Mødet er åbnet. I dag er der følgende anmeldelser: Udlændinge- og integrationsministeren (Mattias Tesfaye): Lovforslag nr. L 127 (Forslag til lov om ændring af lov om dansk indfødsret. Ministeren for fødevarer, landbrug og fiskeri (Rasmus Prehn): Lovforslag nr. L 128 (Forslag til lov om ændring af lov om dyreforsøg og lov om kloning og genmodificering af dyr m.v. Miljøministeren (Lea Wermelin): Lovforslag nr. L 129 (Forslag til lov om ændring af lov om kemikalier. Sikandar Siddique (FG) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 85 (Forslag til folketingsbeslutning om at indføre valgforbund til folketingsvalg), Beslutningsforslag nr. B 86 (Forslag til folketingsbeslutning om at adskille CO 2 Beslutningsforslag nr. B 88 (Forslag til folketingsbeslutning om lydoptagelse af interviews i asylsager). Morten Messerschmidt (DF) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 87 (Forslag til folketingsbeslutning om udvisning af udlændinge, der hjælper illegale udlændinge i Danmark). Titler på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor). Udvalget for Forretningsordenen har den 9. februar 2022 afgivet Beretning om visse aspekter af brugen af beslutningsforslag i folketingsarbejdet og Folketingets behandling af beslutningsforslag (Beretning nr. 11). Beretningen vil fremgå af www.folketingstidende.dk.
Forhandlingen er sluttet, og vi går til afstemning om de stillede forslag til vedtagelse. Der foreligger fire forslag. Der stemmes først om forslag til vedtagelse nr. V 39 af Rasmus Stoklund (S), Morten Dahlin (V), Marcus Knuth (KF), Pernille Vermund (NB) og Henrik Dahl (LA), og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 65 (S, V, KF og LA), imod stemte 39 (DF, SF, RV, EL, FG og ALT), hverken for eller imod stemte 0. Forslag til vedtagelse nr. V 39 er vedtaget. Herefter er forslag til vedtagelse nr. V 38 af Andreas Steenberg (RV) og Rosa Lund (EL), forslag til vedtagelse nr. V 40 af Carl Valentin (SF) og forslag til vedtagelse nr. V 41 af Sikandar Siddique (FG) bortfaldet. Hermed er forespørgslen afsluttet.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 95 (S, V, SF, RV, EL, KF, LA, FG og ALT), imod stemte 10 (DF), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget vedtaget og vil blive sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 106 (S, V, DF, SF, RV, EL, KF, LA, FG og ALT), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og bliver sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 106 (S, V, DF, SF, RV, EL, KF, LA, FG og ALT), imod stemte 0, hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er enstemmigt vedtaget og bliver sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Er der nogen, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 57 (S, SF, RV, EL, FG og ALT), imod stemte 46 (V, DF, KF og LA), hverken for eller imod stemte 0. Lovforslaget er vedtaget og bliver sendt til statsministeren.
Der er ikke stillet ændringsforslag. Jeg forstår, at hr. Henning Hyllested ønsker ordet. Værsgo.
Tak for det. Jeg synes lige, at jeg ville lade afstemningen følge efter nogle ord. Det er mest, fordi vi i forbindelse med behandlingen af beslutningsforslaget om at sætte Lynetteholmprojektet på pause har stillet en byge af spørgsmål, godt hjulpet af Dansk Folkeparti, som også har stillet en lang række virkelig relevante spørgsmål. Jeg skal undlade at gennemgå svarene meget minutiøst, men vi synes, at de klart viser, at det er dybt problematisk at sætte gang i et projekt på nuværende tidspunkt. Svarene afspejler, at der fortsat er store usikkerheder om projektet. Hvis man ser på de svar, der er kommet på spørgsmål 5 og 32, så forøger stormflodssikringen i København i virkeligheden faren for det, indtil der sættes en dokport i om mange, mange år. Indtil da er der faktisk en forøget risiko for oversvømmelser fra stormfloder. Og så er der faktisk ikke i beregningerne taget højde for egentlige stormflodshændelser, som vi så det med Bodilstormen for nogle år siden. Og man ser også helt bort fra den stormflodsplan, som Københavns Kommune udarbejdede i 2017, og som jo var uden Lynetteholm – for da eksisterede idéen om Lynetteholm tilsyneladende slet ikke. Det har man også undladt at tage stilling til eller tage med i betragtningerne. I forhold til Øresund ved vi nu, at man efter aftale med Sverige er i gang med en revurdering af modelberegningerne. Det fremgår af svarene på spørgsmål 36 og 37. Vi ved, at de modelberegninger er lige på trapperne, og der synes vi måske, at det er meget rimeligt, at man så venter med projektet i stedet for bare at fare i gang og sætte det i gang, når man faktisk ikke har fuld klarhed over, hvad det her betyder for Øresund – saltindhold, gennemstrømning og den slags ting. I forhold til jorddeponering, som er den helt store diskussion i forbindelse med Lynetteholm, kan vi se på svarene på spørgsmål 33 og 34 og for den sags skyld også spørgsmål 60 og 52, at man bygger sine vurderinger og beregninger på den byggeaktivitet, der har været i København de sidste 4-5 år. Og den viser selvfølgelig, at der med Lynetteholm er et stort behov for jord. Men at bygge sine beregninger på en byggeaktivitet, som har været ganske ekstremt høj i København de sidste 4-5 år, synes vi er letsindigt; der er da ingen, der ved, om det fortsætter 30, 40, 50 år ude i fremtiden. Vi ved, at der vil komme et stort behov for jord, som vil komme til at konkurrere med Lynetteholmprojektet – fra holmene i Hvidovre, fra stormflodssikringen fra syd, fra noget klimasikring med diger, som Københavns Lufthavn er i gang med. Vi kan se på svaret på spørgsmål 34, at der endnu ikke – endnu ikke Det er altså igen en kraftig usikkerhed, man indbygger. Og vi ved fra svaret på spørgsmål 60, at Miljøministeriet er i gang med en national klimatilpasningsplan, som skal drøftes med Folketingets partier, og hvor der jo skal indgå en stormflodsmodel for København. Okay, hvad med så lige at afvente, til det foreligger, og til de drøftelser har været der, så man afventer en vurdering af jordbehovet? Vi har spurgt i spørgsmål 50, om ministeren vil give en garanti for, at man ikke importerer jord for at kunne opfylde behovet for jord til Lynetteholm. Den garanti kan vi ikke få. Så måske skal vi til at sejle jord hertil fra andre lande. Den strategiske miljøvurdering, som er under udarbejdelse, skulle også være lige på trapperne. Hvad så med at afvente, at den kommer – den vil da også give en vis klarhed – i stedet for bare at fare i gang og sætte gang i det? I forhold til økonomien er hele forudsætningen for det her projekt jo, at det hviler i sig selv. Men vi er jo altså startet med en budgetoverskridelse på det, der hedder perimeteren, altså den kunstige halvø, som så skal fyldes op. Der er man startet med en budgetoverskridelse. Vi kan se på svaret på spørgsmål 8, at ministeren ikke vil afvise, at skatteborgerne får en ekstraregning, i modsætning til hvad der ligesom er forudsætningen, nemlig at det her hviler i sig selv. Så vi synes, at de svar, vi har fået på en stribe af de spørgsmål, vi har stillet, og også svarene på nogle af de spørgsmål, som Dansk Folkeparti har stillet, viser, at der fortsat er store, store usikkerheder ved det her projekt. Derfor synes vi ikke, at det gør noget, at man lige satte det på pause og måske ventede 1 år eller 2, så man får udryddet de her usikkerheder. Og så kan man jo sætte gang i det, hvis man stadig væk synes, at det er et projekt, der er fast forankret i Øresund.
Der er en kort bemærkning til hr. Ole Birk Olesen, Liberal Alliance.
Det er sådan, at der ved alle store byggeprojekter er nogle usikkerheder. Det gælder også de jernbanespor, som Enhedslisten ønsker at lægge forskellige steder i landet. Der er også usikkerheder. Så kan man selvfølgelig gøre de usikkerheder større og gentage dem igen og igen, hvis man er imod selve projektet, og det er det, Enhedslisten gør her. Et eksempel er hr. Henning Hyllesteds tale om, at der i den midlertidige periode, hvor man har anlagt periferien omkring Lynetteholm, men ikke at har fået lavet klappen endnu, vil være mulighed for større vandstand, når der er stormflod i København. Der var 124 cm højere vandstand under stormen Malik. Hvis vi havde haft det forhold, at periferien havde været anlagt, ville den have været på 126 cm, altså fra 124 cm til 126 cm. Det er det, der er gættet her. Det er jo bare et eksempel på, at Enhedslisten bruger hvad som helst og alt, hvad der kan trækkes i en automat, for at sætte spørgsmålstegn ved et projekt, som Enhedslisten grundlæggende er imod.
Hr. Henning Hyllested, værsgo.
Det gør vi selvfølgelig ikke. Vi bygger det selvfølgelig på de oplysninger, vi får. Der er jo rigtig, rigtig mange såkaldte eksperter på næsten alle områder – det være sig økonomi, stormflodssikring eller hydrologi, det tror jeg det hedder – som har udtalt sig og påpeget, at der er de her usikkerheder, og at det projekt, som man er i gang med nu, som skulle give stormflodssikring, ikke er en sikring mod stormflod, og slet ikke hvis den kommer fra syd. Det er ikke en sikring mod stormflod, i hvert fald ikke før der er indsat en dokport, en sluseport, ude ved projektet. Det finder først sted, når perimeteren er anlagt, når den kunstige halv ø er anlagt, altså om 30-40 år. Men vi kan forvente med de klimaforandringer, vi har set, at vi før den tid vil opleve ganske mange storme. Jeg henviste selv til stormen Bodil, som var noget kraftigere end stormen Malik, og der vil sikkert komme mange andre hændelser af den slags, som København så ikke er sikret tilstrækkeligt imod i den periode.
Hr. Ole Birk Olesen.
Jamen der er usikkerheder ved alle større anlægsprojekter, også de anlægsprojekter, som Enhedslisten går ind for – for slet ikke at tale om andre og endnu større visioner, som Enhedslisten har: den grønne omstilling og ambitionen om, at den private ejendomsret skal ophæves. Der er da meget, meget større usikkerheder forbundet med det, end der er ved anlæg af Lynetteholm. Men Enhedslisten er jo imod Lynetteholm, og derfor puster Enhedslisten usikkerhederne op i et omfang, som Enhedslisten ikke gør i projekter, som Enhedslisten er tilhænger af. Men usikkerheder er givet ved projekter.
Hr. Henning Hyllested.
Nej, det gør vi ikke. Vi puster ikke usikkerhederne op. Vi påpeger bare, at de er der, og at det her projekt er et såkaldt mega projekt, som vil definere Københavns byudvikling i rigtig mange år fremover. Og når usikkerhederne er så store, og det gælder også økonomien i projektet, at man måske kan forvente, at skatteborgerne i København eller i hele landet, for staten er jo blandet ind i det her, skal til at have pungen op, fordi økonomien ikke holder, har man da et problem.
Tak til hr. Henning Hyllested. Der er ikke flere korte bemærkninger. Er der flere, der ønsker at udtale sig? Da det ikke er tilfældet, går vi til afstemning.
Der stemmes om lovforslagets endelige vedtagelse, og der kan stemmes. Afstemningen slutter. For stemte 11 (EL, FG og ALT), imod stemte 93 (S, V, DF, SF, RV, KF og LA), hverken for eller imod stemte 0. Forslaget til folketingsbeslutning er forkastet. Der er ikke flere afstemninger, så jeg beder dem, der ikke ønsker at deltage i forhandlingerne, om at forlade Folketingssalen. Jeg beder om, at de samtaler, der stadig væk pågår, fortsætter uden for Folketingssalen. Det gælder også for dem ovre ved ministerrækkerne. Tak for det.
Forhandlingen er åbnet. Hr. Rasmus Stoklund, Socialdemokratiet.
Tak. Formålet med dette lovforslag er først og fremmest at udmønte en aftale fra juni sidste år om en række initiativer, der skal forebygge, at børn i indvandrerfamilier vokser op i radikaliserede miljøer, oplever vold i opdragelsen eller udsættes for negativ social kontrol. Aftalen indeholder bl.a. følgende initiativer: For det første at vandelskravet skærpes for personer, der søger om permanent ophold, og som er idømt en ubetinget frihedsstraf af mindst 60 dages fængsel for visse overtrædelser af straffeloven, eksempelvis straffelovens bestemmelser om genopdragelsesrejser, tvangsægteskaber og religiøse vielser af mindreårige; for det andet at skærpe straffen for gentagen vold begået mod et barn af en person i barnets husstand eller af en person, som på anden vis er tæt knyttet til husstanden; for det tredje at indføre sanktioner i ydelsessystemet for alle personer, der er straffet for vold mod børn i nære relationer. I Socialdemokratiet vil vi ikke acceptere, at børn i indvandrerfamilier i højere grad mistrives end børn med danske forældre, hvilket bekræftes af flere undersøgelser at de gør. Det fremgår også af bemærkningerne til lovforslaget. Den anden del af lovforslaget har til formål at adressere udfordringer forbundet med udbetaling af repatrierings- og hjemrejsestøtte til udlændinge, der vender hjem til lande, som danske pengeinstitutter ikke gennemfører finansielle transaktioner til. For at imødegå problemet foreslås det at indføre en bemyndigelsesbestemmelse, som giver udlændinge- og integrationsministeren lov til at fastsætte nærmere regler om fleksibel udbetaling af repatrierings- og hjemrejsestøtte. Socialdemokratiet støtter lovforslaget.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Nu er jeg lidt i tvivl om Venstres ordfører. Det er jo ikke hr. Peter Juel-Jensen, kan jeg se. Og jeg kan heller ikke se den næste. Så er vi fremme ved Halime Oguz, SF. Værsgo.
Tak, formand. I SF er vi dybt bekymrede over den negative sociale kontrol, der i nogle indvandrermiljøer udøves mod børn. Vi kan ikke acceptere vold mod børn eller såkaldte genopdragelsesrejser. Alt sammen er en del af den parallelsamfundskultur, som vi skal have gjort op med. Men vi skal ikke lovgive os ud af problemerne på en måde, der i sidste ende kommer til at gøre mere ondt og skade på børnene end de oprindelige problemer, blot for at statuere et eksempel, selv om det kan være fristende at sætte hårdt mod hårdt over for disse forældre. Det er naturligvis hjerteskærende at erfare, at vold mod børn er så udbredt i nogle miljøer. Men vi er mere interesseret i at komme børnene til undsætning med de midler, der er bedst for barnet, og som virker, end at lave symbolpolitik, der blot gør situationen værre for børnene. Vi noterer os, at en meget lang række af troværdig organisationer, der netop vil beskytte børnenes tarv og trivsel, mener det samme. At tage økonomisk støtte fra familierne, der i forvejen er presset til det yderste, gør blot deres situation mere desperat og kan medvirke til at styrke onde spiraler. Vi har ingen evidens for, at karantæneordninger i ydelsessystemer afholder nogen fra at begå kriminalitet eller forebygger gentagelsestilfælde. Der skal i stedet sættes massivt ind med sociale foranstaltninger, så vi sikrer, at barnet bliver bedre beskyttet mod den voldelige forælder. Med lovforslaget vil man forhindre, at en forælder, der er dømt for at have sendt et barn på et ufrivilligt udlandsophold, kan få familiesammenføring med familiens øvrigt børn. At efterlade barnets søskende sikrer ikke barnets trivsel og tryghed. I SF mener vi stadig ikke, at nægtelse af familiesammenføring er rette valg af sanktion, når vi skal undgå negativ social kontrol og ufrivillige udlandsrejser. Vi skal i stedet prøve at kigge på, hvordan vi kan give kommunerne de rette værktøjer til at hjælpe de børn, som de modtager underretninger om. Det kræver, at sociallovgivningen definerer, hvornår der er tale om et ufrivilligt udlandsophold, og hvem der kan afgøre, om opholdet er ufrivilligt. Samlet set mener SF ikke, at dette lovforslag gør noget godt for børnene, tværtimod. Derfor stemmer vi nej.
Tak til ordføreren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Og den næste i rækken, jeg kan se i salen, er hr. Marcus Knuth, Det Konservative Folkeparti.
Tak, formand. Jeg skal gøre det kort. Det her er jo en udmøntning af en rigtig god aftale, vi lavede med regeringen og en række blå partier. Det er endnu et skridt i retningen af at slå hårdere ned på negativ social kontrol, og det er jo noget, man kun kan være glad for at vi gør mest muligt ved – og især hele fokusset på repatriering. Og den del håber jeg at ministeren vil tage meget alvorligt fremadrettet, for vi ser jo heldigvis rigtig mange fra især Syrien, der gerne vil rejse tilbage til Syrien, men den repatrieringsordning, som der er, kan de ikke gøre brug af på grund af de sanktioner, der er mod syriske banker og forskellige andre slags bureaukrati. Og det klinger jo lidt hult, når vi igen og igen i pressen ser sager om folk, som den danske stat siger skal rejse tilbage til Syrien, fordi der nu er fred, men som siger, at det jo er helt uansvarligt, og at det kan de ikke, samtidig med at der er rigtig mange syrere, der frivilligt vil rejse hjem, hvoraf en del så alligevel ikke gør det på grund af problemer med repatrieringsordningen. Så idet vores fokus på udlændingeområdet jo bl.a. er, at især de mange, der kom hertil under flygtningekrisen, gerne skal rejse hjem, så er repatrieringsordningen meget, meget vigtig, og den skal selvfølgelig fungere. Så det ser vi frem til at ministeren vil gøre til en prioritet. Så vi stemmer for det her forslag, og jeg skal hilse fra Nye Borgerlige og sige, at det gør Nye Borgerlige også.
Tak for det. Så er vi kommet tilbage til fru Marlene Ambo-Rasmussen, Venstre.
Tak for ordet, formand. I dag hersker der ingen tvivl om, at der i visse indvandrermiljøer findes en udbredt social kontrol, som indskrænker børn og kvinders frihed til at leve det liv, de har lyst til. Det er fuldstændig uacceptabelt, og vi er derfor glade for, at vi med lovforslaget får sat hårdt og konsekvent ind mod udøverne af social kontrol. De personer, der netop udøver social kontrol, er oftest mennesker med minoritetsbaggrund, som er kommet til Danmark for mange år siden, og som aldrig har taget de danske normer og værdier til sig. Men hvad der er endnu værre, er, at de heller ikke ønsker, at deres ægtefæller og deres børn gør det. De begrænser deres frihed og fratager dem muligheden for at blive en aktiv del af fællesskabet, og det kan vi som et liberalt parti selvfølgelig ikke acceptere. Det er vigtigt, at vi som samfund træder i karakter og står fast på, at vores fælles værdier, ligestilling, frihed, ytringsfrihed, skal gælde for alle i Danmark. Det står ikke til forhandling, og hvis man ikke ønsker at tage de værdier til sig eller begrænser andre i at tage dem til sig, skal det selvfølgelig have alvorlige konsekvenser. Med lovforslaget får vi indført nogle klare regler, der beskytter børn mod vold, og som er med til at forebygge, at børn fra indvandrerfamilier udsættes for negativ social kontrol. Det er positivt, men det er langtfra tilstrækkeligt. I denne ombæring vil jeg også gerne gøre opmærksom på, at lovforslaget ingen steder nævner de mange kvinder, for hvem social kontrol i særlig grad belaster, og det handler om de mange kvinder, der vil Danmark, men som tæskes, trues eller på anden vis kues af deres nærmeste familie til at give afkald på de grundlæggende rettigheder. De kvinder forsøger at bryde fri, og de befinder sig i en regulær frihedskamp, hvor det er med livet som indsats. For disse kvinder tegner dagens lovforslag ingen vej ud af de kontrollerede miljøer, og det er beklageligt, for nok skal vi straffe udøveren af social kontrol, men samtidig skal vi også give ofrene de reelle muligheder for at bryde ud af det kontrollerede miljø. Det skal vi både for kvindernes og for børnenes skyld. Derfor finder jeg det også problematisk, at regeringen nu endnu en gang sylter et kontroversielt problem, fordi det ikke passer ind i det socialdemokratiske årshjul. Ja, man har valgt at skubbe problemerne foran sig til næste valg ved at nedsætte endnu en kommission. Det er jo ikke første gang, at social kontrol er et problem i indvandrermiljøer; børnene, men især også kvinderne har kæmpet denne kamp længe, og nogle føler nok, at de har kæmpet den meget alene. Vi står jo ikke på bar bund i forhold til at forstå problemet. Med Venstres nationale handlingsplan fra 2016 har vi opnået nogle gode erfaringer til at gå i rette med netop de udfordringer. Vi ved, hvad der virker, og vi ved ikke mindst, hvad vi skal gøre mere af. Som et liberalt parti værner vi om individets personlige frihed, og samtidig er vi af den overbevisning, at det er bedre at løse problemerne i dag end i morgen. Så vi er klar til at forhandle, kære minister, for vi i Venstre kan på ingen måde tolerere, at der findes mennesker i det danske samfund, som tvinges til at give afkald på deres grundlæggende rettigheder. Med lovforslaget får vi sat hårdt ind over for de mennesker, der udøver social kontrol, og derfor stemmer vi i Venstre selvfølgelig for lovforslaget, men samtidig vil jeg gerne komme med en kraftig appel til regeringen om ikke at sylte problemet yderligere i den indeværende regeringsperiode. Lad os nu indkalde til nogle forhandlinger, så vi kan hjælpe de ofre ud af de kontrollerede miljøer, de lever i. Det ligger også fint i forlængelse af de forhandlinger, vi har haft om »Børnene Først«, og der er altså ingen grund til at vente længere. Jeg skal lige huske at sige, at jeg skal hilse fra De Radikale og Enhedslisten og sige, at de ikke støtter lovforslaget.
Tak for den oplysning, og tak til ordføreren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Det betyder, at vi går videre, og nu er det fru Pia Kjærsgaard, Dansk Folkeparti.
Tak, og undskyld den lille forsinkelse. Så må man jo, når det går så hurtigt, finde sig i, at der bliver byttet lidt rundt på ordførerne. Sådan er det. Jeg skal også på lige fod med de øvrige partier sige, at Dansk Folkepartis holdning til det her forslag er, at vi tilslutter os. Det er godt at se, at der trods alt sker noget på det her meget, meget vigtige område. Der bliver skærpet straf for gentagen vold mod børn i hjemmet, der er en skærpelse af reglerne for vandelskravet for permanent opholdstilladelse, der er en udvidelse af karensreglerne for familiesammenføring med børn, hvis den herboende er dømt for vold eller for at sende et barn på genopdragelse i hjemlandet, og endelig indføres der sanktioner i ydelsessystemet. Initiativerne retter sig jo primært mod indvandrerfamilier. Det bliver der ikke lagt skjul på. En undersøgelse foretaget af VIVE vidste desværre, at i familier, hvor begge forældre er indvandrere eller efterkommere, har mere end hvert tredje barn har været udsat for hårdhændet opdragelse eller vold såsom dask, rusk, smæk eller slag inden for en periode af 2 måneder. Det er et lavere niveau, når det drejer sig om danske familier, men det bør slet, slet ikke foregå. Forældre har et stort ansvar for en ordentlig opdragelse af deres børn, og det indbefatter på ingen måde en såkaldt genopdragelse i islamiske værdier i hjemlandet. At vold bruges i indvandrerfamilier, overrasker desværre ikke. Derfor er det godt, at straffene skærpes og mulighederne for at få permanent opholdstilladelse forringes for dem, der ikke kan finde ud af det. Initiativerne er nødvendige. Jeg håber virkelig, at de kommer til at virke efter hensigten og kan forhindre noget af den vold, der finder sted. Lovforslagets anden del går på de udfordringer, der kan være med udbetaling af repatrieringsstøtte. Der er lande, det er vanskeligt at sende penge til, fordi landet er underlagt internationale sanktioner. Det er selvfølgelig et problem, der skal løses, for ellers kan det forhindre flere herboende udlændinge i at søge repatrieringsstøtte. Vi ser gerne, at flere benytter ordningen. Jo flere udlændinge, der rejser hjem, jo bedre. Jeg kan forstå, at det er vanskeligt at finde en konkret metode til at sende pengene til en modtager i et sanktionsbelagt land, og derfor finder jeg, det er i orden, at ministeren får en bemyndigelse til at finde en fleksibel ordning. Og så går jeg ud fra, at ministeren løbende vil holde i Udlændinge- og Integrationsudvalget orienteret om, hvordan det går. Når og hvis ministeren finder en god ordning, vil det nok være klogt at få ordningen lovfæstet. Jeg har ikke yderligere at sige til lovforslaget, andet end at Dansk Folkeparti støtter. Tak.
Tak til fru Pia Kjærsgaard. Der er ingen korte bemærkninger, så nu er det udlændinge- og integrationsministeren. Værsgo.
Tak for debatten om lovforslaget og for den brede opbakning, jeg kan høre der er til forslaget. Det består som allerede nævnt af to dele. Den første del omhandler en gennemførelse af en aftale fra sommeren 2021 mellem regeringen, Venstre, Dansk Folkeparti, De Konservative, Nye Borgerlige og Liberal Alliance om en række initiativer, der skal beskytte børn imod vold og være med til at forebygge, at børn vokser op i radikaliserede miljøer eller udsættes for social kontrol. Det er klart, at ingen skal udsættes for social kontrol, og ingen skal vokse op i hjem, hvor der er risiko for deres sikkerhed og udvikling, og langt de fleste forældre – det gælder også indvandrerforældre – er selvfølgelig lige så kærlige i deres opdragelse som alle andre. De opdrager uden vold og social kontrol. Men vi må nok indse, at vi har undervurderet, hvor gammeldags en kultur nogle har med i rygsækken, når de indvandrer til Danmark. Nogle kommer fra lande, hvor vold i opdragelsen desværre stadig er normalt. Det er ikke sådan, at der ikke er danskere, der er voldelige over for deres børn – det er der, og det er selvfølgelig lige så uacceptabelt. Vold kan aldrig forsvares, og social kontrol kan aldrig forsvares. Vi mener derfor, at hammeren bør falde hårdere over for dem, der ikke passer ordentligt på børnene, hvor de burde være mest trygge, nemlig i deres eget hjem, i deres egen familie. Vi foreslår at ændre straffeloven, så straffen for gentagen vold og for mishandling eller grov vold begået mod et barn af en person i eller nært knyttet til barnets husstand skærpes med en tredjedel. Vi foreslår også at indføre sanktioner i ydelsessystemet for alle, der er straffet for vold eller grov vold mod børn i nære relationer. Konkret betyder det, at den nuværende karantæneordning for bandekriminelle foreslås udvidet til også at gælde den her personkreds. Derudover foreslår vi at skærpe det vandelskrav, der stilles ved ansøgning om permanent opholdstilladelse. Det vil betyde, at udlændinge, der idømmes ubetinget straf af mindst 60 dages fængsel for at overtræde straffelovens bestemmelser om børnebortførelser, genopdragelsesrejser, tvangsægteskaber, religiøse vielser af mindreårige og tildækningstvang, udelukkes fra at få tidsubegrænset opholdstilladelse. Det samme vandelskrav gælder i visse ægtefællesammenføringssager og foreslås derfor også skærpet her. Vi foreslår også at udvide karensreglen i forbindelse med familiesammenføring med børn. Det vil betyde, at der som udgangspunkt ikke gives familiesammenføring til et barn i 10 år, hvis den herboende forælder eller dennes ægtefælle eller samlever er idømt fængselsstraf for at sende et andet barn på genopdragelsesrejse. Jeg vil også godt understrege, at regeringen ikke har nogen forventning om, at det her lovforslag alene løser alle udfordringer med vold mod børn og negativ social kontrol, men vi tror og mener, at det er nogle vigtige skridt på vejen derhen. Jeg vil nu fokusere på lovforslagets anden del. Lovforslaget indeholder nemlig også et element, der skal gøre det muligt at imødegå nogle af de udfordringer, der er med at udbetale hjælp til repatriering og hjemrejsestøtte til udlændinge, der rejser hjem til sanktionsbelagte lande, hvortil det er vanskeligt at overføre penge – det handler bl.a. om Iran og Syrien. Lovforslaget indeholder en bestemmelse, der gør det muligt at fastsætte nærmere regler om en mere fleksibel og kontant udbetaling af støtte til personer, der rejser tilbage til Syrien og Irak. På den måde sikrer vi, at navnlig de syrere, som udtrykker ønske om at vende hjem med støtte, fortsat har mulighed for det. Tak for debatten i dag om de forskellige initiativer i lovforslaget. Jeg ser frem til den videre behandling.
Der er lige et par korte bemærkninger. Først er det hr. Marcus Knuth. Værsgo.
Tak til ministeren, og tak for en fin aftale. Hvis jeg skal prøve at komme lidt nærmere ind på det, som ministeren sagde til sidst, i forhold til repatrieringsordningen, og der er jo gået et stykke tid, siden vi lavede aftalen, vil jeg spørge: Har der været nogen fremskridt i forhold til at få de her udbetalinger gennemført? Nu ved jeg godt, loven ikke er gennemført endnu, men jeg går ud fra, at ministeren har set videre på det. Eller er det sådan, at når loven bliver vedtaget, har ministeren nogle løsninger på bordet, således at vi ikke står i den her absurde situation, hvor der er en masse syrere, der bor her i Danmark, som gerne selv vil tage tilbage til Syrien, men som ikke gør det, fordi de repatrieringsordningen ikke fungerer?
Ministeren.
I 2021 var der faktisk rekordmange syrere, der valgte at repatriere – der har aldrig været så mange fra Syrien før – og det lykkedes os at få pengene frem til de repatrierede i langt de fleste tilfælde. Det er det positive. Men der er noget usikkerhed, fordi det er med lodder og trisser, og derfor har vi behov for de her lovændringer, som – vil jeg gætte på – en midlertidig løsning, indtil vi får en mere permanent ordning på plads. Det er klart, at hvis der er nogle syrere, der ikke får udbetalt deres penge, skal det rygte nok spredes, og så tror jeg, at vi vil se færre, der benytter sig af ordningen. Men indtil videre kan vi se, at for hvert år, der går, er der i det hele taget flere og flere, der benytter ordningen, også fra Syrien.
Hr. Marcus Knuth.
Tak. Det er jo præcis den usikkerhed, som jeg godt kan forstå man har, hvis man som syrer bor her i landet og gerne vil tilbage til Syrien, for hvis man ikke er helt sikker på, at ordningen virker, kan det være afskrækkende. Men så har jeg bare et mere overordnet spørgsmål til ministeren. Mig bekendt har de mange syrere, der er rejst tilbage, jo ikke rapporteret, at de er blevet forfærdelig mishandlet eller noget andet, alt andet lige er det et land, der har været i konflikt, men kan man bruge det, at der er så mange, der rejser frivilligt tilbage, som en løftestang til også at få dem hjem, hvor vi selv siger, at det er forsvarligt, men hvor man nægter at rejse hjem?
Ministeren.
Det korte svar er nej. For langt de fleste syrere får forlænget deres opholdstilladelse i Danmark, og det gør de jo, på baggrund af at myndighederne har foretaget den individuelle vurdering, at de har et behov for beskyttelse. Så det, at der er nogle andre mennesker, der frivilligt vælger at tage tilbage, kan man ikke bruge i en asylsag og sige: Dermed kan du også tage tilbage. Det skal også siges, at når man repatrieres i dag, får man jo den lille pose penge, før man rejser, penge, som man kan bruge til de udgifter, man har i forbindelse med rejsen, og når man så har været væk i et år, får man den store pose penge. Det, vi foreslår her, er, at man kan få en stor pose penge, allerede inden man rejser, så der vil være myndigheder med på flyet i nogle tilfælde, og at man så ikke har nogen fortrydelsesret, når man er rejst ud.
Fru Halime Oguz, SF.
Tak for det. Jeg vil også sige tak til ministeren for at tage det her problem alvorligt, især når det omhandler vold mod børn. Ministeren siger så også i sin tale, at regeringen gerne vil løse det her problem, og det vil vi sådan set også gerne. Men når jeg så kigger på de forskellige høringssvar, kan jeg se, at nogle af de organisationer, som vi i SF finder meget seriøse, f.eks. Dansk Socialrådgiverforening, Det Kriminalpræventive Råd, Hjælp Voldsofre, Red Barnet, Lev Uden Vold m.fl., stiller sig kritiske over for de her sanktioner, som regeringen lægger op til. Gør det slet ikke indtryk på ministeren?
Ministeren.
Jo, det gør selvfølgelig indtryk, hvad høringsparter skriver i høringssvar. Og jeg er med på, at hvis nogle forældre begår noget kriminelt og dermed bliver straffet – det kan både være en frihedsstraf, men det kan også være en økonomisk straf – så er det set fra barnets perspektiv ikke nødvendigvis godt, men det betyder jo ikke, at vi ikke skal straffe forældrene. Der skal jo stadig væk være en sanktion over for forældrene. Vi skal så finde den rette balance, og den synes jeg regeringen har fundet i den aftale, der nu er indgået her. Men jeg er fuldstændig bevidst om, at hvis vi skal løse det her problem, så er det her kun en lillebitte del af løsningen. Jeg tror, at nogle af de andre lovforslag, vi allerede har vedtaget – hvor det præciseres, at social kontrol er en del af bestemmelsen om psykisk vold i straffeloven, vi forbyder religiøse vielser af mindreårige og vi forhåbentlig snart ikke har det her med, at opholdstilladelserne bortfalder, når man har været på genopdragelsesrejse – og så mange af de bevillinger, som både SF og andre partier i Folketinget har været med til at sikre, til flere sikkerhedskonsulenter, bedre plads på krisecentrene, tilsammen skal være med til at løse det her.
Tak. Fru Halime Oguz, værsgo.
Tak. Det forstår jeg, men hvordan kan økonomiske sanktioner være en fordel for børnene? Det forstår jeg simpelt hen ikke. Men vil det så også betyde, at de her økonomiske sanktioner også skal gælde etnisk danske forældre, der udøver vold mod deres børn?
Ministeren.
Ja. Der er ikke nogen forskel på, hvilken herkomst man har, når man bliver straffet med det her. Jeg tror heller ikke, at den egentlige effekt af det her ligger i, at folk får sanktionen, men ligger i den forebyggende effekt – sådan er det jo med mange bestemmelser i lovgivningen og i straffeloven, at effekten ligger i den afskrækkende effekt – ved at du så ikke kan få familiesammenføring med et nyt barn, hvis du allerede har tæsket det barn, du har. Det hjælper jo ikke det barn, man har, at man ikke kan få et nyt barn hertil, men det kan måske have en forebyggende effekt.
Fru Marlene Ambo-Rasmussen, Venstre.
Tak. Jeg vil egentlig bare spørge ministeren om det, som jeg selv nævnte fra talerstolen – og ministeren siger det også selv i svaret til SF's ordfører – nemlig at det her jo ikke løser hele problemet med negativ social kontrol. Og vi har sådan set den handlingsplan, som Venstre jo søsatte, og som kommer med en masse gode forslag til nogle nye indsatser, man kunne gøre, og den konkluderer også på de nuværende. Vi har også i forlængelse af netop forhandlingerne omkring »Børnene Først«, som jo også ligger ovre hos socialministeren, om, hvordan man ligesom kunne have et samarbejde omkring det, set, hvordan man netop laver nogle indsatser, hvor man beskytter børnene, også i henhold til den her diskussion om sanktioner, som kan ramme børnene utilsigtet. Jeg skal bare lige forstå det rigtigt: Når vi nu har en masse gode erfaringer at trække på og vi har den her aftale, vi kunne gøre tingene i forlængelse af, vil man så stadig væk vente til eventuelt efter et valg, før man handler på negativ social kontrol over for kvinderne og over for børnene?
Ministeren.
Nej, der kommer også yderligere lovforslag i den her folketingssamling, som handler om at gribe ind over for social kontrol. Vi har den kommission for piger og kvinders rettigheder, som ordføreren selv nævner. Og så er der også i de seneste finanslove afsat yderligere økonomi til rådgivning og forebyggelse. Men det, jeg jo hører fra Venstres side her, er, at man har et ønske om også at følge op på den gamle handlingsplan fra 2016, så skal vi ikke bare aftale, at inden solen er gået ned i dag, har fru Marlene Ambo-Rasmussen fået en invitation til en kop kaffe på mit kontor? For så synes jeg, at vi med afsæt i den handlingsplan skal se, om der er nogle yderligere initiativer, vi allerede nu kan begynde at forberede.
Fru Marlene Ambo-Rasmussen.
Det er jeg rigtig glad for at ministeren siger. Det var jo lige det svar, jeg havde ønsket. Jeg vil meget gerne komme over til en kop kaffe, for jeg synes netop, det er vigtigt, at vi også får kigget på den handlingsplan, for der ligger altså nogle gode indsatser. Og jeg har selv har nævnt, og jeg har også hørt ministeren nævne det, den her tanke omkring en eller anden form for exitstrategi, og det er vi i Venstre meget opsat på at kigge nærmere på. Det er også noget af det, der er nævnt et eller andet sted i den her handlingsplan fra 2016. Så jeg vil meget gerne diskutere det; det synes jeg er meget, meget vigtigt – også essensen i forhold til at den her aftale er god, men at den ikke kan stå alene.
Ministeren.
Jamen jeg vil bare sige ganske kort, at den her dialog måske også afspejler, at regeringen i de sidste finanslove har forhandlet med Enhedslisten og SF og Radikale Venstre og Alternativet og senest også med Kristendemokraterne, og at nogle af de tiltag, der er taget, bl.a. på exitområdet, jo så er taget i den kreds. Men vi har absolut ikke noget ønske om at holde nogen partier udenfor, og derfor vil jeg også starte med at invitere til et møde, og så kan vi prøve at tage den derfra.
Således slutter vi i fred og fordragelighed. Der er ikke flere korte bemærkninger. Da der ikke er flere, som har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Udlændinge- og Integrationsudvalget. Og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet. Hr. Thomas Jensen, Socialdemokratiet.
Tak, formand. Det er velkendt, at vi med klimaloven har fastsat mål om, at Danmark skal reducere drivhusgasudledningen med 70 pct. i 2030 i forhold til niveauet i 1990, og at Danmark skal være et klimaneutralt samfund senest i 2050. I de kommende år skal transportsektoren derfor i lighed med andre sektorer reducere sin udledning af drivhusgasser. For at Danmark kan sikre en grøn omstilling af transportsektoren, samtidig med at transportsystemet fortsat sikrer høj mobilitet, er der behov for en omstilling af transportsektorens energiforbrug til alternative drivmidler. For at nå vores reduktionsmål er det vores politiske ønske at gøre det lige så nemt for danskerne at køre i biler, der anvender alternative drivmidler, som det er at køre i fossile biler. Det er derfor vores ambition at gøre elektriske køretøjer til et meget nemt alternativ for flere af de familier, som ønsker sig en mere bæredygtig mobilitetsform, men hvor tilgængeligheden til ladeinfrastruktur i dag er en hindring for den grønne omstilling. Adgang til opladning er nemlig af væsentlig betydning for, om bilisterne ønsker at købe og bruge elektriske køretøjer. Ifølge lovforslagets bemærkninger er det i dag usikkert, hvor meget ladeinfrastruktur der skal udrulles frem mod 2030 for at understøtte vores politiske ambition om en million grønne biler, som indgår i aftalen »Grøn omstilling af vejtransporten«. Det vil nemlig afhænge af udviklingen i bilernes rækkevidde og opladningshastighed samt kørsels- og opladningsmønstre. Behovet for offentlig tilgængelighed til opladning af elektriske køretøjer knytter sig især til de længere rejser i bil samt til elbiler uden adgang til opladning ved egen parkering. I dag er det godt 5 pct. af alle bilrejser i Danmark, som ligger ud over 150 km hver vej, hvorfor det kun er for en mindre del af bilrejsernes vedkommende, der vil være behov for opladning undervejs. Det er derfor forventningen, at langt størstedelen af opladningen af elektriske køretøjer vil finde sted på elbilejerens egen parkeringsplads på hjemadressen, hvor der typisk i forbindelse med elbilkøbet kan etableres en privat markedsbaseret opladningsfacilitet. Omkring tre fjerdedele af danske familier med bil kan derved forholdsvis enkelt få adgang til hjemmeopladning. Omvendt har en fjerdedel af danske familier med bil ikke adgang til egen parkeringsplads. Her parkeres bilen enten på et fælles parkeringsareal eller ved kantstenen. Markedet forventes også her at kunne levere en betydelig del af behovet for opladning i form af offentligt tilgængelige ladepunkter. Det er imidlertid usikkert, i hvilket omfang og med hvilken hastighed markedet vil komme til at dække behovet for udrulningen af offentligt tilgængelige ladningsstrukturer. Usikkerhed om opladning af elektriske køretøjer frem mod 2030 kan medvirke til at afholde en del danskere fra at træffe et grønnere valg, når de skifter bil. Så når en families anskaffelse af en elbil afhænger af udbredelsen af ladepunkter, skal vi fra politisk side sikre langt flere ladepunkter, og det er det, det her lovforslag er et stort skridt i retning af. Formålet med lovforslaget er først og fremmest at fastsætte krav vedrørende etablering og drift af offentligt tilgængelige ladepunkter på offentlige arealer. Lovforslaget giver bl.a. hjemmel til, at kommuner og regioner kan indgå aftale med ladeoperatører om etablering og drift af offentligt tilgængelige ladepunkter på kommunale og regionale arealer. Kommuner og regioner vil inden for visse rammer få mulighed for at yde betaling til ladeoperatørerne, i forbindelse med at der kan indgås aftale om etablering og drift af ladepunkter på kommunens eller regionens arealer. Det foreslås, at det offentliges aftaler om ladeinfrastruktur skal indgås på markedsvilkår, og det vil i praksis sige efter udbud eller annoncering. Efter lovforslaget vil det offentlige skulle sikre sig, at ladeoperatøren har rimelige og ikkediskriminerende priser for opladning for brugeren. Det følger også af lovforslaget, at ladeoperatører skal stille udbredte betalingsløsninger til rådighed for brugerne af elbiler, herunder ved at acceptere almindelige betalingskort for opladning ved offentligt tilgængelige hurtigladere på offentlige arealer. For offentligt tilgængelige ladepunkter med en effekt på 50 kW kan lade operatøren vælge at tilbyde roaming i stedet for betalingskortlæsere. Roaming kan enten ske via en bilateral aftale eller via tredjemand, den såkaldte hubbaserede roaming. Lovforslaget lægger op til, at Transportministeriet skal evaluere loven efter 2-3 år, så vi kan vurdere, om der er behov for justering af de regler, vi nu forhåbentlig vedtager. Det er alt i alt et lovforslag, som skal sikre, at flere danskere, der står over for at skulle skifte bil, vil kunne se, at antallet af ladepunkter rundtom i landet vil gøre det trygt for dem, så de kan løse deres transportbehov med en bil, som ikke udleder drivhusgasser. Det er et supergodt tiltag, som Socialdemokratiet naturligvis kan støtte.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Derfor kan vi gå videre i talerrækken til hr. Peter Juel-Jensen, Venstre.
Tak for det, formand. Jeg vil gerne starte med at rose min kollega fra Socialdemokratiet for en utrolig flot gennemgang af det her lovforslag. Der er ikke meget, som jeg kan bidrage med yderligere for at kaste lys over den her sag. Det er jo en naturlig konsekvens af, at vi gerne vil reducere vores drivhusgasudledning med 70 pct. i 2030 og være et klimaneutralt samfund i 2050. Det kræver en infrastruktur også på transportområdet, som min kollega lige har redegjort for her. Og det bakker Venstre selvfølgelig op om. Der udestår dog en del svar på spørgsmål, som er rejst i forbindelse med høringen, og det vil vi selvfølgelig i fællesskab få afdækket i forbindelse med lovgivningsarbejdet. Sluttelig skal jeg hilse fra Det Konservative Folkeparti og sige – nej, De Konservative vil redegøre for deres holdning selv.
Det må vi så se til den tid. Tak til ordføreren. Der var ikke nogen korte bemærkninger. Nu må vi videre til hr. Hans Kristian Skibby, Dansk Folkeparti.
Allerførst kan jeg sige, at jeg i hvert fald ikke skal hilse fra nogen. Det bliver spændende at se, om De Konservative har skiftet holdning. Det skulle dog undre mig såre, al den stund at vi jo i aftalepartikredsen har haft utrolig mange møder om tilvejebringelsen af den aftale, som ligger bag ved det her fremsatte lovforslag fra transportministeren. I Dansk Folkeparti har vi været optaget af, at der skal være en god harmoni i de tilbud, som vi giver kommunerne, i forhold til at sikre og facilitere, at man også de steder, hvor det måske er mindre attraktivt, kan tilvejebringe infrastruktur til opladning af elbiler, der kører på vedvarende energityper. Derfor har man jo ad flere omgange haft det her lovforslag ude, og sidst endte det efter anden høringsrunde med, at vi selvfølgelig tilbage den 28. oktober sidste år kunne indgå en politisk aftale om nogle mere detailorienterede vilkår for, hvad det er for nogle lovgivningsmæssige krav, vi kan stille, i forhold til etablering og drift af de her elladepunkter. Det har for Dansk Folkeparti været vigtigt, at vi laver en model, hvor kommunerne også bliver forpligtet i forhold til den økonomiske del af det, men også, hvor vi ikke kommer i disharmoni i forhold til private udbydere, tankstationer og alt muligt andet, fordi man jo sådan set lidt groft sagt kan sige, at de her nye typer af brændstof til biler osv. får indflydelse på vores store antal tankstationer rundtomkring i Danmark. Vi skal ikke ind på en model, hvor vi kommer til at konkurrere med statslige midler og kommunale midler i forhold til private aktører. Vi mener, at det så langt som overhovedet muligt hen ad vejen skal være det private marked, som faciliterer og investerer i de her produkter. Samtidig har det været vigtigt – det er også det, der står i lovforslaget – at vi får fokus på, at de betalingsmidler, der er til rådighed, også skal kunne faciliteres på de her stationer. Det er jo vigtigt, at folk, når de kommer, også har mulighed for at betale med de betalingstyper, som vi er kendt for her i Danmark. Så vi støtter naturligvis forslaget. Vi er selv med i aftalen bag, så der er ikke noget nyt i det. Og vi ser også frem til at se, hvad der sker med den kommunale del af det. Jeg ved selv fra min egen hjemkommune, at man har stor interesse for at byde ind med lokale områder i forhold til de her typer af infrastruktur. Tak for ordet.
Tak til ordføreren. Der er ikke nogen korte bemærkninger, og det betyder, at vi går videre til hr. Rasmus Helveg Petersen. Jeg kan godt lide, når ordførerne står i kø til talerstolen. Værsgo.
Jeg beklager, at jeg ikke lige var opmærksom. Meget er sagt ganske rigtigt af de forrige ordførere, og Radikale Venstre støtter varmt det her lovforslag. Vi står på kanten af en massiv udrulning af ladeinfrastruktur over hele landet, og vi har savnet at have en fælles regulering, det kan ske inden for, og den kommer her. Så da jeg skulle præsentere det i min egen folketingsgruppe, sagde jeg, at det her så er hønen, og så bagefter kommer ægget, det er rettidigt, at vi laver den her regulering. Vi har talt grundigt om det, og vi har fundet de principper, der skal gælde for den kommende udrulning af ladeinfrastruktur. Det er helt på sin plads, det er rettidigt, og vi støtter forslaget. Tak.
Det vil sige, at det mysterium med hønen og ægget er løst nu. Rasmus Helveg Petersen Det er først ægget, og så er det hønen, det giver sig selv). Der er ikke nogen korte bemærkninger, og det betyder, at vi nu kan gå videre til næste ordfører, som er hr. Søren Egge Rasmussen, Enhedslisten.
Tak for det. Jeg skal hilse fra vores transportordfører, Henning Hyllested, som har travlt med at lukke et hybridbildræn i statskassen. Så det, som er Enhedslistens holdning til sagen her om infrastruktur for alternative drivmidler, er, at Enhedslisten stemmer ja til lovforslaget, fordi det bygger på aftaler, som vi har været med til at indgå: regulering af ladestandermarkedet, pulje til grøn transport fra juni 2021 og puljen til grøn transport fra april 2020. Enhedslisten har i forhandlingerne haft et noget andet udgangspunkt end det, som aftalen om regulering af ladestandermarkedet endte med, og som fremgår af dette lovforslag. Vi havde gerne set, at kommuner og regioner fik endnu flere muligheder for at udbyde og selv stå for etablering af ladestandere, men det er åbenbart, at flertallet herinde sværger til markedet og helst ikke ser det offentliges medvirken til den aktivitet, hvor det lugter af penge. Jeg ved ikke, hvor mange gange ordet markedsvilkår er nævnt i lovforslaget, men der er ikke noget at tage fejl af. Aftalen fremstår således som en klar begrænsning af kommuner og regioners mulighed for at medvirke direkte i den grønne omstilling inden for transportsektoren, i dette tilfælde til omstilling af bilparken. Det lykkedes ganske vist for os at få gennemført, at kommuner trods alt kan gives mulighed for medfinansiering ved etablering af ladestandere, hvis ikke markedet sørger for det, først og fremmest med henblik på de ydre turistområder, hvor der ikke umiddelbart er en god forretning i udsigt ved at stille en ladestander op. Men denne kommunale medfinansiering er underlagt nogle klare begrænsninger i form af tidsbegrænsning og budgetrammer, og det skal naturligvis ske på såkaldte markedsvilkår. Vi havde gerne set, at obligatorisk roaming var blevet en del af aftalen og lovforslaget, og det var sådan set en del af regeringens oprindelige udspil, men det faldt ud efter de borgerliges krav og efter heftig lobbyvirksomhed fra ladestanderoperatører og andre. Roaming er således kun en mulighed ved ladestanderne med en effekt på under 50 kW. Vi tror ikke, at kravet om, at ladestandere skal kunne betjenes med betalingskort, er nok til at holde priserne i ave, og det vil ikke forhindre, at diverse ladeoperatører laver abonnementsordninger, som lader andre bilejere med behov for opladning betale en overpris for el i lige netop deres ladestander. Vi noterer os, at det er en del af aftalen i lovforslaget, at Konkurrencerådet er i gang med en undersøgelse af konkurrencen på markedet for opladning af elbiler, og at denne undersøgelse vil kunne få konsekvenser for prissætningen af opladning på offentlige arealer. Vi noterer os også, at Konkurrencestyrelsen og Forbrugerstyrelsen inddrages i arbejdet med at klarlægge vilkår for prissætning på ladestandermarkedet. I bemærkningerne under afsnittet »Delegation og klageadgang« opererer lovforslaget med muligheder for transportministeren til, at afgørelser i henhold til loven ikke kan påklages. Det bryder vi os ikke om i Enhedslisten. Så medmindre der er en god forklaring på denne undtagelse, vil vi stille et ændringsforslag om, at denne mulighed skal udgå af lovforslaget. Det var den venlige hilsen fra hr. Henning Hyllested til denne sag.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Det betyder, at vi går videre til hr. Niels Flemming Hansen, Det Konservative Folkeparti.
Mange tak for det, hr. formand. Jeg er jo endog ovenud lykkelig for at kunne bringe lidt spænding ind i debatten i dag, da jeg kan forstå, at der er meget tvivl om De Konservatives holdning til det her forslag, og derfor vil jeg lige vente lidt med at fortælle om, hvad vores holdning er til den her sag. Men fremtidens infrastruktur er under forandring – en forandring, som forhåbentlig varer ved, og som vi herindefra kan støtte op om. Derfor er det vigtigt at stille offentligt tilgængelige ladepunkter op på offentlige arealer, og vi glæder os over, at der er lagt op til, at vi både omfavner brint, LNG osv. osv. ved denne udrulning. Med denne udrulning starter vi jo også slukningen af det, jeg vil kalde kilometerforskrækkelsen, og vil således over årene få lavet udrulning af køretøjer i forhold til både private køretøjer og tunge erhvervskøretøjer, ja selv flekstrafikken får lettere ved at se sig selv i den grønne omstilling – ikke fordi det er et krav, men fordi det giver mening, og fordi det er tiltrængt. Dette er blot den første indledende udrulning af den grønne infrastruktur. Vi har jo selv deltaget aktivt i at kunne give støtte til etablering af brint, biogas, el osv. langs det danske vejnet. Jeg vil gerne slutte talen af med en episode fra min egen hverdag. Det er således, at hver lørdag sætter jeg mig ned i min virksomhed og kigger lidt på de kundehenvendelser, som vi har fået i løbet af den sidste uges tid. Et af de spørgsmål, der går meget igen på vores website, er spørgsmålet om, hvorvidt vi har CO 2 Det kan man i sagens natur ikke garantere i dag, men nu rykker muligheden tættere på, og det er mig en kilde til stor glæde. Og for at udløse spændingen kan jeg sige, at vi bakker op om forslaget.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Det betyder, at vi går videre til hr. Ole Birk Olesen, Liberal Alliance.
Tak. Der er nærmest en revolution i gang, når det gælder danskernes bilvaner. Vi kan se af de seneste tal, at det nu er sådan, at lidt over halvdelen af de private biler, der købes – og man kan så også indregner de brugte biler, som importeres – er rene elbiler – altså af de private biler, det er ikke erhvervsbiler. Det vil sige, at vi får flere og flere biler på vejene, der kører på ren strøm, og som har brug for at lade. Det behøver vi som politikere i Folketinget i det store hele ikke at bekymre os om, for bilerne bliver for det meste ladet i den carport, hvor de holder. Folk har deres egne ladere hjemme på egen privat grund. Andre steder er det Shell eller supermarkedet eller lignende, som sætter ladestandere op til lynladning på deres areal, fordi de gerne vil tjene penge på det, eller fordi de gerne vil tiltrække nogle kunder. Så på størstedelen af lademarkedet foregår tingene helt uden vores indblanding, og vi behøver ikke at bekymre os om det. Så er der de offentlige arealer, og det er selvfølgelig noget andet, for når det offentlige ejer nogle arealer, som med fordel kan bruges til at etablere ladepunkter, skal det offentlige selvfølgelig tage stilling til, hvordan det skal gøres. Det er det, som det her lovforslag handler om. Det handler om rastepladser langs motorvejsnettet, som Vejdirektoratet råder over. Hvad er betingelserne for, at der kan etableres ladeinfrastruktur af private dér? Det handler om parkeringspladser især i de større byer i Danmark, hvor folk ikke har deres egen parkeringsplads tilknyttet deres lejlighed, men hvor de i stedet parkerer nede på gaden på nogle kommunale parkeringspladser. Og hvis folk i byen skal have mulighed for at have elbiler og lade ved deres bolig, er det her altså der, der skal etableres lademuligheder. Det er klart, at staten skal sætte betingelserne for, hvordan der må opsættes privat ladeinfrastruktur på statens og Vejdirektoratets arealer. Det er også klart, at der skal etableres et regelsæt for, hvad kommunerne skal gøre, når de skal etablere lademuligheder på kommunale parkeringspladser. Det er det, som det her handler om. Vi støtter den tilgang, der er her, som er, at det skal ske ved udbud, og at det skal gives til dem, der er villig til at betale mest for at få lov til at etablere en ladestander på en offentlig ladeplads. Andre steder kan der være en nervøsitet for, at der ikke er biler nok, og at der ikke er økonomi nok i det, og så giver den her lovgivning en mulighed for, at man kan sende det i udbud på den måde, at det er dem, der skal have mindst betaling fra det offentlige, der sætter ladestanderne op. Det er markedsbaseret, og det er, som vi kender det fra så mange andre områder. Vi bakker derfor op om lovforslaget.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Og jeg ser ikke flere ordførere, der beder om ordet. Derfor er vi så kommet til transportministeren.
Tak for det. Indledningsvis vil jeg sige, at jeg glæder mig rigtig meget til samarbejdet. Jeg vil også gerne takke ordførerne for bemærkningerne til lovforslaget. Det er jo et lovforslag, som jeg har arbejdet med ganske længe – nå, spøg til side – men det er i hvert fald et lovforslag, der er rigtig vigtigt. Transportsektoren står i 2030 for 30 pct. af de danske udledninger. Og heraf står vejtransporten for langt de fleste. Derfor er det også helt afgørende, at udledningerne fra vejtransporten og personbiler reduceres drastisk, og her er elbilerne nøglen. Regeringens politik går på to ben. Dels har vi gennemført et afgiftssystem, som i den grad tilskynder til den grønne omstilling, dels har vi lagt en plan for udrulning af ladeinfrastruktur, så mangel på lademuligheder ikke bliver en barriere for, at folk køber en elbil. Og det går godt med elbilsalget; faktisk overraskende godt, men vi er ikke i mål, og vi skal ikke stoppe op. Samtidig kommer der løbende flere offentligt tilgængelige ladestandere. Ved udgangen af 2020 var der 2.879 ladepunkter, og et år senere var antallet steget med 68 pct. til 4.828 ladepunkter. Regeringens plan for ladeinfrastrukturen i Danmark handler om tre ting: for det første at sikre lange ture, der kræver opladning undervejs, for det andet at sikre opladning til bilejere, der ikke har adgang til opladning på egen parkeringsplads, og for det tredje at sikre en langsigtet, ordentlig regulering af området. Med dagens lovforslag er der nu leveret på alle tre dagsordener, men jeg vil gerne understrege, at vi ikke er i mål endnu – langtfra, vi er først lige gået i gang. For det første – for så vidt angår de lange ture – afsatte vi med infrastrukturaftalen 500 mio. kr. til ladeinfrastruktur langs statsvejnettet og 275 mio. kr., der kan understøtte den kommende strategi for udrulning af drivmiddelinfrastruktur for den tunge trafik. Investeringen gør det muligt at udrulle over 50 ladeparker langs statsvejnettet. De første 6 ladeparker bliver etableret i løbet af i år. Og går i alt efter planen, kan der inden nytår alene på Fyn – bare lige for at nævne Fyn – være hele 64 nye lynladere fordelt på 4 ladeparker. Det er et stort og vigtigt skridt i den rigtige retning. For det andet skal vi sikre bedre lademuligheder for de bilejere, som ikke har adgang til at oplade bilen på deres egen parkeringsplads. Det gør vi bl.a. gennem puljer, som bidrager positivt til udviklingen, f.eks. aftalen om udmøntning af 150 mio. kr. til medfinansiering af offentligt tilgængelige ladestandere på kommunale og private arealer i 2022. Som nogen måske også kan huske, forpligtede regeringen sig i forbindelse med klimasamarbejdsaftalerne om grøn kollektiv trafik i sommeren 2020 til at se på rammerne for at skabe en hjemmel til kommunale tilskud til ladeinfrastruktur. I oktober sidste år fik regeringen så de afgørende elementer i dette lovforslag på plads gennem en politisk stemmeaftale. Aftalen blev indgået mellem regeringen, Venstre, Dansk Folkeparti, SF, Radikale Venstre, Enhedslisten, Det Konservative Folkeparti, Liberal Alliance og Alternativet. Jeg vil gerne takke partierne for aftalen, fordi den gør det muligt for kommunerne at etablere ladestandere i byer eller landdistrikter, dér, hvor markedet ikke selv kan løfte opgaven. Det vil netop gøre det muligt at sikre endnu flere lademuligheder for de mange, der kører de korte ture ind og ud af byerne, og som ikke lige har råd til at sætte en ladestander op hjemme i garagen. Endelig er der den tredje og sidste udfordring, og det er de reguleringsmæssige justeringer, der skal til, for at det her overhovedet kan lade sig gøre i sidste ende. Vi ønsker derfor med lovforslaget at gennemføre en række justeringer af rammerne for markedet, som skal understøtte udviklingen af ladeinfrastruktur i Danmark. Vi ønsker også med lovforslaget at gøre det lettere for kommuner og regioner at spille en rolle i udviklingen ved netop at afklare, hvordan de lokalt og regionalt kan understøtte etableringen af offentligt tilgængelig ladeinfrastruktur. Og det er samtidig vores ambition at åbne markedet, så vi får skabt de transparente priser, der skal til, for at bilister kan finde hoved og hale i de mange udbud og tilbud. Vi kan med andre ord gennem disse tre fokusområder skabe et fintmasket net af offentligt tilgængelig ladeinfrastruktur og samtidig skabe indsigt i priserne, så man som elbilejer fremover kan gennemføre sin opladning hurtigt i hele landet og til en rimelig pris, og ikke længere være bange for strømstress eller rækkeviddeangst. Det vil det her lovforslag bidrage til, og det vil samlet set også styrke den danske implementering af direktivet. Afslutningsvis vil jeg gerne takke for den gode og konstruktive debat om forslaget og om emnet i det hele taget. Jeg ser frem til den videre behandling af lovforslaget her i Folketinget og samarbejdet om det – samarbejdet om også at træde de næste skridt. Og jeg står naturligvis til rådighed for besvarelse af de spørgsmål, der måtte opstå i den forbindelse. Det kunne også være, at jeg har et par spørgsmål selv. Tak.
Der er en kort bemærkning til hr. Niels Flemming Hansen. Værsgo.
Mange tak for det, og tak for en fin tale, ministerens første tale på området, og så oven i købet oven på corona. Tak for det. Ministeren nævner el som sådan nærmest lyksaliggørende, og det er jo også rigtigt inden for den almindelige persontransport, men hvordan ser ministeren på den tunge transport i forhold til alt det her med ladeparker og lng osv.?
Ministeren.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at vi har et problem. Det har vi for hele vores transportsektor, og derfor skal vi have alle gode løsninger i spil. Her mener jeg også, at innovationen og vores erhvervsliv spiller en rigtig central rolle i forhold til at udvikle ny teknologi, til at udvikle nye vaner i forhold til, hvordan det er, vi bruger transport, hvordan det er, vi i det hele taget har vores logistik til at hænge sammen. Så nok er der den korte bane, hvor vi kigger på de løsninger, der allerede er her i dag, men der er også en lang bane, hvor der er nye teknologier, som er en del af løsningen på det her område.
Niels Flemming Hansen, værsgo.
Der findes jo også teknologier, som har været her længe, i hvert fald i Europa. Nu åbnede vi de første lng-anlæg, Liquified Natural Gas-anlæg, i Padborg her for 14 dage siden, og hvor der jo var kø af lastbiler foran. Jeg er godt klar over, at ministeren måske ikke helt er inde i området endnu, men ser ministeren sådan umiddelbart muligheder for yderligere at udrulle lng på det danske vejnet?
Ministeren.
Der er jo en fælles forståelse for, at det er det, vi kigger ind i, og at det er også nødvendigt, og det var også det, jeg prøvede at sige med, at der er den korte bane og der er den lange bane. Den korte bane handler om de teknologier, der allerede findes, og som vi skal have sat i yderligere brug, og så er der den lange bane, hvor vi skal gå nogle meget, meget stort skridt, men som også omfatter udviklingen af nye teknologier og løsninger.
Tak til ministeren. Der er ikke flere korte bemærkninger, og da der ikke er flere, som har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Transportudvalget, og hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget.
Forhandlingen er åbnet. Jeg ser ikke en ordfører fra Socialdemokratiet – er der en ordfører fra Socialdemokratiet et sted? Næh. Så går vi videre til Venstre. Værsgo til hr. Christoffer Aagaard Melson.
Tak for ordet. Og tak til regeringen for fremsættelsen af L 110, som jo har til formål at forbedre lovgivningen om Ledningsejerregistret. Det overordnede formål med det her lovforslag er at udfærdige en ny hovedlov, så loven om Ledningsregistret kan blive opdateret og dermed blive mere sammenhængende og lettere at navigere i for dem, der har brug for adgang til den. I Venstre ønsker vi at bidrage til, at vi får den her lovgivning opdateret og får en klar lovgivning på området, hvilket vi også kan læse af høringssvarene overordnet møder tilslutning i branchen. Derfor støtter vi op om lovforslaget. Vi har dog et par spørgsmål, som vi håber, vi kan få diskuteret i udvalgsbehandlingen. Det bemærkes i høringssvarene, at små demokratisk drevne foreninger vil få svært ved at overholde lovens 2-timersoplysningsfrist om nye ledninger. Vi vil gerne diskutere i udvalgsbehandlingen, om vi kan finde en løsning på det; altså om der er mulighed for at smidiggøre den her frist, så det ikke går ud over de her små frivilligt drevne foreninger. Derudover vil vi selvfølgelig også have fokus på, at lovforslaget bliver implementeret med datasikkerhed som en høj prioritet. Det er smart at have registre med oplysninger, som gør administrationen nemmere for graveaktører, men det medfører selvfølgelig altid en risiko, når vi opbevarer store mængder af borgernes data. Derfor er vi enige med Datatilsynet i deres høringssvar, hvor de giver udtryk for, at man bør foretage en vurdering af, hvilke oplysninger der er nødvendige at opbevare henset til registerets formål. Vi ser frem til den kommende udvalgsbehandling, hvor vi håber på at få afklaret og få diskuteret de nævnte bemærkninger, så vi kan udforme en rigtig god og fornuftig lov på området, som er tiltrængt. Tak for ordet.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger, og derfor kan vi gå videre til hr. Dennis Flydtkjær, Dansk Folkeparti.
Baggrunden for det her lovforslag er jo en aftale mellem regeringen og Kommunernes Landsforening, som handler om en opdatering af reglerne omkring Ledningsejerregistret. Formålet med det her register er jo sådan set ganske fornuftigt, nemlig at man registrerer, hvor ledningerne ligger henne, altså fiberkabler og strømkabler og andre ting, så det er nemmere at undgå at grave dem over, når der sker gravearbejde. Det sker desværre en gang imellem derude, men det kan jo have ret store konsekvenser, når der pludselig er nogen, der graver en strømledning over til en hel by eller andet. Så det handler i stor grad om forsyningssikkerhed, altså at man kan grave trygt og sikkert uden at ødelægge noget af det, der ligger i jorden i forvejen. Jeg ser egentlig mest af alt det her lovforslag som en række justeringer i forhold til de ting, der i forvejen er i registeret, og det synes vi da er ganske fornuftigt. Der er bl.a. tale om en blød landing, kan man sige, for vejafvandingsledninger, som jo nok ikke er dem, der er mest kritiske, hvis det skulle ske, at de blev gravet over, nemlig at man får mulighed for over en årrække – indtil 2030 – at indregistrere de her oplysninger. Så i Dansk Folkeparti kan vi støtte det her lovforslag.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger, og det betyder, at vi går videre til hr. Rasmus Helveg Petersen, Radikale Venstre.
Mange tak. Vi kan også fra radikal side varmt bakke op om den her opgradering af ledningsejerregisterloven. Vi synes, at det er så fint og fornuftigt med lovens formål, og vi synes, at den proces, der ligger forud, er fin, så i lighed med de tidligere talere: Ja tak, Radikale Venstre støtter forslaget.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Så er vi kommet til hr. Søren Egge Rasmussen, Enhedslisten.
Tak for det. Beskyttelsen af forsyningsnettet og dermed forsyningssikkerheden er vigtig for Danmarks grønne omstilling, forsyningssikkerhed og velstand. Og så står der ydermere i forslaget, at det er forventningen, at kommunerne frivilligt kommer til at udlevere flere og flere af de omtalte ledningsoplysninger frem mod 2030 til glæde for graveoperatørerne. Og når vi har med sådan et lovforslag at gøre, hvor der ovenikøbet er blevet lyttet til høringssvarene, så kigger vi ind i noget, hvor Danmarks grønne omstilling, forsyningssikkerhed, velstand og glæden for graveoperatører sådan set bliver styrket med lovforslaget – og det støtter Enhedslisten.
Tak for det. Der er ingen korte bemærkninger. Så er vi kommet til hr. Ole Birk Olesen. Det er lidt sløjt med ordførere i dag. Værsgo til Liberal Alliances ordfører.
Tak for det. Liberal Alliance bakker op om lovforslaget.
Jeg ser ikke flere ordførere, og derfor vil jeg sige velkommen til klima-, energi- og forsyningsministeren.
Normalt plejer jeg altid at indlede mine taler heroppe med at sige tak til ordførerne for bemærkningerne, og i de tilfælde mener jeg det faktisk også. Men i det her tilfælde mener jeg det i særdeleshed, for det var nogle rigtig gode og positive bemærkninger. Det er klart, at de, som jeg vil tillade mig at betragte som mindre bekymringer, der blev nævnt, må vi selvfølgelig se på i forbindelse med udvalgsbehandlingen. Loven er den juridiske ramme for den digitale løsning, Ledningsejerregistret. Formålet er at sikre udlevering af ledningsoplysninger fra ledningsejere til dem, der graver i den danske undergrund. Beskyttelsen af forsyningsnettet er vigtigt for Danmarks grønne omstilling, for vores forsyningssikkerhed og for velstanden. Lovforslaget fremsættes først og fremmest for at efterleve en aftale baseret på det udvidede totalbalanceprincip, indgået mellem Finansministeriets og KL i 2020, hvor det fremgik, at der skulle indsættes en undtagelse til anvendelsesområdet fra vejafvandingsledninger. Det betyder, at ejere af vejafvandingsledninger indtil den 1. januar 2030 kan vælge, om de vil udlevere ledningsoplysningen om disse ledninger, hvis ledningerne er nedgravet før den 1. juli 2023. Kommunerne og Vejdirektoratet er de primære ejere af disse vejafvandingsledninger. Ledningsoplysningerne om de eksisterende vejafvandingsledninger kan være mangelfulde og af dårlig kvalitet, hvilket øger udgiften til digitalisering af disse. Lovforslaget sikrer kommunerne større fleksibilitet i forhold til afholdelse af udgifter til digitaliseringen af ledningsoplysningerne om eksisterende vejafvandingsledninger. For det første har vejafvandingsledningerne ikke samme samfundskritikalitet som f.eks. gas- og teleledninger. Oplysningerne om disse ledninger bliver derfor over tid digitaliseret, men det sker under hensyntagen til kommunernes økonomi og ledningernes kritikalitet. For det andet indeholder lovforslaget også nye bestemmelser, så ledningsejere, der er frivilligt registreret i registeret, kan få dispensation til at udlevere oplysninger på en måde, så der stilles mindre krav til digitaliseringen af deres ledningsoplysninger. For det tredje udvides lovens anvendelsesområde til hele Danmark både på land og på hav. Endelig indeholder lovforslaget overordnet kvalitetssikring og mindre tilpasninger, så det sikres, at loven er let forståelig for de berørte aktører, og at loven, som oprindelig er fra 2004, afspejler nyeste udvikling på området. Samlet set sikrer vi med dette forslag en bæredygtig udvikling af det digitale Ledningsejerregister, der tager højde for både kommuner, små boligejere og mindre produktionsvirksomheder og deres betalingsevne til digitalisering. Jeg vil gerne afslutningsvis takke for interessen for lovforslaget, og med disse bemærkninger vil jeg hermed anbefale forslaget til Folketingets velvillige behandling.
Tak til ministeren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Da der ikke er flere, som har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Klima-, Energi- og Forsyningsudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg det som vedtaget. Det er vedtaget. Nu skulle vi have været i gang med det næste punkt på dagsordenen, men ministeren er ikke kommet frem. Normalt ville det udløse en ret skarp reprimande fra min side, men det vil det ikke gøre i dag, for det er gået uforholdsmæssigt hurtigt. Så derfor tager vi lige en dyb indånding, og så tror jeg, at vi kan komme i gang med den næste behandling om kort tid.
Vi genoptager mødet. Under normale omstændigheder ville jeg have givet en røffel til den minister, der ikke var til stede, men jeg synes, der er et undskyldende moment i, at der har været den hurtige behandling, der af forskellige årsager har været. Forhandlingen er åbnet. Først er det hr. Bent Bøgsted, Dansk Folkeparti.
Tak for det, formand. Det er dejligt, at der er lidt fleksibilitet, så jeg kan komme til at afløse i formandsstolen. Det her lovforslag, L 115, udmønter jo en trepartsaftale, som regeringen har indgået. Den indeholder sådan lidt forskelligt: dels et bedre match mellem ledige og virksomhederne – og det er noget, som vi i Dansk Folkeparti har snakket meget om – dels skærpede rådighedsregler for at sikre, at ledige søger og tager et job, dels en styrket indsats for at få ledige seniorer tilbage i job, dels hjælp til virksomheder til at rekruttere europæisk arbejdskraft. Det sidste punkt er, så vidt jeg kan se, ikke indeholdt i det her lovforslag. Det, det drejer sig om, er også, at de unge, der er på uddannelseshjælp, og som er under 30 år og ingen erhvervskompetence har – de får uddannelseshjælp eller er på overgangsydelse – får mulighed for at tage et almindeligt job. Det er noget, som jeg også har talt meget for, for det er ikke alle unge, der lige er klar til at tage en uddannelse. I den forbindelse skal man jo sikre, at de unge også kan få fodfæste på arbejdsmarkedet, og kommer de ind i et job, er det muligt, at de ad den vej alligevel kan komme til at tage en uddannelse. Så det er en god ting. Det er noget, jeg faktisk har snakket om flere gange, så det er jo positivt, at det er med nu her. Det er bare lidt ærgerligt, at ministeren og heller ikke den tidligere minister ville være med til det, uden at det skulle ind over en trepartsaftale, men lad det nu ligge. Vi kan godt støtte det. Hvad angår sanktionerne imod dem, der er uddannelsesparate eller jobparate og modtagere af kontanthjælp, synes jeg også, det er i orden, at man sikrer, at de lever op til de krav, der er. Det er sådan, at man allerede i dag kan sanktionere dem, hvis de ikke lever op til kravene, og det bliver så skærpet fremover. Reglerne bliver også skærpet over for dagpengemodtagerne, sådan at de, hvis de ikke har søgt job 1 måned, så også kan få en sanktion. Det er der meget rimelighed i, men selvfølgelig kan der være nogle årsager til, at de ikke gør det, og derfor er det også vigtigt at påpege noget. Nu havde vi jo på et samråd i går det oppe, at hvis der gives sanktioner, så skal der partshøres. Man må ikke bare sanktionere uden at have hørt, hvad årsagen er til det. Der kan være mange årsager til det, og folk kan være uden skyld i, at de ikke har søgt eller taget et job. Så på den måde skulle det også gerne være sikret. Noget af det, som også ligger i det, og som vi er lidt mere skeptiske over for, er forbuddet mod, at en arbejdsgiver anmoder ansøgeren om at oplyse sin alder ved indlevering, indsendelse, uploading eller indtastning af jobansøgningen. Når man sender en jobansøgning ind, som man ikke skal skrive sin alder på, så er der jo også et cv, og det lægger man altid ved. Det vil sige, at arbejdsgiveren til enhver tid kan se, hvilken alder man har, for der står, hvornår man er begyndt på arbejdsmarkedet. Så det er vi sådan lidt skeptiske over for. Derfor ville jeg egentlig anmode om, at ministeren vil skille den del ud af lovforslaget, så det bliver et lovforslag for sig selv. Så vil Dansk Folkeparti stemme gult til det med alder, for vi er meget usikre på, hvordan det kommer til at fungere, og vi synes, at det ville være mere reelt, at man lavede en ekstra indsats for at få seniorer i job i stedet for at sige, at arbejdsgiveren ikke må kende ansøgerens alder. I værste fald kan det, hvis ikke arbejdsgiverne kender alderen, ende med, at så kommer ansøgerne til jobsamtale, og så får de at vide, at de ikke er egnede alligevel. Der tror jeg, at man skal have en anden tilgang til det, hvad angår samtalen med arbejdsgiveren, og ikke bare sige, at arbejdsgiveren ikke må anmode om at få oplyst alder. Men hvis vi får skilt den del ud i et lovforslag for sig selv, kan Dansk Folkeparti stemme for forslaget, og så vil vi stemme gult til den del, der indeholder det med alder, hvis det kan lade sig gøre. Jeg vil anmode ministeren om at overveje, om det kan lade sig gøre, og hvis ikke det kan skilles ud, er vi nødt til at stemme gult til hele forslaget, selv om vi egentlig er enige i det meste af det, der foreslås i lovforslaget.
Tak til ordføreren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Og så går vi videre til Socialdemokratiets ordfører, hr. Henrik Møller.
Det her har jo egentlig en – jeg ved ikke, om man kan sige spøjs – baggrund, men hvis man spoler filmen lidt tilbage og går til sidste år omkring september måned, så var der før ophævelsen af restriktionerne vel ingen tvivl om, at det, der var et meget væsentligt omdrejningspunkt, var spørgsmålet om, at der nu formentlig var en masse virksomheder, som ville dreje nøglen om; vi ville opleve et hav af konkurser i forhold til de restriktioner, der var omkring coronaen. Men det, vi jo sådan set oplevede, næsten dagen efter at restriktionerne var ophævet, var, at der kom en debat og en efterspørgsel, sådan at man siger: Nu mangler vi arbejdskraft. Og der er ingen tvivl om, at vi jo i forhold til prognoserne er helt enige; vi ved godt, at vi på sigt kommer til at mangle hænder og især uddannet arbejdskraft – det har vi sådan set også prøvet at tage højde for. Men lige præcis den her situation kom meget hurtigt og meget voldsomt. Og man kan egentlig sige, at når vi står med nogle udfordringer her, så er det jo på en positiv baggrund, forstået på den måde, at det går rigtig godt i Danmark; det går faktisk så godt, at vi efter alt at dømme har opnået den højeste vækst i 15 år. Ledigheden er historisk lav. I december var ledigheden nede på 2½ pct. Men det skyldes også den krisepolitik, som regeringen sammen med et bredt og ansvarligt flertal i Folketinget har ført. Med nogle massive investeringer og hjælpepakker har vi holdt hånden under de danske virksomheder og de danske lønmodtagere. Det er også derfor, at regeringen indgik en trepartsaftale om manglen på arbejdskraft med arbejdsmarkedets parter og KL tilbage i oktober måned 2021. Med trepartsaftalen sætter vi ind på fire forskellige områder, nemlig bedre match mellem ledige og virksomheder; skærpede rådighedsregler for at sikre, at ledige søger og tager job; styrket indsats for at få ledige seniorer tilbage i job, og endelig hjælp til virksomheder til at rekruttere europæisk arbejdskraft. Lovforslaget her har til formål at udmønte de dele af trepartsaftalen, der kræver lovændringer. For det første – som også nævnt før – foreslås det, at vi igangsætter et forsøg, hvor jobcentrene får en mulighed for at igangsætte en jobrettet indsats frem for en uddannelsesrettet indsats til personer under 30 år. Forsøget skal få flere unge med ud på arbejdsmarkedet på den korte bane, men samtidig skal indsatsen også bero på en konkret vurdering og også den unges eget ønske om jobrettet indsats. For det andet foreslås det, at rådighedsreglerne skærpes. Det betyder, at vi i en afgrænset periode skruer op for sanktionsindsatsen, hvis den ledige ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet eller ikke søger job, som vedkommende er pålagt at skulle søge. For det tredje foreslås det at indføre et forbud mod at screene jobansøgere på baggrund af alderen. I sidste uge kom det frem i en evaluering, at halvdelen af de ledige seniorer oplever at blive fravalgt på grund af deres alder. Det synes vi er helt skævt. Derfor handler det her også om nogle balancer: Manglen på arbejdskraft skal ikke alene løses ved udenlandsk arbejdskraft; den lave ledighed giver også nogle muligheder for at få nogle af dem, der står bagest i jobkøen, med i den jobfest, vi har. Det er jeg glad for at arbejdsgiverne også forpligter sig til i trepartsaftalen. I Socialdemokratiet tager vi selvfølgelig den her mangel på arbejdskraft alvorligt, fordi den kan være med til at være en stopklods for den vækst og den fremgang, som dansk økonomi har lige nu. Så derfor er det ikke alene den her trepartsaftale, der er. Vi har også landet en reformaftale her i slutningen af januar, som også meget gerne skulle være med til at frigøre nogle hænder til glæde for dansk erhvervsliv. På den baggrund kan vi fra Socialdemokratiets side bakke op om lovforslaget.
Vi siger tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål, og det ser ikke ud til, at der er nogen fra Venstre. Så er det Halime Oguz, ordføreren for SF. Værsgo.
Tak for det, formand. For en god ordens skyld skal jeg lige sige, at jeg ikke er ordfører på området – det er min kollega hr. Karsten Hønge, som desværre ikke har mulighed for at være her. Med lovforslaget er der tale om en udmøntning af trepartsaftalen om mangel på arbejdskraft fra oktober 2021. Med aftalen sættes der ind på fire områder: bedre match mellem ledige og virksomheder, skærpede rådighedsregler for at sikre, at ledige søger og tager job, styrket indsats for at få ledige seniorer tilbage i job, og endelig hjælp til virksomheder med at rekruttere europæisk arbejdskraft. Trepartsaftaler er en hjørnesten i den danske model, og derfor støtter SF selvfølgelig også lovforslaget. Jeg vil desuden gerne benytte lejligheden til særlig at fremhæve den del, der vedrører seniorers arbejdsmarkedstilknytning. For selv om arbejdsgivere råber op om mangel på arbejdskraft, er det desværre tydeligt, at det på det danske arbejdsmarked er alt for svært at komme tilbage i job, hvis man først bliver ledig, når man er fyldt 50 år. Over hver femte private arbejdsgiver frasorterer ansøgere på grund af alder. Det viste en analyse fra Konsulenthuset ballisager så sent som i efteråret 2021. Det er simpelt hen ikke i orden, og det er jo helt absurd, når vi taler om mangel på arbejdskraft og vi i øvrigt skal arbejde længere og længere inden folkepensionsalderen. Der er tale om aldersdiskrimination her. Derfor er vi i SF rigtig glade for, at der med lovforslaget indføres et forbud imod, at arbejdsgivere screener jobansøgere på baggrund af deres alder i forbindelse med indlevering, indsendelse, uploading eller indtastning af en jobansøgning. Man skal ikke fravælges på grund af sin alder. Tværtimod skal vi værdsætte de mange mennesker, der intet hellere vil end at finde sig et arbejde, men ikke har en chance. Som sagt støtter SF lovforslaget. Tak for ordet.
Tak til ordføreren. Der er ikke nogen korte bemærkninger. Vi går videre i rækken. Radikale Venstre er ikke til stede, så det er fru Jette Gottlieb, Enhedslisten.
Tak. Forslaget er jo et trepartsforhandlingsresultat, og efter min opfattelse består det af fire store dele, hvoraf de ikke alle har noget med hinanden at gøre, og derfor vil jeg i lighed med hr. Bent Bøgsted også foreslå, at lovforslaget bliver delt op, og det kan vi jo så bede om skriftligt eller få ministerens kommentar til sidst på ordførerrækken. Den første og vigtigste del, efter min mening, og den, der har mest perspektiv, er den del med forsøg med jobrettet indsats for unge. For det er lidt mærkeligt, at vi har et beskæftigelsessystem, som kræver, at man går ind i en uddannelse, uanset om man er afklaret på, hvad det er, der er ens livsperspektiv, og der er rigtig mange unge, der ikke er modne til det på det tidspunkt, hvor de kommer ud af skolen, og som til gengæld ville have en meget god erfaringsopbygning af at komme ud på arbejde. Så det er efter min mening et meget godt forsøg at kigge på, om man ikke kunne få mere ud af det. Den anden del af det er, at der skal laves nogle særlige sanktioner for udvalgte grupper, og det er et af de punkter, som jeg gerne vil forholde mig lidt skeptisk til, fordi det simpelt hen ikke er gennemarbejdet. Og når jeg siger det, er det jo, fordi det er fuldstændig uadministrerbart. Jeg ved ikke, om der er nogen, der har tænkt på, at der kan indtræde en social begivenhed midt i en måned. Man kan f.eks. fylde år, eller man kan blive gift, eller man kan få et barn, eller der kan ske noget inden for et månedsforløb, der gør, at man pludselig skal skifte sats. Det er ikke administrerbart, det kan ikke måles, og det kan ikke gennemføres. Så derfor er der rigtig meget i den del af lovforslaget, der ikke er færdigbearbejdet. For retssikkerheden fordrer jo, at man ved, hvad det er, man er underkastet, og det kan blive meget svært at få hold på. Så den del er en ommer. Så er der spørgsmålet om afholdelse af rådighedssamtalen, og der vil jeg sige, at vi har nogle ikke særlig sikkert dokumenterede resultater af 2 års specialsituation i forbindelse med corona. For os er det synligt, at det for nogle grupper vil være en rigtig god styrke at få bedre samtaler, hvis man kan holde dem elektronisk eller telefonisk, men for andre grupper er det selvfølgelig en stor belastning, hvis de har svært ved at betjene et it-system. Så derfor er det vigtigt, at man er opmærksom på, at hvis folk ønsker de fysiske møder, skal det være helt sikkert, at man kan få dem. Men det er glimrende at fortsætte i det spor, hvor vi forsøger at kigge på, om man kan gøre de her ting mere smidigt. Og det sidste element er spørgsmålet om aldersdiskrimination ved ansøgning, og der er jeg ikke sikker på, vi rammer rigtigt her, men det er et udmærket forsøg at gøre det på den måde. Det kræver dog, at vi også kigger på en omindretning af et jobnet for arbejdsgivere, fordi det for arbejdsgivere er pærelet at skrive, at de vil have en mellem 25 og 45 år, og så kommer kun de ansøgere ud, der opfylder den betingelse, og lige netop sådan en søgemekanisme må jo fjernes fra jobnet, hvis vi ønsker at mene noget alvorligere med det her. Men det her er formentlig ikke tilstrækkeligt til at imødegå den aldersdiskrimination, der foregår i jobsøgningssammenhæng, og derfor tror jeg, at vi måske skal nå frem til nogle mere omfattende indsatser ud over dem, vi allerede har vedtaget omkring ekstrapræmier ved praktik og ved job med løntilskud og sådan nogle ting, som jo også er forsøgsvise. Så lad os tage dem, og så må vi lige prøve at få udbygget de andre, så de kommer til at virke. Jeg vil lige sige, at det afhænger af opdelingen, og at det afhænger af svar på en del spørgsmål, vi har omkring udførbarheden af det, hvordan vi stemmer til sidst. Så det vil fremgå af udvalgsarbejdet.
Så siger vi tak til ordføreren og går videre til hr. Niels Flemming Hansen, De Konservative, som ordfører.
Mange tak for det. Som det også tidligere er blevet sagt fra talerstolen her i dag er det jo et spørgsmål om en trepartsaftale. Vi mener, at manglen på arbejdskraft i Danmark er stor – den er jo nærmest enorm – og derfor glæder det mig da, at arbejdsmarkedets parter gik sammen i en trepartsaftale vedrørende manglen på arbejdskraft. Det glæder mig også, at man lavede forsøg med en jobrettet indsats for unge og sanktioner for jobparate ledige, der ikke søger arbejde i en måned, og derudover lavede man et forbud mod, at arbejdsgivere må anmode ansøgere om at oplyse deres alder. Der er jo altid torne og tidsler i forslag, og der er også Matador Miks i forslag, og det er der sådan set også i det her. Vi synes jo, at intentionen med forslaget er godt, og vi bakker det også op. Men vi vil klart påpege, at vi ikke finder det godt, at der kun er tale om frivillighed i jobcentrene og ligeledes i kommunerne, således at de selv kan vælge, hvorvidt de ønsker at være med i et forsøg eller ej. Og så synes vi, at punktet om, at arbejdsgivere ikke må anmode ansøgere om at oplyse deres alder, er en lille smule tosset. Jeg er med på, at der er forskel på det private arbejdsmarked og det offentlige arbejdsmarked, men vi vil selvfølgelig også gerne se, at ministeren piller det ud, hvis han har mulighed for det. Ellers vil vi forsøge at få fjernet de torne i udvalgsbehandlingen. Men som udgangspunkt bakker vi op om forslaget.
Der er et spørgsmål fra fru Jette Gottlieb.
Jeg vil da lige spørge til det der med, at kommunerne ikke må have frit valg, med hensyn til om de vil benytte ordningen eller ej. Hvis man nu gjorde det sådan, at det var udvalget, altså beskæftigelsesudvalget i de enkelte kommuner – så det var et politisk niveau – der tog stilling til, om man ville benytte ordningen eller ej, var det så bedre, end hvis det er jobcenteret, som administrativt kan beslutte det?
Ordføreren.
Ja, det ville jeg umiddelbart give ordføreren for Enhedslisten ret i.
Fru Jette Gottlieb.
Jamen skal vi så ikke bare gøre det? Niels Flemming Hansen Det er det).
Vi siger tak til ordføreren og går videre i rækken. Nye Borgerlige er her ikke, og så er det hr. Ole Birk Olesen, Liberal Alliance, som ordfører. Værsgo.
Tak for det. Vi har med et lovforslag at gøre, som rummer flere elementer, og jeg vil først nævne to positive elementer. Det ene er, at mennesker, som er på uddannelseshjælp, kan få en jobrettet indsats fra deres jobcenter frem for en uddannelsesrettet indsats fra deres jobcenter. Det synes vi er en rigtig god idé. Det er ikke nødvendigvis sådan, at uddannelse altid er det rigtige for folk, der har brug for at være en del af det her samfund og komme i arbejde hellere tidligt end sent. Derfor er det godt, at man der åbner for – på forsøgsbasis, og hvorfor man ikke gør det permanent, ved jeg ikke – at de kan få en jobrettet indsats. Så er der et andet element, som handler om strammere rådighedsregler for visse grupper. Også det er ikke permanent, men midlertidigt. Vi ville gerne gøre det permanent, men kort tid er bedre end ingen tid, så også det stemmer vi for. Så er der et tredje element, som vi er skeptiske over for, og det er, at arbejdsgivere ikke på samme måde som i dag må tage udgangspunkt i eller bruge informationer om en jobansøgers alder, når de skal finde ud af, hvem der skal til samtale. Det synes vi for det første er grundlæggende forkert at man ikke må, og for det andet tror vi heller ikke rigtig, at det vil virke noget som helst. Det er forkert, for der er jo alle mulige hensyn, som en arbejdsgiver kan tage, når en stilling skal besættes. Nogle arbejdsgivere kan til visse jobfunktioner foretrække ansøgere, der kommer fra Jylland, frem for ansøgere, der kommer fra København. Og nogle gange kan de også foretrække en mand frem for en kvinde eller en kvinde frem for en mand. Og nogle gange kan de også foretrække en ung, og andre gange kan de foretrække en, der er lidt ældre. Det er helt afhængigt af, hvad det er for en stilling, og hvad det er for et match, der skal være på virksomheden. Har man for mange gamle nisser på arbejde, kan det være, man hellere vil have nogle unge ind også, og har man for mange rollinger på arbejde, kan det være, man gerne vil have nogle med erfaring. Der kan være alle mulige hensyn at tage, som gør, at alder kan spille en rolle. Derfor synes vi, det er underligt. De ved i forvejen, at lovgivningen er der, og at man ikke må aldersdiskriminere, men det her er så et yderligere redskab, der skal forhindre arbejdsgivere i at tage udgangspunkt i alder. Det kan vi ikke støtte. Så medmindre forslaget bliver delt, vil vi stemme hverken for eller imod dette forslag. Hvis det bliver delt, vil vi stemme for alt det, vi synes er positivt, og så vil vi stemme imod det, som vi synes er negativt.
Tak til ordføreren. Der er ingen spørgsmål. Frie Grønne er her ikke, så derfor er det hr. Jens Rohde, Kristendemokraterne. Værsgo.
Tak for det. Der er meget rigtigt i det, hr. Ole Birk Olesen sagde her fra talerstolen. Ude i den virkelige verden vil det jo altid være sådan, at arbejdsgiverne i sidste ende selv kommer til at træffe et valg om, hvem man ansætter, ud fra de præferencer, man har – og så kan vi stille nok så meget op. Det ændrer ikke ved, at det provokerer mig ganske betragteligt, når dansk erhvervsliv råber på arbejdskraft og beder os herinde i Folketinget om at lave aftaler, hvor vi nedsætter beløbsgrænsen og gør alt muligt for at øge arbejdsudbuddet, og der så er arbejdsgivere, der ikke vil ansætte os, der er over 50 år. Det er simpelt hen så grotesk, at jeg næsten ikke har ord for det. Det er jo lovgivning om aldersdiskrimination, men i virkeligheden er det nok mest signalværdien, der er der, og principielt har jeg det meget svært med al det der signallovgivning. Vi vil alligevel sige, at vi støtter op om det, og vi støtter lovforslaget, fordi det jo også er en udmøntning af en trepartsaftale, og jeg har stor respekt for trepartsaftaler. Derfor skal jeg ikke pinde det meget mere ud og køre rundt i det, men blot sige, at vi kommer til at stemme for.
Tak til ordføreren. Og så er Venstres ordfører, hr. Hans Andersen, mødt frem og får ordet nu. Værsgo.
Tak for det. Jeg skal beklage, at jeg ikke var til stede, da lovbehandlingen begyndte. Det skal jeg bestræbe mig på ikke gentager sig. Vi støtter det her lovforslag. Det er jo på baggrund af en trepartsaftale indgået i efteråret, og det stiller som sagt større krav til unge og hjælper også unge, som med fordel kan tage udgangspunkt i et forløb, der er jobrettet, i stedet for et forløb, der alene er uddannelsesrettet. Det er positivt, og trepartsaftalen skal jo også på den korte bane forsøge at afhjælpe den enorme mangel, vi har på arbejdskraft, som virksomhederne efterhånden meget længe har råbt op om. Man kan så sige, at isoleret set bibringer den trepartsaftale, der er indgået, ikke et meget større arbejdsudbud. Jeg har spurgt beskæftigelsesministeren om, hvad det her vil føre til af ekstra beskæftigelse, og jeg tror, at tallet var sådan cirka et rent nul ifølge den måde, man regner på. Så signalet er der, det er godt, og vi synes også, det er fint, at sanktionerne strammes for mennesker, der er på kontanthjælp og dagpenge, hvis man ikke ønsker at bidrage. Så det støtter vi også op om. Der er jo i den grad brug for, at vi får flere mennesker, flere hænder, flere hoveder i gang med at besætte alle de job, der er ubesat, både i den offentlige og i den private sektor. Det er jo både i ældreplejen, på vores hospitaler, i vores virksomheder, hvor aftaler om ordrer ikke bliver indgået. Vi vil også gerne sige, at vi sådan set står klar til at arbejde videre med at få indgået aftaler, der gør, at vi får et større arbejdsudbud, men det her lovforslag støtter vi op om, og vi håber også på, at det kan få en hurtig behandling, så de små elementer, der er i det her lovforslag, kan komme ud at virke hurtigst muligt. Tak for ordet.
Tak til ordføreren. Så er vi færdige med ordførerrækken og går over til beskæftigelsesministeren. Værsgo.
Mange tak for det, formand. Og tak til partierne for tilkendegivelserne og opbakningen til det her lovforslag. Mangel på arbejdskraft er jo, som hr. Hans Andersen lige var inde på, et emne, som har regeringens fulde opmærksomhed. Siden sommeren sidste år har vi hørt fra virksomheder rundtom i Danmark, at der mangler arbejdskraft; nogle må endda sige nej til ordrer, fordi de ikke kan få det til at hænge sammen. Og det er vi jo i sagens natur som samfund ikke tjent med – vi har heller ikke råd til det. I oktober 2021 indgik regeringen sammen med arbejdsmarkedets parter og Kommunernes Landsforening en trepartsaftale om mangel på arbejdskraft. Lovforslaget, vi behandler i dag, udmønter en del af initiativerne fra aftalen. Jeg og regeringen er helt klar over, at denne aftale ikke løser alle mangeludfordringer, men den giver svaret på nogle af dem, og den er helt afgjort et skridt i den rigtige retning. Den første del af lovforslaget handler om bedre match af unge. Vi har i Danmark alt for mange unge, som hverken er i job eller i uddannelse. Det skal vi ganske enkelt have løst. Nu prøver vi på en ny måde. Med lovforslaget igangsætter vi et forsøg, hvor landets kommuner får mulighed for at give unge en jobrettet indsats i stedet for en uddannelsesrettet indsats. Det handler om at tage udgangspunkt i den enkelte unge. Og der vil være nogle, som har mest gavn af at starte på en uddannelse, men der vil altså også være nogle, som har mest gavn af at komme i arbejde med det samme. Her foreslår vi at give kommunerne frihed til at tilrettelægge indsatsen sammen med den unge. Det betyder ikke, at vi skal have færre unge, der tager en uddannelse, tværtimod. Det handler om at tage udgangspunkt i den enkelte unge, og for nogle vil et job være det, der på et senere tidspunkt kan vise sig at være vejen til en uddannelse. Den anden del af lovforslaget handler om en ny sanktion for ledige, der ikke søger job. Man skal som ledig stå til rådighed for arbejdsmarkedet, og det kan der ikke være to meninger om. At stå til rådighed indebærer også, at man er aktivt jobsøgende. Med forslaget om en ny, midlertidig sanktion er aftaleparterne enige om, at ledige fremover bliver indkaldt til en rådighedssamtale og efterfølgende mødt af en sanktion, hvis de ikke har søgt job i en hel kalendermåned. Den tredje og sidste del af lovforslaget handler om seniorer og aldersdiskrimination. I sidste uge offentliggjorde Beskæftigelsesministeriet en evaluering af puljen til en særlig indsats for seniorer. Ifølge evalueringen har halvdelen af de ledige seniorer oplevet at blive valgt fra til et job på grund af deres alder – halvdelen! Jeg synes ikke, det er i orden, og jeg synes, det er hyklerisk, at vi hører virksomheder skrige på arbejdskraft, når vi samtidig har dygtige, erfarne ledige gående rundt, som oplever, at døren er lukket, når de gerne vil arbejde. Derfor er jeg rigtig glad for, at vi med trepartsaftalen blev enige om at gøre det forbudt for arbejdsgivere at kræve aldersoplysninger ved jobansøgning. Det løser ikke alle problemer, det er jeg fuldstændig klar over, men det betyder, at arbejdsgiverne faktisk skal åbne ansøgningen og cv'et og forholde sig til indholdet, når de ansætter nye medarbejdere. Så er man som ledig senior i det mindste igennem det første nåleøje. Og jeg håber, at vi med denne del af lovforslaget kan øge mulighederne for, at seniorer bliver vurderet på baggrund af deres kvalifikationer og erfaring og ikke på baggrund af deres alder. Aldersdiskrimination hører nemlig ikke til på arbejdsmarkedet, slet ikke i den nuværende situation. Med lovforslaget tager vi et lille skridt i den rigtige retning, og vi sender samtidig et stærkt signal til virksomhederne. Det var lidt om de tre initiativer, som lovforslaget i dag skal udmønte. De resterende initiativer i trepartsaftalen bliver løbende udmøntet her i starten af 2022. Endnu en gang tak for behandlingen i dag. Jeg ser frem til den videre behandling af forslaget. Tak for ordet.
Fru Jette Gottlieb.
Jeg vil bare spørge om ministerens holdning til det med at opdele lovforslaget. Er ministeren åben over for, at vi deler lovforslaget op i sine bestanddele?
Ministeren.
Som udgangspunkt har jeg det sådan, at der jo her er tale om en trepartsaftale, som også hviler på nogle balancer, og man kan jo, når man læser de tre initiativer, som indgår i lovforslaget, næsten se, at de har forskellige balancepunkter. Der er jo ikke nogen tvivl om, at arbejdstagerne har skullet indgå en eller anden form for kompromis eller i hvert fald give nogle indrømmelser for at få strammet sanktionsreglerne. Modsat er der heller ikke nogen tvivl om, at arbejdsgiverne også har skullet gå på kompromis med nogle synspunkter for at acceptere et forsøg med forbud mod at anmode om at få oplyst alder på ansøgningstidspunktet. Derfor synes jeg, at de balancer skal ses i sin helhed. Når det er sagt, er vi selvfølgelig åbne over for at diskutere det med udvalget, hvis der er ønske om opdeling af lovforslaget, og det tænker jeg vi kan drøfte videre efter lovbehandlingen i dag.
Fru Jette Gottlieb.
Så har jeg et andet spørgsmål. I fremsættelsen af lovforslaget står der som sidste punkt, at der vil være hjælp til virksomheder til at rekruttere europæisk arbejdskraft. Hvad indebærer det, hvor står det i lovforslaget, og hvad handler det om?
Ministeren.
Det er ikke et initiativ, der kræver nogen lovændring. Vi afsatte jo i trepartsaftalen et beløb til, at konsulater, ambassader m.v. kunne assistere virksomheder med at rekruttere arbejdskraft rundtomkring i EU, og det er noget af det, der bliver udmøntet her i løbet af første halvdel af 2022.
Hr. Ole Birk Olesen.
Ministerens svar til fru Jette Gottlieb gjorde mig lidt nysgerrig. Kan ministeren forklare lidt om, hvorfor det er, at fagbevægelsen i Danmark har noget imod, at sanktionsregler bliver strammet, så folk, der ikke reelt søger et arbejde, bliver ramt af sanktioner? Hvad er det i fagbevægelsen, der gør, at man synes, at folk i højere grad end det, som det her lovforslag lægger op til, skal have mulighed for ikke reelt at søge arbejde uden at blive ramt af sanktioner?
Ministeren.
Altså, jeg tror ikke, jeg kan redegøre for, hverken hvad der er arbejdsgivernes eller arbejdstagernes synspunkt på specifikke problemstillinger. Men der er vel altid et generelt hensyn – det er også et hensyn, mange politiske partier har – med hensyn til at finde de rigtige balancer mellem rådighed og sanktion. Det er selvfølgelig også noget af det, der er blevet diskuteret i trepartsforhandlingerne om den her aftale, og hvor vi så også er blevet enige om at stramme på sanktionsreglerne, i hvert fald i en periode.
Hr. Ole Birk Olesen.
Det lyder bare på ministeren, som om det, at der er sanktioner, hvis man ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet, når man modtager dagpenge eller kontanthjælp, i virkeligheden er noget, der ligesom går imod fagbevægelsens interesser. Man kan også nogle gange få den opfattelse, at det er, som om de i fagbevægelsen ikke går så meget op i samfundets bedste, men bare går op i, at deres medlemmer skal have det så godt som muligt, herunder at der ikke er voldsomme sanktioner, hvis de siger nej til et arbejde. Men jeg synes, det var en flot indrømmelse fra ministerens side at sige, at det er den slags interesser, som også ministeren arbejder for nu, hvor han jo også er minister for fagbevægelsen i det her land.
Ministeren.
Jamen jeg er sådan set også minister for arbejdsgiverne. Jeg er faktisk også minister for hr. Ole Birk Olesen, om han vil det eller ej. Og mine politiske synspunkter indebærer jo altid at forsøge at finde de rigtige balancer mellem ret og pligt, mellem rådighed og sanktion. I Socialdemokratiet og i regeringen bakker vi op om, at vi har stramme sanktionsregler, når vi samtidig har nogle ret præcise rådighedsregler, hvilket alt sammen taler ind i, at vi også har et generøst og med den nye reformaftale lidt mere generøst arbejdsløshedsforsikringssystem. Men det handler jo alt sammen altid om balancer, og jeg synes også, at det her er udtryk for nogle fornuftige balancer.
Så siger vi tak til beskæftigelsesministeren. Da der ikke er flere, der har bedt om ordet, er forhandlingen sluttet. Jeg foreslår, at lovforslaget henvises til Beskæftigelsesudvalget. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg dette som vedtaget. Det er vedtaget.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, fredag den 11. februar 2022, kl. 10.00. Jeg henviser til den dagsorden, der fremgår af Folketingets hjemmeside.