Austatud Riigikogu, tere päevast! Austatud valitsusliikmed! Infotund. Kohaloleku kontroll, palun! Ma ei saa kokku rohkem kui 30 Riigikogu liiget täiskogul. Infotunnis on valitsusliikmed peaminister Taavi Rõivas, kultuuriminister Indrek Saar ja rahandusminister Sven Sester. Tulenevalt põhiküsimuste rohkusest annan igaühe juures võimaluse üheks lisaküsimuseks.
Esimene küsimus on peaminister Taavi Rõivasele. Jüri Adams, palun!
Aitäh! Härra peaminister! Küsimus on Rahandusministeeriumi kohta, mis on praegu omandanud superministeeriumi positsiooni. 1990-ndatel oli umbes analoogne positsioon Justiitsministeeriumil, aga mingid erinevused olid. Justiitsministeerium pigem keelas teistel ministeeriumidel midagi teha kui käskis. Ta nõudis juriidilist korrektsust ja kindlasti ei teinud positiivseid plaane. Aga praegu on Rahandusministeerium hakanud oma selleks absoluutselt ettevalmistamata ametnike kaudu peaaegu tervet Eesti riiki juhtima. Minu küsimus on selline. Teie ees võiks ju olla võimalus minna Eesti ajalukku mehena, kes pöörab selle riigi pea pealt taas jalgadele. Aga muidugi teine variant on, et te lähete ajalukku Rahandusministeeriumi käsikuna, kelle nimi tulevikus ei ole oluline.
Minu silmis on kõik Eesti Vabariigi ministeeriumid Eesti rahva teenimisel superministeeriumid. Nad peavad oma tööd tegema iga päev maksimaalselt pingutades. Seda, et üks ministeerium oleks teistest kuidagi rohkem super, mina küll ei julge kinnitada. Kui teil on mingid konkreetsed põhjused, miks te seda väidate, siis ma hea meelega neid kuulaks. Mis teeb nii Rahandusministeeriumi kui ka Justiitsministeeriumi teistest osaliselt erinevaks, on see, et neil mõlemal on selliseid horisontaalseid pädevusi, aga niisuguseid pädevusi on veel osal ministeeriumidel. Näiteks IT-valdkonnas on horisontaalne pädevus Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumil, ja neid valdkondi leiab veel. Aga jah, nii Rahandusministeeriumil kui ka Justiitsministeeriumil on küllaltki palju horisontaalseid pädevusi. See tähendab seda, et ükskõik milline oma valdkonna eest vastutav ministeerium peab – ja see on nii põhiseaduse vastuvõtmisest alates – oma eelarveküsimused kooskõlastama Rahandusministeeriumiga ja oma eelnõud kooskõlastama alati ka Justiitsministeeriumiga. See, et riigis on üks asutus, kus valvatakse riigi raha kasutamist, ja et meil on üks asutus, kus valvatakse selle üle, et õigusruum oleks ühtne, on minu silmis igal juhul põhjendatud. Aga siin ei ole olnud põhimõttelisi poliitikamuutusi ei ühes ega teises suunas, võrreldes teie nimetatud 1990. aastatega. Mina töötasin Justiitsministeeriumis veidi hiljem kui teie, nende aastate lõpus, ja mäletan seda aega küllaltki täpselt.
Jüri Adams, palun, lisaküsimus!
Minu lisaküsimus on selline. Ma ei hakka teile selles formaadis ammendavat loetelu kõikidest probleemidest ette lugema. Alustame praegu haldusreformist, mille mõjude hinnang on ilmselt täiesti mittepädev, kuni selleni, mis me üleeile siin saalis kuulsime, et Rahandusministeerium otsustab meil, millised muuseumid Eestis tulevikus on. Sedasorti näiteid on nagu natukene liiga palju kuhjunud. Võib-olla teeks selle asja ikkagi korda. Vastasel juhtumil on olukord samasugune nagu ühes vanas, nõukogudeaegses anekdoodis. Ühte perioodi Nõukogude Liidu ajaloost iseloomustati, et elu on nagu lennukis: üks juhib ja ülejäänud oksendavad. Me oleme praegu kuidagi nagu samasugusesse olukorda jõudnud.
Kui just haldusreform on see, mille pärast te leiate, et Rahandusministeeriumi pädevus on kasvanud, siis tõepoolest, ametisoleva valitsuse ajal nihutati osa kompetentsi Siseministeeriumist regionaalministri portfellist Rahandusministeeriumisse riigihalduse ministri portfelli. Siin tuleb silmas pidada seda, et Rahandusministeeriumis on kõik küsimused, mis puudutavad maksundust, eelarvet jne, ühe ministri pädevuses. Sven Sester on see minister. Ja teised teemad, mis enne olid osaliselt Siseministeeriumi ja osaliselt Rahandusministeeriumi teemad, on nüüd minister Arto Aasa pädevuses. Haldusreform on vaieldamatult suur ja oluline ettevõtmine. Ja on täiesti selge, et seda ellu viies peab olema nii see, kes seda protsessi aktiivselt veab, kui väga lai kaasatus. Haldusreformi eelnõu koostades kaasas valitsus Arto Aasa eestvedamisel mitte ainult eksperte, vaid me kaasasime valitsuskomisjoni kaudu väga mitmeid teisi ühiskonnas lugupeetud inimesi. Seda valitsuskomisjoni juhtisin mina ise ja seetõttu ma saan ka kinnitada, et komisjoni ei huvitanud mitte ainult ekspertide arvamus, vaid ka väga laialdane omavalitsuste arvamus. Ja huvitaval kombel nende põhimõtetega, milles me valitsuskomisjonis kokku leppisime, tihti nõustusid ka mõned inimesed, kelle erakondlik kuuluvus eeldaks, et nad on riigis hoopis opositsioonis. Seetõttu on hea meel öelda, et haldusreformi eelnõu koostades me leidsime laiema konsensuse kui ainult koalitsiooni oma.
Heimar Lenk, palun!
Aitäh, lugupeetud peaminister! Mulle jäi mulje, et nii raskekaalulisele küsijale jäi teie vastus võib-olla natuke kergekaaluliseks. Seepärast ma küsin üle. Kas olete nõus, nagu pakkus teile küsimuse esitaja, minema ajalukku peaministrina, kes pöörab Eesti arengu pea pealt tagasi jalgade peale ja läheb realistlikult edasi?
Aitäh! Ma olen kindlasti nõus minema ajalukku peaministrina, kes Eesti elu edasi viib, aga ma keeldun nõustumast määratlusega, et Eesti elu on praegu pea peal. Ma soovitan teil otsida üles Riigikogu stenogramm möödunud neljapäevast, kui me arutasime siin saalis riiklikult tähtsa küsimusena riigivalitsemise reformi. Soovitan sealt üles otsida selle lõigu, kus vandeadvokaat Jüri Raidla ütleb ühemõtteliselt, et Eesti riik ei vaja kapitaalremonti ja me ei peaks eitama kõike seda, mida eelmised valitsused on korda saatnud. Mina ütlesin esimest korda peaministri ametisse asudes kaks aastat tagasi ja ütlen seda ka praegu, et me ei pea mitte lammutama kõike seda, mida Eestis on 25 aasta jooksul korda saadetud, vaid vastupidi, meil peab olema tarkust sellele vundamendile edasi ehitada. Ma ütlen täitsa siiralt, et kõik need valitsused, kes on meil olnud selle praeguseks peaaegu 25 aasta jooksul, on Eestit edasi viinud. Igaüks neist on andnud oma parima ja minust oleks äärmiselt kohatu seda eitada. Minust oleks äärmiselt kohatu öelda, et kõik, mis tehti enne mind, on väga valesti tehtud. Ma ei arva nii.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgneb Kadri Simsoni küsimus rahandusminister Sven Sesterile. Palun!
Lugupeetud rahandusminister Sven Sester! Möödunud kolmapäeval olime koos "Foorumi" saates, kus te käisite välja lihtsa ettevõtluskonto loomise idee. Nii palju kui saate lühike formaat lubas aru saada, siis te peate silmas, et see ettevõtluskonto ei laieneks tudengitele, õppuritele ja pensionäridele, kes teevad lisatööd, vaid neile, kellel on üks põhitöökoht ja nad teevad lisatööd, aga teenivad alla tuhande euro. Ma soovin, et te täpsustaksite, millist maksumäära te selle kuni tuhandeeurose sissetuleku puhul ette näete. Kas see on praegu kehtiv tulumaksu määr või mingi muu protsent?
Aitäh, lugupeetud küsija! Te annate mulle võimaluse sel teemal teiega diskuteerida ja me võiksime tänast küsimuste-vastuste vooru pidada esimeseks avapauguks võimalikule diskussioonile ja ideede väljakäimisele. Tõsilugu, ma "Foorumis" pakkusin välja võimaluse, et me võiksime mõelda sellele, kuidas aktiivsemalt inimesi ettevõtlusesse tuua. Ma arvan, et me peaksime järjest rohkem pühendama tähelepanu sellele, et võimalik bürokraatia ei tapaks ära inimeste tulekut ettevõtlusse. Meil on ettevõtluses väga vähe inimesi ja samal ajal 90% riigi tuludest moodustavad erinevad maksutulud. Ma olen täna alles täiesti ideetasandil ja olen valmis kuulama kõiki osapooli erinevate küsimuste püstitamisel. Ma arvan, et siin on päris palju küsimusi, mida me võiksime teha. Üks on maksumäär, mille te tõstatasite. Kuid samamoodi peaksime arutama, kas see meede laieneks tulevastele pensionidele, sotsiaaltagatistele, näiteks ka e-residentidele, milline oleks tervisekindlustus, aruandlus jne. Minu enda mõte on selles, et see võiks olla võimalikult lihtne, ei ole võimalik ühelt poolt kulusid maha arvestada, kui sul neid kulusid on – selles see lihtsuse võlu peitub. Sa ei pea tegema täiendavaid aruandeid. Sul ei ole võimalik ka kulusid maha arvestada. Selleks ei peaks sul olema kindlasti mingi teine kindel põhitöö kõrval, see teine töö võib sul olla põhitöö kõrval. Nagu ma "Foorumis" näitena tõin, muru pügamine või lapsehoidmine. See ei ole kindlasti mingi karm reegel, et sul peab see olema lisatöö vormis. Kuid selle mõte oleks selles, et aruandlust ei oleks ja riik võimaldaks selle eest maksu maksta madalama määra alusel. Mina näeksin seda võimaliku sotsiaal- ja pensionikindlustusosana inimeste sotsiaalsetes kindlustustes. See on minu nägemus. Aga ma arvan, et selle üle võiks diskuteerida.
Aitäh, härra minister! Kadri Simson, palun!
Mulle tundub, et sellise konto loomine paneks päris suure surve alla Eesti riigi maksulaekumised, sest praegu on ju nii, et kui inimene töötab alampalgaga, siis ta maksab isegi alampalgalt tulumaksu 48,9 eurot. Lisaks maksab ta koos tööandjaga töötuskindlustusmakset 10,32 eurot. Ja lõpuks on tema palk maksustatud ka sotsiaalmaksuga, see on 141,9 eurot. Kas te ei karda, et sellise ettevõtluskonto loomise korral hakkab edaspidi tekkima selline olukord, et kõik madalapalgalised hakkavad tööl käima ettevõtluskontot kasutades?
Ei, ma ei karda. Ma pigem ütleks vastupidi. Ma arvan, et sellise ettevõtluskonto loomine, kui see kunagi peaks teoks saama ja me oleme kõik kitsaskohad läbi arutanud, pigem hoopis hoogustab ettevõtlussoonega inimeste n-ö turule tulekut. Pigem ma näen täna hoopis vastupidist olukorda. Kui keegi tahab muru pügamiseks kasutada oma naabrimeest, tahab temaga kokku leppida ja selle töö eest ka maksta, siis mõlemale poolele on praegu väga tülikas seda protseduuri ellu viia. Üks pool, kes on n-ö tööandja, peab täitma hunniku formulare ära, selleks et endale muru pügajat kutsuda, ja teine peab täitma hunniku formulare ära, et mingil aruandlusvormil seda kui tulu deklareerida. Sellistel puhkudel me peaksime kindlasti seadma ka mingi piiri, tegemist ei saaks olla mingi väga suure tasuga. Ma käisin "Foorumis" välja, et see võiks olla 1000 eurot. Aga seegi on diskussiooni koht, vahest tõsta seda ka kõrgemale. Ärme unustame, et valitsus tegeleb sellega, et käibemaksu piirmäär, mis on praegu 16 000 eurot, tõsta 25 000 euroni. Kolm erakonna esimeest ütlesid eelmisel aastal väga selgelt välja, et üks selle valitsuse selgeid prioriteete on majanduse elavdamine. Üks võimalikke majanduse elavdamise viise on käibemaksu piirmäära tõus, et väike- ja keskmistel ettevõtetel oleks lihtsam hakkama saada. Võib-olla me peaksime rääkima ka sellest, et ettevõtluskonto tase oleks kusagil selle piirmäära juures, kus järgmine käive oleks juba käibemaksukohustuslase tasemel määratletav. Need on kõik arutluse kohad, kuid ma arvan, et pigem on see selgelt positiivne ja soodustab inimeste tulekut tööjõuturule ka siis, kui tegu on väikeste töömahtudega ja väikeste rahaliste väärustega.
Aivar Sõerd, palun!
Austatud esimees! Austatud minister! Hiljaaegu oli teil idee kehtestada nendele ettevõtetele, kes on püsivad dividendide maksjad, selline kord, et nad hakkavad maksma dividende kuidagi väiksemas määras. Kas te selle idee olete nüüd kõrvale pannud või saab selle idee visiooni lähiajal näha? See on teil pikka aega päevakorral olnud. Või on teil nüüd juba uus idee, tegelete mingi uue mõttega? Äkki jõuab mõni nendest ideedest ka praegu menetluses olevasse riigi eelarvestrateegiasse?
Hea küsija! Tegelikult on meil neid ideid tunduvalt rohkem ja kogu valitsus mõtleb selle peale, kuidas majandust elavdada. See on üks meie kõige suuremaid prioriteete. Selle konkreetse näite puhul ma seletan kuulajatele natuke laiemalt, et tegemist on nn küpsete ettevõtete võimaliku kasumi jaotamisega. Ettevõtted, kes enam nii hoogsalt ei reinvesteeri oma kasumit võimalikesse uutesse arenguprojektidesse, vaid oleksid huvitatud kasumit dividendide näol välja võtma, nendivad, et kasumi väljavõtmine on nende jaoks võib-olla kõrgemal tasemel kui antud näite puhul Lätis. Et neid stimuleerida dividende välja võtma, oleks vaja välja mõelda süsteem, kuidas aastast aastasse kasumit välja võttes oleks protsent madalam. Selle kallal praegu töötatakse, analüüsid käivad ja kindlasti lähiajal me läheme sellega valitsuskabinetti. Ma arvan, et see on teema, kuidas stimuleerida meie küpseid ettevõtteid. Kusjuures ärme unustame, et olemasolevatele ettevõtetele, kes tahaksid kasumit ka tulevikus reinvesteerida, ei tohi midagi halvemaks muutuda. See on väga oluline nüanss, et me ei muuda olemasolevat tulumaksusüsteemi. See on hästi selge signaal. Pigem hakkaksime sel juhul stimuleerima. Aga loomulikult see eeldab valitsuskabinetis eraldi arutelu, seni ei ole seda toimunud. Kui analüüsid on tehtud, viin ettepaneku kabinetti ja arutleme sellel teemal. Mina pean seda väga selgelt majandust elavdavaks stimulatsiooniks ja olen valmis aruteludeks.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on peaminister Taavi Rõivasele. Henn Põlluaas, palun!
Aitäh! Sertifitseerimiskeskus müüs DigiDoci portaali ehk digiallkirjastamise teenust pakkuva keskkonna, mida kasutavad meie eraisikud, ettevõtted ja riiklikud organisatsioonid, Leedu firmale. Selles portaalis on salvestatud suur hulk andmeid ja dokumente. Lisaks müüs riik teisele Leedu firmale AS Andmevara, mis on Eesti seisukohalt mitme kriitilise tähtsusega infosüsteemi, e-riigi ja registrite, sh rahvastikuregistri haldaja ja arendaja. Samas on teada, et nii elektroonilist ID-d haldava Sertifitseerimiskeskuse kui ka Andmevara omandamisest on olnud huvitatud mitmed Vene IT-firmad, millel kapo on tuvastanud otseseid seoseid FSB-ga. Riigi IT-firmade müümine välisfirmadele avab sisuliselt ligipääsu nii riigi, eraisikute kui ka eraettevõtete konfidentsiaalsetele andmetele ja salastatud dokumentidele väljaspool Eestit ja meie julgeolekuasutuste kontrollimisele.
Palun esitage küsimus!
Küsimus: kuidas on välditud sellest tulenev võimalik kahju Eesti julgeolekule ning garanteeritud, et kõnealused andmed ei satu meile vaenulike riikide kätte?
Kõigepealt, osa sellest infost, mis te ette lugesite, ei vasta lõpuni tõele. Nimelt, riigile strateegiliselt olulise registri ehk rahvastikuregistri üleviimine AS-ist Andmevara Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskusesse (lühendina SMIT) toimus juba 2016. aasta alguses. Vastab tõele teie info, et täna sõlmiti vastavalt avaliku enampakkumise tulemustele Andmevara müügi tehing, aga seda konkreetset registrit AS Andmevara enam ei halda. Osa süsteeme aga on Andmevara kui eraettevõtte hallata. Eraettevõttena jäävad tema hallata vastavalt sellele, kui kaua lepingud kehtivad, näiteks ruumilise planeeringu menetluste infosüsteem, maa järelmaksude infosüsteem, kohaliku omavalitsuse volikogu ja valitsuse infosüsteem ning ka näiteks dokumendihaldustarkvara Delta. Olemuslikult on riigil vaja väga hoolikalt kaaluda, millised ettevõtted peavad tingimata olema riigi omandis ja milliseid teenuseid saab riigile pakkuda erasektor. Lõviosa e-riigi lahendustest on pakkunud erasektori ettevõtted. Nende hulgas on peamiselt Eesti kapitalil põhinevaid eraettevõtteid, aga mitte ainult. Ja seni on meie suur pluss olnud see, et väga paljud erafirmad on osalenud e-riigi ülesehitamises ja arendamises. See, kuidas on tagatud iga konkreetse registri turvalisus, on täiesti eraldi teema. Konkreetne arendaja ei tohi kindlasti kuidagi ohtu seada registri turvalisust, aga selle tagamiseks on omad meetmed.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgnevalt Krista Aru küsimus kultuuriminister Indrek Saarele. Palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud minister! Esmaspäeval algas muinsuskaitsekuu. Eestis on palju kultuuriväärtusega hooneid ja mälestisi, aga kahjuks meil napib pidevalt raha nende kordategemiseks. Kuidas on Kultuuriministeerium kui valdkonna eest vastutav ning seda ka juhtiv ja koordineeriv asutus planeerinud kultuuriväärtusega hoonete edasist korrastamist ja nende säilitamist olukorras, kus me teame, et välisrahastus on suurel määral lõppemas? Ma mõtlen just Euroopa majandusruumi mõisakoolide programmi. Ja kuidas on ministeerium ette näinud eraomanikele nende tehtud töö eest tasu maksmist?
Aitäh küsimuse eest! Kõigepealt lubage mul õnnitleda meid kõiki muinsuskaitsekuu alguse puhul. Aga mis puudutab kultuuripärandit ja selle kaitset, siis see on teadupärast ju põhiseaduslik ülesanne, mille riik on endale võtnud. Seega on see meie kõigi kohustus, mitte ainult ühe ministeeriumi kohustus. Loomulikult on Kultuuriministeeriumil selleks tööks aga väga oluline allasutus, kes kultuuripärandi kaitsega iga päev tegeleb – see on Muinsuskaitseamet. Mis puudutab põhilisi rahastamisallikaid Kultuuriministeeriumi eelarve kaudu, siis üks on juba viidatud põhiliselt eraomanikele suunatud kinnismälestiste toetamise programm, mille raha jagab Muinsuskaitseamet. Võib-olla erasektori panust puudutav ongi kogu selle töö kõige valusam osa ja sellega me tahaksimegi lähiajal tegelda. Summa, millega toetatakse 5200 Eestis registreeritud ehitismälestist, on sel aastal 675 000 eurot. Loomulikult ei ole see raha mõeldud selleks, et riik peaks selle eest midagi otsast lõpuni korda tegema, see on mõeldud nende mälestiste omanike toetamiseks. Teine samas suurusjärgus summa ehk 660 000 eurot on pühakodade toetamise programmi jaoks. Sinna alla käib umbes 400 pühakoda. Ja kolmas viimaste aastate oluline töö on olnud aastal 2001 käivitatud Euroopa Majanduspiirkonna ja Norra rahastatud mõisakoolide programmi elluviimine. See summa on ca 18 miljonit eurot. See Norra meede ei ole veel päriselt lõppenud ja sellest ma võin pärast veel rääkida.
Krista Aru, palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud minister, aitäh vastuse eest! Patarei merekindlus valiti hiljuti Euroopa seitsme ohustatuima kultuurimälestise hulka. Teatavasti on see Riigi Kinnisvara AS-i hallata, aga millised on Kultuuriministeeriumi plaanid Patarei merekindlusega? Hoone on suur, nõuab kindlasti palju raha, aga on samas väga oluline.
Tänan! Riigi Kinnisvara AS-i üle minul võim puudub, kas kahjuks või õnneks. Seda peab küsima ühest teisest ministeeriumist, mida teie kolleeg enne siin hellitlevalt superministeeriumiks nimetas, et mis plaanid sellega täpselt on. Paraku kogu Eesti kinnisvaraga Kultuuriministeerium tegeleda ei jõua ja Riigi Kinnisvara on see, kes täna otsib sellelegi hoonele lahendust. Patarei vanglaga on sama mure nagu enamiku Eesti kinnismälestistega, seesama mure, et sa pead sellele leidma funktsiooni ja kasutuse. Lihtsalt midagi ära konserveerida ja püsti pidada on väga keeruline ja väga kallis ning tekib küsimus, kas see on ka otstarbekas, kui hoonel ei ole funktsiooni. Teda lihtsalt püsti pidada ja aeg-ajalt vaatamas käia ja teada, et ta seal on, on küll tore, aga tõenäoliselt nii rikkaks me kunagi ei saa, et me seda endale lubada saaksime. Hoonetel üldiselt peab olema funktsioon, kui me tahame, et nad säiliksid. Nad säilivad ka palju paremini, kui neil on funktsioon. Tulles korraks tagasi Norra raha juurde, siis jah, see programm sai läbi, aga järgmine meede on kavandamisel – ma tean, et Rahandusministeerium seda kavandab. Meie jaoks oleks prioriteet, et see raha läheks edaspidigi kultuuripärandi säilitamisse ja arendamisse. Aga milles me kokkuleppele jõuame, veel ei tea. Kindlasti tuleks mõelda laiemalt, mitte ainult mõisakoolide peale, sest mõisakoolid oleme saanud tänaseks päris heasse seisu. Mõisade seis ei ole üldse enam nii kriitiline nagu aastaid tagasi. Aga laiemalt vaadates on palju kriitilisem seis kogu kinnismälestiste valdkonnas.
Ain Lutsepp, palun!
Aitäh, härra esimees! Austatud minister! Tänapäeval on võimalik edastada infot kultuuriväärtuslike hoonete ja objektide kohta ka digitaalselt. See on vajalik ennetavaks tegevuseks, aga ka hetkeseisu jäädvustamiseks. Kui palju on juba suudetud kultuuriväärtuslikke ehitisi digitaliseerida? Kas digitaliseerimise tulemusi on rakendatud ka Eesti kui turismimaa tutvustamiseks ja kui on, siis kuidas?
Paraku jään siinkohal vastuse võlgu. Neid andmeid mul peas paraku ei ole ega ole ka hetkel käeulatuses, juhul kui mõni mu kolleegidest seda juhuslikult peast ei tea. Aga vist ei oska ka nemad öelda. Sestap sellele küsimusele konkreetselt vastata ei oska. Luban, et täpsustan seda ja vastan kirjalikult. Aga mis puudutab kultuuripärandi potentsiaali, siis tänan sellele tähelepanu juhtimast! Miks? Me nimelt tahaksime ette võtta põhjaliku muinsuskaitsereformi, mille jaoks on ministeeriumis juba mõnda aega tagasi muinsuskaitseseadust puudutav eelnõu välja töötatud. Me oleme palunud selle lähiajal valitsuskabineti istungi päevakorda lülitada. Selle elluviimine eeldab lisavahendeid. Suurem osa nendest lisavahenditest läheks selle jaoks, et kinnismälestiste omanikke toetada, aga osa ka selleks, et suurendada Muinsuskaitseameti võimekust omanikke assisteerida. Tahame maha võtta hirme, mis on seotud sellega, et kogu muinsuskaitsega seotu on hirmus kallis, ja olla omanikele selles mõttes heaks partneriks ning ennetada probleeme, mis tihtipeale tekivad ja mille tõttu omanikud lasevad teinekord nende valduses oleval kultuuripärandil lihtsalt laguneda. Aga see on kindlasti teema, mida tuleks pikemalt ja põhjalikumalt arutada. Me peame seda potentsiaali ka majandusarengu mõttes väga suureks, nagu üldiselt ka kogu Euroopa Liit, olles teinud vastavasisulisi uuringuid.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmine küsimus on peaminister Taavi Rõivasele. Tarmo Tamm, palun!
Aitäh, juhataja! Lugupeetud peaminister! Minu küsimus on Kreekast. Eelmise aasta 8. juulil esitas Kreeka Euroopa Stabiilsusmehhanismile avalduse finantsabi saamiseks. Riigikogu erakorralisel istungil 18. augustil toetasid koalitsioonisaadikud Euroopa Komisjoni ja Kreeka vahel sõlmitava vastastikuse mõistmise memorandumi kavandit ehk kolmandat Kreeka abipaketti. Kreeka olukorra parandamiseks oli memorandumis näiteks kirjas, et fiskaaleesmärkide saavutamiseks on olulised käibemaksusüsteemi reform, tervikuna erandite kaotamine maksusüsteemis, maksukogumise uue kvaliteedi saavutamine ja pensionisüsteemi kestlikuks muutmise reformide elluviimine. Kuidas on Kreeka teie hinnangul memorandumis võetud kohustusi täitnud?
Tõepoolest, möödunud suvel suur osa sellest kuumusest, mida siin parlamendisaalis tunda oli, tuli lõuna poolt. See, kui keerulises olukorras Kreeka peale referendumit oli, oli ikkagi märkimisväärne. Minu jaoks oli see üks kõige keerulisemaid ülemkogu istungeid minu senise kogemuse jooksul ja kuna neid istungeid on olnud paarkümmend, kus ma olen osalenud Eesti peaministrina, siis see näitab nii mõndagi. See teema tekitas mullu suvel tõepoolest kõige rohkem vaidlusi. Nüüd seda, mismoodi Kreeka on kokkuleppeid täitnud, ei pea teie ega mina kuidagi hindama. Selleks on olemas Euroopa Liidu pädevad institutsioonid, kelle hinnangule me saame tugineda. Nii novembris kui detsembris koostati selle kohta raport ja nende raportite andmetel täitis Kreeka nii novembris kui detsembris eesmärke. Novembris oli 49 eesmärki, detsembris 13. Nende hulgas oli väga palju reforme, mis Kreeka pidi ära tegema. Muu hulgas olid kirjas olulisemate maksupettuste vähendamise meetmed, mitmed erastamised, mille puhul ei nõutud mitte ainult protsessi algatamist, vaid ikkagi väga detailset tegevuskava. Mitu nõutud seadust võeti Kreeka parlamendis väga kiiresti vastu ning käivitusid ka turu avamine ja muud sellised struktuursed ümberkorraldused, mis pikas vaates aitavad kaasa sellele, et Kreeka majandus pöördub languselt tagasi kasvule. Aga kui küsida, kas Kreeka on võlakriisi juba selja taha jätnud, siis seda kindlasti mitte. Tööd on neil veel palju ees.
Tarmo Tamm, palun!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Kahjuks ei jaga teie optimismi IMF-i Euroopa divisjoni juht, kes reedel kinnitas Washingtonis, et hoolimata suurtest jõupingutustest maksukogumissüsteemi parandamiseks on maksudest kõrvalehiilimine aina kasvanud ja maksude kogumine vähenenud. Juunis tuleb Kreekal IMF-ile tagasi maksta 650 miljonit eurot ja juulis Euroopa Keskpangale 2,3 miljardit eurot. Kui selleks ajaks kokkulepet ei ole ning Kreeka järgmist abilaenude väljamakset ei saa, on tal neid kohustusi võimatu täita. Mis sellisel juhul saab?
Kõigepealt, ma ei saa aru, mis optimismist te räägite. Mina, vastupidi, rõhutasin, et Kreeka ei ole päris kindlasti võlakriisi veel selja taha jätnud. Lõpetasin oma sõnavõtu sõnadega, et Kreekal on veel väga palju kodutööd teha. Nagu öeldud, me tugineme oma hinnangutes institutsioonide hinnangule. See on selline euroopalik släng, institutsioonide all mõeldakse selles kontekstis IMF-i, Euroopa Keskpanka ja Euroopa Komisjoni. Nende kolme hinnangule saame ka meie tugineda, sellepärast et nemad lähevad kõikides detailides väga süvitsi. Järgmine kord, kui Eesti valitsuse esindaja osaleb nende hinnangute kuulamisel, on juba homme, kui rahandusminister Sven Sester läheb Ecofini istungile ehk rahandusministrite koosviibimisele, kus need teemad detailselt läbi arutatakse. Ma arvan, et meie siin Eesti parlamendi saalis ei peaks spekuleerima nende stsenaariumide üle, mis juhtub siis, kui Kreeka ühte või teist tingimust ei täida. Ma mäletan, et eelmine suvi oli õhk nendest kahtlustustest paks ja räägiti, et kohe-kohe kukub eurotsoon kokku, kohe-kohe kukub Kreeka majandus kokku. Ma arvan, et kõik siin saalis olijad mäletavad seda. Meie roll on pingutada selle nimel, et sellist kokkukukkumist ära hoida. Ja tegelikult meie roll on ka mitte parastada Kreekat sellepärast, et ta omal ajal väga suured võlad riigile kanda võttis. Olgu see hoiatuseks võlgu elamise eest laiemalt, kõikidele riikidele loomulikult. Kindlasti me ei tohiks parastamisega kaasa minna. Vastupidi, me peaksime Kreekale pöialt hoidma, sest kui neil läheb väga halvasti, siis see mõjutab kogu Euroopa majandust, sh meid. Nii et oleme nendega konstruktiivsed ja kui vaja, siis ka solidaarsed, aga sedagi loomulikult piisavat rangust üles näidates.
Martin Helme, palun!
Aitäh, härra spiiker! Lugupeetud peaminister! Ma arvan, et keegi ei parasta, me kõik oleme väga mures. Aga see, mida teie valitsus ja tegelikult ka eelmine valitsus on aidanud teha, on ju Kreeka võlakoorma suurendamine. Me oleme osalenud kreeklastele koorma peale panemisel ja häda on selles, millele kolleeg Tamm juhtis tähelepanu, et Kreeka eelmise suve lubadused on suures osas täitmata tänase päevani, ehkki mitmed nendest pidid saama täidetud eelmise aasta sügiseks. Need on siiamaani täitmata ja see on see põhjus, miks me oleme jälle punnseisus. Küsin sama küsimuse, mida küsis Tarmo Tamm: mis siis saab, kui Kreeka neid lubadusi ikkagi ei täida, kui talle uusi ülekandeid ei tehta? Maksetähtajad on käes ja tegelikult on Kreeka uuesti pankrotiseisus. Mis siis saab?
Ma loodan, et teil on sama eredalt kui mul meeles need apokalüptilised avaldused, mida tegite teie ja tegid teie erakonnakaaslased möödunud suvel. Täna saate hinnata, kui õigus teil oli neid avaldusi tehes. Loomulikult on Kreekal olnud keeruline tingimusi täita. Selles ei kahtle mitte keegi. Igas olukorras on suurte reformide elluviimine keeruline, aga vaatamata kõigele ei ole teil kuidagi võimalik öelda, et teie toonased ennustused Kreeka ja Euroopa Liidu kokkukukkumise kohta on ligilähedaseltki täide läinud. Mis puudutab Euroopa ühtsust ja seda, et vajadusel tuleb väga suurte kriiside korral üksteist aidata, siis selles osas me ju teame, et meie maailmavaated lähevad diametraalselt lahku. Ma väga hästi mäletan teie toonaseid sõnavõtte, kui te ütlesite, et me ei pea tegelema sellega, et Euroopa perifeerseid väikeriike aidata. See on enam-vähem täpne tsitaat. Nii et igaüks vaadaku ise, kuidas oma kriisidega toime tuleb. No see on üks võimalik lähenemine Euroopa ühtsusele. Ma arvan, et ka teie ei tahaks mõelda sellele, kui fataalsete tagajärgedega võiks olla see, kui ülejäänud Euroopa meist niimoodi arvaks, nagu teie arvate Kreekast – et tegelegu see väike riik ise oma kriisidega. Kas me tahame sellist Euroopat? Mina ei taha. Nii et nendes väga põhimõttelistes euroopalike väärtuste küsimustes on meil teatud maailmavaatelised erimeelsused ja see ei ole küllap saladuseks kellelegi siin saalis ega ka televaatajatele kodudes.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Nüüd esitab peaminister Taavi Rõivasele küsimuse Mart Helme.
Aitäh, härra eesistuja! Härra peaminister! Eelmise küsimuse lõpuks: me ennustasime, et Kreeka ei ole võimeline kohustusi täitma, ja see on tõeks osutunud. Nii et maailmavaatelised erinevused ei puutu siin eriti asjasse. Küsimus on mul Narva Aleksandri kiriku saatuse kohta. Me teame, et Narva on meie jaoks keeruline koht. Narva Aleksandri kirik on rajatud eestluse sümbolina sellesse keerulisse kohta omal ajal juba ja praegu on selle kiriku saatus väga tugevate tõmbetuulte käes. Mind huvitab see, kas valitsuse otsus Narva Aleksandri kiriku jäämisel Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku omaks või vähemalt Eesti hüvanguks toimivaks kultuurikeskuseks õlga mitte alla panna on lõplik. Ma meenutan, et samal ajal on ...
Küsimuse aeg on läbi. Aitäh!
Aitäh! Ei vasta tõele kuuldused, et valitsus on selles küsimuses ühte- või teistpidi pöördumatu otsuse langetanud. Mida ma saan öelda selle teema kohta, siis loomulikult on kahetsusväärne, et koguduse tegevus sedavõrd suurte võlgadeni viis. Loomulikult on kahetsusväärne, et praegu peab rääkima koguduse vara müügist. Ja ma olen teiega nõus, et Narva Aleksandri kirik on kahtlemata Narva linna jaoks ja ka paljude inimeste jaoks sümboli väärtusega. Nüüd, mida saab kõige selle juures riik teha? On üldine põhimõte, et riik ei tohi kõikidesse protsessidesse otseselt sekkuda, samas ei või minu hinnangul lõplikult välistada seda, et kui koguduse võlausaldajad, Eesti Evangeelne Luterlik Kirik, lühidalt öeldes kõik osapooled näitavad üles initsiatiivi ja valmisolekut leida mõistlik lahendus, kuidas see väga kaunis sakraalhoone saaks jätkata tulevikus näiteks kultuuriobjektina, siis paneb riik teatud osas õla alla. Minevikus on riik juba sellele hoonele õlga alla pannud, kui ma peast õigesti mäletan, siis enam kui 2 miljonit eurot on selle hoone renoveerimisse riigi toel investeeritud. Ma ütleks, et riigi valmisoleku taha ...
Aitäh, peaminister! Mart Helme, palun!
Aitäh! Ma kuulasin rõõmuga seda vastust ja tuletan siinkohal meelde, et riik on õla alla pannud ka Peterburi Jaani kiriku restaureerimisele ja selle muutmisele Eesti kultuuri ja eestluse südameks Peterburis. Selles on Eesti riik väga tänuväärset rolli mänginud ega ole just rahaga koonerdanud. Kas me ei võiks nüüd näha, et seesama kordub Narvas?
Nagu ma ütlesin, riik on ka Narva Aleksandri kiriku renoveerimist rahaga toetanud, sarnaselt sellega, mis on tehtud Peterburi Jaani kirikus. Muuseas, ka Peterburi Jaani kiriku hoone omanik ei ole minu teada riik, aga see ei ole peamine. Peamine on see, et minu hinnangul ei jää asi riigi taha, kui nii võlausaldajad kui ka Eesti Evangeelne Luterlik Kirik on valmis otsima ühiselt lahendust selleks, et seda võimast hoonet oleks võimalik tulevikus näiteks kontserditegevuseks kasutada. Iseenesest on igal Narva-suurusel linnal oma kontserdisaali vaja. Paraku tuleb öelda, et pelgalt luteri koguduse tegevuseks on see hoone liiga suur – seda on kogudus ise selgelt välja öelnud ja seda on ka EELK peapiiskop kinnitanud. Nii et sellele sakraalhoonele tuleb leida alternatiivne funktsioon, mis oleks samuti väärikas ega rüvetaks kuidagi selle hoone algset tähendust. Neid pretsedente ju on, et selliseid väärikaid hooneid on kontserditegevuseks kasutatud. Nii et põhimõtteliselt ma arvan, et selle teemaga võiks edasi minna küll. Aga see eeldab, et kõik osapooled on valmis oma nõudmistes teatud järeleandmisi tegema, et kõik osapooled on valmis istuma laua taha ja sõlmima kokkuleppe. Nagu öeldud, riigi taha see jääma ei peaks.
Rein Ratas, palun!
Aitüma! Auväärt peaminister! Narva Aleksandri kirik on eeskätt kristliku kultuuri sümbol. Samas on see sakraalehitis üldse üks väheseid ehitisi, mis on Narvas viimase ilmasõja eelsest ajast säilinud. On ülimalt kahetsusväärne, kui see kirik läheb müügi kaudu määramatut kasutusteed mööda. Kas te, härra peaminister, näete võimalust, et riik tagab Aleksandri kirikule Tallinna Niguliste kirikuga sarnase saatuse? Olen rääkinud.
Nagu öeldud, tõepoolest, pelgalt jumalateenistuste läbiviimiseks ei ole võimalik seda kirikut tänapäeval ülal pidada. See pole mitte niivõrd minu, kuivõrd koguduse ja laiemalt luteri kiriku seisukoht. Nii et vajadus leida väärikas alternatiiv on olemas. Ja ma olen teiega põhimõtteliselt nõus, et Niguliste kirik on selles küsimuses küllaltki hea näide, kuidas kirikuhoonet on võimalik nii kunsti eksponeerimiseks kui ka eeskätt just kontsertideks väärikalt kasutada, ilma et kuidagi oleks hoolimatult suhtutud kirikuhoone algsesse tähendusse. Ka mina usun, et parim võimalik tulevik Narva Aleksandri kirikule oleks see, kui seal saaks edaspidi korraldada suuri kontserte. Aga kõik need võtmed ei ole riigi käes, vaid see eeldab koostöövalmidust koguduselt ja luteri kirikult laiemalt, aga eeskätt loomulikult võlausaldajatelt. Kõik sõltub sellest, milline on nende valmisolek kompromissideks.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Monika Haukanõmme küsimus peaminister Taavi Rõivasele. Palun!
Tänan, härra juhataja! Lugupeetud peaminister! Eestis on ravikindlustusmaksu maksjaid umbes sama palju kui neid inimesi, kes seda maksu ei maksa. Seega meie ravikindlustuse tulubaas oma 13%-ga sotsiaalmaksust ei ole kuidagi jätkusuutlik. Me teame kõik väga hästi, et meie ravikindlustussüsteem on tublisti miinuses. Kui me vaatame meie võrdlust OECD ja ka Euroopa Liidu maadega, siis kahjuks oleme oma asjaomase protsendiga SKT-st eelviimasel kohal. Nägime suure rõõmuga, et Vabariigi Valitsuse tegevusprogrammis on kirjas, et viiakse läbi tervishoiu rahastamise jätkusuutlikkuse analüüs ja tullakse vastavate ettepanekutega Vabariigi Valitsuse ette. See pidi toimuma märtsiks 2016. Minu küsimus ongi: milleni töörühm jõudis ja milliste ettepanekutega valitsus edasi töötab?
Aitäh! Selle töörühma töö tulemusi tutvustatakse valitsusele maikuus. Peale seda me saame kindlasti tulla selle teema juurde detailsemalt tagasi. Aga rääkides ravikindlustuse eelarvest, siis kuna mul on olnud au selle teemaga väga tihedalt kokku puutuda, siis ma mõne aspekti välja toon. Esiteks, kui me vaatame ravikindlustuse rahastamist, siis tänu sellele, et Eestis on sissetulekud väga kiiresti kasvanud ja ka tööpuudus kiiresti vähenenud, on haigekassa eelarve kasvanud küllalt kiiresti. Viimase kolme aasta jooksul on haigekassa eelarve kasvanud ligikaudu 20%, mis on kindlasti väga märkimisväärne kasv. Aga tõepoolest vastab tõele ka see, et Eesti tervishoiukulutuste osakaal protsendina SKT-st on Euroopas üks väikseimaid ja OECD riikide hulgas samuti. Selle põhjuseks ei ole aga haigekassa eelarve väiksus. Kui me vaatame nende numbrite taha, siis märkame, et Eestis on väga pikalt olnud kõige väiksem patsiendi omaosalus tervishoius. Me oleme teadlikult ehitanud sellise tervishoiusüsteemi, kus näiteks operatsioonide puhul ja ka muu ravi puhul, samuti ravimite eest tasumisel oleks patsiendi omaosalus võimalikult väike. See on olnud aastatepikkune valik, aga tuleb tunnistada, et see valik on viinud ka suure osa võimalikest alternatiivsetest rahastamisallikatest tervishoius eemale. Nii et seda teemat tuleb kindlasti arutada. On üks valdkond, kus patsiendi omaosalus on väga suur, ja see on loomulikult hambaravi. Valitsus on kokku leppinud, et me püüame patsiendi omaosalust vähendada, muu hulgas ka nii, et võimaldame pensionäridel proteesihüvitist kasutada ka hammaste ravimiseks.
Monika Haukanõmm, palun!
Tänan, härra juhataja! Lugupeetud peaminister! Eks me siis tuleme selle teema juurde tagasi pärast maikuud, kui analüüsi tulemused on selgunud. Samas ei saa teiega küll üldse mitte nõustuda, et meie omaosalus on väga väike või väike võrreldes teiste riikidega. Aga see selleks. Praegusel hetkel toimub meil tervishoius päris mitmeid protsesse. Ühest küljest kaugemate haiglate sidumine näiteks kahe suurema keskuse külge ehk nn võrgustamine, teisalt perearstikeskuste loomine või toomine tõmbekeskustesse. See tähendab, et arstiabi liigub meil tegelikult inimestest kaugemale, maapiirkondades eriti, ja jääb paljudel juhtudel kättesaamatuks. Seda enam, et paljud arstid ei taha enam maal töötada ning meil on suur töökäte puudus selles sektoris. Kas te peate nimetatud suunda mõistlikuks ja mida te plaanite ette võtta, et maal elu säiliks ja inimesed ei loobuks maal elamisest?
Aitäh! Teil on teatud osas õigus. Ma pean natuke oma eelmist vastust täpsustama. Ma pidasin silmas omaosalust väljaspool hambaravi ja ravimeid. Kui me vaatame näiteks operatsioone, vaatame voodipäeva- ja visiiditasu, siis seal on patsiendi omaosalus ikkagi väga väike. Samas, tõesti, hambaravis – seda ma rõhutasin, aga ma tahan, et see oleks ühemõtteliselt selge – on meil jällegi väga suur omaosalus. Ja me oleme seadnud eesmärgiks, nagu juba öeldud, sedagi omaosalust vähendada. Haiglate võrgustumine aga ei tohi tähendada seda, et me vähendame kohapeal osutatavate teenuste mahtu. Minu hinnangul on haigekassa selles vallas teinud otsuseid, millega mina nõustuda ei saa. Samas me teame, et haigekassa ei ole ainult valitsuse juhitav, kogu plaani tegemisel osalesid ka sotsiaalpartnerid. Haigekassa on teatud mõttes valitsusest sõltumatu organ. Minu hinnangul on haigekassa teinud ka valesid otsuseid. Ma ei pea õigeks näiteks üldhaiglates osutatava eriarstiabi vähendamist. Vastupidi, kogu võrgustumise ehk suurte keskuste vastutuse algne idee on see, et suurte keskuste abiga õnnestub leida eriarste kõikidesse üldhaiglatesse ehk lihtsamini öeldes maakonnakeskuste haiglatesse. Minu meelest peaks pigem sellele keskenduma. Samuti peaks keskenduma niisugustele küsimustele, kuidas näiteks digiregistratuuri abiga vähendada ravijärjekordi, kuidas vähendada tühivisiitide arvu jms. See on minu meelest palju suurema positiivse mõjuga ka kohapeal. Mis puudutab perearstikeskusi, siis tõepoolest, enam kui 140 miljonit eurot on meil plaanis nendesse investeerida ja loodetavasti see aitab kaasa sellele, et perearstid saavad tunduvalt paremad töötingimused üle kogu Eesti.
Kalvi Kõva, palun!
Aitäh! Hea peaminister! Nagu te märkisite, hambaravi on väga tähtis valdkond ja seal on tõesti inimeste omaosalus väga suur. Me teame, et tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski valmistab praegu ette asjaomast uut korda. Kas oskate öelda valitsuse tegevuskavale tuginedes, kunas on plaanis need muudatused rakendada?
Aitäh! Vastavalt valitsuse tegevusplaanile peab tervise- ja tööminister selle teema tooma valitsuse ette maikuus ja eeldatavalt võiks see rakenduda alates järgmisest aastast. Üks põhimõtteline asi, milles me oleme kokku leppinud, on see, et võimaldame pensionäridel kasutada kolme aasta jooksul proteesihüvitist, mille suurus on veidi üle 255 euro, ka hambaraviteenuseks. Ja nagu te õigesti nimetasite, ettevalmistamisel on ka täiskasvanute hambaravi pakett. Minule teadaolevalt on kõik need ettevalmistused Sotsiaalministeeriumis praegu kenasti graafikus ja eeldatavasti varasuvel on võimalik neid ettepanekuid arutada, et siis juba vajalikud seadusmuudatused ette valmistada ja sügishooajal neid parlamendis menetleda.
Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmise küsimuse peaminister Taavi Rõivasele esitab Arno Sild. Palun!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Lugupeetud peaminister! Minu küsimus puudutab riigisiseste meetmete rakendamist 2016. aastal, et takistada Eestis piimalehmade ja sigade arvu vähenemist. See puudutab põhiliselt seda, et Euroopa Liit soovitas kriisis olevatele põllumeestele leida riikide oma vahenditest vähemalt 15 000 eurot. Võib-olla valitsusel on ka mingeid muid meetmeid selles vallas. Aga praegu on ikka olukord väga tõsine. 20% piimatootjatest on tegevuse lõpetanud ja likvideerinud 10 000 lüpsilehma. Põllumajandusspetsialistide arvates likvideeritakse aasta lõpuks veel 10 000 lüpsilehma. Sealiha tootmisega oleme jõudnud sellisesse seisu, et toodame seda praegu täpselt nii palju, kui Eesti tarbib, aga mitte kriipsugi rohkem. Küsin: kuidas edasi?
Olgu öeldud, et Eesti põllumeeste hea käekäik on valitsusele kahtlemata väga oluline. Me oleme varem käivitanud ja küllap käivitame ka tulevikus kriisimeetmeid konkreetselt nendele sektoritele, kes eri põhjustel raskustesse on sattunud. Möödunud aasta jooksul oli väga palju juttu sellest, et seakasvatajad sattusid raskustesse selle tõttu, et lautadesse tuli seakatk. Kõik said aru, mis kriisi põhjus on, kõik said aru, et seakasvatajaid on vaja toetada. Võib-olla aga on inimestel jäänud aru saamata, miks õigupoolest piimasektoris sedavõrd ränk kriis on. Tõsi, piima hind on olnud languses erinevatel põhjustel ja neid kõikumisi on olnud ühte- ja teistpidi. Aga ma lihtsalt toon ühe fakti, et inimesed paremini hoomaks, miks me üldse räägime kriisist piimanduses. Nimelt, 2013. aastal, enne seda, kui Venemaa ründas Ukrainat, müüsid Eesti põllumehed ja ettevõtted kokku piimasaadusi Venemaale 49 miljoni euro eest aastas. 49 miljoni euro eest! Praeguseks on see kukkunud alla 1 miljoni. See ei ole kindlasti ainus põhjus, aga ma usun, et me kõik saame aru, et kui järsult kaob ära turg, kuhu saaks müüa 48 miljoni eest, siis see on ikkagi väga tõsine asi. Mida me oleme teinud, et olukorda leevendada? Me oleme nii ühekordseid toetusi eraldanud kui ka püsivamaid skeeme kokku leppinud, aga lisaks toetustele, ma soovin siiski rõhutada, on meil vastutus ka aidata kaasa sellele, et leida uusi turgusid. Nii maaeluminister Urmas Kruuse kui ka mina isiklikult olen käinud väga mitmetes kohtades, et Eesti piimandussektorile turge avada. Kõige olulisemad näited kahtlemata on Hiina ja Jaapan.
Arno Sild, palun!
Täpsustav küsimus: kuidas on tuleva aasta eelarvestrateegias ette nähtud põllumeeste toetused? Kas on ette nähtud vähenemine, suurenemine või samale tasemele jäämine?
Praegu on riigi eelarvestrateegia detailide kohta veel vara kommentaare anda, kuna oleme menetlusega alles poole peal. Ja riigi eelarvestrateegia on vaid üks osa eelarve tegemisest. Lõplik eelarve tehakse ikkagi sügisel, siis, kui parlament otsuseid tegema hakkab. Nii et kindlaid lubadusi on praegu veel vara anda. Aga täiesti kindlalt on piimandussektori mured eelarve tegemisel pildis, maaeluminister on neist kogu valitsusele rääkinud. Loomulikult me mõtleme ka tänavu väga pingsalt, millised on võimalused eelarve piires kriisimeetmeid rakendada. Eelmisel aastal me rakendasime neid kokku 32–33 miljoni ulatuses. Peamiselt olid need fokuseeritud seakasvatajatele ja piimatootjatele. Paraku on nõnda, et nii seakasvatuses kui piimatootmises on keerulised ajad. Samas on positiivne, et Eesti teraviljakasvatusel läheb praegu väga hästi. Selliste turu kõikumiste puhul peab riik olema valmis puhverdama ja natuke kaasa aitama, et need Ameerika mäed Eesti tootjate jaoks nii järsud ei oleks. Samas strateegilises plaanis, ma veel kord rõhutan, on ülioluline, et Eesti ministrid, diplomaadid ja muud ametnikud töötavad uute turgude leidmise nimel. Me teame, et idamaistele turgudele minek on väga pikaajaline ja keeruline protsess, aga me oleme astunud otsustavaid samme selleks, et ka seal piimandussektorile võimalusi avada. Ma väga loodan, et seda pingutust saadab edu. Seni on esmane tagasiside olnud nii ettevõtjatelt kui välisriikidest positiivne ja lootustandev.
Lühike küsimus ja lühike vastus. Palun, Martin Helme!
Aitäh! Härra peaminister! Te olete siin ka täna rääkinud mitu korda solidaarsusest. Loomulikult, kui me solidaarsusest ja ka omaenda julgeoleku huvides ühineme sanktsioonidega Venemaa vastu, siis tuleb arvestada, et sellel on palju tõsisemad tagajärjed meie oma tootjatele kui näiteks mõnele kaugemale riigile, kas või Kreekale. Mul on niisugune lihtne küsimus. Seni kuni raha juurde ei ole antud, konkreetselt ja päris korralikke summasid, ei maksa kogu jutt, et me hoolime ja toetame, mitte midagi. Millal ükskord hakkab valitsus üles näitama solidaarsust oma inimeste ja oma tootjatega?
Väga huvitav, et te just sellel teemal solidaarsuse küsimuse tõstatate. Tänu Euroopa solidaarsusele on meil olnud võimalik Eesti põllumajandusse panustada ligi 2 miljardit eurot, mida meil muidu ei oleks. Nii et Euroopa solidaarsus põllumajanduse kontekstis on kindlasti väga tugev märksõna. Aga lisaks sellele 2 miljardile on valitsus ka varem eraldanud riigi kriisimeetmeteks vahendeid ja küllap on sunnitud eraldama ka tulevikus. Valmisolek on meil põhimõtteliselt olemas.
Aitäh, Vabariigi Valitsuse liikmed! Infotund on lõppenud.
Austatud Riigikogu! Tere päevast, keda veel ei ole näinud! Alustame kolmapäevast istungit. Juhatus ootab, et kellelgi on soov üle anda eelnõu või arupärimine. Oudekki Loone, palun!
Austatud Riigikogu! Soovin siseminister Hanno Pevkurile üle anda arupärimise surma- ja kadumisjuhtumite uurimise kohta Eesti Vabariigis. 2. märtsil ilmus Delfis artikkel, mis tõstatas põhjendatud tõsiseid küsimusi selle kohta, miks uurivad Eesti õiguskaitseorganid inimeste surmade ja kadumiste asemel hoopis ilukirjandust. Selles artiklis oli viidatud kahele konkreetsele näitele, mille suhtes politsei ja prokuratuur on arusaamatutel motiividel keeldunud kriminaalmenetlust alustamast. Kui isiku kadumise korral kriminaalmenetluse alustamise üle võib veel polemiseerida, siis isiku kahtlastel asjaoludel surma korral selleks ruumi ei ole. Sellega seoses esitame mitu küsimust. Kuidas on võimalik, et otsus Hardo Aasmäe surma uurimiseks kriminaalmenetlust mitte alustada langetati juba enne surnukeha kohtuarstliku ekspertiisi tulemuste selgumist, seega pidamata vajalikuks kõiki asjaolusid välja selgitada? Hardo Aasmäe surmakuulutus avaldati Postimehes 31. detsembril 2015. aastal ja meil on tekkinud küsimus, kuidas sai Kaitsepolitsei enda valdusesse selleks hetkeks veel avaldamata info Hardo Aasmäe surma kohta. Ja miks pööratakse rohkem tähelepanu arvamuste võimalikule kriminaalsusele – peame silmas Kaur Kenderi romaani "Untitled 12" – kui avaliku elu tegelase surmajuhtumi võimalikule kriminaalsusele? Aitäh!
Kadri Simson, palun!
Lugupeetud Riigikogu esimees! Head kolleegid! Mul on 20 Riigikogu liikme nimel üle anda arupärimine rahandusminister Sven Sesterile. Arupärimine puudutab meie majanduskasvu väljavaateid. Eelmisel nädalal avalikustati Rahandusministeeriumi kevadine majandusprognoos, mis, nagu te juba kõik teate, ei toonud kaasa positiivseid uudiseid. Võrreldes eelmise aasta prognoosiga vähendati nii 2016. kui ka 2017. aasta majanduskasvu prognoosi. Tänavuse aasta majanduskasvu prognoosi korrigeeriti allapoole 0,6% võrra ning järgmise aasta oma 0,4% võrra. Seejuures ei tee olukorda paremaks ka see, et väidetakse, et eelmise aasta majandusprognoos oli madalam meist mitteolenevatel põhjustel. Ka tulevaste aastate majanduskasv sõltub eelkõige just välisriikidest. Vaid väliskeskkonnast sõltuva majandustegevusega on tõesti keeruline viie rikkaima riigi hulka jõuda või pääseda Põhjamaade hulka, olles sama heaolutasemega, aga paindlikum riik kui praegused Põhjamaad. Me panime tähele, et koos lühema majandusprognoosiga on Rahandusministeeriumi koduleheküljele ilmunud ka pikaajaline majandusprognoos aastaks 2060. Ka seal on väga huvitavaid numbreid. Raske on küll uskuda, et kõik läheb nii, nagu mitmekümneks aastaks prognoositud on. Kui see nii läheks, siis peaksid näiteks Taani, Rootsi, Saksamaa või Soome piirduma täiesti nullkasvuga, et me suudaksime nad järgmise 20 aasta jooksul kinni püüda. Sellest tulenevalt on meil, 20 Riigikogu liikmel, neli küsimust rahandusministrile. Tänan tähelepanu eest!
Kalle Palling, palun!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Euroopa Komisjon on esitanud direktiiviettepaneku, millega soovib vähendada töötajate lähetamisega seotud ebaausat praktikat ning tagada samas kohas tehtava sama töö eest võrdsed tasustamistingimused. Euroopa Liidu asjade komisjon on arvamusel, et ettepanek on vastuolus subsidiaarsuse põhimõttega, kuna kavandatud muudatused võivad kahjustada ettevõtjate konkurentsivõimet teenuste osutamisel teistes Euroopa Liidu riikides ja piirata teenuste vaba liikumist. Arvame, et Euroopa Liidu tasandil sekkumise vajalikkust ei ole piisavalt põhjendatud ning kavandatud meetmed ei ole oma ulatuse ja toime tõttu liidu tasemel paremini saavutatavad. Seoses sellega annan Euroopa Liidu asjade komisjoni nimel üle Riigikogu otsuse eelnõu, mille sisu on põhjendatud arvamusavaldus Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni presidendile ning Euroopa Liidu Nõukogu eesistujale Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi ettepaneku mittevastavuse kohta subsidiaarsuse põhimõttele. Kokku võttes ei toeta Euroopa Liidu asjade komisjon seda, et minnakse ühe Euroopa Liidu põhivabaduse, töötajate vaba liikumise kallale. Aitäh!
Olen vastu võtnud ühe eelnõu ja kaks arupärimist. Toimetame nendega edasi kodu- ja töökorra seaduse järgi. Kohaloleku kontroll, palun! Täiskogu istungil on 81 Riigikogu liiget, puudub 20.
Austatud Riigikogu, enne kui me edasi läheme, palun teil pidada omavahelisi diskussioone väljaspool täiskogu saali! Liiga palju lärmi on saalis. Nüüd aga jätkame sealt, kus me eile kolm minutit enne kella kahte lõpetasime. Nimelt, eelnõu 186, Eesti Keskerakonna fraktsiooni algatatud tulumaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu esimene lugemine. Algatajate ettekandja on Kersti Sarapuu. Palun!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Just äsja tulin tagasi haldusreformi foorumilt ja minu arust annaks seesama tulumaksuseaduse § 5 muutmise seaduse eelnõu vastuvõtmine hea stardi sellele, et haldusreform meil ka teoks saaks. Meie eelnõu eesmärk on parandada kohalike omavalitsuste võimekust omavalitsuslike ülesannete täitmisel ja teenuste pakkumisel. Selleks tõstetaks kohalikule omavalitsusele laekuvat residendist füüsilise isiku maksustatava tulu osa 2019. aastaks kuni 12,13%-ni. Majanduskriisi ajal vähendati omavalitsustele laekuvat tulumaksuosa 11,4%-ni ning tegemist pidi olema ajutise meetmega. Praeguseks on Eesti majanduskasv olnud viimasel viiel aastal positiivne ning ka käesolevaks aastaks ennustab Rahandusministeerium 2% majanduskasvu. Selle taustal on igati õigustatud kohalike omavalitsuste lootus, et taastatakse ka omavalitsustele laekuva tulumaksu osa. Euroopa kohaliku omavalitsuse harta ratifitseerimisega 1994. aastal tunnistas Eesti, et kohalikul omavalitsusel on asendamatu roll ühiskonna heaolu eest seismisel. Harta põhimõtteid tunnustades kinnitati, et Eesti riik peab kohalikud omavalitsused kindlustama piisava rahaga, mis peab olema vastavuses neile põhiseaduse ja teiste seadustega seatud kohustustega. Kohalikel omavalitsustel ei ole praegu piisavalt raha oma põhiseaduslike ja riigi antud ülesannete täitmiseks. Lisarahastust vajavad lasteaedade ja koolide ehitamine/ajakohastamine, kohalike teede remont, haridus- ja kultuuritöötajate palgasüsteem, ühistransport. Niisugust olukorda taunitakse ka Riigikohtu üldkogu 2010. aasta 16. märtsi otsuses, milles tunnistatakse põhiseadusega vastuolus olevaks selliste aktide andmata jätmine, mis: 1) sätestaksid, millised seadusega kohaliku omavalitsuse üksusele pandud kohustused on omavalitsuslikud ja millised riiklikud; 2) eristaksid kohaliku omavalitsuse üksustele kohaliku elu küsimuste otsustamiseks ja korraldamiseks ette nähtud raha riiklike kohustuste täitmiseks mõeldud rahast ning näeksid ette kohaliku omavalitsuse üksustele seadusega pandud riiklike kohustuste rahastamise riigieelarvest. Selget kohaliku omavalitsuse üksusele pandud kohustuste jaotust omavalitsuslikeks ning riiklikeks pole siiani. Professor Sulev Mäeltsemehe tehtud ülevaates "CLRAE ettekirjutuse täitmine Vabariigi Valitsuse poolt perioodil 26.10.2010 kuni 01.09.2011" on hinnatud, et see ülesanne on täidetud vaid osaliselt. Siseministeeriumi juhendi alusel tehtud analüüsi käigus leiti 2010. aasta suvel vaid nelja ministeeriumi valitsemisalast mõned üksikud ülesanded, mida saab pidada omavalitsusüksuste täidetavateks riiklikeks ülesanneteks. Siseministeeriumi analüüsi tulemuste kokkuvõttes öeldakse siiski, et järeldused ei pruugi olla lõplikud, kuna võib ilmneda veel riiklikke ülesandeid, mida omavalitsused täidavad. Nendele juhtumitele soovitakse läheneda kaasuspõhiselt. Seetõttu ei saa nõustuda Rahandusministeeriumi arvamusega, et Riigikohtu antud suunised on ellu rakendatud. 2003. aastal tehti kohalikule omavalitsusele eraldatava tulumaksu arvestamise metoodikas põhimõtteline muudatus ning laekumist hakati arvestama enam mitte protsendina laekunud kogutulust, vaid protsendina füüsilise isiku maksustatavast tulust. 2003. aastast hakkas kohalikule omavalitsusele laekuma 11,4% füüsilise isiku maksustatavast tulust. Edaspidi on seda määra igal aastal tõstetud vastavalt kohalikule omavalitsusele üle antud funktsioonide ja eelarveläbirääkimiste kokkulepetele. 2009. aastaks tõusis kohalikele omavalitsustele laekuv tulumaksuosa 11,93%-ni. 2009. aasta 20. veebruaril võeti vastu 2009. aasta negatiivne lisaeelarve ja sellega seonduvate seaduste muutmise seadus. Sellega vähendati kohalikele omavalitsustele eraldatavat tulumaksuosa 11,4%-ni, võimendades sellega mõju, mis majanduslanguse tõttu niigi vähenenud ja vähenevatel eelarvetulude langusel on. Lisaks majanduslangusest tingitud eelarvetulude vähenemisele kahanesid tulumaksu ja tasandusfondi kärpimise otsuse tõttu kohaliku elu korraldamiseks mõeldud vahendid aastail 2009–2015 summas 400 miljonit eurot. Just selle summa võrra on linnades ja valdades olnud vähem raha näiteks lasteaedade, koolide ja tänavavalgustuse jaoks, teede remondiks, noorsootööks ja sporditegevuseks. 2009. aasta negatiivse lisaeelarvega muudeti juriidiliselt ka kohaliku omavalitsuse kohustusi, et vähendada survet kohalike omavalitsuste eelarvele. Kui enne oli valla- või linnavalitsusel kohustus tagada lasteaiakoht kõigile ühe- kuni seitsmeaastastele lastele, siis riigi 2009. aasta lisaeelarve ja sellega seonduvate seaduste muutmise seaduse §-ga 8 muudeti koolieelse lasteasutuste seaduse § 10 lõiget 1 ja kehtestati omavalitsustele kohustus tagada lasteaiakoht kõigile poolteise- kuni seitsmeaastastele lastele, kelle elukoht on selle valla või linna haldusterritooriumil ning kelle vanemad seda soovivad. Riigikohtu üldkogu lahendis leitakse, et ehkki koolieelse lasteasutuse seaduses tehtud muudatus võib osale omavalitsusüksustele mingit kokkuhoidu võimaldada, pole veenev, et see kokkuhoid tervikuna saaks olla nii suur, nagu 2009. aasta negatiivse lisaeelarve seaduse eelnõu seletuskirjas väidetakse. Samuti võeti eespool nimetatud seadusmuudatusega omavalitsuste kohustuste hulgast ära kohustus toetada omavalitsuse haldusterritooriumil tegutsevate noorteühingute noorteprogramme ja -projekte ning spordiorganisatsioonide tööd. Riigikohtu üldkogu lahendis märgitakse, et selle seadusmuudatusega kohalikest omavalitsustest noorsootööle eraldatava raha minimaalselt kohustuslik hulk sisuliselt ei muutunud. Järelikult ei võimalda 2009. aasta negatiivse lisaeelarve seaduse § 9 kohalikel omavalitsustel eelnõu seletuskirjas nimetatud kokkuhoidu saavutada. Üldkogu hinnangul ei muuda lisaeelarve seadusega spordiseaduses tehtud muudatused kohalike omavalitsuste rahalisi kohustusi spordiorganisatsioonidele toetuste andmisel. Nii enne kui ka pärast 1. aprilli 2009 kehtinud korra kohaselt sõltub kõnealuste toetuste suurus iga omavalitsuse eelarvelistest võimalustest ja eelistest. Samuti ei andnud kõnealused spordiseaduse muudatused iseenesest alust spordiorganisatsioonidega varem sõlmitud lepinguid lõpetada. Reaalsuses on kahjuks lasteaiakohtade ning noorteprogrammide ja spordiorganisatsioonide toetamine endiselt omavalitsuste ülesanne. Majanduskriisi tingimustes peatas riik programmi "Igale lapsele lasteaiakoht", mille tõttu on omavalitsused ise pidanud lasteaiakohtade loomisega hakkama saama, kuigi tulubaas on vähenenud. 2009. aastal pöördusid Eesti omavalitsused Strasbourgis Euroopa Kohalike ja Regionaalsete Omavalitsuste Kongressi (CLRAE) poole, et saada sõltumatu seisukoht, kas kohalike omavalitsuste tulude vähendamine on kooskõlas Euroopa kohaliku omavalitsuse hartaga. CLRAE delegatsioon külastas seepeale Eestit ning külaskäigu tulemusena valmis raport, milles antud juhised on siiamaani täitmata. Raportis soovitas CRLAE Euroopa Nõukogu Ministrite Komiteel teha Eesti valitsusasutustele ettepaneku muuta kiiresti riigi seadusi nii, et senisest suurem osa finantsvahendeid suunataks kohaliku omavalitsuse tasandile. Samuti soovitatakse rakendada meetmeid, mis tagaks kohalikele omavalitsustele piisava osa üleriigiliselt kehtestatud maksudest. Kõnealune eelnõu on esimene samm kohalike omavalitsuste tulubaasi taastamiseks. Eelnõu algatajad leiavad, et peale omavalitsustele laekuva tulumaksuosa tõstmise tuleb taastada ka tasandusfond ja teehoiuraha kriisieelsele tasemele ning vaadata üle kohalike maksude süsteem, sest olukord, kus kohalike maksude osakaal tulubaasis on sama hästi kui olematu, kahjustab omavalitsuste finantsautonoomiat. Ettepanekut toetab ka Omavalitsusliitude Koostöökogu, kes on samasuguse ettepaneku teinud valitsuskomisjonile riigi eelarvestrateegia dokumendi koostamiseks aastateks 2017–2020. 2016. aastaks on prognoositud kohalikele omavalitsustele laekuva tulumaksuosa suuruseks 878 miljonit eurot, mis on võrreldes 2008. aastaga 143,8 miljoni euro võrra suurem. Paraku ei tohi unustada, milline oli raha ostujõud 2008. aastal ja milline on praegu. Kui veel arvesse võtta, et kohalikule omavalitsusele laekuv tulumaksuosa peab kompenseerima ka kodualuse maa maksuvabastuse ning vähenenud tasandusfondi, on selge, et omavalitsustele laekuv tulumaksuosa ning tasandusfond on hoopis vähenenud. Nii on omavalitsustel võimalik vähem teenuseid pakkuda kui 2008. aastal. Eelnõu vastuvõtmine aitab parandada kohalike omavalitsuste korraldatavat elukeskkonda ja parandada inimeste sotsiaalset toimetulekut. Seadusmuudatus vähendab tulumaksu laekumist riigieelarvesse, kuid lisakulu riigieelarvele 2017., 2018. ja 2019. aastal on võimalik arvestada vastavate aastate riigieelarve koostamisel. Eriti nüüd, haldusreformi teostumise lävel olles saaksime selle eelnõu heakskiitmisega anda kindlustunde kõikidele omavalitsusjuhtidele. Aitäh teile!
Ettekandjale on küsimusi. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Palun seleta meile, miks see ajutisena tehtud kohalikele omavalitsustele mineva tulumaksuosa vähendamine ei ole tänase päevani taastatud! Mis põhjus selleks tegelikult on?
Aitäh, lugupeetud küsija! Tõesti, kui 2013. aastaks olid riigieelarves taastatud peaaegu kõik positsioonid tulude kogumiseks, siis tekib vägisi küsimus, miks ei ole taastatud kohalike omavalitsuste tulubaasi. Väga tihti seda rahapuudusega põhjendada ei saa, pigem on minu arvates tegu poliitilist laadi otsusega. Kõige rohkem kardetakse Tallinna linna tulude kasvamist.
Valeri Korb, palun!
Aitäh! Hea kolleeg! Kuidas sa hindad olukorda, et Eesti riik on 20 aastat tagasi tolle harta ratifitseerinud, aga täna keegi enam ei mäleta, et sellele on alla kirjutatud? Kohalikud omavalitsused on vaesuse seisundis umbes 5–6 aastat juba.
Aitäh, lugupeetud küsija! Ma tahan öelda seda, et lihtsam on niisugustest asjadest mööda vaadata. Ja eks väga pragmaatiliselt vaadatakse ka riigieelarve raha hulka. Arvan siiski, et on väga kahetsusväärne, et just kohalikud omavalitsused on selle tulemusena pidanud leppima põhjendamatult nõrga tulubaasiga. Aga kõik nad tahavad oma kogukonda arendada, aidata ja seda toimima panna. See on tõesti väga kahetsusväärne.
Olga Ivanova, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud ettekandja! Tahan lihtsalt küsida teie arvamust ühe asja kohta. Nii palju, kui mina olen käinud oma seaduseelnõudega komisjonides, on tihti öeldud, et see küsimus peaks olema kohaliku omavalitsuse pädevuses. Näiteks võib tuua korteriühistute nõustamise ja nende probleemide lahendamise – selgus, et see on samamoodi kohaliku omavalitsuse pädevuses. Kas teile ei tundu, et riik lükkab mitmesuguseid kohustusi kohaliku omavalitsuse õlgadele, samas ei kaasne sellega finantseerimist?
Aitäh, lugupeetud küsija! Tegelikult ongi olukord selline. Samas me ei saa kohalike omavalitsuste juhtidena teistmoodi käituda, sest tegu on ju meie inimestega. Me peame need probleemid ju kohapeal lahendama, olgu see nii raske kui tahes. Aga tõesti, me eeldaksime seda, et riik tuleks teatud küsimuste lahendamisel appi. Vaadakem seda, kuidas kohalikud omavalitsused suutsid enne tulumaksu vähendamist, enne 2009. aastat panustada teedeehitusse ja palkade tõusu, ühtlustada kooliõpetajate palkadega nii ringijuhtide kui ka lasteaiaõpetajate palku, samuti muusika- ja teistes huvikoolides makstavaid palku, kuidas nad suutsid eri projektide jaoks kaasfinantseerimise raha leida. Siis seda raha jätkus, jätkus ka ettevõtluse arendamiseks – alustavatele või laieneda soovivatele ettevõtetele anti ettevõtlustoetust näiteks infrastruktuuri rajamiseks. Täna peame tõdema, et seda raha lihtsalt ei ole. Siinkohal avaldan tunnustust Juhan Partsile, kes näiteks Paide linnale andis 700 000 eurot. Me tegime 700 meetrit teed Paide kesklinnas. Aga 2008. aastal me panustasime sinna 24 miljonit omavahendite raha ja tegime 11 kilomeetrit teed. Nii et hinnavahe on selline, näeme kõik ise, et praegu saame sama rahasumma eest tunduvalt vähem ehitada. Rääkida kohalike omavalitsuste tulubaasi taastumisest on tõesti ennatlik.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja ja ettekandja! Küsin sinu eelmisest vastusest ajendatuna. Sa ütlesid, et sellepärast ei saa seadust muuta, et Tallinn saaks liiga suure tüki. Kui aga Tallinna linnapea oleks näiteks meie hea kolleeg Valdo Randpere või Juhan Parts või Andres Ammas või Andres Anvelt – vabandust! –, kas siis läheks see asi läbi? Ja teine küsimus: kui suurest tükist, mitmest miljonist on juttu?
Aitäh, hea kolleeg! Kõigepealt, mul oleks kõige meeldivam vastata nii, et me käisime eelmise nädala lõpus Pärnumaal väljasõidul. Kohtusime rahvaga ka Sindis ja seal tekkis täpselt seesama küsimus. Ja selle peale ütlesid Sindi inimesed: teate, meil ei ole üldse kahju, kui Tallinna linn ka palju raha juurde saab, aga saame ka meie ja selle eest võib väga palju korda saata. Aga kui konkreetselt sinu küsimusele vastata, siis ma usun, et selline muudatus ei tekitaks probleeme, kui Tallinna linnapea oleks kas Valdo Randpere või keegi teine.
Jaanus Karilaid, palun!
Aitäh juhatajale! Hea ettekandja! Täpsustan eelküsija jutu jätkuks, et ka minu arvates võiks Ammas olla linnapea. Seda nimekirja ei peaks nii kinniseks tegema. Minu küsimus sulle on järgmine. Sa endise omavalitsusjuhina oled kindlasti suhelnud väga paljude vallavanemate ja linnapeadega, sõltumata nende erakondlikust taustast, sellest, kas keegi kuulub Reformierakonda, IRL-i või kuhugi mujale. Kas võimuliidu esindajate jaoks on kohalikud probleemid kuidagi teistsugused – kohalikud teed, kohalik tulubaas – ja nendel sellist vaatenurka nagu teil ei ole? Kas nad loodavad tõesti, et kuna nad kuuluvad võimuliidu erakonda, siis saavad nad seda n-ö poliitilist raha rohkem?
Aitäh, hea küsija! Tegelikult ma tõesti suhtlen väga paljude omavalitsusjuhtidega, mitte ainult Järvamaal, vaid üle Eesti. Ja ma näen, et kõikide probleemid on täiesti ühesugused. Samas pean ütlema, et kuigi loodetakse võib-olla jah saada rohkem katuseraha või mingeid muid investeerimisvõimalusi tänu koalitsioonis olemisele, siis ikkagi sellele tervet elu üles ei ehita. Nii et kõik omavalitsusjuhid, ükskõik mis erakonda nad ka ei kuulu, peavad väga tähtsaks, et kohalike omavalitsuste tulubaas kasvaks.
Tarmo Tamm, palun!
Aitäh, juhataja! Hea ettekandja! Ma olen kuulnud, et valitsuskoalitsioon seadustab umbes poolteise kuu jooksul omavalitsuse reformi eelnõu. Samal ajal nad on väitnud, et me võtame küll selle seaduse vastu, aga me ei räägi selles omavalitsuste rahastamisest, et me hakkame sellest rääkima alles sel sügisel või järgmise aasta sügisel või üldse mitte. Aga just praegu oleks õige aeg anda omavalitsustele ja ka minule kindlust, nii et me tahaks seda reformikava toetada. Ilma rahastamisküsimust lahendamata pole sel reformil üldse mõtet. Kui praegu valitsuskoalitsioon ei toeta seda meie eelnõu, siis mida nad tegelikult üldse toetavad? Sa oled pool tööd nende eest ära teinud.
Aitäh, hea küsija! Tegelikult kujunes ka täna sellelsamal haldusreformi foorumil väga tõsiseks küsimuseks just rahastamisprobleem. Me võime ju rääkida seda ilusat juttu, kuidas me muutume võimekamateks, kuidas me suudame rohkem ja paremaid teenuseid osutada. Ka praegu osutatakse väga kvaliteetseid teenuseid väga paljudes omavalitsustes. Aga me ei ole ära lahendanud kolme kõige tähtsamat probleemi, milleks on seesama tulubaasi küsimus, teede rahastus ja ühistranspordiküsimus. Ja kui me neid ei lahendagi, siis kardetavasti see reform lihtsalt ei õnnestu, kõik jääb pelgalt niisuguseks reformikavandiks.
Jaanus Karilaid, palun!
Aitäh juhatajale! Hea ettekandja! Ma tahan küsida niisugust asja, et kui näiteks Järvamaa läheks kaasa selle haldusreformi kavaga, mida Arto Aas on väga entusiastlikult ette valmistanud ja kõlavate loosungitega kaunistanud, ja kogu Järvamaa ühineks üheks kohalikuks omavalitsuseks, aga me ei puuduta ressursside ümberjagamist, ei kirjelda teenuseid, ei näita ära, kuidas need teenused paremaks lähevad, ei tekita tasuta ühistransporti, millest on palju räägitud, ei vii kohaliku omavalitsuse tulumaksuosa 11,93 protsendipunktini, mis siis paremaks muutuks peale selle, et vallajuhid saavad aastapalga korraga kätte?
Võib-olla esimene aasta või esimesed kolm aastat pärast seda, kui see 80 miljonit jagamisele on läinud, on lootustandvad, aga kui meil ei ole, toonitan veel kord, neid kolme sammast, millele liitumisel saaks tugineda – tulubaas, teede rahastus ja ühistransport –, siis ma ei näe, et mingid teenused paremaks läheks. Järvamaal osutavad kõik omavalitsused oma elanikele väga häid teenuseid. Nii et praegu on motivatsiooniks just nimelt see, et on tulemas liitumistoetused ja on tulemas omavalitsusjuhtidele kompensatsioon ühe aasta palga ulatuses. Seepärast, nagu ma ka tänasel foorumil kinnitasin, me seda haldusreformi toetada ei saa.
Jaanus Marrandi, palun!
Tänan! See mõte on iseenesest ju jumekas – ma pean silmas mõtet, et omavalitsustel oleks raha juurde vaja. Kindlasti on vaja! Aga küsimus on ikkagi selles, kas on vaja ühe lauaga mõõta juurde Tallinnale, kuhu on niikuinii väga olulisel määral raha koondunud. Siia on koondunud kaugelt üle poole Eesti majanduspotentsiaalist ja rahast. Järsku oleks ikkagi mõistlikum rahastamisega tegeleda natuke teise nurga alt, et just nimelt peamistest kasvukeskustest, kuldsetest ringidest väljaspool asuvad ääremaalised omavalitsused saaksid raha juurde. Võib-olla lisada sellesse valemisse teatud ääremaalisuse koefitsient ja anda raha juurde pigem selle alusel. Kas te arvate, et praegu oleks õige haldusreformi sildi all anda raha juurde just Tallinnale?
Aitäh, hea küsija! Ma jagan täielikult kõiki neid sinu ettepanekuid. Ma saan aru, et sellega on tegelenud ka riigihalduse minister Arto Aas. Temagi tahab veelgi soodustada just niisuguseid ääremaalisi ja ääremaastumise ohus olevaid omavalitsusi, kelle tulubaasi peaks ehk koefitsiendi abil suurendama. Osal omavalitsustel on tulubaas ikka üsna väike. Need on ainult teretulnud ettepanekud. Aga Tallinna osas ma siin väga sõna ei võta. Eks ta on praegu teistele omavalitsustele ikkagi üsna suur eeskuju, kuidas tegutseda nii, et oma tulubaas oleks olemas.
Siim Kiisler, palun!
Aitäh! Hea ettekandja! Sa ütlesid siin, et see seadus lahendaks omavalitsuste tulubaasi probleemi. Kui nüüd see eelnõu vormub seaduseks, Riigikogu hääletab poolt ja see võetakse vastu, kas siis tõesti on kõik omavalitsuse tulubaasi probleemid lahendatud? Või juhtub lihtsalt see, et endiselt öeldakse, et ikka on raha vähe, ja hakatakse veelgi juurde küsima? Keskerakond esitab järgmise eelnõu, mille eesmärk on veel tulubaasi suurendada. Või on Keskerakond seisukohal, et see on küll täiesti piisav ja rohkem raha juurde vaja ei ole?
Aitäh, lugupeetud kolleeg! Ma tahan sulle öelda ja ka oma ettekandes ma ütlesin seda, et see on meie esimene samm. See on ainult füüsilise isiku tulumaksust laekuva protsendi kasvatamine, kuid me tuleme välja ka järgmiste ettepanekutega nii tasandusfondi kui ka teede rahastuse osas.
Jaanus Marrandi, palun!
Tänan! Lugupeetud ettekandja! Kui nüüd tõepoolest see muutus tuleks, oleks omavalitsuse rahastamine justnagu lahendatud, nagu sa ütlesid ...
Ei ole!
Aga siin sinu kolleeg küsis tasuta ühistranspordi kohta. Kas Järvamaa saaks siis tasuta ühistranspordi?
Aitäh, lugupeetud kolleeg! Tegelikult ma arvan, et loomulikult iga maakond ihkab endale saada tasuta ühistransporti. Minu arust oli see Pärnu linnapea, kes täna hommikul ütles, et ka Pärnu liigub selles suunas, et rahvas saaks tasuta ühistranspordi.
Henn Põlluaas, palun!
Aitäh! On tõesti selge, et omavalitsuste tulubaasi tuleb kui mitte suurendada, siis vähemalt taastada see tasemele, mis see enne oli. Kuluaarivestlustes on ka mitmed koalitsioonipoliitikud tunnistanud, et tegelikult käimasolev reform ei lahenda midagi. Tänasel foorumil kinnitasid nii omavalitsusliidud kui ka teadlased täpselt sedasama, et on vaja suurendada tulubaasi, ülesanded paika panna jne. Kui see lihtlabane ühendamine neid sisulisi probleeme ei lahenda, siis mis üleüldse on selle reformi eesmärk? Miks seda sellisel kujul ellu viiakse?
Aitäh, hea küsija! Sa olid selleks ajaks foorumilt ära läinud, kui professor Mäeltsemees väga kenasti kokku võttis, et meil on tegemist haldusterritoriaalse reformiga. Sisuliselt me paneme praegu paika territooriumi jaotumise kohalike omavalitsuste vahel. Ja tegelikult ma rohkem ei näegi, sest sisu sellel haldusreformil praegu ei ole. Kui ei lahendata neid kolme probleemi, mida juba toonitasin, ei panda paika kolme alustuge – omavalitsuste tulubaas, ühistransport ja teede rahastamine –, siis on haldusreform päris sisutühi.
Tarmo Tamm, palun!
Aitäh! Lugupeetud ettekandja! Minu jaoks on põhiküsimus selles, kas meil taastub usaldus riigi ja valitsuse vastu. Aastal 2009 – ma mäletan seda väga selgesti, sest olin ise siis omavalitsusjuht – öeldi, et esimesel võimalusel tulubaas taastatakse. Nüüd on aasta 2016 ja pole ühtegi grammi seda tulubaasi taastatud. On küll kaotatud kodualuse maa maamaks ja protsent on sinna juurde pandud, aga seda 11,93% pealt 11,4% peale kukkumist pole heastatud, olgugi et riigil on vahepeal läinud päris hästi, majanduskasvu on olnud. Küsimus on tegelikult usalduse taastamises. Ja teine asi on see, et ma Tallinna pärast ei muretse. Tallinn tasandusfondist raha ei saa, ta saab raha ka teisest omavalitsusest. Nii et see ei saa olla põhjus. On võimalik välja mõelda mingi teine skeem. Aga põhiküsimus on selles, et kohaliku omavalitsuse ja riigi suhe on meil väga erinev. Mujal maailmas kohalikel omavalitsustel nii vähe tulubaasi ei ole.
Aitäh, hea küsija! See oli tõesti 2009. aasta algus, kui ma lehest lugesin, et võetakse vastu seaduseelnõu, millega vähendatakse kohalike omavalitsuste tulubaasi. Ma ei uskunud oma silmi ja mõtlesin, et see ei saa ilmsi olla, et riik läheb kohalike omavalitsuste tulubaasi kallale, sest see peaks olema puutumatu ja püha. Seda näevad ette ka kõik Euroopa seadused, et kohaliku omavalitsuse eelarve ja kohaliku omavalitsuse finantsautonoomia on pühad asjad, mida omavalitsustelt võtta ei tohi. Loomulikult on seda usaldust taastada küllaltki raske ja kohalikud omavalitsused kinnitavad tõesti, et usaldus riigi vastu on kadunud.
Märt Sults, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Hea ettekandja! Toetudes finantsanalüütikute analüüsile, mis Äripäevas avaldati ja millest selgub, et riik kulutab päevas reservfondist 500 000 eurot ja niimoodi järjest iga päev, küsin sellise küsimuse. Kust kohast sinu arvates need tulubaasi taastamise vahendid võetakse?
Aitäh, hea küsija! Tegelikult mina arvan, et kõik on kinni poliitilistes otsustes. Kõik on kinni heas tahtes, prioriteetide ülesseadmises. Ja kohalikud omavalitsused, kes tegutsevad paikades, kus meie inimesed elavad, peaksid prioriteetide hulgas olema number üks.
Aitäh, Kersti Sarapuu! Rohkem küsimusi ei ole. Komisjonipoolne ettekandja on rahanduskomisjoni liige Kalvi Kõva. Palun!
Hea Riigikogu esimees! Hea tulevane Tallinna linnapea Andres Ammas! Head kolleegid! Pole midagi teha, kui mingis seaduseelnõus on tänasel päeval sees tähekombinatsioon KOV, siis hakatakse igal juhul rääkima ka haldusreformist. Mina püüan siin tõesti jääda seaduseelnõu 186 raamidesse. Tulumaksuseaduse § 5 muutmise seaduse eelnõu arutas rahanduskomisjon oma 11. aprilli koosolekul. Peab ütlema, et see koosolek kulges suhtelises üksmeeles. Üksmeelel oldi ka selles, et kohalike omavalitsuste tulubaasi tuleb tõesti tõsta. Seda tuleb tõsta ja nagu ma valitsuse arvamusest välja loen, ongi kohalike omavalitsuste tulubaasi kasv sel aastal prognoosi kohaselt 4,4%. Tulubaas peab kasvama ja selle aasta prognoosi kohaselt kohalike omavalitsuste tulubaas kasvab 4,4%. Sellest kurikuulsast aastast, kui krokodillid tulubaasi koefitsienti allapoole kärpisid, on tänaseks päevaks kohalikele omavalitsustele minev tulumaksuosa kasvanud 20% ehk 144 miljonit. Ja juhtunud on see tänu sellele, et riik on ridamisi astunud asjaomaseid samme. Töötajate registri käivitumine tõi riigile kokku hinnanguliselt 12 miljonit eurot, millest keskmiselt 70% on kohalike omavalitsuste osa. Nii et riik on rakendanud mitmesuguseid meetmeid, maksuraha paremini kokku korjanud ja seda tulubaasi suurendanud. Ka Vabariigi Valitsus andis oma arvamuse seaduseelnõu kohta. Seda arvamust tutvustas meile komisjonis Sulev Liivik. Ja peab ütlema, et kui Sulev Liivik oli selle ettekande ära teinud, siis Tarmo Tamm tegi komisjonis ettepaneku, et ärme hakkame selle sisu üle arutlema, see on kõigile selge ja eri osapoolte arvamusi nagunii ei muuda. Ja see ettepanek võeti vastu konsensusega ehk siis me seda valitsuse arvamust seal suurt ei arutanud ja läksime hääletuste juurde. Hääletustulemused olid järgmised: võtta eelnõu päevakorda teisipäevaks, 19. aprilliks (see oli konsensusega, aga jah, 19. kuupäevast on nüüd saanud 20. kuupäev), ja teine otsus oli teha ettepanek lükata eelnõu esimesel lugemisel tagasi (poolt oli 6, vastu 3 ja erapooletuid 0). Aitäh!
Küsimused komisjonipoolsele ettekandjale. Märt Sults, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Hea ettekandja! Oh ime, oh ime – ma olen lugenud koalitsioonilepingut ja teie valimisplatvormi. Ja seal on kirjas sihukene asi, et üks teie prioriteetidest on kohaliku omavalitsuse tulubaasi taastamine ehk sinna raha juurde hankimine. Kas te olete nüüd selle ära unustanud või olete oma lepingust selle ära kustutanud või kuidas sellega lood on? Kuidas teie arvates peaks kohalik omavalitsus oma tulubaasi tagasi saama?
Aitäh, hea kolleeg! Te olete seda dokumenti väga täpselt lugenud ja ka asjast päris õigesti aru saanud. Nagu ma ütlesin, Vabariigi Valitsus ja Rahandusministeerium ning Maksu- ja Tolliamet on paremini maksuraha kokku korjanud ja tänu sellele on kohalike omavalitsuste tulubaas suurem. Ja mis seal salata, nii RES-i aruteludel kui ka – ma ütlen selle sõna nüüd välja – haldusreformi teemade aruteludel tõesti käsitletakse seda, kuidas saaks muuta just tasandusfondi regulatsiooni. Sest tasandusfond vähendab just kohalike omavalitsuste tulubaasi erinevust, selle abiga aidatakse väiksemat tulu saavate omavalitsuste tulubaas ülespoole ehk järele nendele omavalitsustele, kellel on suurem laekumine just nimelt tulumaksust.
Nüüd on lugu selline, et Tarmo Tamm kogenud Riigikogu liikmena teab, et tal on kaks küsimust esitatud. Teie nime ei nimetatud mitte läbirääkimistel, vaid ettekandes. Kodu- ja töökorraseaduse § 70 käib läbirääkimiste kohta. Kui veab läbirääkimistel, siis on lihtsam. Henn Põlluaas, palun!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Lugupeetud sõnavõtja! Teie ja teie koalitsioonikaaslased olete korduvalt rääkinud sellest, et omavalitsuste tulubaas on ju suurem, kui see oli. Laekumised on kasvanud. Aga tegelikult see on täiesti sisutühi demagoogia, sest selle tõttu, et tulumaksuprotsenti vähendati, on jäänud oluline summa saamata. Ja kasvanud on see lihtsalt tänu sellele, et on kasvanud meie inimeste palgad ja muud sissetulekud. Need on kaks täiesti erinevat asja, mida ei maksa küll ühte patta panna. Kui praegu oleks tulumaksust saadav protsent suurem, selline, nagu see oli, siis me räägiksime hoopis teistest summadest.
Aitäh! Eks me seda demagoogiat oleme teie käest õppinud.
Avan läbirääkimised. Kersti Sarapuu Keskerakonna fraktsiooni nimel! Palun, kolm minutit lisaaega!
Härra juhataja! Lugupeetud head kolleegid! Riigikogu Keskerakonna fraktsioon toob teie ette esimesele lugemisele kohalike omavalitsuste tulubaasi suurendamise eelnõu. Seekordse eelnõu eesmärk on tõsta kohalikele omavalitsustele laekuva tulumaksu määra 2017. aastal 11,8%-ni, 2018. aastal 12,0%-ni ja 2019. aastal 12,13%-ni. Esitatud eelnõu on esimene samm kohalike omavalitsuste tulubaasi suurendamisel. Miks me seda teeme? Aastaid on olnud Omavalitsusliitude Koostöökogu ja valitsuskomisjoni läbirääkimistel, millel olen osalenud ligi kümme aastat, põhieesmärk kindlustada kohalikele omavalitsustele meie oma seadustel ning Euroopa kohaliku omavalitsuste hartal põhinev stabiilne tulubaas. Kohalike omavalitsuste eelarvetesse laekuvad tulud peavad tagama kohalikele omavalitsustele seadustega pandud ülesannete täitmiseks vajalikud vahendid ning võimaldama teha kohaliku elu arendamiseks vajalikke investeeringuid. Omavalitsuste areng peab olema jätkusuutlik. Kuidas on kujunenud omavalitsuste ülesanded ja rahastus viimasel paarikümnel aastal? Peale põhiseaduse vastuvõtmist ja üleminekut ühetasandilisele omavalitsusele muutusid omavalitsuste täidetavad ülesanded ja ka rahastamise süsteem. Püüti läbi ajada lihtsamalt. Aluseks võeti seni maavalitsuste täidetud ülesannete kulud ja jagati need omavalitsuste vahel tulumaksuseaduse, maamaksuseaduse ja tasandusfondi kaudu. Arvesse jäeti võtmata tõsiasi, et paljude maavalitsuste teostatud ülesannete kulud kaeti riigieelarvest tsentraliseeritult, ja need kulud jäeti omavalitsuste tulude arvestusest välja. Näiteks võib tuua teehoiu. Enne oli tegu teede remondiga, mida tehti ainult riigieelarvest. Riigi, maavalitsuste ja nüüd omavalitsuste haldusse tulnud asutuste omandi remondi ja ehitamise kulud olid enne kaetud otse riigieelarvest. Laste kooli sõit oli tasuta, sest bussifirmad olid riigi omad ja neid doteeriti riigieelarvest piisavalt. Ka neid kulusid polnud maavalitsuste eelarvetes. Nüüd aga muutus nii omand kui finantssüsteem. Seetõttu on huvitav kuulata ministeeriumide ametnike arvamusi ülesannete rahastamise kohta. Näiteks Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium väidab igal aastal, et eraldab kohalikele omavalitsustele riigieelarvest täiendavaid vahendeid teehoiuks, kuigi need on omavalitsustel selleks ainukesed vahendid. Seda ülesannet täidavad omavalitsused teiste ülesannete kulude arvel. Kui me juhime sellele ministeeriumi tähelepanu, siis viidatakse KOKS-i §-s 6 toodule, kus loetakse üles kõik kohaliku omavalitsuse ülesanded. Ei aduta seda, et ülesanne on üks asi, rahastamine aga teine. Kohaliku omavalitsuse korralduse seadusega ei eraldata omavalitsusele ühtegi senti raha. Raha eraldamine toimub tulumaksuseaduse, maamaksuseaduse, riigieelarve seaduse ning valla- ja linnaeelarve seaduse alusel, kusjuures arvestuse aluseks olevaid dokumente ei ole praeguseni keegi suutnud leida. Sellepärast ongi riigiametnikel lihtne väita, et selleks ülesandeks on teil vahendid tulubaasis olemas, sest kellelgi pole dokumente, mis kinnitaks vastupidist. Aga tulubaasis raha kõikideks ülesanneteks ei jätku. Nii vaidlemegi 1990-ndate keskelt peale keskvalitsuse ja omavalitsuse ülesannete rahastamise üle. Aastatega on omavalitsustele lisandunud palju ülesandeid ja needki on suures osas rahastamata. Vaid mõni näide. Võeti vastu ehitus- ja planeerimisseadus, mis esialgu oli üks seadus. Omavalitsuste vanad nn generaalplaanid olid koostatud maakondade täitevkomiteede arhitektuuriosakondades, üldplaneeringu kvaliteetseks koostamiseks on aga vaja tellida see pädevalt organisatsioonilt, mis maksab palju. Sellele lisandub veel keskkonnamõjude hindamine mitmesuguste planeeringute ja projektide korral, mis aga on üüratu kallis. Ent kohe tuuakse siia kõrvale Rahandusministeeriumi arvutused, mis kinnitavad, et omavalitsuste tulud kasvavad kiiremini. Ja tõesti, praegugi saime tuua näite, et 400 miljonit jäi puudu, aga tänaseks on laekunud üle 143 miljoni rohkem. Ent ikkagi on vahepeal tekkinud puudujääk olemas. Vabariigi Valitsus soovib viia läbi kohalike omavalitsuste haldusterritoriaalse reformi seotuna valla- ja linnavolikogude valimistega aastal 2017. Sellega seoses me eeldame, et riigi eelarvestrateegias aastateks 2017–2020 kajastatakse tingimata ka kohalike omavalitsuste eelarvete tulubaasi tugevdamise ja kohalike omavalitsuste osakaalu suurendamise teemavaldkondi. Riigi eelarvestrateegia 2017–2020 ettevalmistamisega seonduvalt kordame jätkuvalt, et omavalitsuste eelarvete võimalused ei ole vastavuses neile pandud ülesannetega. Viimase kümne aasta jooksul on omavalitsuste tulud küll kasvanud 76,9% ehk ligi 654 miljonit eurot, kuid riigieelarve on samal ajal kasvanud 163,4% ehk 4,8 miljardit eurot. Riigi puhas eelarve on kasvanud 2,4 korda, KOV-ide eelarve 1,77 korda. Selles kontekstis ei saa mööda minna ka tasandusfondist kohalike eelarvete ühtlustamiseks, mis eeldaks vähemalt 20-miljonilist kasvu. Eraldised kohalike teede hoiuks peavad kasvama 29 miljonilt 45,5 miljonini 2020. aastal. Kohalikud teed moodustavad Eesti teedest 40,6%. Kriisieelsel 2008. aastal eraldati kohalike teede hoiuks riigieelarvest 40,5 miljonit eurot, mida järgnenud aastatel on tohutult vähendatud. Ning vaadakem seejuures, milliseks on kujunenud teede remondi, rekonstrueerimise hinnad! Iseenesestmõistetav oleks kohalike teede korrashoiu rahastus viia proportsiooni riigiteede teehoiukavas kavandatud mahtudega. Tulen aga tagasi omavalitsustele laekuva tulumaksu juurde. Kuni 2009. aastani said vallad ja linnad riigilt 11,93% üksikisiku tulumaksust, aga sellest lõigati 0,53% maha, mis teeb 50–55 miljonit aastas. Nüüdseks on Vabariigi Valitsus võtnud suuna taastada enamikus eluvaldkondades kriisiajal tehtud kärbete eelne olukord. Viimase näitena saab tuua riigiametnike uue palgasüsteemi. Kahetsusväärselt ei ole keskvõimu tasandil otsust omavalitsuste tulubaasi erakorralise kärpe heastamiseks seni tehtud. Kuna poliitilise tahte tulemusena pikendati KOV-ide laenupiiranguid, ei ole asjakohane tulubaasi pidevalt madalal tasemel hoida. See ei võimalda omavalitsustel areneda ega kasutada Euroopa Liidu tugifondide vahendeid. Keskvalitsus peab lõpuks otsustama, kes ja milliste vahendite eest korraldab rahvuskultuuri säilimist ja arendamist, organiseerib maakondlikke üritusi ning noorte vaba aja sisustamist ja sporditegevust. Seni valitseb olukord, kus see on seadusandlusega katmata valdkond. Selleks pole kellegi eelarves vahendeid ja kulud kaetakse ikka kohalike omavalitsuste eelarvest teiste osutatavate teenuste arvel. Niisugune olukord peab lõppema. Kohalikud omavalitsused soovivad olla keskvalitsusele võrdväärsed partnerid, elu edasiviijad riigis, mitte tülikad rahapalujad ja riigi tegevuse asjata kritiseerijad. See on puhtalt poliitilise kokkuleppe küsimus. Kui me täna piltlikult öeldes leiame sõrmenipsuga 40 miljonit oma lennukompanii toetamiseks, siis see on puhtalt tahte küsimus ...
Suur tänu, Kersti Sarapuu! Väga suur ja südamlik suur tänu!
Aitäh!
Andres Ammas Eesti Vabaerakonna fraktsiooni nimel, palun!
Lugupeetav eesistuja! Lugupeetavad Riigikogu liikmed! Ma olen siin varasema diskussiooni käigus leidnud nii palju armulikku äramärkimist, et ma tunnen lausa kohustust selles küsimuses kõneleda. Nagu kolleegid on juba öelnud, samalaadseid eelnõusid on siin saalis arutatud mitmel korral, ja küllap ei jää tänanegi arutelu mitte viimaseks. Kohalike omavalitsuste tulubaasi küsimuses käib üks selline rituaalne tants. Enne valimisi suurem osa erakondadest, kui mitte kõik erakonnad, lubavad kohalike omavalitsuste tulubaasi suurendada. Kui hakatakse reaalselt raha lugema, siis leitakse, et sel aastal seda ikka veel teha ei saa, ja niimoodi aastast aastasse. Linnade liit ja maaomavalitsuste liit protestivad igal aastal valitsuse eelarvekava üle. Protest kuulatakse ära, midagi erilist ei juhtu. Ega need esindusorganisatsioonid ka väga valjul häälel oma rahulolematust ei väljenda. Valitsus ütleb, et ei ole võimalik. Viimasel ajal ütleb valitsus ka, et ei ole vajalik – ei pea tulubaasi suurendama, sest Euroopa raha laekub omavalitsustele niigi küllalt palju ja see kompenseerib puuduoleva osa. Tuuakse siia saali eelnõu, koalitsioon hääletab selle maha ja mingil hetkel hakkab kõik jälle otsast peale. Ometi on meie arvates tähelepanuväärne, et kohalike omavalitsuste eelarve võimalused jäävad järjest kaugemale maha riigieelarve võimalustest. See ei ole minu väljamõeldis, neid graafikuid nägime siinsamas saalis mõni nädal tagasi, kui Tartu linnapea Urmas Klaas siin hariduspoliitika arutelul ettekannet tegi. Omavalitsused aga võiksid riigi edenemisest osa saada, see oleks lihtsalt õiglane. Tänase päevakorrapunkti aruteluks valmistudes värskendasin mälu, guugeldasin ja leidsin lugupeetud kolleegi Peeter Ernitsa pikema artikli Maalehest, mis oli vist kaks või kolm aastat tagasi kirjutatud. Ja seal artiklis oli üks tore tsitaat Jüri Võigemastilt, linnade liidu tegevjuhilt. Võigemast ütleb, et kriisiajal vajutati meie pea vee alla, kriis on ammu läbi, aga meie pead hoitakse ikka veel vee all. Ja tõepoolest, ega omavalitsustel ei ole lastud nina vee peale tõsta tänaseni. Põhilise vastusena olen koalitsioonipoliitikutelt ikka ja jälle kuulnud, et selline omavalitsuste tulubaasi järkjärguline suurendamine, nagu praeguses eelnõus on pakutud, ei täida tegelikult eesmärki vähendada omavalitsuste ebavõrdsust. See ei vähenda ääremaastumist, sest seda kõike saab paremini teha hoopis tasandusfondi kaudu. Ometi teame väga hästi, et ka seal ei ole vahendeid piisavalt. Minu meelest on seda tüüpi jutt koalitsioonipoliitikute suust pisut variserlik. Kui mõne vajaliku asja jaoks raha napib, siis öeldakse, et see on kohalike omavalitsuste pädevuses, omavalitsused on sõltumatud, riik ei sekku. Armastatakse korrutada, et omavalitsused peaksid olema ettevõtlusele soodsamate tingimuste loomisel agaramad ja üldse krapsakamad. Aga rahakott soovitakse hoida võimalikult enda käes, et sealt siis näpuotsaga raha jagada, selle raha kasutamist väga täpselt reglementeerida ja selle abil hoida omavalitsused kenasti keskvalitsuse lõa otsas. Jah, see on poliitika, aga see ei ole hea ja tark poliitika. Oma kohustuste eest vastutada ja ressursse efektiivselt kasutada saab ikka vaid suveräänne otsustaja, rõhutas Urmas Klaas siitsamast puldist. Praegu on omavalitsus kui keskvõimu kassapidaja, kui siinkohal veel üht Klaasi tabavat kujundit tarvitada. Ma palun lisaaega!
Palun, kolm minutit lisaaega!
Tegemist on selle probleemi puhul nii vastastikuse usalduse kriisi kui ka kommunikatsioonikriisiga. Meil puudub usaldus keskvõimu ja omavalitsuste vahel. Seda väidet, et Euroopa raha tuleb omavalitsustele nii palju, et see kompenseerib kogu tulubaasi vähenemise, peaks valitsus tõestama ja oma väiteid kommunikeerima. Praegu see minu hinnangul küll omavalitsustele pärale jõudnud ei ole. Meil on keeruline hinnata, kas valitsus räägib tõtt. Ma olen 20 aastat olnud Haapsalu Linnavolikogu liige ja mäletan hästi, kuidas seal valimiste järel asuvad uued, esimest korda valitud volikogu liikmed tööle. Ja siis nad avastavad peagi, et ups, meil ei olegi ju tegelikult suurt eelarve üle otsustamise õigust, sest valdav osa omavalitsuste tuludest sõltub riigi tasandil vastu võetud otsustest. Ja kui see juba Haapsalus on nii, siis ma kahtlustan, et mida väiksem omavalitsus, seda hullem lugu tegelikult on. Tegelikult vajaks see küsimus tõsist, ilma irooniata ja üleolekuta arutelu. Üleeile tõstatus sama probleem riigieelarve kontrolli erikomisjoni istungil. Seal oli väga sisukas arutelu, kõne alla tulid mitmed võimalused. Esile tõsteti Skandinaavia maades kasutusel olev nn Robin Hoodi süsteem. Kolleeg Andres Metsoja pani lauale küsimuse, kas laekuv tulumaksuosa peab olema üle riigi ühesugune, et selle abil ääremaastumist vähendada, kas see peab olema Tallinnas ja igal pool mujal ühesugune või on siin mänguvõimalused. Nii et siin on arutelukohti päris palju kindlasti. Üks kolleeg ütles, et tema ei seo praeguse eelnõu arutamist menetluses oleva haldusreformi seadusega. Mina seda siiski teeksin, sest on kahetsusväärne, et haldusreformi seaduse eelnõus omavalitsuste rahastamissüsteemi arendustest ega muudatustest üldse ei kõnelda. Ma arvan, et muudatusettepanekutega tuleb see teema lauale tuua. Vabaerakond on muudatusettepanekud esitanud ja nende hulgas on ka ettepanek taastada kriisieelne olukord omavalitsuste finantseerimisel. Ma arvan, et Vabariigi Valitsusest ei ole väärikas selle küsimuse arutamisest kõrvale põigelda ja tegelda vaid piiride tõmbamisega. Omavalitsuste küsimused tuleks terviklikult rahvaesindajate ette tuua. Meie fraktsiooni arvates see teema väärib tõsist arutelu, seda eelnõu ei tohi mingil juhul menetlusest välja hääletada pelgalt sellepärast, et koalitsiooni arvates on selle esitajad valed. Aitäh!
Aitäh! Sulgen läbirääkimised. Rahanduskomisjoni ettepanek on eelnõu 186 esimesel lugemisel tagasi lükata, aga see juhtub ainult siis, kui me hääletame nii. Austatud Riigikogu liikmed, praegu käib Eesti Keskerakonna fraktsiooni algatatud tulumaksuseaduse § 5 muutmise seaduse eelnõu 186 esimene lugemine ja me oleme jõudnud selleni, et ma panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku eelnõu 186 esimesel lugemisel tagasi lükata. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Ettepaneku poolt on 46 Riigikogu liiget, vastu 34 ja erapooletuid ei ole. Eelnõu 186 langes menetlusest välja.
Algab Vabariigi Valitsuse algatatud ravimiseaduse ja ravikindlustuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 154 kolmas lugemine. Avan läbirääkimised. Heljo Pikhof Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni nimel, palun!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Ravimiseaduse ja ravikindlustuse seaduse muutmisega luuakse õiguslik alus, et ühendada kaks registrit. Need on Ravimiameti ravimiregister ja Sotsiaalministeeriumi hallatav koodikeskus. Koodikeskus loodi aastaid tagasi digiretsepti alusregistrina ravimipakendite kodeerimiseks ning ravimite kompenseerimisega seotud info avalikustamiseks. Register sisaldab kõikide Eestis turustatavate ravimite, nii müügiloaga kui müügiloata ravimite, samuti haigekassa kompenseeritavate eritoitude ja meditsiiniseadmete pakendite andmeid. Ravimiregistri eesmärk on olnud ravimite müügilubade info avalikustamine. See tähendab praktikas seda, et nendes kahes registris sisalduvad andmed kattuvad väga suurel määral. Tehnilised ettevalmistused selleks, et need kaks registrit ühendada, on tehtud ja meie tänane heakskiitev otsus võimaldab lõpetada info dubleerimise ja hoida kokku maksumaksja raha. Sisuliselt kehtivas regulatsioonis toodud koodikeskuse ja ravimiregistri eesmärke ei muudeta. Uus ravimiregister täidab sama eesmärki, mida seni täitsid ravimiregister ja koodikeskus. Muutub vaid see, et uude ravimiregistrisse kogutakse täiendavalt infot ravimite sisseveo kohta, mis võimaldab müügiloaga ravimite puhul hinnata nende tegelikku kättesaadavust Eestis, ka on selles märked piirhinna ja hinnakokkuleppega ravimite kohta. Kokku võttes võime öelda, et muudatuste sisu seisneb põhiliselt ainult kolmes asjas. Mõlema registri kasutaja saab edaspidi kogu senise teabe kätte ühest registrist. Teiseks lisandub olemasolevatele andmekoosseisudele üks uus informatiivne andmeväli, kust kasutaja näeb, kas ravimit on Eestisse kunagi toodud. Ja kolmandaks, riik peab senise kahe registri asemel edaspidi ülal pidama ja arendama ainult ühte registrit. Tehniliselt vananenud ravimiregistri asemel võetakse kasutusele uus, tänapäevane ja kasutajasõbralik lahendus, mis hõlbustab nii arstide kui apteekrite tööd ja on väärtuslik informatsiooniallikas ka patsientidele. Sotsiaaldemokraadid toetavad eelnõu seadusena vastuvõtmist. Aitäh!
Aitäh! Rohkem fraktsioonidel läbirääkimiste soovi ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi eelnõu 154 lõpphääletus ja me läheme lõpphääletuse juurde. Panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud ravimiseaduse ja ravikindlustuse seaduse muutmise seaduse eelnõu 154. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Eelnõu poolt hääletas 68 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei olnud. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Läheme edasi: tänane kolmas päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud tulumaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu 184 kolmas lugemine. Kas fraktsioonidel on soov avada läbirääkimised? Läbirääkimiste soovi ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on viia läbi eelnõu 184 lõpphääletus ja me läheme lõpphääletuse juurde. Head kolleegid, panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud tulumaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu 184. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Eelnõu poolt hääletas 60 Riigikogu liiget, vastu oli 1, erapooletuid 4. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Tänane neljas päevakorrapunkt on käibemaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu 192 kolmas lugemine. Kas fraktsioonidel on soovi avada läbirääkimised? Kõnesoove ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on panna eelnõu 192 lõpphääletusele ja me lähme selle juurde. Panen hääletusele Vabariigi Valitsuse algatatud käibemaksuseaduse muutmise seaduse eelnõu 192. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Eelnõu poolt hääletas 62 Riigikogu liiget, vastu 1, erapooletuid 4. Eelnõu on seadusena vastu võetud.
Tänane viies päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud karistusseadustiku ja kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõu 191 teine lugemine. Ettekandeks palun kõnetooli õiguskomisjoni liikme Mark Soosaare!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Õiguskomisjon saatis tänasele istungile teisele lugemisele eelnõu 191, mis käsitleb valeraha tegemise eest karistamist ja sellega laiendatavaid jälitustegevusi. Komisjoni istungil esines meile Justiitsministeeriumi karistusõiguse ja menetluse talituse juhataja Tanel Kalmet. Väga ägedaks vaidluseks ei läinud, sest enamik komisjoniliikmeid saab aru, et Euroopa Nõukogu direktiiv tuleb üle võtta ja Eesti ei taha olla viimaste hulgas. Tähtajaks on sätitud mai lõpp. Keskerakond tõstatas küsimuse, kas jälitustegevuse kataloogi ikka maksab laiendada. Aga laiendamise põhjused on üsna selged ja üheselt mõistetavad. Vahemere-äärsetes riikides on surve valeraha tegemisele suurenenud ja mobiilseid valeraha tegemise vabrikuid on Euroopa Liidu piirides võimalik ka põhja poole veeretada. Kui ühel hetkel hakatakse ka Eesti territooriumil vermima, printima ja kes teab, kuidas veel paljundama raha, millel makseväärtust ei ole, siis peaks meie seadused olema valmis selleks, et seda kõike ära hoida. Niisiis, meie komisjon otsustas 7 poolthääle, 3 vastuhääle ja 0 erapooletu häälega teha ettepaneku eelnõu teine lugemine lõpetada ning kui me peaksime täna teise lugemise lõpetama, siis saata eelnõu kolmandale lugemisele juba maikuu 11. kuupäevaks siia sellessesamasse tumesinisesse saali. Aitäh!
Aitäh, austatud ettekandja! Teile on ka küsimusi. Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Tulen tagasi jälitustegevuse kataloogi laiendamise juurde. Praegu on tegelikult nii, et suurtükiga lastakse varblast. Mõni kupüür on võltsitud ja kohe avame võimaluse jälitamist laiendada ka Eestis. Kas see on ikka adekvaatne lahendus? Samasuguseid väikseid, peaaegu olematuid rikkumisi on teisigi, siis võiks ka nende avastamiseks avada jälitamise võimaluse.
Aitäh, hea küsija! Ma olen sinuga nõus, et seadusandlus peab üldiselt kõndima praktika järel, aga on ka selliseid valdkondi, kus seadusandlus peaks praktika ees käima. Mõnes mõttes on võimalik seadusaktidega kuritegevust ka tõkestada ja ennetada.
Toomas Vitsut, palun!
Aitäh, austatud eesistuja! Lugupeetud ettekandja! Kui te lugesite tähelepanelikult eelnõu seletuskirja ja just seda osa, mis puudutab mõjuanalüüsi, siis te teate, et seal on selge sõnaga öeldud, et sedasorti kuritegevuse laienemist siis praegu ette näha ei ole. Kas sel juhul ikka on vaja seda jälitustegevust laiendada?
Hea küsija, sa küsid mu isiklikku arvamust. Vastus on, et on küll. Ma olen Etna lähistel Sitsiilias mitu korda käinud ja kord olin seal samal ajal, kui ühes väikeses Sitsiilia linnakeses üks kohtunik autos maha lasti. Ma tean, millises keskkonnas elavad sealsed inimesed ja kuidas vaba liikumine Euroopas võimaldab sealtkandist kuritegevusel ka meie riiki imbuda. Aitäh!
Aitäh, lugupeetud ettekandja! Teile rohkem küsimusi ei ole. Kas kolleegidel on soov avada läbirääkimised? Toomas Vitsut, palun!
Austatud eesistuja! Lugupeetud kolleegid! Euroopa ühisraha euro kaitsmisega seotud nõuded puudutavad kõiki liikmesriike ja nende ühtlustamine ning adapteerimine on arusaadav samm ilmselt kõigile siin saalis olevatele inimestele. Kindlasti ei vaidle keegi vastu, et ühisraha peab olema samamoodi kaitstud ja võltsimine tõkestatud nagu mis tahes muul vääringul. Selleks võetaksegi eelnõuga üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv, millega tehakse muudatusi nii karistusseadustikus kui ka kriminaalmenetluse seadustikus. Krediidiasutustel on juba kohustus kõrvaldada ringlusest kõik europangatähed ja euromündid, mille suhtes tekib kahtlus, et need on võltsitud, aga arusaadavalt peavad samad nõuded kehtima kõigile asutustele, kes sularaha käitlemisega tegelevad. Samuti on asjakohane subjektide ringi laiendamine, pangatähtede ja müntide kontrollimiseks kasutatavate seadmete kontrolli ning kasutamise sätestamine, aga ka karistusmäärade karmistamine. Õiguskomisjonis kõnealust eelnõu arutades olin aga eri meelt kriminaalmenetluse seadustiku muudatuse suhtes, mis võimaldaks kohaldada võltsimise puhul jälitustoiminguid. Lugedes eelnõu seletuskirjast eelnõu arvatava mõju analüüsi, selgub, et tegemist on Eestis suhteliselt harva toime pandavate kuritegudega. 2013. aastal jõustus süüdimõistev kohtulahend pangakaardi või muu maksevahendi võltsimise paragrahvi alusel kahes kriminaalasjas, 2014. aastal viies. Kuna järjest vähem ettevõtjaid ja kodanikke puutub igapäevastes arveldustes kokku sularahaga, ei ennustata ka seda liiki kuritegude kasvu. Koondhinnang mõju olulisusele oli selle eelnõu puhul väheoluline. Seletuskirjas võetakse mõju kokku sõnadega, et seega puudub Eestis alus eeldada võltsraha massilist käibele tulekut lähitulevikus ning rahvusvahelise ulatusega võltsimise sagenemist. Jääb mulje, et sel juhul on tõesti kavas hakata varblasi kahurist tulistama. Muudatuse tegemise aluseks oleva direktiivi artikkel 9 ei sätesta konkreetseid meetmeid, mida liikmesriik peab tarvitusele võtma. Direktiivi artikkel 9 "Uurimisvahendid" kõlab järgmiselt: "Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed selle tagamiseks, et isikutele, üksustele või talitustele, kelle ülesanne on artiklites 3 ja 4 osutatud kuritegude uurimine või nende eest süüdistuste esitamine, on kättesaadavad tulemuslikud uurimisvahendid, näiteks organiseeritud kuritegevuse või muude raskete kuritegude puhul kasutatavad uurimisvahendid." Organiseeritud kuritegude vastu võitlemiseks on seadusandja kriminaalmenetluse seadustikus juba vastavad võimalused loonud. Seda dubleerida pole mõtet. Jälitustoimingute puhul on tegemist isiku põhiõiguse tõsise riivega ning selle võimaldamine ei tohiks toimuda liiga kergesti või automaatselt. Kuritegude loetelu, mille puhul võimaldatakse jälitustoiminguid karistusseadustiku vastavas paragrahvis, kasvab nagu leivatainas pärmi peal. Kas paljundusmasinaga sularaha valmistamise kuriteo avastamiseks on ikka vaja jälitustoiminguid rakendada? Kas ma saaksin minuti lisaaega?
Kolm minutit lisaaega, palun!
Aitäh! Tõsisemad võltsimise juhtumid kvalifitseeruvad nagunii organiseeritud kuritegevusena ning nendega tegelemiseks on kriminaalmenetluse seadustikus võimalused loodud. Me oleme olukorras, kus varsti hakatakse ka vales kohas tänava ületajate või bussijäneste suhtes jälitustoiminguid kohaldama. Seadusloome tulemusena ei tohiks pidevalt mööndusi tehes inimeste põhiõigustest üle sõita ja seadusandja peaks tegema põhjaliku revisjoni, mis puhul võimaldada jälitustoiminguid ja mis puhul mitte. Tänan tähelepanu eest!
Aitäh! Mark Soosaar, palun!
Lugupeetud juhataja! Vahel on tõesti nii, et ei saa mitte vaiki olla. Mõni kuu tagasi Hollandi administratiivpealinnas Haagis olles sõitsin ma mööda Interpoli uuest peahoonest. Valge pilvelõhkuja kõrgub sinitaevasse välja ja mul tekkis küll küsimus, kas Euroopal on sellist kulutust vaja. Aga tõenäoliselt on, sellepärast et kuritegevus on väga paljudel juhtudel rahvusvaheline, piire ületav, ja kui võitlus selle vastu ei ole hästi koordineeritud, siis on väga raske seda ära hoida. Me teame ka üsna palju terrorijuhtumeid, mille toime pannud kurjategijate organisatsioonid on olnud isegi veel paremini juhitud kui riigid. Ja kui valeraha tegijad avastavad, et Eestis on leebemad reeglid kui ülejäänud Euroopas, siis seda rohkem me meelitame neid siia. Ja veel üks põhjus, mispärast ma kõnenupu sisse vajutasin. Mul on üks küsimus. Kuidas me ikkagi valeraha tegemise puhul jälitamisega inimeste põhiõigusi Eesti Vabariigis riivame? Kas see on midagi niisugust, mida võiks proovida igaüks ja siis näha, kui suur karistus saab, või oleks parem seda ikkagi ära hoida? Ja veel, kogu selle menetluse käigus on mul tekkinud küsimus, miks ühele erakonnale see küsimus nii väga korda läheb. Võib-olla oleks parem siis ära näidata, kus need rahamasinad on või kuhu need kavatsetakse tuua. Aitäh!
Aitäh! Rohkem läbirääkimiste soovi ei ole, lõpetan läbirääkimised. Eelnõu kohta muudatusettepanekuid ei esitatud. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 191 teine lugemine lõpetada. Teine lugemine on lõppenud.
Läheme edasi. Tänane kuues päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud sunniviisilise töö konventsiooni 2014. aasta protokolli ratifitseerimise seaduse eelnõu 190 esimene lugemine. Ma palun ettekandeks kõnepulti tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski!
Austatud istungi juhataja! Lugupeetud Riigikogu! Tutvustan teile Vabariigi Valitsuse algatatud seaduseelnõu nr 190, mis kannab nimetust "Sunniviisilise töö konventsiooni 2014. aasta protokolli ratifitseerimise seadus". Selle eesmärk on nimetatud konventsiooni protokoll ratifitseerida. Sunniviisilise töö konventsioon on üks Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni ehk ILO kaheksast aluskonventsioonist, mis moodustavad peamised rahvusvahelised tööalased standardid. Konventsioon võeti vastu juba 28. juunil 1930 ning Eesti ratifitseeris selle 7. veebruaril 1996. aastal. Peale Eesti on nimetatud konventsiooni ratifitseerinud 178 ILO liikmesriiki. Protokolliga täiendatakse ILO sunniviisilise töö konventsiooni eesmärgiga sunniviisilist tööd ära hoida ning tugevdada inimkaubanduse ohvrite kaitset. ILO viimaste andmete kohaselt on maailmas endiselt 20,9 miljonit inimest sunnitud säärast tööd tegema. Sunniviisilise või kohustusliku töö kontekst ja vormid on loomulikult ajas muutunud. Inimkaubitsemine sunniviisilise või kohustusliku töö eesmärgil tekitab kogu maailmas aina enam muret ja nõuab kiiret tegutsemist selle kaotamiseks. Protokolli sätted puudutavad nelja valdkonda. Esiteks, sunniviisilise töö ennetamise meetmed – inimeste harimine ja teavitamine nende õigustest, asjakohase õigusliku regulatsiooni ja järelevalve tagamine, võõrtöötajate kaitsmine võimaliku väärkohtlemise ja petturluse eest, riskide ennetamine ning riski tõstvate algpõhjuste ja tegurite käsitlemine. Teiseks, ohvrite kaitse – ohvrite tuvastamine, vabastamine, kaitse, taastumine ja rehabiliteerimine, neile kahju hüvitamine ja toetuse tagamine. Kolmandaks, pädevatel asutustel peab olema õigus mitte kohtu alla anda ja karistada sunniviisilise töö ohvreid nende osaluse eest ebaseaduslikes tegudes, milleks nad sunniviisilise või kohustusliku töö ohvriks olemise vahetu tagajärjena on sunnitud olnud. Neljas valdkond on ILO liikmete vaheline koostöö sunniviisilise töö ennetamiseks ja kaotamiseks. Protokolli ratifitseerimist on toetanud Eesti ILO nõukogu, mille liikmeteks on ka ametiühingute ja tööandjate organisatsioonide esindajad. Protokolli ratifitseerimisega ei kaasne muudatusi riigisiseses õiguses. Protokollist tulenevad nõuded on kaetud Eestis kehtiva õigusega: ohvriabi seadus, välismaalaste seadus, karistusseadustik, vägivalla ennetamise strateegia 2015–2020 ja kriminaalpoliitika arengusuundade alusdokument aastani 2018. Kuigi protokolli ratifitseerimisega ei kaasne meie jaoks olulisi muudatusi, on oluline rõhutada protokolli ratifitseerimise olulisust rahvusvahelises mastaabis. ILO sunniviisilise töö konventsiooni 2014. aasta protokolli ratifitseerimine on eeskätt välispoliitiline samm, millega Eesti kui ILO liige väljendab oma toetust globaalsele sunniviisilise töö vastasele võitlusele. Protokolli ratifitseerimisega saadab Eesti nii rahvusvahelisele üldsusele kui ka inimkaubandusega tegelevatele isikutele sõnumi, et sunniviisiline töö ei ole Eestis aktsepteeritav ning me oleme valmis tagama kõik endast oleneva selle ennetamiseks ja kaotamiseks. Tõsi, hetkeseisuga ei ole väga palju riike, kes selle protokolli oleksid jõudnud ratifitseerida, kuna tegemist on 2014. aasta protokolliga. Ratifitseerinud riike on seni neli: Mauritaania, Niger, Norra ja Suurbritannia. Paljudes maades riigisisene protsess käib. Sellega lõpetan. Palun Riigikogul toetada seda suurepärast eelnõu!
Aitäh! Austatud minister, teile on ka küsimusi. Peeter Ernits, palun!
Aitäh, hea juhataja! Hea minister! Nagu ma aru saan, on meile praegu teada, et sunnitöölisi on kusagil 32. Aga te ütlesite, et ainult neli riiki on selle protokolli ratifitseerinud. Ma tahaks teada, kui palju on sunnitöölisi Mauritaanias, kes on selle ratifitseerinud?
Ma ei saa aru, kust te võtate selle numbri 32. Ma ütlesin, et globaalselt on hinnanguliselt sunniviisilise töö ohvreid 20,9 miljonit inimest. Laiemas kontekstis on selge, et seda laadi ühised otsused lisaprotokollide näol on eeskätt suunatud sellele, et kogu maailmas inimõiguste kaitset tugevdada ning eeskätt ÜRO ja muude rahvusvaheliste organisatsioonide kaudu sundida vähem arenenud riike oma inimeste kaitse standardeid arendama. Enamiku läänemaailma riikide jaoks on loomulikult need sätted, mis konventsiooni protokollis on, kehtivate seadustega niigi kaetud. Nii et eeskätt me ootame tõepoolest seda, et ka ülejäänud maailmas inimõiguste olukord paraneks. Pean tunnistama, et inimõiguste ja sunniviisilise tööga konkreetselt Mauritaanias ma tuttav ei ole. Julgen arvata, et olukord on Eesti omast kehvem. Seda enam on hea meel, et Mauritaania riik on siiski otsustanud selle protokolliga ühineda ja loodetavasti sellest tulenevalt ka oma seadusi niimoodi muutma, et inimõigused oleks rohkem kaitstud. Aga konkreetset ülevaadet olukorrast Mauritaanias ma teile täna anda ei saa.
Krista Aru, palun!
Aitäh, härra juhataja! Austatud minister! Miks siis ikkagi nii vähe riike on sellise olulise protokolli ratifitseerinud? Kas me võime sellest järeldada, et teistes riikides on muude seadustega see probleem juba ennetavalt lahendatud või mis see põhjus on?
Sellel on tegelikult üks ja väga lihtne põhjus. Nagu te eelnõust näete, see protokoll on vastu võetud Genfis 11. juunil aastal 2014. See tähendab seda, et enamik riike ei ole lihtsalt jõudnud veel oma riigisiseseid protseduure läbi teha. Teatavasti on Eestis riigisisesed protseduurid kaunis efektiivsed ja kiired, aga ka meil on kulunud peaaegu kaks aastat, et jõuda selle eelnõuga Riigikokku. Paljudes riikides on menetlemise tempo veelgi aeglasem. Paljudes riikides on teatavasti ka institutsioone, mis on kaasatud eelnõude ratifitseerimise protsessi, oluliselt rohkem. Mõnes riigis on parlamendil mitu koda ja on eraldi teisi institutsioone, kellega kõike tuleb kooskõlastada. Nii et peapõhjust tuleks otsida just nimelt siit. Meil on au olla üks esimesi riike, kes ratifitseerimisprotsessi läbi teevad, ja see on minu hinnangul välispoliitiliselt ilus žest. Sisuliselt on tegemist Euroopa ja teiste läänemaailma riikide heatahtliku survega ülejäänud arenenud maailmale oma standardeid inimõiguste vallas tõsta ning on ju igati loogiline, et riigid, kes seda survet avaldavad, on ise rahvusvaheliste konventsioonide lisaprotokollide ratifitseerimisel eeskujuks. Minu arvates on hea, et me oleme selleni jõudnud, ja ma olen veendunud, et mõne aasta pärast on ratifitseerinud riike oluliselt rohkem.
Peeter Ernits, palun!
Aitäh, hea juhataja! Hea ettekandja! Eestis on statistika järgi nii, et igal aastal avastatakse 30–40 seksiorja, aga seletuskirjas on öeldud: "Kuid ka tööalane ekspluateerimine, mida on seksuaalsest ekspluateerimisest keerulisem tuvastada, on kasvavaks probleemiks." Nii et seksiorjadega on selge. Aga nimetage kolm ametit Eestis, mille puhul orjastamine ja sunnitöö on kõige suurem risk, et nende ametite pidajad teaksid!
Aitäh! Laiemalt sunniviisilise tööga Eestis probleeme pigem ei ole. Loomulikult on üksikuid juhtumeid, näiteks needsamad 32, mis te nimetasite. Tõepoolest, seksikaubanduse alal on olukord Eestis murettekitav. Kahtlemata selles sektoris on inimesi, kes ei tahaks seal töötada. Siin peavad õiguskaitseorganid oma tööd tõhustama. See on selge. Paraku ka see osa kuritegevusest on tihti rahvusvaheline, mis tähendab seda, et ka inimkaubanduse võrgustikke on märksa keerulisem likvideerida kui kunagi varem. Just nimelt inimkaubandus on tõusvas trendis arenenud kogu selle sunniviisilise töö kontekstis ja Euroopa Liidus on ka õiguskaitsjad sellele teemale suurt tähelepanu pööranud. Euroopa algatusi selles valdkonnas on palju olnud. Mis puudutab sunniviisilist tööd teistes valdkondades, siis kindlasti süsteemset probleemi üheski sektoris Eestis ei ole. Me räägime siiski olukorrast, kus meil on kokku tööturul umbes 600 000 inimest. Statistika kohaselt avastati meil ühel aastal 32 juhtumit ja mõnel aastal võib-olla 40, eeskätt seksikaubanduse vallas. Loomulikult ei saa kunagi välistada, et kusagil on mõni tööandja, kes sunnib inimest vägisi ja seadust eirates tööle, aga Eestis on loodud korralik õiguskaitsesüsteem ja inimeste töösuhete sotsiaalse kaitse süsteem, mis on põhimõtteliselt piisav selleks, et sunniviisiline töö välistada. Mis puudutab üksikuid juhtumeid, eriti kui need on kuritegelikud, siis siin saab aidata politsei.
Aitäh, lugupeetud minister! Teile rohkem küsimusi ei ole. Nüüd palun kõnepulti sotsiaalkomisjoni liikme Vilja Toomasti!
Härra aseesimees! Head kolleegid! Sotsiaalkomisjon tegeles sunniviisilise töö konventsiooni 2014. aasta protokolli ratifitseerimise seaduse eelnõu 190 ettevalmistamisega esimeseks lugemiseks esmaspäeval, 4. aprillil toimunud komisjoni istungil. Nagu ka täna siin, tutvustas tervise- ja tööminister komisjonile eelnõu, mille kohaselt ratifitseeritakse 11. juunil 2014. aastal Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni peakonverentsil vastu võetud sunniviisilise töö konventsiooni 2014. aasta protokoll. Komisjoni liikmed kuulasid, ka nagu täna siin, tutvustuse ära ja esitasid ka mõned täiendavad küsimused. Küsiti, kas protokolli ratifitseerimiseks on antud kindel tähtaeg ja miks nii vähe riike on selle seni ratifitseerinud. Minister juba vastas sellele küsimusele ka täna, kui kolleeg Krista Aru selle kohta küsis. Euroopa Liidu soovituse järgi oleks küll tarvis seda võimalikult kiiresti teha, aga hiljemalt 2018. aasta lõpuks. See on Euroopa Komisjoni soovitus. Lisaks tunti huvi, et kui töötuna arvel olevatele inimestele kehtestatakse aktiivsusnõuded ja neil tuleks teha näiteks ühiskondlikku tööd, kas sellisel juhul oleks konventsiooni kontekstis tegemist sunniviisilise tööga. Ministri sõnul ei ole sellisel juhul tegemist sunniviisilise tööga. Euroopas on riike, kus on liigutud selles suunas, et töötuna arvel olevatele inimestele kehtestatakse aktiivsusnõuded, millest üks võib olla ka ühiskondlik töö. Kindlasti on võimalik kehtestada teatud tingimused, kuid see on märksa laiem ja olulisem teema kui käesoleva konventsiooni protokolli ratifitseerimine. Komisjon tegi otsused võtta eelnõu täiskogu 20. aprilli istungi päevakorda, teha täiskogule ettepanek esimene lugemine lõpetada ja määrata muudatusettepanekute esitamise tähtajaks kümme päeva ehk 4. mai kell 17.15, ettekandjaks aga komisjoni liige Vilja Toomast. Kõik otsused tehti konsensusega. Suur tänu!
Aitäh, lugupeetud ettekandja, teile küsimusi ei ole. Kas kolleegidel on soov avada läbirääkimised? Kõnesoove ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 190 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõppenud, määran eelnõu 190 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 4. mai kell 17.15.
Lähme tänase seitsmenda ehk viimase päevakorrapunkti juurde. Algab Vabariigi Valitsuse algatatud tubakaseaduse muutmise seaduse eelnõu 206 esimene lugemine. Ettekandjaks palun tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski.
Tutvustan seaduseelnõu nr 206 "Tubakaseaduse muutmise seadus". Et asetada see eelnõu konteksti, ütlen sissejuhatuseks, et tegemist on Euroopa tubakadirektiivi ülevõtmise teise etapiga. Esimene sellekohane eelnõu jõudis Riigikokku eelmise aasta sügisel ja tänavu aasta alguses võttis Riigikogu selle seadusena vastu. Selles eelnõus teeme viimased sammud selle direktiivi ülevõtmiseks ära. Direktiivi ülevõtmise tähtaeg on 20. mai s.a, nii et asjaga on kaunis kiire. Aga kuna tegemist on üldiselt igati Eesti tubakapoliitika põhimõtetega kooskõlas oleva direktiiviga, siis usutavasti läheb selle menetlus Riigikogus probleemivabalt. Nagu ma ka eelmisel korral tubakadirektiivi ülevõtmise eelnõu tutvustades rääkisin, on Eestis juba enam kui 15 aastat süsteemselt tegeldud tubaka tarvitamise ja sellest tulenevate kahjude vähendamisega. Täielikult on keelatud tubakatoodete reklaam, pakenditel peab olema tervisekahjustuse hoiatus, kehtestatud on alaealistele müügi keeld ja avalikus kasutuses olevates siseruumides on suitsetamine keelatud. Samamoodi on tubakatoodete puhul kehtestatud sponsorluse ja müügiedenduse keeld ning juba pikemat aega on tõstetud tubakatoodete aktsiisi. Lähima nelja aasta jooksul tõstetakse Riigikogus vastuvõetud seaduse järgi seda aktsiisimäära veelgi ja sellega seoses tõuseb ka tubakatoodete hind. Nende meetmete tulemusena on igapäevasuitsetajate osakaal Eestis järjest vähenenud. 2014. aasta seisuga oli see näitaja 22%, mis on võrreldes 2010. aastaga ligi 4% vähem. Positiivsena võib veel märkida seda, et üha väiksem osakaal koolilapsi suitsetab. Võrreldes aastat 2014 aastaga 2010, on nende kooliõpilaste osakaal, kes märkisid end mittesuitsetajaks, suurenenud 6% võrra, sealjuures poistel 7%, tüdrukutel 5%. Aga loomulikult on selge, et suitsetamine ja üldse tubaka tarvitamine on väga suur terviserisk. Võib isegi öelda, et suitsetamise puhul on tegemist järjekorras teise välditava surma põhjuse ja riskifaktoriga ning sellest on riigile põhjustatud väga suur majanduslik ja sotsiaalne kahju. 2011. aastal suri Eestis suitsetamisega seotud haiguse tõttu 3790 inimest ja Euroopa Liidu keskmisega võrreldes on meie näitaja 100 000 elaniku kohta umbes 1,5 korda suurem. Sellest kõigest tulenevalt on lõpuks ka Euroopa Liidu tasemel kaalukaid samme astutud, sest tegemist on globaalse äriga ja globaalset äri väikeses riigis piirata on keeruline. Selles kontekstis on hea meel, et erinevalt alkoholipoliitikast, mille puhul Euroopa Liidu ühtset toimimist on vähe olnud, on tubakapoliitikas selle direktiivi näol siiski tõsiste meetmeteni jõutud. Nüüd siis selle konkreetse eelnõu juurde, mis nagu eelminegi seadus, nagu öeldud, direktiivi nõuded üle võtab. Kui esimene seadus puudutas peamiselt tubakatoodete pakendamist ja märgistamist ning koostise nõudeid, siis teine seadus käsitleb eeskätt elektroonilisi sigarette. Viimasel ajal on kogu Euroopas ja ka Eestis üsna plahvatuslikus tempos kasvanud elektrooniliste sigarettide tarvitamine ja sellekohane regulatsioon oli Eestis mõnda aega täiesti olematu. Nüüd on esimesi samme astutud, näiteks kehtestatud vanusepiir, mida algselt ei olnud, ning keeld neid tarbida ja müüa lasteasutustes. Aga statistikast nii palju, et Eestis on tarbijate hulk olnud tõusutrendis. Kui 2012. aastal oli e-sigarette tarvitanud 10% elanikest, siis 2014. aastaks oli see hulk kasvanud 15%-ni. Ka kooliõpilaste hulgas on e-sigarette proovinute arv iga aastaga suurenenud, mistõttu on tervisekaitse seisukohast vaja kehtestada ka elektroonilistele sigarettidele rangemad nõuded. Kui elektroonilised sigaretid alles hakkasid kogu maailmas populaarsust koguma, siis räägiti – eeskätt rääkisid tootjad ise, aga ka väga paljud tarbijad olid seda meelt –, et tegemist on ühe suitsetamisest loobumise meetmega. Öeldi, et inimesed lähevad elektroonilistele sigarettidele üle, siis aga lõpetavad ka nende tarbimise ja ongi nikotiinisõltuvusest priid. Viimase aja uuringud näitavad aga selgelt, et elektroonilised sigaretid üldiselt asendusravina ei toimi. Loomulikult on üksikuid näiteid inimestest, kes on selle abil oma tubaka- või nikotiinisõltuvusest vabaks saanud, aga üldiselt see ei toimi. Terviseriskid on teistsugused kui tubaka puhul, aga need on siiski suured. Oht on näiteks kas või see, et e-sigareti nikotiinisisaldus on seni reguleerimata. Selle eelnõuga me püüame seda natukene reguleerida, aga võimalus korraga manustada suur nikotiiniannus, mis võib tekitada mürgistuse, on palju suurem kui tavasigarettide puhul. Täitevedelikesse lisatakse kõiksugu otse öeldes sodi, mis võib küll toote atraktiivsemaks muuta, aga teistpidi kahjustab tervist. Sellest tulenevalt selle eelnõuga vastavalt direktiivile neid uusi nõudeid kehtestatakse. Mõned olulisemad nõuded loen teile ette, kõiki vahest mitte. Esiteks kehtestatakse nõue, et elektroonilised sigaretid peavad eraldama nikotiiniannuseid ühtlaselt – eesmärk on just nimelt see, et korraga liiga suurt annust sisse ei antaks. Teiseks kehtestatakse nõue, et elektrooniliste sigarettide täitepakendid peavad olema lapsekindlad, võltsimiskindlad, kaitstud purunemise ja lekkimise eest ning varustatud mehhanismiga, mis hoiab ära täitmise ajal nende lekkimise. Samuti kehtestatakse nõuded nikotiini sisaldava elektroonilise sigareti täitevedeliku koostisele, vältimaks kahjulikke lisaaineid, juhuslikke mürgistusi ja koostise ebapuhtusest tulenevaid terviseriske. Nikotiini maksimumsisaldus täitevedelikus on sätestatud 20 milligrammina milliliitri kohta ja vedelik ei tohi sisaldada vitamiine või muid kasuliku tervisemõjuga seostatavaid aineid, kofeiini, tauriini jm stimulaatoreid, lisaaineid, mis annavad eralduvatele ainetele värvuse, ja aineid, mis on tervisele ohtlikud kas kuumutatud või kuumutamata kujul, välja arvatud nikotiin. Samuti kehtestatakse nõuded elektroonilise sigareti ja selle täitevedeliku pakendi märgistamisele. Pakendi kuju ei tohi tarbijat pakendi suhtes eksitada. Samuti ei tohi see kuidagi suunata inimesi seda rohkem tarbima, vihjama majanduslikule kasule, looma kuidagi muljet, et see ei ole äkki nii väga kahjulik jne. Samuti lisatakse tervisehoiatuse nõue: tervisehoiatus peab moodustama 30% pakendi välispinnast ja tekstiks peab olema "See toode sisaldab nikotiini, mis on kergesti sõltuvust tekitav aine". Ja lisaks peab eeltäidetud elektroonilise sigareti ja selle täitevedeliku müügipakendile lisama infolehe vajaliku teabega. Lisaks on eelnõus mõned tehnilised täpsustused, mis puudutavad koostisosade kohta käivat aruandlust. Ka keelustatakse tubakatoodete ja nendega seonduvate toodete piiriülene kaugmüük ehk selline kauplemisviis, et on võimalik internetist endale tellida tubakatoode, mis kulleriga kohale tuuakse. Sellega on seotud mitmeid probleeme, näiteks maksuriski küsimus ehk aktsiis jääb maksmata. See asja üks pool. Teine pool on tõsiasi, et raske on kontrollida toodete kvaliteeti. Kolmas ja kõige olulisem probleem on see, et kaugmüük üldiselt lihtsustab oluliselt alaealiste ligipääsu tubakatoodetele. Nagu öeldud, eelnõu peaks olema seadusena vastu võetud 20. maiks 2016. Kui Riigikogu selle ülesandega hakkama saab, olen teile selle eest tänulik. Aga lõpetuseks paar sõna selleks, et ennetada mõningaid küsimusi, mis komisjonis tekkisid. Algselt läks seaduseelnõu kooskõlastusringile valitsuse tasemel natukene teistsuguses ja mahukamas vormis. Nimelt, lisaks kitsalt tubakadirektiivi sätetele, mis praeguses variandis sees on, oli eelnõus ka mitu muud tubakapoliitikat puudutavat ettepanekut, mis tulenevad riigi enda tubakapoliitika kokkuleppedokumendist ehk tubaka rohelisest raamatust. Näiteks oli eelnõus sees ka riigisisene kaugmüügi keeld. Samuti oli sees ettepanek peita tubakatooted poodides leti alla või leti taha või kuhu iganes – ühesõnaga, ostjate silme alt ära. Valitsuses on põhimõttelisele kokkuleppele jõutud ka selles, et alaealiste paremaks kaitseks peaks tubakaseadusse sisse viima kontrollostu regulatsiooni. Politseiametnikel peaks olema õigus teha poes kontrolloste, et näha, kas poed järgivad seaduse nõuet, st alaealistele tubakatooteid ei müü. Seoses sellega, et direktiivi tähtaeg pressib armutult peale, oleme aga otsustanud valitsuse tasemel eemaldada sellest eelnõust kõik ettepanekud, mis ei ole direktiiviga seotud. Eri ministeeriumidel on nagu ikka selle kohta erinevaid arvamusi. Ja tõenäoliselt oleksid need lisasätted tekitanud ka siin Riigikogus diskussiooni, mis oleks menetlust pikendanud. Nii et me oleme siit kõik lisatu eemaldanud, aga oleme valitsuses jõudnud kokkuleppele, et ülejäänud muudatused tulevad eraldi kolmanda tubakaseadust käsitleva eelnõuga Riigikogu menetlusse juba lähiajal. Olen selle materjali Vabariigi Valitsusele juba esitanud ja see ootab järjekorras arutamist. Aitäh!
Aitäh, austatud minister! Teile on ka küsimusi. Peeter Ernits, palun!
Aitäh, hea juhataja! Hea minister! Ma tsiteerin siin Eesti Kaupmeeste Liitu, kes iseloomustab seda eelnõu ja selle seletuskirja ning ütleb otse välja: pealiskaudne, ebaselge ja vastuoluline. Liit juhib ka tähelepanu, et peaks ikkagi olema koostatud ka väljatöötamiskavatsus. Eelnõu tabelites on öeldud, et väljatöötamiskavatsust nõudvad sätted jäeti välja. Ütelge konkreetselt, mis siis selle tõttu välja jäeti, et väljatöötamiskavatsust ei ole, aga justiitsminister seda nõuab! Hirmuga siis lükati osa sätteid välja. Mis need olid?
Tõepoolest, teie ees olev kooskõlastustabel on selle versiooni kooskõlastustabel, mis oli valitsusesisesel kooskõlastusringil ja kus lisaks direktiivi praegustele sätetele oli ka teisi ettepanekuid, mis tulenesid tubaka rohelisest raamatust. Seoses sellega, et direktiivi tähtaeg pressis peale, kordan veel kord, otsustasime direktiiviga mitte seotud sätted eelnõust välja jätta. Nende juurde tuleme eraldi eelnõuga. Nii et lugedes seda kooskõlastustabelit, tuleb lihtsalt silmas pidada, et need organisatsioonid – kaupmeeste liit, kaubandus-tööstuskoda – on avaldanud arvamust eelnõu teise versiooni kohta, mitte selle kohta, mis täna siin teie laudadel on. Mis puudutab konkreetseid väljajäänud sätteid, siis mõnda nendest ma juba mainisin. Riigisisene kaugmüügi keeld on sealt välja jäänud ning teise ja kõige olulisemana tubakatoodete eksponeerimise piiramine müügikohtades. Seda on kaupmehed ise nimetanud erinevalt: keerata sigaretikastid teistpidi, et ostjad neid ei näeks, või panna need leti alla. Tehniliselt võib seda mitut moodi lahendada, aga eesmärk on vähendada tubakatoodete spontaanseid oste. No et inimene läheb poodi, ostab sealt endale koju leiba ja saia ning kassa juures suitsupakid lausa pressivad ennast talle peale. Kuna tegemist on sõltuvust tekitava ainega, siis spontaansete ostude osakaal on nende toodete puhul kaunis suur. Kui nad on ära peidetud, siis peab neid müüjalt eraldi küsima. See vähendab spontaansete ostude hulka. Eriti suur psühholoogiline barjäär on see alaealistele, kes ei saa siis lihtsalt neid võtta ja lindi peale panna, vaid peavad eraldi küsima. See ettepanek on esialgu eelnõust väljas, aga me tuleme sellekohase uue eelnõuga. Kaupmeeste liit on sellele tõepoolest kuidagi valuliselt reageerinud, aga nagu ma ütlesin, tubaka rohelises raamatus on see meede iseenesest kokku lepitud ja tegelikult on enamik kaupmehi selle muudatusega päri. Ja on ka kolmas asi, mida me oleme püüdnud sotsiaalkomisjoniga varem tubakaseadusse integreerida, aga valitsuses ei ole eri ministeeriumide vahel siiani kokkulepet sõlmitud ja nii ei ole see teoks saanud. Pean silmas alaealiste kontrolloste. Nüüd on Justiitsministeeriumi ja Sotsiaalministeeriumi vahel kokkulepe saavutatud, et me seda teeme. Aga sellest eelnõust on see välja jäetud, seegi tuleb siis kolmandas paketis. Tõenäoliselt on mingisuguseid üksikuid punkte veel, ma ei julge pead anda, et need kolm muudatust on ainsad, mis välja on jäänud. Aga teil on võimalik tutvuda selle eelnõu algversiooniga eelnõude infosüsteemis eelnoud.valitsus.ee. Seal on ka see kooskõlastusringil käinud eelnõu versioon kättesaadav.
Raivo Põldaru, palun!
Aitäh, härra aseesimees! Lugupeetud minister! Kas e-sigarettide suitsetamine avalikus kohas on võrreldav tavaliste sigarettide suitsetamisega või on see eraldi käsitletav? Ja kas seegi on nagu hilisem, mitte selle eelnõu teema?
Direktiiviga see seotud ei ole, nii et selles mõttes on see kindlasti järgmise eelnõu küsimus. Seda eelnõu võiks hoida direktiivi raames ja selline on ka eelnõude menetluse loogika olnud. Küll aga mitmes valdkonnas on juba praegu elektrooniliste sigarettide tarvitamine võrdsustatud tavalise tubakapruukimisega. Lasteasutustes näiteks elektroonilist sigaretti suitsetada ei tohi. Õige on ka see, et Sotsiaalministeeriumile on tulnud ettepanekuid laiendada elektroonilise sigareti suitsetamise keeldu ka teistele asutustele ja avalikele kohtadele. Sellele on toodud ka kaunis kaalukaid argumente. Näiteks tervisekaitse spetsialistid ja keemikud kinnitavad, et need lisaained, mis selles vedelikus on, hajuvad väikestest ruumidest väga aeglaselt. Mina keemik ei ole, ja ma ei oska sellele eksperdihinnangut anda, aga neid küsimusi kaalutakse tõsiselt ja järgmise eelnõu menetlemise ajal on neid kindlasti mõistlik arutada.
Külliki Kübarsepp, palun!
Aitäh, hea aseesimees! Hea minister! Ma isiklikult mingit tossutamist heaks ei kiida ja ei tõmba ka midagi. Aga mind teeb murelikuks see, et kui hästi me ikka teame, mis sisaldub e-sigarettides. Tegemist on ikkagi keemiaga. Kui palju teadus suudab meile infot anda, mis on e-sigarettide tegelikud tagajärjed ja millised on erinevused võrreldes tubakatoodetega?
See on üks selle direktiivi laiem eesmärk. Tubakatoodetes, nii elektroonilistes kui ka tavalises tubakas, on seda sodi väga palju. Minule isegi üllatavalt palju. Kui ma sellesse teemasse süvenesin, siis avastasin, et ka tavalistes sigarettides kasutatakse värvaineid, lõhnaaineid ja näiteks aineid, mis värvivad tubakasuitsu. Lisatakse vitamiine, lisatakse filtritesse erinevaid stimulaatoreid, mis kergendavad tubakatoodete omastamist jne. Sama pilt avaneb ka elektroonilisi sigarette uurides: lõhnaained, maitseained, vitamiinid ja kofeiin, tauriin, muud lisaained, mis värvivad väljatulevat suitsu. Siiani ei ole olnud keelatud mitmesuguste, sh tervisele kahjulike ainete lisamine tubakatoodetesse. See kõik on teema, millega see direktiiv väga selgelt tegeleb. Muu hulgas sätestatakse kohustus koostisosade kohta aru anda. Ja seda koostist tuleb loomulikult ka kontrollida. Meie pluss selles kontekstis on see, et Eestis tubakatooteid ei toodeta, mis tähendab seda, et kõik Eestis tarbitavad tubakatooted ja tubakatootega sarnanevad tooted tulevad meile välismaalt. Teistes riikides aga üldiselt tehakse nõutud keemiline ja terviseanalüüs vastavates laborites juba ära. Aga loomulikult ka meie enda Terviseametil peab olema võimekus seda sisu kontrollida, kui see vajalikuks osutub. Aga kordan veel üle, et siiani tegelikult nõudeid ei e-sigarettide ega tavaliste sigarettide koostisosade kohta ei ole olnud. Selle direktiiviga ja vastavate seadustega võtame need nõuded oma õigusesse üle.
Härra aseesimees! Head kolleegid! Sotsiaalkomisjon arutas tubakaseaduse muutmise seaduse eelnõu ettevalmistamist esimeseks lugemiseks esmaspäeva, 11. aprilli istungil. Lisaks tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovskile viibisid komisjoni istungil ka Sotsiaalministeeriumi rahvatervise osakonna peaspetsialist Kärt Sõber ja Sotsiaalministeeriumi õigusnõunik Kersti Berendsen-Koržets. Ka sotsiaalkomisjonis toimus umbes samasugune diskussioon, nagu seni siin on olnud. Minister tutvustas eelnõu ja vastas ka meie küsimustele. Kuna küsimused olid enam-vähem samasugused kui siin saalis, siis ma ei hakka neid küsimusi ja vastuseid teile väga pikalt tutvustama, ainult markeerin mõningad põhilised teemad, mis komisjoni liikmetele huvi pakkusid. Küsiti seda, mitu riiki on praeguseks selle direktiivi üle võtnud. Vastus on see, et ainuke riik on Itaalia. Itaalia on sellega nii kiiresti hakkama saanud seetõttu, et sisuliselt on ta kirjutanud direktiivi ümber oma seaduseks, see on parlamendis ära koputatud ja nii ongi Itaalia suutnud seda nii kiiresti teha. Muidugi tunti huvi, kas Itaalia on keelustanud piiriülese kaugmüügi. Saime ministeeriumi ametnikelt vastuse, et Itaalia ei ole piirülest kaugmüüki keelanud. Samamoodi nagu minister vastas siin, vastas ta ka meile, miks Eesti on selle keelu kehtestanud. Kui piiriülest kaugmüüki lubada, siis tekib kohustus võtta kasutusele ettevõtjate registreerimise süsteem ning vanuse kontrolli mehhanism, mis on väga kulukas ja aeganõudev. Lihtsam on ära keelata. Nagu minister ütles, see turuosa on marginaalne, Eestis väga sellega ei tegelda. Küsiti ka elektroonilise sigareti pakendamise nõuete kohta, sellest minister rääkis, nagu ka alaealiste kontrollostude mehhanismi kehtestamisest. Üks oluline küsimus oli komisjonis see, et kui Euroopa Liit ei ole suutnud veel rakendusakte kehtestada, siis kas meil on õigus oma õigusakte vastu võtta. Ministeeriumi ametnikud selgitasid, et tegelikult meil on ju direktiivi põhitekst paigas ja seal midagi ei muutu. Pigem on tegu tehniliste täpsustustega. Näiteks kas või e-sigareti standard, mis töötatakse välja täitemehhanismi jaoks. Mis puutub e-sigarettide maitse- ja lõhnaainetesse, siis selle teema uurimiseks luuakse nõuandev komisjon, mis on keskne terves Euroopa Liidus. Nende inimeste tööks määratakse teatud protseduurid. Üks teema, mis meil on juba tõstatatud ja mis on ka minuni kui eelnõu menetlejani jõudnud, on kindlasti see, et ei olda rahul piiriülese kaugmüügi keelustamisega kui lihtsama variandiga. Üks oluline vastuväide kehtivale tubakaseadusele puudutab uusi turule toodavaid mittesuitsetatavaid tooteid. Tahetakse teada, miks neid keelustatakse. E-sigaret oli mõni aeg tagasi täiesti uudne mittesuitsetatav tubakatoode ja võib küsida, miks me selle kohta reeglid kehtestame. Samas me teame, et juba on olemas täiesti uudsed näiteks Philip Morrise ja British American Tobacco välja töötatud tubakatooted. Eesti turul neid saada pole ja kehtiva tubakaseaduse järgi ei olegi neid võimalik turule tuua. See on üks teema, mille kallal komisjon peab edasi töötama. Minister juba puudutas ka suitsetamiskohti ja minuni on jõudnud sama informatsioon. Kuna e-sigareti lõhn püsib kaua ja teatud komponendid väikesest ruumist ei kao, siis on korteriühistud pöördunud ka minu poole küsimusega, kas ei peaks väikesed poed, mis on kortermajades ja kus e-sigarette müüakse ja proovitakse, olema kohad, kus e-sigareti kasutamine tuleks ära keelata nagu lasteasutustes. Nii et seoses sellega ei ole ka mina väga optimistlik, et me suudame 20. maiks tubakaseaduse muutmise seaduse vastu võtta. Aga komisjon on valmis töötama ja andma endast parima, et see kiiresti vastu võetaks ja kõikidel asjaosalistel oleks selge arusaam, mis nõuded 20. mail kehtima hakkavad. Aga nüüd otsused: võtta eelnõu täiskogu istungi päevakorda 20. aprilliks, teha ettepanek esimene lugemine lõpetada ning määrata muudatusettepanekute tähtajaks juba 28. aprill kell 17.15. Ettekandjaks määrati komisjoni liige Vilja Toomast. Kõik otsused tegi komisjon konsensusega. Ma tänan!
Märt Sults, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Hea minister! Juttu oli tubakatoodetest, aga sõnakestki pole juttu olnud närimistubakast ja mokatubakast, samuti Nicotinell- või muudest nikotiiniplaastritest, millega võib ennast üleni täis kleepida. Te nimetasite paar korda keemilisi aineid sodiks. Keemikuna võin öelda, et elektroonsesse sigaretti võib panna ükstaskõik mida – oopiumist kuni kokaiinini välja. Kuidas seda kontrollitakse? Ja see toss, mis hajub, ei ole enam absoluutselt sarnane sellega, mis seal vedelikus sees on. Kuidas te olete seda järelevalvet ette näinud või mida te maksustate? Kas te maksustate tossu, maksustate toimingut või maksustate terviseriski?
Maksustamine ei ole selle eelnõu kontekstis üldse teema. Aga mis puudutab elektroonilise sigareti täitevedeliku koostist, siis nagu ma ütlesin, seni meil ei ole rangeid nõudeid sellele kehtestatud, mistõttu ka järelevalvet teostada on olnud võimatu. Meil ei ole selleks seaduslikku alust olnud, et seda sodi kontrollida. Nüüd selle direktiivi ülevõtmisega tekib meil seaduslik raam, et seda teha, ja loomulikult kehtestame selle kontrollimehhanismi. Meie pluss on see, et kui me suudame tuvastada – ja me suudame tuvastada – sigarettide, sh ka elektrooniliste sigarettide päritolu ehk selle, kus need on toodetud, siis me üldiselt teame ka seda, et nende sisu vastab nõuetele ehk nad on uue seaduse kriteeriumide järgi ohutud. Ja suurt hulka seda sisu järelevalvet ei pea teostama mitte meie, vaid teostavad need riigid, kus neid sigarette toodetakse, või need riigid, kust need Euroopa Liitu tuuakse. Aga loomulikult peab ka Eestil olema võimekus inimeste tervist kaitsta ja nendesamadegi elektrooniliste sigarettide koostist kontrollida, kui selleks vajadus tekib. Muidugi ei tähenda see seda, et Terviseamet hakkab igast elektroonilisest sigaretist proove võtma. Aga kui kuidagi ilmneb, et tegemist on kas võltsitud toodetega või tootjaga, kes rikub direktiivi nõudeid, sh ka Eesti nõudeid, siis tegutsetakse vastavalt seadusele. Vist oli üks küsimus veel, aga mul on see meelest ära läinud. Aa, närimistubaka ja huuletubaka kohta oli küsimus. Need on ka põhimõtteliselt direktiivis ära reguleeritud. Mis puudutab huuletubakat, siis Eestis on ja jääb selle turustamine keelatuks.
Monika Haukanõmm, palun!
Tänan, härra juhataja! Lugupeetud minister! Te avaldasite soovi, et me võtaksime selle eelnõu seadusena vastu 20. maiks. See tegelikult ei ole reaalne. Kindlasti ei saa seda kuu aja jooksul tehtud. Aga see selleks. Minu küsimus puudutab piiriülest kaugmüüki. Teadupärast direktiiv lubab riigil otsustada, kas seda müüki lubada või mitte, ja Eesti on läinud seda teed, et piiriülene kaugmüük keelustada. Mis kaalutlustel, on küsimus. Ning teiseks, kui palju riike on selle kaugmüügi keelanud?
Esiteks, vabandan valitsuse nimel, et see eelnõu on Riigikogu menetlusse jõudnud nii hilja. Tubakadirektiivi ülevõtmine on käinud väga forsseeritult kogu Euroopas, kuna direktiiv võeti Euroopa Liidus vastu üsna kiires tempos ja ka selle jõustumistähtaeg on Euroopa Liidu enda jaoks väga lühike. Sellest tulenevalt ei ole Euroopa Komisjon mitmeid vajalikke rakendussätteid ja rakendusdokumente õigel ajal välja töötanud. See on pidurdanud ka selle eelnõu esitamist siia saali, kuna kõik see on tulnud viimasel hetkel. Sellest tulenevalt me kindlasti ei ole Euroopas ainuke riik, kellel on regulatsiooni tähtajaks ülevõtmiseks kaunis pingeline ajakava. Mis puudutab piiriülest kaugmüüki, siis tõepoolest direktiiv annab kaks varianti, kas keelata see täielikult või luua täiesti uus eraldiseisev seiresüsteem, mis näeb ette kõigi kaugmüügitehingute registreerimise. Konsulteerinud Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumiga, leidsime, et tegemist on Eestis marginaalse turuga – turuosalisi Eestis peaaegu ei ole. Eestis ettevõtlushuvi selle valdkonna vastu ei ole, aga tolle süsteemi väljatöötamisega kaasnev bürokraatia oleks kaunis suur. Nii et kaalusime seda võimalust, mille direktiiv annab, ja leidsime, et see süsteemi loomine oleks ebaproportsionaalselt kohmakas, ja nii otsustasime minna keelu peale. Ma nüüd peast ei oska öelda, aga minu teada on üksikud riigid – tahaks isegi öelda, et on ainult üks riik –, aga jah, üksikud riigid on otsustanud piiriülest kaugmüüki lubada ja luua uue aruandlussüsteemi. Enamik on eelistanud minna täieliku keelamise teed.
Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Hea ettekandja! Muidugi oleks huvitav teada, miks Taani on otsustanud mitte keelata ja meie siin usinalt keelame. Mis on nende motiivid? Aga ma tahan küsida hoopis teist asja. Kaupmehed on teinud ettepaneku, et sel moel oleks võimalik müüa ka suitsetamisest loobumist hõlbustavaid tooteid – plaastreid, närimiskummi jne. Aga teie ütlete selles tabelis, et seda ettepanekut mitte arvestada. Miks? Miks mitte seda arvestada?
Hea juhataja ja vähesed kolleegid, kes on siia jäänud! Selle päeva kokkuvõte on küllalt nukker. Kõigepealt me tulistame valerahategijatega võideldes, nagu ma juba olen öelnud, kahurist varblasi. Sisuliselt me tahame anda võimaluse kasutada väheste valerahategijatega võitlemiseks jälitustegevust, sh ka alaealiste jälitustegevust. Teiseks viitan ülipüüdlikkusele sunniviisilise töö konventsiooni arutamisel, kuigi meil seksiorje ja muid sunnitöölisi on väga vähe. Ikkagi üritame me viienda riigina selle konventsiooni imekiiresti vastu võtta. Mauritaanias on seksiorje ja muid sunnitöölisi suurusjärgu võrra rohkem kui meil ja on selge, miks nemad on selle vastu võtnud, aga meil, ma rõhutan, on neid väga palju vähem ja ma ei tea, miks me üritame olla ülipüüdlikud ja kellegi ees kannuseid teenida. Ja nüüd seesama eelnõu, tubakaseaduse muutmise seaduse eelnõu. Selle kohta on nii kaubandus-tööstuskoda kui ka kaupmeeste liit andnud hävitava hinnangu. Kaubandus-tööstuskoda leiab, et eelnõu sisaldab mitmeid olulisi meetmeid, näiteks müügikohas tubakatoodete väljapaneku keeld, tubakatoodete riigisisese kaugmüügi keeld, mis ei tulene üldse direktiivist. Lisaks ei ole eelnõu koostajad põhjalikult selgitanud, miks soovitakse tubakaseadusse üle võtta ka neid meetmeid, mida Eesti ei ole kohustatud direktiivi alusel üle võtma. See näitab tegelikult ülipüüdlikkust. Loomulikult on selle eelnõu märksõnad "üle jala" ja "võimalikult kiiresti", viimasel hetkel. 20. mai on kohe-kohe käes. Mis on aga oluline? Kui Keskerakond üritas siin kohaliku omavalitsuse tulubaasi taastada masueelse aja tasemele, mis läheb Eesti inimestele palju rohkem korda, siis koalitsioon tõmbas sellele vee peale. See on minu jaoks paljuütlev. Esitatakse hulk kiirustades koostatud, logisevaid ja ülipüüdlikke eelnõusid, aga nendele, mis on olulised, tõmmatakse vesi peale. Aitäh tähelepanu eest!
Aitäh! Vilja Toomast Reformierakonna fraktsiooni nimel! Kas Jaanus Marrandil on protseduuriline küsimus?
Mul on protseduuriline küsimus, sest ma ei saanud aru, kuidas käib tubakateema, tubakaseadus kokku omavalitsuste rahastamisega. Vaba mikrofon on teatavasti esmaspäeval, siis on sellisteks ettepanekuteks aeg. Niimoodi võime kõik minna pulti ja rääkida ükskõik mis eelnõu arutamisel ükskõik mis maailmamurest.
Aitäh! Ega ei olegi seost, aga Riigikogu kodukorraseadus ei keela rahvasaadikutel vabalt mõtteid avaldamast ükskõik millise seaduseelnõu käsitlemisel – loomulikult aja piires. Aga nüüd palun kõnepulti Vilja Toomasti!
Ma ei hoia teid väga pikalt kinni. Ma lihtsalt reageerin kolleegi sõnavõtule ja tahan öelda, et olenemata sellest, kas me koalitsiooni häältega, kui te nii väidate, suudame selle eelnõu vastu võtta enne 20. maid või mitte, hakkab direktiiv, mille Euroopa Parlament võttis vastu 2014. aasta aprillis, kui ma õigesti mäletan, nii või teisiti kehtima 20. mail. Valitsuskoalitsioonil on tegelikult kohustus oma ettevõtjaid ja kõiki Eesti inimesi siiski teavitada otsustest, mis neid 20. mail ees ootavad. Sellepärast me oleme püüdnud teha kõik, aga mitte üle jala – seda nüüd küll ei ole olnud. Ja ma luban ka, et komisjon töötab väga põhjalikult nende muudatuste kallal, mis 20. mail kehtima hakkavad. Ma julgen ka öelda, et juba kehtivas Eesti tubakaseaduses on märksa rangemad reeglid kui vastuvõetud tubakadirektiivis. Ja kõik need sätted, mis praegu välja jäävad ja mis ei ole otseselt seotud direktiiviga, nii või teisiti kehtima ei hakka. Neid menetleme edasi rahulikult ja kaalutletult, arutame neid nii kaupmeeste kui ka tubakatootjate liiduga, samuti kaubandus-tööstuskojaga sügisel, kui valitsus on välja tulnud kolmanda tubakaseaduse muutmise eelnõuga. Aitäh!
Aitäh, austatud minister! Teile rohkem küsimusi ei ole. Nüüd palun kõnepulti sotsiaalkomisjoni liikme Vilja Toomasti!
Aitäh! Rohkem läbirääkimiste soovi ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 206 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõppenud. Määran eelnõu 206 muudatusettepanekute esitamise tähtajaks k.a 28. aprilli kell 17.15. Head kolleegid, tänane istung on lõppenud. Aitäh teile! Kohtumiseni homme! Istungi lõpp kell 16.34.
Aitäh, austatud ettekandja! Teile küsimusi ei ole. Avame läbirääkimised. Peeter Ernits Keskerakonna fraktsiooni nimel, palun!
See vastab osaliselt ka Märt Sultsi küsimusele, kes rääkis ka nikotiiniplaastritest. Erinevus tõepoolest on see, et nii Eestis kui ka ülejäänud Euroopas peetakse nikotiiniplaastreid ja närimiskummi tõhusaks asendusraviks, sisuliselt meditsiiniliseks või peaaegu et farmakoloogiliseks sekkumiseks, et tubakast loobuda. Sellest tulenevalt on tegemist sisuliselt ravimiga, mis aitab inimesel oma sõltuvusest üle saada. Aga ravimeid müüakse Eestis apteegis. Mõte on selles, et sisult on tegemist kangete mürkidega. Kui me võtame nikotiiniplaastri ja nikotiininätsu nikotiinisisalduse, siis on tegemist üsna tugevate ja vale kasutamise korral mürgitust tekitavate vahenditega, mistõttu on oluline, et nende tarvitamisele eelneks spetsialisti ehk siis apteekri konsultatsioon. See on ka põhjus, miks neid apteegis müüakse. Tõsi, kaupmehed on Eestis aeg-ajalt rääkinud, et Eestis võiks teatud käsimüügiravimeid müüa kaubanduskeskustes, nii nagu mitmes riigis on. Näiteks Suurbritannias müüakse peavalutablette ja paljusid teisi ravimeid supermarketites. Eestis on leitud, et ravimite õige, ohutu ja mitte ülemäärane ehk sihipärane tarbimine on väga oluline. Seda on kõige mõistlikum tagada sel moel, et ravimeid väljastavad ainult selleks spetsiaalselt koolitatud spetsialistid.
Märt Sults, palun!
Aitäh, härra eesistuja! Hea minister! Küsimus selline. Mis seal salata, ma ise olen suitsetaja ja ma suitsetan 0,8-milligrammise nikotiinisisaldusega sigarette. Supermarketitest ja käibelt on kadunud just kangemad suitsud. Kas see on poliitika üks osa või tahetakse, et ma suitsetaksin nõrgemaid suitse rohkem ja ostaksin ühe paki asemel, ütleme, kahe päeva jooksul neli pakki näiteks? Kas see on poliitika osa?
Kindlasti ei ole mina terviseministrina selleks midagi teinud. Aga tõsi on, et tootjad ise on tubakatoodete kangust aja jooksul vähendanud. Näiteks 30–40 aastat tagasi oli tubakatoodete kangus tunduvalt suurem. See tundub ehk loomulik olevat, et kui inimene suitsetab kanget sigaretti pakk päevas ja kui ta hakkaks suitsetama kaks korda lahjemaid sigarette, siis ta ostaks kaks korda rohkem pakke. Tegelikult see tõele ei vasta. Suitsetamise tiheduse ja sigarettide kanguse vahel võib küll mingisugune käitumuslik korrelatsioon olla, aga see kahtlemata ei ole üks ühele. Teine märkus on see, et paki peal näidatud kangus ei näita tegelikult seda, kui palju inimene seda kahjulikku ainet sisse tõmbab. Väga palju sõltub sellest, kuidas sigaretti suitsetada. Nii et kui te soovite lahjast sigaretist kõvemat laksu saada, siis on selleks olemas mitmeid viise. Ma arvan, et te teate, kuidas seda on võimalik teha.
Külliki Kübarsepp, palun!
Aitäh, hea aseesimees! Hea minister! Teie vastus mu eelmisele küsimusele tekitas minu jaoks suure küsimärgi. Miks ei ole keemilistele ainetele nõudeid kehtestatud? Kas selle taga on tootjate lobitöö? Teine küsimus: kas Eesti ei ole mõelnud, et kuna meil ei ole ühtegi tootjat, seada riigisiseselt müügil olevatele toodetele keemilised piirangud?
Miks ei ole tubakatoodetele siiani kehtestatud keemilise koostise suhtes karme piiranguid, ei oska vastata. Julgen kahtlustada, et üleilmsel tubakalobil on selles oma roll olnud. Euroopa Liidus on olemas määrus, mis kehtestab näiteks mööbli puhul teatud kemikaalide sisalduse nõuded. Kui kusagil valmistatakse ühte lauda, siis on väga rangelt reguleeritud, missuguseid aineid ei tohi selles lauas olla. Näiteks kui kusagile liimi vahele pannakse, siis on teada, mida see ei tohi eritada, kuna see võiks tervisele kahjulik olla. Tubakatoodete puhul seda ei ole – inimene paneb suitsu ette ja suitsetab mida iganes sisse. Sinna võib panna värvaineid ja atsetooni ja üldse ükskõik mida. Miks seda siiani ei ole reguleeritud, ei tea. Aga hea uudis on see, et selle direktiiviga saab valdkond reguleeritud ja vastavalt eelnõule, mis puudutab elektroonilisi sigarette, ja ülejäänud tubakatooteid selles seaduses, mis sai Riigikogus vastu võetud selle aasta alguses, on need ranged nõuded kehtestatud. Sisuliselt tubakatoode ei tohiks peale tubaka midagi muud sisaldada. Üleminekuajaga erand on tehtud mentoolisigarettidele, kuna need moodustavad turul suure osa ja on leitud, et nende puhul võiks kehtida üleminekuaeg. Aga üldiselt ei tohi tubakatooted lisaaineid sisaldada.
Urve Tiidus, palun!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud ettekandja! Mul on üks küsimus, mis otseselt seda direktiivi ei puuduta, aga on huvitav sellele põlvkonnale, kes on näinud, kuidas suitsetamise reguleerimine on hästi mõjunud. Suitsust hallid ruumid ja bussid ja kodud on meie maailmast kadunud ning see on fantastiline. Aga kui suureks te peate tõenäosust, et tubaka ja suitsetamise teema jääb üldse ajalukku? Millal see võiks juhtuda?
Aitäh, suurepärane küsimus ja selline asi, millele võiks tõepoolest mõelda. Maailmas on laialt levinud kaks legaalset uimastit: tubakas ja alkohol. Ja on terve hulk muid uimasteid, mis on illegaalsed. Põhjus, miks ühed on legaalsed ja teised on illegaalsed, on puhtalt ajalooline. Ühel hetkel, kui riikides hakati piiranguid kehtestama, olid ühed uimastid juba laialt levinud, teised ei olnud. Neid, mis levinud olid, ära ei keelatud – paljud inimesed tarbisid ja arvati, et neile oleks liiga valus, kui need keelata. Teised kõik keelati ära. WHO on tunnistanud, et kui praegu tubakatooteid maailmas üldse ei oleks ja siis järsku tuleks need kuskilt turule, siis WHO ei legaliseeriks tubakatooteid. WHO soovitus oleks tubakat mitte legaliseerida kahel põhjusel: esiteks, see tekitab tugevat sõltuvust, ja teiseks tekitab see väga suurt tervisekahju. Kolmas põhjus on siiski veel: tubaka tarbimisel ei saa rääkida ohutu tarbimise kogusest. Alkoholi puhul teadlased selle üle vaidlevad ja üldiselt on viimase 20 aasta jooksul turvalise või ohutu, isegi tervisliku alkoholi tarbimise määr kõvasti vähenenud. Kui kunagi arvati, et pudel veini päevas on päris tervislik, siis nüüd kipuvad hinnangud olema umbes sellised, et kaks klaasi veini nädalas on ohutu kogus. Aga üldiselt leitakse, et väike kogus alkoholi ei ole tervisele kahjulik. Tubaka puhul ei saa tervisele ohutust tarbimisest üldse rääkida. Ja sellest tulenevalt WHO on öelnud, et nemad annaksid selge soovituse mitte lubada tubakatooteid turule. Võib veel öelda, et mitmed riigid on tubakavastase võitluse viinud järgmisele tasandile ja deklareerinud, et riigi eesmärk on muutuda teatud aastaks tubakavabaks ühiskonnaks. Üks riik, ma tean, arvab, et ta suudab selle kümne aastaga saavutada. Ma arvan, et kümne aastaga vahest mitte, aga eesmärk on iseenesest õige. Eestis, nagu ma alguses ütlesin, on umbes 22% igapäevasuitsetajaid, mehi oluliselt rohkem kui naisi. Ma arvan, et kümne aastaga nulli jõuda on keeruline, aga selles suunas peaks kindlasti liikuma.