Aitäh! Õnneks kohaloleku kontrolli üleskutset te kuulsite. Nüüd ma loodan, et kuulete kõike muud ka paremini. Tänases infotunnis osalevad järgmised valitsusliikmed: peaminister Jüri Ratas, riigihalduse minister Jaak Aab ja keskkonnaminister Rene Kokk. Ja nagu alati ... Kas on protseduuriline küsimus? Kalle Grünthal, palun! Kalle Grünthali mikrofon palun sisse lülitada! Aitäh!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Küsimus puudutab Riigikogu töökorraldust. Teatavasti on üle maailma levinud praegu koroonaviirus ja koroonaviirus on jõudnud ka Eestisse. Mind teeb murelikuks praegu see, et vähemalt sotsiaalmeedia andmetel käis meie hea kolleeg Marko Mihkelson teatavasti Tenerifel. Ta oli juba eile siin saalis. Nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse alusel võiks ta olla nakkushaiguskahtlane isik. Probleem on selles, et kui see väide osutub tõendatuks, siis on kogu Riigikogu töö väga pikaks ajaks häiritud. Tulenevalt eeltoodust ja juhindudes Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 13 lõike 2 punktist 20 palun ja teen ettepaneku kutsuda kokku Riigikogu juhatus. See punkt sätestab, et Riigikogu juhatus kutsub vajadusel kokku fraktsioonide esindajad, et kuulata ära nende seisukohad Riigikogu töö korraldamisega seonduvates küsimustes. Põhjendus on see, et me peaksime ikkagi parlamendi tasemel üritama säilitada töövõimet. Minu hinnangul on praeguses olukorras täiesti vastutustundetu, et nakkushaiguse kahtlusega isik viibib siin saalis.
Aitäh! Tegemist on tõepoolest ääretult olulise küsimusega, mis puudutab just nimelt Riigikogu töövõimet. Eile oli Riigikogu juhatus koos ja me arutasime ka seda, mida praeguses olukorras ette võtta, ja me leppisime kokku, et me anname Riigikogu liikmetele mitmeid tungivaid soovitusi. Üks oli see, et mitte minna komandeeringusse ja kaaluda väga tõsiselt ka välismaale puhkusele minekut. Me ei kooskõlasta enam komandeeringuid kriisipiirkondadesse ja peatame kõikide välisgruppide Riigikokku tuleku. Esialgu me päris karantiini välja ei kuuluta. Need üritused ja gruppide tulekud, mis on juba kokku lepitud, kaasa arvatud need, mis rahvasaadikud on siia kutsunud, me laseme toimuda, aga edaspidi palume Riigikogu liikmetel mitte enam külalisi siia kutsuda. Kõik, kes on tulnud kahtlastest piirkondadest või läbi selliste piirkondade, kus on oht nakatuda – kõik Riigikogu liikmed ja loomulikult ka kantselei töötajad –, võiksid olla kaks nädalat igaks juhuks kodus. Kui meil tõesti tuleb mingisugune haigusjuhtum ja me peame karantiini välja kuulutama, siis erinevalt juhatusest, kes saab elektroonilisi istungeid pidada, Riigikogul mitte mingisuguseid muid võimalusi ei ole. Kodu- ja töökorra seadus näeb ette, et me peame füüsiliselt kogunema, ja see tähendab seda, et mingisuguse haiguspuhangu korral me ei saa enam oma tööd teha. Et olukorda muuta, tuleks muuta meie kodu- ja töökorra seadust, luua mingisugused elektroonilised süsteemid, mis võimaldaksid meile kaugtööd. See on kõik väga keeruline. Aga mis puudutab Marko Mihkelsoni, siis Tenerife ei ole kuulutatud kriisipiirkonnaks, nii et selles mõttes me ei saa mingisuguseid tõkendeid seada. Ja kõige kurvem on see, et kuni ei ole valitsus, riik välja kuulutatud eriolukorda või kriisiolukorda, me ei saa takistada oma kolleege siia tulemast. See on kõige kurvem. Aga kui tõesti inimestel on mingisugused sümptomid, siis me väga tungivalt palume kõigil koju jääda. Üks teema, mida me veel arutasime, oli olukord, kui peaks tõesti juhtuma, et meil jääb eri erakondadest inimesi koju karantiini ja nad ei saa meie töös osaleda. Sel juhul läheb meil hääletusel jõudude vahekord Riigikogus käest ära. Mitmes riigis, Inglismaal näiteks, on selline lahendus, et igale opositsioonipoliitikule või koalitsioonipoliitikule on määratud vastaspooles n-ö partner. See on aumeeste mäng. Kui ühel poolel on palju saadikuid puudu, siis sama hulk saadikuid teiselt poolelt ei osale hääletamistel. Nii jääb hääletus objektiivseks. Aga see nõuab vanematekogu kokkutulemist, arutelu fraktsioonide esimeestega, et me sellisele poliitilisele aumeeste kokkuleppele jõuaksime. Ent need on kõik asjad, millele tuleb mõelda. Käsi on üleval Kalle Grünthalil. Palun!
Aitäh teile selgituse eest, hea istungi juhataja! Ma nõustun sellega, et Tenerife võib-olla ei ole selline nakkusohtlik koht, aga selleks on ikkagi lennujaamad. (Hääl saalist: "Te olete haiged inimesed.") Ma tänan teid, Marko Mihkelson, selle nimetamise eest, et ma olen haige. Aitäh! (Hääl saalist: "Ta ütles, et te olete haiged inimesed.") Haiged inimesed ... Küsimus on ikkagi selles, kas, ütleme, eetilisel tasandil saaks Riigikogu juhatus arutada need küsimused läbi koos fraktsioonide esimeestega. Siis võib-olla ei tuleks selliseid solvavaid märkusi meie erakonna aadressil.
Kindlasti see on teema, mida me peame üheskoos, mitte ainult juhatuse tasandil arutama, vaid ka vanematekogus ja fraktsioonidega. Kert Kingol on käsi püsti. Palun!
Ma tahan juhtida tähelepanu sellele, et olukorras, kus me anname elanikele soovitusi jääda pärast välisreisi kaheks nädalaks igaks juhuks karantiini, võiksid parlamendiliikmed olla eeskujuks kõigile ja anda sellega oma sõnumi, et me kõik oleme väga huvitatud, et selle haiguse mõju oleks meil võimalikult tagasihoidlik. Parlamendiliikme esmane ülesanne on olla oma käitumises kõigile eeskujuks.
Jah, ma olen sellega täiesti nõus. Meie kohus on olla eeskujuks. Täna on õnneks olukord Eestis selline, et kõik nakatunud on nakatunud välismaal. Eestis ei ole veel vähemalt minule teadaolevalt registreeritud juhtumit, et see haigus on meil siin riigisiseselt levinud. Kui me näeme, mis toimub mujal maailmas, ka näiteks meie naaberriigis Rootsis, siis võime olla õnnelikud, et see asi ei ole veel meieni jõudnud. Aga kindlasti Eesti ei ole mingi isoleeritud saar ja me peame olema ääretult ettevaatlikud ja võtma juba ennetavalt erinevad meetmed kasutusele. Ja just seetõttu juhatus eile otsustas, et me paneme kõigile Riigikogu liikmetele südamele: kui väikseimgi kahtlus on, et võib olla tegemist nakatumisega SARS-i viirusesse, siis kohe jääda koju ja mitte tulla siia. Tundub, et rohkem küsimusi ei ... Peeter Ernits, palun!
Hea juhataja! Kas praeguses olukorras jätame Marko hinge rahule? Aga kas ei peaks kiirendatud korras muutma kodu- ja töökorra seadust? Meil koolilapsed siin e-riigis teevad rahulikult kaks nädalat kaugtööd, aga meil, e-riigi parlamendil, see ei ole võimalik. Kas ei peaks kiiremas korras midagi ette võtma? Ma arvan, et konsensus oleks väga suur, et peaks selle ette võtma.
Seda me arutasime juhatuses, et tõepoolest peaks muutma. Omal ajal, kui kodu- ja töökorra seadus tehti, küllap lihtsalt ei osatud selliste riskide peale mõelda. Olukord, kus selle viiruse leviku tõttu võib juhtuda nii, et Riigikogu ei ole võimeline oma tööd tegema, ei ole loomulikult normaalne. Siin tuleb kiiresti mingid seadusandlikud muudatused ära teha. Jah, palun, härra Jaanson!
Ma olen seni aru saanud, et Riigikogu infotund on mõeldud eelkõige Riigikogu opositsiooni kuuluvate erakondade töövahendiks. Ja nüüd on sellest töövahendist 14 minutit kulunud peaasjalikult koalitsioonisaadikute ja Riigikogu esimehe või istungi juhataja omavaheliseks vestluseks. Kas te kuidagi kompenseerite selle aja? Või ma küsin natukene teisiti: kas midagi on Riigikogu juhtimise tavades muutunud?
Aitäh! Muutunud ei ole mitte midagi, aga kuna see teema on nii oluline, et selle ignoreerimine Riigikogu poolt oleks lausa kuritegelik, siis ma arvan, et nendest teemadest mitte ainult ei tasu rääkida, vaid ka peab rääkima. Aga kuna rohkem küsimusi ei ole, siis võimegi ... Siiski on. Härra Ligi, palun!
Mul on protseduuriline küsimus. Kas me ei saaks infotundi pikendada selle veerandtunni võrra, mille EKRE meilt kaaperdas? Opositsiooni jaoks on alati ettenähtud ajast vähe. Praegu on EKRE oma loosungitega kulutanud veerand tundi sellest ära.
Meil hakkab kell kaks Riigikogu istung, nii et pikendamise võimalust ei ole. Aga kui me vaatame tänaseid küsimusi, siis neid on erakordselt vähe: tavaliselt on 16 või 17, täna on 10. Nii et ma olen kindel, et me jõuame neid kõiki käsitleda, kui küsijad ei lähe oma ajapiirist üle, nagu nad tavaliselt lähevad. Ma tänan! Aga läheme nüüd infotunni juurde. Nagu ikka, kõigepealt tulevad eelnevalt registreeritud küsimused. Küsimuse esitaja saab võimaluse täiendavaks küsimuseks ja siis võib saalist tulla üks küsimus lisaks veel kelleltki. Küsimuse pikkus on kaks minutit, pidage sellest palun kinni, ja vastamiseks on ministritel aega kolm minutit.
Esimesena küsib Riina Sikkut ja vastab peaminister Jüri Ratas. Palun!
Aitäh, hea esimees! Hea peaminister! Valitsuse töö ja senise toimimise kohta ma olen infotunnis korduvalt küsinud. Segadust tekitab see, et ministrid sekkuvad kolleegide valitsemisalasse ja saadavad välja tugevaid sõnumeid ka rahvusvaheliselt. Ja teisalt ei usaldata valitsemisala eest vastutava ministri arvamust, vaid igaüks peab oma kõhutunnet ja isiklikku kogemust sobivaks eksperditeadmisi vajavate otsuste tegemisel. Eks mingi õppimise, ka koostöö õppimise aeg on loomulik. Aga nüüd me liigume nii tervishoius kui ka majanduses tavapärasest toimimisest eemale, meil on tekkinud olukord, kus rakendatakse erakorralisi meetmeid. Ja sellises olukorras on infol, parimatel teadmistel, ekspertide kaasamisel veel tähtsam roll, et riskid maandada, abi osutada ja paanikat, mis tegelikult võimendab kahjusid, ära hoida. See ei ole aeg poliitiliste lahingute pidamiseks, vaid koostööks, ühiste prioriteetide seadmiseks, teadmispõhiseks otsustamiseks. Ja ma küsingi: kas valitsus on selleks valmis? Tänahommikune Kaja Kallase tehtud ettepanek erakondadeüleseks koostööks on väga tervitatav. Ma olen üllatunud, et sidusat ühiskonda ehitav valitsus ei ole sellisele koostööle orienteeritud ettepanekuga juba välja tulnud, seda nii opositsiooni silmas pidades kui ka ühiskonnas laiemalt. Kas te peate kriisiolukorras koostööd ja läbipaistvat infovahetust tähtsaks?
Austatud Riigikogu esimees! Head Riigikogu liikmed! Hea küsija, aitäh selle küsimuse eest! Kui rääkida valitsuse viimase kuue-seitsme nädala ja isegi kahe kuu tegevusest, mis on seotud koroonaviirusega, siis ma arvan, et me oleme nüüdseks seda valitsuses tõesti arutanud väga aktiivselt. Juba esimestel hetkedel tegelikult valitsus võttis nii Siseministeeriumi, Sotsiaalministeeriumi kui ka Välisministeeriumi eksperdiarvamusi arvesse. Tänaseks aga on valitsus minu meelest juba hoopis teistsuguses töötsüklis: kabinetiistungid toimuvad mitu korda nädalas ja nagu te ütlesite, me kaasame ka parimaid eksperte. Jah, me oleme seda teinud ja teeme kindlasti ka edaspidi. Valitsuse viimastel kabinetiistungitel on Terviseamet alati kohal olnud, Sotsiaalministeeriumi eksperdid on kohal olnud, samuti inimesed Siseministeeriumist. Kindlasti me seda ka jätkame. Nüüd, kui te küsisite, kas me alustame tegevust, siis ma ütlen, et valitsus alustas juba mitu nädalat tagasi koroonaviiruse tõkestamisele suunatud tegevust. Mis on kõige olulisem? Mis on minu jaoks kõige olulisem? Minu jaoks ja valitsuse jaoks on kindlasti kõige olulisem tagada Eesti inimeste elu. Kõik need riskid, mis koroonaviirus võib meie riigis tekitada – tuleb teha kõik, mis meist oleneb, et koroonaviiruse levikut tõkestada. Selleks on astutud väga palju konkreetseid samme. Tuleb öelda, et kui alguses oli Terviseameti võimekus proove võtta küsimärgi all, siis tegelikult on seda suudetud teha. Proovide võtmise võimekus ei ole kuidagi takistanud seda, et saada teada, kas inimene on viirusekandja või mitte. Tänaseks on see võimekus laienenud, see on laienenud Tallinnast välja ja laieneb sel nädalal veelgi. Lisaks oleme tegelenud kogu temaatikaga, mis on tekkinud. Ma pean silmas välispiiride kaitset ja välispiiridelt saadavat infot. Me oleme rakendanud meie maismaapiiril, meie lennujaamas ja ka sadamates vajalikke meetmeid ja jaganud infot. Ma olen nõus, et olukorras, mis iga hetk muutub – ka majanduses ja fiskaalpoliitikas läheb situatsioon aina keerulisemaks –, on loomulikult üldine koostöö opositsiooni ja koalitsiooni vahel igati tervitatav. Seda on vaja.
Riina Sikkut, palun täpsustav küsimus!
Aitäh! Kui kõik need koroonaviiruse karantiini tagajärjed – reisimise lõpetamine, ebakindlus börsidel, tarbimise vähenemine – kokku võtta, siis need avaldavad tugevat rahvusvahelist mõju, jõuavad lõpuks ettevõtlusesse ja sealt ka töötajateni. Kui mõju jõuab tööturule, siis ta jõuab majanduses nagu päriselt inimesteni. Vähenevad sissetulekud, tekivad mured liisingute ja muude laenude teenindamisega, suureneb ebakindlus tuleviku ees. Siis on töötukassa roll väga tähtis: tuleb võimaldada asendussissetulekut, pakkuda töötuse perioodiks ümber- ja täiendõpet, et majanduse taastudes oleks võimalik saada kõrgema sissetulekuga tööd ja ehk liikuda uude sektorisse. Töötukassa kulud on kriisiaegadel suured, aga töötukassa on selleks valmistunud. Selleks on see tööandjate ja ametiühingute kokkuleppel omal ajal loodud ja töötukassa on kogunud reserve. Minu jaoks on ühelt poolt üllatav, et rahandusminister juba eile ütles välja, et me oleme kriisis. Küsimus on, kas nii tugevat sõnumit on juba praegu vaja. Minu küsimus lähtub eeldusest, et kui me oleme juba kriisis, siis ilmselt ka rahandusminister teab, et kriisiaegadel tuleb need reservid kasutusele võtta. Milline on valitsuse plaan ajaks, kui töötukassa ja haigekassa soovivad oma reserve kasutada? Kui töötukassal on vaja reserve kasutada, siis see tähendab, et töötus on juba suur. See omakorda tähendab, et maksulaekumine väheneb ja riigil on ilmselt vaja likviidsusreservi pensionide väljamaksmiseks. Milline on siis valitsuse plaan: kuidas kindlustada likviidsus, et inimestele see oluline sissetulekuallikas tagada ja ühtlasi jätkuks vahendeid ka muude riigi jaoks esmatähtsate kulude katmiseks?
Aitäh! Kui selle küsimuse juurde tulla ja eelmisest küsimusest edasi minna, siis ma pean kindlasti oluliseks valitsuse ja Riigikogu suhtlust hetkesituatsioonis veel rohkem tihendada. Ma püüan astuda samme, et aidata sellele lähiajal veel rohkem kaasa nii enda kui ka terve valitsuse poolt. Nüüd, kui te räägite erinevatest finantsvahenditest, siis ma olin ka täna Rahandusministeeriumiga ühenduses. Kindlasti finantsilises mõttes riik hätta ei jää ja need finantsvahendid on täna riigil olemas. Lisaks on riigil võimekus laenata, kui ühel hetkel vaja. Nagu ma ütlesin, kui rääkida koroonaviirusest, siis kõige olulisem on Eesti inimeste elu ja tervis – see on kindlasti primaarne. Nüüd, kui me liigume edasi, siis loomulikult me ei saa üle ega ümber ohumärkidest, mis meil täna majanduses on. Ja majanduses on ohumärke palju. Ma arvan, et on selge, et senised majandusprognoosid enam ei kehti. Samas, uusi kindlaid prognoose on veel võimatu teha ja sestap peame valmis olema võimalikuks kriisiks. Ma tahan siin kindlasti tunnustada rahandusministrit, kes on saanud ülesande tagada Eesti majanduse võimalikult normaalne toimimine. See on Vabariigi Valitsuse lisaeesmärk lisaks sellele, et tõkestada COVID-19 edasist levikut Eestis. Sellest tulenevalt käib juba koos rahandusministri juhitav töörühm, kes kaardistab kõiki võimalikke ohtusid, ohumärke. Noh, te tulite oma küsimusega juba prognooside juurde. Täna kuulsin Eesti Panga ja Rahandusministeeriumiga suheldes, et prognoose püütakse võimalikult kiiresti täpsustada. Minu teada on järgmine töörühma kohtumine reedel. Ja loomulikult peab ka Eesti astuma erakorralisi samme, kui neid on vaja astuda. Mis puutub Eesti inimeste toetamisse eri etappides – te rääkisite reservide likviidsusest –, siis loomulikult on valitsus selleks valmis. Valitsus on valmis astuma konkreetseid ja suuremaid samme. Juhtimisstruktuuri saab parandada ja otsustusprotsessi kiirendada. Mul on plaanis homme esitada Vabariigi Valitsusele ettepanek juhtimisstruktuuri veel rohkem tõhustada.
Helmen Kütt, palun!
Suur tänu sõna andmast! Austatud peaminister! Eelmisel esmaspäeval ehk 2. märtsil kogunes sotsiaalkomisjon erakorralisele istungile, kus ametkonnad andsid väga hea ülevaate kõigest sellest, mis on seni tehtud, kuidas infot vahetatakse. Seda oli julgustav ja hea kuulda. Seal esitasin ma ettepaneku otsepostituse korras välja saata infot sisaldav teabeleht, seda just eakamatele inimestele. E-posti vahendusel on teave meile ju postkastidesse tulnud, aga kõige haavatavam grupp ehk eakamad inimesed seda infot ei ole saanud, sest väga paljudel selleks vajalikke infotehnoloogilisi vahendeid pole. See hoiaks ära hirmu ja paanika tekkimise, annaks inimestele kindlustunde, teadmise, kuidas käituda, kuidas haigestumist ennetada. Ja sellesama esmaspäeva õhtul helistas Sotsiaalministeeriumi tervisesüsteemi arendamise osakonna juht Agris Koppel, kes teeb suurepäraselt oma tööd, ja ütles, et meediatiim kiitis selle ettepaneku heaks. Tuleb kakskeelne, eesti- ja venekeelne infoleht ja ehk on lootus juba nädala lõpuks see otsepostitusega postkastidesse saata. Eile sotsiaalkomisjoni istungil ma küsisin selle kohta infot. Olen asja uurinud väga mitme eaka inimese käest, kes elavad Eesti eri piirkondades, ka minu oma valimispiirkonnas – selline infoleht ei ole veel postkastidesse jõudnud. Tänaseks on kümme päeva sellest ettepanekust, mis väidetavalt oli sobiv, möödas. Eile komisjonis öeldi meile, et neljapäeval valitsus istungil vaatab selle teksti üle või kooskõlastab teksti. Mul on nüüd küsimus. Tanel Kiik ja Terviseamet – nad ju on koostanud teksti, mis e-postiga on kõigile meile saadetud. Milleks on vaja eakatele minev tekst veel üle vaadata, valitsusel kooskõlastada, alles siis läheb see postkasti? Kaotatud on 15 päeva.
Aitäh teile! Kõigepealt, see info jagamine – ma arvan, et see on väga õige tähelepanek, mis te ütlesite. Ma arvan, et praeguses situatsioonis ei saa kunagi öelda, et infot on piisavalt. See tõesti oli ka valitsuskabinetis arutelu all ja see oli ka meie väga suur soov, et selline otsepostitus teha. Seal esitati ka, ma mäletan, konkreetne rahaline arvestus, kui palju see maksma läheb. Me oleme vaadanud jooksvalt kulutusi, mida eri valdkonnad või ministeeriumid peavad tegema. Nad peavad saama kindluse, et kui nad midagi teevad, siis valitsus pärast reservist katab need kulutused. Ja see kindlus on neile antud. Jah, teil on õigus, e-kiri on juba inimestele saadetud. Nüüd teie küsimus selle otsepostituse kohta. Ei ole olnud sellist otsust, et neljapäeval valitsus vaatab sellele tekstile veel peale ja siis otsustab. See otsepostitatav kiri on hetkel minu ees. Tõsi on see, et sotsiaalminister on soovinud kirja panna võimalikult palju infot, mida me vajalikuks peame. See tekst on täna lõplikul kooskõlastusringil ja minu teada sellel nädalal see ka välja saadetakse. Näiteks üks põhjus, miks oli vaja asju natuke rohkem täpsustada, oli küsimus, kas me saame eriinfotelefoni luua, kas see võimekus on olemas. See nõudis eri valdkondade koostööd. Täna on minu teada see võimekus olemas ja see infotelefon ka tööle hakkab. Jutt on infotelefonist numbriga 1247. Nii et see initsiatiiv valitsusel on olnud ja see info välja saadetakse. See teie tähelepanek, et tuleb mõelda just eakamatele inimestele, kes võib-olla iga päev ei ole internetis ega loe ka e-kirju, on oluline. Ja tõesti kõikidesse Eestimaa postkastidesse see info läheb. Info puudutab eeskätt just koroonahaigust COVID-19: mis on peamised sümptomid, kuidas üldjuhul haiguskulg on ja mida me kõik saame selleks ära teha, et seda haigust ennetada ja viiruse levikut tõkestada. Loomulikult on väga suur osa hügieenil, alates kätepesust ja ka alates sellest, et kui inimene on haigestunud, siis ta püsib kodus. Loomulikult on teada antud ka erinevad kanalid, mida kasutades saab inimene ühendust võtta, kui ta tunneb sümptomeid: nii telefoninumbrid, e-posti aadressid kui ka eritelefoni number on siin välja toodud.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmisena küsib Keit Pentus-Rosimannus ja vastab peaminister Jüri Ratas. Palun!
Hea juhataja! Austatud peaminister! Lisaks hügieeninõuete kohta info jagamisele on inimestel kindlasti oluline teada, et kui nad on hätta jäänud, siis nad ei jää oma hädas üksi. Kui vaadata teiste riikide kogemusi, kes on pidanud selle viirusega võitlema, siis näeme, et viiruse pidurdamisel on edukamad olnud riigid, kus on rakendatud väga rangeid karantiininõudeid inimestele, kelle puhul on kartus, et nad võivad olla kokku puutunud haigestunutega. Ka Eestis on praeguseks juba vähemalt üks kool suletud. Nendele lasteaialaste ja õpilaste vanematele, kes on koos lastega koolivaheaja veetnud riskipiirkonnas, on antud väga tungiv soovitus 14 päevaks lapsed koju jätta ja ka ise koju jääda. Loomulikult, lasteaialast tõenäoliselt üksi koju jätta ei saa, aga kõigil vanematel pole võimalik kaugtööd teha ja ei ole ka võimalik rahaliselt lihtsalt kaheks nädalaks n-ö palgata puhkusele jääda. Tööandjatel omakorda ei ole tõenäoliselt võimalik jätkata palga maksmist olukorras, kus inimesed on lihtsalt kodus ja tööd teha ei saa. Sellest tulenevalt on mul küsimus. Tõenäoliselt te olete seda olukorda valitsuses arutanud. Kuidas, millises mahus ja kas üldse on valitsusel plaanis nende kulude katmisel osaleda, et ei tekiks olukorda, kus inimesed, kes hiljem võiksid osutuda viirusekandjateks, ei jää karantiini? Paljud lihtsalt ei saa seda karantiinivõimalust kasutada, sest kardavad väga suuri rahalisi probleeme. Millised plaanid sellega seoses on, et meil ei tekiks olukorda, kus karantiininõuetest või -soovitustest ei peeta kinni?
Suur tänu selle küsimuse eest! Tõesti, see küsimus on olnud ka kabinetis arutelu all. Ma olen teiega täielikult nõus. See kooli näide, mis te tõite – tegelikult teati, et tuldi riskipiirkonnast. Ja see tähendab täna, et suurusjärgus 800 õpilasest ja kui õpetajad ja muu personal juurde liita, siis 1000 inimesest koosneva kooliperega kool on kaheks nädalaks suletud. See oli samuti valitsuse initsiatiiv, et kui haridusasutustes leitakse inimene, olgu ta õpetaja või õpilane, kellel on koroonaviirus ja ta on selle kandja, siis see tähendab seda, et 14 päevaks see kool peaks kinni minema, loomulikult koostöös Terviseameti ja haridusasutuse pidajaga. Aga põhimõte on see, et kaks nädalat soovitatakse asutus kinni hoida. Me teame ka selle kooli lastevanemate seisukohta. See on, et kooli saab avada alles siis, kui on tehtud uued proovid ja need näitavad, et viirust ei ole, vastused on negatiivsed. Nakkushaiguse levitamise eest on tegelikult Eesti seadustes ette nähtud rahaline karistus, vastavalt karistusseadustikule on isegi ette nähtud vangistus, kui ei peeta Terviseameti juhistest ja muust ettenähtud korrast kinni. Täna on seis selline, et kõigil haigestunutel ja nendega lähikontaktis olijatel on õigus oma perearstilt haiguslehte taotleda ning ka hüvitist saada. Terviseametit sai veel ekstra palutud, et antaks sellekohane signaal, et kui seni terved inimesed on lähikontaktis haigetega, siis perearstid suhtuksid sellesse mõistvalt. Riskipiirkondadest saabunute puhul lähtub perearst konkreetsest juhtumist. Loomulikult on tähtis, kas sümptomeid on ja kas mõne nakatunuga on kokku puututud või ei ole. Vastuseks teie küsimusele ütlen ka, et kui peaks kehtestatama ametlik karantiin, siis toimub haiguslehtede hüvitamine sarnastel alustel tavalise haiguslehe väljastamisega. Nii palju soovin veel öelda, et olen nõus, et kõik ei saa koju jääda kaugtööd tegema. Aga loodan, et tööandjad on võimalikult mõistvad ja kaugtöö võimalust pakutakse vähemalt neile, kes on tulnud riskipiirkonnast või kes on nendega lähikontaktis. Mis puutub haiguslehte, siis kui inimene on haige, siis loomulikult tuleb tal haiguslehte taotleda. Nagu ma ütlesin, Terviseametile on öeldud, et mitte ainult nakatunud, vaid ka laiem ring peaksid selle võimaluse saama.
Aitäh! Keit Pentus-Rosimannus, täpsustav küsimus palun!
Aitäh! Ma arvan, et see on väga oluline, et mitte ainult neil, kellel on endal haigussümptomid, vaid ka neil, kes on haigetega kokku puutunud või kelle puhul on arvata, et nad võivad olla nendega kokku puutunud, on õigus kahenädalasele hüvitatud koju jäämisele perioodil, kui see oht õhus on. Terviseamet on muu hulgas andnud soovituse lükata edasi kõik rahvusvahelised suured üritused, mis samamoodi praeguses olukorras on ilmselgelt väga vajalik ja mõistlik. Aga on ka selliseid üritusi, mis otseselt ei kvalifitseeru rahvusvaheliseks konverentsiks või muuks rahvusvaheliseks ürituseks. Näiteks saadeti mulle mõni minut tagasi info, et Lasnamäel peaks toimuma sel nädalal suur Filipp Kirkorovi kontsert ja veel praegu müüakse sinna pileteid. Kuidas seda tüüpi ürituste puhul see koordineerimine käib? Millisest lävendist üle jõutuna on mõistlik sellised üritused ära jätta? Kes sellise soovituse annab? Kas te olete valitsuses seda arutanud? Arusaadavalt, kui hiljem selgub, et mingil sellisel suurel üritusel on osalenud keegi, kes on nakatunud, siis seda probleemide pundart, mis sellega kaasneb, on väga keeruline lahti harutada. Loomulikult on praeguses seisus ka küsimus viiruse võimaliku leviku mõjust majandusele laiemalt. Mis hinnangu te valitsuses sellele olete andnud ja kuidas sellega peaks toimetama?
Ma väga tänan teid selle küsimuse eest ja ka konkreetselt sedasama kontserti mainimast. Jah, eile andis Terviseamet soovituse, et korraldajad lükkaksid rahvusvahelised suurüritused maailmas leviva koroonaviiruse tõttu aasta teise poolde. Ma igal juhul toetan seda kahe käega. Nüüd küsimus, mis saab riigisisestest suurüritustest. Te küsisite, kas valitsus on seda arutanud. Minu enda positsioon on, et pigem tuleb olla ettevaatlikum, pigem tuleb astuda konkreetsemaid ja jõulisemaid samme. Nagu ma ütlesin ühele eelmisele küsimusele vastates, homme on mul plaanis teha Vabariigi Valitsusele ja kabinetile ettepanekud nii juhtimisstruktuuri tõhustamiseks valitsuskomisjoni moodustamise kohta kui ka teatud väga konkreetsete meetmete rakendamise kohta, mis puudutavad muu hulgas konkreetseid Eesti-siseseid üritusi, mis ei ole rahvusvahelised üritused. Ma arvan, et kõik üritused, kus osaleb sada või rohkem inimest, tuleks ära jätta. See on täna väga selge ja minu meelest väga konkreetne soovitus. Siit tuleks edasi mõelda: ära tuleks jätta kõik rahvakogunemised, ütleme, näiteks päevakeskustes, samuti sulgeda näitused, muuseumid jne. Ma arvan, et me oleme jõudnud sellesse faasi, et tegelikult tuleb anda väga konkreetsed soovitused. Ja ma arvan, et Vabariigi Valitsus homme seda kaalub ja homme oma otsused selles osas ka teeb. Nüüd see mure, mis teie küsimuses kõlas ja mis on seotud majanduse üldise olukorraga. See on ka minul südamel ja kogu valitsusel südamel. Paari sõnaga ma ütlesin, mis minu arvates majanduses praegu toimub, aga kui siit edasi minna, siis ma arvan, et me peame andma endast nii Eestis kui ka kogu Euroopa Liidus kõik, et suurem majandusolukorra halvenemine ära hoida. Mitmed sektorid on juba pihta saanud, see on selge: on pihta saanud transport, on pihta saanud turism, on pihta saanud ürituste korraldajad. Tulevik on hetkel ebaselge. Aga saan öelda seda, et valitsus teeb kõik selleks, et kahju pehmendada ja toetada majanduskasvu. Selleks on Eestil ja Euroopa Liidul mitmeid tööriistu, mida valitsus ei kõhkle kasutada: olgu selleks kahju saanud sektorite ettevõtete toetamine fiskaalmeetmetega, olgu selleks paindlikum lähenemine EAS-i poolt, võimalik riiklike investeeringute suurendamine. Eile oli meil Euroopa Ülemkogu tasemel telefonikonverents, ka seal oldi seisukohal, et tuleb ettevõtteid toetada riigiabi meetmete abil, samuti stabiilsuse ja kasvu paktis lubatud paindlikkuse abil.
Marko Mihkelson, palun!
Aitäh! Lugupeetud peaminister! Infotunni alguses EKRE saadikud näitasid, kuidas minu arvates ei peaks sellises väga tõsises situatsioonis käituma. Koroonaviiruse temaatika tõmmati poliitilisse kaklusse. Sellest me peaksime kindlasti hoiduma. Nagu kolleeg Keit Pentus-Rosimannus ütles, need riigid ja need regioonid, kes on haigusjuhtumite tekke korral väga vastutustundlikult käitunud, on ka edu saavutanud. Näiteks Lõuna-Korea näitab pärast Hiinat praegu väga positiivseid trende, samamoodi ka istungi alguses mainitud Tenerife. Teatavasti 25. veebruaril pandi seal karantiini üks hotell Itaaliast tulnud turistide tõttu, kellel diagnoositi koroonaviirus. Eile see karantiin lõppes. Selles hotellis oli kokku 865 külastajat 25 riigist, positiivne diagnoos oli seitsmel külastajal, nendest kuus olid Itaaliast ja üks Suurbritanniast. Ja see on praegune üldine näitaja tollel saarel, kus viibib ka päris palju Eesti turiste. Ehk siis seal on tuvastatud kaks korda vähem haigeid kui praegu Eestis. Minu küsimus on selline. Me juhindume Eestis praegu kas töö- või puhkusereise planeerides Terviseameti soovitustest, samuti sihtkoha- või asukohariigi soovitustest. On mitmeid riike, näiteks Iisrael, kes on teavitanud, et kõik, kes praegu reisivad ükskõik mis suunas ...
Marko Mihkelson, teie aeg on juba ammu läbi!
Kohe lõpetan. ... ükskõik mis suunas väljapoole riiki, peavad automaatselt minema karantiini 14 päevaks, kui nad koju naasevad. Ma tuletan meelde, et eelmisel nädalal viibis päris mitu meie kolleegi ja valitsuse liiget välisreisil ...
Öelge palun, kas on toimunud mingi muutus valitsuse tasandilt antavates nõuannetes inimestele, kes praegu on reisil või koju naasmas. Aitäh!
Aeg on läbi.
Marko Mihkelson, kas te tõesti ei hooli absoluutselt meie kodu- ja töökorra reeglitest? Hoolimata tähelepanu juhtimisest, et teie aeg on läbi, te lasete täiesti häirimatult edasi? See ei ole viisakas, see on igatepidi inetu ja rikub meie kõigi poolt vastu võetud korda. Palun sellised asjad ära lõpetada! Palun, minister! Jah, protseduuriline küsimus, härra Jaanson.
Ma küsin korra. Vabandust, mina kipun ka vahel aega ületama, ma lihtsalt ei suuda õigel ajal lõpuni jõuda. Ma küsin konkreetse käitumisjuhise olukorras, kus juhtub niiviisi, et ma räägin või keegi teine räägib selgitava teksti ära ja küsimuse esitamiseks enam aega ei jää. Kas tuleb jätta siis küsimus esitamata või kuidas peaks käituma?
Te võite esitada küsimuse kohe alguses ja siis lisada selgitava teksti, et te mahuksite ettenähtud aja sisse. Te peate arvestama sellega, et igale Riigikogu liikmele on antud küsimuse esitamiseks kaks minutit. Punkt! Eelmistes koosseisudes on peale seda kahte minutit teinekord mikrofon lihtsalt välja lülitatud. Kui te soovite sellist lahendust, siis palun väga! Ma parema meelega ei teeks neid märkusi ja sellepärast ma loodan, et Riigikogu liikmed ise vaatavad ka kella. Kell on siin üleval, kell on teie laua peal, te näete täpselt, kui palju teil on aega jäänud oma küsimuse esitamiseks. Härra Rõivas, palun!
Hea eesistuja! Olles kuulunud oluliselt rohkematesse koosseisudesse kui teie, võin ma kinnitada, et ei ole lülitatud mikrofoni välja, kui on väga sisuline küsimus ja mõne või mõneteist sekundiga on üle aja mindud. Ja ma juhin tähelepanu, et praegu arutatav on väga oluline teema, mis nõuab sisulist arutelu. Riigikogu esimees ei pea punktuaalselt sekunditest kinni pidama, vaid peab laskma sisulist debatti pidada. Ma juhin tähelepanu, et opositsioon on korduvalt deklareerinud, et meie selle teema puhul poliitilist palagani ei tee. Marko Mihkelsoni küsimus kindlasti oli sisuline ja tähtis. Ma olen täiesti veendunud, et selle vastus huvitab ka Eesti avalikkust, kes meid kindlasti praegu jälgib. Te minu meelest talitasite õigesti, kui ei katkestanud Jüri Ratast poole sõna pealt, kui ta mõned sekundid üle läks. Ma kutsun üles teid ka nüüd mitte seda tegema, kui Jüri Ratasel peaks Marko Mihkelsoni küsimusele vastates mõni sekund üle minema. Olge inimlik ja järgige neid reegleid ikkagi vajadusest lähtuvalt! See on vajalik diskussioon. Arutame ja saame oma küsimustele vastused!
Aitäh! Loomulikult on see vajalik diskussioon, aga jutt mingist mõnest sekundist, andke andeks, on täiesti otsene vale. Marko Mihkelson läks ligi pool minutit oma ajast üle. Ja tõepoolest, teil peaks olema kõigil kogemus – mitte kõigil, loomulikult, vaid nendel, kes on olnud ka eelmistes koosseisudes – enda juttu kontsentreerida ja mahutada see kahe minuti sisse. See ei tohiks olla mingi probleem, seda enam, et eelmises koosseisus oli selleks aega üks minut. See aeg on antud küsimuse esitamiseks, mitte millekski muuks. Kas härra Rõivasel on veel protseduurilisi küsimusi?
Viimane protseduuriline küsimus puudutab teie enda sõnavõttude kontsentreerimist. Mida täpselt me siis tegime need esimesed 15 minutit praegusest infotunnist? Kas ka teil ei oleks põhjust oma sõnavõtte kontsentreerida ja mitte võtta opositsioonilt võimalusi sellel väga olulisel teemal sisulisi küsimusi esitada?
Ma ei ole kunagi opositsioonilt võtnud võimalusi sisulisi küsimusi esitada. Aitäh! Palun, härra peaminister!
Jah, ma tänan! Kõigepealt, kui tohib, härra Mihkelsoni küsimusele vastates paar sõna sissejuhatuseks. Ma tean, et ka üks minu erakonna fraktsiooni liige oli välismaal, ja päris paljud, ka meedia on selle vastu huvi tundnud. Tema tuli Itaaliast ja on otsustanud kaks nädalat kodus olla. Aga selles mõttes ma olen härra Rõivasega täiesti nõus, et teema on väga sisuline ja kui samasuguseid küsimusi või muresid on töökollektiivides, ka siin Riigikogus, siis minu meelest on mõistlik, et selle kohta küsitakse. Ma vabandan Riigikogu esimehe ees ja Riigikogu liikmete ees. Härra Rõivas ütles, et ma läksin mõni sekund üle. Ma parandan ennast ja püüan seda rohkem mitte teha. Vastates teile, härra Marko Mihkelson, ma märgin, et ohutase muutub ju tegelikult kogu aeg. Kui te küsite, kas midagi on muutunud, siis jah, kindlasti on muutunud. Kogu aeg muutub. Kogu aeg lisanduvad uued riskipiirkonnad. Ühel hetkel räägiti ainult Põhja-Itaaliast, nüüd räägitakse kogu Itaaliast. Ja eks neid riskipiirkondasid tegelikult iga riik käsitleb natukene erinevalt. Mis mõttes erinevalt? Ühelt poolt me näeme, et mõned riigid ei ole riskipiirkonnad, aga teiselt poolt näeme seda, et nendes riikides elaniku kohta on nakatunuid tegelikult palju rohkem kui mõnes riskipiirkonnas. See info muutub kogu aeg. Kui rääkida välislähetustest, siis konkreetne näide on, et mina isiklikult eile vaatasin oma välislähetused läbi. Sellel kuul pidin minema Araabia Ühendemiraatidesse, kus on ettevõtluskonverents ja saatkonna avamise küsimused. Jah, ma jätan selle ära. Valitsustasandi soovitus on jätta nii palju kui võimalik välislähetusi ära. Kõik, mis on võimalik ära jätta, tuleb ära jätta. Ma tean seda, et üleeile õhtul pidi majandus- ja taristuminister minema välislähetusse Horvaatiasse, ta jättis selle ära. Te ütlete, et mõned valitsuse liikmed on ikkagi välismaal käinud. Te küll ei konkretiseerinud, kes kuskil. Aga ütleme nii, et kui tegu teemadega, mis on seotud Euroopa Liiduga, Euroopa Liidu siseste probleemidega, siis nendele koosolekutele loomulikult minnakse, kui ei tule Brüsselist või mõnest nõukogust teistsugust informatsiooni. Konkreetselt ka minu välislähetus märtsikuu lõpus, mis on seotud Euroopa Ülemkoguga – eile oli meil küll telefonikonverents –, tänase seisuga toimub ja sinna ma lähen. Kogu ohupilt tõesti pidevalt muutub. Ja ma ütlen veel kord, et osa riike on riskipiirkondadeks kuulutatud, aga tegelikult me näeme, et väga paljudes Euroopa riikides on nakatuse tase palju kõrgem.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmisena küsib Helmen Kütt ja vastab riigihalduse minister Jaak Aab.
Palju tänu sõna andmast, austatud spiiker, Riigikogu juhatuse esimees! Mul on küsimus, mis puudutab raha, täpsemalt omavalitsuste rahastamist. Tahtsin selle eelmises infotunnis esitada rahandusministrile, aga aeg sai enne otsa, kui ma sain talle küsimuse esitada. Kui vaadata, millised valdkonnad on teie pädevuses, siis näeme, et nende hulgas on kindlalt kohalike omavalitsuste ja nende korralduste arendamine, kohalike omavalitsuste finantsjuhtimine. Kuna ma saatsin teile eile väga konkreetsed materjalid, mis puudutavad hooldajatoetusi, mis eraldatakse kohalikele omavalitsustele nii täiskasvanute kui laste jaoks tasandusfondi kaudu, siis ilmselt ei ole mul pikalt vaja seletada. Ütlen ainult nii palju, et sellest väga konkreetsest kokkuvõttest, mis ma teile edastasin, on näha, et hooldatavate täiskasvanute ja laste jaoks tasandusfondist eraldatavad summad on tugevas langustrendis. Kindlasti ei saa eeldada, et aastal 2024 ei ole enam hooldatavaid täiskasvanuid või aastal 2026 ei ole enam hooldatavaid lapsi. Kuldsest ringist väljaspool olevates omavalitsustes tulumaksu laekumised ei kasva kuigi hoogsalt ja sellest rahast ei piisa, ei täita kõiki kohalikele omavalitsustele pandud ja pandavaid kohustusi. Järsku te saate selle hooldajatoetusi puudutava ülevaate põhjal meile veidi valgustada, kuidas aidata neid kohalikke omavalitsusi, kes on mures ja hädas?
Austatud juhataja! Hea Riigikogu ja küsija! Ma pean natuke küsimuse asetust parandama. Küsimus ei ole hooldajatoetuse eraldamises kuskilt toetusfondist, see on tasandusfondi üks parameeter. Tasandusfondis on raha, mida eraldatakse tulude tasandamiseks. Põhiline tulu omavalitsustele laekub üksikisiku tulumaksust, maamaksust ja veel muudest allikatest. Tasandusfondi vahendite üle otsustab omavalitsus ise. Kehtib palju parameetreid, kuidas tasandusfondi kujundatakse. On kehtinud ka hooldajaparameeter: arvesse on võetud puudega lapsed ja täiskasvanud, nende arvu põhjal on see hooldajaparameeter kehtinud. Viimastel aastatel on erinevate muutuste tõttu need numbrid hakanud muutuma. Esiteks, see statistika, mis hõlmab puuetega inimesi – ma arvan, et endise sotsiaalkaitseministrina Helmen teab, mis seal taga oli. Tööhõivereformiga seoses on need numbrid hakanud päris tõsiselt muutuma. Sotsiaalministeerium ning linnade ja valdade liit otsustasid 2017. aastal koos, et seda parameetrit hakatakse järk-järgult vähendama ja see raha kandub ümber eagruppidele: eakatele, lastele, koolilastele. Selline otsus tehti. Kogusumma on tasandusfondis viimase kolme aastaga kasvanud 25 miljonit eurot. Tasandusfond oli 2017. aastal 82 miljonit eurot, tänavu on 107 miljonit ja see on vabalt otsustatav raha. See on tulubaasi osa, see ei ole suunatud ühele või teisele või kolmandale grupile. Arvestuse aluseks on need parameetrid ja omavalitsus ise otsustab selle tulubaasi raha üle: kui palju ta maksab hooldajatoetust, kui palju ta maksab teiste teenuste eest või teisi toetusi, kuhu ta selle raha paneb. See ei tähenda riigi poolt raha eraldamist. Omavalitsuste summad on suurenenud nii tänu üksikisiku tulumaksu kasvule kui ka tasandusfondi rahale ja kuidas neid parameetreid tasandusfondi valemis seatakse, on Sotsiaalministeeriumi ja linnade-valdade liidu kokkulepe. Tol ajal peeti mõistlikuks, et parameetrid järgivad eagruppe, hooldajaparameeter jäi ära. Neid parameetreid täpsustatakse iga viie aasta tagant. Läbirääkimiste tulemusel kindlasti võib seda ka igal aastal teha, aga esialgu on ühine otsus niisugune olnud.
Helmen Kütt, täpsustav küsimus, palun!
Suur tänu vastamast, härra haldusminister! Ma tahan öelda, et kui te alustasite minu küsimusele vastamist selgitusega, mis on tasandusfond ja mis on toetusfond, siis sellest võiks küsijale jääda mulje, et vastaja ei valda teemat. Kui te minu küsimust kuulasite, siis teate, et ma rääkisin tasandusfondist. Aga see selleks. Väga hea on teada, et aastal 2017, nagu te ütlesite, leppisid linnade-valdade liit ja Sotsiaalministeerium või valitsus kokku, et see parameeter hakkab vähenema. Me mäletame väga hästi, et üks sotsiaalminister teatas, et kui inimesed vajavad hooldekodu, siis nad saavad selle koha nii, et lähedased ei pea selle eest tasuma. Teate, mida see sotsiaaltöötajatele kaasa tõi? Inimesed astusid kohalikku omavalitsusse sisse ja nõudsid hooldekodukoha nende jaoks tasuta andmist või vähemalt väga suures osas toetamist. Neid oli nii palju, et see hakkas segama sotsiaaltöötajate muu töö tegemist. Ega mul teile teist küsimust ei ole, sest populistlikult võite te mulle vastata mida iganes. Mina lootsin teilt sisulist vastust ja olles endine sotsiaalminister, ma eeldasin, et see vastus on sisuline. Aga las ta siis olla nii. Eks ma suhtlen omavalitsustega edasi ja kindlasti omavalitsused, kellel probleemid on, võtavad ühendust valdade- ja linnade liiduga. Ilmselt omavalitsuste teadmata on selline kokkulepe sõlmitud.
Ma veel kord ... Aitäh! Ma pidin sellest teemast rääkima, sest väide, et midagi on vähendatud, on vale. Et rahasummat, vahendeid on vähendatud, on täiesti vale. Tasandusfondi maht on kasvanud 25 miljonit kolme aastaga. Tasandusfondis kehtib see hooldajaparameeter. Kogusumma on kasvanud, raha pole vähem antud. Ja tasandusfondi raha üle otsustab omavalitsus ise. See ei ole sildiga raha, see on mõeldud kõigi omavalitsuse teenuste-arenduste jaoks. Lihtsalt tasandusfondi väljaarvutamisel on arvestatud hooldajaparameetrit. Seal on 0–6 aasta vanuses laps, seal on kooliealine laps, seal on eakas inimene, teedeparameeter – erinevad parameetrid on seal valemis sees. Ja kokku lepiti nii, et hooldajatoetuse parameeter kandub teistesse parameetritesse. See ei tähenda, et rahasumma on muutunud. Rahasumma on tasandusfondis kasvanud kokku 25 miljonit. Jätta mulje, et midagi on kehvemini rahastama hakatud, on vale. Seda ma siin märkisin. Sellega, et sotsiaalteenused on omavalitsustes ebaühtlaselt rahastatud, olen ma nõus – nii endise sotsiaalministrina kui ka praeguse riigihalduse ministrina. Ja näiteid selle kohta on küll olnud. On ka pöördutud kohtusse ja tõestatud ära, et omavalitsus teatud teenuseid piisaval tasemel ei osuta. Siin on vaja veel kõvasti pingutada. Praegune sotsiaalminister on toonud kabinetti ka pikaajalise hoolduse teema. Me oleme otsustanud, et hakkame koos omavalitsustega tõsisemalt lahendama neid probleeme, mis on aastaid olnud lahendamata, ka eelmistel valitsustel. Sinna tahame suunata ka rohkem ressurssi. Omavalitsuste tulubaas on nelja aastaga kasvanud 185 miljonit – seda tänu sellele, et on tõstetud üksikisiku tulumaksu osa, mis laekub omavalitsustele, ja suurendatud tasandusfondi osa. Seega ei saa öelda, et kuskil on midagi vähendatud. Omavalitsuste kogutulud peaks prognoositavalt olema selleks aastaks kasvanud 30% ja need moodustavad tänavu 2,3 miljardit eurot.
Liina Kersna, palun!
Aitäh, istungi juhataja! Hea minister! Ma saan aru, et ühtepidi me tahame anda kohalikele omavalitsustele rohkem vabadust selle raha kasutamiseks, mis riik neile eraldab, aga teistpidi me loeme uudiseid, nagu lähiajal oli, et asendushoolduseks suunatud rahast miljonid on jäänud kohalikel omavalitsustel kasutamata. See tähendab seda, et asendushooldusel olevad lapsed eri piirkondades saavad erinevat teenust, kuigi riik on raha justkui eraldanud. Mida te olete ette võtnud, et asendushoolduseks suunatud raha jõuaks abivajajateni, nii nagu peaks?
Tänan küsimuse eest, küsija! See on aktuaalne küsimus ja on tõesti teemana ka uudistes kõlanud – küll Tallinna linna näitel, küll teiste omavalitsuste näitel. See on tõesti olnud väga ebaühtlane üle Eesti. Osas kohtades on sellest summast eraldatud raha ka hooldusperedele – ja tegelikult seal on sees ka asenduskodud ehk siis lastekodud, eks ju. Sotsiaalminister on nüüd teinud ettepaneku praeguste läbirääkimiste käigus, mis meil omavalitsustega on, see teema kindlasti läbi arutada. Aga meil on laual väga erinevaid teemasid, mis sotsiaalvaldkonda puudutavad. Üldine arvamus on, et sotsiaalteenuste tase on ebaühtlane, ja ma olen sellega nõus ning ka omavalitsused nõustuvad sellega. Sotsiaalkaitsekulud on hakanud nüüd viimastel aastatel veidi kasvama, sest omavalitsustel, nagu ma rääkisin, on tõesti vahendeid rohkem. Nad on nüüd hakanud rohkem panustama ka sotsiaalteenustesse. Aga et tase oleks ühtlasem, parem, arusaadavam, sellesse tuleb veel kõvasti panustada. Sotsiaalminister tegi ettepaneku tõsta seda miinimumi, mis praegu üks või teine omavalitsus on maksnud hooldusperedele, vähemalt kaks korda, sest vahendeid ka selleks on omavalitsustele piisavalt eraldatud. Ma nõustun selle ettepanekuga. Aga kuidas seda kõike omavalitsustes korraldada – seda annab alati parandada.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmise küsimuse, nr 4, esitab Mart Võrklaev, vastab keskkonnaminister Rene Kokk. Palun!
Lugupeetud minister! Sellel nädalal oli Riigikogu keskkonnakomisjonis arutlusel metsataimede Eestis kasvatamine ja nende piisav varu. Selle valdkonna inimesed väitsid, et kahjuks meil Eestis piisavat varu pole, tuleb tuua väljastpoolt Eestit metsataimi sisse ja nende kvaliteet ei pruugi olla selline, mis tagab meile tulevikus piisavalt kvaliteetse ja väärtusliku metsa. Meil oli kohal ka Erametsakeskus, kelle käest me uurisime, kuidas erametsadesse istutamine üldse läheb – kas seda tehakse piisaval määral või mitte. Kehtiv metsanduse arengukava näeb ette, et istutamise abil võiks olla taastatud 40% erametsadest, aga tegelikult pidi see näitaja veel väiksem olema. RMK number on 70%. Arutelu tulemusel jõudsime selleni, et tegelikult ilmselt peaks erametsadesse istutuse protsent tegelikult olema veel kõrgem, aga samal ajal ei ole meil Eestis piisavalt metsataimi. Minu küsimus on: milline on teie seisukoht ja millised on praegu ministeeriumi tegevused? Kas koostatavas metsanduse arengukavas plaanitakse tõsta uuendusistutuse protsenti ka erametsades? Kui on, siis kas selleks nähakse ka ette täiendavaid toetusi erametsaomanikele, et seda protsessi soodustada? Ja veel: et Eestis oleks piisavalt taimi, kas on plaanis kuidagi soodustada või toetada metsakasvanduste tekkimist Eestis? Arutelul tuli ka välja, et valmistatakse ette ettepanekut täiendada sel moel ressursitõhususe meetme kasutamist. Mis siis sellest ettepanekust saanud on, kui see nii oli?
Head Riigikogu liikmed! Austatud küsija! Tõsi on, et eelmise ressursitõhususe meetme kaudu oli plaan toetada ka metsataimede kasvatamist. Kahjuks suur osa selle meetme raha otsustati riigieelarvest kulutada muudeks asjadeks, aga päris ilma see meede praegu pole. Maaeluministeeriumis on eelarveläbirääkimiste käigus üks meede avanemas selle aasta sügisel. Selleks on miljon eurot ja natuke peale ka just metsataimede kasvatamiseks. Aga muud probleemid, mida te markeerisite – jah, on tõsi, et RMK-ga suuri probleeme pole. RMK oma lageraiete pindalast ca 70–80% istutab täis, erametsakasvatuses on see näitaja 30% ligi. Te mainisite, et eelmises metsanduse arengukavas on kokku lepitud, et 40% peaks uuesti täis istutama, praegu on see, jah, ca 30% ringis. Ja see on probleem. Aga suures pildis on nii, et kui Euroopa Liidu rahade läbirääkimised paika on saanud, siis järgmisel perioodil alates aastast 2021 ja sellest edasi me kindlasti saame kasutada ka neid vahendeid, et metsataimede kasvatusega edasi minna. Selle vahepealse aja peame ise hakkama saama. Aga Keskkonnainvesteeringute Keskusel on ka praegu üks meede: kolme aasta peale on antud kuni 20 000 eurot, et saaks taotleda metsataimede kasvatamiseks vähese tähtsusega abi.
Mart Võrklaev, täpsustav küsimus palun!
Täpsustav küsimus on ressursitõhususe meetme kohta. Kui meil olid siin eelarvearutelud, siis ma isiklikult tegin parandusettepaneku, et seda 39 miljonit eelarvest ära ei võetaks, mis oli planeeritud selle meetme jaoks. Kahjuks väitis rahandusminister, et see pole kasutust leidnud, seda pole vaja. Nüüd tagantjärele aga tuleb siit ja sealt välja, et ikkagi oli eri sihtrühmadel ja huvigruppidel soove ja plaane selle raha kasutamiseks. Nüüd küsimus: kui me hakkame arutama aasta 2021 eelarvet, kas te siis valitsuses seisate selle eest, et ressursitõhususe meede taastataks? Või ootate näiteks siit Riigikogust tuge, et selline ettepanek kas või minu poolt tehtaks? Ja kas see saaks siis tuge?
Kindlasti ma selle eest seisan ja läbirääkimised, et sinna meetmesse uuesti raha tagasi saada, käivad juba praegu.
Aitäh! Rohkem küsimusi ei ole. Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmisena küsib Andres Sutt ja vastab peaminister Jüri Ratas.
Hea juhataja! Hea peaminister! Ma kõigepealt tahan tunnustada Eesti ametkondi, kes on minu meelest teinud väga head tööd inimeste informeerimisel ja ka inimeste tervise eest hoolitsemisel. Aga kui te nüüd vastasite kolleeg Helmen Küti küsimusele, siis mul tekkis küll mure. Kuidas saab olla nii, et ühe kirja otsepostitus võtab nii kaua aega? Selle kirja sisu, mida otsepostitada tahetakse, ma saan aru, on identne sellega, mis saadeti e-kirjana. Miks peab see läbima valitsuskabineti arutelu ja kooskõlastuse? Ja kabinet arutleb ka selle üle, mis see otsepostitus maksab. Võib-olla kommenteerite seda küsimust ka. Aga ma tahan küsida teie käest seoses eilse rahandusminister Martin Helme esinemisega "Esimeses stuudios", kus ta väitis, et majanduskriis on käes. Tunnistan ausalt, et minu jaoks oli see natuke üllatav – mulle tundub, et võib-olla see polnud kõige tasakaalukam avaldus. Ma arvan, et väga oluline on kogu selle temaatika puhul säilitada rahu ja süstida rahu ka inimestesse. Mis puutub börsiindeksitesse, mis on palju langenud, siis see vastab tõele. Tõesti on S&P 500 langenud ühe kuuga 15%, aga aastases arvestuses on see +5,6 ja viie aasta arvestuses üle +40. Kas te arvate, et Eestis ja mujal maailmas on majanduskriis? Ja kui te arvate, et jah, siis palun avage ka, millistel näitajatel ja hinnangutel see põhineb.
Aitäh teile selle küsimuse eest! Kõigepealt sellest kirjast. Ma vastan, nagu ma vastasin ka proua Helmen Kütile, et ei ole olnud mingisugust, ma ei tea, valitsuse istungit teemal, kuidas me ühe kirja välja saadame või kas me üldse saadame. Samas need sõnumid on ju hästi olulised. Ja kes siis veel vastutab selle info leviku ja kogu situatsiooni eest kui mitte Vabariigi Valitsus? Muidugi ta vastutab ja annab endast parima. Ta annab endast parima, et koroonaviiruse levikut tõkestada, et anda rahvale väga konkreetsed ja selged sõnumid, mida tuleb järgida tänases ikkagi väga kõrgendatud ohuga erilises olukorras. Me räägime koroonaviiruse põhjustatud situatsioonist Eestis. Aga ärge võtke seda kui eriolukorda, ma ei öelnud, et see on ametlikult välja kuulutatud. Ei ole! Aga kindlasti olukord on hoopis teistsugune kui näiteks gripihooajal. Ja teistsugune on see sellepärast, et see viirus on täiesti uus. Seda viirust uuritud ei ole, selle levikut, seda, kui kergesti ta levib, ei teata. Ja me näeme ju ka, et meediapilt on hoopis teine kui tavalise gripihooajal. Ma alustan ka teie põhiküsimusele vastamist sellega, et ma igal juhul tunnustan väga rahandusminister Martin Helmet, kes on väga operatiivselt härjal sarvist haaranud. Me räägime juba majanduse ohumärkidest ja sellest, mis saab, kui see kandub edasi eelarvetesse. Te küsite, mis on minu hinnang. Nagu ma ütlesin, minu hinnang on see, et majanduses on palju ohumärke. Senised majandusprognoosid ei kehti enam, uusi meil hetkel ei ole ja me peame kindlasti valmis olema ka võimalikuks kriisiks. Me peame andma endast nii siin Eestis kui kogu Euroopa Liidus parima, et hoida ära üldise majandusolukorra halvenemine. Nagu ma juba ütlesin, on sektorid, mis on juba pihta saanud. Ma suhtlesin täna EAS-iga. Nad eile arutasid ja ka täna arutavad, kuidas olukorda leevendada, kuidas võimaldada paindlikkust eeskätt ürituste korraldajatele, ja mitte ainult siin Eestis. Nad tahavad ka nende taotlusi käsitleda, kes on saanud rahalist tuge, et teha oma üritusi väljaspool. Need tööriistad, need meetmed on valitsusel kindlasti olemas. Valitsus on valmis kõiki meetmeid rakendama ja kaaluma, et meie majanduse kahju oleks võimalikult väike. Me tahame võimalikku majanduslangust pehmendada ja aidata igal juhul kaasa majanduse taastumisele ja kasvule.
Andres Sutt, täpsustav küsimus, palun!
Aitäh! Hea peaminister! Ma loen teie vastusest välja, et teie hinnangul Eesti majanduses siiski kriisi ei ole ja rahandusministri kokku kutsutud töögrupp tegeleb ennekõike meetmete väljatöötamise ja ettevalmistamisega. Ma arvan, et see on väga mõistlik. Loomulikult tuleb valmistuda olukorraks, kus majandus on teistsuguses, palju kehvemas seisus. Ma arvan, et keegi pole teist meelt. Viirus avaldab olulist mõju maailma majandusele, avaldab olulist mõju ka Eesti majandusele. Küsimus on, milline on see lühiajaline ja pikaajaline mõju. Aga võib-olla te siis veel kord kinnitate üle, et teie hinnangul veel kriis käes ei ole ja valitsus tegeleb sellega, et oleks korralik ja hea meetmete pakett olukorraks, kui majandus peaks tõesti kriisi sattuma.
Aitäh teile! Ma ei saa aru, mis Reformierakonnal selle majanduskriisiga on. Mulle meenub üle kümne aasta tagune lause, et kui see on kriis, siis selles kriisis ma elada tahaksingi. See ei ole muidugi minu öeldud, see on toonase peaministri öeldud lause. Kui te tahate, et ma kordan oma vastuse üle, siis seda ma teile kordama hakkan: kindlasti majanduse seis on habras. See on selge. Me peame olema valmis selleks, et ees on raskemad ajad. Seda ma igal juhul täna tunnetan, seda spetsialistide seisukohta ma jagan. Ja selle vastu, nagu ma ütlesin, on meil võimalik erinevad meetmeid rakendada. Ma olen kindlasti seda meelt, mida on siin juba mitu ministrit välja öelnud: kui me räägime majanduse turgutamisest ja riigi meetmetest, siis seda ainsat positsiooni, mis valiti kümme aastat tagasi, et me lähme täiskärpe peale, ma kindlasti ei toeta. Nagu ma ütlesin, võimalike riiklike investeeringute suurendamine peaks olema minu meelest esmajoones fookuses. Ka eilsel Euroopa Ülemkogu videokonverentsil öeldi, et vajalik on otsustav tegutsemine just ettevõtete toetamisel. Räägiti näiteks riigiabi meetmetest, aga räägiti ka stabiilsuse ja kasvu paktis lubatud paindlikkusest, et tagada ettevõtete konkurentsivõime ja kindlus tööturul ning vältida pikaajalist negatiivset mõju majandusele. Ma olin täna ühenduses Euroopa Komisjoni volinikuga Paolo Gentiloniga ja küsisin, kas seoses koroonaviirusega on võimalik stabiilsuse ja kasvu paktis ette näha suuremat paindlikkust. Ta kinnitas mulle, et jah on. Paar riiki on juba pöördunud sellega komisjoni poole, minu teada nii Itaalia kui ka Sloveenia. Rahandusministri juhtimisel on väga oluline töögrupp loodud. See on asutusteülene töögrupp, kes kaardistab olukorda ja on initsiatiivi haaranud. On ära kaardistatud, millised valdkonnad on majanduses peamiselt löögi all, ja nüüd mõeldakse, millsed oleks sobivaimad lahendused nende toetamiseks. Lisaks analüüsitakse erinevaid stsenaariume, milline võiks olla mõju Eesti majanduskasvule ja eelarvestrateegiale – teatavasti selle arutelu seisab ju valitsusel kohe ees. Eraldi kaardistatakse ka võimalikud kitsaskohad finantssektoris. Sobivad meetmed ja lahendused loodetakse välja töötada järgmise paari nädala jooksul, et olukorra teravnedes saaks need kohe ka kasutusele võtta. Kaasatud on ka Eesti Pank.
Aivar Sõerd, palun!
Austatud juhataja! Austatud peaminister! Tõepoolest, ma olen teiega kindlasti nõus, kui te ütlete, et majanduses on palju ohumärke ja raskemad ajad on ees. Eelarvenõukogu esimees ütles täna, et inimesed võivad hakata tunnetama neid probleeme sügisel. Üks keskne abinõu, kuidas sellises olukorras ehk siis majandussurutise olukorras toime tulla, on töötukassa meetmed. Kriisid tulevad alati ootamatult, aga ma arvan, et te olete nii palju tark, et te ei ela teadmises, et head ajad kestavad igavesti. Küllap te teate, et varem või hiljem majanduses head ajad asenduvad raskemate aegadega. Töötajate puhul on majandussurutise olukorras väga suur tõenäosus, et ohtu satuvad töökohad, võib hakata suurenema tööpuudus. Ja et neid riske maandada, on töötukassa aastaid reserve kogunud. Ma eile täpsustasin: töötukassa on andnud riigikassasse oma reserve üle summas 838 miljonit eurot, aga nüüd, kui raskused on käes, on oht või tõenäosus, et neid reserve võib lähiajal vaja minna. Ja ma küsingi teie käest: kui palju reaalselt on töötukassa reservidest alles? Miks ma seda küsin? Asi on selles, et neid reserve on kasutatud muuks otstarbeks kui tööjõuprobleemide lahendamiseks. Öelge suurusjärk! Te siin esmaspäeval aasisite, et ma küsin protsendi täpsusega.
Aitäh!
Ei küsi! Öelge suurusjärk, kui palju on alles, kas või 100 miljoni täpsusega!
Aitäh, härra Sõerd! No ma olen teilt õppinud, et rahanumbrites ei tohi olla ebatäpne. Nende puhul tuleb olla väga konkreetne. Ma püüan nüüd siin heas mõttes "Kuldvillakut" mängida – küsimusi tuleb erinevatest valdkondadest. Veebruari lõpu seisuga oli minu teada stabiliseerimisreserv 414 miljonit, likviidsusreserv 845 miljonit eurot. Te tahtsite teada 100 miljoni euro täpsusega. No ma saan aru, te olete rahandussektoris töötanud – 100 miljonit siia või sinna. Tegelikult see nii ei ole. Need on väga täpsed, konkreetsed summad. Annan teile need teada tänase tööpäeva jooksul. Ma luban, et annan konkreetse summa teada, kui saab, siis tänahommikuse seisuga, kui ei, siis veebruari lõpu seisuga. Igatahes nii värsked andmed, kui vähegi on võimalik. Aga ma tahan seda öelda, mille pärast ka teie siin südant valutate: loomulikult, Eesti inimeste töö, Eesti inimeste leib laual on oluline. See on seotud ühel poolt sellega, mis toimub meie piiride taga, arvestades Eesti majanduse avatust, aga see on seotud väga tugevasti ka sellega, mis meetmeid me siin Eestis oleme valmis rakendama. Ja nagu ma ütlesin, esmane tunnetus vähemalt valitsustasandil on see, et need meetmed peaksid olema hoopis proaktiivsemad, hoopis rohkem abistavad, kui need olid rohkem kui kümmekond aastat tagasi. Kindlasti ei tulda esmajoones välja sellega, et me hakkame kogu eelarvet tohutult kärpima ja sel moel majanduskasvu veel rohkem pidurdama ja töökohtasid kaotama. Ma ei tea, kas te võtate seda õppetunnina, mis tookord oli: see meeletu kärpimine. Seda kindlasti täna teha ei saa. Ma olen teiega täiesti nõus, et majandust tuleb siis, kui langusfaas tekib, ergutada. Nagu ma ütlesin teile, me peame valmis olema ka suuremateks riiklikeks investeeringuteks, mis igal juhul Eesti-siseselt inimestele tööd ja leiba annavad. Nii et mure on arusaadav. Ja kui lubate, siis mitte täpsusega 100 miljonit siia või tänna – need on suured rahad – annan teile selle summa teada. Nagu lubasin, nii kiiresti kui võimalik.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmisena küsib Katri Raik ja vastab riigihalduse minister Jaak Aab. Palun!
Aitäh, hea eesistuja! Austatud minister! Külastasite hiljuti Ida-Virumaad ja rõhutasite seal, et õiglase ülemineku fondi raha 500 miljonit – mitte 125 miljonit, nagu tihti on öeldud – jääb Ida-Virumaale. Ma palun, et te kordate täna veel üle, et sellest summast ei hakata tegema mingisuguseid muid, ka kindlasti vajalikke investeeringuid. Ja minu küsimuse teine pool on selle kohta, et praegu jookseb aasta kolmas kuu, aga õlitehase rajamisest, milleks on selle aasta riigieelarves kirjas 125 miljonit, pole justkui kippu ega kõppu. Samas rafineerimistehase otsusest jutt levib. Koalitsioon, mille minister te olete, rõhutab, et ei ole vaja kiiret Põxitit. Ida-Virumaa inimesed usuvad ainult siis, et kiiret Põxitit ei tule, kui õlitehase osas saabub selgus. Ja selgus Ida-Virumaa inimeste jaoks on ainult siis, kui kopp on maas.
Tänan aktuaalse küsimuse eest, Riigikogu liige! Te olete selle regiooni tegemistega hästi kursis. Me kohtusime Kohtla-Järvel ja tegelikult jagasime suhteliselt selgeid sõnumeid: mis on otsustatud, mida ei ole võimalik momendil otsustada ja mis ajal mida otsustatakse. Õiglase ülemineku fondiga on niimoodi, et see on üks ettepanek Euroopa Komisjonilt. See puudutab kogu järgmise rahastamisperioodi otsuseid, mille üle peaminister käis hiljuti ülemkogul läbi rääkimas ja tõenäoliselt tuleb jälle minna. See on üks osa Euroopa Liidu rahastamisperioodist. Seal on kolm sammast, ma ei hakka detailidest rääkima, ju te olete kursis. Esimene sammas on seotud toetuste ja laenudega – pean silmas seda n-ö värsket raha. Ega see kuskilt laest ei tule, tõenäoliselt tuleb muude vahendite arvel sellestsamast raamist. MFF on ju selle raami ilus nimi, kus on ka teised struktuurivahendid. Kindlasti annab see võimaluse teha neid tegevusi ja jätkata neid meetmeid, mida me oleme juba praegu Ida-Virumaal teinud. Tõenäoliselt on võimalik neid tegevusi ja meetmeid laiendada, suurendada ja rohkem panustada. Rahanumbrit ma ei ütle, see on läbirääkimise küsimus. Küll on öeldud orienteeriv number, et esimeses sambas võib olla 125 miljonit 2018. aasta rahas, tänaseks on see umbes 141 miljonit. Me jätkame läbirääkimisi, et see summa oleks suurem. Seda esiteks. Teine asi puudutab teistest struktuurifondidest saadavat raha ja Eesti osa panustamist selle kõrvale, ka omaosaluse panustamist. Kõik arvavad, et see on mingi müstika. See ei ole müstika. Ida-Viru tegevuskava seire on meil igal aastal. Eesti riik panustab nelja aasta jooksul, nagu ma viimati infot sain, 250 miljonit eurot erinevateks tegevusteks ja investeeringuteks Ida-Virumaale. Nii et tegelikult seda raha ka praegu panustatakse, me lihtsalt tõstame selle panuse taset. Ma kindlasti rõhutasin seal kohtumisel, et tegelikult on palju suuremad summad seal teises ja kolmandas sambas, kui see ettepanek sellisena realiseerub. Teine sammas on mõeldud erasektorile, mitte küll ainult Ida-Virumaal. See on ette nähtud ka taastuvenergeetika võimaluste suurendamiseks ning on kindlasti suunatud ka sellesse regiooni. Üldiselt tuleks kiiresti mõelda. Ma arvan, et neid meetmeid, mis esimese fondi abil rakendada, me täpsustame-parandame. Meil on ju tegevuskavad ja programmid olemas ja küsime kohalike käest ka uuesti üle. Aga trikk on teises ja kolmandas sambas. Kui me sealt raha kohale tooks, siis see annaks hea võimaluse.
Katri Raik, täpsustav küsimus palun!
Hea minister! Ma kahjuks ei saanud vastust õlitehase ja rafineerimistehase kohta. Aga minu teine küsimus on õigupoolest selle kohta, et praegu on seoses õiglase ülemineku mehhanismi ja selle ühe osa, õiglase ülemineku fondiga välja käidud erinevaid ideid. Näiteks minister Kaimar Karu on rääkinud agropargist, filmistuudiost, vesinikutehasest, minister Tõnis Lukas IT Akadeemiast. Mis saab nendest ideedest edasi ja millisele nendest ideedest kuulub teie süda?
Tänan! Ma lühidalt vastan õlitehase kohta ka. Mis puudutab eelrafineerimistehast, siis te teate, et VKG ja Eesti Energia teevad selle tasuvuse analüüsi. See ei ole väga kerge. Me ju näeme, mis momendil jälle naftaturul toimub, eks ju. Tegelikult sõltub tasuvus väga palju sellest, mida teevad hinnad. Aga pikas perspektiivis on midagi võimalik tõenäoliselt ikkagi prognoosida. Mis puutub uutesse õlitehastesse või kogu põlevkivisektorisse, siis ma ei ole nõus, et mitte midagi pole otsustatud. Näiteks see otsus, mille me vastu võtsime kohe suvel, kui see valitsus tööle hakkas. Me otsisime võimalust kasutada väheväärtuslikku puitu elektrienergia tootmiseks. Need läbirääkimised Euroopa Komisjoniga on toimunud. Nüüd on otsus tehtud ja me küsime riigiabi luba. Noh, ma ei oska ennustada ja selle peale mürki võtta ka ei luba, aga tundub, et me selle loa saame. Ehk sellega saab tõsta nii põlevkivist kui ka biomassist toodetava elektrienergia konkurentsivõimet. See on seesama tõsiasi, et meil on vaja üleminekuaega, et põlevkivisektorist minna üle teistele töökohtadele Ida-Virumaal ja leida teisi lahendusi nii Ida-Virumaal kui mujal Eestis energia tootmiseks. Küllap te teate ka, et osa katlaid on arvatud reservi. Mille pärast? Neid on reservis sellises mahus, et Eesti energiavarustus oleks tagatud, ja seda otsust me muutnud ei ole. Nii et on tehtud täiesti selged otsused, selle taga on täiesti selge valitsuse tahe. Me ei lähe midagi enne sulgema, kui meil pole selgust, kui meil pole järgmisi otsuseid. Seda ma ka Kohtla-Järvel rääkisin ja seda rääkisid ka teised, kes seal olid: nii Kadri Simson Euroopa Komisjoni volinikuna kui ka Taavi Aas majandus- ja taristuministrina. Mis puudutab õiglase ülemineku fondi ettepanekuid ehk siis ettepanekuid, mis tulid ministeeriumidest ja ka konkreetselt ministritelt, siis need olid tegelikult algatatud teise protsessiga, mis on muidugi sellega seotud: see on Ida-Virumaa tegevuskava uuendamine. Valitsus otsustas eelmise aasta lõpus, et me pikendame seda tegevuskava, mis pidi lõppema tänavu, veel kümme aastat, sh ka Ida-Viru programmi tegevusi. Ja nüüd me teeme korje, et kuulda kõigepealt ministeeriumide käest, mida on vaja jätkata nendest tegevustest, mis siiani on olnud, ja milliseid uusi tegevusi või investeeringuid nad välja pakuvad. Ja need kaks protsessi on seotud, lisaks veel ka Ida-Virumaa arengustrateegia uuendamine, mida veab Ida-Virumaa Omavalitsuste Liit. Me läheme koos nende protsessidega edasi ja siis me saame ka vastused, kui on teada summad, kas üks või teine ilus ja hea idee on võimalik rakendada. Ma räägin, et midagi on võimalik teha teise samba abil, kus on palju rohkem raha.
Aivar Sõerd, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud minister! Ma jätkan seda küsimust mitte küsides konkreetselt eelrafineerimistehase kohta, vaid teise õlitehase kohta. See on see, milleks eelarves on tänavu raha ette nähtud. Olukord muutub kiiresti kogu aeg, naftahinnad maailmaturul teevad turbulentse läbi. Ma mingi aeg tagasi minister Martin Helmelt küsisin selle kohta, et tänavuse eelarve tegemise ajal lükati avaliku sektori riigieelarvelisi investeeringuid edasi – maantee-ehitused, lennujaam ja mis kõik veel lihtsalt lükati edasi –, aga mis paika jäi, see oli teine õlitehas. See oli raudselt paigas. Siis ma küsisin, kas seda ikkagi on tarvis eelarvest tingimata tänavu teha või õigemini, mis siis sellel aastal selle rahaga ära tehakse. Ja minister Martin Helme ütles, et vähemalt projekteerimise arved tuleb maksta. Nüüd ma küsin teie käest seda. Olukord maailmaturul on muutunud, nafta hinnad oluliselt langenud. Kas need ajagraafikud on tänase päeva seisuga paigas? Ja öelge oma hinnang ka: kas üle 100 miljoni euro maksumaksja raha ikka peab panema sellisesse valdkonda, mis on äärmiselt tundlik nafta maailmaturu hindade kõikumise suhtes? Selle 100 miljoni euro eest saaks ju luua Ida-Virumaal töökohti, mis ei ole nii suures sõltuvuses nafta maailmaturu hindadest.
Tänan küsimuse eest! Eks ma saan ikka rääkida sellest, mida me Ida-Virumaal juba teinud oleme. Ida-Virumaal on nelja aastaga tööstusparkides loodud üle 700 töökoha. Käivitatud Ida-Virumaa programmis, mille raames me hakkasime toetama investeeringuid tööstusparkidesse ja ka mujale, et tuleks uusi töökohti Eesti keskmisest suurema palgaga, on ära otsustatud kuus toetust, mis loovad kokku 150 uut hea palgaga töökohta. Nii et me midagi ikka teeme ka. Selline mulje jääb, et midagi ei ole tehtud, aga nüüd me läheme sinna ja anname käiku 100 miljonit, ja kohe töökohtade arv kasvab. Seda on vaja teha ikka konkreetsete tegevuste, konkreetsete meetmete abil, siis see aitab. Tööstusinvesteeringute toetus on aidanud kaasa sellele, et sinna lisandub KredEx ja tuleb ka pank juurde. Seega võimendus, mis me selle toetusega investeeringuteks anname, on mitmekordne, kümnekordne isegi tihtipeale. Õlitehase teema on momendil jah raske. Seda peab seedima kõigepealt. Aga me ei ole muutnud üldist lähenemist, et õli tootmine üleminekul põlevkivienergeetikalt aitab selles regioonis üleminekuperioodil säilitada töökohad ja toob Eesti riigile kasu. Keegi ei ütle, et õli hind selliseks jääb. Me leiame, et pikemas perspektiivis see ikka liigub. Kaks aastat tagasi tehti ka veel üks otsus, et ressursitasu sõltub maailmaturu hinnast. Siin küsiti, kas kunagi midagi on juba tehtud selle nimel, et kohe põhja ei läheks. Taavi Aas lubas õlitootjatega ja üldse selle sektori esindajatega lähiajal kohtuda ja läbi rääkida, milline on olukord, millised on arengud. Ja siis tuleb teha ka otsuseid. Jään praegu vastuse võlgu, ma ei oska midagi täpsemat öelda. Eks tuleb läbi kaaluda, milline on arenguperspektiiv, ja siis saab valitsus otsustada, kas Eesti Energia investeerib selle raha uude õlitehasesse või mitte.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmisena küsib Jüri Jaanson ja vastab peaminister Jüri Ratas. Palun!
Suur tänu! Austatud peaminister! Ma kõigepealt muidugi palun vabandust: praegu on selline olukord, kus teie tähelepanu peaks olema fokuseeritud ühele suurele teemale ehk kriisi lahendamisele. Kuuldavasti me liigume veel suuremate piirangute, isegi eriolukorra poole ja ma soovin teile selle kindlaks lahendamiseks jõudu. Aga ma ei saa üle ega ümber ka aktuaalsest teemast, milleks on viipekeelsed kurdid, kellele ainukene side tavaühiskonnaga on siiski tõlgid. Sellise kutsetunnistusega tõlke on Eestis praegu 24, kutseõppega lisandub veel kümme, aga tegelik vajadus on üle kahe korra suurem. Igal ajahetkel vajatakse 70–80 tõlki. Probleem ongi just selles, et Tartu Ülikool, kus seni kõrgharidusega viipekeeletõlke koolitati, lõpetas vastuvõtu sellele erialale. Ma küsingi, mis on valitsuse sellekohased eesmärgid ja mõtted. See on kogu ühiskonna jaoks võib-olla väike kitsaskoht, aga kurtide jaoks hästi oluline ja suur teema, mis tuleks lahendada.
Aitäh teile! Ma kindlasti arvan, et kogu temaatika, mis on seotud inimeste kuulmislangusega, peab olema ühiskonnas ühelt poolt väga hästi märgatud, teiselt poolt peavad olemas olema kõikvõimalikud tugistruktuurid, mis tagavad inimestele, kellel kuulmislangus juba on, toetused vajalike aparaatide ja mehhanismide soetamiseks. Kindlasti see on ühiskonnale tõsine sotsiaalne väljakutse, et inimesed saaksid nii palju kui võimalik toetusmeetmete, sealhulgas tugisüsteemide abil oma kuulmist parandada, kui see on võimalik. Alati see ei ole võimalik. Kui te küsite konkreetse plaani kohta, siis lubage, ma täpsustan seda Sotsiaalministeeriumi abil ja annan teile teada, mis seisus see plaan on ja mis on edaspidi kavas. Mul hetkel ei ole informatsiooni, et teile konkreetselt kuulmislangusega inimesi käsitlevate plaanide kohta vastust anda.
Härra Jaanson, ma tänan teid! Jõudu tarvis! Kui lubate, ma näpistan teilt kümme sekundit. Härra Sõerd, kui te lubate: ma sain teada selle numbri. Veebruari lõpu seisuga oli töötukassas 919 miljonit. Hea, et ma ei pakkunud 100 miljonit siia või sinna. 919 miljonit veebruari lõpu seisuga aastal 2020. Nüüd, härra Jaanson, ma tänan teid! Ma arvan, et see teema ei ole üldse vähetähtis, ja te olete olnud siin Riigikogus üks initsiaatoreid, et kurtidele vajaliku viipekeeletõlke küsimus ära lahendada. Mina olen teile enne öelnud ja ütlen ka täna, et ma võtan seda teemat tõsiselt. Olen palunud kolmel ministril – nii sotsiaal-, haridus- ja teadus- kui ka kultuuriministril – tuua see teema tervikuna selle aasta märtsi-aprilli jooksul kabinetti, et saaksime otsustada, kuidas seda lahendada. Jutt on praegu eestkätt rahvusringhäälingust, kus peaks kasutusel olema nii laialdaselt kui võimalik mitte ainult subtiitrid, vaid ka võimalus teha viipekeelset tõlget. Teine teema, mille te sisse tõite, on see, kui palju meil on inimesi, kes valdavad viipekeelt, ja kas Tartu Ülikool, nagu te ütlesite, on hoopiski selle vastuvõtu sulgenud. Kui me seda teemat kompleksselt arutame, siis tõstatan kindlasti ka selle küsimuse. Kui seal on – ja arvatavasti on – rahaküsimused, siis minu meelest me peame tegema kõik, mis meie võimuses, et lahendada rahvusringhäälingu küsimus, mille kohta te olete märkinud, et tuleks parandada viipekeelse tõlkega saadete kättesaadavust, ja ka küsimus, mis puudutab viipekeeletõlkide õpet.
Taavi Rõivas, palun!
Aitäh! Ma loodan, et kolleeg Jüri Jaanson ja ka kolleeg Jüri Ratas andestavad mulle, et ka mina küsin sellel peateemal, mis praegu aktuaalne. Ma kasutan seda võimalust, sest eelmiste küsimuste korral ma lihtsalt ei pääsenud löögile. Ka mina olen kuulnud nagu Jüri Jaansongi, et valitsus kaalub erinevate eskaleerunud olukordade väljakuulutamist. Minu soovitus on, et kaaluge kindlasti üheksa korda, enne kui lõikate, sest ükski väljakuulutamine veel iseenesest kriisi ei lahenda, küll aga võib riigi ressursse kurnata. Ja siis, kui olukord peaks tõeliselt eskaleeruma, peab arvestama, et need ressursid võivad hoopis ära kurnatud olla. Nii et soovitan hoida külma pead ja kindlasti kuulake, mida eri ametkonnad teile soovitavad. Nad on neid õppusi korduvalt läbi teinud ja nad on professionaalsed. Ma liitun kõigi nendega, kes Eesti ametkondasid on tunnustanud. Nüüd, igasuguse kriisi korral on kriitilise tähtsusega kommunikatsioon, eriti see, kas eri ametlikest kanalitest tuleb ühene info. Minu meelest Terviseamet ja ka minister Tanel Kiik on oma sõnumites väga selged olnud, nad on öelnud, millised on piirangud, kuidas neid tuleks järgida. Nende sõnumid on olnud täiesti loogilised, nende sisu on arusaadav. Küll aga on rahandusminister öelnud, et kriis on tegelikult palju suurem. Ta on rääkinud väga hirmsatest lugudest, ma ei hakka neid siin kordama. Ja ka Riigikogu esimees esines täna soovitustega, mis puudutasid näiteks lennujaamas viibimist, aga mis ei ole kooskõlas Terviseameti sõnumitega. Minu küsimus on väga lihtne: kas me peaksime järgima ametlikke Terviseameti soovitusi või kuulama ka jutte nii hanerasvast kui ka sellest, et lennujaama ei tohi minna?
Aitäh teile! Ma arvan, et siin ei tule mitte üheksa korda mõõta, vaid siin tuleb kümme korda mõõta. Punkt üks. Nüüd, te mainisite erinevaid ressursse. Ma kordan: ma arvan, et olulisim ressurss, millest me üldse saame rääkida selles koroonaviiruse põhjustatud olukorras, on Eesti inimene, ja põhiline ongi Eesti inimese tervise ja elu kaitse. See jääb kindlasti prioriteediks nii mulle kui kogu valitsusele. Ma usun, et sellele ei vaidle vastu ka Riigikogu. Nüüd, kommunikatsioon. Nagu ma olen juba öelnud, mul on plaanis homme Vabariigi Valitsusele esitada oma ettepanekud juhtimise tõhustamiseks, operatiivsuse tõstmiseks. Ütlesin ka, et see nõuab valitsuskomisjoni moodustamist, mis tähendab automaatselt ka seda, et me peame läbi mõtlema kogu kommunikatsiooni. Ma arvan, et Terviseamet on täna andnud endast parima ja näidanud head kommunikatsiooni. Lähtutud on sellest ühest eesmärgist, mis Vabariigi Valitsus eelmisel kabinetinõupidamisel paika pani: tuleb vältida paanika teket ühiskonnas ja tõsta inimeste teadlikkust COVID-19 leviku tõkestamisel ja ravil. On selge, et kui olukorra juhtimine tuleb veel rohkem ja operatiivsemalt valitsuse tasandile, siis loomulikult on oluline roll ka Riigikantseleil. Nüüd, te mainisite lennujaama ja hanerasva. Selge on, et lennujaamad on koht, kuhu väga paljud inimesed tulevad maailma eri riikidest, maailma eri paikadest. Ja nagu ma vastasin Marko Mihkelsonile, kes küsis, mis on olnud olulised muutused, millised riigid on ohupiirkondade loetelus: me näeme, et nende riikide loetelusid koostatakse erinevalt. Ühed ütlevad, et need on konkreetselt neli riiki, Välisministeerium aga ütleb, et hoopis laialdasemalt tuleks vaadata neid riike, kuhu ei soovitata reisida. Nii et ma arvan, et lennujaamade ohtu ei tasu üldse võtta kergelt. See on tõesti koht, kus võib nakkuse saada. Mis puutub hanerasva, siis see on vana rahvatarkus. Ma olen ka Vabariigi Valitsuse pressikonverentsil öelnud, et oma immuunsuse igasugune tõstmine on väga oluline. Kes teeb seda, ma ei tea, sibula või küüslauguga, kes muul moel, aga immuunsuse tõstmine on kindlasti tähtis.
Jüri Jaanson, täpsustav küsimus palun!
Suur tänu! Austatud peaminister, suur tänu teile selle esimese olulist infot sisaldava vastuse eest! Aga ma sooviksin, et valitsus hästi põhjalikult mõtleks läbi, kuidas kriisiinfo, kui see tuleb, jõuaks ka kuulmispuudega inimesteni, sealhulgas viipekeelsete tõlkideni. See on esimene asi. Aga ma tahan sel teemal küsida ka natukene strateegilisemalt, laiemalt. Pean silmas kuulmiskahjustuse preventsiooni. Maailma Terviseorganisatsioon kinnitab, et kuulmiskahjustustega inimeste hulk kasvab kiiresti ja Eesti ühiskonnas on ligi 9% inimestest märkimisväärse kuulmislangusega. Teadusuuringute järgi on kuulmislangus keskeas dementsuse kõige suurem riskifaktor, aga seda on võimalik muuta. See puudutab kaudselt ka pikaajalise hoolduse teemat, millest siin enne juttu oli. Üldse paljusid kuulmislanguse põhjuseid saab ära hoida ja leevendada. Maailma Terviseorganisatsioon väidab, et tegelikult põhjused, miks inimestel kuulmine kaob, on piirkonniti väga erinevad ja sõltuvad nii ressurssidest kui ka muust. Selleks on tähtis, et iga riik töötaks välja omaenda strateegia kuulmislanguse ja selle põhjustega tegelemiseks. Mu küsimus ongi, kas Eesti riigil on selline strateegiline plaan olemas või on kavas see plaan koostada. Milline lähenemine seni valitsusel on olnud?
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitlemise.
Järgmisena küsib Urve Tiidus ja vastab riigihalduse minister Jaak Aab. Palun!
Tänan, austatud Riigikogu liige, aktuaalse ja vajaliku teema käsitlemise eest! Nagu te mainisite, jah, sellise üldise kirja omavalitsustele ma saatsin eelmine esmaspäev. Noh, õppetunnid on ju olnud. Hiljuti, kui meil oli Lõuna-Eesti torm, siis me nägime, et miski ei toimi, kuskil on mingi plaan täpsustamata. Ka haldusterritoriaalse reformi järel oli nii, et igal ühinenud üksusel oli oma plaan, aga läbimängitud ühist kava kogu suurema omavalitsuse jaoks ei olnud. Juhtus ka seda. See oli hea õppetund. Nüüd oleme alates sügisest väga tõsiselt koos Siseministeeriumiga selle kriisi põhjal täpsustanud, mõelnud läbi, kuidas asi paremini toimiks. Eelmine neljapäev meil oli selleteemaline arutelu valitsuskabinetis, kus tehti konkreetsed ettepanekud ka hädaolukorra seaduse muutmiseks. Praegune võimalik oht on tegelikult viiruslik nakkushaigus ja olukord on selle poolest erinev, et juhtiv ja koordineeriv asutus on Terviseamet. Me oleme ka edastanud informatsiooni, et kui omavalitsused vaatavad seadusest tulenevalt asjaomased plaanid läbi ja teavad, kes täpselt mida peab tegema, milleks peab valmis olema, siis on ka Päästeamet valmis konsulteerima ja aitama. Igas maakonnas on Päästeametil oma esindus, nad on valmis konkreetselt konsulteerima ka eraldi igat omavalitsust. Regionaalsetes kriisikomisjonides on käidud läbi erinevad olukorrad, mitte ainult tormiolukord, vaid ka võimalik nakkuspuhang. Ka regionaalselt peaks juhtima Terviseamet, kui ohutase tõuseb ja tuleb järgmised käigud teha. Eile toimunud linnade-valdade liidu volikogul oli Terviseamet ka kohal, Sotsiaalministeeriumi esindajad olid kohal ja oli päris tõsine arutelu. Ikkagi on küsimusi, millest aru ei saada. Terviseamet on saatnud igasse omavalitsusse konkreetsed juhised, mis tuleks läbi mõelda, milleks peaks valmis olema, aga nende tegevuste käivitamine, milleks valmis peab olema, tuleneb Terviseameti ohuhinnangust. Näiteks mina palusin informatsiooni selle kohta, kas omavalitsused on oma ametnike käikude-reisimistega kursis ja teavad, kes on kusagil käinud, kes läheb kuhugi. Kas nad on selle info läbi analüüsinud ja andnud soovituse, et kes on kusagil käinud, see jälgigu oma tervislikku seisundit. Ja kui ei ole väga tungivat vajadust, siis võib-olla ei ole mõtet praegu delegatsioone igale poole saata. Ja teine probleem on hooldekodud. Ma peaksin saama homseks selle info. Väga paljud hooldekodud on juba tõkestanud külaskäigud ja ma arvan, et see on praegu päris mõistlik meede. Seda ei ole sada protsenti hooldekodusid keelanud, aga tungiv soovitus on antud.
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud regionaalminister Jaak Aab! Maailma Terviseorganisatsioon hoiatas esmaspäeval, et nüüd eksisteerib väga reaalne oht, et uue koroonaviiruse puhang võib muutuda pandeemiaks. Pandeemiat defineeritakse laustaudina ja seda peetakse riikidevaheliseks haiguspuhanguks, mille suunda pole võimalik ette arvata. Sellel on mõju tervisele, majandusele, kogu elu korrapärasele ja rahumeelsele toimimisele. Tänase seisuga Eestis pandeemiast rääkida ei saa, loodan väga ja kõik inimesed loodavad, et see nii ka jääb, ja selle nimel tehakse riigis ja mujal maailmas kõikvõimalik. Samas ei kinnita ükski autoriteetne ja professionaalne allikas maailmas, et seda viirust on kerge kontrolli all hoida. Regionaalminister, te palusite eelmise nädala esmaspäeval kõigil kohalikel omavalitsustel üle vaadata kriisiks valmistumise kavad. Ma tsiteerin teid: "Sõltumata edasiste arengute tõenäosusest on igati paslik teha ettevalmistusi võimaliku kriisi lahendamiseks." See on teie tsitaat tänases Eesti Ekspressis ilmunud Sulev Vedleri artiklist. Ma küsin teilt, kuidas on Tallinnast ja kogu Harjumaalt kaugemal asuvad regioonid, vallad ja linnad võimalikuks kriisiks valmis. Mõnikord on nii, et kriisikava on küll väga hea paberil, aga palju tähtsam ja nagu me kõik teame, eluliselt tähtis on, kuidas ollakse reaalselt ja praktiliselt valmis kriisis toimuvaid protsesse juhtima ja olukordi heaks pöörama. Andke palun hinnang praegusele ja põhjendage ka natukene! Aitäh!
Urve Tiidus, täpsustav küsimus palun!
Maailmast tuleb uudiseid, et terviseriskide eskaleerudes ostetakse poed elementaarsetest igapäevakaupadest tühjaks. Eri mandritelt on tulnud uudiseid, et WC-paber saab otsa, rääkimata antibakteriaalsetest toodetest. Õnneks pärast esimest ehmatust on tehased kiiremini tööle pandud, Lõuna-Koreas näiteks on hakatud päevas kümme korda rohkem maske tootma, jne. Aga küsin Eesti kaugemate regioonidega seoses: kas need on teistega võrdses olukorras? Ma pean silmas arstiabi, nakatumise ennetamist, tasuta testimist, analüüse ja kas või teavitamist, et inimesteni jõuaks eluliselt tähtis informatsioon kiiresti, isegi kui nad elavad kuskil kaugemas külas? Ja kas te jagate ka sellist infot, kui keegi tahab olukorda kurjalt ära kasutada, näiteks meilide ja telefoni teel? Aeg-ajalt ilmub selliseid uudiseid. Mis laadi tagasisidet on inimestelt teieni jõudnud ja millised kohalike inimeste soovid on Vabariigi Valitsuseni jõudnud? Ning võib-olla te olete nii kena ja täpsustate ka, missugune on see seaduse muutmise ettepanek, mida te esimeses vastuses mainisite?
Vabandust, lõppu oli väga raske kuulda, ma ei saanud aru. Aga ma räägin üldiselt need asjad ära, mis meil on olnud valitsuses arutelul, näiteks kuidas käituda tuleb. Omavalitsusel on olenevalt situatsioonist erinevaid õigusi ja ka kohustusi. Te rääkisite sellest, et võib tekkida epideemia või pandeemia olukord. Ma kinnitan, et meil on olemas keskne kriisiregulatsioon valitsuse tasandil, ja kes mida tegema peab, see regulatsioon on ka regionaalsel tasandil olemas. Iga omavalitsus peab teadma, mida ta konkreetse ohu korral teeb. See minu kiri oli palve, et vaadake nüüd korralikult plaan läbi, kes mida peab tegema. Toiduvarudega me tegeleme ju keskselt, kui asi peaks sinnamaale jõudma. Aga näiteks me ütlesime inimestele, et kui te olete reisinud ja olete koju tulnud ning teie sümptomid on kahtlased, rääkimata sellest, et ongi üksi elav inimene või mõlemad pereliikmed nakatunud ja ei saa kodunt välja, siis me andsime ka selle soovituse, et lähim abi on omavalitsuses. Tuleb pöörduda omavalitsuse sotsiaaltöötaja poole, mitte ise minna selles hädaolukorras poodi omale kraami varuma, vaid tuleb helistada ja omavalitsus peab tagama selle abi, kui selline olukord on. Nii et me jälgime pidevalt olukorra muutumist. Ja nagu ma ütlesin, et me testime pidevalt üle, milleks keegi valmis on. Neid infopäevi tuleb veelgi, näiteks Terviseamet läheb minu teada homme Ida-Virumaale kohalikele omavalitsustele eraldi infopäeva tegema. Käiakse jälle need korduma kippuvad küsimused läbi. Ka Terviseameti juhendites on omavalitsuste juhtidele saadetud korduma kippuvad küsimused selle kohta, mida omavalitsus peaks praeguses olukorras arvestama, mida ta peaks tegema. Ja ega siis omavalitsuse juht üksinda ei jõua midagi. Igal omavalitsusel peab olema läbi mõeldud ametnike ja muude töötajate ring, kes sellega tegeleb. Näiteks on selge, millega tegelevad sotsiaaltöötajad, haridusnõunikud tegelevad koolidega. Juhiseid jagavad valdkonnaministeeriumid. Päästeamet jagab juhiseid üldise olukorra kohta, Haridus- ja Teadusministeerium räägib lasteasutustes, mida tuleks teha. Neid juhiseid on ka korduvalt uuendatud, näiteks Tallinnas juhtus, et tuli üks kool kinni panna. Nii et me pidevalt jälgime olukorda ja anname täiendavaid juhiseid.
Aitäh! Aivar Sõerd, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud minister! Ma jätkan kriisiks valmisoleku teemaga. Küsin sellest aspektist, et just kaugemad piirkonnad on majandussurutise korral ohustatud. On väga tõenäoline, et ohus on inimeste töökohad. Siin tulevad mängu või appi töötukassa meetmed ja selleks on vaja töötukassa reserve. Mul oli sama küsimus peaministrile. Talle saadeti telefonile mingi number, aga kahjuks peaminister teadlikult või tahtmatult eksitas. See 919 miljonit eurot, mis peaminister siin ette luges, on see raha, mille töötukassa on andnud riigikassasse hoiule. Mina küsisin selle kohta, kui palju sellest rahast on tänaseks alles. Asi on selles, et töötukassa reservi kogutud raha on kasutatud muuks otstarbeks. Äkki te tulete peaministrile appi ja aitate täpsustada? Minu küsimus oli, kui palju sellest 919 miljonist on tänaseks päevaks alles. Äkki saate aidata.
Tänan küsimast ja tänan muret tundmast, et meil ikkagi oleksid piisavad reservid ja varud. Nii nagu peaminister lubas, ta saadab teile täpsed numbrid. Aga endine rahandusminister peaks teadma, et põhimõtteliselt reserve või, ütleme siis, kassa likviidsust kasutas Reformierakond täpselt niisama edukalt. Ega see raha kuskile kadunud ei ole, see raha kaetaksegi konkreetsel hetkel nende, ütleme siis, lühiajaliste võlakirjade võtmisega, kui seda vaja on. See on ju raamatupidamislik. See, et miski on ära kulutatud, ei vasta tõele. Lihtsalt pole mõtet hoida reserve olukorras, kus nende hoiustamine toodab miinust. Riigil on need põhimõtteliselt olemas ja neid saab rakendada siis, kui on vaja.
Aitäh! Lõpetan selle küsimuse käsitluse.
Hästi kiirelt, palun, Jürgen Ligi küsib ja vastab peaminister Jüri Ratas.
Aitäh, härra esimees! See oli teil eneseületamine. Härra Ratas, te olete aastaid kiitnud, et te elavdate majandust, ja nüüd oleme olukorras, kus on kriisioht. Me ei peaks kriisist rääkima, aga me peaksime rääkima sellest, et valmisolek kriisiks peab olema tagatud ka eelarvega. Kuidas te hindate tagantjärele oma eelmiste aastate juttu nüüd, kus kardetakse majanduslangust? Pean silmas juttu sellest, et majandust on vaja tema tipu olukorras veel täiendava eelarvedefitsiidiga, reservide kulutamisega elavdada. Kuidas te hindate oma seniseid seisukohti?
Aitäh! Finantsilises mõttes kindlasti riik hätta ei jää. Ma arvan, et meie positsioonid on olnud õiged. Te peate küllap silmas viimase kolme aasta jooksul kasutatud erinevaid pakette, millega tõesti on püüdnud nii eelmine kui ka praegune valitsus majandusele tõuget anda. Ma toetan neid ka tagantjärele, just vaadates ka majanduskasvu, mida eeskätt toodab ettevõtlussektor ja toodavad Eesti inimesed: see oli eelmisel aastal ju prognoositust kõrgem, 4,3%. Tööhõive on olnud väga suur ja tööpuudus rekordiliselt väike. Tõsi on see, nagu te ütlesite, et olukord on viimastel nädalatel väga tugevasti muutunud. Majanduse ohumärke on ühiskonnas tublisti üleval. Valitsus mängib siin väga aktiivset rolli, püüdes kaasa aidata, et löök majandusele oleks võimalikult pehme. Me tahame teha kõik endast oleneva, et majandust stimuleerida, et majanduskasv oleks nii hea, kui praeguses situatsioonis võimalik on.
Aitäh! Ma tänan kõiki küsijaid, tänan kõiki vastajaid. Infotund on läbi.
Austatud Riigikogu! Tere päevast, head kolleegid! Alustame Riigikogu täiskogu 7. töönädala kolmapäevast istungit. Kas Riigikogu liikmetel on soov anda üle eelnõusid ja arupärimisi? Enn Eesmaa, palun!
Austatud kolleegid! Väliskomisjon esitab Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni ettepanekul Riigikogu otsuse "Riigikogu otsuse "Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee Eesti delegatsiooni moodustamine" muutmine" eelnõu. Selle sisu on järgmine: arvata delegatsiooni koosseisust välja delegatsiooni asendusliige Indrek Saar ning nimetada delegatsiooni asendusliikmeks Raimond Kaljulaid.
Aitäh! Kert Kingo, palun!
Lugupeetud Riigikogu aseesimees! Riigikogu liikmed! Annan üle õiguskomisjoni k.a 9. märtsi istungil algatatud politsei ja piirivalve seaduse muutmise seaduse eelnõu. Nimetatud eelnõu on tingitud vajadusest kohelda võrdselt nii politseiametniku väljateenitud aastate pensionide kui ka politseiametniku ja piirivalveametniku töövõimetus- ja toitjakaotuspensionide saajaid. Aitäh!
Rohkem eelnõude ja arupärimiste üleandmise soovi ei ole. Olen Riigikogu juhatuse nimel vastu võtnud kaks eelnõu ja juhatus menetleb neid vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele. Hanno Pevkur, kas protseduuriline küsimus?
Jaa, aitäh, härra juhataja! Enne, kui saame tänase päevakorra juurde minna, on mul küsimus meie tänase päevakorra esimese punkti kohta. Nimelt selgus põhiseaduskomisjonis, et põhiseaduskomisjoni esimees soovib seda punkti uuesti arutada. See arutelu toimus üleeile ja eile. Nüüd selgub, et meil ei ole veel lõplikku versiooni eile toimunud põhiseaduskomisjoni istungi protokollist, et Riigikogu liikmetel oleks võimalik aru saada, mis meil seal komisjonis tegelikult toimus. Ja see, mis toimus, oli tegelikult väga piinlik ja kole. Selleks, et seda arutelu oleks võimalik normaalselt pidada, ei peaks seda punkti täna siin meie ees olema. Me peaksime seda arutama järgmisel nädalal, et Riigikogu liikmetel oleks võimalik tutvuda ka põhiseaduskomisjonis toimunud aruteluga. See protokoll ei ole veel lõplikult valmis.
Aitäh! Riigikogu kodu- ja töökorra seadus ei sätesta täpselt, millisel juhul toimuvad komisjonides arutelud ja millisel kujul protokollid vormistatakse. Praktika on väga erinev. Me oleme siin Riigikogu saalis menetlenud eelnõusid korduvalt ka nii, et protokollid ei ole veel lõplikult valmis või ei ole esimees neid allkirjastanud. Juhatus on seda teemat varasematel kordadel isegi arutanud ning nii mõnelegi komisjoni esimehele ka märgukirja ja juhtnöörid saatnud, et protokollid võimalikult varakult korrektselt allkirjastataks ja kõigile kättesaadavaks tehtaks. Aga see ei ole takistanud siis ega takista ka täna suure saali kinnitatud päevakorda arutamast. Nii et me saame rahulikult selle päevakorrapunktiga edasi minna, seda enam, et mõlemad komisjonid – nii juhtivkomisjon kui ka põhiseaduskomisjon – on oma otsused ja ettepanekud suurele saalile juba teinud. Lauri Läänemets, palun! Kas protseduuriline küsimus?
On küll. Aitäh, lugupeetud eesistuja! Ma jätkan sellesama teemaga. Ka minu arvates ei ole võimalik selle asjaga edasi minna. Hoolimata sellest, et me arutasime seda teemat kahel põhiseaduskomisjoni istungil – esmaspäeval ja eile –, ei kajastu näiteks esmaspäevase istungi protokollis mitte ühtegi minu küsimust ega isegi mitte neile antud vastused. Ma ei tea, kuidas saab Riigikogu sellisel juhul kodu- ja töökorra seaduses ettenähtud ülesannet täita. Seal on ju kirjas, et kui me seda arutelu peame, siis tuleb Riigikogul arvestada põhiseaduskomisjoni hinnangut sellele, kas presidendi argumendid vastavad põhiseadusele või mitte. Komisjonis oli probleem isegi selles, et meile prooviti ette kirjutada, mida komisjoni liikmed arvavad, kuigi meil polnud komisjonis seda arutelu toimunudki. Nii segases olukorras, kui protokollis ei kajastu need asjad, mis seal peaksid olema, ei tea ma, kuidas on võimalik isegi komisjonipoolset ettekannet teha. Minu teada härra Kiisler, kes peaks praegu siin ettekannet tegema, ei teinud ka vastavaid märkmeid. Ma arvan, et seda teemat pole võimalik arutada.
Aitäh! Mõlema komisjoni ettepanek suurele saalile on olemas. Seda, millisel kujul arutelu on protokollitud – nii, nagu ma ütlesin –, kodukord ei sätesta. Ja me saame kindlasti põhjaliku ülevaate komisjoni ettekandjatelt, nii rahanduskomisjoni kui ka põhiseaduskomisjoni omalt. Neile on võimalik esitada ka küsimusi, nii et küllap me saame sellest arutelust päris asjaliku ja põhjaliku ülevaate. Taavi Rõivas, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Sellesama punkti põhiseaduskomisjonis menetlemisel rikuti osade saadikute hinnangul jämedalt protseduurireegleid – neid, mis on kirjas kodu- ja töökorras, aga ka neid, mis on kirjas põhiseaduses, näiteks võimude lahususe printsiipi. Selle kohta esitati Riigikogu juhatusele protest. Minu küsimus on järgmine: kas see protest on läbi vaadatud ja milline on Riigikogu juhatuse seisukoht?
Aitäh! Tõepoolest, protest on saabunud – eile õhtul kell 20 saabus – ja mina olen selle läbi lugenud. Juhatus ei ole seda arutanud, nii et mul ei ole võimalik juhatuse nimel midagi öelda. Juhatuse esimees ega ükski juhatuse liige pole teinud ka ettepanekut juhatust erakorraliselt kokku kutsuda, nii et küllap arutame seda järgmisel koosolekul või mõnel hilisemal koosolekul, kui selle protesti läbiarutamiseks on vaja pikemat ettevalmistamist. Kindlasti juhatus selle protesti läbi vaatab ja annab ka vastuse. Maris Lauri, palun!
Aitäh! Lugupeetud istungi juhataja! Te ütlesite, et meile on esitatud dokumendid selle kohta, mida komisjonid on otsustanud. Mul on käes Vabariigi Presidendi otsus ja seaduseelnõu, siin pole ühtegi märget selle kohta, mida komisjonid on teinud. Kuidas me saame siis seda arutada, kui me ei tea, mida me arutame?
Ma ei saanud küsimusest aru. Kuidas me ei tea, mida me arutame? Päevakorrapunktis on täpselt fikseeritud, mida me arutame. Mis puudutab komisjonide seisukohti, siis need on tavapärases korras kättesaadavad, need mõlemad on varasemalt ... [[M. Lauri ütleb midagi saalist.]] On küll, need on varasemalt välja kuulutatud. Põhiseaduskomisjon arutas, nagu ma aru saan, seda küsimust veel ka eile, aga oma seisukoha ja ettepaneku üle hääletati juba varem. Rahanduskomisjoniga oli samamoodi. Nii et mõlemad komisjonid on oma seisukoha välja kujundanud ja teinud ettepaneku seadus muutmata kujul vastu võtta. Heljo Pikhof, palun!
Aitäh! Kui me räägime protokollist, siis protokoll peaks kindlasti olemas olema. Kuidas saab komisjoni ettekandja rääkida, mis komisjonis toimus, kui tal pole protokollis kõik täpselt fikseeritud? Siis tekib meil küsimus, milleks meile üldse protokollid – tuled siia, räägid mälu järgi ja ongi kõik. Tegelikult Lauri Läänemets esitas protesti ja soovis, et tema tõstatatud küsimused ja vastused, mis ta sai, oleksid protokollis. Täna oleks väga kena neid siin lugeda, aga need jäävadki meile kättesaamatuks. See, et mõnikord ei ole juhatusel olnud täpset protokolli või protokollil allkirja, see on üks asi. Aga kui me hakkame teemat saalis arutama, siis peab protokoll olema ikkagi lõplikult vormistatud.
Ma veel kord ütlen kõigile Riigikogu liikmetele, et kodu- ja töökorra seadus ei reguleeri seda, millises mahus ja kuidas täpselt protokolle peab koostama, ja ei reguleeri ka seda, kas komisjonipoolne ettekandja räägib peast või loeb sõna-sõnalt maha seda teksti, mis on protokolli kirjutatud. Riigikogu liikmetel on erinevad arvamused. Näiteks meenub mulle Jürgen Ligi, kes ütles, et me ei vaja sellist kuiva protokolli sõnasõnalist ettelugemist, vaid vajame sisulise arutelu ülevaadet. Nii et Riigikogu liikmete ootused on erinevad ja arusaamised protokollist on erinevad. Aga ma veel kord ütlen, et eri komisjonides protokollitakse erinevalt, päevakorrapunktide arutelud on erinevad ning kodu- ja töökorra seadus ei sätesta täpselt, millisel kujul peab protokoll olema koostatud ja kuidas arutelu toimub. Taavi Rõivas, palun!
Aitäh, hea juhataja! Teil on õigus, et põhiseaduskomisjon langetas selle otsuse juba 20. veebruaril, ja kui sellega oleks asi piirdunud, siis me ei protestikski. Kuid eile ja üleeile avas põhiseaduskomisjon selle arutelu uuesti ning eile, vaatamata opositsiooni protestidele, muutis oma otsust. Ta ei muutnud küll otsuse n-ö lõpptulemust, aga lisas enamushäältega tehtud otsuse argumentide hulka sellised väited, mida põhiseaduskomisjoni liikmete suust ei ole mitte kunagi kõlanud. Ja mis veelgi kurioossem, need esitas meile valitsust esindav advokaat, kes koostas Rahandusministeeriumi palgatuna võimude lahususe printsiipi täielikult eirates Riigikogu liikmete seisukohad – ehk siis need seisukohad, milles lepiti kokku 20. veebruaril, ei maksaks justkui enam midagi ja õiged seisukohad on tulnud Rahandusministeeriumi advokaadilt. See on see, mille vastu on protesti avaldatud. Probleem on istungis, kus seda otsust muudeti ja mille protokolli ei ole seni kättesaadavaks tehtud, mistõttu on sügavalt küsitav, kas seda punkti üldse on võimalik praegu arutada.
Aitäh! Nii nagu te ise ütlesite, siis lõppjäreldused komisjonil ei muutunud, ja see, et komisjon arutab mitmel korral ühte või teist küsimust, ei ole kodu- ja töökorraga sugugi vastuolus. Komisjon võib isegi pärast suure saali arutelu ja lõpphääletust neid küsimusi edasi arutada, see ei ole ka sugugi keelatud. Ja see, et ekspertide või eri sihtrühmade või valitsuse esindaja ettepanekud vormistatakse komisjoni ettepanekutena, kui komisjoni enamus seda toetab, on täiesti tavapärane praktika. Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Kas ma saan õigesti aru, et see protest, mille osa Riigikogu liikmeid on seoses komisjoni istungiga teinud, on teieni jõudnud ja te ei ole seda arutanud? Kas teile ei tundu, et selleks, et viia siin saalis läbi sisuline arutelu – ja mitte ainult arutelu, vaid ka hääletus –, on ääretult oluline teada, kas mingeid protseduurireegleid on rikutud või mitte, ja et juhatus peaks selleks hetkeks, kui eelnõu siia saali jõuab, olema seisukoha võtnud?
Aitäh! Vastab tõele, et juhatus ei ole seda arutanud. Ei ole ka ükski juhatuse liige teinud ettepanekut kutsuda Riigikogu juhatus erakorraliselt kokku, et seda protesti arutada. Ja minu arvates ei ole selleks vajadustki, sest see protest puudutas komisjoni arutelu formaati ja protokollimist. Kumbki neist ei takista vähimalgi määral täna suures saalis selle päevakorrapunkti arutelu. Valdo Randpere, palun!
Aitäh! Hea eesistuja! Mina olen siin natuke nagu kõrvalseisja, sest ma põhiseaduskomisjonis ise olnud ei ole. Aga neid jutte kuulates saan ma aru, et on olemas mingisugune päris protokoll ja mingisugune n-ö võltsitud protokoll ning et teile on selle võltsimise kohta saadetud protest. Aga mul ei ole ühtegi neist dokumentidest käes, ei päris ega võltsitud protokolli ega protesti. Kas keegi saaks vähemalt ühe neist asjadest siia saali tuua, et meil oleks võimalik lugeda, mille üle me siin diskuteerime ja mis siis juhtunud on? Või peaks esitama kuriteoteate dokumendi võltsimise kohta? Anna nüüd mingeid häid juhiseid!
Aitäh! Ei, selleks ei ole vajadust. Sellist praktikat meil ei ole, et me komisjoni protokollid kõikide päevakorrapunktide puhul siia suurde saali tooksime, juhuks kui peaks küsimusi tekkima. Sellist praktikat ei ole ja seadus seda ka ei nõua. Küll aga on võimalik neid dokumente komisjonist nõutada, rääkides komisjoni esimehega või küsides komisjoni ametnike käest. Kogu materjal, mis on olemas, on kindlasti võimalik kätte saada. Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Kuivõrd see protest on esitatud eile õhtul ja väga selgelt seotud pensionifondide seaduse uuesti arutamisega, siis on mul ettepanek, et juhataja võtaks vaheaja, kutsuks juhatuse kokku ja te arutaksite seda protesti. Seejärel teeksite meile juhatuse otsuse teatavaks ja me saaksime selle asjaga edasi minna.
Ei, aitäh! Mina küll ei näe mingisugust vajadust, et kogu suure saali töö praegu peatada ja hakata tegelema selle protesti põhjaliku analüüsimisega. Seda ei ole me teinud ka varasematel kordadel, kui protestid on saabunud. Juhatus arutab ja menetleb seda tavapärases korras. Ja nagu ma ütlesin – seadusest tulenevalt ei takista see meil suures saalis päevakorraga edasi minemast. Annely Akkermann, palun!
Mul tekkis järgmine küsimus: kas koosolekut tutvustades räägib komisjoni töös osaleja oma muljetest või avab ta haldusõigusjärgselt koostatud dokumendi, allkirjastatud protokolli sisu? Ma siiamaani olen aru saanud, et komisjoni esindaja tutvustab ikkagi dokumenti, mitte ei jaga muljeid. Aga niikaua, kui dokument ei ole allkirjastatud, on komisjoni esindaja sõnad üksnes tema muljed.
Siin ma pean teid küll nüüd täpsustama. Kindlasti on hea praktika see, et komisjoni ettekandja ei piirdu ainult kuivalt protokolli tutvustamisega, vaid avab ka komisjonis peetud arutelu sisu ja vastab Riigikogu liikmete küsimustele, püüdes seejuures mitte oma isiklikke muljeid väljendada, vaid edastada ikka seda sisulist arutelu, mis komisjonis on olnud. Nii et küllap räägivad ka täna mõlemad komisjoni ettekandjad sellest, mis on kirjas protokollis, ja sisulisest arutelust ning vastavad Riigikogu liikmete küsimustele. Valdo Randpere, palun!
Aitäh! Hea Helir-Valdor Seeder! Ma saan aru, et tegelikult sa südames peaaegu tahaksid seda juhatuse vaheaega võtta, aga argumente on nagu vähe. Ma annan ühe juurde. Seni, kuni sa juhatusega seda protesti arutad, lähen mina põhiseaduskomisjoni ja toon kõigile siin saalis viibijatele nii selle päris protokolli kui ka võltsitud protokolli – kõik dokumendid, mis on olemas ja kättesaadavad, toon siia. Sel juhul võiks ju ühe pooletunnise vaheaja teha?
Aitäh! Ei ole vaja. Ma loodan, et võltsitud protokolli kui sellist ei olegi olemas. Ma väga kardan, et sa jäädki seda otsima ja ei jõua hääletuse ajaks suurde saali tagasi. Taavi Rõivas, palun!
Aitäh! Ma usun, et te tegelikult mõistate, et siin ei ole tegemist kiusuajamisega, vaid tegemist on punktiga, mille puhul käib põhiseaduslik vaidlus ja mille menetlemisel need argumendid, mida põhiseaduskomisjoni liikmed esitavad, omavad tähtsust. Potentsiaalse õigusvaidluse korral on igal sõnal, mida põhiseaduskomisjoni liikmed ütlesid või ei öelnud, väga tugev kaal. Ja loomulikult ma arvan, et te nõustute ka sellega, kui ma ütlen, et ei ole võimalik häältega 5 : 4 hääletada sisse seda, mida ma ütlesin või ei öelnud, kui minu tegelik sõnum oli midagi muud. Nii et igal juhul on üleval väga tõsised kahtlused, et menetlusreegleid on rikutud. Riigikogu liikmetel peab olema veendumus, et me ei lähe põhiseadusvaidlust pidama põhiseadust rikkudes. Vähemalt minule kui põhiseaduskomisjoni liikmele tundub Riigikogu juhatus olevat õige organ, kes võiks seda protesti arutada. Ka mina teen ettepaneku, et palun võtke juhataja vaheaeg. Ja kui te ütlete, et te pole seda protesti isegi mitte arutanud, siis vähemalt arutage seda protesti, et eelnõu menetlemine oleks kas või natukenegi korrektne või vähemalt näiks korrektne.
Aitäh! Head kolleegid! Me hakkame siin ennast juba kordama. Ma veel kord ütlen, et Riigikogu juhatus kindlasti arutab proteste. Riigikogu juhatus arutab kõiki kirju ja pöördumisi, mis talle saabuvad. Aga me teeme seda korraliselt, mitte erakorraliselt. Ja mis puudutab võimalikke võltsimisi, millele siin on viidatud, siis ega Riigikogu juhatus ei ole uurimisorgan. Sellistel puhkudel on võimalus pöörduda teiste organite poole – seda on ka tehtud, on tehtud ka selle koosseisu ajal erinevate komisjonide protokollide koostamisega seoses. Aga Riigikogu juhatus sellega ei tegele. Nii et kui kellelgi on etteheiteid, et kusagil pahatahtlikult ja teadlikult midagi võltsitakse, siis siin Riigikogu juhatusel nii palju pädevust ei ole, et suudaksime selliseid asju ise välja selgitada. Kalle Laanet, palun!
Aitäh, hea juhataja! Ma lähen korraks ajaloos natukene tagasi. See oli vist aasta 2015, kui arutasime siin suures saalis Riigikogu kodu- ja töökorra seadust – eelkõige sellest vaatevinklist lähtuvalt, kuidas korraldada komisjonide tööd. Me jõudsime seisukohale, et komisjoni tööd kajastavaks dokumendiks hakkab olema komisjoni istungi protokoll, mis on põhjalik ja kajastab Riigikogu liikmete seisukohti, mida nad on komisjoni koosolekutel avaldanud. Pärast selle seaduse muutmist ei ole ühtegi sellist, ütleme, vaidlust või nõudmist olnud, aga täna oleme jõudnud sinnamaani, kus on selgunud, et põhiseaduskomisjoni protokollis ei kajastata komisjoni liikmete argumente ja seisukohti, rääkimata sellest, et protokoll oleks allkirjastatud. Minu arvates on see praegu tõesti piisav põhjus, et te juhatusega ikkagi korraks läbi arutaksite, kui tõsine see küsimus on ja kas selline käitumine on ikkagi õiguspärane või eetiline.
Aitäh! Teil on õigus. Lisaks kodu- ja töökorra seaduses sätestatule on vanematekogus ja juhatuse tasemel kokku lepitud, et protokollid peavad olema võimalikult põhjalikud. Aga komisjonide protokollid on tänaseni praktikas põhjalikkuse poolest väga erinevad. Küll aga pole teil õigus selles osas, justkui ei oleks varem sellega probleeme olnud. Me eilegi arutasime juhatuse koosolekul päris pikalt just nimelt protokollide teemat, seda, kuidas protokollida ja kuidas erinevad komisjonid protokollivad. See teema on jätkuvalt üleval. Ka praeguse koosseisu puhul on korduvalt erinevate komisjonide protokollimise kohta arvamust avaldatud ja proteste esitatud ning mõned neist on lausa prokuratuurini välja jõudnud – mõned komisjonide protokollimise kohta esitatud protestid. Nii et see on teema, millega minu arvates peab tegelema eelkõige põhiseaduskomisjon ise, aga ka kõik fraktsioonid ja suur saal peavad sellega tegelema – kuidas muuta kodu- ja töökorda nii, et me saaksime sellest kõik ühtemoodi aru, ning kas eri tegevusvaldkondade komisjonid üldse peavadki protokollima unifitseeritult, ühetaoliselt? See on muidugi omaette teema, aga see vajab arutelu. Aga täna on nii, et praktika on erinev ning kodu- ja töökorra seadus seda lõpuni ei reguleeri. Head kolleegid! Mulle tundub, et me ikkagi kordame üksteist. Võib-olla on siiski ratsionaalsem minna päevakorraga edasi? Lauri Läänemets, palun!
Aitäh! Lugupeetud istungi juhataja! Ma viitan sellele, et praegused protokollid on koostatud nii, et kõik see, mis komisjonis probleeme tekitas – see, kuidas meile püüti sõnu suhu panna, kuidas sahkerdati, kuidas varjati seda, kes maksab advokaadi eest –, kõik need vastused on protokollist sisuliselt välja jäetud. Sellest võib järeldada, et põhiseaduskomisjoni juhi soovil ei soovita siinsele suurele kogule näidata komisjonis peetud arutelu käiku, mis võiks lõpuks hääletamisele olulist mõju avaldada. Ja ma arvan – mul on kahtlus –, et komisjoni ettekandja võib arvata samamoodi, ja kui ta isegi ei arva samamoodi, siis ei pruugi ta kogu istungi sisu mäletada. Selles mõttes on minu meelest väga oluline, et see protokoll oleks olemas ja korras. Ma rõhutan veel, et näiteks minu küsimust ning sellele antud pikka ja väga olulist vastust ei ole praegusest protokollist võimalik välja lugeda. Mul on teile küsimus: kui sellelsamal teemal, mille kohta mina komisjonis küsisin ja millele ka vastuse sain, esitatakse siin saalis põhiseaduskomisjoni esindajale küsimus ja ta ei vasta sellele õigesti või ei vasta üldse, siis kas mul on õigus teda siit kohapealt täiendada?
Aitäh! Ärme oletame, vaid kuulame komisjoni ettekandja ära. Kindlasti on teil võimalik öeldut täiendada, kõikidel Riigikogu liikmetel on täna arutelu käigus võimalik sõna võtta, te saate oma arvamuse välja öelda 5 + 3 minuti, s.o kaheksa minuti raames. Kui leiate, et mõni teie mõte on jäänud kajastamata, saate selle rahulikult suurele saalile välja öelda. Jüri Jaanson, palun!
Suur tänu! Siin läks jutt protokollidele ja sellele, et protokollide üle käib väga suur arutelu seoses sellega, mismoodi need peaks olema koostatud. Neid on eri komisjonides koostatud eri moel ja pole suudetud fikseerida, mis neis olema peab või kui põhjalikud need olema peavad. Minu arust ei ole see probleem nii keeruline. Protokollid peavad kindlasti sisaldama kahte asja: esiteks peavad need kajastama tegelikku olukorda ja teiseks, kui kellelgi on mingid eriarvamused ja ta soovib need kirjalikult ära märkida, siis kindlasti peavad ka need olema kajastatud. Ma küsingi, et milline on selles asjas juhatuse seisukoht, või kui seda ei ole, siis milline on teie kui juhatuse liikme seisukoht. Kas eriarvamused peaksid olema protokollides kajastatud või ei peaks?
Kodu- ja töökorra seadus seda ei reguleeri, aga kui üks või teine komisjoni liige soovib oma eriarvamuse lisada, siis see võimalus on tal alati olemas. Ta koostab selle ise ja paneb selle protokolli juurde, see võimalus on olemas. Aga ma ütlen veel kord, kodu- ja töökorra seadus ei nõua komisjonides stenogrammi koostamist. Hanno Pevkur, palun!
Aitäh, härra istungi juhataja! Mul on teile üks konkreetne ettepanek. Arvestades kogu seda segadust, mis meil siin praegu on, arvestades asjaolu, et eelnõude menetlemise infosüsteemis ei ole meil olemas eilse põhiseaduskomisjoni istungi protokolli, siis kas te olete päri sellega, et istungi juhatajana te ütlete ja võtate seisukoha, mida te siin korra ka juba väljendasite, et kuna põhiseaduskomisjon kujundas oma seisukoha 20. veebruaril ja sellest tulenevalt pani ka Riigikogu juhatus selle päevakorrapunkti meile praeguseks päevakorda, siis Riigikogu suur saal lähtub ainult 20. veebruari protokollist, sellest, mis seal on kirjas, ning me teeme otsused – kuna sisulises mõttes on ju koalitsiooni arvamus ikkagi see, et eelnõu tuleb muutmata kujul uuesti vastu võtta – ja peame sisulist arutelu ainult 20. veebruari protokolli ja põhiseaduskomisjoni istungi pinnal? Kui te seda ütlete, siis on meil võimalik edasi minna. Vastasel korral, tõesti, kuna meil eelnõude menetlemise süsteemis protokolli veel ei ole, ei saa me tegelikult alusmaterjali puudumise tõttu seda punkti praegu menetleda.
Meil on alusmaterjali piisavalt ja komisjoni ettekandja kindlasti kajastab ka neid arutelusid, mis on toimunud pärast seda, kui suure saali päevakord on Riigikogu liikmetele esitatud. Nii on ka varem siin olnud, et päevakord kinnitatakse ära, juhatus saadab selle Riigikogu liikmetele laiali ja komisjoni istung toimub alles pärast seda. Seda on korduvalt juhtunud, see ei ole pretsedent. Aga loomulikult on olulised kõik protokollid, nii need, mis on koostatud enne, kui juhatus on päevakorra kinnitanud, kui ka need, mis on koostatud pärast seda. Siim Pohlak, palun!
Aitäh, hea juhataja! Head kolleegid! Mul on samuti ettepanek: palun küsige komisjonis toimunu kohta siis, kui komisjoni ettekandja on puldis. Ka mulle tundub, et see arutelu ei puuduta enam varsti suure saali protseduure, vaid valgub laiali. Nii et teen veel kord ettepaneku: lõpetame palagani ja asume tööle!
Aitäh! Väga asjalik ettepanek. Andres Sutt, loodetavasti on teil sama asjalik ettepanek.
Kindlasti on. Asjalikke ettepanekuid me siin ju ainult teemegi. Minu meelest oli Hanno Pevkuril väga asjalik ettepanek. Meil käib väga oluline arutelu küsimuse üle, kas vastuvõetud seadus on põhiseadusega kooskõlas või mitte. Rahanduskomisjon on oma arvamuse avaldanud, protokoll on olemas. Põhiseaduskomisjon on teemat mitmel korral arutanud, viimast protokolli ei ole. Ja nüüd tuleb väga mõistlik ettepanek: miks ei võiks seda protokolli rahulikult ära vormistada, miks ei võiks juhatus seda protesti menetleda ja miks ei võiks me sedasama hääletust Riigikogu saalis teha järgmisel nädalal?
Aga sellepärast, et see on meil planeeritud sellesse nädalasse. Kõik inimesed, Riigikogu liikmed on selleks valmis ja komisjoni ettekandja annab meile põhjaliku ülevaate komisjonis toimunust. Valdo Randpere, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Minul on siin seda diskussiooni kuulates tekkinud selline tõsiselt protseduuriline mure. Sa ütled, et eile tuli see protest sulle öökapile, läbi lugeda sa seda ei jõudnud või vähemalt juhatuses arutada ei jõudnud. Aga kunagi te ju ometi arutate seda. Ja kui te siis arutate ja leiate järsku – ka sina leiad –, et protest oli täiesti õigustatud ja oleks tulnud rahuldada, siis mida me teeme? Selleks ajaks oleme juba siit Riigikogu saalist saatnud Riigikohtu poole teele ühe dokumendi, mida me tahaksime tagasi võtta, sest sa oled meelt muutnud ja aru saanud, su silmad on avanenud ja sa oled mõistnud, milline ebaõiglus on põhiseaduskomisjonis toimunud. Mida me siis teeme? Kas ei oleks ikkagi mõistlik enne protest läbi vaadata ja alles siis järgmine samm teha, mitte vastupidi?
Valdo, ma teen protokolli jaoks ühe täpsustuse: ma olen selle protesti siiski läbi lugenud. Aga komisjon töötab oma plaanide kohaselt, töörütmi kohaselt, nii nagu hea tava ja praktika meil on, et kui protokoll on koostatud, siis saadetakse see osapooltele kooskõlastusringile, seejärel viiakse sisse täpsustused ja täiendused ning ühel hetkel komisjoni esimees allkirjastab selle. Nii on see olnud teistes komisjonides ja nii on see ka põhiseaduskomisjonis. Millal see protokoll lõplikult valmis saab, seda mina ei tea. Küll aga võin ma öelda, et juhatus kindlasti arutab seda protesti, aga selle protesti arutelu tulemus ei takista vähimalgi määral täna suures saalis seda küsimust arutada, sest mõlemal korral on põhiseaduskomisjon jäänud oma põhiettepaneku juurde võtta seadus vastu muutmata kujul. Lõppjäreldus ja ettepanek suurele saalile on kõikide nende arutelude tulemusena ikka ühesugune olnud ning need erinevad argumendid, mis seal on esitatud, kõlavad ilmselt täna ka saalis ja neid erinevaid argumente võib komisjon tegelikult arutada ka pärast selle seaduse vastuvõtmist. Kui peaks juhtuma nii, et seadus jõuab Riigikohtusse, siis sealse kohtumenetluse käigus tuleb tõenäoliselt nii rahanduskomisjonil kui ka põhiseaduskomisjonil võib-olla veel mitmel korral seda teemat arutada ja erinevaid argumente esile tuua. Nii et tänane arutelu ei ole meil kodu- ja töökorra seadusest tulenevalt küll kuidagi takistatud. Head kolleegid! Kolm viimast protseduurilist küsimust – kui need puudutavad sama teemat – ja rohkem ma sellel teemal protseduurilisi küsimusi enam vastu ei võta, sest me juba kordame üksteist ja midagi uut nendes küsimustes ei ole. Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, auväärne istungi juhataja! Mind paneb tegelikult hämmastama see, et me räägime ühest eelnõust, mille president on juba tagasi saatnud ja mille kohta on olemas selge teadmine, et see võib minna Riigikohtusse. Kui põhiseaduskomisjon menetleb asju nii, nagu täna siin saalis on kirjeldatud, siis on minul teile tungiv palve: minimaalne, mis te teha saaksite, on see, et te võtate praegu juhataja vaheaja ja konsulteerite kolleegidega, oma juhatuse liikmetega, kas teie välja öeldud seisukoht jääb ka juhatuses sellisena kõlama või te leiate koos, et midagi peab tegema teistmoodi. Ma lähtun lihtsalt sellest, et põhiseaduskomisjon peaks menetlusi läbi viima eeskujulikult.
Kindlasti tuleb teha tööd täie vastutustundega ja põhjalikult, see puudutab kõiki komisjone. Aga ma arvan, et jah, mu kolleegid juhatusest on minuga sama meelt – keegi neist ei ole teinud ettepanekut juhtatust erakorraliselt kokku kutsuda, nii et läheme päevakorraga rahulikult edasi. Heljo Pikhof, palun!
Aitäh! Millegipärast tundub mulle, et te Riigikogu juhatajana soovite täna Riigikogu liikmetest üle sõita. Alati on olnud ikka nii, et kui protokoll tuleb ühe või teise eelnõu arutamise ajaks saali, siis on seal täpsustused juba sees. Ei käi nii, et täpsustused viiakse protokolli mõne kuu pärast. Need viiakse ikka kohe sisse, eriti kui keegi Riigikogu liikmetest on seda nõudnud, pärast seda kui protokoll on komisjoni liikmetele laiali saadetud. Ma kohe kuidagi ei näe siin võimalust, et hakkame ilma protokollita, mis ei ole sellisel kujul, nagu komisjonis arutelu käis, seda teemat täna siin arutama.
Aitäh! Teoreetiliselt on teil ju õigus ja ideaalne oleks see, kui juba järgmisel päeval oleks protokollid, mis komisjonidest tulevad, allkirjastatud. Praktika on paraku teistsugune. Nii nagu ma ütlesin, on isegi juhatus pidanud mõne komisjoni esimehe poole pöörduma, sest mitmeid kuid ei ole protokolli allkirjastatud, seda ei saa korralikult avalikustada ja välja saata. Aga see ei ole takistanud Riigikogu üldist tööd. Nii et ma kutsun kõiki komisjoni esimehi vastutustundega ning väga kiiresti ja operatiivselt tegutsema. Aga kordan veel, et suure saali tööd ja meie päevakorraga edasiminekut see ei takista. Kalle Grünthal, palun!
Aitäh! Lugupeetud istungi juhataja! Olen tükk aega kuulanud neid emotsionaalseid sõnavõtte, mis tegelikult tuleks suunata ikkagi komisjoni esimehele, mitte esitada neid protseduuriliste küsimuste lahendamise raames. Tegelikult on asi selles, et meie tööd reguleerib Riigikogu kodu- ja töökorra seadus. Kui siin on olnud kuulda märkusi selle kohta, et esitatakse proteste ja midagi on valesti tehtud, siis ma panin tähele niisugust süsteemset asjaolu, et mitte keegi protestijatest ei viita ühelegi normile, mille alusel me oleme kuidagi valesti käitunud. Ma leian, et kogu see küsimuste jada, mis praegu teid tabas, on tegelikult alusetu. Korrektne oleks viidata normile, mida on rikutud, ja siis saaks ka küsimust lahendada ja proteste käsitleda.
Aitäh! Head kolleegid! Ei, meil ei ole siin vaba mikrofon, ei ole vaja vastata. Head kolleegid, nüüd me oleme saanud alguseks ennast juba välja elada või õigemini uude punkti sisse elada. Mul on ettepanek, et läheme tänase päevakorra juurde. Aga enne seda, head kolleegid, teeme kohaloleku kontrolli. Kohalolijaks registreeris ennast 83 Riigikogu liiget, puudub 18.
Esimene päevakorrapunkt on Vabariigi Presidendi välja kuulutamata jäetud kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse uuesti arutamine (108 UA). Enne, kui me selle päevakorrapunkti menetlemise juurde läheme, tutvustan lühidalt selle menetlemise korda. Kõigepealt on põhiseaduskomisjoni liikme Siim Kiisleri ettekanne kuni 20 minutit, juhataja võib kokkuleppel ettekandjaga seda aega pikendada. Seejärel on rahanduskomisjoni esimehe Aivar Koka ettekanne kuni 20 minutit, taas võib juhataja kokkuleppel ettekandjaga seda aega pikendada. Iga Riigikogu liige võib kummalegi ettekandjale esitada ühe suulise küsimuse. Läbirääkimistel võivad osaleda kõik Riigikogu liikmed, komisjonide ja fraktsioonide esindajad. Kõne pikkus on 5 + 3 minutit. Toimub ka lõpphääletus. Seaduse uuesti vastuvõtmise poolt on vaja saada poolthäälte enamus. Läheme siis esimese päevakorrapunkti juurde. Vabariigi Presidendi välja kuulutamata jäetud kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse uuesti arutamine (108 UA). Ma palun ettekandjaks põhiseaduskomisjoni liikme Siim Kiisleri!
Aitäh, austatud ettekandja! Teile on ka küsimusi. Urve Tiidus palun!
Austatud juhataja! Auväärt Riigikogu liikmed! Põhiseaduskomisjon arutas Vabariigi Presidendi välja kuulutamata jäetud kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadust ehk kohustusliku kogumispensioni reformi oma kolmel istungil: 20. veebruaril, 9. märtsil ja 10. märtsil. Komisjoni 20. veebruari istungile olid külalistena kutsutud Vabariigi Presidendi esindajad: kantselei direktor Tiit Riisalo, kantselei siseosakonna juhataja asetäitja Mall Gramberg ja advokaat Madis Päts. Viimane tutvustas komisjonile presidendi otsust. Madis Päts lausus, et Vabariigi Presidendi otsus koosneb seitsmest punktist, kuus nendest on sisulised punktid ja üks on tehnilist laadi märkust sisaldav punkt. Madis Päts sõnas, et esimene sisuline punkt on teemat sissejuhatav. Põhiseaduse § 28 lõige 2 ütleb, et riik peab tagama inimväärse toimetuleku ka pensionieas, ja § 14 osutab sellele, et riigi kohustus on tagada kodanikele vanaduspension. Kehtiv pensionisüsteem tervikuna tagab presidendi hinnangul põhiseaduse §-st 14 ja § 28 lõikest 2 tulenevate riigi kohustuste täitmise. Presidendi hinnangul riivab kohustusliku kogumispensioni ärakaotamine ebaproportsionaalselt põhiseaduse §-dega 28 ja 32 kaitstud põhiõigusi. Madis Päts tõi välja, et teine aspekt, millele president oma otsuses keskendus, on küsimus, kas kohustusliku kogumispensioni vabatahtlikuks muutmisega inimestele antav õigus võtta sinna kogunenud vara välja, on kooskõlas põhiseadusega. Seadusemuudatus muudab presidendi hinnangul tagasiulatuvalt sotsiaalmaksu sihtotstarvet, mis viib ebavõrdse kohtlemiseni ja nii ka vastuoluni põhiseaduse §-dega 10 ja 28. Selliseks ebavõrdseks maksustamiseks puudub presidendi hinnangul õigustatud põhjendus ja samadel põhjustel on põhiseadusega vastuolus ka sotsiaalmaksu sihtotstarbe muutmine. Kolmas aspekt, millele Madis Päts keskendus, käsitleb olukorda, mis võib tekkida juhul, kui peale seaduse jõustumist hakkavad inimesed massiliselt pensionifondidest lahkuma. President leiab, et sellega halveneb kogumispensionisüsteemi jääjate olukord oluliselt. President on näinud vastuolu põhiseaduse §-ga 32, mis kaitseb omandiõigust, ning demokraatliku õigusriigi põhimõttest tuleneva õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõttega, kuivõrd riik halvendab kohustuslikku kogumispensionisüsteemi jääjate väljavaateid vanaduspensionile. Madis Päts lausus, et neljas aspekt, millele president keskendus, käsitleb kindlustuslepingute ülesütlemise õigust. Presidendi hinnangul riivab kindlustuslepingute ülesütlemise õigus ebaproportsionaalselt nii kindlustusvõtjate õiguspärast ootust kui ka kindlustusandjate ettevõtlusvabadust koostoimes põhiseadusest tuleneva õiguskindluse põhimõttega. Madis Päts sõnas, et viies aspekt, millele president keskendus, on see, et kohustuslikust pensionifondist tagasiulatuvalt sinna kogutud vahendite väljavõtmise ja nende vaba kasutamise võimaldamisega väheneb oluliselt pensionisüsteemi suutlikkus täita sellele pandud eesmärke. President on näinud siin põhiseaduse § 28 lõikega 2 – koostoimes §-ga 10 – kaitstud põhiõiguse ebaproportsionaalset riivet. Komisjoni liikmed küsisid küsimusi, millest toon käesolevas ettekandes välja mõned. Komisjoni liikmed soovisid saada selgitust selle kohta, kuidas on põhiseaduse § 28 seotud pensionisüsteemiga, kuna riik täidab seda sätet toimetulekutoetuse kaudu. Põhiseaduses ei ole öeldud, et riik peab kodanikke toetama just pensioniga. Madis Päts vastas, et kui rääkida põhiseaduse § 28 lõikest 2 kitsas tähenduses, siis seal on tema hinnangul mõeldud ikkagi vanaduspensionisüsteemi. Komisjoni liikmed tundsid huvi, milles seisneb teise pensionisambasse jääjate olukorra halvenemine, kui uus seadus peaks jõustuma. Madis Päts vastas, et kui märkimisväärne hulk inimesi teisest pensionisambast lahkub, siis muutub pensioniosakute väärtus suure tõenäosusega oluliselt väiksemaks, kui inimesed eeldasid sel hetkel, kui nad selle süsteemiga liitusid. Komisjon tegi pärast arutelu järgmised otsused. Esiteks, määrata ettekandjaks siinkõneleja – see oli konsensuslik komisjoni otsus – ja teiseks, toetada kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse muutmata kujul vastuvõtmist – selle poolt oli 5 komisjoni liiget ja vastu 4 ning erapooletuid ei olnud. Teema arutelu jätkus põhiseaduskomisjoni 9. märtsi istungil. Komisjoni istungile oli sel korral kutsutud advokaat Paul Keres, kes esindas Rahandusministeeriumi kui seaduseelnõu algatajat. Paul Keres tõi välja argumendid selle kohta, et välja kuulutamata jäetud seadus on põhiseaduspärane. Paul Kerese hinnangul ei lähe reform vastuollu põhiseaduse § 28 lõikega 2, sest riik võib vanaduse korral anda abi mis tahes vormis. See ei pea tingimata olema pension, see võib olla ka näiteks sotsiaaltoetus või pensioni esimene sammas. Paul Kerese hinnangul on pensioni esimese sambaga täidetud põhiseaduse § 28 lõikes 2 nimetatud miinimumnõuded. Põhiseaduse §-st 12 tuleneva võrdsuspõhiõiguse rikkumise on president tõstatanud seeläbi, et presidendi arvates on põhiseadusvastane, kui teise pensionisambasse kogujate kogutud raha makstakse inimestele välja, aga esimesse pensionisambasse kogujate kogutud raha välja ei maksta. Paul Kerese arvates ei ole see argument põhjendatud, kuna erinevalt teise pensionisambasse kogujatest ei kogu esimesse pensionisambasse kogujad raha ise. Raha, mille inimesed on kogunud teise pensionisambasse, on juba nende raha, seetõttu ongi teise pensionisambasse kogujatele võimalik nende kogutu välja maksta. Paul Keres lausus, et president on toonud välja riski, et kui väga paljudel isikutel tekib võimalus teise pensionisamba raha välja võtta ehk oma teise pensionisamba osakud likvideerida, siis osakute tagasivõtmise avalduste rahuldamiseks võib fondihaldur asuda fondivarasid müüma sedavõrd ebamõistlikel tingimustel, et see toob endaga kaasa teise pensionisambasse jääjate osakute väärtuse vähenemise. Paul Keres tõi välja, et iseenesest on siin riive olemas, kuid riive ei ole veel rikkumine. Ebasoodne mõjutamine antud kontekstis seisneb selles, et lisaks olemasolevatele tururiskidele luuakse juurde veel üks risk. Riski intensiivsus sõltub sellest, kuidas pensionireform realiseerub ja kui suur hulk inimesi hakkab teisest pensionisambast raha välja võtma. Need riskid on aga hüpoteetilised ja juba kehtiva seaduse järgi üsna hästi maandatud. Paul Keres märkis ära presidendi etteheite ettevõtlusvabaduse riivele. Paul Keres leidis, et ettevõtlusvabadusse sekkumine on väheintensiivne ja teisest küljest on sellele sekkumisele eelnõu järgi kaks olulist põhjendust. Esimene põhjendus on vajadus reformida olemasolevat, laialdast kriitikat saanud pensionikindlustussüsteemi. Teiseks soovitakse tagada kõigi teise pensionisambasse kogujate võrdne kohtlemine. Komisjoni liikmed küsisid, kas võrdsuspõhiõigusega on kooskõlas see, et osa inimesi – need, kes ei ole teise pensionisambasse vara kogunud – ei saa võimalust kasutada esimese pensionisamba 4%, kuid teised inimesed – need, kellel on olnud võimalik kanda esimesest pensionisambast 4% oma teise pensionisambasse – saavad võtta välja raha esimese pensionisamba arvelt. Paul Keres lausus, et tema tees on, et need isikud, kes ei ole teise pensionisambasse vara kogunud, ei ole õiguslikult võrreldavas olukorras teise pensionisambasse vara kogunud isikutega. Kuna istungi aeg sai läbi, siis otsustas komisjon jätkata arutelu 10. märtsi istungil. Ka 10. märtsi istungil osales külalisena advokaat Paul Keres. Komisjoni liikmed esitasid Paul Keresele küsimusi. Näiteks küsisid komisjoni liikmed, kas kohustusliku kogumispensioni osak on osaku omaniku vara tervikuna või on need lahutatavad. Paul Keres vastas, et see on tervikvara, mis kuulub osaku omanikule. Pensioniosakutele laieneb omandipõhiõigus ja sellest tulenevalt saab seda õigust ka piirata, kuid piirangud peavad olema proportsionaalsed. Komisjoni liikme küsimusele presidendi otsuses põhiseaduslike argumentide sisalduvuse kohta vastas Paul Keres, et presidendi seisukohas esineb põhiseadusega vastuolu argumente, kuid need on pikitud muu teksti sisse. Mõned punktid on tervikuna poliitilist laadi. Vahetegu on tema sõnul lihtne. Poliitilised argumendid on sellised, mis puudutavad otstarbekust, jätkusuutlikkust ja sobivust meie ühiskonnale ning need küsimused kuuluvad meie riigikorras seadusandja pärusmaale. Põhiseadusvastasuse argumentidele ongi Paul Keres püüdnud aidata komisjonil vastuseid leida. Ta ütles, et ainult Riigikogul on sotsiaalküsimustes otsustuspädevus. Riigikogu ülesanne on tagada see miinimum, kuid viisi, kuidas Riigikogu seda teeb, ei saa talle ette kirjutada ei president ega kohus. Seda seisukohta on Riigikohus korduvalt väljendanud. Pärast Paul Keresele küsimuste esitamist arutati põhiseaduskomisjoni seisukoha kavandiga seonduvat. Komisjoni esimees saatis 5. märtsil komisjoni liikmetele välja põhiseaduskomisjoni seisukoha kavandi, milles on esitatud vastuargumendid presidendi põhjendustele seaduse põhiseadusvastasuse osas. Argumendid on kirjas komisjoni protokollis ning ajapuudusel saan ma neid oma tänases ettekandes kajastada vaid lühidalt. Muide, mainin ära, et see dokument on siin riiulitel ka kättesaadav, nii et saate ise vaadata, milline on olnud presidendi seisukoht ja mis on olnud vastuargument. Punkt üks. Õigus abile annab isikule subjektiivse õiguse nõuda riigilt abi. Teise pensionisamba kaudu ei anna riik abivajajale ainelist abi, vaid loob tingimused kohustuslikuks pensionikogumiseks. Riigikohus on rõhutanud, et abi liigi ja ulatuse kindlakstegemisel on seadusandjal avar kaalutlusruum, mille piires tegutseda. Eelnevast tuleb järeldada, et eeldusel, et reformijärgne pensionisüsteem tagab isikule jätkuvalt elatusmiinimumi, on seadusandjal põhimõtteliselt võimalik otsustada, millisel viisil ja alustel toimub isikute pensionide kogumine, arvestamine ja väljamaksmine. Põhiseadus ei näe ette sellist õigusinstituuti nagu pension. Abi vanadusriskis olevatele isikutele võib väljenduda ka mis tahes muudes meetmetes, mis ei ole pension. Näiteks on selliseks meetmeks sotsiaalhoolekande seaduse alusel makstav toimetulekutoetus. Toimetulekutoetusega tagatakse puuduses olevatele inimestele minimaalsed vahendid esmavajaduste rahuldamiseks. Seega võib öelda, et seadusandja saab põhiseaduse § 28 lõiget 2 rikkumata ka kogu pensionisüsteemi tervikuna kaotada eeldusel, et seda jääb kompenseerima mõni muu riiklik meede, mis tagab isikutele vanaduses vähemalt elatusmiinimumi. Pensionisüsteemi reformides teostab seadusandja riigi sotsiaalpoliitikat, mille teostamisel on seadusandjal avar otsustusruum. Punkt kaks. Mis puudutab presidendi väidet, et seadusega rikutakse võrdse kohtlemise põhimõtet, siis selle kohta võib öelda, et presidendi nimetatud grupid ei ole võrreldavad ja seetõttu reform ei riku võrdse kohtlemise põhimõtet. Reformi õiguslikuks tagajärjeks ei ole sotsiaalmaksu sihtotstarbe tagasiulatuv muutmine, nagu president väidab, vaid isiku enda ja riigi täiendavate vahendite arvelt omandatud pensioniosakute käsutusõiguse laiendamine. Selle eesmärgiks on luua tingimused reformi tegelikuks elluviimiseks, et anda isikutele suurem valikuvabadus oma varaga ümberkäimisel ja tulevikus toimetulekuks vajalike vahendite planeerimisel. Puudub vaidlus selle üle, et isiku õiguste laiendamine riivaks isiku põhiõigusi. Seega, teise samba pensionikogujate puhul põhiõiguste riive küsimust ei teki. Punkt kolm. Mis puudutab nn fondijooksu, siis siin on tegemist väheintensiivse omandiõiguse riivega ning seda õigustab reformi üldine eesmärk anda pensionikogujatele senisest oluliselt suurem otsustusõigus ja valikuvabadus äraelamiseks vajalike vahendite planeerimisel ning seeläbi tagada tulevikus endale suurem pension. Fondijooksu risk võib samaväärse tõenäosusega realiseeruda ka praeguse süsteemi korral. Kuivõrd isikutel on võimalik vahetada pensionifonde, võib ka ühest suurest fondist lahkuda niivõrd palju inimesi, et sellesse kauemaks jäänud isikute osakute väärtus väheneb just nimelt kahjumliku likvideerimise tõttu. Selle riski realiseerumist saab pidada pigem väikeseks. Finantsinspektsioon on läbi viinud pensionifondide stressitestid, mille tulemused näitasid, et kohustuslike pensionifondide likviidsuse tase on üldjuhul kas väga hea või hea. Head likviidsuse taset on avalikult kinnitanud ka kõik Eesti pensionifondide juhid. Lisaks näeb reform ette muudatuse, mille alusel võivad pensionifondid võtta laenu senise 10% asemel kuni 25% ulatuses fondi vara väärtusest, mis tasakaalustab võimaliku fondijooksu tagajärge. Pensionifondist lahkujate õigus enda omandi vabaks käsutamiseks ja kasutamiseks koosmõjus pensionireformi teiste eesmärkidega kaalub põhiseaduskomisjoni hinnangul üles tõenäoliselt väheintensiivse riive pensionifondi jääjate õigusele. Seetõttu on riive mõõdukas, st see ei riiva vaadeldavat põhiõigust enam, kui on vajalik seaduse eesmärgi saavutamiseks. Punkt neli. Presidendi väitega, et reformiga riivatakse kindlustusandjate ettevõtlusvabadust ja õiguspärast ootust, saab nõustuda, kuid riive on kindlasti proportsionaalne saavutatava eesmärgiga. Riive eesmärk on tagada kõigi teise samba pensionikogujate võrdne kohtlemine. Meetme teiseks eesmärgiks on praegu kehtiva kindlustuspensionisüsteemi ebaõigluse kaotamine. Kui võrrelda kindlustusandja ning kindlustusvõtja õigusi, on kindlustusandja õigused tunduvalt ulatuslikumad. Kindlustusvõtja ehk pensionär ei saa tänases süsteemis sõlmida lühiajalisi lepinguid ega teatud summat ületavat kogunenud pensioni välja võtta, et kasutada seda kõige otstarbekamalt oma äranägemise järgi. Selline süsteem loob kindlustusandjale sisuliselt garanteeritud sissetuleku pikaks perioodiks. Kindlustusvõtjal on võimalus leping üles öelda vaid pikka etteteatamise tähtaega järgides ning võttes endale kohustuse sõlmida uus kindlustusleping teise kindlustusandjaga. Selline olukord on ebamõistlikult kaldu kindlustusandjate poole, jättes õigussuhte nõrgema poole ehk kindlustusvõtja vähekaitstud positsiooni. Lisaks sisaldab pensionireformi seadus mitmeid riivet leevendavaid sätteid. Näiteks antakse kindlustusandjale õigus loobuda kindlustusmaksete tegemisest juhul, kui kindlustusandja peab turul tegutsemist senistest erinevatel tingimustel ebaotstarbekaks. Sellisel juhul võtab kohustused üle riik. Riive on proportsionaalne ning kooskõlas põhiseadusest tulenevate piiridega. Kindlustuslepingute sõlmimine on võimalik ka edaspidi ning senisest suuremal määral vabaturu tingimustega ehk ettevõtlusega tegelemiseks ei ole jätkuvalt piiranguid, kui kindlustusandja pakutav teenus leiab vabaturul tarbijaid. Vabariigi Presidendi otsuse punktides 5 ja 6 ei sisaldu tähelepanekuid seaduse vastuolu kohta põhiseadusega, vaid neis on riigipea arvamused selle kohta, millisel viisil oleks õige, otstarbekas ja jätkusuutlik kujundada riigi sotsiaalpoliitikat. See oli lühiülevaade komisjoni seisukohast. Pärast arutelu, mis peeti seisukoha kavandiga seonduva üle, tegi põhiseaduskomisjon 10. märtsil järgmise otsuse: toetada kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse (kohustusliku kogumispensioni reform) muutmata kujul vastuvõtmist, tuginedes komisjoni liikmetele väljasaadetud kavandis esitatud seisukohtadele. Selle seisukoha poolt oli 5 komisjoni liiget ja vastu 4 komisjoni liiget ning erapooletuid ei olnud. Selline oli ülevaade kolmest komisjoni istungist. Aitäh teile!
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud komisjoni ettekandja! Te olite saalis ja kindlasti kuulsite seda küsimuste sadu – protseduuriliste küsimuste sadu –, mis istungi juhatajale suunati seoses põhiseaduskomisjoni protokollidega esmaspäevast, teisipäevast ja varasemast. Teatavasti ei ole selle nädala protokollid teistele siin veel kättesaadavad. Ka praegu tutvustasite te ainult seisukohtade arutelu. Kas komisjoni liikmed said ka seal sõna, näiteks opositsiooni liikmed? Ja mis arvamused neil olid? Kas te seda üldse ei kajasta või peate seda vähetähtsaks?
Aitäh! Esimese komisjoni istungi protokoll on kättesaadav minu teada kõigile Riigikogu liikmetele. Eilse ja üleeilse istungi protokollide puhul on küsimus selles, et need protokollid on iseenesest olemas, aga komisjoni liikmed on soovinud nendes protokollides sisalduvaid tekste muuta n-ö täpsemaks üleskirjutuseks nende öeldust. Minu hinnangul on sisuliselt tegemist juba nõudmisega esitada stenogramm. Soovitakse väga täpset sõnastust ning öeldakse, et mina ütlesin täpselt selle sõna ja mul on meeles, et see sõna sai öeldud, ja kuulame salvestise üle ja paneme selle täpselt kirja. Sedalaadi protestid on venitanud protokollide lõplikku heakskiitmist ja seetõttu ongi protsess venima jäänud. Aga vastates küsimusele, siis loomulikult said kõik komisjoni liikmed komisjoni istungil sõna ja kasutasid seda minu teada ka korduvalt.
Hanno Pevkur, palun!
Aitäh! Hea Siim! Sa olid, jah, nendel komisjoni istungitel kohal ja nimetasid advokaat Kerest Rahandusministeeriumi esindajaks, nagu ta end ka ise nimetas. Komisjoni esimees nimetas teda küll töögrupi esindajaks – teadmata, millise töögrupi. Ja oli kuulda, justkui olnuks ka opositsiooni liikmetel võimalus oma arvamus sekka öelda, kuid seda meil ei olnud. Meil oli arutelu selle üle, et see advokaadi koostatud arvamus on kirjutatud Paul Kerese arvutis – nagu on ka dokumendi metaandmetest näha –, mitte Paul Puustusmaa arvutis, ning et seda arvamust, mis püüab Riigikogu liikmetele panna sõnu suhu, kirjeldatakse kui protokolli lisa. Nüüd, selles protokolli kavandis me näeme ikkagi seda, et see on pandud n-ö komisjoni liikmete arvamuseks, mida see ju ei ole. Ma küsin su käest konkreetselt. Mida sina arvad, kas ühe advokaadi sõnad panduna Riigikogu liikmete suhu on kuidagi mõjutanud Riigikogu suveräänsust või mitte?
Riigikogu liikmete suhu keegi sõnu pannud ei ole. Komisjoni esimees esitas komisjoni liikmetele, nagu ma oma ettekandes välja tõin, 5. märtsil komisjoni ... [[Lehitseb pabereid.]] – ma ei tahaks täpse sõnastusega eksida – komisjoni seisukoha kavandi. Ja tõepoolest, selle oli põhiosas kirja pannud advokaat Paul Keres, kes seda ka komisjoni istungil kinnitas ja kes ütles, et tal on Rahandusministeeriumiga sõlmitud õigusabileping. Ta esindas Rahandusministeeriumi mõlemal komisjoni istungil. Võrdluseks võime tuua, et nii nagu presidenti esindas põhiseaduskomisjoni istungil advokaat Madis Päts, kelle me ära kuulasime ja kelle esile toodust ma ülevaate andsin, esindas ka Rahandusministeeriumi ehk valitsuse esindajat advokaat. Komisjoni liikmetel on alati valik, kui neile tuuakse seisukoha kavandeid või otsuse eelnõusid – neil on võimalik neid toetada ja on võimalik mitte toetada. Komisjoni istungil oli tõesti palju arutelu selle üle, et – no ma võiksin isegi öelda – kas sellist kavandit saab siin sellisel kujul arutada. Aga kindlasti on komisjoni liikmetel võimalus toetada erinevate inimeste ettevalmistatud tekste. Ja seda varasemat arutelu, mõningaid selle aspekte siin esile tuues on ju suhteliselt tavaline, et näiteks seaduse menetlemise käigus teisel lugemisel esitab valitsuse ehk algataja ettekandja ehk näiteks mõni ministeerium – on ta Rahandusministeerium või mõni teine ministeerium – komisjonile oma ettepanekud, et komisjoni liikmed võtaksid neid eelnõus arvesse. Aga valitsuse esindajatel ei ole võimalik neid muudatusi esitada ametlikult. Nad saavad ainult palvega komisjoni poole pöörduda, et komisjon need enda nimel esitaks. Vahel toimub see konsensusega ja vahel häälteenamusega ning vahel ei võeta neid ettepanekuid üldse arvesse. Sellisel juhul muutub esitatud seisukoht komisjoni seisukohaks ja komisjoni ettepanekuks. Antud juhul oli sama olukord – valitsuse esindaja tegi ettepaneku, et see võiks olla komisjoni seisukoht, ning komisjon kiitis selle seisukoha 5 poolthäälega ja 4 vastuhäälega heaks.
Maris Lauri, palun!
Aitäh, hea istungi juhataja! Hea ettekandja! Sa ütlesid, et kavand ja seisukohad on saalis saadaval. Ei, need ikka veel ei ole saadaval. Sellest tulenes ka minu protseduuriline küsimus, mille ma alguses esitasin, et neid seisukohti ei ole saadaval olnud. Mina küsin sinult kui põhiseaduskomisjoni liikmelt järgmist: kas see on põhiseaduspärane, et valitsuse liikmed või nende esindajad on need, kes annavad Riigikogu liikmeile ülesandeid, või peaks asi olema vastupidi.
Aitäh! Kõigepealt ma täpsustan: mina ütlesin seda, et presidendi otsus ja selle põhjendused on siin saalis saadaval. Põhiseaduskomisjoni seisukoha tekst on saadaval tõepoolest komisjoni protokollis ja nii ma ka ütlesin. Komisjoni protokoll saab kättesaadavaks siis, kui see kinnitatakse, ja see protokoll ei ole ülejäänud Riigikogu liikmetele kättesaadav kahjuks sel põhjusel, nagu ma siin selgitasin. Mina söandaksin öelda, et osa komisjoni liikmeid venitab selle kinnitamist, nõudes stenogrammi, mitte protokolli. Protokoll on seisukohtade kajastamine ja stenogramm ... Ma võin pärast isiklikult näidata meili, kus on kirjutatud, et nõutakse täpselt oma sõnastust, ehk sisuliselt nõutakse stenogrammi – vähemalt osades kohtades. Ja see on viivitanud kinnitamise protseduuri. Mis puudutab sinu küsimust – sa sõnastasid selle niipidi, et kas valitsus annab ülesandeid. Valitsus teeb ettepanekuid, valitsuse liikmed teevad seadusandjale pidevalt ettepanekuid. Ka sellesama seaduseelnõu, mida me siin arutame, on tervikuna koostanud valitsus. Ka selle seaduseelnõu muudatusettepanekud on tervikuna koostanud valitsus, seletuskirja on koostanud valitsus ja need argumendid on koostanud valitsus. Valitsus teeb Riigikogule ettepaneku ja Riigikogu liikmetel on valida, kas kinnitada, nõustuda või mitte nõustuda. Me kõik oleme selle valiku tegemisel vabad.
Aivar Sõerd, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud ettekandja! Protseduuriliste küsimuste esitamise ajal istungi juhataja ütles, et on täiesti tavapärane, kui väliste ekspertide või siis antud juhul valitsuse palgatud advokaadibüroo arvamus vormistatakse komisjoni seisukohana. Sama muster kordus ka rahanduskomisjonis. Probleem on selles, et väliseksperdi või advokaadi arvamus sisuliselt ei lange kokku nende aruteludega, mis komisjonis peeti, ega nende seisukohtadega, mis komisjonis kõlasid. Rahanduskomisjoni protokoll on olemas, sealt on võimalik seda vaadata. Nii et ma küsingi, kas te ei karda, et Riigikogu võtab praegu selliselt menetledes ülemääraseid õiguslikke riske, arvestades seda, et ees võib seista kohtumenetlus.
Aitäh! No lihtne vastus on, et ei karda. Ma ikkagi juhin tähelepanu sellele, et hääletus toimub siin saalis. Kõik Riigikogu liikmed saavad võimaluse otsustada, kas nad toetavad seaduse muutmata kujul vastuvõtmist või mitte, sõltumata sellest, mis on kirjas komisjonide protokollides. Rahanduskomisjonis toimunut ei oska ma hinnata, seda saab rahanduskomisjoni esindaja täpsemalt kirjeldada. Aga ei ole õige väita, et põhiseaduskomisjoni seisukoha kavandiga justkui püütakse muuta seda, mis varem toimus. Ei, põhiseaduskomisjoni esimees saatis oma kavandi, oma ettepaneku ja põhiseaduskomisjoni liikmetel oli võimalik öelda, et see on meie seisukoht. Ma konkreetselt mäletan sellest arutelust ka seda, kuidas ma ise tegin ettepaneku, et kui mõnele komisjoni liikmele seisukoha teatud punkt, säte, mõte ei meeldi, siis tehtagu ettepanekuid, näiteks öeldagu, et 3. punkt ei meeldi ja see tuleks välja võtta või et 7. punkt tuleks lisada. Selliseid ettepanekuid selle arutelu käigus ei kõlanud. Toimus seisukoha üle hääletamine ja häälteenamusega seda toetati.
Helmen Kütt, palun!
Tänan, lugupeetud eesistuja! Austatud komisjoni ettekandja! Mu küsimus oli muu, aga oma eelmises vastuses kolleeg Aivar Sõerdi küsimusele sa väga ilusti siin viitasid, et Riigikogu võtab vastu otsuseid – need inimesed, kes siin saalis istuvad. Samas, rahanduskomisjoni ja põhiseaduskomisjoni inimesed teavad, mida arutati, teised peavad aga nagu kõhutunde pealt ja usaldades seda, mida siin puldis räägitakse, otsuseid vastu võtma. Aga ma ilmselt olen ära hellitatud, kuuludes sellisesse komisjoni nagu sotsiaalkomisjon, kus aruteludes osaleb alati kaks arvamust andvat inimest – on need juristid, on need osapooled. Ma saan aru, et esimesel komisjoni istungil oli teil kohal Vabariigi Presidendi Kantselei arvamuse andja või selgitaja. Miks järgmistel istungitel on kohal olnud ainult üks – see, kes kaitseb valitsuse seisukohta või koalitsiooni seisukohta? Miks ei olnud kedagi teist kutsutud?
Kõigepealt, nende arvamuse andjatega oli nii, et alguses kutsuti kohale presidendi esindajad – Vabariigi Presidendi Kantseleist kolm esindajat, kes selgitasid presidendi seisukohta. Seejärel kutsuti komisjoni istungile valitsuse ehk Rahandusministeeriumi esindaja, kes selgitas n-ö algataja seisukohta ja vastuväiteid. Ka presidendi esindajate arutelu juures ei viibinud Rahandusministeeriumi esindajaid. Küsimus: kas oleks võinud olla nii, et nii algataja kui ka presidendi esindaja oleksid olnud kõigil komisjoni istungitel? Oleks võinud küll, iseenesest see võimalus oli. Aga ma ei näe siin probleemi, sest otsuse langetasid ikkagi komisjoni liikmed ja nad said vabalt, piiramatult esitada küsimusi nii presidendi esindajale kui ka Rahandusministeeriumi esindajale. Kellelgi ei olnud takistusi, küsimaks nii palju kui vaja. Nüüd sellest, mis puudutab seda – väga hea, et sa selle esile tõid –, kas ülejäänud Riigikogu liikmed teavad, mida komisjonis arutati. Ma olen viimasel ajal sellele natuke teises kontekstis väga palju mõelnud, aga seda eelkõige seoses riigikaitsekomisjoniga, kus me sisuliselt oleme loonud olukorra, et valime välja teatud komisjoni liikmed, kes teavad rohkem kui teised Riigikogu liikmed, aga ometi peame hääletama siin saalis kõik ühtemoodi ja ühetaoliselt. Kõigil on võrdselt üks hääl – nii nendel, kes teavad rohkem, kui ka nendel, kes teavad vähem. Ja ega siin muud teha olegi, kui usaldada nende sügavamaid teadmisi, kes teavad rohkem. Kõik fraktsioonid on esindatud nii riigikaitsekomisjonis, põhiseaduskomisjonis kui ka rahanduskomisjonis.
Jürgen Ligi, palun!
Aitäh! Hea ettekandja! Põhiseaduskomisjoni asemel esinev advokaat ja ka teie poliitilised sõbrad on kuidagi väga sügavmõtteliselt maininud, et kõik otsustab see, et pensioniosak on pärandatav, kuna Siim Kallas 2001 ütles, et see pensioniosak on omand. Seletage, mida sellega tegelikult öelda tahetakse. Mina kujutan ette, et teatud tingimustel on ka esimene sammas täielikult pärandatav, samas ta algab ja lõpeb teatud tingimustel. Omakorda teise samba osak on miski, mille osa inimesi saab pensionina kätte, osa inimesi ei saa kätte. Need, kes võtavad kasutusele, aga enne surevad. Osa elab teiste arvel. Ja kõige krooniks saavad mehed kehvema lepingu kui naised, kuna erinevat suremust ei tohi arvestada. Öelge, mida see sügav mõte siis tähendab sellel põhiseaduskomisjoninimelisel advokaadil või, vastupidi, advokaadil, kelle nimi on põhiseaduskomisjon.
Põhiseaduskomisjon on ikka põhiseaduskomisjon, tal on oma liikmed ja tema teeb oma otsused. Ja põhiseaduskomisjoni otsused kujunevad põhiseaduskomisjoni liikmete hääletuse tulemusena. Mis puudutab seda, kas kohustusliku kogumispensioni osak on omand – kas ta üldse on omand –, siis seda on tõesti erinevad asjatundjad kinnitanud. Aga minu arust viitab sellele ka näiteks see, et kui me varem olime majanduslike huvide deklaratsioonis kohustatud esitama oma varade loetelu, siis seal varade peatüki all oli meil kohustus esitada ka oma teise samba osaku suurus. Huvitaval kombel me esimest sammast ei pidanud seal deklareerima. Sealt oli nagu selgelt näha, et seda käsitleti omandina. Miks see oluline on? Oluline on ta selles kontekstis, et kas sellele laieneb omandiõigus ja õigus oma omandit kasutada ja käsutada ning kas sellele saab laiendada piiranguid ja kui saab, siis kui suuri piiranguid, ja kas neid piiranguid võib ka kaotada. See on see küsimus. Esimese samba puhul ei saa ma nõustuda, et see oleks omand või et see oleks pärandatav, välja arvatud juhul, kui see on välja makstud ja selle kaudu omandiks muutunud. Aga pensioniosak on juba enne seda omand.
Jüri Jaanson, palun!
Suur tänu! Ma ei ole küll saanud seda põhiseaduskomisjoni protokolli lugeda, aga teie jutust ja siin saalis toimuvast sain aru, et põhimõtteliselt on põhiseaduskomisjonis tuldud välja uute argumentidega, mille on esitanud Rahandusministeeriumi esindaja, kelleks on advokaat, ja nendele ei ole saadud esitada vastuargumente, sest, nagu te ütlete, oli komisjonis kohal küll presidendi esindaja, aga me teame, et presidendi esindaja ja president ei kaitse ühtegi seadust või ei ole ühegi seaduse poolt ega vastu – see on ka siin presidendi otsuses põhimõtteliselt ju välja toodud. Nii et kui on esitatud uued argumendid, siis kas ei oleks pidanud põhiseaduskomisjonis kõlama ka nende ekspertide seisukoht, kes põhimõtteliselt seda seadust ei toeta.
Aitäh! President esitab oma otsuses põhjendused ja presidendi esindajad – neid oli kolm – said võimaluse presidendi põhjendustele lisada oma selgitused. Samamoodi said Rahandusministeeriumi esindajad esitada neile põhjendustele oma vastuargumendid. Nii et mõlemad pooled olid kajastatud. Mis puudutab debatti, siis debatti saavad pidada Riigikogu liikmed. Ma tunnistan, et minule oleks meeldinud, kui põhiseaduskomisjonis oleks olnud rohkem sisulist debatti nende argumentide üle, mitte niivõrd protseduurika üle, kuidas otsuseid vastu võtta ning mis kujul peaks põhiseaduskomisjoni seisukoht väljendatud ja protokollitud olema. Ma enne neid komisjoni istungeid kuidagi eeldasin, et tuleb selline sisulisem arutelu argumentide üle, aga seda oli suhteliselt vähe, pigem väljendus see küsimustena nii presidendi esindajatele kui ka rahanduskomisjoni esindajale. Aga meil on hea võimalus pidada see debatt maha siin suures saalis nii küsimuste ja vastuste kui ka sõnavõttude kujul. Juhin tähelepanu, et kõigil Riigikogu liikmetel on võimalik esineda siin sõnavõtuga ning tuua välja oma seisukohad ja nii poolt- kui ka vastuargumendid, enne kui me hääletama asume.
Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea eesistuja! Hea ettekandja! Sa ütlesid ilusasti, et Riigikogu liikmetele keegi sõnu suhu ei pannud, aga et kavandi koostas põhiosas advokaat. No olgu. Kui see kavand leidis põhiseaduskomisjonis toetust just sellisel kujul, kui ta esitatud oli, siis minu jaoks on see tegelikult üllatav. Mina mittejuristina võib-olla tõesti loen põhiseadust ja jõuan järeldusele, et ah, peaasi, et elatusmiinimum on meil eakatele tagatud, ja rohkem ei olegi nagu riigi kohus. Samas, võttes lahti põhiseaduse kommenteeritud väljaande, on seal väga ilusti ju öeldud just nende põhiseaduse paragrahvide kohta, et tuleb tagada ikkagi inimväärne elu, meie põhikorra tuum on inimväärikuse ja sotsiaalriigi põhimõtted. Lisaks esmavajaduste rahuldamisele peab inimene ilma häbi ja diskrimineerimiseta osalema aktiivselt ka igapäevaelus. Samuti on välja toodud see, et näiteks vanaduse puhul seisneb põhiõiguse tuum elatusmiinimumist oluliselt parema äraelamisvõimaluse tagamises. Minu meelest on suhteliselt selge, et need kavandis toodud argumendid lihtsal pealevaatamisel ei päde. Sellepärast ma küsingi, kas teie, kui kavandi poolt hääletanu, olete nõus kavandis esitatud argumentidega.
Jah, lihtne vastus on see, et loomulikult olen nõus. Vastasel juhul ei oleks ma selle seisukoha poolt hääletanud või oleksin teinud selle kohta mõne muudatusettepaneku. Oleksin öelnud, nagu ma siin enne välja tõin, et tahan muuta seda konkreetset punkti või lisada veel mingi punkti või mingi pooltargumendi või mõne vastuargumendi. Aga see loomulikult ei tähenda, et see seisukoht ei kaitseks inimväärset elu või inimväärikust või ei kaitseks diskrimineerimise eest. Ma rõhutan, et selle seaduse uuesti arutamisel ja jõustumisel ei vähene ei inimväärsus ega inimväärikus ja kindlasti ei suurene diskrimineerimine. Sina oskad ilmselt minust täpsemini öelda, mitu protsenti moodustavad kohustusliku kogumispensioni ehk teise samba väljamaksed võrreldes esimese samba väljamaksetega, aga me mõlemad ilmselt nõustume, et see arv on suhteliselt marginaalne võrreldes esimese sambaga. Põhikoormus jääb ikka esimesele sambale – ka sel juhul, kui see seadus ei jõustu. Mõlemal juhul on põhikoormus esimesel sambal. Ja lisaks, kui mõnel inimesel on pensioni väljamaksed väga väiksed – selleks võib olla erinevaid põhjusi, näiteks pole mingil põhjusel tööl käidud või muud –, siis me teame, et sel juhul tuleb appi toimetulekutoetus, mida saab maksta lisaks, et inimene toime tuleks.
Urmas Kruuse, palun!
Aitäh, austatud istungi juhataja! Lugupeetud ettekandja! Teie esinemine annab sada protsenti kindlust, kuivõrd vajalikud on protokollid, et ka teie ettekantav materjal oleks tasakaalus, rääkimata sellest, kui palju aega te pühendasite rahandusministri esindaja argumentidele. Ja võib-olla jättis komisjon kasutamata ka võimaluse lasta kahel osapoolel ühel ja samal ajal komisjonis olla ja oma seisukohti argumenteerida, et komisjoni liikmed saaksid parema ülevaate. Kas te korra selgitaksite veel seda 2 + 4 teemat? Kui ma õigesti mäletan, siis teie kui selle ettepaneku poolt hääletanu ei näinud selles probleemi, samas on põhiseadusele ja üldisele ootusele viidates räägitud sellest, et kuigi 2% võiks lugeda inimese enda panuseks, siis 4% ei saaks mitte mingil juhul käsitleda selles süsteemis tema isikliku panusena. Kas te olete valmis selgitama, mis annab teile selle kindluse?
Kõigepealt vastan sellele märkusele, et ettekantav materjal peaks olema tasakaalus. Ma püüdsin küll põhjalikult välja tuua nii presidendi põhjendused ja need lahti seletada – läks küll natuke ettevuristamiseks, aega oli vähe, 20 minutit osutus niivõrd põhjaliku ettekande tegemiseks väga piiratuks – kui ka Rahandusministeeriumi põhjendused. Iga Riigikogu liige saab neid võrrelda. Rõhutan veel kord, et presidendi põhjendused on siin saalis kirjalikul kujul olemas, erinevalt Rahandusministeeriumi kirjeldustest, mis, ma loodan, saavad kättesaadavaks õige pea, kui kõik komisjoni liikmed on nõustunud selle sõnastusega, mis neis protokollides kirjas on. Mis puudutab 2% ja 4%, siis te ütlesite, et 2% on inimese enda panus ja 4% ei ole isiklik panus. Mõnevõrra vastab teie küsimus Jürgen Ligi küsimusele, kes küsib, miks te sellest nii räägite ja kas kohustusliku kogumispensioni osak on inimese enda vara või ei ole inimese vara. Kui tegemist on inimese omandiga, siis ma arvan, et ei oma väga suur tähtsust, kas ta on saanud selle pärimisõiguse kaudu – teatavasti võib kogumispensioni osakuid ka pärida ja pärija võib otsustada, et tema pensioniosak selle võrra suureneb. Kas nüüd öelda, et see oli tema enda panus või ei olnud tema enda panus? Antud kontekstis ei oma see enam tähtsust, sest see pensioniosak kuulub inimesele, see on tema vara, nii nagu kinnisvara on tema vara või mingi muu vara on tema vara. See on juba tema oma. Pensioni esimene sammas ei ole kuidagi inimese enda vara, see on oluline vahe. Sellepärast on oluline ka see argument, et ei saa enam täpselt eristada, kus on ajalooliselt olnud näiteks päritud osa, kus on ajalooliselt olnud 2%, kus on olnud tootlus, kust on maha läinud haldustasud jne. Sellepärast saab seda osakut vaadata tervikuna ja vaadata kui inimese omandit.
Mart Võrklaev, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud ettekandja! Vabariigi President on oma otsuses kirjutanud, et Eesti Vabariigi põhiseadus ei sätesta, kuidas peab riik pensionisüsteemi kujundama, kuid riigil lasub põhiseaduse § 28 lõikest 2 tulenevalt oluline kohustus tagada kõikidele inimestele toimetulek pensionieas. Muu hulgas viitab ta, et riik on selle kohustuse tagamiseks loonud pensionisüsteemi, mis koosneb riiklikust pensionist, kohustuslikust kogumispensionist ning täiendavast kogumispensionist. Paul Kerese arvamus, millest nii palju räägitud on, ei ole siin küll kättesaadav, aga nagu ma teie ettekandest aru sain, vastab tema sellele väitele, et pension pole põhiseaduses ettenähtud kohustus, nii, et kui riik suudab sellesama toimetuleku tagada mõnel muul moel, siis on ka see aktsepteeritav. Ehk minu meelest viitab ka seesama arvamus sisuliselt sellele, et põhiseadusega vastuolu on olemas, kui me ühe olulise samba pensionisüsteemist ära kaotame ja midagi asemele ei loo. Ehk minu meelest ta tunnistab, et vastuolu põhiseadusega on olemas ...
Palun küsimust!
Minu küsimus on selline: kas te saate sellest samamoodi aru ja kas Isamaal on plaanis mõni muu meede, millega seda auku katta, ja mis see on ja kas see tähendab ka täiendavat maksukoormust? Maamaksuga on meil korra nii läinud, et kaotame kodualuse maa maksu, aga siis hakkame rääkima kinnisvaramaksust ...
Aitäh!
... sest auk on vaja kuidagi täita.
Aitäh! Ma hakkan tagantpoolt pihta. Rääkida võib igasugu maksudest, aga minu teada Erakond Isamaa küll mingil kujul kinnisvaramaksu ei toeta. Mis puudutab presidendi seisukohta põhiseaduse § 28 lõike 2 osas, siis siin on väga heaks abimaterjaliks see väike põhiseadus. Ma loen teile siit ette, mida see palju räägitud ja ka presidendi seisukohas palju kajastatud põhiseaduse § 28 lõige 2 üldse tegelikult ütleb. Ma loen teile ette: "Eesti kodanikul on õigus riigi abile vanaduse, töövõimetuse, toitjakaotuse ja puuduse korral. Abi liigid, ulatuse ning saamise tingimused ja korra sätestab seadus. Kui seadus ei sätesta teisiti, siis on see õigus võrdselt Eesti kodanikuga ka Eestis viibival välisriigi kodanikul ja kodakondsuseta isikul." Siin ei ole täpselt öeldud, et seda peaks tegema läbi kolmesambalise pensionisüsteemi jne. See ütleb, et Eesti kodanikul on õigus riigi abile vanaduse korral. Nüüd, see seadus, mida me siin arutame, räägib ju kohustuslikust kogumispensionist. Sellest tulenes ka minu küsimus põhiseaduskomisjoni istungil, et kui riik kohustab mind koguma mu oma vara ja pärast tehakse minu oma varast mulle endale väljamakseid, siis kas seda üldse saab käsitleda riigi abina põhiseaduse selle sätte mõistes. Tegemist ei ole ju riigipoolse abiga, tegemist on ju minu enda abiga mulle endale. Kus siin see riigipoolne abi täpselt on? See on minu arvates suur küsimus ja sellepärast ei näe me siin – ja ka põhiseaduskomisjoni enamus ei näinud – põhiseadusega vastuolu.
Taavi Rõivas, palun!
Aitäh! Põhiseaduse § 4 ütleb, et Riigikogu, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse ja kohtute tegevus on korraldatud võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõttel. Nüüd, asendades põhiseaduskomisjoni päris diskussiooni – mis toimus 20. veebruaril ja kus põhiseaduskomisjoni liikmed ise arvamust avaldasid – sisu ja argumendid, nagu te ise ütlesite, valitsuse esindaja argumentidega, seoti kõiki neid nelja nimetatut puudutavas kaasuses Riigikogu ja valitsus üheks. Ehk teisisõnu, Riigikogu muudeti valitsuse kummitempliks. Kui te saavutasite juba 20. veebruaril toimunud arutelul niikuinii tulemuse, mida te soovisite, siis miks oli vaja rikkuda põhiseadust ka menetluslikult ja miks oli vaja kogu selle teemaga sedavõrd palju hämada ja vassida?
Hakkan jälle tagantpoolt pihta. Hea Taavi! Kui sa esitad selliseid väiteid, et põhiseadust on menetluslikult rikutud, või viitad vassimisele, siis sellele peaks järgnema ka mingid selgitused või põhjendused. Need ei saa olla sellised tühjad sõnad, neil peaks ka sisu olema. Mina ei näinud põhiseaduskomisjoni istungil vassimist. Aga kui sina seda nägid, siis sa peaksid väga konkreetselt nimetama, kes seda tegi ja kus, mitte ebamääraseid süüdistusi õhku loopima, sest nii võib ülejäänud Riigikogu liikmetele, kes komisjoni istungil ei viibinud, ja ka teistele inimestele jääda ekslik mulje. Sama võib öelda põhiseadusega menetlusliku vastuolu tekkimise kohta – seda peaks keegi täpsemalt kirjeldama, mitte lihtsalt ütlema, et nii oli ja kõik. Mis puudutab võimude lahususe põhimõtet, siis – nagu ma enne kirjeldasin – kogu selle seaduse, selle teksti, selle muudatusettepanekud ehk uue tervikteksti on koostanud valitsus ja seadusandja on asunud seisukohale, et ta toetab seda teksti. Kas sõnastada seda nii, nagu sina siin ütlesid, et kaks muutus üheks? Sellega ma ei nõustuks. Ma ei nõustuks ka juhul, kui tänane hääletus peaks minema nii, et me toetame presidendi seisukohti ja nõustume presidendi põhjendustega. Ka sel juhul ei nõustuks ma mingil juhul väitega, et kaks muutus üheks – põhiseaduse § 4 pole enam täidetud ning president ja Riigikogu on üheks muutunud. Ei, nad ei ole üheks muutunud. Ühel pool on presidendi seisukoht ja teisel pool on valitsuse seisukoht ning meie seadusandjana otsustame, millist seisukohta me toetame. Selle läbi ei ole võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõtet kuidagi rikutud.
Andres Sutt, palun!
Aitäh, hea juhataja! Hea ettekandja! Ma jätkan Riina Sikkuti ja Mart Võrklaeva küsimust põhiseaduse §-ga 28 seoses, et millist abi on riik oma kodanikele lubanud või õigemini, kui suur see abi võiks olla, sest ma arvan, et päris küsimus ei ole mitte abstraktses vabaduses, vaid päris küsimus on pensioni suuruses. Kui ma nüüd õigesti aru sain, siis nii sinu viidatud selgitus, mille esitas Rahandusministeeriumi advokaat, kui ka sinu siin antud vastus ütlevad, et me räägime ikkagi pensionisüsteemist kui tervikust. Ja küsimus on selles, kas me paneme selle vabatahtlikkuse asemele midagi teist, et see abi oleks võrreldav, või me nõustume sellega, et piisav abi suurus ongi elatusmiinimum – ehk täna oleks selle loogika järgi piisav, kui pension oleks 215 eurot.
Aitäh! Kõigepealt, nagu ma enne ütlesin, ei nõustu ma seisukohaga, et pensioni teise samba puhul on tegemist riigi abiga. Need on inimese kogutud vahendid, ma ei näe siin seda riigi abi osa. Riigi abiga on tegemist esimese samba puhul, tõepoolest, riik teeb sealt inimestele väljamakseid. Teise samba puhul on inimene ise need vahendid kogunud. Minu arvates on väga kitsas tõlgendus öelda, et see on nüüd riigi abi ja me rahuldume sellega. Ma arvan, et teoreetilises olukorras, kus inimesele tehtakski väljamakseid ainult teisest sambast, võiks ta ilmselt öelda, et ta ei ole riigilt abi saanud ja et ta tahab ikka riigilt abi ka saada, nii nagu põhiseadus ette näeb. Sellepärast ei ole minu arvates erinev abi võrreldav – ei ole toimetulekutoetus võrreldav pensioni teise sambaga ehk kohustusliku kogumispensioniga ega ka kolmanda sambaga. Selles mõttes ei saa neid kõiki kokku liita ja kõike kokku nimetada riigi abiks. Kas pensionisüsteem on tervik? Pensionisüsteemis on erinevad komponendid, erinevad sambad, nagu me neid nimetame, ja osa sellest süsteemist on ka täna vabatahtlik, osa on olnud osale liitujatele vabatahtlik ja osa on olnud kohustuslik. Nii et olukord on väga erinev. Kui muudame selles terviklikus süsteemis veel ühe osa vabatahtlikumaks, siis ma arvan, et n-ö süsteemi terviklikkus kui niisugune ei kao. Pensionisüsteem on ikka pensionisüsteem ja ta ei kao ka selle seaduseelnõuga, mida me siin täna arutame. Isegi kui see jõustub, ei kao meie pensionisüsteem mitte kuhugi.
Kristina Šmigun-Vähi, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Lugupeetud ettekandja! Mina osalesin 20. veebruaril põhiseaduskomisjoni istungil Taavi Rõivase asendusliikmena. Võib-olla teie komisjoni töökord ongi selline, aga mulle jäi kuidagi natuke imelik mulje ja ma sellepärast küsin. Väga toredalt toimus arutelu, aga siis ühel hetkel teatas põhiseaduskomisjoni esimees härra Puustusmaa, et ei ole mõtet siin Kaja Kallasega arutelu pidada, nagunii me ühist keelt ei leia, parem paneme selle seaduse hääletusele. Minu küsimus on järgmine: kas põhiseaduskomisjon töötabki niimoodi, et kui asjad lähevad liiga keeruliseks ja enam ei suudeta küsimustele vastata ja arutelu jätkata, siis lihtsalt sõidetakse tankiga üle ja pannakse asjad hääletusele?
Mul on väga kahju, kui sulle selle asendamise käigus komisjoni tööst selline mulje jäi. Minu arvates on meil arutelud olnud üsna vabad. Sõnakasutuses võib-olla tõesti ei ole alati oldud nii distsiplineeritud, aga ma arvan, et seda võib öelda eri erakondade esindajate kohta. Siin ei lähe see joon kuidagi mööda koalitsiooni või opositsiooni piiri. Mina ei tajunud komisjoni esimehe ettepanekut kuidagi ründava või keelavana. Ja seda ma küll kinnitan – ma usun siiralt, et ka teised komisjoni liikmed võivad kinnitada –, et kelleltki ei võetud ära võimalust oma seisukohta avaldada ja kelleltki ei võetud ära võimalust esitada küsimusi. Me isegi andsime Kaja Kallasele võimaluse täiendada sellesama istungi protokolli oma kirjaliku seisukohaga, kuigi ka seda seisukohta ei loetud sõna-sõnalt istungi käigus ette. Võiks ju samamoodi teha etteheiteid, et miks see komisjonis sellisena ei kõlanud, aga minu arvates oli kõigi osapoolte jaoks sada protsenti aktsepteeritav, et Kaja Kallas oma kirjaliku arvamuse protokolli lisas. Mul on kahju, kui sulle selline mulje jäi, aga mina ei tajunud kuidagi mingit keeldu edasiseks aruteluks.
Hea Andres! Ma vastan su küsimusele. [[Naerab.]] Ma pean kiitma seda meest, kes siin mu selja taga on. Me tsiteerime natukene, Siim, sind, ja kasutame sind ära, kuigi sa tegelikult ei ole absoluutselt süüdi selles olukorras. Sa olid sellel hetkel rahandusminister ja ma soovitan kõigil lugeda selle eelnõu arutelu 2001. aastal siin saalis. Ma ei räägi üldse mitte halvas mõttes – vastupidi. Kui see seadus tehti, siis – ütlen seda täiesti siiralt – oli see väga hea asi. Vaadati Põhjamaade pensionifonde, kus tootlikkus oli umbes 6%, see ei olnud ühelgi aastal alla 6%. Ja ka siitsamast kõnepuldist rõhutati, et te saate kindlasti vähemalt 6%. Ja kui tootlikkus olekski olnud selline, siis me minu arvates täna siin mitte midagi ei arutaks. Vahel võib juhtuda, et sa tahad paremat, aga välja tuleb nii nagu tavaliselt. Seda on kunagi ka Moskva linnapea öelnud. Eks presidendil on kindlasti tunduvalt raskem selle seaduseelnõu üle arutleda, sest tema oli üks töörühma liikmetest. Ja siiralt: me enne arutasime kolleegidega, et võib-olla peab ka muutma seaduses midagi. Kui järgmine kord on minister, kes istub selle koha peal, mis on otseselt seotud mingi konkreetse eelnõuga, keegi, kes ütleb, et see on minu laps, siis on tal väga raske otsust teha. Keegi ei taha ju loobuda enda tehtud asjast, igaüks usub, et see on parim. Ja tookord kindlasti tehtigi seadust toonaste parimate teadmistega. Tänaseks lihtsalt on situatsioon muutunud. Me näeme, mis võib juhtuda paari nädalaga, kui tekib majanduses selline võbelemine ja inimestel on hirm.
Katri Raik, palun!
Hea eesistuja! Hea kolleeg! Suur osa diskussioonist teise samba üle on keskendunud sellele, kas tegemist on riigi või eraisiku varaga. Ma olen sinuga ühte meelt, et tegemist on eraisiku varaga. Ent fondi loomise algusest peale on sellel varal olnud väga selge sihtotstarve. Kui me nüüd muudame otstarvet, siis kas see sinu meelest ei ole seadusega vastuolus?
Aitäh! Kui me muudaksime seda ilma seadust muutmata, siis oleks see seadusega vastuolus. Aga kuna ettepanek on muuta seadust ja seejärel seadusega kooskõlas muuta otstarvet, siis selline toimimine on kindlasti seadusega kooskõlas.
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Ma stenogrammi huvides ütlen, et tõepoolest oli seal arutelul nii, et põhiseaduskomisjoni esimees lõpetas arutelu, öeldes, et me nagunii üksteist ei veena ja parem hääletame – kõik argumendid on juba kõlanud ja seda arutelu pole mõtet rohkem pidada. Selle seisukoha, mille ma komisjonis esitasin, lisasin protokolli kirjalikult, kirjutades selle täpsemalt lahti. Selles osas olen ma teiega nõus. Minu arust pole vale, kui kuulatakse ekspertide ja eri poolte arvamusi, kas või valitsuse esindajat, kes tuleb ja esitab oma seisukohad. Aga seda oleks pidanud tegema enne, kui me otsustasime. Seda esiteks. Ja teiseks, mind häiris see, et valitsuse esindaja seisukoht – ta ise ütles, et tema eest maksab Rahandusministeerium – oli pealkirjastatud kui põhiseaduskomisoni seisukoht. Seda ei tohiks lugeda komisjoni seisukohaks, kui neid seisukohti pole komisjoni istungil tegelikult esitatud. Seda te ju möönate, et neid seisukohti seal Riigikogu liikmete suust ei kõlanud.
Aitäh! Põhiseaduskomisjoni esimees esitas juba enne kahe viimase istungi toimumist kirjalikult eelnõu kavandi – ta nimetas seda kavandiks – ja saatis selle kõigile komisjoni liikmetele laiali. Kõik said sellega aegsasti tutvuda. Ja tõesti, nagu ütles ka valitsuse esindaja, on tema suures osas need seisukohad kirja pannud. Komisjonil oli võimalus neid seisukohti toetada ja võtta vastu otsus. Et olla väga täpne, vaatan selle sõnastuse veel kord üle: "Toetada muutmata kujul vastuvõtmist, tuginedes komisjoni liikmetele välja saadetud kavandis toodud seisukohtadele." See on see sõnastus, mida selle otsuse puhul sai kasutatud, kuigi arutati ju ka komisjonis, kuidas seda otsust sõnastada. Igal juhul, see on nüüd see korrektne sõnastus. Tõepoolest, valitsuse esindaja seisukohti toetati, presidendi esindaja seisukohti ei toetatud, aga otsus, mis vastu võeti, on põhiseaduskomisjoni otsus. See on komisjoni liikmete hääletuse tulemusel – tõsi küll, häälteenamusega, aga ikkagi liikmete hääletuse tulemusel – sündinud komisjoni otsus ja just sellises sõnastuses, nagu ma selle teile siin ette lugesin.
Signe Riisalo, palun!
Aitäh, hea aseesimees! Ettekandja! Minu kõrva riivas väga teravalt see, et jäi mulje, nagu peetaks elatusmiinimumi tagamist põhiseadusest tulenevalt piisavaks, et öelda, et riik on inimese suhtes oma kohustuse täitnud. Riina Sikkut tsiteeris siin põhiseaduse kommenteeritud väljaannet, seal oli muu hulgas juttu inimväärikusest. Minu küsimus on järgmine: kas mitte kogu pensionisüsteem ja kõikvõimalikud riigi meetmed ei peaks toetama inimese toimetulekut tulevikus, et siis riik selle minimaalse osa, mis inimesel puudu jääb, ideaalses maailmas juurde saaks maksta? Kuidas teie arvates – kui aastal 2040 on saja tööealise kohta 47 pensioniealist, lastega kokku 70 ülalpeetavat – see riik püsti püsib ja kuidas me kõikidele nendele inimestele, kes ei ole oma sissetulekut pensionieaks garanteerinud, suudame inimväärikuse tagada?
Kui püüda nüüd küsimusele vastata, siis ma nõustun teiega. Mina arvan samamoodi, et riik peaks igati soodustama seda, et inimene ise koguks endale vahendid selleks, et ta tuleks toime. See tähendab näiteks väikest maksukoormust, väiksemat ümberjagamist, normaalset parempoolset mõtteviisi ühiskonnas. Ka mina toetan seda väga, et inimene kogub ise endale vahendid. Aga mis puudutab seda, kas elatusmiinimum tagab inimväärikuse – see ei ole otseselt selle seaduseelnõu küsimus. Ma rõhutan veel kord, et see seaduseelnõu ei kaota pensioni esimest sammast, aga selles debatis on korduvalt rõhutatud, et pension kui niisugune – sellist sõna põhiseaduses ei ole. Seadusandja saab seda sisustada muul viisil. Aga nüüd selle väite juurde, kas elatusmiinimumi peetakse piisavaks, et tagada inimväärikus. Ma arvan, et teie olete parem asjatundja sellele vastama kui mina, aga juhul, kui te olete veendunud, et elatusmiinimum ei taga inimväärikust, siis peaksite kiiremas korras tegema ettepaneku elatusmiinimumi suurendada, sest muidu olete vastuolus põhiseadusega.
Jevgeni Ossinovski, palun!
Aitäh! Austatud ettekandja! Katri Raigi küsimusele vastates te ütlesite, et kui seda süsteemi ja otstarvet seadusega muudetakse, siis ei ole see seadusega vastuolus. Kuna mina ei ole selle seadusega nii põhjalikult tegelenud nagu teie, siis küsin: kas selle eelnõuga muudetakse ka sotsiaalmaksuseaduse § 1, mille kohaselt kogutakse sotsiaalmaksu selleks, et rahastada ravikindlustust ja pensionide maksmist?
Aitäh! Katri Raigi küsimusele ma vastasin nii, nagu ta küsis. Ta küsis, kas seaduse vastuvõtmisega rikutakse seadust, ja ma vastasin, et ei rikuta, kui seadus vastu võetakse. Mis puudutab sotsiaalmaksuseadust, siis ma arvan, et see küsimus on õigem esitada rahanduskomisjoni esindajale. Me ei käinud põhiseaduskomisjonis läbi konkreetseid seaduseelnõu sätteid, mille osas presidendil puudusid vaidlustused ja mida president ei nimetanud põhiseadusega vastuolus olevaks.
Jaak Juske, palun!
Austet istungi juhataja! Hea ettekandja! Ma olen tegelikult nõus hea kolleegi Šmigun-Vähi kriitikaga. Ka mina osalesin põhiseaduskomisjoni 20. veebruari koosolekul ja ausalt öeldes oli tõesti väga naljakas – pehmelt öeldes naljakas – see, kui komisjoni esimees lihtsalt teatas, et me ei hakka siin arutelu avama, kõigil on seisukohad teada ja hakkame aga hääletama. Aga minu küsimus tuleb sellest vallast, et president on teinud tööd, nii nagu seadus ette näeb, ja toonud kõnealuses seaduses välja terve rea vastuolusid põhiseadusega. Koalitsioon oma enamushäältega on presidendi kriitikale teatavasti vilistanud. Minu küsimus on järgmine: kas te täna jääte endiselt selle juurde, et president ei ole asjast aru saanud ja tegeleb selles küsimuses ainult poliitikaga või olete valmis vähemalt omavahel tunnistama, et teatud küsimustes või teatud punktides on presidendil vähemalt kaudselt õigus ja vastuolu põhiseadusega on siiski olemas?
Mis puudutab komisjoni esimeest, siis tema saab neid seisukohti oma sõnavõtus võib-olla ka ise kommenteerida. Ma rõhutan veel kord, et minule ei jäänud kuidagi muljet mingist pahatahtlikust suhtumisest komisjoni istungi juhatamisel või sellest, et komisjoni liikmetel poleks justkui olnud võimalust sõna võtta. Aga ilmselt on see siis märkus edaspidiseks komisjoni esimehele komisjoni töö juhtimise kohta. Vilistamist ei presidendi ega kellegi teise seisukohtadele komisjoni istungil ei olnud. Arutati, esitati küsimusi. Nõus, et võib-olla oleks võinud arutelu rohkem olla. Komisjoni seisukohas on selgelt väljendatud, et teatud osas on selle seaduse puhul tegemist põhiseaduse riivega, aga see on põhjendatud ega vii vastuoluni põhiseadusega. Komisjoni enamuse seisukoht oli mitte nõustuda presidendi seisukohaga.
Täna on ju küsimus see, kas inimene soovib olla liitunud teise pensionisambaga või mitte. Selle seaduseelnõu võimalus on see, et sa võid olla liitunud, aga see ei ole kohustus, sa võid ka olla liitunud ainult esimese ja kolmanda kui vabatahtliku pensionisambaga. Selles on küsimus. Ja majandussituatsioon on täna selline, et kui aus olla, kui vaadata esimest ja teist pensionisammast, siis on kasulik olla ainult esimeses pensionisambas. Homme, kui palgad vähenevad ja töötus peaks ka tekkima, sotsiaalmaksu laekub vähem ja kõik olud võivad muutuda. Täna on raske prognoosida, millise variandi puhul on üks parem ja teine halvem. Tegelikult meie anname võimaluse inimesel ise otsuse teha, kas ta eelistab ühte, teist või kolmandat varianti. Seda ei saa võtta, Riina, nii, et alati üks variant on parem ja teine variant kehvem. Alati, kui poodi lähed, sa teed ka otsuse, kas ostad kallima õuna või odavama õuna, kas ostad kvaliteeti või mitte. Mõlemat asja, odavat hinda ja kvaliteeti tihti ei saa, tuleb valida.
Taavi Rõivas, palun!
Vilja Toomast, palun!
Aitäh! Ka mina tulen tagasi 20. veebruari põhiseaduskomisjoni koosoleku juurde. Lühidalt öeldes toimus see, et komisjoni esimees palus presidendi kantselei esindajatel seletada, mis on presidendi vastuväited – nii see ka toimus. Opositsioonisaadikud esitasid küsimusi, ka sina esitasid paar küsimust. Grünthal protesteeris selle vastu, et kas presidendil üldse on õigus selle seaduse kohta arvamust avaldada, kuna ta on võtnud osa selle komisjoni tööst, kes selle seaduse kunagi välja töötas. Ja sellega tegelikult arutelu lõppeski. Mina küll ei mäleta ja ma ei loe seda ka ühestki protokollist välja, et põhiseaduskomisjon oleks 20. veebruaril otsustanud, et tellime valitsuselt selle seisukoha või tellime mingi seisukoha kusagilt väljastpoolt. Kes selle otsuse tegi ja mis alusel see otsus tehti, et tellime advokaat Kereselt mingi arvamuse? Me kõik olime seda Kerese arvamust ammu enne juba lehest lugenud. Kust tuli see otsus? Kus on see põhiseaduskomisjoni otsus? Ma tahaks põhiseaduskomisjoni liikmena teada, kes selle otsustas? Mis õigusega otsustab komisjoni esimees ainuisikuliselt selliseid asju komisjoni nimel?
Aitäh, Taavi! Austatud endine peaminister, sa oled valel teel! Vastupidi, selle seaduseelnõuga antakse võimalus pensionifondidele lisaraha Eesti majandusse tuua. Kui ma väljendusin võib-olla halvasti, siis ma ütlen uuesti, et pensionifondid võtavad laenu ainult siis, kui neil on kasulik seda laenuraha ettevõtjatele, Eestimaa ettevõtjatele edasi laenata. Ma soovitan LHV ja Swedbanki pensionihalduritega kokku saada. Nad räägivad teie erakonnale, kui kasulik see on, et on võimalik laenu juurde võtta ja seda raha Eesti majandusse investeerida. Nende palvetega käidi meil komisjonis, nii fondihaldurid kui ka Eesti ettevõtjad palusid anda võimaluse rohkem investeerida. Tänane mure on see, et paljud pangad enam ei anna Eesti ettevõtjatele laenu, aga pensionifondid veel annavad.
Aitäh! Kõigepealt ma tahaksin sind tänada ja tunnustada, sa oled väga hea põhiseaduskomisjoni istungitest ülevaate andja! Sul tuli see ilmselt paremini välja kui mul, väga kiire ja hea kokkuvõte. Aga mis puudutab küsimust, kes tegi otsuse arutada seisukohta, siis ettepaneku päevakorra osas teeb ju alati komisjoni esimees ja ta saadab selle kirjalikult välja. Nii toimus ka seekord, nagu alati, ja siis komisjoni liikmed hääletasid, kas päevakord kinnitada või mitte. (V. Toomast ütleb kohapealt vahele: "Küsimus oli, kes tellis Kereselt arvamuse ...") Komisjoni esimees esitas selle kavandi, ilmselt tema siis ka palus seda. Komisjoni esimees saab seda täpsemalt kommenteerida, aga ilmselt ta ise palus aidata see arvamus kirja panna, sest tema selle esitas. Põhiseaduskomisjoni liikmetel oli võimalus öelda, et me ei nõustu selle seisukohaga, ja komisjoni liikmetel oli võimalus öelda, et me nõustume selle seisukohaga, ja nad seda võimalust aktiivselt ka kasutasid. Neli komisjoni liiget otsustasid mitte nõustuda esimehega ja viis liiget otsustasid nõustuda komisjoni esimehe seisukohaga. Nii kujuneski komisjoni arvamus, häälteenamuse tulemusena.
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Kuna hea Vilja puudutas siin minu nime ja väljendas ka minu väidetavaid seisukohti, siis ma arvan, et võin esitada vastulause.
Aitäh, hea Urmas! Pean hakkama otsima. Ma enne selgitasin seda korra. Pensionifondid võtavad, veel kord ma rõhutan seda, laenu ainult sel juhul, kui nad saavad seda kasumlikult edasi laenata. Ja kolmeks aastaks antakse neile võimalus, et nad võivad oma likviidsusega olla ka miinuses, kui peaks juhtuma, et liiga palju inimesi sambast välja läheb. Nad võivad likviidsuses miinusesse minna ja siis ei võta laenu juurde, sest praegu on nad juba arvatavasti häid tehinguid teinud. Ma ütlen sulle, et ma soovitan sul vaadata oma teise pensionisamba tulemit viimase nädala jooksul ja siis sa näed, mis seis sul täpselt on. Aivar Sõerdi küsimusele vastas Siiri Tõniste, et fondide valitsemistasud on üles ehitatud loogikale, mille kohaselt fondimahtude suurenemisel tasud regresseeruvad. Kui fondide mahud hakkavad vähenema, on ministeeriumil kavas fondide valitsemistasud üle vaadata.
Ma katkestan korra. Repliigiks teil võimalust ei ole. See võimalus on teil siis, kui teie nime mainitakse läbirääkimiste käigus. Küll aga on teil võimalus esitada oma esimene küsimus komisjoni ettekandjale, kui soovite. See võimalus teil on. Kas härra Kruusel oli protseduuriline küsimus?
Ma olen natukene segaduses. Hetkel puldis olev ettekandja nimetas sellist asja, et telliti töö, mis pidi väljendama komisjoni liikmete seisukohta, aga komisjoni liikmed ei ole kunagi selliseid asju öelnud. Ma ei saanud sellest hästi aru ja sellepärast ma olengi natuke segaduses.
Aitäh, lugupeetud ettekandja! Rohkem küsimusi ei ole. Nüüd avame läbirääkimised. Läbirääkimistel on eelistatud kõigepealt fraktsioonide esindajad, aga läbirääkimised on avatud kõigile. Kaja Kallas Reformierakonna fraktsiooni nimel.
See nüüd ei olnud küll protseduuriline küsimus, aga kui ettekandja soovib, võib ta vastata.
Jaa. Komisjoni esimees esitas komisjoni liikmete komisjoni seisukoha kavandi ja komisjoni liikmetel oli võimalus kas toetada kavandit komisjoni seisukohana või mitte toetada. Ja pärast seda, kui komisjoni liikmed otsustasid seda seisukohta toetada, on see komisjoni toetatud seisukoht.
Lauri Läänemets, palun!
Aitäh, lugupeetud eesistuja! Lugupeetud ettekandja! Läheme selle teemaga siit edasi. Seesama Paul Kerese valmis kirjutatud kavand – me arutasime seda komisjonis ja tegelikult enne, kui Paul Keres ütles, et teda on palganud Rahandusministeerium, ja tuli välja, et Keres on selle kavandi kirjutanud, rääkis komisjoni esimees ka sellest, et põhiseaduskomisjoni kahe istungi vahel oli kogunenud üks töörühm. Meie arusaamist mööda oli see komisjoni töörühm, mida komisjon ei olnud moodustanud. See töörühm oli tegelikult selle kavandi n-ö lõplik kokkupanija ja sinna oli väidetavalt andnud sisendi ka Paul Keres – tundub, et tema panus oli suhteliselt suur. Meile jäi arusaamatuks, miks see töörühm kokku kutsuti ja kes sellesse töörühma konkreetselt kuulusid. Minu küsimus teile on järgmine: kas teie saate öelda, mis töörühmaga tegemist oli? Komisjoni esimehe jutu järgi väidetavalt see töörühm koostas selle kavandi, mille te heaks kiitsite.
Aitäh! Kõigepealt, kuna komisjon ei moodustanud töörühma – ma nõustun teiega selles osas –, ei saa seda kindlasti nimetada komisjoni töörühmaks. Komisjon saab küll moodustada töörühmi, aga antud juhul komisjon sellist otsust ei ole langetanud. Mina sain komisjoni esimehe selgitustest aru niiviisi, et ta moodustas selle töörühma ise, konsulteeris inimesega – erinevate inimestega –, palus Rahandusministeeriumi esindajal koostada komisjoni seisukoha kavand ja esitas selle arutamiseks komisjoni liikmetele.
Kalle Grünthal, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Hea ettekandja! Kuna hea Vilja siin pani mulle suhu selliseid sõnu, mida ma tegelikult rääkinud ei ole, siis ma tahaksin teilt selgelt teada saada, kas ma mäletan õigesti. Minule teadaolevalt ei avaldanud ma protesti, vaid küsisin presidendi esindaja Mati Pätsi käest, kas president saab seda küsimust lahendada erapooletult, kuna ta ise osales pensioniseaduse väljatöötamisel. Ja muidugi lisaks ma siia juurde ka Mati Pätsi vastuse, milles ta ütles, et sellest rääkimine on kohatu. Kui ma juhtisin tähelepanu sellele, et Riigikogus ei öelda selliseid sõnu, siis ta vabandas, kuid ütles, et oma mõtetes jääb ta enda seisukoha juurde. Kas mu mälu mäletab õigesti?
Kindlasti oli see laias laastus õige kirjeldus sellest, mis 20. veebruari istungil toimus. Täpsustan lihtsalt, et presidenti esindava advokaadi nimi oli Madis Päts.
Aitäh, lugupeetud ettekandja! Rohkem küsimusi teile ei ole. Nüüd on teise ettekandja kord. Ma palun siia ettekandjaks rahanduskomisjoni esimehe Aivar Koka. Aega on 20 minutit ja seda võib ka pikendada, kui soovi on.
Austatud juhataja! Head kolleegid! Ma alustan sellest, et meie protokollid on eelmisest nädalast ilusti üleval ja kui te lubate, siis ma ei hakka protokolli üks ühele maha lugema. Protokollis on kirjas kõikide komisjoni liikmete küsimused. Kas need meeldisid komisjoni esimehele või mitte, need on kõik kirjas ja seal on kirjas ka kõik vastused. Kui keegi soovib konkreetselt midagi täpsustada, siis mul on protokollid küll kaasas, aga ma arvan, et neid ei ole vaja üks ühele ette lugeda. Me arutasime rahanduskomisjonis Vabariigi Presidendi poolt välja kuulutamata jäetud kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadust uuesti arutamiseks ette valmistades 20. ja 25. veebruaril. 20. veebruari istungil osalesid arutelul külalistena Rahandusministeeriumi kindlustuspoliitika osakonna juhataja Siiri Tõniste, sama osakonna nõunik Kertu Fedotov ja peaspetsialist Tõnu Lillelaid. Komisjon tegi konsensusega otsuse määrata ettekandjaks komisjoni esimees, teie ees kõneleja, häältega 6 poolt ja 5 vastu otsustati toetada Vabariigi Presidendi poolt välja kuulutamata jäetud kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse muutmata kujul uuesti vastuvõtmist. Natuke komisjonis toimunu kohta ja arvamuste kohta. Vabariigi Presidendi otsus nr 551 on kõnealuses seaduses välja toonud eelkõige järgmised puudused. Presidendi hinnangul lõpetab seaduse muutmine pensionisüsteemi eesmärgipärase toimimise. President on seisukohal, et vastuvõetud seadusega pensionisüsteemis tehtud muutused ei ole õigustatud ega proportsionaalsed, sest muudavad senise kohustusliku kogumispensioni sisuliselt tagasiulatuvalt vabatahtlikuks ja võimaldavad loobuda kogutud või kogutavate pensionivahendite kasutamise senisest sihtotstarbest. Sellega riivatakse presidendi hinnangul ülemääraselt põhiseaduse § 28 lõikest 2 tulenevat põhiõigust riigi abile vanaduse, töövõimetuse, toitja kaotuse ja puuduse korral, samuti põhiseaduse §-st 32 tulenevat omandipõhiõigust. Vaidlustatud seadus lähtub eelkõige eesmärgist anda inimestele suurem valikuvabadus otsustada, kas koguda raha teise sambasse või mitte. Olemuslikult pole kavandatava kohustusliku kogumispensioni süsteemi muudatused tagasiulatuvad. Nende muudatustega ei panda inimestele tagasiulatuvalt kohustusi ega võeta ära minevikus omandatud õigusi. Vastupidi, kaob ära kohustus koguda raha teise sambasse ja lisandub kõigi õigus liituda teise sambaga. Põhiseaduse § 28 lõikest 2 tulenevate põhiõiguste tagamisel on seadusandjal väga lai otsustusvabadus. Põhiseaduse § 28 lõike 2 järgi peab riik tagama äraelamiseks minimaalselt vajalike vahendite olemasolu, milleks on elatusmiinimum. Euroopa sotsiaalkindlustuskoodeksi järgi peab pension moodustama vähemalt 40% tavalise meeslihttöölise netotöötasust, see kaetakse aga ära ka esimese sambaga. Seega, presidendi seisukoht, mille kohaselt seaduse jõustumisega lakkab senine pensionisüsteem tervikuna eesmärgipäraselt toimimast, on ebaõige. Samuti on arusaamatu, kuidas riivab seadus ülemääraselt omandipõhiõigusi. Presidendi hinnangul on 4% sotsiaalmaksu osa väljavõtmine vastuolus õigusriigi põhimõtte ja võrdsuspõhiõigusega. Presidendi otsuse punktis 2 leitakse, et seaduse muutmisega osale isikutele antav võimalus võtta tagasiulatuvalt välja lisaks oma töötasult makstud 2%-le ka riigi makstud 4% sotsiaalmaksu osa ja seda vabalt kasutada on vastuolus põhiseaduse §-s 10 sätestatud õigusriigi põhimõtte ja põhiseaduse §-st 12 tuleneva võrdsuspõhiõigusega. Sotsiaalmaksu määr on 33%, millest 13% läheb riiklikku ravikindlustusse ning 20% pensionikindlustusse. Tollest 20%-st pensionikindlustuse rahast läheb riiklikku pensionikindlustusse 16% ja kohustusliku kogumispensioni 4% jaguneb nende vahel, kes on liitunud teise pensionisambaga. Teise samba reformi seadus annab inimestele vabaduse otsustada, kas teises sambas raha koguda või mitte. Ühtlasi võimaldab teise samba reformi seadus inimestel, kes teisest sambast lahkuvad, oma kogutud raha välja võtta. Sellist õigust ei ole võimalik käsitada maksusoodustusena, sest maksukohustus ja maksumäär sotsiaalmaksumaksja jaoks teise samba reformi seadusega antud õigustest lähtuvalt ei muutu. Kavandatavad kohustusliku kogumispensioni süsteemi muudatused ei ole olemuslikult tagasiulatuvad. Nende muudatustega ei panda inimestele tagasiulatuvalt kohustusi ega võeta ära ka minevikus omandatud õigusi. Vastupidi, reform kaotab kohustuse koguda raha teises sambas ja lisab kõigi õiguse liituda teise pensionisambaga. Teise samba kehtestamisel ei näinud seadusandja ette, et regulatsioon on ette nähtud mingiks perioodiks, samuti ei antud lubadust, et regulatsioon kunagi ei muutu. Pensionisüsteemi ei saa vaadelda lõpliku ja valmisolevana. Teisest sambast väljamakstav raha on pensionifondis olev raha, mis on muutunud isiku omandiks, ja tegu ei ole maksutulu jagamisega. Teise samba süsteemi loomisel selgitas tolleaegse eelnõu autor Siim Kallas Riigikogule, et teise sambasse pandud raha on isiku enda omand. Tsiteerin Siim Kallase sõnu, mis öeldud 9. mail 2001. aastal kogumispensioni seaduse eelnõu esimese lugemise arutelul: "Te panete sinna 2% ja teie omandiks muutub 6%. See on põhimõtteline suur vahe kogu selles asjas." Järelikult ei olnud teise sambaga mitteliitunud isikutel õiguspärast ootust loota, et teine sammas kunagi ei muutu, ning kuna teises sambas olev pensioniraha on juba isikutele üle antud, ei ole sotsiaalmaksu sihtotstarve käesolevas küsimuses relevantne. Seetõttu leidis Riigikogu rahanduskomisjoni enamik, et kavandatava seadusemuudatusega ei ole põhiseaduse §-dest 10 ja 12 tulenevaid põhiõigusi ebaseaduslikult riivatud. Presidendi hinnangul mõjutavad teisest sambast lahkujad sinna jääjate vara väärtust. Presidendi otsuse punktis 3 leitakse, et seaduse muutmisega tekitab riik ebaproportsionaalse riski, et teise samba pensionifondi osakute väärtus ja sellest tulenevalt ka pensionifondi jääjate hilisem eeldatav pension hakkab lisaks finantsturgudel ja majanduses toimuvale senisest oluliselt enam sõltuma teise osaku omanike käitumisest. Seetõttu on president seisukohal, et seadusemuudatus riivab ebaproportsionaalselt senistesse pensionifondidesse jäävate osakuomanike põhiseaduse §-st 32 tulenevat omandiõigust. Asjaolu, et pensionifondist saab raha välja võtta või et selle raha kogumine on inimese valik, ei ole uudne. Näiteks toimivad sellistel põhimõtetel vabatahtlikud pensionifondid. Kohustuslike pensionifondide puhul on seni sissemaksete tegemine olnud kohustuslik ja raha väljavõtmine piiratud pärimise ja pensioniea saabumisega. Erisustele vaatamata on vabatahtlike ja kohustuslike pensionifondide tootlused olnud Eestis küllaltki sarnased, vabatahtlike pensionifondide tootlused on kohustusliku pensionifondi omi pigem ületanud. Selleks et hõlbustada investeeringute juhtimist, on fondist raha väljavõtmisel ette nähtud pikk etteteatamise tähtaeg. Turuosaliste arvamusi arvestades on pikendatud teisest sambast väljumisest etteteatamise tähtaega viie kuuni, et leevendada pensionifondist väljumisega kaasneda võivat suurt pensionifondi varade müüki. Algatatud eelnõus oli see vaid üks kuu. Muudatus annab fondivalitsejatele eelseisvatest muudatustest vajaliku teadmise piisava ajavaruga ette ning kaitseb pensionifondi jäävaid osakuomanikke võimalike kahjude eest, mis võiksid ootamatult muutustest tekkida. Lisaks on teise samba reformi seadusega sellise riski maandamiseks antud fondivalitsejale võimalus pensionifondi arvel senisest suuremas ulatuses laenu võtta: 25% senise 10% asemel. Samas on selle riski realiseerumine vähetõenäoline. Likviidsusprobleemide asemel võib ajutiselt väljakutset pakkuda pigem erinevate investeerimispiirangute järgimine. Kui inimesed lahkuvad fondist, siis tuleb fondil osa oma varast võõrandada ja see vähendab fondi mahtu. Sellest tulenevalt võib tekkida olukord, kus fondi varade struktuur ei vasta enam seaduses sätestatud nõutele. Selleks on ette nähtud võimalus, et fond võib neid nõudeid ajutiselt, aastatel 2021–2024, mitte järgida. Samas peab esimesel võimalusel fondi investeeringud nõuetega taas kooskõlla viima. Teise samba reformi seaduse väljatöötamise käigus on arvesse võetud ka riske, mis võivad tekkida raha väljavõtmise tõttu esimestel reformijärgsetel aastatel. Läbi on viidud vajalikud stressitestid, mis on näidanud, et enamiku pensionifondide jaoks ei tekita raha väljamaksmine ka väga suures mahus likviidsusriski. Seaduseelnõu seletuskirjas on märgitud, et Finantsinspektsiooni läbiviidud likviidsus- ja stressitestid näitasid, et kohustuslike pensionifondide likviidsuse tase on üldjuhul kas väga hea või hea, mistõttu mõõdukama väljumise puhul pensionifondide korrapärane valitsemine ei ole tõenäoliselt häiritud. Kõik need meetmed on mõeldud nende inimeste kaitseks, kes soovivad teises sambas jätkuvalt raha koguda. Teise samba reformi seaduses ei ole kehtestatud osaku tagasivõtmise tasu kõrgemat määra põhjusel, et kohustuslike pensionifondide kõrval saavad inimesed pensioni kogumiseks kasutama hakata ka pensioni investeerimiskontot. Kui kehtestada tagasivõtmistasu raha väljavõtmisel pensionifondist, suunaks see inimesed esmalt oma rahaga pensioni investeerimiskontole, kust saaks selle juba ilma tagasivõtmistasuta välja võtta. Nii ei oleks tagasivõtmistasul sisulist mõju. Fondihaldurid on nn fondijooksu olukorraks ehk suure hulga inimeste fondist raha väljavõtmise olukorraks end hästi ette valmistanud ning kui peaksid tekkima probleemid likviidsusega, siis on neil võimalus kasutada täiendavat laenusummat, et pensionifond likviidse ja stabiilsena hoida. Seetõttu leidis Riigikogu rahanduskomisjoni enamik, et seadusmuudatuse eesmärk kaalub riive väikese intensiivsuse üles ja võimalik omandipõhiõiguse riive on põhiseadusega kooskõlas. Presidendi hinnangul rikub eluaegsete pensionilepingute ülesütlemine pensionisaajate omandiõigust ja õiguspärast ootust, samuti kindlustusandjate ettevõtlusvabadust. Presidendi otsuse punktis 4 leitakse, et seaduse muutmine seab ohtu isikute õiguse saada edaspidi eluaegsete pensionilepingute alusel pensioni ning riivab kohustusliku kogumispensioniga liitunud ning pensionilepingu sõlminud inimeste puhul ebaproportsionaalselt põhiseaduse §-st 10 tulenevat õiguspärase ootuse põhimõtet ja põhiseaduse §-st 32 tulenevat omandipõhiõigust. Lisaks riivab regulatsioon presidendi hinnangul kindlustusandjate puhul ebaproportsionaalselt nende ettevõtlusvabadust, mida kaitseb põhiseaduse § 31. President leiab, et kohustusliku kogumispensioni süsteemiga liitunud kindlustusvõtja huvi kogutud raha välja võtta ei kaalu üles nende kindlustusvõtjate õiguspärast ootust süsteemi stabiilsuse ja jätkusuutlikkuse suhtes, kes ei soovi oma pensionilepingut üles öelda. Teise samba reformi seaduses väljapakutud lahendustega tagatakse, et inimesed, kes soovivad pensionilepingu lõpetada, saavad seda teha. Samas inimesed, kes soovivad pensioni edasi saada, ei jää sellest ilma. Kolmandaks, regulatsiooni muutmisega ei seata ohtu kindlustusandjate maksevõimet. Õigus leping lõpetada on nii kindlustusvõtjal kui ka kindlustusandjal. 2019. aasta lõpu seisuga on sõlmitud kokku ligi 8000 pensionilepingut. Kehtiva kogumispensionide seaduse kohaselt sõlmitakse pensionileping üldjuhul eluaegsena. Kui teise sambasse on kogutud eluaegse pensioni maksmiseks liiga väike summa, summa jääb alla 50-kordse rahvapensioni määra, siis võib pensionilepingu sõlmida ka tähtajalisena. Arvestada tuleb asjaoluga, et pensionilepingu sõlmimine on olnud seni osale inimestele ainus võimalus oma teise sambasse kogutud raha kasutama hakata, mistõttu ei saa tingimata järeldada, et kõik lepingu sõlminud inimesed ka tegelikult sellist kindlustuspensioni saada soovivad. President on seisukohal, et kindlustusandjal on õiguspärane ootus, et õigusloomega ei sekkuta juba väljakujunenud lepingulistesse suhetesse. Seega sekkumisega piiratakse kindlustusandjate ettevõtlusvabadust. Kindlustusandjal ei ole aga ka täna täit kindlust, et eluaegseid lepinguid nende tähtaja lõpuni täidetakse, sest kindlustusvõtjal on õigus kindlustusandjat vahetada. Teise samba reformi seadus annab teise sambaga liitunud inimestele õiguse sambast lahkuda ja teha seda koos kogutud rahaga, samuti annab teise samba reformi seadus kõigile pensionile jäävatele inimestele vabaduse valida, mis viisil oma teise sambasse kogutud raha välja võtma hakata. Eluaegse pensioni asemel on lubatud valida ka tähtajaline pension või kogu raha korraga väljavõtmine. Samasugune õigus on juba praegu inimestel, kes saavad teisest sambast fondipensioni. Nemad võivad oma fondipensionid lõpetada ja allesjäänud raha korraga välja võtta. Seega ei ole regulatsiooni puhul võrreldavateks gruppideks mitte kogumisfaasis ja väljamaksete faasis olevad inimesed, nagu presidendi otsuses leitakse, vaid võrdlusbaasi moodustavad väga selgelt vaid pensionil olijad. Ühed on fondiskeemis ja teised on kindlustuslepinguskeemis. Kui leppida olukorraga, kus seni sõlmitud lepingud kehtivad inimese surmani, ja anda vaid võimalus, et edaspidi selliseid lepinguid sõlmima ei pea, ei pruugi varasem süsteem kindlustusseltside jaoks enam hästi toimida. Kindlustusseltsidele võib küll tulla uusi kliente, aga senisest vähem. Kindlustusseltsid ei saa oma finantsplaanides enam arvestada sellega, et lisandub pidevalt arvestataval hulgal täiendavaid lepinguid. Sellepärast nähti teise samba reformi seaduses ette ka juba sõlmitud pensionilepingute ülesütlemise võimalus koos lepingu tagastusväärtuse väljamaksmisega. Arvestades, et üldiselt ei saa eluaegseid annuiteedilepinguid juhul, kui väljamaksed on juba alanud, üles öelda, annab teise samba reformi seadus sellise õiguse pensionilepingu sõlminud inimestele vaid ajutiselt. Inimene saab otsustada, kas jääda teise sambasse ja saada pensioni edasi või lahkuda. Selline otsus tuleb langetada hiljemalt 2021. aasta 31. märtsiks, hiljem seda muuta ei ole võimalik. Kõigi uute pensionilepingute puhul, mis sõlmitakse alates 1. jaanuarist järgmisel aastal, jääb kehtima põhimõte, et sellisest lepingust lahkuda ei saa, kui see juba sõlmitud on. Vastasel korral oleks kindlustusandjatel pensionilepinguid äärmiselt keeruline, kui mitte võimatu pakkuda. Teise samba reformi seadus annab ka kindlustusandjatele õiguse kehtima jäävate pensionilepingute alusel pensioni maksmisest loobuda ja paneb riigile kohustuse sellisel juhul pensionimaksmise korraldus üle võtta. Seega ei ole lepingust loobumise õigus ühepoolne. Selleks et mitte jätta kaitseta neid kindlustusvõtjaid, kes soovivad pensioni edasi saada, on ette nähtud võimalus, et kui pensionilepingud lõpetab kindlustusandja, siis jätkab pensioni maksmist riik. Kui kindlustusandja loobub pensionimaksete tegemisest, jätkab riik Sotsiaalkindlustusameti kaudu kindlustusvõtjatele maksete tegemist. Kui kindlustusandja ei loobu pensionimaksete tegemisest, saab kindlustusvõtja pensionimakseid samamoodi nagu varem. Seega on kindlustusvõtja omandipõhiõiguse ja õiguspärase ootuse võimalik riive minimaalne. Teine sammas on olnud alati avatud riskile, et puudub kindlustusandja, kes pakuks eluaegseid pensionilepinguid. President lähtub eeldusest, et seaduse jõustumisel kindlustusandjad ei jätka tegutsemist ning kindlustusvõtja ei saa pensionilepingut jätkata. Selline risk ehk kindlustusandja tegevuse lõppemine võib avalduda ka ilma kõnealuse seadusmuudatuseta. Kindlustusandja võib oma tegevuse lõpetada juhul, kui piisavalt palju kindlustusvõtjaid vahetab oma kindlustusandjat ning kindlustusandja ei suuda oma tegevust majanduslikul põhjusel jätkata. Isegi kui selline võimalus on olemas, on sellest tuleneva riive tugevus väike, sest riik tagab kindlustusandja pensionilepingust tulenevad maksed ka juhul, kui kindlustusandja loobub pensionimaksete tegemisest. Samas on kindlustusandjal kohustus tagada enda maksejõulisus. Kehtivas redaktsioonis püstitatud pensionilepingu püsivuse eesmärk ei pruugi olla väga kaalukas, sest OECD on olnud pensionilepingu kohustuslikkuse osas kriitiline. Tsiteerin veel Siim Kallase sõnu 9. mail 2001. aastal kogumispensioni seaduse eelnõu esimesel lugemisel: "Pärast põhjalikku kaalumist jäeti arvestamata kindlustusseltside ettepanek mitte lubada kohustusliku pensionifondi osakute pärimist. Nimelt on pensionisüsteemi teise samba puhul tegemist inimese enda kogutud varaga, nn edasilükatud tuluga, mille suhtes peaks loogiliselt kehtima ka tema pärimisõigus. Seda enam, et esimene sammas, kuhu ikkagi läheb enamik rahast, jääb solidaarseks ja mittepäritavaks." Ma palun pikendust!
Kersti Sarapuu Keskerakonna fraktsiooni nimel. Palun!
Paul Puustusmaa EKRE fraktsiooni nimel, palun!
Aivar Kokk Isamaa fraktsiooni nimel.
Olge lahke!
Riigikogu rahanduskomisjoni enamik asus seisukohale, et kindlustusandjate ettevõtlusvabaduse ja õiguspärase ootuse riive on proportsionaalne, sest seaduseelnõus sisalduvad riive leevendamise meetmed tagavad riive sellise intensiivsuse, et seaduse eesmärk kaalub riive üles. Presidendi hinnangul ei taga muudatused adekvaatset pensioni. Presidendi otsuse punktis 5 leitakse, et kohustuslikest pensionifondidest sinna kogutud vahendite väljavõtmise ja nende vaba kasutamise võimaldamisega väheneb oluliselt pensionisüsteemi suutlikkus täita sellele pandud eesmärke ning nii rikutakse põhiseaduse §-st 10 ja § 22 lõikest 2 tulenevaid inimväärikuse ja sotsiaalriigi aluspõhimõtteid. Teise samba reformi seadus suurendab inimeste valikuid ja vastutust omale pensioni kujundamisel. Igaüks saab otsustada, kas jääda üksnes esimese samba kliendiks või panustada ka teise sambasse. Oluliselt laienevad investeerimisvõimalused teises sambas. Võimalikku vaesusriski sattumist või selle ohu vähendamist mõjutavad nii indiviidi valikud ja otsused kui ka riigi valitud poliitika laiemalt. Eesti pensionisüsteem ja selle kolm sammast on järjepidevalt jälgimise all ning selles tehakse erinevaid arendusi ja parendusi pidevalt. Järgmine suurem analüüs on teise samba reformi seadusega seotult kavandatud hiljemalt aastaks 2023. Selle kohaselt tuleb Vabariigi Valitsusel koostada 2023. aastaks analüüs pensionisüsteemi finantsilisest ja sotsiaalsest jätkusuutlikkusest ja esitada Riigikogule vajadusel ettepanek pensionisüsteemi muuta. Sellised analüüsid hakkavad korduma iga viie aasta järel, lisaks tuleb vaidlustatud seaduse kohaselt Rahandusministeeriumil koostada 2023. aastaks analüüs kohustusliku kogumispensioni vabatahtlikuks muutmise mõjude kohta ning esitada vajadusel ettepanekud õigusaktide muutmiseks. Vaidlusaluse seaduse regulatsioonid üksinda senises pensionisüsteemis olulisi muudatusi kaasa ei too. Mõjutused tulevad inimeste käitumisest. Kui ükski inimene ei kasuta ühtegi selle seadusega pakutud võimalust, siis tegelikult mitte midagi ei muutu. Presidendi hinnangul rikuvad muudatused põhiseaduse preambulis sätestatud ja sellest tulenevalt põlvkondadevahelise kokkuleppe põhimõtteid. Presidendi otsuse punktis 6 leitakse, et kohustusliku kogumispensioni vabatahtlikustamine paneb tulevastele põlvkondadele ebamõistlikult suured rahalised kohustused, seda seonduvalt riigi poolt põhiseaduse § 28 lõikest 2 tulenevate sotsiaalsete põhiõiguste tagamisega. Presidendi otsuse punktis 6 käsitletud maksukoormuse teema on poliitiliste valikute küsimus. Kas üldse ja kui, siis millal ja milliseid makse tõsta, on poliitilise kokkuleppe teema. Neid küsimusi teise samba reformi seadusega ei reguleerita. Ja seitsmendaks, president on juhtinud tähelepanu ka asjaolule, et seadusega muudetakse perekonnaseaduse sätet, mida pole olemas. Presidendi otsuse punktis 7 juhitakse Riigikogu tähelepanu sellele, et kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse (kohustusliku kogumispensioni reform) §-ga 3 on muudetud perekonnaseaduse § 27 lõike 2 punkti 4, mida ei ole olemas. Tegemist on normitehnilise veaga: seoses teise samba reformi seaduse jõustumise sätete muutmisega on § 3 punktide kokkutõstmisel jäänud seaduse viimases versioonis perekonnaseaduse § 27 lõike 2 punkti 4 korrektne tekst, kuid vastav muutmiskäsk pidanuks olema perekonnaseaduse § 27 lõike 2 punktiga 4 täiendamine, mitte punkti 4 muutmine. Riigikogu rahanduskomisjoni enamuse arvates on tegemist näpuveaga. Seaduseelnõu seletuskirja lehekülje 73 kohaselt on perekonnaseaduse § 27 lõike 2 punkt 4 uus ehk lisanduv säte. Tegemist pole sisulise puudujäägi ega põhiseadusvastasusega. Aitäh!
Aitäh! Annely Akkermann, palun! Lisaaega kolm minutit, nii et kokku kaheksa minutit.
Aitäh! Heljo Pikhof, palun, teie küsimus!
Aitäh! On näha, et rahanduskomisjon on teemat põhjalikult arutanud ja põhjalikult ka protokollinud. Tundub, et protokollidega on siin kõik korras. Ja tänan põhjaliku ülevaate eest! Samas ka väike palve: kas sa veel kordaksid üle need punktid, mille puhul komisjoni enamuse ehk teisisõnu koalitsiooniliikmete arvamused lahknesid presidendi arvamustest, st nad leidsid, et üks või teine punkt ikkagi on põhiseaduspärane. Ja kõvema häälega, palun!
Aitäh! Nii nagu ma ettekande alguses ütlesin, nende punktide puhul hääletati ja hääletamise tulemus oli 6 toetavat ja 5 vastuhäält.
Jürgen Ligi, palun! Kolm minutit lisaaega.
Maris Lauri, palun!
Aitäh, hea istungi juhataja! Annan kallile kolleegile teada, et ettekandjal oli raske öelda, millised olid koalitsioonisaadikute seisukohad, kuna koalitsioonisaadikud vaikisid kogu koosoleku aja, välja arvatud komisjoni esimees ise. Nii et nad ei saanudki midagi öelda. Aga mina tahan küsida otsuse 7. punkti kohta. Te väitsite seda ja elu eest võitlesite selle eest, et sõnastuse muutmine tunnistataks n-ö näpuveaks. Kas nüüd hakkab olema nii, et Riigikogu esimees saadab Riigi Teatajasse kirja ja ütleb, et vabandust, meil läks siin üks asi natuke viltu? Seni on olnud nii, et kõiki niisuguseid viltuläinud asju on menetletud ja parandatud. Kas nüüd piisab kirjast, et me tegelikult tahtsime midagi muud, aga kukkus valesti välja? Kas nüüd on selline uus seadusloome võimalus tekkimas?
Austatud juhataja! Austatud Riigikogu! Tuline kahju on, et me peame arutama seda asja siin ainult paragrahvide ja õigusterminite keeles ja et siin Riigikogu enamust asendavad advokaadid. Tegelikult ju ei ütle paragrahvid, ei ütle ka põhiseadus, et valitsus ei tohi olla loll, et ta ei tohi olla hoolimatu ja et Riigikogu ei tohi asendada advokaadid. Ta lihtsalt ei tule selle peale, aga sellegipoolest peegeldavad loomulikult ka paragrahvid kaudselt või otseselt reaalseid hädasid, mis selle eelnõuga seoses ühiskonnale tekivad, ja nendest peame ka rääkima täna. Kõigepealt, teine pensionisammas tagab ju tegelikult ainult elatusmiinimumi tulevastele pensionäridele. Siin on põhjus selles, et demograafiline seis halveneb ja enam ei ole esimesse sambasse maksjaid võrreldaval arvul. See ei ole küsimus vabadusest, see ei ole küsimus ise investeerimisest – ise investeerida võib kogu vaba raha ulatuses, nii palju kui seda on. Teise pensionisamba vabakslaskmine on otsene kahju majandusele, seda on öelnud Eesti Pank ja kõik rahvusvahelised eksperdid. Esimese hetkega ju tekib tarbimismull, mis halvendab majandusstruktuuri, rikub hindu ja palku, aga siis tekib pohmelus ja pikaajaline majanduskasv on lühem. Tulevasi tarbijaid saab olema ühtlasi vähem. See teeb kahju loomulikult esimeses järjekorras tulevastele põlvedele, kellel seda elatusmiinimumi ei ole. See teeb kahju nendele, kes peavad oma vanemaid hakkama ülal pidama, selle asemel et pühenduda oma pereelule ja muretseda lapsi. Kahjuks eelnõu autorid räägivad täpselt vastupidist juttu, aga nad valetavad. See eelnõu teeb kahju ka ettevõtetele. Ei maksa alahinnata ettevõtlusvabaduse tähtsust. Muudatus teeb kahju nendele ettevõtetele, kes jäävad ilma pikaajalistest investeeringutest, ja teises järjekorras nendele, kes jäävad oma ettevõtlusest ilma, kellele riik on andnud lubaduse, et nad saavad neid fonde hallata, ja nad on sidunud ennast pikaajaliste lepingutega. See on tõsine küsimus. See on – toon Isamaale paralleeli – analoogne küsimus, et apteeke ei tohiks sundida ära andma. See on tegelikult sarnane asi. Ütlen seda neile, kes siin puldis on käinud Isamaa nimel rääkimas. Ma olin tegelikult eelmise teema puhul teiega ühel meelel. Seadus kahjustab kindlasti sambasse jääjaid, seda ütleb ka president juriidilises vormis. Ei ole mingi vastus, et pensionifondid on meil likviidsed ja nad ise ütlevad, et neil ei ole häda midagi. Mida muud neil öelda ongi? Mida on öelda pankadel, kust raha välja võetakse? Ikka seda, et küll me saame hakkama. Aga nendel, kes fondidesse jäävad, samba tootlus ju väheneb, kuna fondide maht väheneb ja likviidsust tuleb rohkem hoida. Jah, mis seal salata, on surve ka haldustasude tõusule, millest on tehtud tegelikult lausa pigem elevant võrreldes sellega, et see teema ei ole nii määrav. Lahkujad saavad ju ka oma kahju, aga alles tulevikus. Nad ei oska seda hinnata, nii nagu nad paljusid pikaajalisi protsesse ju tegelikult ei oska hinnata. Ja küsimus ei ole selles, et me keegi neid inimesi halvustaksime, see lihtsalt on inimloomuses. Keskmine inimene ei oska pikaajalisi protsesse hinnata. See on psühholoogias ja majandusteaduses selgeks tehtud. Inimene ei oska hinnata oma tulevasi rahavajadusi, oma tulevast elatustaset. Sellepärast on pensionid elujõulistes riikides ühisvastutusel, pensionisüsteemid on riiklikud, riiklike garantiidega, riiklike tugedega. Ja rääkida selles olukorras, et see on tohutu vabadus, kuigi sul ei ole tulevikus seda raha, kuigi seda raha on siis rohkem vaja, kui seda on – see on lihtsalt rumalus. Meile on Riigikogu puldist ka varem mitu korda valetatud, rääkides, kuidas raha põleb ja kuidas pensionifondid ei ole ootustele vastanud. Pensionifondide ootused on ju 40–50 aasta peale üles ehitatud. Keskeltläbi on inimesed seni olnud seal kümme aastat ja sedagi mitte järjepidevalt. See ei ole näitaja, kui palju on praeguseks kogunenud. Näitajaks on prognoosid ja need ütlevad, et ilma teise sambata on pensionid 30% väiksemad. Ja see on väga ränk vahe. Juba praegu on võimalik näha, et pensionifondi teise sambasse mitte makstes on võimalik säästa ainult 1,6%, aga tagasi saada 6% kuus sääste – 6%! –, ja sealjuures on võimalik tulevikus maksu vältida. Nii et üks valede ja demagoogia pundar on olnud kogu selle eelnõu menetlemine algatajate poolt. Mul on hea meel, et president tuli välja ka nende argumentidega, mis ei ole tema oponentide arvates lõpuni põhiseaduslikud. Tegelikult need haakuvad põhiseadusega kõik ja tegelikult on selle seaduse kahjulikud mõjud ikkagi väga mitmekülgsed. Loodetavasti ka Riigikohus arvestab neid sisulisi argumente, ehkki põhiseadus tõesti ei ütle, et valitsus võib olla loll või et pensionäridele võib maksta ka ainult toimetulekutoetust, nagu siin väljendus üks eelnõu kaitsjatest koalitsioonis. Aitäh!
Aitäh, Maris, väga hea küsimuse eest! Tõesti, sellel teemal oli komisjonis pikem arutelu ja seda küsimust selgitas meile komisjonis Kristo Varend. Me küsisime seda, pidades silmas nii Riigikogu õiguskomisjoni seisukohta kui ka Riigi Teataja poolt. Meie otsus oli komisjonis mitte ühte, teist või kolmandat pidi, vaid me pöördusime Riigikogu juhatuse poole, et kui nad on nõus selle ühe sõna muutmisega, siis see muudetakse, kui nad nõus ei ole, siis seda ei muudeta. Komisjon ise seda muutma ei hakanud. Aga kui silmas pidada praktikat, siis enamikul juhtudel kõik, kelle käest me küsisime – ja need ei olnud ei n-ö presidendipoolsed ega valitsusepoolsed advokaadid või nõuandjad, vaid inimesed siitsamast majast –, ütlesid, et see on tehniline parandus, mitte midagi muud. See ei ole minu arvamus, seda on küsitud mitme osapoole käest. Ja ka seaduse väljakuulutamisel võidakse muuta seda ühte sõna. Kahjuks see nii on. Kui sa mu käest küsid, siis vastan, et võib-olla see ei ole kõige parem olukord, aga seda on aastaid nii tehtud.
Jürgen Ligi, palun!
Aitäh! Mu küsimus on lühidalt selline: mis asi see on, mille te praegu ette lugesite? Rahanduskomisjonis on mäekõrgune opositsiooni argumentatsiooni ülekaal ja see on olnud kõikidel aruteludel selle teema puhul väga ilmne. Koalitsioonisaadikud vaikivad. Sellele vaatamata te esitasite komisjoni otsuse pähe teksti, mis oli ainult koalitsiooni seisukoht, kes küll ise seda komisjonis ei väljendanud. Nüüd siis meie nõudmise peale te lisasite justkui sellele arvamusele protokolli, mis kajastab debatti adekvaatselt. Aga öelge, mis asi see oli, mille te praegu ette lugesite! See oli jälle täiesti ühekülgne seisukohavõtt minu arusaamise järgi ega kajastanud üldse seda, et komisjonis oli ka teistsuguseid arvamusi. Kas te kirjutasite nüüd siis esialgse paberi pikemaks, ja ongi kõik?
Aitäh, Jürgen! Ma alustasin sellest, et ma ei hakka protokolli ette lugema, aga ma kohe loen sinu tsitaadid ette, et asjad oleks paigas. Ettekanne on koostatud mõlemast protokollist võetud vastustest. Ühelt poolt on seal Rahandusministeeriumi vastused ja teiselt poolt vastused, mida me hääletasime: kas ei või jaa. Kui sa vaatad protokolle, siis näed, et nende kahe protokolli põhjal on see kokku kirjutatud. Ei ole otseselt protokollist rida-realt maha kirjutatud, vaid on valitud Rahandusministeeriumi esindajate vastuseid. Aga jah, ma loen siis mõned lihtsad küsimused ette, et kellelgi ei jääks valet arusaamist. Sest opositsioon oli kriitiline. Maris Lauri märkis, et ei nõustu sellega, et pensionifondist lahkumine ei mõjuta fondi tootlust. Riina Sikkut märkis, et pensioni mõte on ikkagi eluaegsed maksed inimese eluaja lõpuni. Aivar Sõerd sõnas, et vaidlusaluse seaduse jõustumisel hakkab fondides vara väärtus sõltuma lahkujate käitumisest. Andres Sutt märkis, et 5–9 kuu pikkune varade realiseerimise tähtaeg ei aita mittelikviidsel turul pikaajalisi investeeringuid realiseerida. Jürgen Ligi avaldas arvamust, et olukord, kus riik lubab enam mitteadekvaatset pensioni maksta, lõpeb ühel hetkel sellega, et tuleb valitsus, kellel on vaja makse tõsta, sest massilise võõrtööjõu sissetoomises tõenäoliselt kokku ei lepita. Jne, jne. Teie kriitika on protokollis sõna-sõnalt kirja pandud. Kui soov on, siis ma olen valmis kogu selle protokolli ette lugema. Aga oma kõnes ma iga otsuse kohta laususin ka lause, et enamik toetas neid ettepanekuid.
Aivar Sõerd, palun!
Aitäh, austatud juhataja! Austatud ettekandja! Ma küsin nüüd kolmandat korda sama küsimuse, millele ma komisjonis vastust ei saanud ja mis puudutab omandiõiguse riivet nende puhul, kes jäävad teise sambasse. Komisjoni istungil kõneks olnud advokaadi koostatud materjalis just nagu viidatakse sellele, et pensionifondid saavad võimaluse rohkem laenu võtta. Aga laenu võtmisega kaasneb ka kulu ja see kulu jääb teise sambasse jääjate kanda. Seda esiteks. Sellele ma ei saanud vastust, äkki te nüüd vaevute vastama. Ja teine küsimus on see. Praegu on olukord finantsturgudel ikkagi kõvasti muutunud, turgudel on paanika ja väärtpaberite aktsiate hinnad on alla turuväärtuse. See võib kesta pikalt. Kui nüüd fondid peavad sundmüüma, et tekitada võimalus väljamakseteks, siis nad peavad müüma alla omahinna või alla turuväärtuse, alla soetusmaksumuse, ja sellega tekib kahju, mis jääb teise sambasse jääjate kanda. Kuidas te seda omandiõiguse väga ränka riivet põhjendate?
Andres Sutt, palun!
Aitäh, Aivar, hea küsimuse eest! Me mõlemad oleme ettevõtluses olnud ja ma arvan, et me peaksime ühtmoodi paljudest asjadest aru saama. Aga vahel palju sõltub sellest, kas oled opositsioonis või koalitsioonis. Aga me andsime laenu võtmise võimaluse: Rootsis kehtib praegu pensionifondidel piir 30%, me leppisime kokku 25% juures. See pole mitte ühesuunaline laenu võtmise võimalus, vaid laenu võtmise võimalus ka headel aegadel, kui on võimalik maailmaturgudel soodsamalt laenata ja Eestis ettevõtlust toetada, et teenida teises pensionisambas olevatele inimestele rohkem plussi. Kui täna rääkida riskidest, siis ühelt poolt on seaduses riski maandamine tehtud sellega, et inimene peab viis kuud ette teatama, et ta soovib fondist lahkuda. Ja kuni üks kuu enne tähtaja saabumist on õigus loobuda lahkumisest. Mis puutub praegusesse situatsiooni, siis soovitan sul arvuti lahti võtta ja vaadata, mida su pensioni teise samba number on viimase nädala ajaga teinud. Kui ma siit oma telefonist oma seisu vaatan, siis arvan, et kõikidel Riigikogu liikmetel on see number vähenenud. Kui on halvad ajad, siis tulebki inimestele selgitada, et halbadel aegadel ei müüda oma osakuid, vaid müüakse siis, kui on tõusutrend ja seis on plussis. See on see koht. Ei saa öelda, et kui keegi võtab fondist raha välja, siis fond läheb miinusesse. Näed, praegu ei ole pensionifondist keegi saanud raha välja võtta, aga ma arvan, et praktiliselt kõik pensionifondid on praegu miinuses, on punases. Nii et palju sõltub ka majandusest ja majanduse tsüklid on, nagu me teame, tõusude ja langustega. Tavaliselt on tsükkel 13 aasta pikkune, aga vahepeal on olnud ka teistsuguseid tsükleid. Kui vaadata praegu Eesti majandust, siis näeme, et kõikide maksude laekumine ei ole enam positiivne, vaid on liikunud suhteliselt punase lähedale. Piisas ainult ühest sektorist, turismisektorist – turiste on vähem –, ja kohe on majandus mõjutatud.
Mart Võrklaev, palun!
Aitäh, lugupeetud istungi juhataja! Hea ettekandja! Jätkan samal teemal, millega te just lõpetasite. Kui meil jaanuaris kogumispensionide seaduse muutmise seadus koalitsiooni häältega vastu võeti, siis oli turgudel seis hea, börsid tõusid ja investeerimine tundus suhteliselt lihtne. Kõik, mis sa ostsid, liikus ülespoole. Nüüd, kõigest poolteist kuud hiljem, on hoopis teine seis: börsid on punases ja inimestel on hirm ja paanika. Ma tulen korra seaduse sisu juurde tagasi. Täna me räägime põhiseaduslikkusest, aga ka teise samba olemusest. Kas te ei karda, et kui ikkagi teine sammas on vaba, siis sellistel hetkedel, nagu meil praegu on, kus valitseb paanika, inimesed muretsevad oma tervise pärast, oma heaolu pärast ja siis veel näevad, et pensioniraha ka põleb, nad kipuvadki raha välja võtma ja panevad fondid halba seisu. Järgnevad sundmüügid, tehakse halbu otsuseid, kuna müüakse languses, mitte heal ajal. Kas olete ikka kindel, et see on hea plaan?
Aitäh! Ütlen vastu, et kui see raha oleks mul praegu pangaarvel, siis see ka põleks ju. Kui minu raha on kuskil pensionifondi pangaarvel, kus ta põleb, siis ma selles fondis tõenäoliselt seda enam ei hoiaks. Ma võtaks selle õigel ajal välja. Aga praegu mul ei ole seda võimalust ja see põleb täpselt nii, nagu ta selles majandustsükli faasis põleb. Kas see summa kasvab? Kui ma olen selle õigesse fondi pannud, siis on tootlikkus parem, kui ma ei ole osanud õigesse fondi panna, on tootlikkus väiksem. Me oleme Jürgeniga selle teema puhul eriarvamusel. Jürgen alati raputab pead, kui ma ütlen seda, mis ma järgmise lausena ütlen. Kui ma õigesti tean, siis sa tuled nn omavalitsuste rea pealt. Kui sa ei oleks liitunud teise pensionisambaga – ma ei tea, kas sa oled, sa oled nii noor mees, et pead olema liitunud –, siis sa oleks saanud esimesse pensionisambasse teenida kõvasti rohkem, sest sa oleks saanud avaliku teenistuse staažist tulenevat protsenti ka juurde. Teises pensionisambas seda ei saa. Praegu on viimastel aastatel esimese samba tõus olnud iga aasta 8% plussi. Teises pensionisambas seda tõusu ei ole mitte kunagi, see jääb samaks numbriks. Need arvutused, mis siin eelmine aasta tehti – ma nende inimestega tahaks kohe uuesti diskuteerida ja näidata, kuidas see arvutus käib. Need toimivad ainult 18%-l praegu teise pensionisambaga liitunutest. Ma olen nõus opositsiooniga, et seda ei saa võtta üks ühele, kuna kõik ei ole 18 aastat seal olnud, mõned on lühemat aega olnud. Sellepärast on ka see arvutus väga keeruline. Peaks ütlema, et praeguses majandussituatsioonis oleks väga hea, kui saaks raha välja võtta. Jaanuarikuus oleks pidanud ütlema, et väga hea, et ei ole saanud välja võtta, siis raha teenis. Kõik sõltubki alati ka majandusest. Loomulikult kõik inimesed ei oska börsi ja majanduse tsükleid ette näha, meist enamik ei oska. Kui me oleks nii targad, siis me ei istuks siin laua taga, siis me oleks mingi muu ameti peal. Aga nüüd on antud üks võimalus. Selle seadusega püütakse anda võimalus, et inimene saab otsustada. Keskmine pensionifondi kogutud summa on 4000 eurot. Ma saan otsustada, kas ma võtan selle 4000 eurot korraga välja või jagan selle 15 aasta peale, saan iga kuu 22 eurot ja 22 senti ja selle pealt maksan veel 1% kindlustusfirmale.
Andres Sutt, palun!
Aitäh! Ma arvan, et need küsimused ja vastused, eriti viimased kaks neist, näitavadki väga selgelt, miks presidendil on õigus, kui ta ütleb oma otsuse punktis nr 3, et lisaks finantsturgudel ja majanduses toimuvale hakkaks tulevikus senisest oluliselt enam sõltuma teiste osakuomanike käitumisest ka minu pension. Ja mul on hea meel, et sa lugesid ette ka erinevad seisukohad, mida me ühel täiendaval arutelul olime väljendanud. Aga ma arvan, et igaühele, kes tahab saada tervikpilti, on nagu väga kasulik vaadata üle kõik rahanduskomisjoni protokollid, sh need lisad, mis sinna on juurde pandud koos erinevate osapoolte arvamustega, et saada tõsiselt hea ülevaade ja ka selgus, et pilt on selline. Siinkohal ma tegelikult ka lõpetan. Sulle küsimust täna ei esitagi.
Kaja Kallas, palun!
Aitäh! Hea ettekandja! Minu küsimus tõukub kolleeg Aivar Sõerdi küsimusest. Aivar juhtis tähelepanu presidendi otsuse punktile nr 3, mis räägib sellest, et nende kulude panemine sambasse jääjatele riivab ebaproportsionaalselt senistesse pensionifondidesse jäävate osakuomanike põhiseaduse §-st 32 tulenevat omandipõhiõigust. Veelgi enam, president ütleb, et nendel asjaoludel pensionifondist lahkumisega seotud kulude panemine pensionifondidesse jääjatele paneb neile täiendava, olulise ja ebaproportsionaalse varalise kohustuse. Mille kohta teie ütlesite, et me tegime sellised muudatused, et pensionifondid saavad laenu võtta. Te ütlesite ka, et te olete majandusinimene. Ma küsin teilt: kas laenu võtmine suurendab pensionifondide kohustusi või vähendab neid?
Hea Kaja, aitäh küsimuse eest! Kui laenu võtab pensionifond, siis ta võtab selle maailmaturgudelt. [[Saalist öeldakse midagi.]] Luba ma vastan, ma sain su küsimusest väga hästi aru. Kui pensionifondid hakkavad laenu võtma, siis nad võtavad seda ühel põhjusel: et seda edasi laenata. Mitte ükski ettevõtja ei laena kallimalt, kui ta seda raha välja annab kellelegi teisele. Pensionifondid annavad ettevõtjatele laenu. Ega pensionifondid ei hoia raha pangas arve peal, nad püüavad sellega raha teenida. Loomulikult nad võtavad laenu ainult siis, kui neil on kasulik seda võtta, et seda edasi laenata mõnele Eesti ettevõtjale. Kui vaatate täna pensionifondide poolt Eesti ettevõtjatele antava laenu protsenti, siis näete, et see number on vähemalt 10%, on ka 15%-lised laenud. Kuidagi on meie seaduste tegemisel juhtunud nii, et kui pensionifondist võtad laenu, siis saad selle enda põhikapitalile lisaks panna. Ja siis võtad pangast odavalt laenu ja keskmine laen tuleb väike. Nii et kui võtad laenu, siis ei ole nii, et sellega tekitad kahju, nagu Aivar arvab, vaid vastupidi: laenu võetakse ainult sel juhul, kui see on kasulik. Mitte kunagi ei võeta laenu endale kahjulikult. Ma lugesin ka selle ette, et seaduses on koht, et perioodil 2021–2024, kui ma nüüd õigesti mäletan, on võimalik, et fondid lähevad n-ö lati alt läbi ja neil ei ole kõik tingimused täidetud. Selle kolme aasta jooksul on üleminekuperiood.
Riina Sikkut, palun!
Aitäh, hea juhataja! Hea ettekandja! Ma jätkaksin osaliselt kolleeg Andres Suti küsimuse põhjal. Põhiseaduses on sätestatud ka sellised tuumpõhimõtted või aluspõhimõtted nagu inimväärikus ja sotsiaalriigi põhimõte. Need on mõeldud kehtima igasuguses olukorras, ükskõik kes on valitsuses, kas meil on majanduskriis või majanduskasvu situatsioon, milline on demograafiline areng. Need on sellised asjad, mis on universaalselt paigas. Ja tegelikult samamoodi, kui me teeme otsuseid pensionisüsteemi kohta, siis me ei peaks siin arutama ja vastu võtma seaduseid, mis sobivad konkreetsesse ajahetke. Arvestagem seda, mis börsidel toimub, võimalikku majanduskriisi. Need argumendid, et anda inimestele suurem valikuvabadus, et nad saaksid ennast pensioniajaks kindlustada, kehtivad ehk praegustes oludes. Need ja paljud teised teie argumendid kehtivad oludes, kus tööhõive on kõrge ja sotsiaalmaksu laekub hästi. Kas majanduskriisi tingimustes, kus inimestel on toimetulekuga raskusi, on endiselt kindlustatud teise samba püsimine ka pärast arutatava seaduse jõustumist?
Aitäh, Riina, hea küsimuse eest! Kui ma peaks hakkama otsast meelde tuletama mõnda asja, siis võib-olla saame ühesuguse vastuse kätte. Nagu me teame, mediaansumma, mis inimesed on kogunud pensionifondi, on 4000 eurot. Me oleme arvestanud seda, et kui inimene läheb pensionile, siis ta elab veel vähemalt 15 aastat. Kui me jagame selle summa 15 aastaga ja veel 12 kuuga ehk 12 × 15, siis jääb alles 22,22 eurot, mis iga kuu saab tema teisest pensionisambast. Võtame praeguse pensioni: alates 1. jaanuarist on keskmine pension 528 eurot, kui ma õigesti mäletan. Aastal 2004 oli see 126 eurot ehk siis neli korda on pension tõusnud. Meilt on esimesest pensionisambast ära võetud 20%, mis on pandud teise pensionisambasse, kuhu me oleme saanud ka 2% oma palgast juurde panna. Kui ma võtan sellest 500 eurost ära 20% ehk viiendiku, siis on see suurusjärk 100 eurot. Vaid 22 eurot on tegelikkuses teise pensionisambasse juurde saanud. Ja sellele 100 eurole tuleb iga aasta indekseerimise lisa juurde, aga sellele 22 eurole ei tule. Keskmine teises pensionisambas olev summa on täna 6000 eurot, mis tähendab kuus lisa 33 eurot. Üle 10 000 euro on ainult 18%-l inimestel. Nendel saab olla igakuine lisanduv sissetulek, kui see jagada 15 aasta peale, 55 eurot või rohkem. Selgelt on seegi raha väike, selgelt peab kuskilt mujalt lisa juurde tulema. Ja seaduses on väga selgelt kirjutatud, et kui keegi loobub teisest pensionisambast, siis samal hetkel see sotsiaalmaksu 4% läheb tema esimesse sambasse. Tema palga pealt makstavad sotsiaalmaksud lähevad sinna ja riigi kohustus on oma nõrgemaid aidata. Praegu on nii, et kui võtta aluseks 40% keskmise töötegija mehe palgast, on meie pension ikkagi ääretult väike. Me võime siin analüüsida üht- ja teistpidi, et kui teise pensionisambasse ei läheks seda 400 000 eurot, kui see läheks kõik pensionitele, mida riigieelarvest makstakse, siis oleks meie pension hoopis teine. Kõik sõltub sellest, kuhu need miljonid lähevad, kas 400 miljonit läheb siiapoole või sinnapoole. Tookord, kui see seadus arutelul oli, oli huvitav situatsioon. Eelnõu kaitsesid kaks ministrit. Ma ei tea, kas siis oli kord selline, minu ajal ei ole kunagi sellist asja olnud. Aga Eiki Nestori käest Mai Treial küsis selle kohta, et kui eelnõu sisse anti, siis pidi see süsteem olema põhimõtteliselt nagu Soomes: mitte ei tule sinu sotsiaalmaksust see summa, vaid riik paneb selle 4% või Soomes paneb ettevõtja selle 4%. Sel juhul täna ei oleks üldse mingeid vaidlusi. Esimene sammas oleks riiklik pension ja teine sammas olekski sinu raha, mille on ettevõtja sinna pannud ja sa ka ise oled pannud. Aga meil on see sotsiaalmaksust sinna läinud. Ja tookord Eiki Nestor ütles, et me seda alles arutame, kuidas me selle pensionivahe kinni maksame. Müts maha kõigi eelmiste valitsuste ja Riigikogu koosseisude ees, et see vahe ongi kinni makstud! Ütleme, et pensionär ei ole selle pealt kuidagi peksa saanud. Ainuke vahe on see, et kui oleks kogu raha jäänud esimesse sambasse ja see 400 miljonit oleks sinna juurde pandud, siis oleks pensionid täna tunduvalt suuremad.
Kas protseduuriline küsimus, Riina Sikkut? Palun mitte jätkata seda debatti protseduurilise küsimuse sildi all. Milles on protseduuriline küsimus?
Ma absoluutselt ei saanud vastust. Minu küsimuse mõte oli selles, et kui kiire palgakasvu tingimustes võib inimestele valikuvabadust anda ja loota teise samba püsimist, siis majanduskriisi tingimustes, kus toimetulek on raske, saab selle eelnõu põhjal endiselt loota teise samba püsimist.
Urmas Kruuse, palun!
Aitäh! No see, et kolleeg Sikkut ei saanud absoluutselt vastust, on asjaolusid arvestades ilmselt isegi hea, sellepärast et Kaja Kallasele antud vastus läks ikka täielikult lappama. See konstruktsioon pensionifondidest, kes laenavad raha selleks, et seda ettevõtetele edasi laenata, läks küll tõega väga suurde vastuollu. Pigem ikkagi pensionifondid laenavad selleks, et investeeringuid võimendada ja ka likviidsust suurendada. Ja oh üllatust, pensionifondid vastupidi teie väidetule hoiavad osa likviidseid vahendeid ka rahas arvel. Aga mu küsimus on hoopis selle kohta, et praegu on näha kogu maailma majanduse kohal, sealhulgas Eesti majanduse kohal, tõusmas murepilvi. Ja kui selle eelnõuga võetakse pensionifondidel vähemaks võimalusi Eesti majandusse investeerida, siis me kaotame ühe üliolulise investori ehk siis pensionifondid meie majanduses. Kas te sellele olete ka mõelnud ja kas see mitte ei ole praegu vastu tuult sülitamine?
Aitäh, austatud istungi juhataja! Austatud ettekandja! Mõlema ettekandja puhul paistab välja see, et kuigi räägitakse väga veenvalt või üritatakse rääkida, et põhiseadusega mingeid vastuolusid ei ole, siis see tegevus, eriti mis põhiseaduskomisjoni menetlusprotsessi puudutas, viitab selgelt pigem sellele, et seda põhiseadusega vastuolu tegelikult kardetakse ja üritatakse leida mingeid lahendeid, mis ei ole siiamaani ka Riigikogu hea tavaga kokku läinud. Aga Aivar Sõerdi küsimusele vastates te hiilisite küsimusest mööda. Küsimus oli väga lihtne. Kui on viidatud põhiseaduslikule riivele ja sellele, et fondi jääjatele tulevad ebaproportsionaalselt suured kulud, siis kas te oskate öelda, et kui antakse võimalus rohkem raha laenata ka selleks, et tagada likviidsust väljamaksetel neile, kes soovivad välja minna, siis see on nullkuluga. Üldjuhul on see kulu ja see kulu jääb nende inimeste peale, kes jäävad fondi. Kas te olete sellega nõus või ei ole sellega nõus?
Hea Riigikogu aseesimees! Head Riigikogu liikmed! Vabariigi aastapäeval küsis president: "Millega sa tegeled, armas Riigikogu?" Täna on väga asjakohane küsida, millega sa tegeled, armas Riigikogu, eriti koalitsioonisaadikute käest. President ei kuulutanud välja pensionifondide muutmise seadust, viidates tervele reale põhiseaduslikkusega seotud probleemidele. Täna me peaksime arutama, kas avada see seadus uuesti, et neid põhiseaduslikkust puudutavaid probleeme eemaldada, või pole see vajalik, sest Riigikogu neid probleeme ei näe. Paraku menetlus põhiseaduskomisjonis ja ka rahanduskomisjonis on näidanud, et koalitsioon mitte ei püüdnud neid probleeme lahendada, vaid tekitas probleeme suisa juurde. Põhiseaduskomisjonis toimunud arutelul said Riigikogu liikmed peale presidendi esindajate ärakuulamist küsida küsimusi ning peale külaliste lahkumist püüdsid opositsiooni esindajad avada arutelu. Arutelu lõpetas põhiseaduskomisjoni esimees, kes ütles, et me ei veena koalitsiooni ja hääletame lihtsalt ära. Pärast seda me hääletasimegi ja koalitsiooni häältega võttis komisjon vastu seisukoha, et seadust uuesti arutada pole vajalik. Sellest ma saan aru, see on demokraatlik protsess: häältega jäime alla. Pärast arutelu toimumist ilmus aga välja advokaat Paul Kerese koostatud dokument pealkirjaga "Põhiseaduskomisjoni seisukoht", kus ei ole kirjas mitte ühtegi seisukohta, mis komisjoni arutelul Riigikogu liikmed tegelikult esitasid. Ning seda oli palutud esitama advokaat, kes tunnistas, et tema töö eest maksab Rahandusministeerium. Siin on nüüd kaks põhiseaduslikkuse probleemi. Esiteks, põhiseaduse § 60 kohaselt valitakse Riigikogu liikmed vabadel valimistel proportsionaalsuse põhimõtte alusel. Riigikogu liikmed töötavad komisjonides, kus kujundatakse Riigikogu seisukohti erinevate eelnõude osas. Riigikogu ei saa oma tööd delegeerida advokaadile, eriti kui teda pole valitud valimistel, samuti ei saa advokaat kirjeldada koosolekut, millel ta ei ole osalenud, ega ammugi mitte koostada põhiseaduskomisjoni seisukohta, mis ei kajasta seda, mida komisjonis tegelikult arutati. Põhiseadust puudutav probleem nr 2, mis on täiendavalt tekkinud, tuleb sellest, et põhiseaduse § 4 kohaselt on Riigikogu, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse ja kohtute tegevus korraldatud võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõttel. Põhiseaduse § 59 ütleb, et seadusandlik võim kuulub Riigikogule. Advokaat Paul Keres kinnitas koosolekul, et tema tehtud töö pealkirjaga "Põhiseaduskomisjoni seisukoht" tellis ja selle eest tasus Rahandusministeerium ehk täidesaatev võim. Kui põhiseaduskomisjoni esimees laseb Riigikogu eest töö ära teha valitsuse tasustatud advokaadil, siis läheb see vastuollu põhiseadusega. Seda seisukohta ei saa ega tohi arvestada Riigikogu seisukohana. Presidendi poolt välja kuulutamata jäetud pensionifondide seadus läheb vastuollu terve rea põhiseaduse sätetega, nagu näiteks õiguspärane ootus, võrdsuspõhiõigus, omandipõhiõigus, ettevõtlusvabadus, inimväärikuse ja sotsiaalriigi aluspõhimõtted ning lisaks ka põhiseaduse preambulis sätestatud põlvkondadevahelise kokkuleppe põhimõte. Lisaks on seaduses sees ka viga: perekonnaseaduse § 27 lõike 2 punkti 4 muutmine. Seda punkti ei ole olemas, ja seda viga ei saa lugeda tehniliseks veaks ja seda saab parandada ainult Riigikogu. Lisaks on uuesti arutamise menetlemisel nii põhiseaduskomisjonis kui ka rahanduskomisjonis tehtud menetluslikke vigu. Seetõttu tuleb seda seadust uuesti arutada ja vead parandada. Siin ei ole küsimus ainult selles, et Riigikogu peab tegema oma tööd korrektselt ja mitte võtma vastu seadusi, mis on vigased või mis lähevad vastuollu põhiseaduse mõtte ja sättega. Siin on küsimus ka Riigikogu maines. Riigikogu liikmed on suutelised oma tööd tegema ise ja keegi ei peaks enam küsima, millega sa tegeled, armas Riigikogu. Aitäh!
Hea istungi juhataja! Head Riigikogu liikmed! Nagu arvata oli, ei erinenud tänane pensionisüsteemi arutelu siin mõni aeg tagasi toimunust. Ikka needsamad väited sajandi kuriteost, vandalismist, sigadustest, lõhkumisest ja pensionisüsteemi lammutamisest. Meenus kohe tuntud ettevõtja Indrek Neivelti öeldu, et pensionireformi vastastel ei ole kahjuks ühtegi head ideed, kuidas süsteemi paremaks teha. Ning kuna ideid ei ole, siis tegeletakse kramplikult vanast kinnihoidmisega ja vastaste sildistamisega. Tänase debati põhjal võib öelda, et tal on õigus. Mõistagi on siin oma osa ka presidendil, kes otsustas pensionireformile pidurit tõmmata ja selle seaduse Riigikogusse tagasi saata. See oli tema õigus. Valitsuskoalitsiooni see põlvist nõrgaks ei võtnud, sest niisugune asjade käik oli etteaimatav. President küll rõhutas seaduse mitteväljakuulutamisel, et ta lähtus ainult põhiseadusega kooskõlas olemisest, kuid paljudele paistis, et tegelikult sai temas võitu ka poliitiline tahe. Kuid mille üle me sellel istungil siis ikkagi vaidleme? Eesti riigi kolmel sambal põhinev pensionisüsteem on kehtinud ilma suuremate muutusteta viimased 17 aastat. Kuigi selle loomisel vaadati lootusrikkalt tulevikku, tuleb täna tunnistada, et see pole väga edukaks osutunud. Ennekõike on pannud inimesi pettuma teine pensionisammas, mis pole olnud just kõige ratsionaalsem koht oma raha paigutamiseks. Tahame me seda või mitte, aga maailm meie ümber muutub ning muutub ka pensionisüsteem. Toetan riigi poolt vastu võetud suunda, me kuulame rahva soove ning oleme valmis nende eest seisma. Ma rõhutan, et teine sammas jääb alles, kõrvale tekivad lihtsalt alternatiivid. Riik siin ettekirjutusi ei tee ning lõpliku otsuse langetavad inimesed ise, kas jätkata teises pensionisambas raha kogumist praegusel viisil, jätta kogutud raha alles ja lisamakseid enam mitte teha või siis võtta kogutud summa välja ning kasutada seda tuleviku hüvanguks. Nii siin saalis kui ka mujal pensionidebattides on olnud palju juttu, justkui ruttaksid inimesed kohe oma eurosid fondidest välja võtma ning mõttetutele emotsiooniostudele kulutama. Raha tekkimisel võib tekkida küll ahvatlusi, kuid eks inimesed peavad mõistma, et suurema vabadusega kaasneb ka suurem vastutus oma finantskäitumise eest. Igaüks peab endale selgeks tegema: kui raha on kasutatud ebaotstarbekalt, siis paratamatult jääb ka pensioni suurus vanaduspõlves väiksemaks. Seetõttu ongi igati positiivne, et see seadus loob ka platvormi, kus pangad ja investeerimisfondid hakkavad pakkuma laiemalt investeerimiseks mõeldud teenuseid, kuid panustades muu hulgas inimeste teadvustamisse investeerimisvaldkonnas toimuvast. See kindlasti tagab inimestele uusi võimalusi, kuidas oma tulevikku kindlustada. Keskerakond igal juhul toetab inimestele valikuvabaduse andmist oma raha üle otsustada. Meie soov on aga, et reformi käigus vabanev riigipoolne osa jääks esimesse sambasse ja erakorralise pensionitõusu tarbeks. On mõistlik, et nii suurt tähelepanu pälvinud seaduse osas kujundab lisaks õiguskantslerile, Riigikogule ja presidendile seisukoha ka Riigikohus. Samas peame arvestama, et rahval on teise pensionisamba osas suured ootused. Inimesed soovivad suuremat vabadust otsustada, mida oma kogutud rahaga teha. Lisaks soovitan kõigil lugeda ka ettevõtja Kristjan Järvani järeleaitamistundi teise pensionsamba küsimuses tänases Eesti Päevalehes. Aitäh teile!
Indrek Saar Sotsiaaldemokraatliku Erakonna nimel.
Hea juhataja! Austatud kallid kolleegid! Me kuuleme pea iga päev nii tavalises meedias kui sotsiaalmeedias, et pensionifondid ei suuda täita neid ootusi ja lootusi, mis on neile pandud. Pensionifondid sõna otseses mõttes põlevad ja põletavad. Pensionikogujad kaotavad märkimisväärse osa oma rahast ja summad, mida inimesed lootsid tulevikus kasutada mõistlikult ja kasulikult omaenda hüvanguks, lihtsalt kaovad, sulavad majanduslikus turbulentsis. Tegemist on, kui veidi utreeritult väljenduda, siiski pettusega. Tegemist on pettusega, kus kaunisõnaliselt antakse lootusi, kuid need on viinud pettumusele. Nagu ütles ka kolleeg Aivar, tõepoolest, kui palju aastaid tagasi see teise samba fondi moodustamine oli, siis olid ootused-lootused palju paremad. Tõesti loodeti, aga nagu ikka, juhtus nii nagu alati, ja mitte sugugi paremuse suunas. Ja teate, viga ei olegi mitte niivõrd selles praeguses reformikavas, millega teine sammas tahetakse vabatahtlikuks muuta. Viga on ikkagi nendes printsiipides, mille alusel see teine sammas moodustati ja millest hakati lähtuma. Need ei vastanud ootustele ja lootustele. Loomulikult on olukorra parandamine olukorra muutmine ja see on meie raudne kohustus. See on Riigikogu diskretsioon. Kõik sõltub tegelikult meie tahtest ja usaldusest. See usalduskrediit, mis anti pensionifondidele, on tõenäoliselt sügavalt ära põlenud. Siinjuures ma ei saa mitte kuidagi nõustuda meie armastatud-austatud opositsiooniga, Reformierakonna ja sotside seisukohaga, et seda sammast ei tohi puutuda ja vabatahtlikuks muuta seetõttu, et rahvas on rumal, et rahval puudub finantskirjaoskus, et rahvas sööb ja joob selle raha ära. Need on argumendid, mis on vaidlustes korduvalt kõlanud. Ma tahan ikkagi öelda, et ainukesed, kes seda raha söövad, ja ainukesed, kes seda joovad, on tegelikult pensionifondid ise. Ja siin on tegemist päris tõsiste poliitiliste otsustega ja poliitilise võitlusega, mitte niivõrd põhiseaduslikkuse küsimusega. Loomulikult, opositsioon kasutab oma võimalusi ja püüab üles ehitada vastuväiteid väga suures osas sellele tasandile, nagu oleks tegemist märkimisväärse vassimisega, ka Riigikogus põhiseaduse vastu eksimisega. Vaatame neid küsimusi, mis meile täna esitati täna. Valdav osa neist olid formaalsed, mitte sisulised. Ja see on muidugi arusaadav, kuid iseasi, kas õigeks mõistetav, õige. Ma tahan rõhutada siiski seda, et meie fraktsiooni ühine seisukoht on see, et pensionireformi vaidlustamises on tegemist kolme olukorraga: a) ei taheta tunnistada ega parandada minevikus tehtud vigu, b) ei soovita usaldada omaenda rahvast ja c) president oma vetoga seadusele on võtnud, nii kurb kui see ka pole, poliitilise positsiooni, sest sisulist vastuolu põhiseadusega ei kinnita ükski presidendi väljatoodud argument. Lisaks kinnitab vaidlustus veel kord seda halba tendentsi, et põhiseaduse riivele kui Riigikogu diskretsiooni piirangu alusele tuginemine on muutunud meie päevapoliitiliseks moeküsimuseks, millega devalveeritakse nii Riigikogu tähtsust kui ka tegelikult põhiseadust ennast. Me peame tegema kõik endast sõltuva, et toetada rahva enamuse tahet suunata oma tegevus heaolu suurendamisse. Me peame samuti tegema kõik endast oleneva, et vähendada tavaks saanud põhiseaduse päevapoliitilist devalvatsioonihõngulist kasutamist. Ja seetõttu, head kolleegid, armsad kaaslased, ma palun EKRE fraktsiooni nimel lugupeetud Riigikogu toetada seaduse muutmata kujul vastuvõtmist. Aitäh!
Lugupeetud istungi juhataja! Head kolleegid! Oleme pensioniteemadel nii siin selles väärikas saalis kui ka väljaspool üksjagu diskuteerinud. Seni ei ole ei presidendi, parlamendi, opositsiooni ega lugematute ekspertide argumendid koalitsiooni paraku tõsiselt mõtlema pannud. Sotsiaaldemokraadina usun inimestesse. Ma ei ole lootust kaotanud ja proovin siiski veel kord teid veenda, lugupeetud koalitsioonisaadikud, et valitud tee pole ei kasulik ega ka mitte sugugi meile, põhjamaa rahvale, omane käitumisviis. Viimastel kuudel on räägitud palju meie tüvitekstist, Tammsaare romaanist "Tõde ja õigus". Ning ei saa minagi täna jätta Vargamäele põikamata. Kas mäletate, kuidas Andres Krõõdalt säästetud või järele pärib ja naist säästetut sööma julgustab? Kuna pärast muidu väsid ära, ei jaksa enam. Kuid Krõõt oli sihikindel naine ja jaksas ka ilma säästetut kulutumata. Näost langes küll ära, aga vastu pidas. Tammsaare kirjeldab seda mõtteviisi nii: "Talu oli võlgu ostetud, sisse makstud ainult nii-öelda käsiraha, kõik muu pidi alles tasa teenima. Ja kui ei teeninud ise, siis jäi koorem laste kanda. Aga peremees ja perenaine ei tahtnud, et nende ostetud koha teeniksid tasa lapsed. Sellepärast oligi perenaine nii väsimatu kodus kui ka välistööl. Lastel peab parem põli olema. Neil ei tarvitse enam mõisasaksa orjata, aitab sellestki, et nemad ise veel." Ka meie oleme viimase 17 ja poole aasta jooksul suutnud üht-teist kõrvale panna. Kindlasti pole seda piisavalt, nii nagu polnud piisavalt võid kõrvale panna suutnud Krõõt. Kuid ometi võiksime Andrese kombel rõõmustada – asi seegi – ja katsuda vaevaga kogutut hoida. Meie põhjanaabrid koguvad kohustuslikku teise samba pensioni 1962. aastast ja mõistagi teenib 58 aasta investeeringutega enam kui 17 aastaga. Kuid pole põhjust heita meelt. Üldjuhul inimesed ei lähe pensionile 17 tööaasta järel ning ees ootavad tööaastad annavad meile võimaluse varusid juurde koguda. Talude väljaostmine ei käinud ju samuti ühe aasta tulude abil. Andres ja Krõõt ei soovinud jätta oma talu laenukoormat laste kanda. Nad pingutasid selle nimel, et nende lastel oleks parem põli. Nõndasamuti on oma laste parema tuleviku nimel pingutanud need inimesed, kes tänaseni igal kuul kogumispensioni raha kõrvale panevad. Ikka selleks, et meie lastele ei jääks kanda vananeva ühiskonna ülalpidamise üle jõu käivat kohustust. Täna, selle eelnõuga ütleb valitsuskoalitsioon taas, et laste parema tuleviku nimel pingutamine on mõttetu. Ning need, kes seni on pingutanud, võivad vaevaga kõrvale pandu rahuliku südamega ära kulutada. Ma ei tea, kust on inspiratsiooni ammutanud selliste plaanide tegijad, kuid selge on see, et meie tüvitekst, eestlaseks olemise rõõme ja valusid nii tabavalt kirjeldav "Tõde ja õigus" see küll ei ole. Sotsiaaldemokraadid ei toeta Eestile mitteomast ühepäevaliblika mentaliteeti ning on vastu kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse muutmata kujul vastuvõtmisele.
Hea juhataja! Head kolleegid! Täna hääletab Riigikogu taas kord selle üle, kas anda Eesti inimestele õigus enda kogutud raha üle ise otsustada või mitte. Pensionireformi üle on elav arutelu käinud juba enam kui poolteist aastat ning taas kord tuleb ümber lükata teatud müüdid, mida reformi takistamiseks on üritatud kasutada. Teen seda siin teie ees. Presidendi hinnangul lakkab pensionisüsteem pärast teise samba vabatahtlikuks muutmist töötamast. Tema sõnul toob see kaasa ulatuslikud riskid tulevastele pensionäridele. See, et teise pensionisamba reformiga antakse inimestele suurem valikuvabadus ja võimalus täiendavateks investeeringuteks, toob osale teise pensionisambaga liitunutele kasu. Kindlasti on ka neid, kes saavad enda otsuste tagajärjel sellest ka kahju. See ei ole aga õiguslik argument, vaid sotsiaal-majanduslik lähtepunkt. Nii täna kui ka pärast pensionireformi tagab tööealine elanikkond riikliku pensioni näol inimestele minimaalselt vajaliku toimetuleku. Kas kunagi tehtut võib muuta? Nii president kui opositsioonierakonnad on üritanud rõhutada asjaolu, et teise pensionisambaga liitunud inimesed ei saanud eeldada, et süsteemis tehakse muudatusi. Sellesse argumentatsiooni lisatakse juba tuntud 2 + 4 protsendi vaidlus. Väite kohaselt on ebaõiglane, et teise sambaga liitunud inimesed saavad kasutada nii enda palgast 2% kui ka 4% esimese samba arvel lisatud sotsiaalmaksust. Sellise argumentatsiooniga eriti kaugele ei jõua, sest selline argumentatsioon välistab ulatuslikumad muudatused pensionisüsteemis täielikult. Teise sambaga liitunute ja mitteliitunute erineva kohtlemise pärast reformi tingib tänane pensionisüsteem, mitte plaanitavad muudatused. Teise samba loomise hetkest muudeti teise pensionisamba osakud inimeste varaks. Seda näitab ka tänane olukord, kus teise pensionisamba fondidesse kogutud raha on päritav. Kuid kindlustusseltsid võitlesid süsteemi loomise hetkel selle põhimõtte vastu. Siim Kallas selgitas seda 2001. aastal nii, et pärast põhjalikku kaalumist jäeti arvestamata kindlustusseltside ettepanek mitte lubada kohustusliku pensionifondi osakute pärimist. Nimelt on pensionisüsteemi teise samba puhul tegemist inimese enda kogutud varaga, nn edasilükatud tuluga, mille suhtes peaks loogiliselt kehtima ka tema pärimisõigus. Seda enam, et esimene sammas, kuhu ikka läheb enamik rahast, jääb solidaarseks ja mittepäritavaks. Teise pensionisambasse kogutud raha kuulub inimesele – nii 2%, mis on kantud teise sambasse tema enda palga arvel, kui ka 4%, mis tuleneb inimese õigusest riiklikule pensionile. Seda kinnitati süsteemi loomisel ka Riigikogu kõnepuldist: te panete sinna 2% ja teie omandiks muutub 6%. See on põhimõtteline suur vahe kogu selles asjas. Teises sambas olevad pensionifondiosakud on juba inimeste omandis ning debatt sotsiaalmaksu kasutamise õiguse üle ei ole asjakohane. Kes kannab riski? Presidendi viimane sisuline etteheide reformile on, et inimestele suurema valikuvabaduse andmine võib enim mõjutada nende inimeste pensionifondide osakute väärtust, kes otsustavad teises pensionisambas jätkata. Sellise hinnangu annab ta vaatamata asjaolule, et nii Finantsinspektsiooni läbiviidud fondide likviidsuse testid kui ka pensionifondide haldurid on öeldud, et fondide likviidsus on kas hea või väga hea. Lisaks on Riigikogus juba fondihaldurite ettepanekuga arvestatud. Näiteks on tõstetud pensionifondide maksimaalset lubatud laenumahtu 10%-lt 25%-le fondi vara väärtusest. Kui pensionifondid saavad laenu mõistlikel tingimustel, võib laenuvõtmine olla osakuomanikele nii lühemas kui pikemas plaanis kasulikum kui fondis oleva vara kiirmüük. Samuti on teisest sambast väljumise etteteatamise aega pikendatud viie kuuni. Need on abistavad meetmed juhul, kui fondidest lahkub korraga prognoositust rohkem inimesi. Pensionireformi põhitõed ei ole muutunud. Koalitsiooni soov on, et Eesti inimesed saaksid võimaluse ise oma raha ja tuleviku üle otsustada. Pensionifondid saavad ka edaspidi investeerida Eesti majandusse ning teenida sel moel pensionifondiga liitujatele iga-aastast tulu. Igale inimesele jääb alles võimalus jätkata teises sambas. Ja kes veel ei ole sellega liitunud, saavad selle võimaluse. Lisaks tekib võimalus leida alternatiivseid lahendusi pensionipõlveks raha säästmiseks. Meie läänelik inimeste vabadusi ja põhiõigusi austav ja tagav põhiseadus ei keela inimesele õigust võtta vastutust enda elu ja raha eest. Riigikogu peab pensionireformi arutades seda põhimõtet meeles pidama. Aitäh!
Lugupeetud kolleegid! Põhiseaduse vastuvõtmisega rahvahääletusel on Eesti rahvas seadnud endale eesmärgi ning võtnud kohustuse soodustada vabatahtlikku hoolekannet – põhiseaduse § 28 lõige 3. Just vabatahtliku hoolekande jaoks raha säästmiseks, säästmise motiveerimiseks ning säästude kasvatamiseks on välja töötatud pensionisüsteemi teine ja kolmas sammas. Aastatuhande vahetusel, kui pensionisüsteem välja töötati, oli teada, et 1990-ndatel sündis vähe lapsi ja et juba nähtavas tulevikus ei suuda väikesearvulised põlvkonnad üleval pidada suuri pensioniikka jõudnud põlvkondi. Just tuleviku vabatahtliku hoolekande tagamiseks otsustas Riigikogu tulumaksuseadusega lubada 2% brutotulust maksuvabalt suunata teise pensionisambasse. Just tuleviku vabatahtliku hoolekande tagamiseks otsustas Riigikogu, et 4% arvestatavast sotsiaalmaksust kantakse liitunutele teise pensionisambasse – üsnes ja ainult tuleviku hoolekande tagamiseks, mitte korteri remontimiseks ega uue auto ostmiseks, mitte kõrgeprotsendiliste tarbimislaenude tagasimaksmiseks, mitte puhkusekorterite ostmiseks soojal maal. Neile, kes liitusid teise pensionisambaga, ei antud ühtki lubadust, et teise pensionisambasse kogunenud raha saab kasutada muuks kui hoolekande tagamiseks vanaduspõlves. Neile, kes ei liitunud teise pensionisambaga, ei antud teada, et need, kes teise sambaga liituvad, saavad kõige paremas tööeas sularahas välja võtta enda poolt makstud 4% arvestatud sotsiaalmaksust ehk teisisõnu viiendiku enda poolt tasutud sotsiaalmaksust. Ja selle raha, riigi maksusoodustusega kogutud raha saab välja võtta ilma meditsiinilise või ealise põhjuseta parimas tööeas. See on sügavalt ebaõiglane inimeste suhtes, kes ei liitunud teise pensionisambaga. See ongi ebavõrdne kohtlemine kõige otsesemas tähenduses. Teise sambaga algusest peale liitunutel ja vahepealse 17 aasta jooksul keskmist palka saanud inimestel on kogutud ca 16 000 eurot. Ka mina olen teise sambaga liitunud, juba algusest saadik. Seaduse jõustumisel võiksin 4% sotsiaalmaksu tagasi saamisel osta uue auto. Ma ei tee seda. Peale selle, et see oleks rumal, vastutustundetu ja lühinägelik, on see ka sügavalt ebaeetiline ja ülekohtune nende suhtes, kes teise pensionisambaga ei liitunud. Ja meie Riigikogu liikmetena ei saa öelda mitteliitunutele, et mis teha, elu ongi ebaõiglane, võrdsust polegi olemas ja kõik loteriipiletid ei võida. Tõsi, võrdsust ei olegi olemas, üks on lühike, teine pikk, aga võrdne kohtlemine on Eesti põhiseaduse läbiv mõte. Eesti Vabariigi põhiseaduse § 12 ütleb selgelt: "Kõik on seaduse ees võrdsed." Põhiseaduse vaimus kutsun üles: lugupeetud kolleegid, jätame täna selle seaduse muutmata kujul vastu võtmata, täiendame kogumispensionide seadust nii, et see teeniks oma eesmärki koguda vahendeid hoolekande tagamiseks vanaduspõlves. Neid vahendeid läheb vaja meil endil ja ka meie lastel, et meie eest oleks tulevikus hästi hoolt kantud. Aitäh!
Hea juhataja! Hea Riigikogu! Täna lõuna paiku rääkisime siin inimeste tervisest, selle olulisusest, ja inimeste toimetulekust. See oli lühiajalises vaates mure selle pärast, kuidas koroonaviirus mõjutab maailma majandust, mõjutab meie riigi majandust, mõjutab meie inimeste tervist, heaolu ja käekäiku. Praegu me räägime jälle inimeste heaolust ja käekäigust, aga väga pikas vaates. Ja küsimus ei ole mitte müütilises vabaduses, küsimus on konkreetses pensioni suuruses, sellessamas põhiseadusega riigile pandud kohustuses kindlustada oma kodanikele ja kõigile elanikele normaalne vanaduspõlv. Kõik tõsised analüüsid, mis on tehtud, näitavad seda, et see seadus teeb kõikide pensionäride pensioni väiksemaks. Siin on kõlanud väited, et sellel seadusel on rahva enamiku mandaat. See ei vasta tõele. Siin saalis on 101 inimest, aga ainult üks erakond, kes sai valijatelt selge mandaadi teine sammas sellisel kujul ära kaotada: see erakond on Erakond Isamaa. Ja nendel on selles mõttes, ma arvan, südametunnistus puhas. EKRE oli minu arusaamist mööda kuskil vahepeal: ei seda ega teist. Aga, head keskerakondlased, teie lubasite oma valijatele, et seisate selle pensionisüsteemi kaitsmise eest, nii nagu ka meie lubasime ja lubasid sotsiaaldemokraadid. Ja meie seisame. Ning teil on ka võimalus täna seda teha, head kolleegid Keskerakonnast. President tõi väga selgelt välja, millised on tema hinnangul vastuolud põhiseadusega. Need argumendid kõlavad ka väga paljudes teistes õiguslikes arvamustes, mis selle seaduse kohta on antud. Seetõttu on kurb, et me tegelikult täna siin seaduse kaitsjatelt midagi uut ei kuulnud. Põhiseaduskomisjoni esindaja – mitte see, kes siin komisjoni tööst ülevaadet andis, vaid teine põhiseaduskomisjoni liige – ei öelnud tegelikult sõnagi sisuliste vastuolude kohta, vaid rääkis sellest, et president on võtnud poliitilisi seisukohti. Kõlasid vaid etteheited, mitte sisulised argumendid, ja sellest on kahju. Samamoodi on kurb ja piinlik, et me ikkagi arutame seda seadust ilma korrektselt vormistatud põhiseaduskomisjoni protokollita. Mitte miski ei takistanud seda protokolli korralikult kirjutamast, pretensioone läbi arutamast ja siis seda seadust menetlemast ja hääletamast. Aga eks me ise kujundame oma mainet. Põhiseadus paneb riigile väga selge kohustuse tagada inimestele toimetulek pensionieas ja ta jätab selle seadusandja otsustada, kuidas seadusandja seda teeb. Aga pensionisüsteem on tervik. See tuli täna siin ka ilusti välja. Kui tervikust üks tükk ära võtta, tuleb sinna midagi asemele panna, aga sellest, mis see midagi on, täna mitte keegi ei rääkinud. Nagu siin viidatud Rahandusministeeriumi tasustatud advokaat on öelnud, me peaksime lihtsalt nõustuma, et elatusmiinimumist, mis pensionieas riigi poolt tuleb, peabki piisama. Aga ütleme selle ka ausalt välja, et kui täna olekski nii, siis see riigi tagatav pension oleks 215 eurot. Räägime asjadest nii, nagu need on. Palun lisaaega!
Lisaaega saab. Kolm minutit, palun!
Ma olen siin täna kuulnud väga halba investeerimisnõu ja täheldanud ka finantskirjaoskamatust. Jutt oli sellest, et pensionifond võtab laenu ja see kuidagi ei mõjuta teise sambasse jäävatele osakuomanikele tagatud tootlust. See on lausa vale. See oleks õige ainult ühel juhul: kui seda laenu võetaks selleks, et kasutada seda finantsvõimendusena ehk osta selle laenu eest täiendavaid varasid. Aga selle seadusmuudatuse juures me ju ei räägi sellest. Me räägime sellest, et fondivarad ei ole piisavalt likviidsed ja et fond võtab sambast lahkujate nõuete täitmiseks laenu. See on sama olukord, kui teil on raha otsas, te lähete ja võtate krediitkaardi, see on vaba tagasimaksega ja te ei maksa tagasi. Kogu see finantskulu jääb nende kanda, kes jäävad fondi. Ja see on, nii nagu president õigesti viitab, põhiseadusega vastuolus. Head ametikaaslased! Seda seadust ei saa muutmata kujul vastu võtta. Palun hääletage oma südametunnistuse ja valijailt saadud mandaadi järgi! Aitäh!
Taavi Rõivas, palun! Kolm minutit lisa, kokku kaheksa minutit.
Austatud juhataja! Hea Riigikogu! Selle eelnõu teekonnal mõttest seaduseks on eelnõu algatanud valitsus teinud valesti peaaegu kõik, mis valesti teha saab. Seadus, mis lõpetab kohustusliku kogumise pensionipõlveks, seab iga pensionikogumise kiireloomuliste kulude katmise vastu vahetava üksikisiku tulevikus silmitsi väiksema pensioniga. Ühiskonna kui terviku aga paneb see ägama suurema vaesuskoorma all. See eelnõu vähendab pensionifondide võimet Eesti majandusse investeerida ning majanduskasvu panustada. Pensionivandalism, ütlevad eksperdid. Meil on mandaat, ütleb valitsus. Nagu hääled siin saalis tagaks tõe monopoli või nagu ainsana seda muudatust valimiste eel lubanud erakond oleks saanud parlamendi suurima, mitte ühe väikseima mandaadi. Selle meie kõigi elu mõjutava seaduse vastuvõtmisel ei kuulatud ekspertide nõuandeid ega sisulisi argumente. Mängiti lootusele, et "raha kohe kätte" on piisavalt populaarne loosung. Küllap ongi, sest olgem ausad, kellel siis ei oleks ühel või teisel eluhetkel mõttes mõnda meelepärast kulutust, milleks vabu vahendeid napib. Juttu sellest, et nüüd tormavad kõik seni pensionisambasse kogunud Nasdaqile aktsiatega kauplema ja professionaalidest suuremat tulusust teenima, ei usu ilmselt eelnõu koostajad isegi. Vähe sellest, et ignoreeritud on majandusekspertide seisukohti. Eelnõu on koostatud ka õiguslikult lohakalt ning menetlusreegleid ja -tavasid eirates. Kas tõesti ei ole vastuolu põhiseadusega, lohakusveana seadusega muudetav olematu säte ja sisulise diskussiooni asendamine valitsuse usaldushääletusega veel piisavad? Paistab et mitte, sest veel eile surusid põhiseaduskomisjoni liikmed 5 : 4 häältega oma seisukohaks komisjonis alguses eksperdina tutvustatud ning hiljem valitsuse esindajaks tunnistatud vandeadvokaadi kirjutise, millel ei olnud komisjoni liikmete endi väljaöelduga vähimatki pistmist. Kui juba eelnõu on põhiseadusega vastuolus, mis siis enam menetlusest ja samuti põhiseaduses sätestatud võimude lahususest! Kuhu me oleme langenud, head kolleegid, kui meie endi seisukohtade asemel peab valitsus palkama meile advokaadi, et ta demokraatlikult valitud Riigikogu liikmetele nende päris seisukohad ette kirjutaks? Kummitemplist, head kolleegid, on saanud copy-paste, aga taas kord on parlament taandatud seadusloome statistiks. Vägisi näib, et kõik Mart Laari valitsuse olulisemad saavutused püüavad Jüri Ratase valitsused, nui neljaks, tagasi pöörata. Ühetaolisest tulumaksust sai tuhandeastmeline maksuküür ning nüüd soovitakse tulevikku vaatavast pensionisüsteemist teha populismi raketikütus. Kurb! Eesti väärib enamat. Head ametikaaslased, teist igaühe hääl otsustab! Veel ei ole liiga hilja. Aitäh!
Aitäh! Hanno Pevkur.
Hea istungi juhataja! Head kolleegid siin saalis ja kõik, kes te kodudes seda debatti jälgite! Ma ei olekski pulti tulnud, kui ma ei oleks siin kuulnud, mida rääkis põhiseaduskomisjoni esimees. Hea Paul, aitäh nende sõnade eest, mis sa ütlesid ka põhiseaduskomisjonis, aga ma siiski kutsun sind üles mitte olema nii julge, rääkimaks rahva mandaadist. Sa ütlesid ka siin, et rahva tahe on see reform läbi viia. Ei ole! Ma vaatasin huvi pärast valimistulemused veel korra üle. Tõesti, nagu ka kolleeg Andres Sutt siin viitas: Isamaa oli ainuke, kes sellele mandaati küsis. Nende häälte arv oli 64 000. Ei Keskerakond, Reformierakond ega sotsiaaldemokraadid seda ei lubanud. Isegi kui Isamaa ja EKRE hääled kokku liita, on teie häälte arv väiksem kui Reformierakonnal. Nii et selles mõttes rahva tahtest ja rahva mandaadist siin saalis kindlasti on mõistlik rääkida, aga mitte nii imperatiivselt, et keegi on saanud absoluutse mandaadi rahva tahte väljaütlemiseks. Ja teine põhjus, miks ma siia pulti tulin, on soov natukene kaitsta Vabariigi Presidenti. Sõltumata sellest, kes on riigi president isiku või inimesena, on Vabariigi President institutsioonina kohustatud andma hinnangu siin saalis vastu võetavatele seadustele. Vabariigi President on siia saali varem ka seaduseid tagasi saatnud, sõltumata sellest, kas president on olnud Lennart Meri, Arnold Rüütel, Toomas Hendrik Ilves või Kersti Kaljulaid. Nad on siia saali seaduseid tagasi saatnud. Ka selle seaduse puhul polnud tagasisaatmise motiiv mitte poliitiline, vaid sisuline, põhjendatud. See otsus on meile kõigile lugeda antud. Peamine argument on loomulikult ebavõrdne kohtlemine, aga ka puhtformaalne koalitsiooni eksimus, mis jõuga läbi rammiti ja millele Vabariigi President samuti tähelepanu juhtis. Ja see tõepoolest ei ole, nagu siin mõned kolleegid on väitud, lihtsalt tehniline viga, mille saab niisama ära parandada. Ei, see on sisuline viga ja sisulise vea saab parandada ainult Riigikogu suur saal. Juba ainuüksi selle sisulise vea pärast on siin saalis täna ainukene võimalus otsustada mitte seda seadust muutmata kujul vastu võtta. Vead tuleb ära parandada. Aga ei, teerull on otsustanud, et igal juhul minnakse Riigikohtusse. No olgu, eks siis Riigikohus peab tegema oma tööd ja küll ta teeb. Aga püüdke, kallid koalitsioonisaadikud, aru saada sellest, et kui mingi otsus on ette valmistatud, siis see otsus peab olema korrektselt ette valmistatud nii formaalselt kui ka sisuliselt. Tõesti, mis puutub ka põhiseaduskomisjonis toimunud aruteludesse – ei ole korrektne, et väljastpoolt seda saali tuleb keegi, kes ütleb, et Riigikogu liikmed, see on teie arvamus. Kui koalitsioonisaadikud on sellega päri, et neile öeldakse ette, mida nad arvama peavad, siis see on nende valik. Aga kui meil puudub võimalus siin saalis ise öelda midagi või oma arvamust protokolli saada, siis see ei ole demokraatia. Tegelikult ma väga loodan, et meil õnnestub seda debatti siin veel pidada, et me täna hääletame selle poolt, et me arutame seda uuesti. Kui see siin ei õnnestu, siis peab seda tegema Riigikohus, ja eks siis tuleb eri komisjonidel anda oma põhjendatud ja põhistatud arvamus. Paraku ma olen veendunud, et ka siis tuleb mängu sarnane nagu Paul Kerese kirjutatud arvamus, mille poolt tuimalt hääletatakse 5 : 4 häältega, et see ongi Riigikogu ametlik arvamus. Aga ärge muretsege, me kirjutame sinna eriarvamuse juurde ja see eriarvamus saab olema korralikult põhistatud. Aitäh!
Riina Sikkut, palun!
Hea juhataja! Head kolleegid! Kõigepealt ma ütlen, et mul on nii kahju, et siin saalis ei õnnestu debatti pidada, et kõlavad vaid üksikud küsimused ja vastused. Ja tänane pärastlõuna siin on olnud ikkagi uskumatu. Ükskõik, kas me räägime sellest, mis toimus põhiseaduskomisjonis, või räägime põhiseaduskomisjoni ja rahanduskomisjoni ettekandjate sõnavõttudest. See põhiseaduskomisjoni esimehe sõnavõtt! Ma ei tea, kas ma olen siin saalis sellist asja enne kuulnud. Mul oli samasugune tunne kui siis, kui mul lapsed räägivad tagurpidikeelt. Miski, mida väidetakse, ei ole tõsi, tõde on vastupidine sellele, mida öeldakse. Aga see selleks. Minnes nüüd presidendi arvamuse juurde täna arutluse all oleva seaduse kohta, tahan rõhutada seda, et me ei tee seadusi ju konkreetseks ajahetkeks. Me ei saa arvestada sellega, et tööhõive püsib kõrge, et sotsiaalmaks laekub hästi, majandus kasvab, sissetulekud kasvavad. Põhiseadus kehtib meil alati, peab ajaproovile vastu pidama – need põhimõtted on universaalsed ja neid tuleb täita olenemata sellest, milline on meil valitsus, majanduskasv või milliseks kujuneb telekava või ilm. Aga see seadus, mida me täna arutame! Tõesti võib ette kujutada olukorda, kus need riskid, millest me oleme pikalt rääkinud, ei realiseeru. Praegu me ei ole sellises olukorras. Me ei ela ideaalses maailmas ja me ei saa võtta vastu seadust, mis ainult teatud tingimustel annab võib-olla eeldatava tulemuse. Minu meelest see, mida nii rahanduskomisjoni kui põhiseaduskomisjoni arvamuses nimetatakse presidendi poolt poliitilise seisukoha võtmiseks, tegelikult see ei ole seda. Ühel juhul lihtsalt on arvamuse andjad lugenud ainult põhiseadust, teisel juhul ka põhiseaduse kommenteeritud väljaannet. Tõesti, elatusmiinimumi peaks riik inimestele tagama niikuinii, aga põhiseaduse § 10 järgi on põhiseaduse aluspõhimõteteks inimväärikuse ja sotsiaalriigi põhimõtted, mis Riigikohtu hinnangul moodustavad Eesti Vabariigi põhikorra tuuma. Need on õiguskorra kõige olulisemad normid. Nendest põhimõtetest on tuletatavad sotsiaalsed põhiõigused, sh §-s 28 nimetatud riigi abi vanaduse korral. Ja inimväärseks saab elu pidada muu hulgas siis, kui inimese esmavajadused on rahuldatud ning ta saab ilma häbita ja diskrimineerimiseta osaleda aktiivselt igapäevaelus ning saab kasutada oma teisi põhiõigusi ja -vabadusi. Põhiseaduse § 28 lõike 2 kohta on öeldud, et näiteks vanaduse puhul peab toimetuleku kindlustamise enda peale võtma esmajärjekorras avalik võim, aga põhiseaduse mõte seisneb sel juhul elatusmiinimumist oluliselt parema äraelamisvõimaluse tagamises. Me ei räägi siin, et meie pensionisüsteemi eesmärk põhiseaduse järgi saab olla või peab olema elatusmiinimumi tagamine. Me räägime inimväärikusest, me räägime millestki palju rohkemast. Näiteks sel aastal on elatusmiinimum 221 eurot ja 36 senti. Ilusti on jagatud ka, millele see raha võiks keskmiselt kuluda, kui suured on toidukulud ja kui suured mittetoidukulud. Aga ma ei oska öelda, mis saab, kui eakal inimesel naabriproua sureb ja ta soovib lehte kaastundeavalduse panna. Ma loodan, et ta ei taha panna seda Postimehesse, kus kõige väiksem kuulutus maksab 65 eurot. Tuleks eluasemekulude maksmisest loobuda, et seda kulu teha. No kohalikus lehes, Virumaa Teatajas näiteks, saab 12 euroga hakkama, mis tähendab, et ühe kuu jooksul tuleb loobuda näiteks transpordi-, side- ja vabaajakulutustest. Kas elatusmiinimum tagab inimväärikust võimaldava elu? Ma arvan, et tegelikult meie kõigi ühine hinnang on, et ei taga. Palun kolm minutit lisaaega!
Lisaaega kolm minutit saab.
Täna on palju räägitud, kas tegemist on eraomandiga või riigi varaga teise samba puhul. See ei ole diskussiooni teema. Siim Kallast on korduvalt tsiteeritud. On selge, et tegemist on eraomandiga, sihtotstarbeliselt kogutud eraomandiga. See meie teine sammas on sotsiaalmaksu kaudu rahastatud ja kui seda sihtotstarvet tagantjärele muudetakse, eriti pärast 17 aastat muudetakse, siis see on tõesti midagi sellist, mille puhul me ei saa öelda, et automaatselt on tegemist võrdse kohtlemisega või kedagi ei panda ebasoodsasse olukorda või põhiseaduse riivet ei ole. Kolmandaks sellest, millele president mitmes punktis viitab. Näiteks punktides 1 ja 3 on öeldud, et tegemist on ebaproportsionaalsete meetmetega. Tegelikult kõiki neid asju, mida soovitakse seadusega teha – valikuvabaduse andmine, investeerimisvõimaluste loomine –, saab ka teisiti teha. Aga mitte niimoodi, korraga, ja et jäetakse kümne aasta pikkused augud taasliitumisel, võimaldatakse korraga raha välja võtta ja tahetakse kiires tempos edasi liikuda. Valiku võimaldamiseks võetakse riske, mis ohustavad nii jääjate vara, makromajandust ja meie finantsturgu, rääkimata sellest, et tekivad ise investeerimise riskid ja pettuse riskid. Mis kõige olulisem: ohtu seatakse tulevased pensionid ja inimeste toimetulek. See, millele president oma arvamuses viitab ja mida on peetud poliitilise arvamuse avaldamiseks – kuidas jääb põlvkondadevahelise solidaarsusega, põlvkondade erineva koormusega –, ei ole marginaalne küsimus. See on väga oluline küsimus. Mis puutub seaduses toodud muudatustesse, siis palju lihtsam oleks seda otsust teha, kui kõrval oleks adekvaatne pilt, kuidas riik siis tulevikus pensioniga seotud kohustusi täidab. Mul on tunne, et kõigini pole jõudnud arusaam, et neid inimesi, kes tulevast esimest sammast maksavad, sotsiaalteenuseid rahastavad, tervishoidu ja haridust rahastavad ja kõigile elatusmiinimumi tagavad, on märksa vähem kui praegu. Praegu töötavate inimeste laste ja lastelaste põlvkonnad on palju väiksemad. Sellest ei saa üle ega ümber, et meie peame otsustama, kas me paneme neile suurema koormuse või mitte. Kõiki neid eesmärke, mida soovitakse saavutada, on võimalik saavutada teisel viisil. Neid on võimalik saavutada niimoodi, et riske ei võta, niimoodi, et me ei riiva põhiseadust, niimoodi, et me ei pane kedagi ebavõrdsesse positsiooni. On olemas populaarsed otsused, aga on ka olemas otsused, mida on lihtsalt õige langetada. Jah, võib-olla tõesti tundub populaarne taas selle seaduse poolt hääletada, aga see kahtlemata ei ole õige. Me saame sama eesmärgi saavutada teistsuguste vahenditega ja ilma riske võtmata. Minu meelest ei ole võimalik selle eelnõu poolt hääletada ja palun, kolleegid, teilt samamoodi, ärge seda eelnõu toetage! Aitäh!
Valdo Randpere, palun!
Palun kolm minutit igaks juhuks lisaaega!
Kaheksa minutit kokku.
Lugupeetud eesistuja! Lugupeetud kolleegid! Ma pidasin eelmisel korral, kui me seda eelnõu siin arutasime, pika ja sütitava kõne – täiesti tulemusteta. Natuke sain kiita, natuke sain laita omade käest. Aga ega ma tegelikult ei taha taganeda sellest, mis ma eelmine kord ütlesin. Ma ei hakka seda ka kordama. Lugege eelmise korra stenogrammi, kui kellelgi tekkis praegu uudishimu. Põhimõtteliselt ma tahan rääkida sellest, et see, mida me praegu siin teeme, see ei ole pensionireform, see ei ole teise samba reform. See on teise samba hävitamine, likvideerimine, lammutamine, mitte reform. Praegune pensionisüsteem vajab reformimist, seda ma ütlesin ka eelmine kord, aga ta ei vaja lammutamist. Ja lammutamine algab sellest peale, et me muudame teise samba vabatahtlikuks. Ma ei hakka siin lehvitama mingite sotsiaalteadlaste uuringutega, mis väidavad, et inimesed mõtlevad ühte- või teistpidi. Ma ütlen väga lihtsalt: leidke üks noor inimene, kes teile ausalt ütleb, et tema kõige suurem unistus on saada kunagi kõrget pensionit. Sellist noort inimest ei leia. Järelikult noor inimene ei hakka pensioniks koguma, kui see ei ole kohustuslik. Nii lihtne see on. Samamoodi te ei leia ka ühtegi noort inimest, kes ütleks, et tema kõige suurem unistus on hoolitseda oma vaeste vanemate eest, kui need on vaesusesse langenud ja enam ei ole töövõimelised. Ka selle peale noored ei mõtle. Aga me peaksime nad tegelikult targemalt käituma panema. Praeguse pensionisüsteemi kõige suurem viga on tegelikult see, et me kogume sinna liiga vähe raha. Me kogume 6% palgasummast kokku isiku oma panusena ja riigi panusena ehk esimese fondi sotsiaalmaksust. Kokku 6%. Samas me loodame, et saame kunagi umbes sama suure pensioni, nagu saavad meie Põhjamaade pensionäridest kolleegid. Aga Põhjamaades kogutakse pensionifondidesse kolm korda rohkem raha. Rootsis panustatakse iga kuu pensionisse 18,5% riigi ja kodanike koostöö korras. Loomulikult nad saavad suuremat pensioni. Kui me praegu oma pensionisüsteemi üldse ära lammutame ja likvideerime teise pensionisamba, siis me kindlasti ei lähene Põhjamaade saatusekaaslastele, vaid kaugeneme neist veel enam. Mind on iseenesest natukene hämmastanud ja ma olen näinud siin mingit seost, et meil on tekkinud teatud numbrimaagia. Ühes jutusaates enne selle eelnõu eelmist arutelu Helir-Valdor Seeder ütles – Helir, ma nimetasin su nime praegu, sa võid pärast midagi vastu öelda –, et ühiskonnas on alati olemas 7% inimesi, kes ei suuda oma finantstegevuse eest vastutust võtta, aga me ei saa nende 7% pärast kogu ühiskonnal lasta vireleda selle õnnetu teise pensionisamba pärast. Umbes niisugune oli selgitus. Võib-olla tõesti on nii. Mina mõtlen teistpidi: Isamaa toetus on umbes 7% ja ometigi me kiidame heaks nende soovitud eelnõu ja teeme selle seaduseks, muutes sellega kogu Eesti elanikkonna tulevikku. Kuidas see numbrimäng omavahel kokku läheb? Kolmas näide numbrimaagiast, jälle number 7: Keskerakond lubas erakorralist pensionitõusu 100 eurot, sai sellest ellu viia ainult 7 eurot. Kas nendel numbritel on omavahel mingi seos? Paraku küll, seepärast, et see 7% rahva toetusega erakond, kes nüüd üldise pensionisüsteemi lammutamise Eestis läbi surub, pakub ju sellega Keskerakonnale võimalust. Kuna riigi tulud suurenevad, riigi kohustused vähenevad, saab Keskerakond võimaluse tehagi see erakorraline pensionitõus, millest siiamaani on natukene või täpsemalt öeldes 93% puudu jäänud. Opositsioonile heideti siin ette, et me ei ole mingeid ettepanekuid teinud, me ei ole mingeid parandusi tahtnud teha pensionisüsteemi, me oleme ainult ratsutanud vana süsteemi seljas ja nüüd hädaldame, kui see ära lammutatakse. Umbes nii. No kuidas ei ole? Isegi eelnõu eelmise käsitlemise ajal tegime sadakond väga sisulist muudatusettepanekut. Kui selgus, et ühtegi neist ei arvestata, tegi Andres Sutt 700 mõttetut ettepanekut veel, et seda protsessi vähemalt pidurdada. Te valisite siis eelnõu sidumise valitsuse usaldushääletusega ja sõitsite jälle meist üle. Tänase arutelu eel on proovitud rääkida, aga mis on välja tulnud? Protokolle meil praktiliselt võltsitakse – võib-olla mitte seaduse mõttes, ma ei julge seda öelda ja kuriteoteadet esitama ei lähe –, aga põhimõtteliselt pannakse põhiseaduskomisjoni liikmete suhu sõnu, mida nad ei ole öelnud. Ja siis proovitakse Eesti rahvale toppida pähe mõtteid, mida nemad ei ole kunagi mõelnud. Veel on seaduse tekstis viide ühele perekonnaseaduse paragrahvile, mida pole olemas. Selle kohta öeldakse, et see on tehniline apsakas. Mul on parem idee: muutke ka perekonnaseadus ära. Kirjutage see punkt sinna sisse! Ma küll ei suutnud seda seal loogiliselt kusagile paigutada, aga te leiate selle koha. Tehke see lõik olemasolevaks, ja siis saate vähemalt öelda, et noh, olime oma ajast ees, viitasime seadusepunktile, mida olemas ei olnud. Tänane jutt sellest protestist, mis esitati eile ja mida läbi ei vaadatud – võib-olla vaadatakse hiljem läbi –, selgub, et oligi põhjendatud. Mis me siis teeme? Ütleme, et mäng on tühistatud, ja hakkame otsast peale või? Ei tee ju nii. Vales järjekorras ajame neid asju. Mis ma lõpetuseks oskan öelda? Enamik asju on juba öeldud, mõnda asja öeldakse veel. Aga ma tahan teile lihtsalt üht asja meelde tuletada: uskuge mind, vaesena vananemine ei ole väärikas vananemine. Paraku on see täpselt see, mille nimel selles saalis enamik täna siin töötab. Aitäh!
Mihhail Lotman, palun! Repliik? Jah, palun!
Aitäh! Ma lihtsalt Valdo väga head kõnet täiendan veel sellega, et me mitte ainult ei esitanud selle eelnõu muutmiseks ettepanekuid, vaid esitasime kaks korda väga hea eelnõu, mis pensionisüsteemi paremaks teeks, aga need, head koalitsioonisaadikud, te ju arutamata hääletasite menetlusest välja.
Aitäh! Stenogrammi huvides ütlen, et see repliik Andres Sutilt tuli, kuna tema nime nimetati. Palun, Mihhail Lotman, kõnepulti!
Austatud esimees! Austatud Riigikogu! Me menetleme täna väga olulist küsimust, väga olulist eelnõu ja mul on natuke kurb, et me ei tee seda mitte kõige väärikamal moel, vaid halvustades kolleege ja Riigikogu tervenisti. Ma ei hakka teesklema, et ma olen mingisugune asjatundja majanduses või juuras. Ma räägin sellist lihtsa inimese juttu. Sellise lihtsa inimesena ma ei saa aru vastuväidetest, et on nagu rikutud mingisugust õigustatud ootust või ei kohelda võrdselt neid, kes on liitunud, ja neid, kes ei ole liitunud teise sambaga. Sel hetkel, kui nad liitusid teise sambaga, neil olid teised kohustused ja teised õigused, ja see on minu meelest endastmõistetav. Ma ei saa aru, kuidas me saame rääkida riigi abist teise pensionisamba puhul, kui tegelikult see on inimese enda raha, lihtsalt kahest eri allikast kokku pandud. Kus siin riik on? Riik ainult võib-olla aitab inimesel planeerida, aga see ei ole see, millest me räägime. Ma ei saa aru, kuidas teine sammas isegi kõige optimistlikuma stsenaariumi korral tagab inimese väärika äraelamise. Ma olen näinud kõiki neid graafikuid – väärikast äraelamisest on asi väga kaugel. Järelikult oma praegusel kujul süsteem ei tööta. Asi on selles, et jutt käib väga suurest rahast. Kui me räägime ühe inimese teisest sambast, siis see on võrdlemisi väike raha, aga kui me räägime sellest, mis on nendesse fondidesse akumuleerunud, siis see on väga suur raha. Ma saan aru pensionifondide juhtidest ja kindlustusseltside juhtidest, et nemad selle reformiga potentsiaalselt kaotavad. Ja ma olen täiesti nõus sellega, et nende inimeste eest peab ka seisma. Ühiskonna normaalse arengu seisukohalt on pangad, pensionifondid ja kindlustusseltsid väga vajalikud. Kuid see ei ole kogu ühiskond. Ma saan aru ka vasakpoolsete kolleegide soovist suurendada makse. Sisuliselt see kohustuslik teine pensionisammas on maks, aga soovides makse suurendada saab riik mängida heatahtlikku onukest, kes inimese raha sääl ümber jaotab. See on ka täiesti normaalne. Normaalne aga ei ole, et need kaks asja on koos, et justkui pankurid ja kindlustusseltside juhid on need, kes kõige rohkem valutavad südant vaese pensionäri pärast. Kõik need pangad, pensionifondid, kindlustusseltsid töötavad kasumiga ja see on normaalne, aga nad töötavad kasumiga just nimelt suurel määral tulevaste pensionäride arvel. Samamoodi pole riiklik hoolekanne väärika äraelamise tagatis. Võib-olla parim tõestus selle seaduse vajalikkusest on jutt, mis on kuuldud siin saalis. Ma palun lisaaega!
Kolm minutit lisaaega. Palun!
Tähendab, millest on jutt? Et see seadus on väga hea, aga halvad inimesed, see 7% toetusega Isamaa hakkab nüüd seda ellu viima. Halvad inimesed! Aga seadus ise on suurepärane ja süsteem on suurepärane. Ja mida me kuulsime saalis? Väärikas kolleeg Toomas Kivimägi ütles, et ta ei liitunud selle suurepärase teise sambaga, aga oleks ta teadnud, et sealt saab raha välja võtta, siis ta oleks liitunud. Järelikult see teine sammas muutub heaks ainult siis, kui me võtame selle seaduse vastu. Umbes sama juttu rääkis täna ka suurepärane kolleeg Annely Akkermann. Et jah, inimesed oleksid liitunud selle teise sambaga, kui oleksid teadnud, et niimoodi läheb. Erinevalt mitmest siin rääkinust ma olen veendunud, et me oleme kõik ausad inimesed. Sina ei ole veendunud? [[Ütleb seda naerdes kellelegi.]] Me oleme ausad inimesed, kes pooldavad erinevaid ideoloogiaid, erinevaid ilmavaateid. Minu ilmavaade on konservatiivselt liberaalne. Ma usun vabadusse, ehkki täna siin mitu korda vabaduse kohta halvasti öeldi. Ja me kõik hääletame oma südametunnistuse järgi. Mina hääletan selle eelnõu poolt. Ja nüüd viimane, võib-olla asjasse mitte puutuv märkus. Viimasel ajal on Eestis tekkinud kummaline tendents hinnata kõike, mis sünnib, "Tõe ja õiguse" järgi, ja eriti mitte teose, vaid selle filmi järgi. Kusjuures need tõlgendused on enamasti – ma räägin kui kirjandusteadlane – väga lihtsustatud, mõnikord aga täiesti väärad. Mida siis lubab see teise samba vabaks laskmine? Et Andres ja Krõõt, kolleeg Saar, võivad ennast endiselt surnuks töötada. Andres on justkui positiivne näide: tööga tappis oma esimese naise ja peksis teist naist. Suurepärane! Jah, las ta kogub edasi. Kas ta saab õnnelikuks? Vaatame. Aga samas võib-olla Pearu tahab raha välja võtta. Noh, me ei takista Andresel koguda, aga Pearul on ka omad õigused. Aitäh!
Lauri Läänemets, palun!
Lugupeetud eesistuja! Lugupeetud kolleegid! Ma natukene ikkagi peatun sellel, kuidas Riigikogu enne hääletama asumist põhiseaduskomisjonis ettevalmistusi tegi. Ja nii nagu seadus ütleb, põhiseaduskomisjonil on juhul, kui president on saatnud seaduse tagasi Riigikogule otsustamiseks, mida teha, väga oluline roll. Ja et ülevaade anda, kui palju seda sisulist arutelu oli, ma natukene valgustan teid. Kõigepealt, presidendi otsus nr 551, punkt 1. Vabandust! Kõigepealt Paul Keres tegi komisjonis ühe vurava ettekande meile. Kõik said kuulata, mida Keres rääkis. Aga nüüd n-ö arutelust sellesama otsuse nr 551 üle. Punkti 1 üle konkreetset arutelu ei toimunud. Võib-olla võib komisjoni esimehe Puustusmaa ühe suhteliselt üldise küsimuse liigitada selle punkti alla. Aga näiteks seda kavandit, mis sai komisjoni otsusesse eile sisse pandud, ei arutatud. See peab põhjendama, miks selline otsus tehti, ja ma saan aru, et see põhjendus saab olema ka täna, kui Riigikogu otsustab seda seadust mitte muuta ja selle presidendile tagasi lähetada. See saab olema selle seisukoha aluseks, et pensioni asemel peaks olema 221 eurot toimetulekutoetust loodud äraelamiseks ja sellega inimesed peaksid hakkama saama. Seda me tegelikult komisjonis ei arutanud. Aga sisuliselt see kavand seda ütleb. Mida president ütles oma otsuses punktiga 2? Selle kohta tõesti oli kaks küsimust, üks oli härra Kiislerilt ja teine oli härra Pevkurilt. Ja need puudutasid seda, kellele osakud kuuluvad. Presidendi otsuse punkti 3 kohta ei küsitud ega öeldud mitte midagi. Ja täpselt samamoodi polnud punkti 4 üle mitte vähimatki arutelu ja punktide 5 ja 6 üle ka. Alguses prooviti komisjonis öelda, et too kavand, mis kõike seda väidab ja mis ilmselt saab olema siin saalis varsti tehtava otsuse aluseks, kajastab kuidagi meie komisjoni arutelukäiku, kuigi seda arutelu ei olnud. Et paneme selle sinna protokolli – alguses püüti seda kuidagi niimoodi maha müüa. Õnneks see lõpuks läks ikka kavandina kirja. Ühesõnaga, komisjonis tegelikult sisulist arutelu ei olnud ja minu arvates pole väga sisulist arutelu olnud ka siin saalis – pean silmas just neid otsuse punkte. Ma ei tea, sellisel juhul öelda, et me oleme presidendi tähelepanekuid sisuliselt hinnanud, küll ei saa. Kui nüüd üldse mõelda selle peale, mis Eestis toimub, mis maailmas toimub, siis minu arvates on põhjust muretsemiseks küll. Eile ütles rahandusminister televisioonis, et meil on juba majanduskriis pihta hakanud. Lugupeetavad, mõelge sellele, et kui see seadus peaks kunagi jõustuma, siis võivad inimesed selle raha, mis nad kogunud on, välja võtta. Aga võib täituda kõige hullem ennustus: majanduskriisi ajal välja võetud raha ei kasutata mitte kuskile investeerimiseks ja oma tuleviku kindlustamiseks, vaid oma hetkemurede leevendamiseks, hetke kehva olukorra päästmiseks. Ühesõnaga, me teeme karuteene kõigile inimestele, kes seda teevad, ja ka kogu riigile. Mina kutsun teid üles toetama seda mõtet, et me peaksime selle seaduse uuesti avama, parandama ära kõik vead ja pidama ka sisulist arutelu. Aitäh!
Siim Kallas, palun!
Auväärt esimees! Auväärt kolleegid! Mul on hea meel, et paljud kolleegid meenutasid hea sõnaga minu sõnavõtte ja asjaajamist. Mul on eriti hea meel selle üle, et nad kõik rõhutasid, et minul ja ka teistel selle reformi väljatöötajatel olid head kavatsused. Seda oli meeldiv kuulda. Muidugi on minu arvamus, et ei ole mõistlik jätta kohustusliku kogumispensioni reformi seadus selliseks, nagu ta on, ehk siis võtta kohustusliku kogumispensioni reformi seadus vastu muutmata kujul. Meenutan paari momenti selle ajaloost, et tuletada selle põhimõtteid meelde. Meie ees seisis ülesanne luua nõukogude süsteemist põhimõtteliselt erinev pensionisüsteem. Toonased aspektid olid, et see süsteem ei tohiks sõltuda poliitikast, peaks olema isereguleeriv ja seotud inimeste tööpanusega – mitte töötatud ajaga, vaid tööpanusega. Meie praegu kehtivas pensionikorralduses on tööstaaž sees. Me olime väga tööstaaži kui aluse vastu. Me leidsime, et alus peaks olema tehtud tööga teenitud sissetulek. Selle koha pealt, ma pean ausalt ütlema, me oma partneritega selles valitsuses ühist arvamust ei leidnud ja nii sündis kompromiss, et pensionisüsteem hakkab arvestama ühelt poolt kohustuslikku kogumispensioni ja teiselt poolt riigi baaspensioni, mis toetub põhiliselt staažile. Edasises protsessis hakkas juba alguses käima võitlus selle nimel, et see baasosa oleks võimalikult suur. Ütlen ausalt, et tolleaegne nn meie pool – meie ja Isamaa – oli seda meelt, et see baasosa peaks olema võimalikult väike ja kogumispensioni osa võimalikult suur. Seal on ka üks nüanss, mille tõttu nüüd kurdetakse, et raha teenis see süsteem vähe. Nimelt, kogumispensionina kogutud rahasumma on olnud kaunis väike ja nii ei saa ka kuidagiviisi tahta, et see kogumisviis oleks väga tulus. Nii et me jäime selles vaidluses alla. Meie auväärt sotsiaaldemokraatidest partnerid Keskerakonna intensiivsel toel võitlesid baasosa poolt. Siiamaani on see baasosa, mida saab kogu aeg suurendada ja mille najal saab üles ehitada valimiskampaaniaid, üks põhjus, miks läks liikvele soov muuta praegu kehtivat pensionikorraldust. Ma ütleksin nüüd, et me ei peaks toetama seaduse vastuvõtmist muutmata kujul. Me peaks siiski arutama sisuliselt kehtiva seaduse muutmist ja praeguse pensionikorralduse muutmist. Ma näen selgelt seda aspekti, et võib-olla me peaksime mõtlema hoopis, kuidas kogumispensioni osa suurendada. Üks väga tähtis teema, millele siin täna kogu selle aruteu käigus väga palju tähelepanu pöörati, on kogumise vabatahtlikkus või kohustuslikkus. See oli tõepoolest arutelu all ka tol ajal, et vahest me üldse ei kehtestaks mingit riiklikku pensionisüsteemi. Tõsi, see oli väga radikaalne ettekujutus, et riigil ei ole asjaga mingit pistmist, igaüks sõlmib oma pensionikindlustuslepingu. Sellest olid väga huvitatud kindlustusseltsid, nad seda väga tuliselt kogu aeg propageerisid. Siiski tolleaegne valitsus leidis, et see läheb liiale. Kuigi osa meist pooldas väga radikaalseid liberaalseid vaateid, jõuti järeldusele, et see läheb juba liiale ja ikkagi peab olema mingisugune kohustuslik element mängus, kui sellist süsteemi üles ehitada. Ma kahjuks ikkagi pean paluma ka kolm minutit juurde.
Palun! Kolm minutit lisaaega.
Selles mõttes on küsimus, kas kogumine olgu kohustuslik või vabatahtlik, väga pika vinnaga. Ütleme, kui me otsustame tõsta aktsiise või langetada aktsiise, siis see on väga kiire tagasisidega otsus – kohe mõjub. Pensionisüsteem on väga pikaajalise mõjuga nn projekt ja seetõttu seda väga äkiliselt muuta on üldse väga riskantne. Põhjus, miks riigid ikkagi on valinud teatud kohustuslikkusele rajatud süsteemi, on seesama, et see risk, mis jääb nagu tulevikku, võib järgmistele põlvkondadele väga suureks osutuda. Ja seetõttu kehtib ka nendes riikides, kus ei ole riiklikku pensionikindlustust, seadus, et kui sa lähed tööle, siis sul peab olema pensionikindlustuse tunnistus. Sul peab see kindlustus olemas olema. See tähendab, kohustuslik element on ikkagi igal juhul olemas. Ja noh, kui küsida, kelle oma see raha on ja kus on see kohustus, siis lõppude lõpuks on ka sotsiaalmaks samasugune kohustus ja kõik maksud on samasugune kohustus, mida tuleb nii või teisiti riigi seadusandja tõsisel soovil kodanikkonnal aktsepteerida. Nii et selles mõttes päris vabatahtlik ei saa see süsteem olla. Ja kui mõelda nüüd selle peale, et see süsteem peab olema, siis ühelt poolt on soov, et see oleks poliitiline ja seda saaks iga valitsus muuta, ja teiselt poolt on soov, et süsteem oleks isereguleeriv ja toimiks vastavalt inimeste majanduslikule panusele ja tehtud tööle. Nii sündis meil otsus teha niisugune süsteem, nagu tänaseni kehtib. Ja ma arvan, et seda põhimõtteliselt muuta pole mõistlik. Kohustuslik kogumispension ikkagi ühe osana peaks säilima. Kuidas see rohkem tulu hakkaks tooma, on iseküsimus. Minu arvamus on, et selle osa peaks suurenema. Aga igal juhul võib arutada ka muid lähenemisi. Aitäh!
Helir-Valdor Seeder, palun!
Head kolleegid! Mina kutsun kõiki teid üles toetama selle seaduse vastuvõtmist muutmata kujul. Ma võin kinnitada, et kõik need arutelud, mis siin Riigikogus on toimunud, on olnud ju lõpuks ikkagi väga sisulised. Selle eelnõu arutelu on olnud väga pikk juba enne seda, kui president otsustas selle parlamendile tagasi saata. Ja nüüd oleme me veel kord seda eelnõu erinevate kantide pealt arutanud. Ma tõesti kutsun opositsiooni üles mitte käituma n-ö ühise rindena, vaid leidma endas julgust iseseisvalt mõelda ja väga vastutustundlikult hääletada. See eelnõu ei ole sugugi mitte ideaalne. Kui Isamaa erakond üksi või ka mina ise oleks seda eelnõu üksinda saanud koostada, siis kindlasti oleks ta mõnevõrra teistsugune. See on kompromiss erinevate osapoolte vahel. Siin on arvestatud erinevate ekspertide arvamustega, siin on arvestatud ka õiguskantsleri kirjaga, muudetud on mitut tähtaega. See on erinevate osapoolte ühine kollektiivne looming, mis on menetluse käigus kindlasti muutunud paremaks. Ma küll ei ole nõus nende väljaütlemistega, mida opositsioonisaadikud siin täna on välja öelnud: et huvitatud osapooltena on finantseksperdid, finantsasutuste inimesed selles õiguslikus vaidluses eksperdid, aga juristid, sõltumatud advokaadid ei ole selles õigusvaldkonnas ekspertidena käsitatavad. No see on küll midagi ulmevaldkonda kuuluvat. Või samamoodi üleskutse, et ärgem lähtugem tegelikkusest, mis meie ümber on, ärgem lähtugem praktikast, vaid lähtugem prognoosidest. No see on veel suurem hullus. Ärgem seda tehkem! Lähtugem ikka praktikast, lähtugem tegelikust olukorrast, sellest, mis 18 aasta jooksul on toimunud. Ja mis meil siis on toimunud? Tänane seis on niisugune, et 42%-le inimestest teises sambas kuulub 6% rahast. Siit saab teha väga lihtsa järelduse: tänane süsteem ei lahenda väikese sissetulekuga inimeste tulevasi pensioniprobleeme, see ei ole nende jaoks lahendus. Tõsi, nendel ei ole ka erinevate kriiside korral väga palju kaotada. Nende ootused on väiksed. Kui erinevate majanduskriiside ajal suur osa sellest rahast põleb ära, ei ole nendel peaaegu midagi kaotada. Aga jah, nende jaoks, enamiku inimeste jaoks ei lahenda see süsteem tulevikupensioni probleemi. Me teame ka, et 20%-le inimestest kuulub peaaegu kaks kolmandikku sellest rahast. 2008.–2009. aasta finantskriis sõi ära 25% fondide varast. See tähendab, et kõrgepalgalised on finantskriiside suhtes tundlikud ja nemad kaotavad palju. Vaadake, mis toimub juba praegu finantsturgudel! Pikas perspektiivis on ka nemad kaotajad. Ka kõrgepalgalised ei võida sellest täna kehtivast teise samba pensionisüsteemist. Kui meil oleks vabadus ja võimalus see 4% paigutada täiendavalt sotsiaalfondi ja maksta välja pensioniteks, siis oleks tänased pensionid suuremad. Nii et ka tänased pensionärid on kehtiva süsteemi puhul kaotajad. Ja maksumaksjad ka. Maksumaksjate puhul me küsime, kuidas see võimalik on. Uskumatu, aga see on võimalik, see on tänane praktika. See on tänane praktika! Me oleme kehtestanud seaduse, et 4% panustab n-ö riik, aga tegelikult läheb see raha konkreetsete inimeste sotsiaalmaksu arvestuse arvel sinna teise sambasse, mille tootlus on madal. Ka mina palun kolm minutit lisaaega!
Palun, kolm minutit lisaaega!
Ka maksumaksjad kaotavad selle tagajärjel. Kes siis on võitjad? Võitjad on ainult finantsasutused. Nii et, head kolleegid, sõbrad, mõelgem väga tõsiselt! Senine praktika on parim kogemus, millest me peame lähtuma, mitte prognoosidest. Need prognoosid on teinud ka Eesti Pank, kes prognoosib tulevikku, aga ei suuda ega taha analüüsida tegelikult toimunut. Seetõttu mul on veel kord palve teile kõigile: võtame selle seaduse vastu! Ma ei kiida heaks seda üleskutset, mis siin mõned koalitsioonisaadikud oma sõnavõttudes ütlesid: et on iseenesestmõistetav, et selles küsimuses peab tingimata langetama otsuse Riigikohus. See on ju tegelikult üleskutse presidendile, et ärge kuulutage seda seadust välja, vaid saatke see kindlasti Riigikohtusse. Loomulikult, kui president on sisemiselt veendunud, et on olemas vastuolu põhiseadusega või tegemist on suurte riivetega, sel juhul on presidendil õigus ja kohustus seda teha. Aga kui me siin poliitilises võitluses oma poliitilistest seisukohtadest lähtuvalt kutsume üles tegema õiguslikke otsuseid, siis see ei ole päris mõistlik ja korrektne. Ja see ei ole ka üleskutse põhiseaduse vaimus. Nii et las president langetab otsuse oma parima teadmise juures. Me teame küll, et presidendil õigusnõunikku ei ole ja seda tööd teevad tema eest advokaadibürood, aga las nad siis teevad. Ma arvan, et see ei ole sugugi mitte patt, kui me kaasame erinevaid eksperte. Seda on teinud ka valitsus. Ja kui täna kõlas etteheide, et ei tea, keda esindas advokaat Keres, siis ma selgitan, et ta esindas algatajat. See oli täiesti aus ja avatud suhe, mille ta ka ju komisjoni istungil teatavaks tegi. Tal on leping Rahandusministeeriumiga. Ta on algatajate esindaja. Algatajaks on olnud Vabariigi Valitsus. Nii et olgu siinkohal ka sellele küsimusele vastatud. Aitäh!
Maris Lauri, palun! Palun, kolm minutit lisaaega!
Head kolleegid! Täna on räägitud sellest, et pensionisüsteemi lammutamine on halb. Mina olen selles sügavalt veendunud ja vastupidi eelmise esineja üleskutsele kutsun hääletama selle poolt, et me lõpuks seda seadust hakkaksime ka sisuliselt arutama. Sisulist arutelu ju tegelikult ei ole olnud. Ma saan täiesti aru, et meil on erinevad arusaamad. Need võivad olla ja peavadki olema – me oleme eri erakondades. Ja selle pärast me olemegi eri erakondades, et meil on asjadest teatud kohtades erinevad arusaamad. Aga tõde peab selguma siiski väitluses. Seda väitlust ja diskussiooni paraku tegelikult ei ole olnud. Rahanduskomisjonis väitles opositsioon ja nagu me kuulsime täna, ka põhiseaduskomisjonis väitles opositsioon, koalitsioon oli valdavalt vait. Ta on valdavalt vait olnud ka siin saalis. Kui inimesed vaikivad, siis mina saan aru nii, et neil ei ole midagi öelda. Ja kui neil ei ole midagi öelda, mis see on? Järelikult ei ole neil vastuväiteid. Debatti ei saa pidada, kui debatti ei peeta. Nii et meil ei ole seda debatti olnud ja mina julgen öelda, et koalitsioon on nii ebakindel oma väidetes, et ta ei julgegi debatti pidada. Muidu te oleksite rääkinud. Te oleksite proovinud meid ümber veenda, aga te ei teinud seda. Me just kuulsime minu suureks hämmastuseks seda, et pole analüüsitud, mis vead praeguses süsteemis on. On küll analüüsitud! Neile on osutatud ja neid on ka parandatud, kui on vaja olnud, ka on tehtud ettepanekuid neid parandada. Ka selle eelnõu kohta olid mõned parandused ja opositsioon on kaks korda esitanud sellesisulise eelnõu, et süsteemi paremaks teha. Aga seda soovi pole olnud. On teatud vaidlustatavad kohad, aga selle üle ei taheta vaielda, ei taheta vaielda ka selle üle, et järsku siiski on põhiseadusega vastuolu – ei taheta lihtsalt kuulatagi. Oma usus võib olla väga kindel ja see on see koht, kus ma tõesti võiks öelda, et teie kindlameelsus teeb teile au, aga see on ka kõik. Minu jaoks on äärmiselt kurb see, et meie Riigikogu liikmetena pingutame – ja siin ma räägin meie nimel, kuigi ma iseennast selles päriselt süüdi ei tunne – justkui selle nimel, et Riigikogu järjest pisendada ja saada külge silt "Jah, me olemegi kummitempel". Miks ma seda julgen öelda? Selle eelnõu käsitlus, aga veel mõne muu teema käsitlus on seda korduvalt kinnitanud. Komisjoni seisukohad nii rahanduskomisjonis kui ka põhiseaduskomisjonis tulid ei tea kust. Jah, me võime kuulata erinevaid arvamusi – juriste, advokaate, paljusid, kes esindavad erinevaid osapooli –, aga me peaksime oma seisukohad ju siiski panema kokku ise, isegi siis, kui me kohe ei suuda neid täpselt sõnastada. Me oleme seda senini teinud, aga seekord mitte. See tekst, see nn seisukoht, mis peale suruti, on veel kirjutatud äärmiselt halvas eesti keeles. See on nii jube, et ma ei tea ... Mul oleks olnud piinlik seda nimetada Riigikogu seisukohaks või mõne komisjoni seisukohaks. Veel üks teema: viide perekonnaseadusele. See ei ole apsakas, mida saab parandada sellel viisil, et Riigikogu esimees saadab Riigi Teatajale sõnumi, et parandage ära. Sellisel viisil parandatakse kohti, kus on mõni täht jäänud sõnast välja või on vale täht kogemata trükitud. Me oleme Riigikogus. Mina olen viie aasta jooksul korduvalt teinud seaduste parandusi seadusemenetlustega: kolm lugemist, arutelud, diskussioonid, kus on tulnud muuta koma, kus on tulnud asendada sidesõnu, aga nüüd tehakse põhimõtteline muudatus. Jah, see tuli kogemata sisse, aga niisuguseid apsakaid on alati parandatud seadusemuudatusega. Kas nüüd tõesti hakkabki nii olema, et keegi kuskil leiab, et oi, me tahtsime öelda midagi muud, ja saadab Riigi Teatajale kirja, et parandage ära, meil oli teine mõte. Ma ei tea. Ma saan aru, et mõnede inimeste jaoks ei ole parlamentarism õige ja väärt asi. Mul on tunne, et EKRE-le ei ole see nii. Teie esimees on siinsamas Riigikogus Riigikogu liikmeid solvanud, nende kohta väga halvasti öelnud, üleolevalt käitunud. Aga ma loodan, et te siiski olete mõelnud, et nii ei ole viisakas käituda. Ma võiksin oletada, et Keskerakonnale meeldiks ka rohkem selline autoritaarne võim, mille korral keegi ütleb, kuidas peab tegema. Teist mitmed leiavad, et see, mis toimub praegu Putini-Venemaal, on õige. Aga ma tõesti ei saa mitte kuidagi aru, kuidas Isamaa on valmis end väänama selleks, et oma põhimõtete eest seista – ükskõik, mis ma nendest põhimõtetest ka ei arva – sellega, et hakkab põhiseaduse mõtet väänama, sisustama punkte asjadega, mis nendele sobivad. Kas tõesti oma eesmärkide saavutamiseks on kõik teed ja võimalused lubatud? Jah, selliseid inimesi on ja selliseid olukordi on ilmselt olnud ka varem, aga kas selliseid asju peab kordama? Täna on võib-olla õige aeg meenutada veel ühte asja. Vaikiv ajastu tekkis seetõttu, et vaikiti, et lasti mingites isiklikes huvides seadusi väänata. Ja seda selleks, et elada hästi, mitte et ellu jääda. Aga minu jaoks on küsimus, head koalitsioonisaadikud, head kolleegid: kas te vaikite edasi? Kui te tahate tõesti oma asju ellu viia, siis teeme reaalse debati, reaalse arutelu selle eelnõu üle! Aitäh!
Mart Võrklaev, palun!
Head kolleegid! Teen lühidalt. Enne Marist rääkinud kolleeg rääkis võitjatest ja kaotajatest. Ta tõi välja, et kaotajad on madalapalgalised, kelle jaoks on teises sambas kogutud väga vähe raha. Ma väidan, et madalapalgalised ei ole kaotajad, pigem on nad võitjad. Eesti Panga analüüs on toonud välja, et väga suure hulga Eesti inimeste jaoks on teine sammas just ainukene sääst, seda eriti just madalapalgaliste inimeste jaoks, kes oma palga kõrvalt iga päev ei suuda säästa või ei oska säästa. Ja kui ei oleks seda säästu, siis ei oleks ka ju täna seda raha, mida Isamaa oma valimislubaduse käigus lubab laiali jagada. Kui meil ei oleks teise sambasse kogutud raha, siis ei oleks ka midagi laiali jagada. Kaotajad ei ole ka kõrgemapalgalised, kellel tõesti on teises sambas rohkem raha. Nii nagu Siim enne ütles, teine sammas on üles ehitatud arvestades, kui suured on kellegi sissetulekud. Ja kaotajad ei ole nad ka selles olukorras, kus turg langeb ja on keerulised ajad nagu praegu. Just teine sammas annab võimaluse selleks, et halval ajal fondidest ei väljuta, ei minda paanikaga kaasa. Fondidel on võimalik raskel ajal turult väärtpabereid juurde osta ja sellega tegelikult pikas plaanis tootlust kasvatada. Aktsiaturud on läbi ajaloo olnud selgelt positiivse poole peal. Mida toob aga teise samba vabaks laskmine? Just neid kaotajaid ta juurde toobki. Väiksema sissetulekuga inimesed ei kipu säästma, nagu ma juba ütlesin. Neil ei ole tulevikus seda säästu, mida täna teine sammas neile pakub ja mis on nende ainuke sääst. Ja kaotavad inimesed just kriiside korral, nagu on meil praegu, kui turgudel on paanika, kui inimesed muretsevad oma ja oma lähedaste tervise pärast. Ja siis nad näevad veel, et teises sambas või fondides raha põleb ja nad kiirustavad seda välja võtma, sest börsid on punased. Nad võtavad raha välja siis, kui väärtus on kõige väiksem, sest fondid peavad müüma oma vara odavalt, ja nad kasutavad raha selleks, et lahendada oma hetkeprobleeme. Ehk kaotus on topelt: sa müüd oma vara odavalt ja sa kasutad seda hetkel, kus sul on raske, aga pensionipõlveks sul seda raha ei ole. Ma kutsun ka üles nagu nii mõnigi eelkõneleja: iga rahvasaadik võiks mõelda oma peaga ja hääletada oma südametunnistuse järgi, mitte lähtudes Vabariigi Valitsuse kinni makstud advokaatide arvamusest. Aitäh!
Aivar Sõerd, palun!
Austatud juhataja! Head kolleegid! Kõigepealt, selle seaduse poolt ei ole võimalik hääletada. Täna on siin kõlanud erinevaid mõtteid, ma ei hakka neid üle kordama, aga paaril olulisemal aspektil siiski peatuksin. Kõigepealt: täiesti üheselt on selge, et kui palju teisest sambast lahkujaid ka pole, tervikuna pensionisüsteemis jääb raha vähemaks ja loomulikult see mõjutab tulevikupensione. Tegelikult oleks meil vaja tulevikupensioni jaoks veel rohkem raha koguda, kui seda senini on tehtud. See seadus mitte ühestki otsast pensionisüsteemi lisaraha juurde ei too. See seadus ei lahenda mitte kuidagi neid probleeme, mida on täna hädasti vaja lahendada. Vastupidi, see nõrgendab olemasolevat pensionisüsteemi veelgi. Pensionipõlves toimetulekuks on vaja igakuist sissetulekut. Meie eakate vaesusrisk on Euroopa Liidu suurim. Ainuüksi jooksvatest sotsiaalmaksu laekumistest ja muudest maksutuludest, mis esimesse sambasse juurde pannakse iga aasta, ei piisa, et tagada parem elukvaliteet pensionieas. Seda kinnitab ka väga selgelt teiste riikide praktika. Muutes teise samba vabatahtlikuks, muutub see sarnaseks praeguse kolmanda sambaga. Aga nagu me teame, vabatahtlik kogumine kolmandasse sambasse on kaugel sellest, mis oleks vajalik. Siin kõlas üks väide – kolleeg Mihhail Lotman vist ütles seda –, et kuidas saab teine sammas tagada väärika elu, äraelamise. Jah, tõepoolest, kogumise aeg ei ole olnud piisavalt pikk. Teiseks, inimeste sissetulekud, eriti aastaid tagasi, ei ole olnud ülemäära suured. Nüüd on need kasvanud ja kasvavad ka sissemaksed. Kolmandaks, fondidel olid ju pikka aega investeerimisel piirangud peal. Eelmine Riigikogu koosseis neid piiranguid lõdvendas ja need meetmed on juba mõju avaldanud. President pööras väga tänuväärselt tähelepanu siin paljudele riivetele. Tooksin siin välja ühe riive, mida ma ise ka tunnetan teise sambaga liitununa. See on, et fondidest lahkumise kulude panemine pensionifondidesse jäävatele osakuomanikele riivab ebaproportsionaalselt sinna teise sambasse jäävate inimeste üht põhiõigust ehk omandipõhiõigust. Neid riiveid on siin mitmest aspektist. Valitsuse palgatud advokaat Paul Keres ütles teadaolevalt, et riive tõepoolest on olemas, aga see ei ole intensiivne ja neid riske on maandatud. Palun kolm minutit juurde!
Palun! Kolm minutit lisaaega.
Mul oli väga lihtne küsimus: kuidas neid riske on maandatud. Noh, räägiti, et selle seadusega antakse pensionifondidele võimalus suuremas mahus laenu võtta, et tagada vajadusel need väljamaksed. Mul oli väga lihtne küsimus selle kohta, et laenu võtmine toob ju kohustusi juurde. Laenu võtmine on kulu, isegi madalate intresside korral tuleb maksta intressi. Laenu võtmine on seotud lepingutasude ja muude kuludega, võlakirjaemissiooni kuludega jne. Sellele ma ei saanud komisjonis vastust ja siin ka rahanduskomisjoni esindaja rääkis väga segast juttu – midagi sellist, et fond võtab laenu ja siis sellesama laenu laenab edasi ettevõtetele. See vastus oli kinnitus sellele, et riskid ei ole maandatud. Ja tegelikult võib öelda, et sellesama teise sambasse jääjate, osakuomanike omandiõiguse riived on intensiivsed ja neid leevendavad sätted ei ole piisavad. Aga see on ainult üks näide. Õiguslikke ja sisulisi probleeme on häirivalt palju. Veel kord, selle seaduse poolt ei ole võimalik hääletada. Tänan tähelepanu eest!
Kas härra Lotmanil on repliigisoovi? Palun!
Stenogrammi huvides ma märgin, et kui ma ütlesin, et teine sammas ei taga väärikat äraelamist pensionipõlves, siis ma ei lähtunud tänapäeva olukorrast. Seda väideti ka kõige optimistlikumates prognoosides, mis kõlasid siin saalis, kui arutati olulise riikliku tähtsusega küsimust, ja ka nendes, mis meie kolleegid siin esitasid.
Kas Siim Kiisleril on repliigisoov?
Jah, aitäh, härra esimees! Ma tahan öelda, et siinsetel aruteludel on kogumispensioni kohustuslikkust kiitnud ka need Riigikogu liikmed, kes ise ei ole teise sambaga liitunud. Neil oli see võimalus, aga nüüd teistele Eesti inimestele nad seda võimalust ei taha lubada. Nende Riigikogu liikmete hulgas on ka väga häid majanduseksperte, kes täiesti teadlikult kalkuleerisid ja tegid arvestuse, et neile isiklikult ei ole kasulik kohustusliku kogumispensioniga liituda. Ma leian, et sellistel Riigikogu liikmetel ei ole moraalset õigust sundida teistele Eesti inimestele peale kohustuslikku kogumist. Ka teised inimesed on võib-olla sama targad, oskavad võib-olla sama hästi kalkuleerida, sama hästi investeeringuid teha ja pensionit koguda.
Aitäh! Paistab, et rohkem läbirääkimiste soovi ei ole. Head kolleegid! Selle peaaegu viis tundi kestnud diskussiooni käigus on kõlanud üleskutsed hääletada vastu ja hääletada poolt. Ja minul on nüüd võimalus teha teile üleskutse hääletada. Head austatud kolleegid, panen hääletusele Vabariigi Presidendi poolt Riigikogule tagasi saadetud kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse (kohustusliku kogumispensioni reform) muutmata kujul uuesti vastuvõtmise. Palun võtta seisukoht ja hääletada! Seaduse muutmata kujul vastuvõtmise poolt hääletas 52 Riigikogu liiget, vastu oli 43, erapooletuid ei olnud. Seadus on muutmata kujul uuesti vastu võetud.
Nüüd jõuame tänase päevakorra teise punktini, milleks on Vabariigi Valitsuse algatatud kiirgusseaduse ja riigilõivuseaduse muutmise seaduse eelnõu 144 esimene lugemine. Palun kõnepulti ettekandjaks keskkonnaminister Rene Koka!
Austatud Riigikogu esimees! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Teile on esitatud Keskkonnaministeeriumi ettevalmistatud kiirgusseaduse ja riigilõivuseaduse muutmise seaduse eelnõu. Eelnõuga täpsustatakse kiirgusseaduse sätteid, et tagada nende vastavus Euroopa Liidu Nõukogu direktiivile, millega kehtestatakse põhilised ohutusnormid kaitseks ioniseeriva kiirgusega kiiritamisest tulenevate ohtude eest. Direktiivi ülevõtmisega seotud kiirgusseaduse muudatused jõustusid 6. juulil 2018, kui direktiivi artiklite ja neile vastavate Eesti õiguse sätete analüüsimisel ilmnes vajadus mõningaid sätteid täpsustada, et vältida nende erineva tõlgendamise võimalusi. Eelnõuga täpsustatakse ka kiirgusseaduse sätteid, mis on seotud 2016. aastal Eestis toimunud Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri kiirgusohutuse raamistiku hindamise auditi ja 2019. aasta märtsis toimunud järelauditi käigus tehtud ettepanekutega, et tagada õigusaktide vastavus rahvusvahelistele standarditele. Muudatustega täpsustatakse mõisteid "väljaarvamistase", "avariitöötaja", "elanikukiiritus", "viitetase". Kiirgustegevusloa omajatele lisatakse seadusesse keeld pakkuda töötajatele varalist või muud soodustust kiirgusohutusnõuete täitmata jätmise eest ning kohustus analüüsida kiirgusdooside ületamist. Kiirgusseadust täiendatakse Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigis väljastatud kiirgustegevuslubade tunnustamise sätetega ning lisatakse uus volitusnorm, mille alusel kehtestatakse keskkonnaministri määrus radionukliide sisaldavate materjalide kiirgusseaduse nõuetest vabastamiseks ja väljaarvamiseks. Eelnõuga muudetakse riigilõivuseadust ja viiakse kiirgustegevusloa riigilõivu puudutavad sätted kooskõlla 2020. aasta 1. jaanuaril jõustunud kiirgusseaduse muudatustega, millest tulenevalt kiirgustegevusluba ei loeta enam keskkonnaloaks keskkonnaseadustiku üldosa seaduse mõttes. Seega asendatakse mõiste "kiirgustegevuseks antav keskkonnaluba" mõistega "kiirgustegevusluba". Kokku võttes on eelnõukohased kiirgusseaduse ja riigilõivuseaduse muudatused valdavalt täpsustava iseloomuga. Kiirgustegevusloa omajatele ning Keskkonnaametile lisanduvate nõuetega ei kaasne olulisi lisakohustusi ega halduskoormust. Tegemist on praktikas rakendatavate meetmete reguleerimisega õigusaktis, muutes nõuded konkreetsemaks ja kõigile osapooltele ühtemoodi mõistetavaks. Seega avaldub positiivne mõju haldusorgani töökorraldusele ja -koormusele ning riigi välissuhetele, seda eelkõige Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigis välja antud kiirgustegevuslubade tunnustamise tõttu ning Euroopa Liidu ja Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuri liikmetele kehtivate nõuete täitmise tõttu. Muudatusega tagatakse kiirgusseaduse nõuete vastavus direktiivile ja rahvusvahelistele kiirguskaitsestandarditele ning nende tulemusena on tagatud elanikkonna ja kiirgustöötajate parem kiirgusohutus. Tänan kuulamast!
Aitäh! Ja nüüd, head kolleegid, on teil võimalik ettekandjatele esitada kokku kaks suulist küsimust. Küsimuse kestus on üks minut. Ma näen, et küsimusi ei ole. Aitäh, härra minister! Järgmisena palun siia kaasettekandjaks keskkonnakomisjoni liikme Heiki Kranichi!
Härra juhataja! Lugupeetud kolleegid! Keskkonnakomisjon arutas seda seaduseelnõu oma 17. veebruari istungil. Osa võtsid Peeter Ernits, Heiki Kranich, Igor Kravtšenko, Siim Pohlak, Üllar Saaremäe ja Mart Võrklaev. Kohale olid kutsutud Keskkonnaministeeriumi välisõhu ja kiirgusosakonna nõunik Marily Jaska ja Keskkonnaministeeriumi õigusosakonna jurist Marko Lelov. Seaduseelnõu sisu ei hakka ma uuesti ümber jutustama, selle kohta andis väga hea ülevaate minister. Keskkonnakomisjoni liikmetel tekkis mõningaid küsimusi, mis olid seotud selle seaduse alusel ühendatava kahe määruse uue versiooni tekstiga. Marily Jaska vastas meile, et seda veel täiendatakse, hetkel on määruse eelnõu pisut toores. Keskkonnakomisjoni liikmena ma väga loodan, et ka meie komisjoni istungile jõuab selle kavandatava määruse tekst pärast seda, kui sinna on vajalikud muudatused tehtud. Komisjon jõudis peale arutelu järeldusele, et tuleks teha ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 11. märtsiks – otsus oli konsensuslik – ja teha ettepanek esimene lugemine lõpetada. Ühtlasi otsustas komisjon määrata mind juhtivkomisjoni esindajaks selle eelnõu arutamisel. Tulenevalt kehtivast seadusest on parandusettepanekute tähtaeg kümme päeva. Loodan, et kõigil Riigikogu liikmetel on huvi parandusettepanekuid teha. Aitäh!
Aitäh, lugupeetud ettekandja! Ka teile ei ole küsimusi. Juhtivkomisjoni ettepanek on eelnõu 144 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõppenud. Määran muudatusettepanekute esitamise tähtajaks 25. märtsi kell 17.15. Suur tänu kõigile! Istung on lõppenud. Istungi lõpp kell 19.04.