la violència, segueix vigent i continua sent l'adient. Però conseller, només cal llegir l'exposició de motius per saber d'on venim i comprendre on ens volen portar. El propi senyor Torra, quan era president ja va criminalitzar la Policia de la Generalitat, els Mossos d'Esquadra, per haver fet la seva feina durant els gravíssims aldarulls provocats per grups polítics que utilitzen el sistema per intentar fer trontollar la democràcia, amb l'ús i l'abús de l'espai públic per imposar les seves idees totalitàries. I el populisme habitual del Govern de la Generalitat, el que patim de forma persistent i continuada des de les eleccions del 2012, com els deia al principi, s'ha acabat imposant i no tenen el mínim rubor en fer servir els Mossos com a moneda de canvi per mantenir la feble majoria que ha sortit de les urnes. Una majoria en què, ho hem pogut veure de forma palesa, s'integren enemics irreconciliables, amb unes ideologies que només tenen un punt de trobada: la voluntat d'aconseguir imposar les seves idees il·liberals i donar pas a la republiqueta del gelat de postres, aquella en què el totalitarisme que van voler imposar al setembre i l'octubre de 2017 es feia patent en les seves propostes, les autoproclamades «lleis de desconnexió, i en les seves conductes censurades per la justícia –aquest poder essencial del que n'han fet un enemic, perquè no es doblega a les seves pretensions antidemocràtiques i que fins i tot ha portat a presó alguns dels responsables durant uns pocs anys –cent anys, se'n recorden? Per tant, a parer del Grup Parlamentari de Ciutadans, aquesta comissió d'estudi que la majoria il·liberal i reaccionària que dona suport a aquest Govern farà possible avui és del tot sobrera i no té més objectiu que debilitar les capacitats operatives d'una policia democràtica que, en mans dels successius governs de la Generalitat, ha estat massa sovint en entredit. No donarem suport a aquesta comissió d'estudi, no farem dels Mossos d'Esquadra una moneda de canvi com vol aquest Govern que, ara, sota la batuta d'Esquerra Republicana de Catalunya, la prioritat és mantenir el poder i els seus avantatges –de tots coneguts– per sobre de l'interès general i del dret de la ciutadania de tenir garantida en tot moment, amb la màxima eficàcia i amb el respecte degut a l'ordenament democràtic, la seguretat pública. No desarmarem la policia autonòmica, els Mossos d'Esquadra, perquè no farem seguidisme del populisme que vostès i els seus socis de procés volen que imperi a Catalunya. La nostra voluntat és enfortir l'estat social i democràtic de dret i defensar-lo dels intents de subversió que els qui s'autoproclamen víctimes impulsen i executen de forma constant des del poder i amb tots els estris que tenen al seu abast, propaganda mediàtica inclosa. Quan es posi en marxa, vetllarem perquè els grups proposants no se'n surtin, amb la seva pretensió de desarmar la nostra policia. I presidenta, finalment, vull fer constar la sorpresa del Grup Parlamentari de Ciutadans en saber, en ple debat d'aquesta proposta de resolució, l'existència d'una esmena transaccional que sembla que s'afegeix al text que finalment es vota. De fet, jo he rebut per WhatsApp aquesta esmena transaccionada a les 17.30 a través de l'assessoria del meu grup parlamentari. Moltes gràcies.
Finalment, en nom del Grup Mixt, té la paraula la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí. Muchas gracias, presidenta. La verdad es que hoy casualmente el conseller nos pedía que no nos fijáramos de dónde venía esta propuesta. ¿Yo me pregunto por qué será? Lo tengo bastante claro. Que la CUP iba a marcar el rumbo de este Gobierno muchos ya lo sabíamos; que eso sería nefasto, también. Y como muestra, este Pleno de hoy. No solamente nos han traído hoy, nos han colado esa propuesta de resolución para hablar del «pobrecito rapero Hasél, sino que además nos traen también la creación de una comisión sobre el modelo policial que no estaría mal si no fuera porque es que a los de la CUP se les ve el plumero, pero a kilómetros, ya. También hay que decir que es que tampoco hacen mucho ellos por disimular que se pasan día sí y día también dando la matraca, intentando criminalizar al Cuerpo de Mossos d'Esquadra y tratándolos pues casi incluso ya de asesinos, en algunos casos hemos escuchado hablar incluso de «brutalidad policial y tengo que decir que a esto también se le suman los señores de los comunes, que también les gusta ahí inventar relato de este tipo. La verdad es que lo que hay detrás de esta propuesta nada tiene que ver con mejorar el modelo policial ni mejorar tampoco las condiciones de los Mossos d'Esquadra ni mejorar tampoco la situación de la seguridad en Cataluña. Lo que hay detrás de esta propuesta de resolución y de esta creación de comisión pues es lo que he dicho: es un intento más de criminalización al cuerpo de Mossos d'Esquadra y a las actuaciones que han tenido que llevar a cabo especialmente en los últimos años. Actuaciones, por cierto, derivadas del radicalismo de formaciones como la suya, en ese empeño que tienen ellos por dividir a la sociedad catalana arrasando con todo a su paso. Aquí hemos visto, y además recientemente, en varios episodios, pero algunos muy recientes, barricadas en llamas, vehículos calcinados, mobiliario urbano destrozado, casi cincuenta agentes heridos en esas supuestas protestas por la libertad de expresión del señor Hasél, asalto también a una comisaría... Este era el balance que nos encontrábamos tras tres días de altercados violentos que además luego se sucedieron a cuenta, insisto, del encarcelamiento de Pablo Hasél, que es ese «ser de luz que rapea sin tapujos enalteciendo el terrorismo de ETA. Y ante esto, ¿cuál fue la respuesta del entonces conseller de Interior, que era el señor Miquel Sàmper? Bueno, pues lo que hizo fue señalar también a los Mossos igual que hicieron los señores de la CUP y decir que había que revisar el modelo policial tal y como reclamaba este grupo. Yo quiero recordar que en aquel momento justamente Esquerra Republicana y la CUP estaban inmersos en plenas negociaciones para hacer de una vez por todas al señor Aragonès presidente, ¿y esto lo sé yo porque sí, que esto influyó en esas negociaciones? No, es que nos lo dijo el propio presidente... el propio conseller Sàmper que, ni corto ni perezoso, en una entrevista dijo que bueno, que él prefería no hablar mucho de lo que estaba pasando ni defender a los Mossos por si acaso eso podía entorpecer las negociaciones con la CUP, no fuera a ser que se enfadaran sus socios antisistema. Esto es absolutamente lamentable, conseller. La actitud del conseller de Interior en aquel momento, el señor Sàmper, es lamentable. Se dedicó a desamparar y desproteger a los agentes para amparar y proteger las tesis incriminatorias de la CUP. Agentes que yo quiero recordar que se juegan su propia vida para proteger la vida de los demás, especialmente, insisto, en esos días de disturbios, que han sido demasiados días aquí en Cataluña. Agentes que, además, en muchísimas ocasiones, no cuentan con los medios suficientes ni tampoco con el respaldo necesario, pero aun así ellos salen a dar la cara, insisto, poniendo en riesgo su propia integridad e incluso su vida. Y resulta que la Generalitat se lo paga así, utilizándoles como moneda de cambio para lograr perpetuarse en el poder y participando también del señalamiento en el que insisten algunos día tras día tras día tras día. Y lo hemos visto en esta tribuna hoy mismo en alguno de los debates que han precedido. Mire, a nosotros ahí no nos van a encontrar. Se lo dije el otro día cuando vino a comparecer a la Comisión de Interior y por supuesto se lo vuelvo a recordar ahora: no nos va a encontrar ni criminalizando a la policía ni utilizándolos políticamente, ni mucho menos blanqueando las barbaridades de discurso que tienen los señores de la CUP y los señores de los comunes y ahora por cierto también Esquerra Republicana y Junts per Catalunya, que se han sumado al carro de los palmeros. ¿Por qué? Porque los necesitan, los necesitan para seguir en el Gobierno, los necesitaban para que el señor Aragonès fuera presidente y si para ello tienen que criminalizar a los Mossos, pues oye, se suman al carro pidiendo la creación de esta comisión. Yo se lo pedí el otro día en comisión y se lo vuelvo a pedir ahora: dejen a los Mossos en paz, déjenlos trabajar. Usted mismo decía aquí: saquémoslo, abandonemos el partidismo, saquémoslos del debate político. Pues háganlo. Háganlo. Pero no venga aquí a vendernos la moto de que esta comisión la van a crear ustedes para el mejor modelo policial, etcétera, porque no es verdad. Usted está claudicando ante todas las peticiones de los señores de la CUP. Hoy mismo nos confirmaba usted que ahora resulta que ya por fin, después de varias peticiones de la CUP, usted ha claudicado y ha traspasado la seguridad jurídica de los agentes de los Mossos d'Esquadra, ya no tienen su cuerpo especializado, sino que ahora van al cuerpo común del resto de funcionarios, cuando la actuación de los Mossos es específica y por tanto ellos requieren también una defensa especializada. Pero claro, como se habían empeñado los señores de la CUP en desprotegerlos, pues usted de nuevo ha agachado la cabeza aquí. Es que parece que la CUP toca la flauta y el Govern va detrás. Es que es una auténtica vergüenza. Yo me pregunto qué va a ser lo siguiente. ¿Lo siguiente qué va a ser? ¿No prestarles ya asistencia jurídica como dejó entrever el señor Sàmper? ¿Va a ser eso? ¿No personarse como acusación particular? ¿Va a ser eso? Porque eso también lo piden los señores de la CUP. Entonces, como yo veo que ellos ordenan y ustedes van detrás, pues no lo sé. Me lo pregunto. Tengo estas dudas –tengo estas dudas. ¿Qué es lo que buscan los señores de la CUP? Pues, insisto, crear un relato ficticio, un relato que ustedes les han comprado, pero nosotros no. A nosotros no nos van a vender la moto ni vamos a participar de esta absurdez y de este intento de tomadura de pelo. Es que eso es una tomadura de pelo. Les vuelvo a insistir: si fuera para hablar del modelo de seguridad policial, estaríamos ahí. Ahora, para criminalizarles, no. Para entrar en su juego, ya le digo yo que no. Porque lo que buscan es la impunidad y lo hemos visto esta mañana con la propuesta de resolución de Pablo Hasél: ellos lo que quieren son leyes a la medida, instituciones a la medida que no les molesten en sus quehaceres antisistema. Es que están muy ocupados ellos con estos temas. Entonces yo le pregunto: de las barbaridades que hemos escuchado aquí y que hemos escuchado también a lo largo de estos meses señalando a la policía sin prueba ninguna, hablando aquí de abuso de fuerza, de brutalidad policial, de actuaciones fuera de la ley, ¿usted qué opina de esto? ¿Se va a pronunciar al respecto? ¿Piensa condenar este tipo de acusaciones que, insisto, no tienen fundamento ninguno? ¿Va a salir hoy en defensa de los agentes o vamos otra vez silencio como escuchamos del señor Sàmper? ¿Usted cree que la policía autonómica es represora como creen los señores de la CUP? ¿Usted cree que la policía autonómica, los Mossos d'Esquadra, abusan del uso de la fuerza o se exceden en su labor, como creen los señores de la CUP? ¿Usted cree que hay mala praxis dentro del cuerpo, como dice esta propuesta para la creación de la comisión de estudio? Yo, mire, a mí no me cuesta nada contestar a estas preguntas, yo es que no me lo tengo ni que pensar, porque yo sí reconozco el trabajo del Cuerpo de Mossos d'Esquadra; lo reconozco, lo avalo y lo agradezco. Porque, además, con el clima que vivimos aquí en Cataluña, con la que tienen montada aquí los radicales, pues, no es fácil. Y porque, además, con un govern que les da la espalda, pues, es que la situación es insostenible –insostenible–, señor conseller. Y el silencio, que es muchas veces la respuesta que da el Gobierno, eso también es una respuesta. Quizá peor, quizá peor todavía. Sí que yo lo que le pido es que no se limite solo al silencio, sino que nos diga expresamente qué opina de estas afirmaciones que tan alegremente hacen grupos como la CUP o como los comunes. Me gustaría saber también qué opina usted del jolgorio de Arran, por ejemplo, después de ver esa furgoneta, ese furgón de la Guardia Urbana en llamas con el agente dentro. ¡Que es que salieron a celebrarlo! ¿A usted esto que le parece, conseller Elena? Porque es que a mí me parece un escándalo –me parece un escándalo. Y creo que usted aquí debería salir en defensa no solamente del Cuerpo de Mossos d'Esquadra, sino, evidentemente, hacerlo extensivo al resto de policías aquí en Cataluña. Y ya le digo que los agentes se sienten desprotegidos –desprotegidos–, y seguramente hoy, después de conocer lo que no se ha revelado aquí, que por fin ya va a hacer ese traspaso de competencias en la defensa, pues, seguramente un pasito más desprotegidos aún. Se saben en manos de la CUP en lugar de en manos del Govern. Yo ya le digo que nosotros no vamos a ser cómplices, no vamos a ser cómplices de este relato falso e interesado que tienen algunos grupos, de este empeño que tienen algunos grupos en seguir criminalizando a la policía, y especialmente, a los Mossos d'Esquadra. Se hablaba aquí de que se quería trabajar en un plano constructivo. Pues ya le digo yo que esta propuesta viene en un plano destructivo, no porque sea una opinión mía, es que la propia CUP nos lo dice claramente: ellos se quieren cargar la Brimo..., se lo quieren cargar absolutamente todo. Es destructivo totalmente. Y, por tanto, nosotros ahí no nos va a encontrar. Ya le digo, para hablar del modelo policial, para hablar de cómo proteger a los agentes, de cómo volver a prestigiar el cuerpo, de cuándo les van a devolver la paga del 2014, la paga extra, que han pasado siete años ya, para hablar también de la jubilación anticipada, del incremento de la plantilla, del plan de carrera para las unidades de seguridad..., para todo eso montamos las comisiones que usted quiera y nos va a tener aquí para hablar de todo eso; ahora, para blanquear ese discurso, insisto, interesado de parte y sobre todo ficticio –ficticio– e inventado, para eso, conseller, no cuente con nosotros. Y, por tanto, nosotros aquí no vamos a participar de este blanqueo como sí hacen algunos otros como, por ejemplo, el Partido Socialista con esta enmienda. De verdad que comprarles el discurso a los señores de la CUP y los señores de los comunes, me parece una auténtica vergüenza y lamentable también para los agentes de los Mossos d'Esquadra. Desde aquí todo mi reconocimiento y mi agradecimiento a la gran labor que hacen. Gracias.
A continuació, i per indicar quin text se sotmet a votació i les esmenes que s'accepten, en nom dels quatre grups parlamentaris proposants, té la paraula, per un temps de dos minuts, el diputat senyor Chakir el Homrani.
Gràcies, presidenta. Respecte a l'esmena transaccionada entrada a registre ahir al migdia, disculpin si hi ha hagut algun problema, però està entrada al registre, i el que hem transaccionat, i agraïm la voluntat de transaccionar tant del Grup Socialistes com haig d'agrair la voluntat de transaccionar dels quatre grups, el que represento però també els altres tres grups signants de la proposta de resolució: la CUP, En Comú Podem i Junts per Catalunya, és l'esmena segona del Partit Socialistes el punt a –tinc bona memòria– que l'hem convertit en un punt j dintre de tot el text. I està registrada, i si hi ha hagut algun problema al respecte, que el situava diputat Alonso, disculpem aquesta situació. I no hem arribat a cap transacció més. Crec que el senyor Espadaler ha explicat en certa manera on estan les diferències. Crec que serà un debat interessant. Crec que ell ho ha explicat, però també siguem honestos: la policia catalana és democràtica, i tant que sí, per això debatem aquí. Per això, estaria bé que no fiquéssim línies vermelles de què debatre o no debatre. Perquè segurament hi hauran molts aspectes a debatre. A mi m'apassionaria també debatre sobre com la policia, igual que qualsevol altre àmbit, s'assembla més a la societat a la que representa, perquè ha canviat molt la societat. Igual que vull personal sanitari, mestres que s'assemblin a la societat, que és diversa, també vull una policia que s'assembli a la societat. També podríem discutir de molts altres aspectes, però el que és important és debatre, és debatre de forma serena i arribar a aquell element que moltes vegades ens expliquen de manera errònia, que és el que deia Weber, perquè Weber no contraposava entre l'ètica de la convicció i l'ètica de la responsabilitat, sinó que el que situava és que l'equilibri entre les dues acostuma a ser un dels exercicis més importants en política. I crec que en aquest àmbit també serà un dels exercicis més importants. I entre tots i totes haurem de assolir aquests acords. Moltes gràcies.
Doncs ara, acabat el debat, procedirem a la votació de la proposta de resolució de creació d'una comissió sobre el model policial. Comença la votació. Doncs aquesta proposta de resolució ha estat aprovada amb 82 vots a favor, 20 vots en contra i 33 abstencions. I sense cap més punt a l'ordre del dia, aixequem la sessió fins demà a les nou del dematí.