Kolegice i kolege, kolega Kajin?
Poštovana gospođo potpredsjednice u slučaju da ne prođu kolektivni ugovori Hrvatskoj prijete tri velika štrajka. Štrajk Jadrolinije, Hrvatske željezničke infrastrukture i Kontrole zračne plovidbe. Ako bi se to dogodilo onda i sami znate da bi nastupila paraliza zemlje i to u jeku turističke sezone ili pune sezone. Zato vas molim pauzu ispred kluba u trajanju od par minuta.
Određujem stanku do 9,40. STANKA U 9,31 SATI. [[NASTAVAK NAKON STANKE U 9,40 SATI]] Kolega Kajin jel možemo? Nakon stanke u ime Kluba Nezavisnih zastupnika kolega Kajin.
Poštovana gospođo potpredsjednice i gospodo zastupnici počela je sezona i želim vjerovati da će ta sezona biti solidna. Strategija razvoja turizma koju naručuje još bivši ministar ostojić govorila je da će do 2015. Hrvatska uprihodovati 9,1 milijardu eura ali eto približavamo se brojci od 8 milijardi. Prvi puta će se ostvariti veći prihod no one pretkrizne 2008.godine ili 2009.nije bitno. Pustimo da li nam ide na ruku kriza u Tunisu, Grčkoj ali mislim da će se sezona biti solidna. Međutim, javio sam se zbog jedne druge stvari. U slučaju da ne prođu kolektivni ugovor Hrvatskoj prijete tri velika štrajka, prijeti štrajk Jadrolinije, štrajk željezničke infrastrukture HŽ infrastrukture i štrajk kontrole zračne plovidbe. Ako bi se to dogodilo u Hrvatskoj bi došlo do blokade zračnog, pomorskog ali i željezničkog prometa. Siguran sam da neki sindikati imaju apsolutno opravdane razloge da štrajkaju, neki možda nemaju ali nitko ne bi smio u jeku sezone paralizirati ovu zemlju. Zahtjev Jadrolinije po mom sudu je 100%, ili sindikata, oni su 100% upravu. Oni traže da ona niža posada na ovih +40 zaslužuje da je prima punu prosječnu plaću plus hranarinu itd. Mirenje počinje i u HŽ infrastrukturi, tu je riječ o tome da treba uštediti negdje oko 200 milijuna kuna od kojih na radnicima bi se trebalo uštedjeti oko 80 milijuna kuna. Mislim da su i tu sindikati upravu. Kod kontrolora leta sporne su otpremnine koje sada iznose ili dostižu cifre i od preko 1 milijuna kuna. Nove bi bile negdje oko 500 tisuća kuna. Nekim su plaće u kontroli leta i preko 50 tisuća kuna. Ja se slažem da je riječ o jednom vjerojatnom od najstresnijih poslova u RH, vjerojatno je rijetko koji posao "odgovorniji" od kontrolora leta ali o tome treba razgovarati. Mislim da se svi trebamo usredotočiti na to da se ti štrajkovi ne bi dogodili u jeku pune turističke sezone. Ono što će sigurno izazvati prijepore u sezoni je i najava gašenja jednog dobrog djela turističkih zajednica, točnije onih koji troše više od 25% na svoje plaće odnosno troškove svog ureda. Mi u Hrvatskoj imamo 304 turističkih zajednica i ovim zakonskim prijedlogom one bi se trebale prepoloviti, znači na prijedlog IDS-ova ministra turizma i IDS-ova šefa turističke zajednice. U Istri i na Kvarneru trebalo bi se ugasiti oko trećina tih turističkih zajednica, dolje po Dalmaciji zasigurno i 50% a gore po Slavoniji vjerojatno i sve. S jedne strane neko će reći da je dobro da se gasi birokracija, međutim netko će trebati objasniti da li je to decentralizacija ili etatizacija. Građani ne daju svoje općine, slušam dole kod mene kako se brani najskuplja uprava u Hrvatskoj ali mislim da o svemu tome treba progovoriti a najbolje bi bilo kad bi ova centralna turistička zajednica 50% svojih sredstava usmjeravala onima gdje se ti novci i ostvaruju. I hvala Bogu za kraj izgleda da je i onom kukastom križu na Poljudu došao kraj, izgleda da mu je odzvonilo, konačno nakon 30 dana pregledavajući ove snimke policija izgleda da je na dobrom tragu da otkrije tko je počinio onu sramotu Splitu, Dalmaciji cijeloj Hrvatskoj i svim građanima ove zemlje. Puno im je trebalo.
Pa dobro u pet minuta ja sam nabrojila jedno 6 tema o kojima ste govorili a najavili ste kolektivne ugovore. A dalje neću komentirati. Prelazimo kao što su klubovi dogovorili na objedinjenu raspravu tri slijedeće točke u dnevnom redu: - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.BR.858. Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akata ste primili. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješće ste primili na sjednici. Zatim: - Prijedlog zaključka o problematici postavljanja dvojezičnih natpisa u Gradu Vukovaru i primjeni Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Predlagatelj zaključaka je 1/3 zastupnika Hrvatskoga sabora. Prijedlog akta ste primili. Vlada je dostavila mišljenje. I: - Konačni prijedlog Zakona o izmjeni i dopuni Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.BR.859. Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta ste primili. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustava i Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Njihova izvješća ste primili. Sada pozivam predstavnika Vlade ministra uprave gospodina Arsena Bauka da uvodno obrazloži dva prijedloga zakona i mišljenje Vlade.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Obzirom na kronološki red predlaganja ja ne bi imao ništa protiv da predlagatelji druge točke prvi obrazlože prijedlog. I želio bih također izvijestiti da je na prijedlog Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav Vlada RH skida hitni postupak, dakle da se o zakonima raspravlja u redovnoj proceduri. Tako da ne znam kako se to sada poslovnički dalje regulira, ali da zastupnici znaju prilikom rasprave da je redovna procedura. Što se tiče Prijedloga izmjena i dopuna Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina, želim podsjetiti uvažene zastupnike da je Ustavni sud u svojoj odluci 12.kolovoza 2014.godine u postupku pokrenutom na zahtjev Hrvatskog sabora radi utvrđivanja jeli referendumsko pitanje koje je bilo postavljeno u vezi članka 12.stavka 1. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina u skladu s Ustavom i jesu li ispunjene pretpostavke iz članka 87.stavaka 1.do 3. Ustava za raspisivanje referenduma donio odluku koja nije u skladu sa Ustavom, referendumsko pitanje predloženo u zahtjevu za raspisivanje referenduma građanske inicijative Stožer za obranu hrvatskog Vukovara koji je njezin organizacijski odbor dostavio predsjedniku Hrvatskog sabora 13.prosinca 2013.godine. Također na temelju članka 35.stavaka 4.i 5. Ustavnog zakona o Ustavnom sud, Ustavni sud je odredio da je Gradsko vijeće grada Vukovara dužno u roku od jedne godine od dana objave odluke u NN vodeći se člankom 6. Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Statutu grada Vukovara izrijekom propisati i urediti za cijelo područje odnosno za pojedini dio ili pojedine dijelove područja grada Vukovara, individualna prava pripadnika nacionalnih manjina na uporabu jezika i pisma, te javnopravne obveze tijela državne i javne vlasti između onih navedenih u Zakonu o službenoj uporabi jezika i pisma za koje smatra da odgovaraju životnim činjenicama i faktičnim okolnostima u gradu Vukovaru u opsegu koji ne ugrožava samu bit tih prava, a istodobno uvažava potrebe većinskog hrvatskog naroda koji izviru iz još uvijek živih posljedica velikosrpske agresije početkom devedesetih godina 20.stoljeća te potrebu pravednog i pravilnog tretmana Srpske nacionalne manjine na području grada Vukovara. Također zadužio je Vladu RH da u roku od jedne godine od dana objave odluke u NN uputi u parlamentarnu proceduru izmjene i dopune Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma u kojima će urediti prikladan pravni mehanizam za slučajeve kada predstavnička tijela jedinice lokalne samouprave ne provode obveze iz Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina odnosno kada opstruiraju njegovu provedbu. Također zadužuje Vladu RH da u razdoblju do donošenja izmjena i dopuna Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina nadležna državna tijela neće provoditi taj zakon na području grada Vukovara uporabom prisilnih mjera. Također u svojoj odluci koju je donio istog dana Ustavni sud je ukinuo članak 22.statutarne odluke o izmjenama i dopunama Statuta grada Vukovara koju je donijelo Gradsko vijeće u listopadu 2013.godine, a u obrazloženju te odluke navodi da u potpunosti prihvaća stavove Vlade RH koji se tiču tumačenja članka 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina odnosno da pozivanje na taj članak Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina ne može biti osnova za izuzimanje od primjene Ustavnog zakona na području grada Vukovara. Drugim riječima, Ustavni sud je pozvao na kompromis, na dijalog i na toleranciju u vezi uvođenja i načina uvođenja u ravnopravnu uporabu jezika i pisma Srpske nacionalne manjine u gradu Vukovaru. Što se tiče zadaće Vlade RH koju je imala mi je ovim prijedlogom zakona ispunjavamo i predlažemo da se, to je članak 11. Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH da ako se u općini ili gradu ispune uvjeti za uporabu jezika i pisma nacionalne manjine utvrđene ovim zakonom i Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina općina ili grad dužni su svojim statutom urediti uporabu jezika i pisma u roku od 6 mjeseci od ispunjenja uvjeta. U općini i gradu koje nisu statutom uredile uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina u roku iz stavka 1.ovog članka dakle u roku od 6 mjeseci, a bile su to dužne učiniti prema odredbama ovog zakona i Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, primijenit će se neposredno odredbe ovoga zakona i odredbe o raspuštanju predstavničkog tijela iz zakona kojim se uređuje sustav lokalne i regionalne samouprave. Ako grad, općina ili županija statutom urede uporabu jezika i pisma nacionalne manjine protivno odredbama ovoga zakona, primijenit će se odredbe iz zakona kojim se uređuje sustav lokalne i regionalne samouprave, a koje se odnose na nadzor zakonitosti općih akata koji u samoupravnom djelokrugu donose predstavnička tijela općina, gradova i županija. Ako općina i grad statutom ponovo urede uporabu jezika i pisma nacionalne manjine protivno odredbama ovog zakona, primijenit će se odredbe o raspuštanju predstavničkog tijela iz zakona kojim se uređuje sustav lokalne i regionalne samouprave. Središnje tijelo državne uprave odnosno ministarstvo može i neposredno obustaviti od primjene statut odnosno pojedine njegove odredbe i predložiti bez odgode Vladi RH da pokrene postupak za ocjenu suglasnosti statuta jedinica s Ustavom i zakonom pred Ustavnim sudom RH u skladu sa zakonom koji se određuje sustav lokalne i regionalne samouprave. U prijelaznoj odredbi definiramo da općine i gradovi koji su bili dužni a nisu uskladili svoje statute sa odredbama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina dužni su ih uskladiti u roku od 3 mjeseca od dana stupanja na snagu ovoga zakona i dostaviti ih bez odlaganja središnjem tijelu države uprave ovlaštenom za nadzor nad primjenom toga zakona. I ukoliko i to ne naprave, u roku od 3 mjeseca primijeniti će se odredbe o raspuštanju predstavničkog tijela. Što se tiče Zakona o lokalnoj i regionalnoj samoupravi. U njemu se, dakle to usklađuje sa ovim odredbama Zakona o uporabi jezika i pisma i također se definira da će nakon provedenog postupka, dakle za raspuštanje predstavničkog tijela u jedinici koja je raspuštena sukladno dakle stavku 1. točki 7. odnosno ovaj ako ne uredi pravo nacionalnih manjina da će prava nacionalnih manjina urediti povjerenik Vlade Republike Hrvatske. Naravno to ne znači da nakon što bude izabran u predstavničko tijelo ono ne može to i na drugačiji način urediti ali ne izvan okvira koje propisuje Ustav, Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina i Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina. Obzirom da je 2000. godine Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj donesen dvotrećinskom većinom, postavilo se pitanje potrebne većine za donošenje izmjene toga zakona. Naravno da odgovor na to pitanje uvjetuje i način dogovaranja konkretnog teksta zakona i glede toga što je, za kakav prijedlog je moguće dobiti dvotrećinsku većinu ali i za to da bude jasno da li je za neprovođenje ili odluke Ustavnog suda odgovorna samo vladajuća većina ili tu odgovornost u tom slučaju dijeli i dio opozicije koji ne bi prihvatio prijedlog koji bi bio u skladu sa odlukom Ustavnog suda, ali to je više sada političko pitanje nego neko drugo pitanje. I u tom smislu Vlada Republike Hrvatske neće ulaziti u rasprave oko toga koja je većina potrebna, to je dakle nadležnost Hrvatskoga sabora a u slučaju prijepora i Ustavnog suda. Ali je Odbor za Ustav u svome zaključku definirao da je za Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina potrebna dvotrećinska većina s čime bih se i ja mogao složiti zbog toga što bi u suprotnom slučaju se moglo ukinuti skoro sva prava koja su propisana u tom zakonu bez dvotrećinske većine i što ne bi bilo u skladu sa člankom 83., mislim da je 83., stavkom 1. Ustava Republike Hrvatske. Što se tiče prijedloga zaključka o problematici postavljanja dvojezičnih ploča Vlada Republike Hrvatske je 10. listopada 2013. Hrvatskom saboru dostavila mišljenje u kojem navodi da ne podržava Prijedlog zaključka o problematici postavljanja dvojezičnih ploča u gradu Vukovaru i primjeni Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela jedna trećina zastupnika. Prijedlogom Zaključka predloženo je da se Vlada Republike Hrvatske obveže da poduzme sve zakonom predviđene mjere za dosljednu primjenu članka 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina te da se odgodi primjena prava iz članka 7. stavka 1. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina vezano za postavljanje dvojezičnih natpisa na javne ustanove, institucije u gradu Vukovaru do sljedećeg popisa stanovništva. Uvažavajući argument, dio argumenata koji su predlagatelji naveli Vlada Republike Hrvatske navodi sljedeće. Odredbom članka 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina propisano je kako se odredbe ovog Ustavnog zakona i odredbe posebnih zakona kojima se uređuju prava i slobode pripadnika nacionalnih manjina moraju tumačiti i primjenjivati u svrhu poštivanja pripadnika nacionalnih manjina i hrvatskog naroda, razvijanja, razumijevanja, solidarnosti i snošljivosti i dijaloga među njima. Odredba članka 8. spada u temeljne, načelne odredbe Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina kojim se utvrđuje načelni pristup tumačenju i primjeni propisa kojim se uređuju prava nacionalnih manjina. Odredba upućuje na potrebu razumijevanja cjelokupnog Ustavnog zakona zašto su pojedina prava nacionalnih manjina propisana zakonom i potrebu primjene svih prava koja su sadržana u Ustavnom zakonu kao i Zakonu o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina koje regulira pravo manjine na uporabu vlastitog jezika i pisma ne zanemarujući pri tome relevantne međunarodne propise. U obrazloženju navedene odredbe, u Prijedlogu ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina sa Konačnim prijedlogom Zakona koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske 22. srpnja 2002. godine stoji kako je predmetna odredba usklađena sukladno odredbama članka 2. i 6. Okvirne konvencije za zaštitu nacionalnih manjina. Republika Hrvatska stranka je navedene Okvirne konvencije a odluku o proglašenju Zakona o potvrđivanju Okvirne konvencije za zaštitu nacionalnih manjina Zastupnički dom Sabora Republike Hrvatske donio je 29. rujna 1997. godine. Stranke okvirne konvencije ratifikacijom preuzimaju obvezu promicati potpunu i djelotvornu jednakost pripadnika manjina u svim područjima gospodarskog, društvenog, političkog i kulturnog života te osigurati uvjete koji će pripadnicima nacionalnih manjina omogućiti da izraze, očuvaju i razvijaju vlastitu kulturu i identitet. U odredbi članka 2. Okvirne konvencije stoji kako se odredbe Okvirne konvencije primjenjuju u dobroj vjeri u duhu razumijevanja i snošljivosti te u skladu sa načelima dobro susjedstva, prijateljskih odnosa i suradnje među državama. Nadalje, u članku 6. stoji kako će stranke poticati duh snošljivosti i međukulturnog dijaloga i poduzeti učinkovite mjere na promicanju uzajamnog poštovanja, razumijevanja i suradnje među svim ljudima koji žive na njihovu području bez obzira na etničku, kulturnu, jezičnu ili vjersku pripadnost tih ljudi posebice u području obrazovanja, kulture i medija. Nadalje, u istom članku Okvirne konvencije stoji da se stranke obvezuju poduzeti odgovarajuće mjere zaštite osoba koje bi mogle biti izložene prijetnjama ili diskriminaciji, neprijateljstvu ili nasilju radi njihove etničke, kulturne, jezične ili vjerske pripadnosti. Iz navedenih odredbi Okvirne konvencije jasno proizlazi kako je njihov smisao promicanje prava manjina uz poticanje duha snošljivosti i međukulturnog dijaloga. A posebno je propisana obveza poduzimanja zaštite osoba koje bi mogle biti izložene bilo kojoj vrsti diskriminacije ili nasilja zbog njihove etničke, kulturne, jezične ili vjerske pripadnosti. Savjetodavni odbor sastavljen od nezavisnih stručnjaka koji prate primjenu Okvirne konvencije za zaštitu nacionalnih manjina u svom tematskom komentaru o jezičnim pravima osoba koje pripadaju nacionalnim manjinama od 5. srpnja 2012. godine u okviru objašnjavanja svrhe članka 6. Okvirne konvencije naglašava da se ta odredba tiče društva kao cjeline i zahtijeva politiku koja održava i promovira različitost, uklanjanje prepreka i poticanje kontakta i suradnje među ljudima koji pripadaju različitim grupama, posebno u području obrazovanja, kulture i medija. Samim tim obveza promoviranja tolerancije i uzajamnog razumijevanja kao i borba protiv bilo kakvog oblika diskriminacije na taj način podržava sva prava na uporabu jezika. Kao posljedica toga i u skladu s općim duhom dvojezičnosti i višejezičnosti sadržanim u Okvirnoj konvenciji rad Savjetodavnog odbora bazira se na priznavanju i uvažavanju značenja višejezičnosti u promoviranju tolerancije i poštivanja različitog u društvu. Iz navedenog jasno proizlazi kako je odredba članka 8. Ustavnog zakona donesena u svrhu promoviranja različitosti i tolerancije koje se ostvaruju uz primjenu Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Vlada Republike Hrvatske u smislu članka 8. Ustavnog zakona poduzima mjere iz svoje nadležnosti kako bi u potpunosti došla do primjene zakona odnosno ostvarivanja prava nacionalnih manjina. U tu svrhu podnosi i Hrvatskom saboru godišnje izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, a iz tog razloga je i Vlada Republike Hrvatske na sjednici održanoj 8. travnja 2011. godine, dakle u prošlom mandatu donijela akcijski plan za provedbu Ustavnog zakona za razdoblje od 2011. do 2013. te zadužila Ured za ljudska prava i prava nacionalnih manjina da Vladi Republike Hrvatske podnosi godišnja izvješća o njegovoj provedbi. Cilj provedbe mjera iz akcijskog plana za provedbu Ustavnog zakona od 2011. do 2013. je daljnje unaprjeđenje odnosno intenziviranje provedbe Ustavnog zakona, posebno u područjima u kojima su uočeni nedostaci. Svako drugačije tumačenje članka 8. bilo bi protivno Okvirnoj konvenciji za zaštitu nacionalnih manjina i naporima Vlade Republike Hrvatske otkako je donesen Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina. Propisana prava se tumače i primjenjuju tako da idu u korist ostvarivanja načela jednakosti i nediskriminacije. U tom smislu je Ustavni sud, dakle u svojoj odluci 12. kolovoza o odlučivanju o odredbama Statuta Grada Vukovara naglasio da u potpunosti prihvaća stavove Vlade Republike Hrvatske o primjeni članka 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. U odnosu na zahtjev iz predloženog zaključka da Vlada Republike Hrvatske odgodi primjenu Ustavnog zakona treba istaknuti da Ustav Republike Hrvatske propisuje da Vlada obavlja izvršnu vlast u skladu s Ustavom i zakonom. Jedna od nabrojanih ovlasti Vlade u samom Ustavu je da provodi zakone i ostale odluke Hrvatskog sabora. S obzirom na to da se Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina i Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj na snazi, obveza je Vlade da u potpunosti primjenjuje važeće propise. Ustavom Republike Hrvatske propisano je da je u Republici Hrvatskoj u službenoj uporabi hrvatski jezik i latinično pismo, a da se u pojedinim lokalnim jedinicama uz hrvatski jezik i latinično pismo u službenu uporabu može uvesti i drugi jezik te ćirilično ili koje drugo pismo pod uvjetima propisanima zakonom. Odredbom članka 12. stavka 1. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina izričito je uređeno da se ravnopravna službena uporaba jezika i pisma kojim se službe pripadnici nacionalne manjine ostvaruju na području jedinice lokalne samouprave kada pripadnici pojedine nacionalne manjine čine najmanje trećinu stanovnika takve jedinice. Slijedom navedenog, imajući u vidu da prema rezultatima popisa stanovništva 2011. godine pripadnici srpske nacionalne manjine čine 34,87% stanovništva Grada Vukovara, razvidno je da pripadnici srpske nacionalne manjine u Gradu Vukovaru ostvaruju pravo na ravnopravnu službenu uporabu srpskog jezika i ćiriličnog pisma na području grada po sili zakona. Budući da je navedenom odredbom Ustavnog zakona izričito propisano ostvarivanje predmetnog prava te da se sukladno odgovarajućim rezultatima popisa stanovništva primjenjuje po sili zakona, uvođenje službene dvojezičnosti u Gradu Vukovaru dakle ne predstavlja pitanje koje bi trebalo biti predmetom rasprave temeljem nečijeg zahtjeva ili inicijative, već bi se istom trebalo pristupiti izravno primjenom zakona. Osim navedenog, Vlada Republike Hrvatske ističe kako u sva dosadašnja tri kruga praćenje provedbe Okvirne konvencije za zaštitu nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj Savjetodavni odbor kao tijelo koje prati provedbu pozivao Vladu Republike Hrvatske da osigura da se odredbe Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina koje se odnose na provedbu članaka 10. i 11. Okvirne konvencije provode u svim jedinicama lokalne samouprave u kojima neka nacionalna manjina čini najmanje trećinu stanovništva. Nužno je naglasiti to da savjetodavni odbor drži da zahtjev najmanje trećine udjela u lokalnom stanovništvu neke jedinice za priznavanje prava za ravnopravnu uporabu manjinskog jezika i pisma predstavlja visok prag. Savjetodavni odbor je upravo u trećem, posljednjem mišljenju Republici Hrvatskoj zaključio kako smatra da u primjeni zakona kojim se regulira uporaba jezika i pisma manjina ima ozbiljnih nedostataka jer su za ostvarenje odredaba o ravnopravnoj uporabi manjinskog jezika i pisma na topografskim oznakama uglavnom nadležne lokalne i regionalne vlasti što je posebno problematično u onim područjima u kojima živi veliki broj pripadnika srpske manjine. Stoga je Savjetodavni odbor potaknuo vlasti u trećem mišljenju da poduzmu proaktivne mjere kako bi posebno na regionalnoj i lokalnoj razini osigurao učinkovitu provedbu odredaba Ustavnog zakona koje se odnose na provedbu članka 11. Okvirne konvencije. Osim Okvirne konvencije Republika Hrvatska je ujedno stranka i Europske povelje o regionalnim i manjinskim jezicima, a Hrvatski sabor je na sjednici 17. listopada 1997. godine donio Zakon o potvrđivanju Europske povelje o regionalnim i manjinskim jezicima. Zemlje koje pristupe Europskoj povelji obvezuju se na zaštitu i promicanje regionalnih ili manjinskih jezika budući da su oni često izloženi riziku marginaliziranja. Povelja sadrži niz načela i mjera koje štite jezike koje na području određenog državnog teritorija tradicionalno rabi manji broj državljana dane države i koji se razlikuje od njenih službenih jezika. Republika Hrvatska je pri ratifikaciji dala izjavu i samim time sama odredila da će se odredbe trećeg dijela povelje primjenjivati u odnosu na talijanski, srpski, mađarski, češki, slovački, rusinski i ukrajinski jezik. Države su dužne štititi, promicati i poticati uporabu jezika koje su navele u svojoj izjavi prilikom pristupanja povelji. Odbor stručnjaka je u posljednjem mišljenju koje se odnosi na Republiku Hrvatsku istaknuo da u pojedinim jedinicama lokalne i regionalne samouprave treba izmijeniti ili uskladiti statute sa Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina. Također, Vlada RH podsjeća predlagatelje da je Republika Hrvatska sklopila nekoliko međunarodnih bilateralnih sporazuma kojim se obvezala štititi pripadnike manjina koji su njeni državljani. Jedan od tih sporazuma je i Sporazum između Republike Hrvatske i Srbije i Crne Gore o zaštiti prava hrvatske manjine u Srbiji i Crnoj Gori i srpske i crnogorske manjine u Republici Hrvatskoj, a taj sporazum je potpisan čini mi se 2004. godine da naglasim kontinuitet. Prema navedenom sporazumu stranke se obvezuju osigurati pripadnicima manjina slobodnu uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina u privatnom javnom životu. Osim međunarodnih ugovora koji su valjano sklopljeni, potvrđeni, objavljeni i koji su na snazi te čine dio unutarnjeg pravnog poretka Republike Hrvatske i hrvatskih zakona koji obvezuju na punu primjenu u ostvarenju prava pripadnika nacionalnih manjina jedinice lokalne samouprave mogu svojim općim aktima propisati određena prava manjina u skladu sa Ustavom i zakonom. Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina u članku 12. propisuje ravnopravnu uporabu jezika i pisma kojom se služe pripadnici nacionalne manjine kada je to propisano statutom jedinice ili statutom jedinice regionalne samouprave u skladu sa odredbama posebnog zakona o uporabi jezika i pisma. Grad Vukovar na kojeg se odnosi zahtjev iz predloženog zaključka je iskoristio mogućnost da unatoč nepostojanju zakonske osnove propisivanja ravnopravne uporabe srpskog jezika i ćirilićnog pisma svojim Statutom propiše to pravo srpskoj nacionalnoj manjini. Izvješće o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, te utrošku sredstava za 2009. godinu usvojen od strane Hrvatskog sabora sadrži podatak da je Gradsko vijeće grada Vukovara 14. srpnja 2009. godine donijelo novi Statut grada Vukovara i u članku 51., stavku 3. uredilo slobodnu uporabu srpskog jezika i ćirilićnog pisma u službenoj komunikaciji i javnim poslovima iz samoupravnog djelokruga grada Vukovara. Osim u navedenom izvješću Vlada RH je na sjednici održanoj 17. prosinca 2009. donijela zaključak kojim se prihvaća četvrto izvješće RH o primjeni Europske povelje o regionalnim manjinskim jezicima koje je dostavljeno Vijeću Europe, a u kojem se između ostalog Vlada tada 2009. pohvalila da je Gradsko vijeće grada Vukovara donijelo novi statut kojim je uredilo slobodnu uporabu srpskog jezika i ćirilićnog pisma i u službenoj komunikaciji i u javnim poslovima iz samoupravnog djelokruga grada Vukovara. Temeljem dakle navedenog ovog sveg što sam pročitao Vlada RH je mišljenja da je predložen zaključak u suprotnosti sa Ustavom RH, Okvirnom konvencijom za zaštitu nacionalnih manjina, Europskom poveljom o regionalnim ili manjinskim jezicima, Sporazumom između Republike Hrvatske i Srbije i Crne Gore o zaštiti prava hrvatske manjine u Srbiji i Crnoj Gori i srpske i crnogorske manjine u Republici Hrvatskoj, Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina i Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina. I osim navedenih međunarodnih ugovora i domaćih propisa Vlada RH uzimajući u obzir temeljne vrijednosti Domovinskog rata, sadržajnu Deklaraciju o Domovinskom ratu koju je donio Hrvatski sabor 13. listopada 2000. godine mišljenja je da je predloženi zaključak u suprotnosti sa deklaracijom. U deklaraciji se ističe da temeljna vrijednost Domovinskog rata jest uspostava i obrana državnog suvereniteta i teritorijalnog integriteta Republike Hrvatske čime su stvorene pretpostavke za djelovanje pravne države i vladavine prava, te zakonito funkcioniranje državnih tijela kao najbolji način za daljnju afirmaciju dostojanstva Domovinskog rata. Kako je riječ o dosta velikom broju propisa s kojima je predloženi zaključak u suprotnosti Vlada RH predlaže Saboru da ne prihvati zaključak, a ja bih još jednom podsjetio, dakle da propisi koje sam pročitao datiraju i imaju potvrdu Hrvatskog sabora iz '97., 2005., 2002., 2009. i Vlade od 2011. Tada su na vlasti bile različite političke opcije, tako da sam siguran da bi bilo koja Vlada bilo kojeg političkog opredjeljenja napisala ovakvo mišljenje kao što su pisale i Vlade koje su uglavnom sačinjavali predstavnici stranaka čiji su zastupnici potpisali i ovaj prijedlog zaključka, ali sad su malo izmijenjene uloge pa se to očito bilo politički isplativije. Zahvaljujem.
Prelazimo na replike. Kolegica Vesna Škare-Ožbolt.
Zahvaljujem. Poštovani gospodine ministre, ovo sve što ste naveli komentar ću dati u izlaganju u ime kluba. Međutim, postavlja se osnovno pitanje s obzirom da je Ustavni sud dao jasan rok gradu Vukovaru da u roku godine dana donese Statut, a Vladi RH odnosno vašem ministarstvu da pokrene proceduru izmjene i dopune zakona kojeg danas raspravljamo. Dakle, prošlo je godinu dana a da mi sada pet dana prije kraja raspravljamo ove sjednice raspravljamo o tako važnom pitanju. Zašto niste prije evo pol godine donijeli u Sabor ove izmjene i dopune i u redovnoj proceduri temeljito kao Sabor, kao parlamentarci raspravili ovo izuzetno važno i osjetljivo pitanje i možda zajedno istovremeno i sa gradom Vukovarom, odnosno donijeli i utjecali da i oni donesu svoj statut. Ovako grad Vukovar će donijeti Statut. Pitanje je hoće li on ponovno biti po vašoj ocjeni u redu, a mi zakon nismo donijeli. Ove odredbe koje predviđate za raspuštanje tijela jedinica lokalne samouprave su drakonske. Vama je Ustavni sud rekao prikladni pravni mehanizam, a ne drakonske mjere za reguliranje ovog pitanja ukoliko gradovi ne donesu statut u skladu sa zakonom. Hvala.
Arsen Bauk, odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Dakle, što se tiče timinga uvijek je timing pitanje i jedne vrste političke ocjene, ali je ovaj prijedlog, dakle u skladu sa odlukom Ustavnog suda, dakle Vlada RH je predložila izmjene u roku koji je odredio Ustavni sud. Što se tiče postupka u Saboru skinut je hitni postupak, dakle postoji dovoljno vremena da se ukoliko postoji volja da se nađe i prikladniji pravni mehanizam od mehanizma koji smo predložili a za koji ja mislim da je također prikladan jer se tu radi dakle o višestrukom, učestalom i upornom kršenju odredbi Ustavnog zakona i Zakona o uporabi jezika i pisma. Tako da za to i predstavničko tijelo kolektivno treba biti sankcionirano. Međutim, naravno da sam svjestan da ukoliko je za donošenje zakona potrebna dvotrećinska većina da se mora čuti i druge prijedloge i vjerojatno u usuglašavanju može doći i do drugačijih prijedloga. U tom smislu je Vlada Republike Hrvatske otvorena za druge ideje. Neke smo čuli na Odboru za ljudska prava o kojima ćemo također između dva čitanja razmisliti. A što se tiče pitanja same provedbe, dakle ja vjerujem da će Gradsko vijeće grada Vukovara u roku koji je odredio Ustavni sud donijeti izmjene svog statuta na način koji će biti u skladu sa odlukom Ustavnog suda. I ukoliko se to dogodi prije drugog čitanja onda će vjerojatno i rasprava o ovome zakonu više neće biti u sjeni ili na neki način pod lupom zbog grada Vukovara nego ćemo vidjeti na koji način možemo unaprijediti uporabu jezika i pisma i u onim jedinicama lokalne samouprave u kojem primjerice pripadnici manjina čine većinu, a koje također statutima nisu uredile svoja prava. Prema tome, ukoliko se u gradu Vukovaru donese statut koji će biti u skladu sa Ustavom i zakonom i kako je napisao Ustavni sud koji će uvažavati činjenicu stradanja hrvatskog naroda ali i koji neće narušiti bit uporabe jezika i pisma, a to je u ovom slučaju vidljivost pisma mislim da će rasprava biti puno mirnija. Ali nije ni ova nemirna, zasada.
Hvala, vrijeme. Molim vas držite se svi vremena koje je na raspolaganju za repliku. Josip Đakić, replika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa gospodine ministre i ovaj pokušaj, ja bih ga nazvao nasilni pokušaj uvođenja ćirilice u Vukovar neće sigurno doprinijeti ni pomirbi ni suživotu. Vaše tumačenje kao i Vladino tumačenje Ustavnog zakona i članka 8. te mišljenje Vlade RH da ne prihvaća zaključke koje su jedna trećina zastupnika u Hrvatskom saboru podnijela jasno govori o tome da ne želi da se tamo razvija razumijevanja, solidarnost, snošljivost i dijalog među ljudima. Dijalog, snošljivost, suživot, solidarnost i razumijevanje u gradu stradalniku i patniku sigurno neće ovakvim prijetnjama o raspuštanju tijela tj. vijeća gradskih kao jedinica lokalne i regionalne samouprave koje želite provesti iako Ustavni sud nije baš tako rekao. Grad Vukovar je grad sa posebnim pijetetom i još uvijek su rane u njemu svježe. Ne znam zbog čega taj članak 8. Ustavnog zakona tumačiti samo pristrano i jednostrano. Zašto i onaj zadnji pasus gdje piše i hrvatskog naroda, razvijanju razumijevanja, solidarnosti, snošljivosti, dijaloga među njima. Kakav će to biti dijalog ako se nametne nešto i ako se zakonom precizira kako će biti i u kojim trenucima raspušteno Gradsko vijeće grada Vukovara? Ja ne vidim tu napretka, ne vidim snošljivosti, ne vidim pomirbu i ne vidim suživot. Ovo je zapravo i dalje silovanje u Vukovaru.
Arsen Bauk, odgovor na repliku.
Ako izuzmemo riječi nasilje i silovanje koje ste u svojoj replici izgovorili sa ostalim dijelom replike se može polemizirati pa i doći do zajedničkog rješenja ako postoji volja, kao što je postojala 2009. godine kada je Gradsko vijeće, iako to nije trebalo, u Statut grada Vukovara uvelo ravnopravnu uporabu jezika i pisma. Tada je to bilo motivirano čisto potrebom da se zajedno sa koalicijskim partnerima koji su tada bili na državnoj i na lokalnoj razini preuzme većina u Gradskom vijeću što može biti politički legitimno, ali onda se nakon toga više nema povratka pa reći mi više nećemo ravnopravnu uporabu jezika i pisma kada su drugačije okolnosti. Rane su vjerojatno bile tada još veće nego što su danas zato što je to bilo prije 6 godina pa nije bio problem da se tada uvede ravnopravna uporaba jezika i pisma. Prema tome, pozivanje na tu vrstu emocija je značajno kompromitirano činjenicom da oni koji se danas pozivaju na to su prije 6 godina zbog šačice vlasti bili spremni te rane zatomiti ili je vlast i upravljanje gradskim poduzećima bilo lijek protiv bolova za uporabu ćirilice. Moramo se tu odlučiti i moramo tu jasno govoriti da ne bi nepotrebno manipulirali osjećajima. Što se tiče članka 8., dakle Ustavni sud je u odluci od 12. kolovoza 2014. godine na strani 7. u točki 8. napisao da ne smatra posebno obrazlagati ni razloge zbog kojih je članak 22. statutarne odluke nesuglasan s Ustavom, ocjenjuje ih očitim. U tome je smislu dostatno utvrditi da prihvaća stajališta Vlade RH navedene u točki 4. obrazloženja ove odluke. Pa ukoliko bude potrebno ja ću u nekoj drugoj replici njih i pročitati.
Josip Salapić, replika.
Hvala lijepo potpredsjednice Sabora. Uvaženi gospodine ministre prije svega ova današnja rasprava gdje smo spojili točku o problematici dvojezičnih natpisa koje je nas 52 zastupnika potpisalo još 2013. godine je danas bespredmetna. Jer u tom zaključku, između ostalih, piše da tražimo žurnu raspravu, a ona je bila povodom aktualnih događanja tada u gradu Vukovaru. Pa tako da ovo sve što ste govorili po toj točci danas 2015. godine ispada bespredmetno. Jer da ste tada prihvatili ono što smo predložili ne bi bilo potrebe za postupanjem Ustavnog suda niti za prijedlog izmjena zakona koje danas raspravljamo u prvom čitanju. Prije svega odluka Ustavnog suda, a o tome se danas vi niste baš dovoljno osvrnuli osim što nalaže godinu dana rok za donošenje novoga statuta i donošenje promjena zakon govori isto tako da se trebaju uvažavati i potrebe većinskoga hrvatskoga naroda koji izviru iz još uvijek živih posljedica velikosrpske agresije početkom 90.tih godina 20.stoljeća te potrebu pravednog i pravilnog tretmana srpske nacionalne manjine na području Grad Vukovara. Pa tako da danas ne dižemo nepotrebne tenzije koje su tada 2013.godine zaista postojale, ako ćemo iščitavati odluku Ustavnog suda u cijelosti onda to treba biti pošten i prema većinskom narodu, ne omalovažavajući niti omanjujući prava bilo koje nacionalne manjine, bilo kojih hrvatskih državljana bilo koje nacionalnosti koje smo mi po Ustavu RH davnih dana priznali. I ako ćemo sad pošteno i bez politikantskih igara ovo sve što ste vi obrazložili na temelju mišljenja Vlade stoji, ali isto tako stoji da se određeni dijelovi RH zbog još uvijek svježih posljedica Domovinskog rata koje nitko nije mogao procijeniti koliko će trajati trebaju i … [[Govornik se ne razumije.]] drugačije.
Arsen Bauk odgovor na repliku.
Ja se mogu složiti da odredba članka 8.predstavlja osnovu za nešto drugačije postupanje u Vukovaru nego primjerice u nekim drugim gradovima ili općinama u RH u kojoj jedna od nacionalnih manjina ostvaruje pravo na neka prava iz Ustavnog zakona i ono u čemu se razlikuje, razlikuju određena stajališta različitih političkih stranaka je to koliko je ta osnova široka. Dakle, ja smatram i to sam od početka govorio da članak 8.ne može biti osnov da se u potpunosti izuzme Grad Vukovar iz primjene uporabe jezika i pisma nacionalnih manjina posebno u onome vidljivom djelu. Dakle nije, mi smo svjesni da Srbi u Hrvatskoj razumiju hrvatski jezik i da znaju čitat latinicu, dakle njihova uporaba jezika i pisma nije za to da razumiju što kažu državna tijela ili da znaju u koju instituciju ulaze, nego da ljudima koji se tamo nalaze i ljudima koji tamo dolaze pokažemo da u određenom području, u određenom postotku zakonom propisanom žive i pripadnici drugog naroda, prema tome to je bit ostvarivanja tih prava kako je napisao Ustavni sud. Jer da nije to tako onda bi Ustavni sud ukinuo našu odluku kojom smo ukinuli odredbu Statuta Grada Vukovara i priča bi bila završena i mi više ne bi niti imali ploče niti bi raspravljali o ovome. Međutim, Ustavni sud to nije tako ocijenio. Prema tome najbolje je rješenje da se u ovih još koliko ima vremena mjesec dana da se donesu izmjene Statuta Grada Vukovara jednoglasno i da tu priču završimo, da ne idemo s njom u predizborno vrijeme a sada da li to nekome taktički odgovara ili ne odgovara ne znam. Ja mislim da ne odgovara nikome, ali ako netko taktički procjenjuje zatezat će konopac i dalje. Ja mislim da za tim nema potrebe, ali sva prava svakog da ocjeni.
Ante Babić replika.
Hvala lijepa poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora. Ministre Bauk dvije stvari, na početku kad ste govorili ne zna na koji, na kakav način će se donositi ovaj zakon, ali sam uvjeren i po Ustavu da će ovaj prvi Zakon o uporabi službenog jezika i pisma se donositi dvotrećinskom većinom pozivajući se na članak 83. Ustava RH koji o tome govori iako kada se radi o pitanjima vezanim za nacionalne manjine u RH. S druge strane drugi zakon o kojem se govori ovdje vezano za izmjene i dopune Zakona o područnoj i regionalnoj samoupravi također govori o pitanjima nacionalnih manjina. Donosi se većinom glasova u Hrvatskom saboru, tj. malo kontradiktorno i sigurno nije dobro. Trebalo bi se zapravo obadva donositi onda dvotrećinskom većinom. Istina je da ste rekli nekoliko puta i sada ste ponovili vezano za članak 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina o kojem smo mi stalno upozoravali a vezano je o toj političkoj procjeni uvažavanja, poštivanja, solidarnosti i razumijevanja u samom Gradu Vukovaru između nacionalnih manjina i većinskog naroda o čemu je govorio zapravo i Ustavni sud. Što je i obrazložio u svojoj presudi koju vi evo i danas selektivno, o kojoj vi selektivno govorite i što sigurno ne doprinosi ovoj predmetnoj raspravi. Ali slijedom članka 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina u članku 11.kažete "U općini i gradu koji statutom nisu uredili uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina da će se to učiniti neposredno odredbama ovoga zakon." Neposredno znači diktatom. Ukoliko to nije grad ili općina učinio onda će se to učiniti diktatom. A zanemarit će članak 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina što nije dobro.
Vrijeme kolega. Arsen Bauk odgovor na repliku.
Dakle ne posredno primijenit zakon znači, neposredno primijeniti članak 8. Naime, uporaba jezika i pisma nacionalnih manjina po Zakonu o uporabi jezika i pisma ne govorio samo o pločama na državnim institucijama, dakle to su i ploče na lokalnim institucijama, na ulicama, na ulasku u grad itd. Vlada Republike Hrvatske je primjenjujući dakle Zakon o uporabi jezika i pisma ocijenila da je u ovoj fazi uvažavajući odredbe iz članka 8.za početak dobro to ograničiti na ploče državnih tijela i onda u daljnjem razvoju situacije da grad sukladno svojim ocjenama propiše i druga prava a grad je pak, imali smo s druge strane jednu opet zahtjev ili situaciju da se ništa od toga ne provede, dakle da se u potpunosti izuzme. I to je po meni bilo krivo tumačenje članka 8.ali ta odredba članka 8.ima svoju određenu povijesti. Naime, u izvornom prijedlogu Vlade iz 2002.godine nije se spominjao hrvatski narod nego se govorilo iz pripadnika nacionalnih manjina i ostalih građana. To je bio izvorni prijedlog u drugom čitanju koji je išao i onda je amandmanom zastupnice HDZ-a tada gospođe Jadranke Kosor koja je ovdje prisutna obrazlažući da je potrebno ponegdje gdje hrvatski narod čini manjinu stanovništva, a pripadnici nacionalnih manjina čine većinu da treba i tu voditi računa i o pripadnicima hrvatskog naroda argumentirajući to da je u jednoj recimo općini sa većinskim stanovništvom Srpske nacionalnosti prilikom svečane sjednice nije izvođena hrvatska himna što isto nije u duhu Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Zbog toga je izraz hrvatski narod ušao u taj zakon, a evo vjerojatno će gospođa Kosor malo to detaljnije obrazložiti kada po poslovniku bude imala riječ. Hvala.
Davorin Mlakar, replika.
Poštovani gospodine ministre, što se vremena tiče tu ste nas već pobijedili, imate 30 minuta, a mi po 2 za reakciju na ovo što ste nam uspjeli u uvodu sve pročitati, mada vaš predsjednik Vlade jako ne voli kada se tekstovi čitaju. Vi ste ovdje pokrili širok krug tema, ponudili ste Saboru na donošenje dva zakona,nadam se s razumijevanjem shvatili da hitni postupak bi bio još lošije rješenje, a onda govorili o zaključku iz 2013.godine, a o njemu ćemo posebno. Koristim ovu priliku da vas zamolim, kada već argumentirate svoja stajališta, bez obzira koliko ona nama bila prihvatljiva ili točna onda bi bilo korektno da pročitate sve što piše u dokumentu kojim obrazlažete svoja stajališta. Vi ste naime citirali odluku Ustavnoga suda iz kolovoza 2014.godine, ali naravno samo dio dispozitiva koji vam se činio zgodnim, a ne sve što tamo piše. U dispozitivu odluke pod točkom 3.između ostaloga piše da je "Vlada RH dužna u roku od jedne godine od dana objave ove odluke u NN uputiti u parlamentarnu proceduru izmjene i dopune Zakona o službenoj uporabi jezika i pisama nacionalnih manjina u kojima će urediti prikladan pravni mehanizam za slučajeve kada predstavnička tijela jedinice lokalne samouprave ne provede obveze iz zakona" itd. Ustavni sud nijednim slovom nije pozvao da nam ponudite i izmjene Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi što ste također učinili i to na protuustavan način. Vrijeme mi ne dozvoljava da vam obrazložim zašto pa ću to iskoristiti u svojoj raspravi.
Arsen Bauk odgovor na repliku.
Točno ste citirali odluku Ustavnog suda i točno ste primijetili da nas Ustavni sud nije obavezao na izmjene Zakona o lokalnoj samoupravi. Ne znam s kojim argumentima da je neustavno predložena izmjena, ali dobro to ćemo vjerojatno čuti. Što se tiče ovog vremena od 30 minuta ja sam čak u uvodu rekao da bi ja bio sretniji da prvo predlagatelj iz 2013.pa ja raspravljam, ali sada će predlagatelj imati 30 minuta pa mogu onda to obrazložiti. Dakle što se tiče odredbi Zakona o uporabi jezika i pisma i zakona o lokalnoj samoupravi oni se usklađuju jedan s drugim. Dakle nema smisla u jednom zakonu propisati raspuštane tijela zbog ne pridržavanja ovih odredbi o uporabi jezika i pisma u zakonu koji propisuje sve druge slučajeve raspuštanja to ne spomenuti. Naravno da tu postoji jedna proceduralna zamka, a to je da je teoretski moguće da ako se protumači da se jedan zakon donosi s 2/3, a drugi s običnom većinom da se ovaj drugi donese,a da se ovaj drugi ne donese, ali to nam nije bila prvotna namjera. I moram priznati da ima dosta argumenata koje je kolega Babić iznio da se ovaj drugi zakon treba donijeti dvotrećinskom većinom jer nema nekog smisla da se iste odredbe dva različita zakona donese drugačijom većinom, ali tu se mogu ja. No dobro. Dakle, što se tiče prikladnog pravnog mehanizma, idemo raspravljati o tome koji je prikladan pravni mehanizam. Bilo je prijedloga da se bez raspuštanja definira da će viša institucija u prvom slučaju županijska skupština, a onda nakon toga Vlada ili Sabor, a mislim da je Vlada dovoljno da donese umjesto gradskog vijeća odluku, a da u tom slučaju gradsko vijeće nastavi dalje funkcionirati. Može donijeti izmjene statuta koje su podložne nadzoru zakonitosti, tako da smo tu otvoreni za raspravu. Što se tiče hitnog postupka naravno da je bolje da su u dva čitanja, prema tome imat ćemo prilike još i na jesen raspravljati ako bude potrebno. Hvala lijepa.
Josip Borić, replika.
Hvala lijepa. Poštovani ministre mene vaš rad kao i rad predsjednika Vlade podsjeća na junake iz poznatog crtanog filma popularnog naziva "A je to". junaci to crtanog filma su dva lika Pat i Mat, ta dva lika jednostavno pokušavaju rješavati problem koristeći se različitim alatima i kada ga riješe jednostavno ga riješe na najgori mogući način. Evo mene to što vi radite podsjeća upravo na to. Problem ćirilice u Vukovaru ova Vlada rješava baš na takav način. Počelo je s onim vašim čuvenim noćnim postavljanjem ćiriličnih ploča, dvojezičnih, pa onda nemilim scenama, onda se nastavilo odbacivanjem referenduma i volje naroda da narod kaže što želi upravo s tom problematikom, nastavilo sa smjenom gradske vlasti, a finale su očito ova dva zakona koja vi predlažete. Iz vašeg uvodnog izlaganja ja pretpostavljam da vi ne znate kako će završiti ova dva zakona, ali bitno je da ste ih vi predstavili. Moje je mišljenje da ovo neće riješiti probleme nacionalnih manjina jer narušavate ono osnovno, a to je samostalnost lokalnih samouprava i njihovu stabilnost. Uvodite rješenje u kojem povjerenik Vlade znači politički podobna osoba postaje jača od volje naroda izražene na izborima, a manjine bi na taj način ministre upravo u tim lokalnim samoupravama mogle postati problem, a ne bogatstvo o kojem stalno govorimo u ovom našem Domu. Na kraju ja vas pitam, a je to što ste sada predstavili zaista najbolje što ova Vlada zna da bi riješila problem ili i dalje želite u sklopu svoje predizborne kampanje izazivati prijepore između različitih društvenih skupina. Tko je Pat, a tko Mat to vama ostavljam u Vladi jer oba su nesposobna riješiti ovaj problem i način na koji ste to krenuli rješavati samo svjedoči o tome.
Arsen Bauk odgovor na repliku.
Bolje je biti Pat i Mat nego pozivati na drugi Domovinski rat. Nakon ove rečenice mislim da sve što drugo kažem neće biti zapaženo tako da ću se tu morati koncentrirati na ovo što ste rekli. Ako znate prikladniji i bolji pravni mehanizam predložite ga. Naime u zadnje vrijeme Vlada je počela prihvaćati dosta amandmana kluba HDZ-a i nitko sretniji od mene ako predložite takav amandman da i ja budem ga spreman svim srcem prihvatiti što se tiče ovoga zakona. Jedan problem riješen manje, idemo dalje ili idemo naprijed kako god hoćete. Što se tiče ovoga redoslijeda koji ste spomenuli, dakle svaki put ste kao Pat i Mat skoro pogodili. Dakle nije postavljanje ploča bilo po noći nego u rano jutro pa do popodneva. Nismo mi odbacili inicijativu za referendum nego Ustavni sud. Nismo mi smijenili vlast u Vukovaru nego većina u vijeću HDZ-a izazivanjem proračuna. Tako da, i nećemo mi moći donijeti ovaj zakon, nego zajedno obzirom na potreban broj glasova za njega. Prema tome, evo precizno, svaki put stativa ali, dobro, ajde uspjeli ste, … … [[Upadica se ne čuje.]] Da, hvala.
Dujomir Marasović, replika.
Štovana gospođo dopredsjednice. Gospodine ministre vi stalno trabunjate o Drugom Svjetskom ratu upotrjebljavajući onu falsifikat antifašizma, ali danas sam se javio zbog toga što ste rekli da Vlada treba provoditi zakone koji omogućavaju ravnopravnost u Hrvatskoj. Vi to ne provodite. Šta radite za hrvatsku nacionalnu manjinu u Srbiji? Zašto ne reagirate kada srpski predsjednik nosi Hrvatima Bunjevcima, njihovoj djeci knjige na ćirilici? Dakle vi govorite u zadnjih mjeseci da u Hrvatskoj teče med i mlijeko. Evo ja bih se kladio da će za 2 mjeseca Zoran Milanović viknuti za dom spremni pa me vi budale Hrvati izaberete na još 4 godine vlasti i poslije ćemo mi sve po našem starom običaju mi ili vi ili tako dalje. Ali nešto drugo sam htio reći, zašto vi gospodine ministre u svrhu ostvarivanja tog zakona ne privedete pravdi i ne pozovete na odgovornost one koji šire mržnju u Hrvatskoj. Gospodin Pupovac kao domaćin zove onog siledžiju ministra iz Beograda da na jami u Lici proziva hrvatsku svetinju Stepinca da je bacao u jame tu nekoga. Stepinac je znamo za one profesore fakulteta i filozofije i povijesti na filozofiji, oni znaju a nisu rekli da je Stepinac solunski dobrovoljac, dragovoljac u srpskoj vojsci probijao front na … [[Govornik se ne razumije]] u Makedoniji za srpske interese i za srpskog kralja. Da je sa srpskim kraljem bio u rovu na solunskom frontu. Da ga Papa nije htio imenovati Stepinca za zagrebačkog nadbiskupa. A na izričito traženje srpskog kralja nakon 5, 6 pokušaja imenovan je Stepinac kao ljubitelj srpskog kralja i kralja iz Beograda. I sada tom čovjeku govoriti da ne voli Srbe i da je Srbe bacao u jamu. A da gospodin Pupovac koji je domaćin tog skupa koliko sam ja vidio ne kaže ni riječi. Znači on je pozvao tog čovjeka i on širi nacionalnu mržnju. Zašto na to ne reagirate?
Kažete da ministar trabunja a ja neću to reći da ste to vi radili sada ali u replici koju ste izrekli baš po Poslovniku nema nikakve veze. … [[Upadica se ne čuje.]] Ali to nije tema o kojoj danas raspravljamo. … [[Upadica se ne čuje.]] Ministar Arsen Bauk, odgovor na repliku.
Što se tiče kolege Marasovića, da ga nema, ne bi ga trebalo izmisliti. Dakle počeo je, što se tiče, … … [[Upadica se ne čuje.]] Hoćete mi vratiti vrijeme, proteklo mi je 17 sekundi, ometali su me? … [[Upadica se ne čuje.]] Da, što se tiče same strukture replike, počelo je o Drugom svjetskom ratu a onda se nastavilo o Prvom svjetskom ratu. Dobro, važno je da nema trećeg svjetskog rata, to je najvažnije jer nikad ne znate kako može završiti. Dakle ako je gospodin Pupovac, odnosno Srpsko narodno vijeće pogriješilo što je pozvalo gospodina Vulina onda je sasvim sigurno gospođa Grabar Kitarović još više pogriješila što je pozvala na inauguraciju njegovog šefa. … [[Upadica se ne čuje.]] Premijera. Dakle to kada se pozove predstavnike druge države to je sa aspekta dobrosusjedskih odnosa nije loše, to ako netko zloupotrijebi naše gostoprimstvo onda se prema njemu drugi put ponaša drugačije. Što se tiče reakcije na terenu ili na samome mjestu događaja to je sada stvar koja se može raspravljati i ne bih je miješao sa ovom raspravom. Što se tiče prava hrvatske manjine u Srbiji želim vas izvijesti da sam u listopadu 2014. godine bio u Subotici i pričao sa vodstvom Demokratskog saveza Hrvata Vojvodine kao političke stranke i Hrvatskog nacionalnog vijeća Republike Srbije i u tom smislu smo i iznijeli određene prijedloge Vladi Republike Srbije posebno o uređenju biračkog prava i načina izbora pripadnika hrvatskog naroda u skupštinu Srbije. A što se tiče Bunjevaca, oni za sebe tvrde da nisu Hrvati ja doista nemam nikakve obaveze da se za njih kao hrvatski ministar brinem, a kada kažu da su Hrvati imati će svu drugu skrb Republike Hrvatske.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega, pardon, gospodine ministre Bauk, pa da u idućem mandatu biti ćemo i kolege ako Bog da. Dakle govorili ste o Zakonu o lokalnoj samoupravi, promjenama zakona kojima pokušavate riješiti onaj problem koji je nastao odlukom Ustavnog suda i to tako da uvodite gubernatore za lokalnu samoupravu koje će u vrijeme svoje, gubernatorskog mandata od 2, 3 mjeseca promijeniti odluku, odnosno donijeti odluku koju vi želite i koju ste ovdje nama izložili. No ono što sam ja htio reći to je da mi kažete kao ministar uprave kakvo je stanje sa upotrebom jezika i pisma u Hrvatskom saboru. Nije Poslovnikom propisano, ali niti sam našao niti u aktu bilo kojem pa ni u Ustavnom zakonu kojim jezikom se u Hrvatskom saboru govori. Možemo li ovdje ili trebamo li ovdje prevoditelje ponekad kada nacionalna manjina ako je to po Ustavnom zakonu, a ne piše nigdje točno, a ako nešto ne piše onda se može i provoditi, dakle da imamo prevoditelje kada govori kolega Juhas na mađarskom, kolega Radin na talijanskom, kolega iz SDSS-a na srpskom itd. Vi kao ministar uprave ćete mi morat odgovorit na to pitanje ili ću vam ja postavit pisanim putem. Dakle, ono što Ministarstvo uprave i vaša Vlada ne provodi ima puno važnijih problema. Vi znate za ugovor Milutinović-Granić po kojemu je Srbija dužna vratiti sve što je u ratu, u agresiju Srbije na Hrvatsku odneseno u Srbiju i platiti ratnu štetu. Zašto se time ne pozabavite kada imamo međunarodne sporazume? Imate i taj sporazum međunarodni Milutinović-Granić. Nitko pa ni ona bivša Vlada ni ova sadašnja o tom sporazumu niti jedne riječi, a evo bavimo se ovdje ovakvim stvarima kojim pokušavamo jednim driblingom preko Zakona o lokalnoj samoupravi i uvođenjem dakle discipliniranjem volje naroda na lokalnom nivou uvesti ono što vi eto ste toliko željni.
Vrijeme. Arsen Bauk, odgovor na repliku.
Zahvaljujem. Ako mislite da ćemo u sljedećem mandatu biti kolege, drago mi je da ste otkrili svoje ministarske ambicije. To nije loše. Što se tiče vašeg pitanja, u članku 10. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina piše: Pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo slobodno služiti se svojim jezikom i pismom privatno i javno, uključujući pravo na jeziku i pismu kojim se službe isticati oznake, natpise i druge informacije u skladu sa zakonom. Ako ovo privatno i javno dakle ovaj dio javno protumačimo i u okviru svojih prava kao saborski zastupnika ja mislim da bi njihovo obraćanje na mađarskom, talijanskom i drugim jezicima bilo u skladu s ustavnim zakonima, da li bi predsjednik Sabora reagirao poslovnički to ćete morat pitat njega. Tako da je bolje da postavite pitanje Odboru za Ustav, a ne Ministarstvu uprave. … [[Upadica se ne razumije.]] Što se tiče kako ste nazvali gubernatora, dakle u slučaju da ne postoji statutom uređeno pravo pripadnika nacionalnih manjina na jeziku i pismu i da gradsko vijeće koje je to po zakonu dužno donijeti ne donese, onda se mora propisat da će to netko drugi donijet jer nećete donijet kako bi se u narodu reklo po Duhu svetom. Prema tome, to može napravit vladin povjerenik, može napravit župan, županijska skupština, može napravit gradonačelnik, može napravit ministarstvo i može napravit Vlada i može napravit Sabor ili saborski odbor, ali netko mora napraviti. … [[Upadica se ne razumije.]] Može i ured državne, ako će to biti amandman to nije loša ideja. To je moguće da se i tako riješi, zato i raspravljamo o tome, ali samo da ne ispadne da mi znamo da ćemo to nešto predložit, da će opet ostat da nitko ne može donijet. Prema tome, ako postoji druga ideja za drugo čitanje bit će razmotrena i ova koju ste sad rekli. Neće ostat u zapisniku, ali čuli smo. … [[Upadica se ne razumije.]]
Potpredsjednik Željko Reiner, povreda Poslovnika.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Ja sam se bio prije javio ali niste vidjeli. Naime, htio sam reagirati vezano uz to što je povrijeđen članak 232. Poslovnika, a to je da govornik može govorit samo o temi o kojoj se raspravlja. Sada su nam na temi Zakon o uporabi jezika i pisma. Uvaženi ministar je, a zato sam se i javio, odlutao od teme a moram priznat da sam zgrožen sa time da je doveo pod znak pitanja izvođenje hrvatske himne na početku zasjedanja Hrvatskog sabora. Pa koja bi se himna tu trebala izvoditi? Hvala.
Mislim da ste nešto krivo čuli. Ministar je govorio u jednoj općini gdje nije hrvatsko stanovništvo većinsko. … [[Upadica se ne razumije.]] Mislim da nije… … [[Upadica se ne razumije.]] Mislim da ste nešto krivo čuli. Pročitajte fonogram pa ćete vidjeti da nije to rekao. Dragan Crnogorac, replika.
Ja sam mislio da će ova povreda Poslovnika biti na kolegu Dujomira Marasovića koji se udaljio od teme jer začudo, malo malo ne govori istinu, ali mi znamo da on ne živi u ovom vremenu nego u nekoj dalekoj prošlosti.
Ministru replicirajte.
Ja bih se vratio na ovo što ste rekli u uvodu, izuzetno je dobro taksativno nabrojeno, međutim uređivanje statuta jedne jedinice lokalne samouprave najčešće proizlazi dakle od članova predstavničkog tijela. Izmjene i dopune statuta iz 2009. godine ja bih dodao tu da su proistekle dakle iz nekih stvari koje su prošle dakle 15 godina poslije rata na tom području s obzirom da je na popisu stanovništva bilo 32,88% Srba u Gradu Vukovaru, s obzirom da su se ljudi već vratili u grad. Većina u tadašnjem gradskom vijeću je donijela izmjene i dopune statuta, dakle i zato je na neki način bio i promijenjen statut. Da, mislilo se tada i o tome, ja sam između ostalog bio član i potpredsjednik skupštine, mislilo se i o žrtvama i stvarno što kaže treba izrazit pijetet prema svim žrtvama. Tada se mislilo i na žrtve Srbe u Vukovaru koji su stradali, a danas ih nitko ne spominje. Međutim, zbog previranja rečeno je ovo nije to dobro za grad, ajmo promeniti statut, ali niste spomenuli statut je promenjen 2014. i bilo je govora da treba da bude, Vukovar je mesto posebno pijeteta i to je sad u statutu. Ali što je s tim Vukovaru bolje, nije ništa. Ništa nije bolje. Mi smo za to da bude bolje, ali s ovim sigurno neće biti. Predlog za uvođenje poverenika čuli smo da mnogi su protiv toga, ali znamo šta se dešava kad više ustrojstveno telo određuje i provodi zakone poput županije. 18 godina nisu registrovane škole u Vukovarsko-srijemskoj županiji gdje se nastava izvodi na srpskom jeziku i ćiriličnom pismu. I za kraj u stvari replika. Moje je pitanje, a često ste navodili Savjetodavni odbor Vijeća Europe. Što će biti ako se zakoni ne primenjuju onako kako su napisani i donošeni i ono čemu smo pristupili u ovim konvencijama.
Hvala kolega. Arsen Bauk, odgovor na repliku.
Dakle, što se tiče izmjena Statuta 2009. tada smo u političkom smislu HDZ i SDSS bili na jednoj strani i HSP, a SDP je u Vukovaru bio na drugoj strani. Da li je ta strana bila ispravna to je sad stvar političkih prijepora na lokalnoj razini. Međutim, to je svakako kontra argument onima koji sada odjednom problematiziraju direktnu primjenu zakona. Dakle, ne može bit da su rane veće 2014. nego 2009. Ne može bit ili petnaeste. Što se tiče vašeg pitanja o ovim višim razinama, ovakva je situacija. Zakon o uporabi jezika i pisma je napisan 2000. godine i u izvornom obliku se primjenjivao u općinama i gradovima gdje je pripadnika manjine bilo preko 50%. Dakle, gdje su pripadnici manjine bili većina i nije propisao mehanizme za sankcioniranje nedonošenja određenih stvari jer se samo po sebi podrazumijevalo ako je manjina u većini da će to samo odlučit hoće li donijeti. Ako i ne donese, a šta bi država reagirala kada manjina sama to ne želi. Onda se 2002. godine smanjio taj prag na 33% i sada smo došli do gradova gdje manjina i stvarno čini manjinu, pa ne može sama primijeniti te odredbe. I zbog toga je ovaj zakon, nije imao te mehanizme, zato što je u startu donesen za slučaj di je preko 50%, a negdje preko 33%. Prema tome, obzirom da nisu propisane sankcije bilo onako fakultativno provođenje to moram reći, jer i u mnogim jedinicama lokalne samouprave gdje vaša stranka ima apsolutnu vlast također statut nije promijenjen i odredbe se ne primjenjuju što lokalni čelnici procjenjuju da to rade iz taktičkih razloga jer im tako više odgovara što opet može biti argument kontra striktnom provođenju zakona negdje drugdje.
A sada molim da prijedlog zaključka obrazlože kolege Josip Salapić i Davorin Mlakar. Davorin Mlakar prvi.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, poštovani gospodine ministre, kolegice i kolege. Nešto je bilo riječi u uvodnom obraćanju ministra iz onih savjetodavnih odbora, nešto smo polovili i ono što se tiče zaključka koje su grupa zastupnika uputila za raspravu u Hrvatskom saboru moram ponoviti zbog javnosti 17. rujna 2013. godine. Evo hvala Bogu tako je dobro išlo da već danas raspravljamo o tom zaključku. Uzet ću si pravo, vezano je uz istu temu, ukoriti ministra. Čini mi se da on u svojim obrazloženjima i uputama koje daje zastupnicima nije dobro razumio što znači službena uporaba jezika i pisma pozivajući se na Ustavni zakon, pa na Zakon o službenoj uporabi jezika i pisma, pa je svojom uputom čini mi se i kolegu Crnogorca zaveo. Članak 12. Ustava Republike Hrvatske kaže: "U Republici Hrvatskoj u službenoj je uporabi hrvatski jezik i latinično pismo. U pojedinim lokalnim jedinicama uz hrvatski jezik i latinično pismo u službenu se uporabu može uvesti i drugi jezik, te ćirilično ili koje drugo pismo pod uvjetima propisanim zakonom." To je iz Ustava, pa onda nema potrebe dalje razrađivati. Mislim da je norma svima dovoljno jasna. Mi smo došli raspravljati o zaključku grupe zastupnika koji je nosio naziv o problematici postavljanja dvojezičnih natpisa u gradu Vukovaru i primjeni Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Zaključak koji je grupa zastupnika 2013. godine predložila odnosio se na sljedeće: "Da se obveže Vlada RH da poduzme sve zakonom predviđene mjere za dosljednu primjenu članka 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina." I pod dva, da se odgodi primjena prava iz članka 7. stavak 1. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina a vezano za postavljanje dvojezičnih natpisa na javne ustanove i institucije u gradu Vukovaru do sljedećeg redovitog popisa stanovništva. Taj popis stanovništva izazvao je sporenje oko toga koji broj pripadnika nacionalne manjine postoji u određenoj jedinici. I nakon ispunjenja tog kriterija koja prava prema Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina oni imaju. Iz današnje rasprave o tri dokumenta mi ćemo sada govoriti kao predlagatelji samo o ovom zaključku. Naravno kad ste ga držali u dnevnom redu dvije godine, da je danas besmisleno o tome razgovarati na ovaj način kako je bilo predloženo, jer se u međuvremenu previše toga dogodilo. Ono što je ostalo, ostao je problem, a ostalo je i nešto što se krije iza naziva zakona koje je Vlada predložila Parlamentu. Niti u jednom od dva zakonska teksta koja ste predložili, rekli ste, odlučili ste se ipak povući ideju o hitnom postupku pa idemo u dva čitanja. Ne govori se o stvarnoj namjeri Vlade. Vi ne želite mijenjati Zakon o lokalnoj i regionalnoj samoupravi. Vi ne želite mijenjati Zakon o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina. Vi se želite obračunati kao Vlada s rezultatima izbora samo i jedino u gradu Vukovaru. I ovaj zakon se odnosi i u vašim svim obrazloženjima, ilustracijama što se događalo, kada, koje Gradsko vijeće, koja je ekipa bila na vlasti sve uvijek upućuje samo na grad Vukovar. Ja ovaj zakon onda ni ne mogu iščitavati recimo za grad Samobor. Ne vidim nikakve veze. Onda bi bilo logičnije da smo išli drugim putem pa vidjeli ono o čemu se govorilo da je Vukovar svojom prošlošću zaslužio biti grad posebnog pijeteta pa da se onda o tome donio poseban zakon, a ne na ovaj način raspravljati kao što ste vi predložili Saboru. Iz zaključka koje smo predlagali da je bio raspravljen na vrijeme, da smo mogli razgovarati o toj temi na vrijeme vjerujem da bi izbjegli sve ovo što nam se u posljednje dvije godine dogodilo. Cijelo ovo neriješeno pitanje odnosa i političkih i ljudskih odnosa onih stanovnika grada Vukovara kojih se to tiče i vjerojatno smo uz malo dobre volje mogli doći do puno boljih rješenja nego što ih danas predlažete i nego što ih imamo. Rekao sam, nije mi vrijeme dozvoljavalo, zašto nudite protuustavna rješenja, vrlo rado ću objasniti. Počeli ste ovim zakonima s najavom da za njih je potrebna dvotrećinska većina u Hrvatskom saboru. Mislim da ste danas uvodno rekli da se i vi kao ministar s time slažete, mi tvrdimo suprotno. Niti za Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi, niti za Zakon o službenoj uporabi jezika i pisma nije potrebna dvotrećinska većina zastupnika Hrvatskog sabora.
Kolega Mlakar, to ćete govoriti u ime kluba, a sad obrazložite prijedlog koji ste predložili.
Obrazlažem, da. Obrazlažem prijedlog našeg zaključka koji je hvala Bogu [[Upadica Zgrebec: Ali vi niste govorili…]] Pa gledajte 2 godine ste čekali da dođemo u dnevni red sad mi ne dajete ni pravo da kažem kakve to jedne s drugim veze ima, a ministar je htio čuti i zašto su njihova rješenja protuustavna. Skratit ću da vam bude potpuno jasno. Ovo što je traženo u ovom zaključku je danas kriva realizacija u dva zakona koje Vlada nudi Saboru na usvajanje. Ovo je bila tema što je bio predmet zaključka iz 2013. godine. Vlada umjesto da je prihvatila razgovor o ovoj temi, argumentirano iznošenje stajališta svih klubova na vrijeme i onda došla do nekakvog zakonskog teksta u dogovoru sa čelništvom Parlamenta čekala je 2 godine i sada smo to utrpali u zajedničku točku o kojoj se raspravlja objedinjenom raspravom u Hrvatskom parlamentu. Željeli biste da ja apotekarski precizno kažem kada govorim o kojoj temi. Govorim o prijedlogu zaključka koji je čekao 2 godine. To samo po sebi je dovoljan razlog i kritika Parlamentu da jedan zaključak koji zahtijeva možda poludnevnu raspravu s obzirom na temu čeka 2 godine da uđe u dnevni red. I nažalost, uvjereni smo kao i sa prometnom povezanošću Dubrovačko-neretvanske županije da ni danas ne bi bio u dnevnom redu taj zaključak da Vlada konačno nije došla obračunati sa legalno izabranim Gradskim vijećem grada Vukovara jer joj njegov sastav očito ne odgovara. Zašto Vlada nudi protuustavna rješenja umjesto da riješi problem? Zato što svojim zakonom prenosi na svog povjerenika više ovlasti nego što ih sama ima. To je pravno nedopustivo. Ne može Vlada dati ovlast svojem povjereniku koji zamjenjuje Gradsko vijeće jer ga želite raspustiti jer vam nije po volji, ne može Vlada povjereniku dati vlast koju ona sama nema niti joj ta vlast po našim pozitivnim propisima pripada. U tome je gospodine ministre protuustavnost ovoga rješenja. Ali o tome ćemo govoriti kad dođemo u priliku govoriti o ova dva zakona jer ne smijem previše izlaziti iz navedene teme. Gradsko vijeće grada Vukovara po odluci Ustavnog suda dobilo je rok do sredine kolovoza donijeti odgovarajući akt, da li je to statut ili statutarna odluka, kojim će urediti pitanja koja su predmetom bila i našeg zaključka i izmjena zakona koje su na dnevnom redu. Taj rok Gradskom vijeću još nije istekao. Vjerovati je da će Gradsko vijeće u tom, po Ustavnom sudu određenom, roku donijeti promjene ili odluke kojima će urediti pitanje kako mu je to odredio Ustavni sud. Istovremeno Vlada je pozvana da u saborsku proceduru uputi prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina i barem tom odlukom koju ste vi naravno ekstenzivno shvatili nitijedan drugi zakon niste trebali predlagati ali ste u tom zakonu trebali naći rješenja, ponovit ću, jer je izuzetno važno i jer se nalazi i u odluci koju ste citirali onako kako vam trenutno odgovara prema odluci Ustavnoga suda uzimajući u obzir odredbe članka 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Danas smo na raspravi nakon 2 godine zaključka koji je postao zbog svega što sam već rekao bespredmetnim suočeni s dva zakonska teksta koji ne rješavaju nitijedan od problema koji postoji u gradu Vukovaru. Oni samo pokazuju i to kao što volite reći transparentno, vrlo transparentno volju Vlade da smijeni jedino Gradsko vijeće Grada Vukovara jer nema onu političku obojenost koju bi Vlada tamo željela. Vlada je tamo izgubila gradonačelnika na drugi način, izgubila je vijeće na redovnim lokalnim izborima i očito se ne može nositi s tom činjenicom. Pa umjesto da nađe načina kako urediti život u Vukovaru na zadovoljstvo svih njegovih građana vi raspuštate vijeće. Na silu provodite propise koje ovako ne možete niti urediti i onda neposrednom primjenom zakona vi ćete urediti bez da vam to pravo na lokalnu samoupravu opće dopušta, vi ćete na svoj način i po svojem dizajnu urediti prava u Gradu Vukovaru. Bojim se da nakon dvije godine čekanja našeg zaključka i rasprave o ovim zakonima koji će danas biti na dnevnom redu nismo bliže nego smo puno dalje od rješenja problema. Mi ćemo ponovno suočavati se sa problemom u Gradu Vukovaru jer smo kao država kreirali nemoguće uvjete za ostvarenje prava svih njegovih građana. Ne govorim niti u čijem interesu osim u interesu građana Grada Vukovara jer ste za njega pisali zakon. Niste ga pisali za ostalih 555 jedinica lokalne samouprave. Samo i isključivo imali ste u vidu Grad Vukovar a mislim da ste pričali ste o stativama i mislim ministre da je bolje da se bavite nogometnom nego ovim poslom. Potpuno ste promašili metu.
Kolega Josip Salapić.
Hvala lijepo potpredsjednice Sabora, gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnice i zastupnici. Ja imam zadatak da obrazložim naš prijedlog, a to je prijedlog zaključka o problematici postavljanja dvojezičnih natpisa u Gradu Vukovaru i primjeni Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Odluka Ustavnog suda RH i dakle zakonska obveza da dođe do izmjena predloženih zakona, da dođe po pokušaja pronalaženja pravilnih mehanizama za rješavanje problema koji su nastali prvenstveno u Gradu Vukovaru smatram da ovaj zaključak i predmetna odluka Ustavnog suda nemaju ama baš nikakve veze jedno s drugim. Zaključak je gospodine ministre predan 18.rujna 2013.godine, tada je tim zaključkom i klub HDSSB-a na 7 zastupnika htjelo spriječiti tenzije koje su nastale nepotrebne u Gradu Vukovaru, mogućnost da nastanu veći međunacionalni sukobi a sve to u kontekstu i tadašnjeg obilježavanja Dana stradanja Grada Vukovara i svih onih problema koji su nastali tada. Dakle, naša namjera potpisivanja ovoga prijedloga zaključka koji je po Poslovniku Hrvatskog sabora ima veze sa događanjima 2013.godine, a nikakve veze sa odlukom Ustavnog suda RH i sa onim mišljenjem koje je Ustavni sud dao što bi bilo i što je obveza zakonska poduzeti da se novonastala situacija riješi. Pa mi onda dozvolite s obzirom da je ovo spojeno da danas 2 godine poslije govoriti o hitnoj raspravi, o problemu da može doći do problematike u funkcioniranju Grada Vukovara i do nastavka međunacionalnih sukoba, to danas 2015. godine nema potrebe govoriti jer hvala Bogu da do takvih sukoba nije došlo ali ono što je najvažnije kolegice i kolege hoće li ovo što mi danas govorimo i danas u sabornici izazvati neka nerazumijevanja to dajemo na procjenu onima koji su procijenili da treba zajedno raspravljati o ovome. Hoće li nas netko krivo razumjeti kad govorimo o pravima nacionalnih manjina u RH to isto ostavljamo na procjenu onima koji su ovo dozvolili da se danas raspravlja o dvije točke koje apsolutno nisu povezane ničim jedna s drugom. Ako je već došlo do potrebe da se ignorira naš zahtjev 2013.godine onda je ovo trebalo ostaviti tamo gdje inače stoji kada se ne poštivaju prijedlozi oporbe. A s obzirom da ste ovo spojili, ako ćemo do kraja gledati ono što nas danas čeka u raspravi onda odluku Ustavnog suda RH treba gledati u cjelini i tumačiti tako da se razumije što je stvarni problem nastanka ovih prijedloga zakona, a što je bila i namjera Ustavnog suda RH ali i naša namjera kada smo predložili ovaj prijedlog zaključaka. Već je kolega Mlakar spomenuo dakle obvezu koju je dao Ustavni sud glede Gradskog vijeća Grada Vukovara ali isto tako se osvrnuo na i obvezu Vlade Republike Hrvatske koja je trebala pravnim mehanizmom riješiti problem ali ne nikako intervencijom u zakon koji ste možda previše, korakom unaprijed išli i dobro je da ste se vratili na prvo čitanje jer može doći zaista do problema u funkcioniranju lokalnih samouprava jer ono što vi predlažete ne odnosi se smo na Grad Vukovar nego i na ostale jedinice lokalne samouprave, ali to ćemo raspravljati u temi kada dođe za to. Ja mislim da u kontekstu razumijevanja i našeg prijedloga zaključaka potrebno i do kraja iščitati odluku Ustavnoga suda a ona u svom zadnjem dijelu govori da Ustavni sud na kraju ističe da nije sudionik političkih rasprava niti arbitar u rješavanju političkih sporova koji nastaju u hrvatskom društvu. Za rješavanje nastalih problema ne postoji drugo sredstvo osim svestranog političkog dijaloga vođenog u dobroj vjeri ma kako neugodan taj dijalog ponekad mogao biti. Upotrebom prisilnih sredstava kao krajnjom državnom mjerom represivne naravni nije prihvatljivo osim u očitim stanjima krajnje nužde. Dakle to je jedna od zadnjih stavaka odluke Ustavnoga sada. Pa ako ćemo se vratiti na problem Grada Vukovara, a danas mi je dozvoljeno isključivo o tome govoriti, jer se naš prijedlog odnosio isključivo za Grad Vukovar i Ustavni sud u svojoj odluci kada daje gospodine ministre nalog da Gradsko vijeće Vukovara postupi po odluci, ali i Vlada Republike Hrvatske isto tako govori da istodobno treba uvažavati potrebe većinskog hrvatskog naroda koji izviru iz još uvijek živih posljedica velikosrpske agresije početkom devedesetih godina 20.stoljeća te potrebu pravednog i pravnog tretmana Srpske nacionalne manjine na području grada Vukovara, dakle ovdje govorimo samo o području grada Vukovara. Pa onda ako ćemo do kraja razumjeti odluku Ustavnog suda onda ovo pozivanje na politički dijalog, prvenstveno misleći na Sabor ali i na političku hrvatsku javnost, kako Ustavni sud kaže taj dijalog ponekad može biti neugodan jer on stvarno je bio neugodan 2013.godine jer smo mi u onoj koloni kada smo išli prema Ovčari mogli vidjeti i čuti sve i svašta, a sve je razlog načina na koji je tada ministarstvo i Vlada svojim odlukama postupilo, a to je da se preko noći stavljaju dvojezične table sa dvojezičnim natpisima, što sa ove govornice kada govorim ja sam zadnji zastupnik koji bi išao tome da se ne poštuje pravo hrvatskih državljana bilo koje nacionalnosti. Dakle 2013.godina sa 2015.nije usporediva, a onaj problem koji je nastao u Vukovaru nema veze sa ničijom namjerom da obezvređuje prava nacionalnih manjina niti zakon niti članak8.zakona, niti okvirnu konvenciju koju ste spomenuli. Ali sam Ustavni sud ali i vi danas u svojim raspravama govorite da je Ustavni sud nas poziva da trebamo poštivati i volju hrvatskoga naroda uzimajući u obzir i sve zakone i međunarodne ugovore, ali uzimajući u obzir da nitko ne može procijeniti koliko mogu trajati rane Domovinskog rada i koliko mogu trajati rane pojedinih gradova, pojedinih gradskih četvrti u gradu Vukovaru, pojedinih ulica, pojedinih obitelji i onih koji su izgubili svoje najmilije. I da to ne ispadne svaki puta kada neka stranka koja ne pripada nacionalnoj manjini nešto ovdje govori za saborskom govornicom pa onda se svi dižu na noge da mi želimo povrijediti nečija prava to je apsolutno netočno i nikada to kao zastupnik Hrvatskog sabora, niti osobno, a niti moj klub neće prihvatiti. Naša je bila dužnost da pravnim mehanizmima, zakonom zaključcima Hrvatskog sabora otvaranjem dijaloga ovdje u Parlamentu Hrvatske koji je donio zakone na koje se vi svi pozivate progovorimo o tome. Isto tako nitko nije mogao zaustaviti niti spriječiti ako je Vlada imala dobru volju, a to je da u bilo kojem trenutku ako postoji bojazan da je kod popisa stanovništva došlo u pojedinim jedinicama lokalne samouprave, a tako i u gradu Vukovaru do nekih do nekih nelogičnosti oko popisa i da … sigurni da je to u potpunosti tako kako je poslije popisa prošlo, mi uvijek možemo donijeti odluku kao Parlamenta ali Vlada RH da u pojedinim dijelovima Hrvatske tražimo ponovni popis stanovništva, a taj ponovni popis stanovništva nitko ne može reći da je protuustavan niti nije u skladu sa međunarodnim ugovorima, konvencijama i sporazumima koje je potpisala RH. A znate zašto? zato što postoje određeni dokazi da je upravo u gradu Vukovaru došlo do određenih nelogičnosti oko popisa stanovništva. I to ako ne bude učinila ova Vlada morat će učiniti neka druga. Ako naša stranka bude dobila priliku biti dio buduće Vlade to će biti jedan od osnovnih uvjeta da se kod ovakvih situacija kada mi u Hrvatskom saboru ne smijemo govoriti slobodno, ne smijemo progovoriti o problemima koje smo dobili kao zastupnici da postoje nelogičnosti kada je u pitanju popis stanovništva, kada je u pitanju korištenje određenih prava i financijskih prava, kada je u pitanju funkcioniranje RH u cijelom svom opsegu, ako to nama netko zabranjuje kao zastupnicima Hrvatskog sabora onda taj isto krši prava, a to su kršenja prava većinskoga naroda. Ponovit ću, imamo mi Ustav RH koji apsolutno jamči sva prava svim nacionalnim manjinama, imamo i međunarodne ugovore, imamo Okvirnu konvenciju, imamo Deklaraciju o Domovinskom ratu, ni u jednom trenutku nitko neće niti ih smije spriječiti u to da svaki hrvatski državljanin bilo koje nacionalne manjine slobodno funkcionira u ovoj zemlji. Ali isto tako iskorištavajući to pravo u onom opsegu kada u određenim trenucima ono zadire u pravo većinskoga naroda i ako si mi za dozvolu damo da procjenjujemo koliko može trajati teret rana Domovinskog rata u gradu Vukovaru onda smo mi u krivu. I onda i ovaj prijedlog zakona gospodine ministre s kojim se mi u ovom prvom čitanju nećemo složiti jer smatramo da postoje drugi mehanizmi da se to riješi, mi si to nećemo dozvoliti, taj luksuz si nećemo dozvoliti koliko god tko smatrao da mi nismo u pravu kada u Hrvatskom saboru progovaramo o ovim problemima. 52 zastupnika koji su potpisala ovaj zaključak imaju puni izborni legitimitet jer smo izabrani kao zastupnici u Hrvatskome saboru i to po puno težim pravilima i sa puno većim postotkom glasova na temelju kojih je izabran neki od zastupnika nacionalne manjine. I isto ne omalovažavamo to pravo jer smatramo da je to pravo dala Hrvatska preuzimajući svoje međunarodne obveze. Ako ćemo pošteno gledati netko može postati zastupnik sa 13 tisuća glasova koje mu treba, a netko postati sa 2, 3, 4 ili manje od toga onda budimo pošteni prema sebi samima, gledajmo na raspravu na dijalog koji nekad može biti i neugodan za razmatrati kao prvi korak k boljem suživotu i razumijevanja svih onih koji su teško patili u Domovinskom ratu. Ponavljam, potpisi koje je skupi Stožer za obranu hrvatskoga Vukovara nisu za obezvređivanje, niti potpisi nas zastupnika koji smo potpisali ovu inicijativu nisu za obezvređivanje, ali dijalog koji će se voditi u Saboru može doći do prihvaćanja ovog zaključka ili ne, može doći do prihvaćanja zakona ili ne, ali u svakom slučaju ako mi dozvoljavamo svakome da kaže što hoće i misli u ovom Parlamentu onda dozvolite nama koji ne mislimo ponekad isto, ne slažemo se s ovim prijedlogom zakona, ne slažemo se sa time da dvije godine čekamo da progovorimo o problemima o gradu Vukovaru i bojimo se da i ovaj prijedlog zakona neće donijeti dobro tim jedinicama lokalne samouprave, a najmanje Vukovarcima koji su najviše pretrpili za slobodu ove zemlje. Pa stoga gospodine ministre u dobroj vjeri i u namjeri pronađimo mehanizme i rješenja koji neće biti takvi da se ne prihvaća volja građana hrvatskih državljana na izborima kada su u pitanju predstavnička tijela jedinice lokalne samouprave, pronađimo rješenje zakona koji neće raspuštati predstavnička tijela zbog ovoga nego nađimo mehanizme koji će dozvoliti i politički dijalog koji možda neće biti ugodan. Nemojmo se pozivati na 2009.godinu i na prošlost koja neće riješiti budućnost nego se pozivajte bolje na sutra. Mi se ne slažemo sa ovakvim načinom promjene zakona, idemo raspraviti nekakav mehanizam koji će biti možda blaži, koji će dovesti do potpunog uvažavanja odluke Ustavnog suda, ali koji neće ići na to da ćemo mi iščitavati samo dio odluka suda, a onaj dio koji ne odgovara nećemo iščitavati. Ustavni sud je dao jasno naputke Gradskom vijeću Vukovara, Vladi Republike Hrvatske ali isto tako nam je dao i pod određenim uvjetima i preporuku da politički dijalog se treba otvarati, da on ponekad može biti neugodan, može biti ugodan, može se ne tko smatrati uvrijeđenim da ovdje kada danas govorimo želimo gaziti nečija prava. Hrvatska je puno rana pretrpjela u ratu da bi je bilo koji hrvatski državljanin, pa ni oni srpske nacionalnosti bili ugroženi danas 2015. godine kada smo mi članica Europske unije. Ali glas Vukovara, glas onih koji žive u tim krajevima, koji su puno toga pretrpjeli kada smo i prihvatili zakone, jedan od njih je i Zakon o aboliciji. Te rane mi ne možemo samo tako procjenjivati koliko će oni trajati, da li godinu dana, 2, 5, 10 ili 20, te rane mogu razumjeti samo oni koji su doživjeli. Pa onda vas sve skupa pozivam na razumni dijalog, na ne podmetanje nekakvih stvari koje nisu u redu, na neprozivanje nas koji govorimo ovdje, gdje štitimo nekakva načela ljudskosti prije svega i razumijevanja onih koji su najviše izgubili u Domovinskom ratu da mi sada želimo kršiti nečija prava. Ako rasprava krene u tom smjeru, krenuti će i naši odgovoriti u tome smjeru gdje ćemo govoriti nešto danas što nikada u ovoj sabornici nismo rekli ali tiču se onih koji koriste prava Republike Hrvatske na način koji baš nije najpošteniji a i ne vodi time da koristi prava svoje nacionalne manjine nego iskorištava dobrobit Republike Hrvatske. Ako krene rasprava u krivom smjeru jer ste 2 godine čekali da mi o ovome danas govorimo, prihvatili smo zajedničku i objedinjenu raspravu, ako krene u krivom smjeru, dobit će odgovor i oni koji su si dozvoliti da ovdje u Hrvatskome saboru brane nama zastupnicima da imamo svoje mišljenje a poštujući mišljenje oni koji ne misle isto tako mi. Ako je ovo dijalog i ako će on biti za budućnost i za boljitak nešto bolje i puno bolje nego što je danas onda dozvolite da svatko slobodno kaže svoje mišljenje u ovom Saboru jer ovaj Parlament predstavlja sve građane Republike Hrvatske pa i oni koji ne misle isto poneka kao pojedina nacionalna manjina u Hrvatskoj. Hvala.
Hvala. Sada ćemo prijeći na replike na izlaganje kolege Mlakara, Josip Đakić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa kolega Mlakar dobro ste ustvrdili da ne postoje nikakvi razlozi za ovako, prije svega žurni postupak pa onda povlačenje njegovo kao ni pristrano tumačenje. S obzirom da postoji istraživanje u sklopu Pilarovog barometra hrvatskog društva koje je jasno reklo što misli o ćiriličnim tablama u Vukovaru. U tom istraživanju 64,4% ispitanika je reklo da ne želi ćirilične ploče u Vukovaru. 38,3% smatra da Vukovar treba trajno izuzeti od dvojezičnih natpisa a 26,1% drži da s time treba još pričekati. Zašto pričekati? Zašto je traženo da se odgodi primjena ćiriličnog pisma u Vukovaru? Pa jasno, jasno je da za to postoje opravdani razlozi a i Europska komisija kao i svi instituti europski dopuštaju da se u područjima gdje je bila agresija i ta dvojezičnost, tj. ćirilično pismo koje je zapravo simbol agresora zapravo do daljnjega i izuzme. Jednako tako kao što je u danom momentu zakonska odrednica da srpski mladići na tom području služe Hrvatsku vojsku bila odgođena dok nije zapravo i ukinuto redovno služenje vojske. Pa jednako tako možemo tretirati i ovo ćirilično pismo koje apsolutno možemo usporediti sa agresijom koja je izvršena na Republiku Hrvatsku i ono zapravo ima nekakvi znak jednakosti.
Davorin Mlakar, odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Đakić, ja nisam govorio o simbolici i teško mi je reći da bi bilo koji jezik ili pismo simbolizirao nužno nešto loše. Ali sam govorio o načinu na koji ova Vlada želi riješiti probleme. O tome da nije bio Parlament dovoljno odgovoran da 2 godine stavi na raspravu zaključak grupe zastupnika i da bi sada Božjom milošću i nekakvim dogovorom onih koji o tome odlučuju ušli u dnevni red ali u objedinjenoj raspravi sa dva zakona koji svima pokazuju ono što je bila moja teza otpočetka. Nije ovo mišljeno za lokalnu samoupravu, nije ovo mišljeno ni za službenu uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina. Cijeli, cijeli ovaj patent naše Vlade isključivo je ciljan na grad Vukovar. Nema problema drugdje koji bi se našli obuhvaćeni ovim zakonom, ovo je način na koji se Vlada želi obračunati sa legalno izabranim Gradskim vijećem grada Vukovara. Ovo je nasrtanje izvršne vlasti na rezultate izbora provedene, odnosno ostvarene na zadnjim izborima za jedinice lokalne samouprave. U tome je problem. Vladi ne odgovara u ovoj jedinici ovakav sastav i sada zakonom stvar sebi mogućnosti na krivi način da se riješi tako nepoćudnog gradskog vijeća. Ako je ovo praksa sutra možemo očekivati da se to i nekome drugom dogodi.
Ante Kulušić, replika.
Gospođo potpredsjednice, gospodine ministre, kolega Mlakar. Najprije na samom početku vaše replike ukazati ću da podržavam sva prava nacionalnih manjina, to uopće nije sporno. Međutim, prijedlog zaključka koji čega 2 godine, to je tragedija i slažem se s vama da je ovo obračun sa gradskim vijećem grada Vukovara. Međutim, nažalost, tragedija ove Vlade je da sve što u ovom trenutku radi je predizborna kampanja. Jer ova Vlada zahvaljujući svojim lošim rezultatima u ove 3,5 godine upravo to radi. Isto tako ovih dana smo čitali pismo predsjednika Vlade gospodinu Platiniu vezano za sve ono što se dogodilo u Splitu i onda ja sam uvjeren da će u roku od nekoliko dana, uvjeren sam da su već našli krivca i uvjeren sam da će za nekoliko dana krivac kazat da je to sukob ili nezadovoljstvo sa dijelom Hrvatskog nogometnog saveza. Zamislite šta bi se dogodilo da 60% nezadovoljnih hrvatskih građana s ovom Hrvatskom vladom dođe ispred Vlade i tu radi neke glupe radnje, idiotske kao što je napravljeno u Splitu, na što bi to došlo. Predsjednik UEFA-e je pisao 10.10.2012. godine Hrvatskoj Vladi i zamislite odgovora. Odgovor Hrvatske Vlade je bio da zbog problema sa navijačima i nereda na hrvatskim stadionima da se s tim ne bavi Hrvatska Vlada nego da se bavi Ministarstvo unutarnjih poslova, Ministarstvo znanosti, Hrvatski nogometni savez i predsjednik Vlade je uputio gospodina Platinia da se njima obrati. Čiji je on predsjednik Vlade? Sve ovo vodi, nažalost nema ovo veze ni sa ćirilicom, ni sa latinicom, ovo je samo jedna predizborna kampanja. Vlada ne može govorit o rezultatima onoga svega što su napravili u Hrvatskoj, plan 21…
Hvala lijepa kolega. Vrijeme. Ali ovo nije imalo nikakve veze sa izlaganjem kolege Mlakara. Isključite mikrofon.
Ma kako ne, vidite da se može to proširiti i na nogomet.
Čekajte da vas najavim. Davorin Mlakar, odgovor na repliku, radi fonograma.
Radi fonograma, kolega Kulušić evo vidite da se i na nogomet može proširiti i ministar uprave voli nogometne teme. Ali vidim da je predsjednik Vlade sad pisao na drugi način, da su svi uz našu repku pa da ćemo mi nastojati popraviti sve ono loše što se dogodilo. Vi ste govorili u prilog onoj tezi, kod nas se od danas do sutra donose zakoni, kod nas se od danas do sutra reagira na bilo javnosti i čini mi se da jedino što ova Vlada mada ne zna reagirati ima dobar sluh. Tako je krenula s prijedlozima o preferencijskim glasovima kad je čula da javnost misli da bi to bilo dobro rješenje za izborni zakon i tako sluhistički, ne baš uvijek najbolje kao što kaže kolega Borić ili najčešće loše pokušava riješiti probleme. Sad smo svjedoci da članovi Vlade se zalažu da prvi hrvatski predsjednik Franjo Tuđman dobije zračnu luku, da dobije trgove, spomenike i u gradu Zagrebu i to možemo taj preokret u njihovim glavama od onog čega se sjećam od prije dvije godine, jedino pozdraviti. Kada bi to bilo iskreno i kada bi se to dogodilo kao jedan obrat u njihovom razmišljanju utemeljen na stvarnom vjerovanju u ono što oni čine. Bojim se kao što ste i rekli, kampanja je počela za izbore koje ne znamo kad će biti jer nam to Vlada ne želi reći, ali sva ova kampanja i sav ovaj trud bit će uzalud.
Replika, poštovani Josip Borić.
Hvala lijepo. Pa uvaženi kolega Mlakar, referiram se na onaj vaš dio gdje ste govorili da Vlada nije htjela prihvatiti poziv na razgovor itd. Ona nije htjela jednostavno zato jer vjerojatno joj to tada nije politički bilo uputno, ali vjerojatno u ovom vremenu evo već punih 6 mjeseci valjda sada je. Sjetimo se one čuvene mi ili oni. I onda je krenulo, sukobi svih koji se sukobiti mogu, od fašista i antifašista, sjever-jug, Hajduk-Dinamo, sada Hrvati-Srbi ili Hrvati-nacionalne manjine. Imam nekad osjećaj da su u stanju posvaditi dva cvijeta u tvrtku, jednostavno ako im je to politički uputno. A zašto to govorim? Članak 84. mijenjamo, a što piše u članku 84. u glavi koja govori raspuštanje predstavničkog tijela i zaštita prava na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Zaštita prava. Na prijedlog središnjeg tijela državne uprave nadležnost za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu Vlada Republike Hrvatske raspustit će predstavničko tijelo: 1. Ako donese odluku ili drugi akt kojim ugrožava suverenitet i teritorijalnu cjelovitost Republike Hrvatske, a onda ide još pet ostalih razloga vezano uz određene odluke. I u svih ovih 6 razloga kada Vlada postavi povjerenika on nema nikakve ovlasti. Sada uvodimo 7. razlog zašto će Vlada raspustiti predstavničko tijelo i taj razlog postaje važniji od onog prvog, ako kažem donosi odluke ili akt kojim ugrožava suverenitet i teritorijalnu cjelovitost Republike Hrvatske. Gdje smo mi to zašli? Znači da nam je to manje važno u odnosu na ovo što se danas predlaže vezano uz nacionalne manjine. O tome ministar nažalost nije rekao ništa. I dalje ide u onom stilu pata i mata koji jednostavno ne znaju riješit problem. Očito da je bolje da propadne selo nego da nestanu običaji. Vole običaje i to rade, ali ovo pretpostaviti ovoj prvoj točki jednostavno svakom razumnom, meni to jednostavno ne ide u glavu i nije mi normalno.
Na repliku odgovara poštovani Davorin Mlakar.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Borić, nažalost, na sreću dobro ste primijetili nažalost uzeli ste mi jedan od bitnih argumenata u kritikama ovog zakona. Do sada zakon poznaje 6 razloga zbog kojih se može raspustiti općinsko ili gradsko vijeće. Jedan od njih je ako gradsko vijeće donese odluku protiv suvereniteta i teritorijalne cjelovitosti Republike Hrvatske a na 7.mjestu sada novo uvedeni razlog je ako se ne riješi pitanje službene uporabe jezika i pisma nacionalnih manjina u toj jedinici. Tada Vlada imenuje povjerenika koji u svom mandatu može donijeti ili mora donijeti odluku o službeno uporabi jezika i pisma, da se ne bi riskiralo vjerojatno da idući saziv gradskog vijeća ponovo ne donese odluku koja odgovara našoj Vladi. Ali ako donesu odluku o odcjepljenju od Republike Hrvatske tu povjerenik ne može donijeti drugačiju odluku. To vam je dokaz koja je to kreacija u ovom zakonu i koja je to ingeniozna ideja da povjerenik Vlade dobije ovlasti koje nema ni Vlada, uzme pravo na lokalnu samoupravu koju smo priznali jedinicama lokalne samouprave. Ovdje se pozivamo na Europsku povelju o lokalnoj samoupravi kad nam to odgovara. Slušali smo tu neka savjetodavna tijela što su nam sve govorila što nije obvezujuće. Ali ono što je obvezujuće mi sada preko Vlade raspuštamo predstavnička tijela koja su građani na legalnim provedenim izborima izabrali, stavljamo im povjerenika i od svih razloga za raspuštanje on može donijeti samo odluku o uporabi jezika i pisma. Što bi rekla i naša kolegica pametnome dovoljno.
Sad slijede replike na izlaganje poštovanog Josipa Salapića. Prvu će iznijeti Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Gospodine Salapić, govorili ste o tome da evo već skoro dvije godine stoji prijedlog ovog našeg zaključka koji su potpisali saborski zastupnici svi odreda naravno iz našeg kluba HDSSB-a. No, o tome se nije raspravljalo. I evo sad odlukom Ustavnog suda od prije godinu dana ulazimo u zeitnot i ova Vlada zapravo je izgleda to i čekala namjerno i time zapravo produbljava dalji jaz na ideološkoj podjeli i ostalim podjelama hrvatskog naroda i svih drugih građana Hrvatske. Ovdje se radi da se posvade što kažu dva oka u glavi kako reče kolega Borić na drugačiji način, ali zaista umijeće je ove Vlade da posvadi narod na po načelu koji je, trajno stoji iza poput referenduma, poput odluke i o referendumima itd. Dakle, mi ili oni. To je definicija po kojoj Vlada gospodina Milanovića uporno dijeli hrvatski narod na one koji su za njega i za one neke druge. Tko smo mi, tko oni to je već druga stvar. Ali ima nešto što sam konkretno htio vam ne prigovoriti, nego reći da ima zastupnika nacionalnih manjina koji su izglasani ne sa nekoliko tisuća, nego par stotina samo glasova. Dakle, ne obezvređujem pravo nacionalnih manjina i njihovih 8 mjesta u Hrvatskom saboru, nego ih ima koji su izabrani samo sa 300 do 500 glasova. Vi ste rekli nekoliko tisuća. Ima ih 300 do 500 glasova. Još nešto sam htio reći. Kada govorimo o pravu na javno, službeno itd. jeziku i pismu ja sam uvjeren, a imam dosta i godina reći da je pravo na upotrebu manjinskog jezika i pisma puno veće u Republici Hrvatskoj od njenog nastanka negoli u bivšoj državi u kojoj je vladala znamo srpska hegemonija. Dakle i u Vukovaru i u cijeloj Hrvatskoj sasvim sigurno je da je upotreba jezika i pisma manjine naročito srpske pravo je veće negoli u Jugoslaviji.
Na repliku odgovara Josip Salapić.
Hvala potpredsjedniče. Kolega Grubišić, ako dvije godine prođe od jednog prijedloga zaključka i ako se tada želi tim prijedlogom smiriti situacija koja je bila prisutna u Vukovaru, brojni razgovori sa hrvatskim braniteljima, pokušaj smirivanja situacije dvije godine poslije što god kažete ispada da vrijeđate neku nacionalnu manjinu ili ljude na koje se odnosi ovaj naš zaključak. Mi smo predložili zaključkom da problematiku ovoga zakona i popisa stanovništva odgodimo do sljedećeg redovitog popisa kada bi se zaista utvrdilo, kad se sve tenzije smire, strasti, razno razni pokušaji korištenja dvostrukih prava od strane pojedinih nacionalnih manjina mislim da bismo imali puno čistiju situaciju. Danas što god kažete ako to netko smatra da ste povrijedili nečije ustavno pravo onda smatrate nacionalist ste, ne mislite, ne želite prihvaćati međunarodne ugovore, zakone i slično. Mislim da je naša namjera našeg kluba je bila potpuno suprotna, a to je da smirimo tenzije i da se Hrvatski sabor kao Parlament i predstavnik svih građana Republike Hrvatske uključi u ovu raspravu i problematiku. Ustavni sud u svojoj odluci osim što daje obvezne upute poziva i na dijalog i sam govori da taj dijalog ponekad je neugodan, ali ako služi dobrobiti i ako služi interesima Hrvatske on je onda potreban. Ja smatram da mi ovim prijedlogom zakona ako ga usvojimo u ovom obliku nećemo ništa napraviti samo ćemo izazvati nove tenzije. Bolje da se sjedne, traži konsenzus oko toga kako ćemo poštivati odluku suda, do kraja ispoštivati zakon i kako ćemo zaista utvrditi koliki je taj omjer po popisu stanovništva koji bi Vlada trebala ponovno provesti.
Nova replika poštovani Dragan Crnogorac.
Kada se ljudi koji se dosta često pozivaju da su legalisti u stvari govore neistine, a mislite da će s tim zavarat druge a kada ih se za to tuži onda se sakrivaju iza svog imuniteta. Pa ako su toliko istiniti i legalisti zašto jednostavno ne kažu mi smo to što jesmo i to smo, to priznajemo, ne treba meni imunitet. Međutim, mi nikad nismo rekli da nemamo pijeteta prema žrtvama, dakle koje su u Vukovaru, dakle Hrvatima koji su stradali. Ali isto tako podsjećam još jednom, dakle oni koji nam to stavljaju kao neki otegotnu okolnost ne govore o drugim žrtvama, o srpskim a znaju da je bilo tih žrtava pa čak i u Osijeku. I abolicija o kojoj se priča. Ja ću vas podsjetiti na slučaj pred Europskim sudom za ljudska prava, slučaj Magoč za Osijek. E tu ste ako ste legalisti pozabavite se s tim. A što se tiče rezultata popisa stanovništva čudi me da kao legalisti niste pročitali izveštaj o obavljenim poslovima i sredstvima utrošenim za popis stanovništva. Ja nemam vremena da vam čitam čitav izveštaj. Samo ću ovako pročitati. "Unatoč kasnom početku obrata važno je napomenuti da je Državni zavod za statistiku konačne rezultate popisa 2011. objavio sa rokovima UN-a i EUROSTATA, te da zakašnjeli početak obrade ni na koji način nije utjecao na međunarodne obaveze Republike Hrvatske. Dakle, jasno vam je, ja ovo nisam, dakle ja interpretirao, nego sam pročitao, dakle ako ovaj dokument o kojem ste i vi glasali nije kako treba onda naše obaveze koje smo imali prema UN-u i EUROSTAT-u nismo izvršili na onaj način na koji bi trebalo da se izvrše.
Na repliku odgovara poštovani Josip Salapić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Crnogorac pa evo dobro da sam dobio priliku da s vama razgovaram uopće jer od prije nekoliko mjeseci vi kao zastupnik i moj kolega susjed u klupi ne znate reći ni dobar dan, a razlog tome je zato što je jedan kolega iz moga kluba govorio nešto što vama ne odgovara. Pa ja ću se pozvati na odluku Ustavnoga suda i na jedno mišljenje da je dijalog u Saboru potreban mada on nekad bio i neugodan. Dakle, meni je neugodno pored vas sjediti jer ne znate reći ni dobar dan, prvo to. A drugo, što se tiče moga pravničkog znanja i legalizma ja u svojoj raspravi nisam rekao nitijedan prijedlog koji je protuzakonit i protuustavan jer svaka Vlada, pa i ova Hrvatska vlada, ima pravo ako postoje određene samo naznake sumnji tražiti odlukom ponovno provjeru popisa stanovništva. To nije ništa što je protuzakonito i protuustavno niti da vrijeđa bilo čija prava. A osobno se zalažem da sve ono što se događalo u raznoraznim periodima Domovinskog rata, oružanih sukoba i agresije na RH od strane velikosrpske vojske se do kraja istraži. Pa i do kraja da poštujemo prava onih koji se nisu ogriješili o hrvatske zakone i koji danas slobodno bez ikakvih prepreka mogu biti zastupnici u Hrvatskom saboru, sjediti skupa s nama kao naše kolege i razgovarati i ponašati se na način kako se vi ponašate. Ali ja sam legalista i ja vaš saborski mandat i vaše pravo kao nacionalne manjine, hrvatskog državljanina srpske nacionalnosti poštujem. Niti u jednom svom nastupu kao vaš kolega nisam povrijedio vaše pravo niti ću to ikada učiniti. Ali isto tako neću dozvoliti niti vama niti ikome da vrijeđa moj intelekt ali niti ni vrijednosti Hrvatske države, Ustava i zakona za koji smo se mi ovdje borili. Pa već kad ste se javili meni za repliku onda ste do kraja trebali slušati što sam rekao i što sam govorio 2013. godine kada je i vaš poštovani kolega i zastupnik gospodin Pupovac prvi puta bio u koloni sjećanja s nama u Vukovaru, što ja poštujem i cijenim. A isto tako je tu zatražio minutu šutnje za sve žrtve Vukovara što sam isto tako poštivao i cijenio, što nadilazi granice moga političkog razumijevanja. Toliko o tome.
Nova replika, poštovana Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine Salapiću rekli ste u svom izlaganju da je Ustavni sud dao jasne preporuke što trebaju svi činiti, dakle i grad Vukovar i Hrvatski sabor odnosno Hrvatska vlada. Ne slažem se s tim. Jer da je Ustavni sud dao jasne preporuke onda mi danas ponovno ne bi o svemu ovome raspravljali. Naime, Ustavni sud je imao obvezu na zahtjev Hrvatskoga sabora donijeti odluku je li referendumsko pitanje u skladu s Ustavom ili nije. I Ustavni sud je odlučio da nije u skladu sa Ustavom. Međutim, naknadno još u dispozitivu Ustavni sud je među ostalim i napisao da obvezuje Vladu da u roku od jedne godine od dana objave ove odluke u Narodnim novinama, dakle Odluke Ustavnog suda, uputi u parlamentarnu proceduru izmjene i dopune Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u kojima će urediti prikladan pravni mehanizam za slučajeve kad predstavnička tijela jedinice lokalne uprave i samouprave ne provode obveze iz Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma. Dakle, Ustavni sud čak nije tražio da u roku od jedne godine se donese konačna odluka nego da Vlada uputi u proceduru. Što to znači? Dakle i upućeno je u proceduru a kad će se konačna odluka donijeti? Ne zna se. A ovom sazivu Sabora vjerojatno neće. I s druge strane, dao je uputu Gradskom vijeću grada Vukovara da u roku od 1 godine u Statutu grada izrijekom propiše i uredi za cijelo područje odnosno za pojedini dio ili pojedine dijelove individualna prava, dalje nastavlja, u opsegu koji ne ugrožava samu bit tih prava a istodobno uvažava potrebe većinskog hrvatskog naroda. Pa od Ustavnog suda smo očekivali onda da jasno kaže što zapravo treba napraviti. I problema ne bi bilo da je Ustavni sud to doradio do kraja. I na kraju Ustavni sud kaže da ne donosi političke odluke, a prof. Smerdel evo u jednom intervjuu kaže da Ustavni sud donosi teške političke odluke.
Na repliku odgovara poštovani Josip Salapić.
Hvala potpredsjedniče. Uvažena gospođo Kosor slažem se sa vama što se tiče Odluke Ustavnog suda i opsega na koji je ta odluka išla. Bilo bi puno lakše, i nama u Parlamentu i Vladi RH, da je ona bila jasna. Međutim, nije se tada nakon inicijative za referendum prikupljanjem potpisa ni očekivalo da će Ustavni sud dati zeleno svjetlo za prikupljene potpise jer je već sama takva klima stvorena i u javnosti. Ali nekakvi postojeći zakoni koji su bili mi smo se kao pravnici dvoumili o tome kako bi pitanje trebalo izgledati. Ali ono što ću ja reći, što je puno važnije, ne treba se zanemariti niti broj ljudi koji je to potpisao, to je veliki broj građana. Dakle, već s tim postoji problem da veliki broj hrvatskih državljana, građana hrvatskog naroda misli da treba preispitati određena pitanja u Hrvatskoj. To nema veze niti sa jednom politikom niti sa jednom Vladom dosada. Zna se što je naša bila obveza prilikom pristupanja Hrvatske u EU, zna se što je bila obveza prilikom stvaranja države, ulaska u UN, NATO pakta itd. Ali odlukama Ustavnog suda, često dosada ne samo u ovoj, bilo je još odluka u određenim predmetima, koje su bile i mogle se različito tumačiti. Pa mi dolazimo u veliki problem, mi smo sad u cajtnotu sa vremenom, ne slažemo se sa prijedlogom zakona koji je došao. Ako ovakvo rješenje prihvatimo opet ćemo izazvati određeno nerazumijevanje, a možda i nerede tamo u tim dijelovima i jedinicama lokalne samouprave kojih se tiče ovaj zakon. Tako da nažalost nemamo mi mehanizme da pozivamo Ustavni sud u kojem opsegu svoje odluke treba donositi ali s vama se u potpunosti slažem da je ova odluka oko problematike referendumskog pitanja i oko događanja u Vukovaru trebala biti puno jasnija. Bilo bi nam puno lakše, a ovako se i dalje otvara prostor za raznorazne manipulacije političke i slične. Isto tako sumnjam u dobru namjeru Vlade koja je na ovakav način išla riješiti problem, 5 do 12 pa onda da se taj vrući krumpir, situacija u Vukovaru, prebaci na nekoga drugoga. Puno je lakše prebaciti odgovornost na drugoga nego sam snositi posljedice svojih političkih odluka.
Slijedi replika Krešimira Bubala.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Salapiću, naime Ustavni sud razumije životne probleme i duboke individualne, kolektivne traume građana Grada Vukovara koji svoje korijene vuku iz razarajuće velikosrpske agresije na Grad Vukovar poduzete u osvajačkom ratu za hrvatski teritorij. Naime, tu se spominje deklaracija Domovinskog rata donesena u Hrvatskom saboru, Narodne novine broj 102 iz 2000. I iz teških zlodjela prema njegovim stanovnicima. Ustavni sud to razumije, očekujemo da mora to i Vlada razumjeti ali mora i SDSS. Naime, ja ću vas podsjetiti da je prije nekoliko godina SDSS-u je smetala ulica ili šetalište Josipa Kemenjija u Dalju pa su htjeli promijeniti ime a to je čovjek koji je mučki ubijen u policijskoj postaji u Dalju. Bogu hvala pa se to nije dogodilo. Mi itekako moramo biti svjesni činjenice da je na Hrvatsku vršena i agresija ali moramo biti svjesni činjenice da je i u Saboru ali i u Vukovaru potreban dijalog. Prema tome, ovo Vlada mora razumjeti ali isto tako i oni koji zagovaraju nešto drugo. U Vukovaru je potreban popis stanovništva i jasno da HDSSB čvrsto stoji na onome što je potpisao kada smo išli na smirivanje tenzija u Vukovaru ali to mora shvatiti i Vlada u ovom trenutku. Ništa se na silu ne može raditi pa ni raspuštati jedinice lokalne uprave kad se kome to svidi.
Odgovor na repliku poštovani Josip Salapić.
Hvala lijepo potpredsjedniče, hvala potpredsjedniče. Kolega Bubalo, vi ste bili župan Osječko-baranjske županije i dobro znate da je u općini Erdut gdje se i nakon Domovinskog rata dugi niz godina koristi pravo srpske nacionalne manjine a to je pravo na dvojezične table i korištenja jezika i slično i nikad nije bilo problema tamo. Znate zašto? Jer su te poslijeratne okolnosti u našoj županiji bile potpuno drugačije u odnosu na problematiku mirne reintegracije zakona kojima se tražilo oprost svima onima koji su sudjelovali u agresiji na RH a isto tako uspoređivati Grad Vukovar sa bilo kojim okolnostima i staviti ga u okvir konteksta ovog prijedloga zakona kao da je Vukovar jednak svima drugima a znamo da nije. Sjetimo se Siniše Glavaševića i svega onoga što je doživljavao i pisao o zadnjim danima svojih muka. Koliko će trebati godina da se to zaboravi to ne može nitko znati, ali jedan razuman prijedlog koji je došao od 52 zastupnika Hrvatskog sabora a to je da se odgodi primjena zakona na vrijeme do slijedećeg popisa stanovništva je bila razumna, isto tako dijalog koji smo tražili sa svima bio je razuman, ali ovo nepovjerenje prema dobroj namjeri došlo je do toga da mi 2 godine čekamo da o tome raspravljamo. I ponovit ću ono što sam rekao tu obrazlažući ovaj prijedlog ako ikada dobijemo priliku sudjelovati u Hrvatskoj vladi tražit ćemo da se ponovno popiše stanovništvo u spornim jedinicama lokalne samouprave, da se preispita Zakon o prebivalištu i o tome na koji način prebivalište služi određenim građanima Hrvatske bez obzira o kome se radi i koje je nacionalnosti da koriste prava koja im ne pripadaju. I tražit ćemo da Hrvatska bude zemlja koja će poštivati sva prava, sve nacionalne manjine ali ne na štetu većinskoga hrvatskoga naroda. Dosta smo mi trpili u Domovinskom ratu i ovih godina da šta god kažeš a želiš nekoga zaštiti smatraju te nacionalistom, ksenofobom šta ja znam dalje. Mi ćemo biti građani Hrvatske svi jednaki po svim pravima.
Posljednja replika poštovani Tomislav Klarić.
Uvaženi kolega Salapić, u svojem izlaganju rekli ste odnosno iznijeli ste ključnu tezu o ovoj priči o ćirilici u Vukovaru. Nitko ovdje nije protiv prava nacionalnih manjina i mislim da su u Hrvatskoj uređena kao nigdje na svijetu. Ali ste rekli ključnu rečenicu to pravo ne smije zadirat u pravo većinskog naroda, a pravo većinskog naroda i u kolektivnoj svijesti hrvatskog naroda Vukovar će uvijek ostati u promišljanjima o razmišljanjima na onaj način sa onim činjenicama koje su se tamo dogodile. Uvijek će nam pred očima biti ona crna zastava sa mrtvačkom glavom na kojoj na ćirilici piše smrt. Uvijek će nam biti u sjećanju ona kolona, uvijek će nam biti one kosti koje su iskapane na Ovčari. I mislim da čak pripadnici srpskog naroda u Vukovaru ne bi trebali iz tog poštovanja prema toj žrtvi i svemu što se tamo dogodilo inzistirati na tome da se na ovakav način postavljaju dvojezični natpisi. Uvažavajući sve drugo, sva njihova prava ali pravo većinskog naroda u ovom slučaju kad govorimo o ćirilici u Vukovaru ne smije biti povrijeđeno i nitko nije protiv ćirilice ona je povijesno pismo kao i glagoljica, ali u Vukovaru ono ima posebno značenje. I ja osobno nisam nikad da se i jedno ćirilično slovo tamo piše. 97.kada nakon mirne reintegracije ulica koja je bila do prije rata Stjepana Radića na ćirilici je napisana tabla, još je stajala godinu, dvije nakon reintegracije preimenovana u ulicu Puniše Račića čovjeka koji ga je ubio. I to nitko ne može izbrisat, ne samo građanima Vukovara, ne smo njihovoj rodbini nego svima nama i dolje primorju, Istri, otocima, svima je slika tog Vukovara u našim srcima, u našim glavama. Iz poštovanja prema tim žrtvama, prema svemu što se tamo dogodilo sve ove rasprave su bespredmetne.
Vrijeme. Odgovor na repliku poštovani Josip Salapić.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi kolega, mi se tu u potpunosti razumijemo jer mi smo sad 2 godine nakon onih tužnih događanja u Vukovaru morali silom odluke predsjedništva Sabora otvoriti tu temu danas, a mislim da smo je trebali puno ranije otvarati. Neće se ništa napraviti s ovim prijedlogom zakona, bit će potpuno gore nego što se očekuje. Do nas su dolazile informacije kad je bio predmetni problem, kada smo mi predali ustvari 2013.godine ovaj zaključak od strane hrvatskih državljana srpske nacionalnosti koji žive na području Vukovarsko-srijemske županije i Grada Vukovara, to su ljudi koji nisu opterećeni nikakvom prošlošću, nego žive u Hrvatskoj, rade, završili su škole ovdje kod nas na našem hrvatskom jeziku, učili su hrvatsku povijest, to su naši prijatelji i susjedi gdje kažu da je njima važno da rade kao i svim ostalim građanima Hrvatske, njihova se djeca slobodno mogu školovati, imaju sve slobode ko i svaki drugi i sami su rekli da problem dvojezičnih tabli, načina na koji je preko noći postavljen nije bio potreban jer mi smo trebali jamčiti sva ona prava koja smo jamčili u granicama državnog proračuna RH i to je obveza koju je hrvatska Vlada i vlada HDZ-a tada i vlada ove većinske koalicije ispunjavala. Jeli bilo potrebe na onakav način provocirati hrvatske branitelje? Jeli bilo potrebe mlatiti branitelje od strane hrvatske policije? Sjetimo se branitelja koji je završio sa pola razbijene glave u bolnici i svih onih tenzija koje su bile na dan obilježavanja u Koloni sjećanja, to je nešto što se moglo izbjeći. I da se naš prijedlog prihvatio tada ne bi bilo ni današnje ove rasprave niti odluke Ustavnog suda, niti potpisa za referendum, niti negativnih tenzija, niti bilo čega. Samo bismo odgodili na 10 godina problem koji bi se riješio novim popisom stanovništva. Puno lakše nego ovo danas otvaranje starih priča, starih rana a i nerazumijevanja pojedinih kolega koji misle da sve što kažete vi ili ja ide na štetu nacionalnih manjina u RH što uopće nije točno.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav poštovani Peđa Grbin. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine ministre, poštovane kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 89.sjednici održanoj dana 6.srpnja 2015.godine raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH i Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. Odbor je prijedloge zakona raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 60. Poslovnika Hrvatskoga sabora kao matično radno tijelo. Uvodno je istaknuto da je za donošenje zakona s obzirom na članak 83.stavak 1. Ustava RH potrebna dvotrećinska većina glasova svih zastupnika, te da ne postoji potreba za donošenje zakona po hitnom postupku, a s obzirom na materiju koja se njime uređuje. Nadalje, tijekom rasprave istaknuto je da se izbjegavajući dvotrećinsku većinu za donošenje želi uvesti deregulaciju prava nacionalnih manjina što je kontinuitet nekih političkih stranaka u Hrvatskoj, te bi svaki pokušaj da se zakon koji uređuje jezik i pismo nacionalnih manjina donese većinom drugačijom od dvotrećinske bio suprotan Ustavu RH i Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno podržao oba prijedloga zakona a sukladno članku 60. Poslovnika Hrvatskoga sabora budući da Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav razmatra načelna pitanja zaštite i ostvarivanja Ustavom RH utvrđenih ljudskih prava i temeljnih sloboda, te prava nacionalnih manjina odbor je donio sljedeći zaključak:" Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH, s Konačnim prijedlogom zakona, P.Z. br. 858 i zakon iz članka 83.stavka 1. Ustava RH te se donosi dvotrećinskom većinom glasova svih zastupnika". Također odbor je jednoglasno predložio Hrvatskom saboru donijeti sljedeći zaključak, "O Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH i Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi provest će se redovni postupak". Hvala.
Stajališta Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina predstavit će nam poštovana Melita Mulić. Izvolite.
Zahvaljujem se potpredsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskoga sabora razmotrio je na 70.sjednici održanoj 3.srpnja 2015.godine Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH, s Konačnim prijedlogom zakona. Odbor je konačni prijedlog zakona razmatrao kao matično radno tijelo, a rasprava je provedena zajedno s raspravom o Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH i Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi, s Konačnim prijedlogom zakona. U raspravi je istaknuto da je Zakon o ravnopravnoj službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH Hrvatski sabor donio dvotrećinskom većinom 11.svibnja 2000.godine sukladno odredbi članka 83.stavka 1. Ustava RH koja utvrđuje da se organske zakone kojima se uređuju prava nacionalnih manjina Hrvatski sabor donosi dvotrećinskom većinom. Stoga su članovi odbora mišljenja da se sukladno istoj ustavnoj odredbi i ovaj prijedlog zakona treba donijeti dvotrećinskom većinom. Osim Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH dvotrećinskom većinom doneseni su i Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina, te Zakon o odgoju i obrazovanju na jeziku i pismu nacionalnih manjina. Ostali zakoni koji su u nekim slučajevima i u značajnijoj mjeri razrađivali pojedina prava nacionalnih manjina donosili su se većinom glasova svih zastupnika kako će to biti slučaj i sa predloženim izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. U raspravi je istaknuto s obzirom na dani rok koji proizlazi iz odluke Ustavnog suda da je predlagatelj imao dovoljno vremena da o predloženim zakonima provede javnu raspravu sukladno kodeksu savjetovanja sa zainteresiranom javnošću u postupcima donošenja zakona, propisa i drugih akata, a ne da se ovako važni zakoni donose po hitnom postupku i bez rasprave u kojoj bi sudjelovala zainteresirana javnost. Izraženo je mišljenje da je proteklih godinu dana trebalo kontinuirano raditi na usuglašavanju stavova koji su tijekom posljednjih godina izazivali podjele i nemir u društvu. Kako je rečeno iznimno je važno posebno obzirno pristupiti rješavanju nastalih problema kako bi se izbjegle ponovne podjele i nepovjerenje dijela građana na način na koji se provode ili tumače važeći propisi kojima se uređuju prava nacionalnih manjina. Skrenuta je pozornost i na pojedine dijelove spomenute odluke Ustavnoga suda koji upućuju na to da se pri rješavanju ovih pitanja vodi računa o uvažavanju stvarnog stanja u pojedinim lokalnim sredinama. Kako je naglašeno, cilj predloženih zakonskih izmjena trebao bi biti trajno rješenje problema, a ne njegovo ponovno naglašavanje i otvaranje prostora za nova suprotstavljanja. U tom smislu, izneseni prijedlog da se preispita odredba članka 2. Izmjena i dopuna Zakona o područnoj i lokalnoj (regionalnoj) samoupravi o raspuštanju predstavničkog tijela općine, grada, županije ako predstavničko tijelo općim aktom ne uredi prava nacionalnih manjina ili ih uredi suprotno posebnim propisima kojima su uređena prava nacionalnih manjina. Mišljenja su da je predložena mjera preoštra s obzirom na to da je riječ o raspuštanju predstavničkog tijela koje su izabrali građani na izborima. Te je predloženo da se razmotri mogućnost da se u spomenutom slučaju tijelo više razine odluči umjesto tijela niže razine koje u zadanom roku ne izvrši potrebno usklađivanje sa važećim zakonskim odredbama što je u pravnim sustavima poznato kao pravo evokacije. U raspravi je također istaknuto da se državni sustav može urediti jedino zakonom i provođenjem zakona. U Republici Hrvatskoj su kako je naglašeno posljednjih 20 godina doneseni brojni zakoni, Sporazumi poput Erdutskog sporazuma, statuti gradova i općina koji su u danom povijesnom trenutku odigrali značajnu ulogu u procesu mirne reintegracije a u čijem su donošenju sudjelovali najvećim dijelom politički akteri koji su i sada u poziciji da odlučuju. Te osim moguće politizacije ovog pitanja ne postoje nikakvi drugi razlozi za odluke suprotne onima za koje su ranije glasovali. Naglašeno je da je važno u predloženim zakonima izrijekom odrediti mjere za neprovođenje zakonskih odredbi kako se njihova provedba ne bi u nedogled odgađala ili se provodila suprotno namjeri zakonodavca. Kada je riječ o ravnopravnoj upotrebi jezika i pisma nacionalnih manjina istaknuto je da 27 jedinica lokalne samouprave je u obvezi propisati statutom ravnopravnu uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina. Od toga je 10 jedinica lokalne samouprave u svojim statutima ovu uporabu detaljno propisalo, 11 samo djelomično a 5 to nije učinilo ni na koji način. Kako je istaknuto, riječ je o neprovođenju zakona u većem broju jedinica lokalne samouprave te stoga zakonodavac mora predvidjeti odgovarajuće mjere kako bi razriješio ovakvo stanje i osigurao provedbu zakona. Nakon provedene rasprave Odbor je većinom glasova, 7 glasova za i 1 suzdržan odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj. Te je također većinom glasova sa 7 glasova za i 1 suzdržanim odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. Hvala.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. Prvo ćemo je provesti po klubovima koji imaju na raspolaganju 20 minuta. Prvi na redu su Hrvatski laburisti i Dragutin Lesar, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine ministre. Dakle razlog za predlaganje i raspravu i usvajanje ova dva prijedloga zakona je odluka Ustavnog suda iz kolovoza prošle godine kada su oni odlučivali o referendumskoj inicijativi i tom prilikom, o toj odluci, Ustavni sud je dao dvije domaće zadaće. Prva domaća zadaća je Gradskom vijeću grada Vukovara da u statutu sukladno zakonom, utvrdi, regulira i propiše uporabu, pravo nacionalnih manjina na uporabu jezika i pisma. Druga domaća zadaća odnosila se na Vladu da u roku od godinu dana Saboru predloži popravak zakona u onom dijelu gdje je uočeno da ne postoje propisi, odnosno odredbe što će se dogoditi ako neka lokalna samouprava ne poštuje taj zakon, dakle koje su mjere na raspolaganju Vladi za provedbu tog zakona. Naravno da je i ta odluka Ustavnog suda i referendumska inicijativa i ovaj Zakon u sjeni sjećanja na problem postavljanja ploča u gradu Vukovaru, dvojezičnih ploča ili ploča na ćirilici i srpskom jeziku u gradu Vukovaru. Podsjećam i moram na to podsjetiti u toku pregovora, pristupanja Hrvatske Europskoj uniji kada smo primali izvješća o pregovorima i završetku, zatvaranju poglavlja 23. i 24. u Hrvatskoj svi su s ponosom isticali kako Hrvatska u svojem zakonodavnom okviru, u Ustavu i zakonu i to s ponosom ima dobru regulativu zaštite prava nacionalnih manjina. To je često bilo korišteno kao jedna od točaka primjera gdje ako se ne varam, Europa, druga strana nije postavljala apsolutno nikakva mjerila. Tada nikome u Hrvatskoj pa ni u Hrvatskom saboru ni jedna odredba ovih zakona nije bila sporna jer smo išli prema Europi. Onda smo u Europu ušli i otvorili problem poštivanja dijela zakona na koje smo svi tada bili ponosni. Zakon o pravima nacionalnih manjina je iz 2002. godine, Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina je iz 2000. I u ovom Saboru usvojen je dvotrećinskom većinom. Ako postoji volja, ja bih rekao i politička mudrost u Gradskom vijeću grada Vukovara koji ima vrijeme do sredine kolovoza svojim statutom regulirati sporno pitanje mogu ove izmjene i dopune zakona učiniti onima koji se nikada u Hrvatskoj, nikada, ni na koga neće morati primjenjivati. Znam da ima još nekoliko općina ili gradova koji nisu statutom regulirali to područje ali nakon ovih izmjena i dopunama, vjerojatno njima požurnice slati neće trebati. I mislim da je upravo odluka gradskog vijeća i usuglašavanje statuta sa zakonom prelomni trenutak ili točka prema kojoj će se onda ravnati i ovi koji još uvijek to nisu napravili. Dakle Ustavni sud je dao uputu, dakle nije samo naredio morate nego je dao uputu koja otprilike glasi da u statutu to pravo nacionalnih manjina treba urediti vodeći se člankom 6. Zakona o jeziku i pismu nacionalnih manjina, u uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina i u duhu članka 8. Ustavnog zakona o pravu nacionalnih manjina. Ako pažljivo iščitamo članak 6. Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u cjelini, bolji nacrt mogućih statutarnih odredbi koje bi Gradsko vijeće u Vukovaru moglo donijeti nije im se moglo napisati. A u odluci Ustavnog suda o ukidanju članka 22. Statuta Grada Vukovara data je još jedna uputa koja otprilike glasi, dajte molimo vas ponovno pročitajte točke 28 do 30.3 odluke Ustavnog suda o referendumu. Vidite od te točke 28, 29, 30, 31, 32, 33, odluke Ustavnog suda praktički daje uputu i Gradskom vijeću Grada Vukovara ili nama u Saboru gdje su jasno rekli osobna prava nacionalnih manjina koje se odnosi na pravo obraćanja i primanja tijelima državne vlasti i pravnim osobama s javnim ovlastima, govorim skraćeno radi vremena, kao i pravo pripadnika nacionalnih manjina na dobivanje javnih isprava na njihovom jeziku i pismu, nitko ne može ni umanjit, osporiti, odgoditi ili na bilo koji drugi način učiniti neprovedivim. To je točka 30,1 odluke Ustavnog suda. U točci 30,2 Ustavni sud veli što se tiče ostalih prava nacionalnih manjina iz tog istog zakona može se ako je to zakonom predviđeno i statutom regulirano dio njih uredit na način da se ne odnosi na cijelo područje grada ili općine, da se odnosi djelomično, a ako se vrši odgoda primjene određenog prava taj rok mora biti definiran jasno razumljivom odredbom. Dakle ne može, ne primjenjuje se do daljnjega nego odredba koja je svima jasna i razumljiva. Kada smo spomenuo političku volju i mudrost Gradskog vijeća Grada Vukovara to se isto ta poruka odnosi na HDZ kao stranku koja obnaša vlast i ovdje u Saboru i u gradu Vukovaru. I ako doista bude političke mudrosti rješenjem tog problema u statutu Grada Vukovara drugo čitanje ovim zakonima proći će u sasvim drugačijoj atmosferi. Za izmjene ovog zakona potrebna je 2/3-ska odluka Sabora jer je 2/3-skom većinom on i usvojen. Radi se o prvom čitanju i zato moj drugi dio rasprave je posvećen vremenu koje će proći između prvog i drugog čitanja. Pokušaj dogovora postizanja 2/3-ske većine. Mi imamo dakle problem kojega samim donošenjem zakona nećemo riješit. Mi zakon možemo donijeti, ali ga nećemo očito moći provest odnosno bez istih problema da nećemo moći provest. Toga se nadam su sada svi svjesni. I zbog toga tri prijedloga predlagatelju zakona. Prvi se odnosi na odredbu o raspuštanju predstavničkog tijela. Meni je potpuno jasno da prijetnja raspuštanje je vrlo efikasna, samo vas podsjećam da dok nismo uveli raspuštanje ako ne raspišu referendum lokalne, malo tko je raspisivao lokalne referendum pa kad je ušla raspuštanje nijedno predstavničko tijelo više nije odbilo raspisati građanski referendum. No s druge strane, to je najrigoroznija mjera. Postoje mogućnosti da u ovom slučaju koristimo mehanizam odnosno institut višeg nadležnog tijela u dva stupnja. To je ponuda za razgovor i dogovor postizanja 2/3-ske većine prilikom glasanja o zakonu, ako me razumijete. Ponuda predlagatelju jer nadam se da će netko pokušati ukupiti 2/3-sku većinu, da li izvršna vlast ili ovdje u parlamentu, sasvim svejedno. Dakle znamo da postoje te dvije mogućnosti, imaju i jedna i druga mjera koja je predviđena ili na raspolaganju razloge za ili protiv. Naravno da najrigoroznija mjera uvijek daje najviše učinaka. Drugo, oba zakona rokovi usklađivanja akata su predviđeni s 3 mjeseca. Gledao sam sve organske zakone do sada i uvijek u svim organskim zakonima gospodine ministre rokove prilagodbe smo davali 6 mjeseci. Razmislite kao predlagatelj o tome, znam da je bilo već jako puno rokova po 3 mjeseca ili 6 mjeseci, ali držeći se načela da prilagodbe provedbe organskim zakonima smo uvijek imali 6 mjeseci, da to činimo i ovaj puta. I treći naš prijedlog, dakle možda će on biti doista nepotreban i potpuno passe nakon donošenja statuta odnosno izmjena i dopuna statuta Grada Vukovara. Vukovar je u Hrvatskoj simbol stradanja, patnje, razaranja, zločina za koje nažalost nitko nije odgovarao. Simbol herojstva u obrani, otpora okupatoru, inata i prkosa. I zbog toga i tih razloga svake godine u Vukovaru je kolona sjećanja i na taj jedan jedini dan u godini odamo počast tom gradu i svima onima koji su ga branili. Ali ja bih molio da ti osjećaji koje gajimo u koloni sjećanja budu prisutni kada raspravljamo a naročito pripremamo tekstove zakona za drugo čitanje prisutni kod nas svih koji ćemo eventualno sudjelovati u pokušaju dobivanja dvotrećinske većine. Dakle, ne samo onda kada smo u koloni u Vukovaru, nego kad donosimo i zakonske propise. I zato stavljam i treći prijedlog na stol koji konkretno glasi: "Članak 8. stavak 2. točka 2. Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina odnosi se oni koji to ne znaju na ploče lokalne i regionalne samouprave. Članak 10. stavak 1. točke 1., 2. i 3. to su pisani prometni znakovi nazivlju ulica i mjesta." I odredba članka 18. stavka 2. točka 2. skraćeno natpisne ploče tijela državne vlasti koje često se a ja se slažem s tim izrazom zapravo svrstavaju u kategoriju manifestacijskog prava. Dakle, da se posebnom odredbom zakona u gradu Vukovaru ili dijelu grada Vukovara regulira njihova primjena s vremenskim odmakom točno određenim zakonom. Naime, ne može se zaključkom Sabora odgađati ili ne primjenjivati postojeća zakonska odredba kao što je to prijedlog o čem se danas raspravlja. Ne može se ni odlukom Vlade odlučiti da se neka jedna odredba zakona ne primjenjuje. Odgodu s točno određenim rokom kao što to upućuje u svojoj odluci Ustavni sud može učiniti samo Hrvatski sabor odredbom u zakonu i nikako drugačije po našem stavu. To su tri prijedloga koja jesu u duhu članka 8. Zakona o pravu nacionalnih manjina i odluke Ustavnog suda iz kolovoza prošle godine u točci 30,2. I dajemo ih u najboljoj namjeri i vjeri da će nakon prvog čitanja stranke zastupljene u Saboru pokušati postići ja neću reći koncenzus jer je on nemoguć, ali barem dvotrećinsku većinu. I svjestan sam da će ove naše prijedloge netko doživjeti ili izazvati nezadovoljstvo, kritike pa i krivu interpretaciju. Ali oni imaju samo jedan jedini cilj. Kada u drugom čitanju budemo donosili zakone i ako ne dobijemo i ne ostvarimo 2/3 većinu izmjena zakona biti neće ovoga o uporabi jezika. Naravno ostaje mogućnost da se ovo pitanje i nadalje maksimalno koristi naročito u izbornoj kampanji, da se ono i nadalje koristi u homogenizaciji svog biračkog tijela s jedne, druge, treće ili pete strane sasvim svejedno. Isključivo zbog stjecanja političkog profita. Međutim, kada smo u situaciji da moramo zakonodavno regulirati i kada smo svjesni da primjena te odredbe koju ćemo usvojiti će i nadalje izazvati otpore i probleme onda pokušaj postizanja dvotrećinske većine ovdje u Saboru je više od 50% jamstva da će takav dogovor biti postignut i u gradu Vukovaru. Nemojmo samo od njih tražiti da to postignu ako mi ne pokušamo to postići i ovdje u Hrvatskom saboru. Dakle ponavljam. Možda ovaj prijedlog u jesen neće biti ni potreban. Ako u Statutu grada Vukovara bude to riješeno na način da nitko ne nađe osnove za osporavanja, pa i Ustavni sud o eventualnom postupku potvrdi da je Statut usuglašen sa zakonom. Ali ako to tako neće biti, onda ćemo mi morati odlučiti. Ako to bude tako zakon donesemo, usvojimo, idemo u njegovu primjenu i što onda? Jedni će jedan dan ploče postavljati, a drugi dan drugi razbijati. Što smo s time napravili? Na žalost na incidentan način smo došli u priliku ili poziciju da moramo odlučiti misleći ja osobno da postojeće odredbe zakona su dovoljne za to. I ovo ne bi bilo prvi puta da se neko zakonsko pravo, ne da se umanjuje, ne da se ukida, ne da se zabranjuje, nego da se zakonskom normom odgodi njegova primjena na određeno vrijeme uz jasno definirani rok. Dakle, termin, izrazi koji neće biti se moći različito tumačiti i biti svakome jasni. I ako oko toga netko u Saboru pokrene razgovore i pokušaj dogovora prije drugog čitanja ili u sklopu drugog čitanja vjerujem da će tada postojati uvjeti da se za takav prijedlog zakona dobiju dvije trećine.
Prelazimo na replike. Prvo poštovana Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Kolega Lesar ja sam kao i vi uvjerena da ovaj Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina treba donositi, odnosno treba mijenjati po proceduri po kojoj se i donosio, znači da za to treba dvotrećinska većina. I zbog toga mislim da taj zakon nećemo donijeti jer da u ovom sazivu Hrvatskog sabora ta većina neće moći biti postignuta. Dobro je da ide u redovitu proceduru ali sasvim svejedno. Međutim, vi ste na početku dobro podsjetili na jedno vrijeme pregovora kad su se svakodnevno gotovo morala slati izvješća u Bruxelles, ne zbog toga što smo mi to morali nego zbog toga što je odluka zadnja velika strateška odluka i hrvatskog naroda i većine stranaka, svakako parlamentarnih stranaka, bila da u EU uđemo. I da, točno ste rekli da jedno od pitanja koje se svakodnevno propitivalo jest pitanje prava nacionalnih manjina. Da je to tako govori i činjenica evo uvodno slovo koje je napisao gospodin Vladimir Šeks, predsjednik tada Odbora za Ustav, gospodin Vladimir Šeks znači 16. lipnja 2010. koji je napisao obrazlažući što smo sve promijenili u Ustavu RH dopuna, piše gospodin Šeks, dopuna izvorišnih osnova navođenjem svih nacionalnih manjina u RH. Dakle, mi smo se tada odlučili da u izvorišne osnove koje je izvorno pisao predsjednik Tuđman imenujemo sve i navedemo sve nacionalne manjine i napisali smo među ostalim, oko toga je bio konsenzus, tako smo promijenili Ustav, dakle da se RH ustanovljuje kao nacionalna država hrvatskog naroda i pripadnika nacionalnih manjina i onda se sve manjine navode kojima se jamči ravnopravnost građanima hrvatske narodnosti i ostvarivanjem nacionalnih prava u skladu s demokratskim normama organizacije UN-a i zemalja slobodnoga svijeta [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] Dakle da, to je bilo pitanje i naravno povratak izbjeglica koji su zahtijevali i znatna financijska sredstva iz državnog proračuna.
Na repliku odgovara poštovani Dragutin Lesar.
Kolegice Kosor zato sam i apostrofirao to. Nešto što je Hrvatskoj 2000., 2009., 2010., u cijeloj fazi pregovora ulaska Hrvatske u EU kada je i HDZ bila na vlasti bila na ponos, 2013., 2014., 2015. postaje problem takav da u Saboru ne možemo postići Ustavom predviđenu većinu da nešto napravimo. To samo pokazuje očito da želja za stjecanjem i homogenizacijom političkog tijela i stjecanjem profita iz tog sukoba nije na ponos onima kojima je do jučer to bio ponos.
Druga replika, poštovani Josip Salapić.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi kolega Lesar ono što ste izgovorili o gradu Vukovaru kao herojskom gradu i gradu stradanja hrvatskog naroda u Domovinskom ratu to apsolutno podržavam. Isto tako i vašu inicijativu da oni koji sudjeluju u koloni sjećanja svojom voljom sudjeluju i oko rješavanja problema u gradu Vukovaru. To je isto tako pozitivno i ljudski dobro rečeno. Problem se neće riješiti ovim prvim čitanjem zakona i bit će teško skupiti dvotrećinsku većinu, ali onaj prijedlog koji ste iznijeli, a to je vaš treći prijedlog, to je da se i na temelju Odluke Ustavnog suda koji govori da postoji obveza donošenja zakona u roku od godine dana da li za cijelo područje grada Vukovara ili za pojedine dijelove grada Vukovara iz Odluke Ustavnog suda proizlazi da se grad Vukovar u cijelosti ili pojedini dijelovi grada mogu izuzeti iz ovakvih zakonskih rješenja ili oni koji će biti donijeti na jesen. Pa tako da ta odgoda primjene koja je u skladu sa zakonom bi bila dobrodošla i mislim da bi išla u dobrom smjeru ka skupljanju dvotrećinske većine za ovaj zakon. To je dobro. A isto tako dobro je da se u određenom trenutku reagira brzo. Zato smo mi ovaj zaključak prije dvije godine podnijeli, znajući da ne možemo mi svojim aktom promijeniti zakon ali smo obvezali Vladu da u dosljednosti tumači članak 8. Zakona o pravima nacionalnih manjina koji se ne smije tumačiti na štetu većinskog hrvatskog naroda. A isto tako obvezali i na odgodu primjene članka 7. što znači da se to može učiniti samo zakonom, a ne našim aktom. Mi smo htjeli spriječiti novonastalu kriznu situaciju koja je bila tada u Vukovaru. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani Dragutin Lesar.
Da kolega Salapiću. Doista nikakvim zaključkom Sabor ne može odgoditi primjenu bilo kojeg zakona. To je naprosto neizvedivo ni po Ustavu ni po Poslovniku i zato jesam rekao da to onda mora biti odredba u zakonu. Vaš prijedlog zaključka boluje od drugog problema, kojega očito niste uočili, vi ste upotrijebili izraz do redovnog popisa stanovništva, do objave rezultata popisa stanovništva onda je to nešto što je jasno određeno znate? Vi izražavate sumnju da se neće dobiti dvije trećine za ovu izmjenu. Ja se još uvijek nadam da će se pažljivo slušati svi prijedlozi koji su dati i staviti na stol, vidjeti gdje je najveći zajednički nazivnik da do toga pokušamo doći. Ali pod jednim uvjetom, da se nijedno pravo pripadnika nacionalnih manjina nigdje u Hrvatskoj ne derogira, ukine, umanji, ugrozi. To je smisao prijedloga.
Nova replika, poštovani Marin Jurjević. Izvolite.
Hvala. Kolega Lesar ma zaintrigirali ste me kao vjerojatno i hrvatsku javnost sa ovim svojim prijedlogom oko, ako sam vas dobro razumio, vi predlažete dakle da se zakon kako je predložen prihvati, a onda da se donese još jedan zakon koji bi odgađao primjenu dijelova ovog zakona odnosi se na pravo nacionalnih manjina na korištenje i upotrebu svog jezika ili upotrebu tog jezika na način kako se predlaže u ovom zakonu. To mi je moram priznati malo nejasno. Dakle, vi biste da se zakon donese ali da se donese i još jedan zakon istovremeno koji kaže ovaj zakon se neće sada nego s odgodom primjenjivati u ovom djelu. Pa nekako mi je to zaista čudno, ja ne vidim razloga zašto se on ne bi ovako prihvatio i zašto je HDZ i opozicija ne bi glasali za njega. 2002.godine smo zajedno donijeli zakon koji je približno to isto regulirao uz podršku svih. Jer čini mi se da takvo što bi se reklo u Dalmaciji na peci bokune donošenje nekih prava koja izviru iz nekog zakona je čudnovato i nije baš uobičajeno. U Meksiku su službena 63 jezika, ne samo španjolski nego još 62 jezika svih etničkih zajednica … [[Govornik se ne razumije.]] kako hoćete. I to funkcionira. Ne vidim razloga da mi umanjujem ono što je već ipak na neki način i dosegnuto. U ostalom HDZ je sam donosio takve zakone i lokalnom nivou itd. rješenja odnosno. Zbog toga sam u nekoj dilemi pa možda da mi bolje pojasnite to, meni je to dosta ovako zvuči neobično.
Odgovor na repliku poštovani Dragutin Lesar.
Uvaženi kolega, buenos dias. Dakle doista ste me krivo razumjeli. S obzirom na ograničeno vrijeme odgovaranja na repliku pokušat ću kratko reći dakle nisam predlagao nikakav poseban zakon, nego u pripremi ovog Zakona o jeziku, uporabi i jeziku i pismu nacionalnih manjina ugraditi takvu odredbu. Što HDZ misli i smjera uopće nemojte to samnom polemizirati, kad samnom polemizirate nemojte druge stranke spominjati. Možete mene osobno ili našu stranku. Ali da bi razumjeli što predlažem i koliko to drži ustavnu vodu upućujem vas da u ruke uzmete odluku Ustavnog suda od ako se ne varam 14.kolovoza prošle godine, stranica 21.točka 30.točka 2.koji jasno propisuje da se takva eventualna odredba može ugraditi i u Statut općine i grada. Dakle, nisam ovlašteni tumačitelj odluke Ustavnog suda s obzirom da vi u klubu imate vrsne pravnike, oni će vam vjerojatno pomoći da iščitate tu stranicu 21.odluke Ustavnog suda i onda ćete me vjerojatno razumjeti i nisam dakle predlagao nikakav poseban zakon o odgađanju primjene ovog zakona kojega Sabor usvaja dvotrećinskom većinom.
Posljednja replika poštovani Stjepan Milinković. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Lesar u svojoj raspravi ste pozivali na mudrost i sigurno je trebalo, isto pozivati na mudrost u ono vrijeme kada su te ploče postavljenje, onda tijekom noći po mrklom mraku i onda je došlo do toga do čega je došlo. Ali druga stvar, i ovaj momenat mene, ja se ne mogu oteti dojmu da ovaj zakon jednostavno želi omogućiti raspustiti predstavničko tijelo lokalne područne samouprave. To se ne mogu i to mi isto nekako ne ohrabruje da bi to bilo mudro jer jednostavno evo i predstavnica Odbora za ljudska prava rekla je da ovaj povjerenik je postavljen preoštro, da je postavljen preoštro i ja vjerujem da to jednostavno nisu ni predlagateljica sigurno u tom djelu, ne vjerujem, nego jednostavno proba ljuljati i sodirati teren. Ali druga stvar, govorili ste i o osjećajima, to je bila druga stvar i sigurno da su ovi ljudi preživjeli najteže traume i doživjeli stres. A i pitanje je koliki broj boluje od posttraumatskog stresnog poremećaja? I svaki incident i svaki poticaj a ćirilica znamo koliko je u tom djelu, koliko ona može prouzročiti takvo jedno stanje i sigurno da treba i tu razmišljati sa mudrosti i poštivati osjećaje onih koji su doživjeli takve teške traume. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku poštovani Dragutin Lesar.
Kolega Milinkoviću, kada sam upotrijebio riječ mudrost između ostalog imao sam na umu slijedeće da se do rezultata neće moći doći ako unaprijed kažemo nećemo o tome razgovarati, nećemo ni pokušati učiniti napor da Sabor osigura dvotrećinsku većinu za onaj tekst za koji bi dogovorili za drugo čitanje. Za početak na tu mudrost sam mislio.
Sada se za riječ u ime predlagateljice javio ministar uprave gospodin Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Obzirom na poslovničke odredbe nisam mogao reagirati na predlagatelja u ime skupine zastupnika, pa to mogu tek sada. Dakle što se tiče teze kojoj je gospodin Mlakar posvetio u svome izlaganju a to je da je ovo obračun sa gradskim vijećem i sa gradskom vlašću koja nam kako se izrazio ne odgovara. Ja bih podsjetio da je Vlada Republike Hrvatske 2010.godine se obračunala već sa Gradskim vijećem Vukovara. Raspustila je Gradsko vijeće Vukovara zato što nije sastav usklađen sa Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina odnosno zato šta jedan vijećnik srpske nacionalnosti nije bio imenovan. Dakle, tada se stvarno Vlada obračunala s njima, sa gradskim vijećem zato što se nisu poštivala prava nacionalnih manjina, a nije imenovan zato što nije bilo jasno predsjednici gradskog vijeća da li Srbin treba biti s liste SDP-a ili s liste SDSS-a, pa onda umjesto da se da točno tumačenje raspustilo se vijeće. Iz ove perspektive to izgleda možda malo čudno ali tada je doista bilo bitno da li je između SDP-a i SDSS-a jer je SDP bio s jedne strane, a SDSS je bio s HDZ-om, tako da čisto podsjetimo o raspuštanju gradskog vijeća. I tada vam uopće nije bilo nešto do volje građana jer su građani izabrali jednog gradonačelnika i gradsko vijeće. Pa onda su došli izbori pa je onda bio drugi sastav gradskog vijeća. Što se tiče toga ja vam ne mogu reći da ste pogriješili zato što je sud dao za pravo Vladi da je to napravila Ustavni sud, tako da u tom kontekstu nije bilo pravnih problema. Prema tome, ukoliko se predsjednik bilo kojeg gradskog vijeća žali na odluku Vlade,bilo koje vlade sud će ponovno odlučiti i tek onda mogu se raspisati izbori. Prema tome, tu nije neki problem ako Vlada postupi ispravo i zakonito sud će … dat za pravo i obranu. Druga teza je o tome da treba provesti novi popis. Kakve to veze ima s ranama? Šta će nam rane biti manje ako se pokaže da je Srba u Vukovaru 20%? Neće ili da će biti veće ako se pokaže da je 40? Isto neće. Ja ne bi to povezivao jedno s drugim. Popis je proveden 2011.godine u vrijeme kada je na vlasti bila na vlada koju su je činili u većini članovi HDZ-a, rezultat popisa smo primili na znanje, temeljem njega proveli i ovaj zakon ali i Zakon o lokalnim izborima gdje smo definirali u kojim jedinicama lokalne samouprave pripadnici manjina ili pripadnici hrvatskog naroda imaju pravo na donačelnike, na dožupane ili na vijećnike u gradskim i općinskim vijećima i županijskim skupštinama. U nekim primijenjenim slučajevima rezultati popisa stanovništva davali su manje prava nego popis birača koji je prošla Vlada za izbore 2009.koristila kao osnovu. Ali smo zauzeli stav da je popis stanovništva evidencija odnosno anketa koja 10 godina ima isto postojeće stanje i sljedeća tri izborna ciklusa zna se koji je dio koja su definirana zakonska prava. Što se tiče tvrdnje, mislim da je to bio gospodin Klarić, da su prava propisana kao nigdje, ako sam dobro rekao, dakle preporuka Odbora ministara Vijeća Europe na primjenu Europske povelje o regionalnim i manjinskim pitanjem u RH je da se preispita postojeći zakonski prag za službenu uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina. Dakle predlaže se preporuka, ali isto kao što je tvrdnja da ko nigdje, može se smatrati isto preporukom ili procjenom. To je otprilike ista razina. Samo da hrvatskoj javnosti bude dostupno i drugo mišljenje o tome dakle u nekim zemljama EU taj prag je veći nego 33% kao što je u Hrvatskoj, a u nekim drugim državama je manji. Pa prema tome u okviru ove rasprave što je gospodin Lesar predvidio može se i to staviti na stol da se smanji prag za službenu uporabu jezika i pisma. I treće, postojeći članak 24. Zakona o uporabi jezika i pisma i članak 23.daje također ovlasti nekome da umjesto gradskog vijeća naloži neposrednu primjenu. A evo nastavit ću onda kad budem imao još drugu priliku da obrazložim ove neke stvari sa povjerenikom. Hvala.
Vrlo brzo ćete dobiti priliku jer … [[Govornik se ne razumije zbog najave.]] replike. Prvu će iznijeti Davorin Mlakar.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi gospodine ministre, vi raspravljate sa mnom i o mojim tezama potpunom bezvrijednim argumentima. Prvo, konstatacija da Vladi ne odgovara sastav Vukovarskog gradskog vijeća nema nikakve veze s činjenicom da je Vlada i ranije raspuštala općinska i gradska vijeća. Je, na temelju zakona, čak ste i potvrdili da je uglavnom u sporovima uspijevala dokazati da je zakonito raspuštala gradska vijeća. Ja nisam govorio o vremenu prethodnih mandata vaših kolega, evo recimo kolegice Antičević-Marinović niti mislim da će nam to pomoći. vi ste druga i drugačija vlast, ja sam iz toga nastupnog govora razumio bolja od one dosadašnje. Ali ono što je teza, a na što nemate argumente, ja nikada nisam predlagao zakone koji bi uvodili nekakve nove razloge da raspuštam vijeća zato jer mi nije odgovarao njihov sastav. A vi činite prijedlogom zakona upravo to. Raspuštate Gradsko vijeće grada Vukovara, imenujete povjerenika Vlade, povjerenik Vlade umjesto gradskog vijeća donosi akte koje mu je u nadležnost stavila Vlada, a da sama nema pravo te akte donositi niti provjeravati drugima da ih donesu. To je bila moja teza. Ovo sve drugo što ste pričali za ilustraciju možda zgodno, ali ja bih se klonio ovih usporedbi ranijih osobito kada vam ne idu u prilog.
Na repliku odgovara ministar Bauk.
Dakle, sada ću pokušati onda usporedbu koja nam ide u prilog. Dakle ako ste vi potvrdili da ste predložili raspuštanje vijeća u skladu sa zakonom onda bi ako bi se donio ovakav zakon i drugo raspuštanje bilo u skladu sa zakonom. … [[Upadica se ne razumije.]] Tako je, gospodin Šuker je tu. Situacija je sljedeća, a to je da je jedno tijelo izabrano od građana dužno temeljem zakona koje je donijelo drugo tijelo izabrano od građana, a nadređeno mu je odnosno iznad njega je u nekakvoj ustavnoj hijerarhiji da se to tijelo oglušilo i nije to provelo. I sada možemo jedino reći koji je prikladni mehanizam da se to provede. Ako je raspuštanje prestroga sankcija i ukoliko se može predvidjeti i vi bi to podržali da se u tom slučaju ovlasti više tijelo u prvom stupnju županijska skupština a u drugom stupnju Vlada da to napravi umjesto tog tijela onda je to prijedlog koji se treba razmotriti i o njemu legitimno raspravljati i možda ga prihvatiti. Ako je to prijedlog da to ne napravi nitko onda nismo ispunili zadaću Ustavnog suda jer nismo našli mehanizam koji bi riješio to ukoliko neko predstavničko tijelo kako su oni rekli opstruira provedbu zakona. Jedino ukoliko je Hrvatskom saboru prihvatljivo da opstruira neko tijelo povredu zakona onda možemo staviti u zakon prijedlog da onim tijelima koji opstruiraju provedbu zakona za nagradu produžimo mandat pa da eto, da ih tako nagradimo. To je moguće rješenje, nisam siguran da bi prošlo i da bi bilo ustavno ali u skladu sa time se može raspravljati. I naravno što se tiče povjerenika, povjeren doista ne bi imao ovlasti koje ima Vlada ali bi povjerenik imao točno one ovlasti koje bi mu zakonom propisao Hrvatski sabor. Ukoliko to nije povjerenik to može biti bilo koje drugo tijelo.
Druga replika, Josip Salapić.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi ministre, nadam se da ćete se složiti samnom da ovaj protek vremena od 2 godine od rujna 2013. pa do danas nije baš dobar. Pa tako kako sam ja govorio a vi komentirali kakve veze ima popis stanovništva sa ranama Domovinskog rata, ja bih vas podsjetio s obzirom da je vaša Vlada odgovorila 10. listopada 2013. a ovo podnijeto 17. rujna a mi o tome raspravljamo 2015., nije ni čudo što ste se vi pogubili jer u našem zaključku, prijedlogu zaključka se predlaže Vladi da zakonom riješi mogućnost odgode primjene članka 7. zakona. A isto tako da se to primjenjuje nakon sljedećeg redovitog popisa stanovništva koje je nakon 10 godina. S obzirom da je situacija tada bila vrlo kritična u Vukovaru, tenzije su bile na najvećoj mogućoj razini, mi smo htjeli spriječiti međunacionalne sukobe i predložili smo hitnu raspravu i donošenje ovoga zaključka. Tako da sada komentirati kakve veze ima popis stanovništva i rane Vukovara i sve drugo što ste rekli nema smisla s obzirom da je prošao protek od 2 godine od problema koji je tada bio aktualan. A da je zaista postojala volja za rješavanjem problema onda bismo barem u Hrvatskom saboru te 2013. raspravljali o tome. A isto tako ne bi bilo nikakvih postupaka Vlade da nije bilo prikupljanja potpisa od strane Stožera za obranu Vukovara niti bi se uključio Ustavni sud u ovaj problem da nije bilo tih potpisa. A Vlada uopće ne bi reagirala da nije došlo do ove situacije koja je u međuvremenu nastala protekom 2 godine. Tako da tu svi moramo biti realni. Slažem se da moramo riješiti problem s obzirom na odluku Ustavnog suda i na potrebu građana Vukovara i vjerujem da ćemo ići prema tome da u potpunosti ovu odluku Ustavnog suda, da postoji mogućnost da se određeni dijelovi Hrvatske odnosno jedinice lokalne samouprave, grada Vukovara ili pojedinih dijelova grada Vukovara izuzmu od primjene zakona koje ćemo mi nadam se donijeti dvotrećinskom većinom u dogledno vrijeme.
Na repliku odgovara ministar uprave Arsen Bauk.
Ako sam se i pogubio onda to nije zato što je prošlo puno vremena nego što sam vas krivo shvatio, naime vi ste rekli da ćete u slučaju da budete sudjelovali u budućoj Vladi tražiti popis stanovništva, to onda doista nema veze jesmo li mi ovo raspravili 2013., 2015. kada govorimo o budućem vremenu. U tom kontekstu sam ja govorio o popisu stanovništva. Prema tome ja ne vidim da bi rane bile manje ukoliko bi se na novom popisu pokazalo da je 32,99%, pa bi onda mi svi odahnuli jer eto nisu ispunjeni zakonski uvjeti pa ne moramo se više time baviti. Dakle u tom kontekstu onda ispada da smo zakon 2002. godine u jednoj trećini donijeli s figom u džepu u nadi da se neće provoditi. Dakle ne znam da li je tada netko raspravljao o činjenici dakle da je u Vukovaru to blizu toga i da li je nekome 2002. palo napamet na bi se jednom moglo dogoditi. Naime, i u popisu stanovništva 2002. godine je postotak pripadnika Srpske nacionalne manjine pao ispod jedne trećine zato što su u kontingent stanovnika hrvatskoga naroda računali se i ljudi koji su u tom trenutku živjeli izvan Vukovara, bili su izbjeglice ili prognanici ili su bili privremeno negdje smješteni, nisam siguran jesam li točan izraz upotrijebio. Tisuću i nešto stanovnika, čini mi se. Bez tih tisuću stanovnika, bilo bi također preko 33% pa bi onda možda drugačije izgledao sadašnji zakon. Ali ja ne bih više tu problematizirao pitanje, pitanje popisa. Sljedeći popis će biti 2021. Temeljem njega će se ponovo donijeti ili neće se donijeti odluke. A ovo što sada imamo, imamo znači Zakon o uporabi jezika i pisma, imamo Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina, imamo smjernice i odluku Ustavnog suda i članak 8. koji može biti osnova da se određeni dijelovi grada, određena prava na drugačiji način propišu nego što bi se recimo propisalo u nekim drugim gradovima u Republici Hrvatskoj. Ali ne može biti osnova da se izuzme sve i u potpunosti što je do sada bio glavni prijepor nesporazuma koji su bili u ovom slučaju.
Hvala. Posljednja replika poštovani Tomislav Klarić.
Gospodine ministre da, ja sam rekao i toga se držim da su prava manjina u Hrvatsko puno veća nego bilo gdje u našem okruženju i to je činjenica da je tome tako. A taj koji je to tako rekao ima drugačije mišljenje, možda je i taj bio među onima koji su '91. kada je Hrvatska napadnuta donosili odluke o embargu na oružje da se možemo braniti ili je bio među onima koji su predali Srbima i četnicima tisuće srebreničana da ih ovi tamo pokolju i pomlate. Ima takvih drugačijih mišljenja. Ali ja osobno ne vidim ovdje nikakve razlike između Srba, Hrvata ili bilo koje nacionalnosti ovdje u našoj domovini. Po meni svi smo jednaki. I svi imamo ista prava i svi imamo iste gospodarske probleme i umjesto da se njima bavimo mi se bavimo ovdje sa ćirilicom u Vukovaru. Ali ta prava, to je rekao gospodin Salapić i to ja sada opet ponavljam ovdje i ponovi sam u jednoj replici, prava koja imaju te manjine ne smije zadirati u pravo većinskog naroda. A pravo većinskog naroda je da Vukovar doživljava kao žrtvu, da prema njoj ima osjećaje i da taj simbol o kojem ovdje raspravljamo ljude vrijeđa jer su pod tim simbolom ubijeni, mučeni, zaklani, spaljen, uništen jedan grad. I to je moje mišljenje i toga se držim i tako vam misli vjerujte većina hrvatskoga naroda.
Na repliku odgovara ministar Bauk.
Da li su, odnosno jesu li ministri članica Vijeća Europe bili među onima koji su uveli embargo ili predali osobe koje su bile pod zaštitom UN-a u Srebrenici doista ne znam, ali mislim da nisu. Proteklo je dovoljno godina da se… … [[Upadica se ne razumije.]] Znam da su neki u hrvatskoj politici vječni, ali što se tiče politike ostalih zemalja tamo protekom 25 godina se ipak izmijeni politička struktura, a to da su oni imali određenih jako krivih procjena tijekom '90.-ih godina i stanja u bivšoj Jugoslaviji to je nedvojbena i neprijeporna činjenica. Što se tiče vaše replike, dakle nije točno da imamo prava koja su propisana kao nigdje, dakle negdje su propisana veća prava, negdje su propisana manja prava, mi smo među onim zemljama koje imaju dobro propisana prava, koje malo šteka u provedbi, ali u pravilu nije to dakle … zato se i donose ovakvi zakoni 2/3-skom većinom što znači da su plod jedne široke rasprave i određenog kompromisa, pri čemu se u Hrvatskoj još uvijek izgleda da se čini kompromis između dvije skupine Hrvata da se dogovore kako će propisat prava nacionalnih manjina, ne kompromisa većinskog naroda i nacionalnih manjina. Ali dobro to ćemo jednom valjda kada, kako je rekao vaš predsjednik, nakon dvije generacije kada svi budemo jednako voljeli Hrvatsku to ćemo onda valjda tako i rješavati. Što se tiče drugih tema, to je simbola pod kojim su rušeni određeni gradovi, ja tu opet ne vidim poveznicu. Službeno pismo vojske koja je rušila taj grad je bila latinica tako da to baš činjenično ne stoji, a mene ne vrijeđa ćirilično pismo niti bilo koje drugo pismo, a nije vrijeđala ni vaše stranačke kolege 2009. kada su promijenili status Grada Vukovara tako da to se meni čini izmišljenom temom, ali možda nisam u pravu.
U ime predlagatelja 5 minuta Davorin Mlakar.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. U ime predlagatelja našeg zaključka dosta sazrelog, dvije godine, želim reći još jednom, ova tema je prevažna tema da bismo ju banalizirali ovakvim raspravama. Ne želim ja docirati, ima pravo svatko na dosjetke, ali čini mi se da nije ni mjesto ni vrijeme da se pošalicama odnosimo prema ovako bitnom pitanju. Još jednom ću pokušati vašu pozornost usmjeriti na ono o čemu smo razgovarali. 2013. godine u našoj nedavnoj prošlosti dogodilo se sve ono što bismo željeli da se nikad nije dogodilo, a to je da je Vlada nasilno provodeći svoje viđenje zakona pod okriljem postavljajući natpisne ploče na institucije u Gradu Vukovara izazvala revolt građana Vukovara koji je završio nekim smirivanjem i razgovorima, ali je nosio i svoje stanovite žrtve. Ljudi su bili neki hospitalizirani u bolnici s teškim povredama ali nosio je taj to nemilo vrijeme i žrtve na odnose između Hrvata i Srba u Vukovaru. To je bio motiv da se prije dvije godine podnese Parlamentu zaključak i predloži hitna rasprava da bi Vlada se obvezala da poduzme sve zakonom predviđene mjere za dosljednu primjenu članka 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i da se odgodi primjena prava iz članka 7. stavak 1. Ustavnog zakona vezano za postavljanje dvojezičnih natpisa, da ne čitam dalje. Stavite taj zaključak intervenciju zastupnika u kontekst toga vremena, a nemojmo danas razgovarati o tome kao o jednoj hvalevrijednoj ideji koja je dvije godine čekala svoju realizaciju u Saboru i dočekala je zato što se Vlada sada sjetila to pitanje uređivati na sebi svojstven način. Istovremeno iskoristit ćemo priliku još jednom reći, taj zaključak je u sebi sadržavao sve ono što nam se činilo da opterećuje svakodnevni normalan život u Vukovaru. Taj zaključak je imao duboku podlogu u ratnim razaranjima Grada Vukovara i u svemu onome što se još danas nije dogodilo da bi Vukovar sanirao koliko je to moguće ratne rane i ratna razaranja. Do danas naša Vlada nije ništa rekla o graničnim pitanjima koja se tiču Grada Vukovara i granice na Dunavu, nitko nije spominjao pitanje suvereniteta Republike Hrvatske nad recimo vukovarskim adama, nad prostorima koji su u vlasništvu građana Republike Hrvatske, ali do njih ne mogu doći niti upravljati svojim vlasništvom, do pitanja da konačno donesemo razgraničenje između Republike Hrvatske i susjednih država. To je postalo krajnje periferno pitanje u našem političkom životu. I umjesto svega toga, umjesto činjenice da konačno utvrdite granice svoje države i svoj teritorij, mi se i danas bavimo pitanjem koga smeta ćirilični natpis i što on simbolizira. I nitko od nas nikad nije rekao da ima nešto protiv bilo kojeg pisma ili bilo kojeg jezika, ali da je i to pismo u svijesti ljudi u Vukovaru izazivalo traume zato što država ni nakon rata nije uspjela riješiti sve ono što je trebala riješiti od žrtava, silovanja do činjenice aboliranih ljudi koji se danas šeću po Vukovaru. To je ono pitanje zašto je i ovaj zaključak došao pred Hrvatski sabor. Ali vi o tom ne želite razgovarati, vi želite nas uvjeriti kako je ovo jednostavno razumijevanje normi koje nudite vezano i uspoređujete sa reakcijama Vlade iz nekih prethodnih mandata. To dvoje jednostavno nema nikakve veze.
Replika poštovani Zvonko Milas.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Mlakar, zamolio bih vas da mi pokušate objasniti evo izjavu koju čujemo kako je službeno pismo vojske bilo latinica što je istina. Ali da li to može značiti da će sljedeća izjava biti da je ta ista vojska po službenoj dužnosti razarala Vukovar ili da možda četnika uopće tamo nije bilo, pa bi trebali ponovo otkrivati tko je onda te ćirilične poruke uopće pisao. Možda Hrvati koji su tamo ostali zarobljeni? Molim vas ako mi možete pomoći. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, Davorin Mlakar.
Uvaženi kolega Milas, pomoći vam ne mogu. Mogu vam jedino predočiti jedino kako ja to razumijem. Nakon amnestije izgleda da je došla i amnezija, pa smo mi svi brzo pozaboravljali što se, kako i zašto dogodilo. I to koje je bilo službeno pismo JNA danas je u principu svima nama sasvim svejedno. Znamo i što je bio službeni jezik i znamo da je JNA korištena dobrim dijelom u agresiji na Republiku Hrvatsku, a bila potpomognuta četničkim snagama u pristojnome broju. I oni su ostavili tragove u Vukovaru o kojima mi i danas razgovaramo čini mi se ponovo na neprimjeren način. Ne znam kakvo je mišljenje ljudi u Vukovaru o ovakvim raspravama u Saboru, ali one vode onome što smo mi u zakone znali puno bolje napisati nego što smo u stanju provesti. Članak 8. Ustavnog zakona upućuje na razumijevanje, upućuje na suživot uvažavajući prava svih i manjinskih pripadnika i većinskog naroda i to je u biti jako humana i normalna norma i ne trebaju nam savjetnici Vijeća Europe koji nama savjetuju recimo neke od normi koje u svojim vlastitim državama nemaju. Mi smo priznali prava svjesni da ta prava trebaju uživati pripadnici manjinskog naroda, ali budimo onda korektniji, konkretniji i propišimo način kako se to čini. Ne ovako da uvijek netko se osjeća zakinutim i netko se osjeća žrtvom, a postoji prostora da se ti odnosi urede na zadovoljstvo sviju.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba SDSS-a govorit će poštovani zastupnik Milorad Pupovac, izvolite.
Kako je rasprava do sada tekla i poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege može se steći dojam da ova stvar se prije svega tiče HDZ-a, SDP-a i eventualno još neke stranke, a da s tim nitko drugi ili treći nema nikakve veze. Pa ako vam je toliko stalo do ćirilice uzmite je kao svoje pismo, popravite je, oslobodite je lošijih simboličkih elemenata i učinite ono što ona historijski jeste, a to je jedno od velikih civilizacijskih pisama ljudskoga roda među kojima i hrvatskoga roda. Do 17 st. a još je u 19. stoljeću magistrat ovoga grada koristio ćirilicu da Vuku Karadžiću zahvali prilikom dodjele začasnoga ili počasnoga građanina grada Zagreba zbog zasluga koje je imao. Ali nisam zbog toga izašao da govorim. Izašao sam da kažem da je zaprepašćujuće koliko malo svijesti imamo o tome koliko je ljudskom rodu trebalo da stvori jedno pismo bilo koje, bilo koje? Stoljeća. Koliko je trebalo da se ljude opismeni nakon što je to pismo napravljeno? Stoljeća i mileniji. A koliko malo treba ljudima da to sve bace u blato vlastitih kalkulacija i nesposobnosti da se nose sa onim što u danom povijesnom trenutku žive. To se već tri godine događa sa ćiriličnim pismom u Republici Hrvatskoj. I potpuno je nepojmljivo da nema svijesti o tome što nam se zapravo događa, da smo cijelu priču oko ćirilice sveli na pitanje Srba u Vukovaru i Srba općenito kao da je ćirilica srpski posjed i srpsko pismo. To je pismo slavenskog svijeta, slavenskog naroda, slavenskog kršćanstva, slavenske kulture i jedno od europskih pisama priznato u EU, priznato u Vijeću Europe. Samo čekam kad će netko u EU također podići sličnu inicijativu kakvu ovdje vi pokrećete u Europskom parlamentu, pa da bude ismijan s pravom. Prema tome, kolegice i kolege nije ćirilica samo srpsko pismo, niti Srba u Vukovaru, niti bilo gdje drugdje. To je povijesno, civilizacijsko pismo ljudskoga roda. Nema ih mnogo. Stoljeća su trebala da se stvori, jednaka stoljeća da se učini dostupno svima i svakome. A što mi činimo? Mi ga kao što reče poštovani kolega pretvaramo u simbol mržnje. I umjesto da se toga simbolizma oslobađamo mi neprestano se vraćamo u simbolizam kad je u pitanju komunikacija i jezik i pismo. Zemlja nam od toga nije bogatija, a bogami ni saborske rasprave ni po čemu. Da se vratim na samu stvar, Ustavni sud RH je napravio posao koji su pretpostavke za donošenje ova dva prijedloga zakona. Da je Ustavni sud išao korak dalje možda ne bi morala Vlada ići. Ali Ustavni sud je imao svoj izrijek kojim je Vladu i Gradsko vijeće grada Vukovara ovlastio da obave taj posao. Vlada iznosi prijedlog, Općinsko gradsko vijeće Vukovara također je iznijelo prijedlog. Ja ću govoriti i o jednom i o drugom. Zato što se tiču jedno te iste stvari. Prvo, koliko razumijem jedan broj klubova koji je danas posebno aktivan i koji je pokrenuo kampanju i kreće još jedanput u antićiriličnu kampanju tobože zbog zaštite Gradskoga vijeća i volje naroda nije bio na Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav gdje se moglo mijenjati, gdje se moglo predlagati izmjene, gdje se moglo predlagati zaključke i gdje se moglo potrebnom većinom te zaključke uputiti Saboru a time i Vladi da u skladu sa njima mijenja ovaj prijedlog zakona. Kao što je to danas uradio kolega Lesar. Kolega Lesar iznio je tri prijedloga o kojima se može raspravljati. Ali prijedloge o kojima se može raspravljati nismo danas čuli i sa drugih strana, nažalost. O tome što je trebalo reći u vezi sa zaključkom od prije dvije godine kolega Lesar je već sve rekao. Pametnome dosta, što se mene tiče. Ja možda nisam pametan pa sam slijedio to što je on rekao. E sad, apsolutno je potreban dijalog oko ovoga da bismo imali dvotrećinsku većinu kao što smo imali 2002. godine kad smo usvajali Zakon o pravima nacionalnih manjina. Kao što smo ga imali kad je posrijedi postizanje i pregovori i članstvo u EU. Sve što je postojalo tada postoji i sada. Sve što postoji sada postojalo je i tada. I ratno iskustvo i ratna stradanja, osim jednog sitnog detalja, a to je mala razlika u popisu stanovništva. Ali popis stanovništva je provođen u svim drugim općinama i gradovima pa se nitko nije sjetio da bi to trebalo napraviti, nitko. Bilo je stradanja i u drugim sredinama i Hrvata i Srba koja nisu vjerojatno mjerljiva sa stradanjima vukovarskim ali kad se sve zbroji i oduzme stradanje jeste historijsko i za Hrvate i za Srbe. Ali što smo uradili da uskladimo statute? Nismo uradili ništa, osim kad smo morali. Kao što je to bilo 2010. u Vukovaru i kao što je bilo 2009. ili 2010. u županiji Zadarskoj gdje se nije htjelo uskladiti Status županije sa tim da srpska zajednica, odnosno one manjine koje imaju 5% udjela imaju pravo na dožupana. Da li je tadašnji župan to doživio kao nasilje što mu je Vlada HDZ-a koalicijska tadašnja rekla da to treba uraditi? Vjerojatno jeste, s obzirom na njegova uvjerenja. I s obzirom na to što on misli da su uvjerenja većine građana županije. Vjerojatno jeste. Ali znate, kad bismo se mi rukovodili uvijek i samo osjećanjima koje ljudi imaju u pojedinim pitanjima onda zakone ne bismo trebali pisati, onda bismo imali državu ne Ustava nego osjećaja. Onda bismo imali ne državu pravnog poretka nego državu ljubavi i mržnje, a to je upravo ono što ovoga trenutka imamo. Svidjelo se to vama ili ne sviđalo ali takvo stanje smo stvorili. Takve kampanje pojedine političke stranke vode, nažalost. Možete vi prigovarati, i s pravom, na nekim mjestima Milanoviću ali ovu vrstu kampanje nije potegao Milanović. I tu ću stati. Dakle, krenimo u razgovor oko toga. Ali usmjerimo se, kolegice i kolege iz HDZ-a, na Gradsko vijeće gdje umjesto da grad Vukovar prepusti posao Gradskom vijeću taj posao preuzima gradonačelnik. Potpuno suprotno odluci Ustavnoga suda. I gradonačelnik formira povjerenstvo ili komisiju za izradu prijedloga nacrta Statuta u kojem nema pripadnika srpske zajednice. Nema predstavnika SDSS-a, nema ih. Zašto? Pa vjerojatno zato što tako razumiju dijalog. Zašto gradonačelnik preuzima ovlasti vijeća? Pa vjerojatno zato što tako tumači mišljenje Ustavnoga suda. Je li takvo tumačenje pogrešno? Jeste. Je li pogrešnije od ovoga na što upućuje kolega Mlakar kad je posrijedi odluka Vlade da imenuje povjerenika? Apsolutno. Jer je suprotna i duhu i slovu izrijeka Ustavnoga suda. Ovo što čini Vlada nije suprotno slovu. Da li će Vlada prekršiti ovlasti? To ćemo vidjeti. Ali zasad to ne znamo, zasad to sasvim sigurno nije intencija da se mijenja volja biračkog tijela kao što se hoće pokazati. To je podmetanje kukavičjeg jaja kolega Mlakar. Vi to možete podmetnuti za potrebe predizborne kampanje ali to sa realnošću nema nikakve veze. Ako nemate boljeg argumenta, ako nemate bolje jaje nemojte ni kukavičje podmetati. A što se tiče dijaloga, neophodan je dijalog o dinamici realizacije onoga što će ovaj zakon donositi kao što je trebao biti neophodan i u ranijem razdoblju. Kao što smo u nekoliko navrata upozoravali u javnosti ali bez potrebe, jer kao što je to danas prestalo biti pitanje važno za Srbe u Hrvatskoj a važno je jako za HDZ, ne znamo zašto, važno je za Vladu razumijemo zašto, Vlada je odgovorna za provedbu zakona i vjerojatno i ona ima svoja očekivanja ali ostavimo to sad po strani. Važna je dinamika i važan je razgovor oko toga, i važan je razgovor o mjestima pijeteta, i važan je zajednički osjećaj odgovornosti prema mjestima pijeteta i prema stradanju generalno koji treba posebno razviti u Gradu Vukovaru kao i svim drugim sredinama. Ja zahvaljujem onima koji ističu da sam bio jedanput i drugi put u koloni sjećanja ali bi volio da nisam vidio ono što sam vidio prvi put posebno. Ali to me neće obeshrabriti i neće me obeshrabriti da zajedno samnom idu svi drugi ljudi, građani srpske nacionalnosti u istoj toj koloni. Ali stvorimo okvir, nemojmo ih dodatno dijeliti kolegice i kolege. Ovo što se sada čini ovo je dijeljenje, ovo nije poticanje na zajedništvo i poštivanje ne samo zakona nego i pijeteta kojeg je potrebno poštivati. Ako će se manipulirati žrtvama ništa od toga. Popis stanovništva zvuči potpuno nevjerojatno kao i cijela rasprava o ćirilici posebno u kontekstu u proteklih nekoliko dana kada se upozorava da u Hrvatskoj bilježimo sve veći i veći manjak Hrvata, a istovremeno se ovdje u zadnjih dvije, tri godine vodi kampanja o sve većem i većem višku Srba a nikada u povijesti Hrvatske nije bilo manje Srba nego što ih ima danas i to ne zato kao što reče jedan novinar prilikom jedne godišnjice Oluje zato što ih je kao pljevu odnio vjetar. Bar da je rekao ratni vihor bili bismo puno bliže istini. Ali ako danas Hrvatska ima višak svojih ljudi, svojih građana a sutra će te iste građane tražiti po bijelom svijetu kao što ih već sada traži i koji će biti u Hrvatskoj manjina a mi raspirujemo anti manjinsko raspoloženja. Pa što mi radimo sebi, svojoj zemlji, njezinim potrebama? Kakvu to atmosferu stvaramo u kojoj mladi ljudi kažu pa ne samo da ne mogu naći posao, nego kažu u kakvoj ja to zemlji živim? U kojoj se stalno obnavljaju aveti, u kojoj sa saborski govornica govore ljudi koji me vraćaju u prošlost, koji me uvaljuju u mržnju, koji me žele sukobljavati sa drugim ljudima, koji ne žele da moja životna sredina bude normalna, mirotvorna i sređena. Kolegice i kolege, može se provesti popis stanovništva kad budete u Vladi slijedeće, ako dotle to ne zaboravite. Još ste postigli ono što vam predizborna kampanja zadaje kao cilj, a to znači da dođete do vlasti, pa nakon toga onda vam to više neće trebate. Možete ali naći ćete poraznu činjenicu i za Hrvate i za Srbe u Vukovaru, poraznu činjenicu i ne samo u Vukovaru, nego i u mnogim drugim mjestima, naći ćete poraznu činjenicu da iz Gračaca ljudi koji su 95.i 96.doseljeni iz Bosne i Hercegovine danas odlaze put Europe i Kanade, isti Hrvatski koji su trebali zamijeniti Srbe koji su izbjegli 95. A mi bismo utvrđivali koliko ih ima i konstatirali bismo najprije da ima viška Srba na nekim mjestima. Je li to pametno? Apsolutno nije. Je li to prioritet? S obzirom na današnje stanje zemlje apsolutno nije. Grčka vodi kampanju za svoj opstanak oko duga, a mi vodimo kampanju protiv ćirilice i uvaljujemo se u dug povijesnih razmjera. Vjerojatno to nisam trebalo reći jer to nije tema, ali toliko je toga danas bilo rečeno što nije tema da eto i meni se omaklo. A sad mi dozvolite da kažem i slijedeće: s pravom ljudi govore o tome da je potrebno birati svaku riječ i svaki korak kad su posrijedi stradanja u ovom ratu i u ratovima koji su se u 20.stoljeću spojili na prostoru bivše Jugoslavije. Poštovani kolega Klariću, ja ću prihvatiti vaš iskaz da je ćirilica za vas simbol zla, pod kojim se činio zločin kao što ste rekli, niste ni prvi ni zadnji koji ste to rekli u zadnje 3 godine, a mogli li vas jednu stvar pitati, nisam bio u vašem bakru skoru pa ne mogu reći kako izgledaju zidovi u bakru na zgradama, fasadama, ali odite u Osijek pa ćete vidjeti koliko imate kukastih križeva nad kojima se sablažnjavamo kad osvanu na Poljudu. Koliko imamo ušatih U, koliko imamo pozive na ubijanje, koliko imamo ljudi koji kada je posrijedi kampanja protiv ćirilice oblače crne majice i crne košulje? A u konačnici imamo i ljudi koji sjede u Saboru sa bedževima bez obzira na to kako njihovi susjedi koji sjede do njih se osjećaju s obzirom na poruku s toga bedža. Ja ne kažem tko je kriv, tko nije, ali znam koga više nema i znam kako je stradao. Pa kada me podsjećate na žrtve onda su valjda jednake i one sa Drave tzv. selotejpove, a isto tako i one iz garaže tzv. akumulatorove. Prema tome, nesreća je zajedničke i ja je tako doživljavam. I kada se govori o stradanju hrvatskog naroda govori se o stradanju mog naroda, ne samo zbog rodbinskih veza nego najdubljeg osjećaja privrženosti historijskom životu, a istovremeno i odgovornosti zato što je to netko uradio u srpsko ime i smatrao da to može uraditi u srpsko ime. Dakle, ako nas ne smetaju sva ta znamenja nacifašizma kojima su ukrašene fasade po našim gradovima i još dramatičnije ono o čemu smo razgovarali nedavno sa predsjednicom Republike, mi zastupnici nacionalnih manjina koji su neki napali ovdje zbog naše deklaracije da djeca na tekama i u knjigama pišu ne pišu ćirilicu naravno jer je ojađena i ogađena tako da je ne pišu ni srpska djeca, ali to se vas ne tiče, ali zato crtaju kukaste križeve i ušate U-ove. Pa dobro, ako za to nema sluha, ako to nije problem za Hrvatsku, ako je za Hrvatsku problem ćirilica, ako je za Hrvatsku problem ovaj zakon onda ćemo se boriti protiv takve Hrvatske.
Zahvaljujem. Imamo 9 replika. Nećemo ih moći sve čuti do 13,30, ali s obzirom da još imamo 10 minuta čut ćemo one koje možemo do 13.30 pa ćemo onda napraviti stanku i nastaviti u 15,00 sati. Prva se za repliku javila poštovana kolegica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Gospodine PUpovac, uvodno mislim da ste pogodili o čemu je ovdje riječ, da je ovdje ustvari najmanje riječ o jednom pismu, a u biti da se one u svojoj raspravi a i onome što je prethodilo ovoj raspravi događanja u Hrvatskoj pretvori u ćirilično pismo, pretvori u simbol obračuna u simbol mržnje. Ja bih dodala i ne samo u simbol mržnje jer ne bih rekla mogla sijača ima, ali ne bih rekla da se ovdje radi o mrziteljima. Ali da se radi o licemjerima i da smo ga dužni razotkrivati uvijek i svagdje to svakako. Naime, kada je HDZ bio u Vukovaru u koaliciji kada još nije bilo po popisu stanovništva 30% Srba nego manje od 30% tada je donesen statut i nije bilo nikakvih problem u vezi s tim. Isto tako kada je HDZ-ova vlada 2010.godine podnijela Saboru Godišnje izvješće o provedbi Ustavnog zakona o dvojezičnosti o pravu nacionalnih manjina tada su za to glasovali svi i dapače vlada se tada hvalila pripadnici HDZ-a hvalili se upravo dvojezičnošću u Vukovaru. Dakle ono očito što je jučer bila ljubav, danas evo koliko Đakić iz HDZ-a govori da je to silovanje. Ono što je jučer još bilo časno i hrabro, danas HDZ govori vukovarski da je to sramotno i drsko. Očito ono što je jučer bilo dok su oni na vlasti Bogu ugodno, danas je bogohulno. Evo što kaže Ustavni sud, i mislim da to trebaju naučiti napamet na stranici 10 svoje odluke o čemu mi danas raspravljamo, prvo treba podsjetiti na članak 15.stavak 4. Ustava pripadnicima nacionalnih manjina izrijekom jamči slobodno služenje svojim jezikom i pismo i to pravo nema ni privremeni ni tranzicijski karakter. Ono čini bit identiteta svakog naroda.
Vrijeme. zahvaljujem. Odgovor na repliku Milorad Pupovac.
Poštovana kolegice, onog trenutka kada je prvi čovjek HDZ-a nakon izbora u stranci rekao nikad više ponižavajuća koalicija sa SDSS-om onog trenutka smo mi razumjeli da se stvari u HDZ-u mijenjaju. zašto? mi ne znamo. Dokle će to ići također ne znamo, ali to je vrlo ozbiljna izjava koje možda ljudi nisu bili svjesni i čije posljedice nisu bili svjesni. Ali tada su otvorena vrata za nešto što iza sebe nažalost, uništava ono što je stvarano od '97.od mirne reintegracije pa do ulaska RH u EU od mirne reintegracije za koju sam zajedno sa nekima od zastupnika i zastupnica ovdje imao čast sudjelovati u interesu mira i u interesu obnove drugačijih odnosa nego što danas čujemo da se ovdje pokušava graditi. Tada smo imali veći problem sa onima koji nisu htjeli prihvatiti mirnu reintegraciju jer je predsjednik Tuđman kontrolirao s ove strane sve što je mogao kontrolirati. Danas imamo suprotno danas Srbi sa druge strane prihvaćaju sve što mogu prihvatiti a s ove strane imamo one koji zapravo žele porušiti rezultate mirne reintegracije.
Druga replika, poštovani Tomislav Klarić.
Kolega Pupovac, dobro ste rekli, stoljeća su potrebna da se stvori neko pismo, pa je bila glagoljica, ćirilica, latinica i to su pisma koja imaju svoje vrijednosti, svoju težinu. Međutim ako je itko zloupotrjebljavao to pismo, ćirilicu, to nismo bili mi ovdje niti oni tamo u Vukovaru, zloupotrjebljavala ih je velikosrpska politika i to ne u Domovinskom ratu nego daleko prije njega. Zašto su Hrvati i Srbi stoljećima živjeli u miru i suživotu a sada ne mogu? Govorite o kukastim križevima i o U na zidovima, da, ima takvih bena, da ne kažem budala koje će takvo nešto napraviti u svakom gradu pa je možda i u mom Bakru negdje u nekakvoj uličiti ili kali. Ali i kukasti križ je mrtav odavno, U mrtav odavno ali velikosrpska politika na našim granicama sa rehabilitacijom Draže Mihajlovića, sa onim što je govorio ministar pored kojeg ste vi stajali pored one jame. Ovo sveto hrvatsko tlo je previše ispunjeno kostima i Hrvata i Srba da bi sada raspravljali na ovakav način. I previše je problema u ovoj našoj Domovini koji tište i Srbe i Hrvate koji ovdje žive i Muslimane i Rome i ne znam koje nacionalne manjine o kojima bi trebali više raspravljati nego o ovome. Ali ono o čemu čitavo vrijeme govorim pijetet prema tome gradu, gdje je ispod one lubanje na crnoj zastavi koju su nosili dok su pjevali "šalji nam salate, mesa imamo, klati ćemo Hrvate" ćirilicom je bila ispisana riječ "smrt". Stjepan Radić je maknut, stavljen je onaj koji ga je ubio, na ćirilici je to pisalo do '98. Tim gradom i dalje šeću ljudi koji znaju tko je ubio i ne zna se gdje je tko pokopan. I samo iz toga razloga da više se ne dogodi niti jedna razbijena glava, da nema tih demonstracija i fućkanja mislim da bi i pripadnici vaše stranke trebali pijetet tom gradu na način da zajedno sa nama govore na ovaj način nemojmo forsirati ćirilicu u Vukovaru na ovaj način.
Odgovor na repliku, poštovani Milorad Pupovac.
Poštovani kolega, nitko ništa ne forsira, kao što vidite. Forsiraju oni koji oblače crne majice i crne košulje i uzimaju čekić u ruke i koji zloupotrjebljavaju stradanje prema kojem ja imam najdublji osjećaj, ne pijeteta nego najdubljeg ljudskog ganuća i najdubljega ljudskoga suosjećanja. A što se tiče ćiriličnog pisma, o tome sam rekao što sam imao za reći. Jeste bilo je žestokih ćiriličara među Srbima nacionalista koji nisu donijeli ni Srbiji ni Srbima dobro. Ali pustimo sada Srbiju i Srbe, imamo posla sa Hrvatskom i sa Srbima u Hrvatskoj. Hoćete li naplaćivati Srbima u Hrvatskoj sve dugove historijske koje smatrate da treba naplaćivati? To vas pitam? Hoćete li Srbima u Hrvatskoj naplaćivati i Radića kao što spominjete ili ćete se sjetiti i nekih historijskih zasluga ovog srpskog naroda u Hrvatskoj za zajedničku slobodu Hrvata i Srba uključujući i njezinu državu? Pa kada mjerimo da onda znamo o čemu govorimo. A drugo, šta je umrlo a šta nije umrlo. Bio bih najsretniji čovjek na svijetu da se mogu s vama složiti pa kazati problem je samo u srpskom četništvu a pitanje nacizma, fašizma i ustaštva to je daleka prošlost o kojoj možemo samo govoriti da je prošlost. A ja vas pitam koje se pjesme pjevaju kada se ljudi podnapiju u našim sredinama?
Zahvaljujem. Nova replika, poštovani Zvonko Milas.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi kolega Pupovac, upravo sada ste demantirali ono što ste rekli za govornicom da neki govore o prošlosti. Govore, ali govorite i vi. Evo upravo sada ste govorili o prošlosti i o pjevanju nekih pjesama koje su zaboravljene, nadam se već decenijama. Spominjali ste nedavno i ustaše i partizane, također živite u prošlosti. I kažete da treba birati riječi. Pa imam dojam da ih vi birate ali vrlo selektivno. A ne mogu ne složiti se s vama da je jezik i pismo svakog naroda, njegovo kulturno i civilizacijsko dostignuće i da je to baština i temelj identiteta. I to nitko ne spori, također i o ćirilici. Međutim, zanima me da li znate kada su se prvi hrvatski povratnici vratili u Vukovar '97. godine, što ih je dočekalo? Natpisi na ćirilici i latinici. I da li je to bilo samo djelo četnika kako kažete ili je tamo živio jedan grad, doduše bez Hrvata? I kakvi su ti natpisi bili, nazivi trgova, ulica i svega drugoga? I kada su se počeli mijenjati? Mirna reintegracija je završila ako se ne varam 15. siječnja '98. godine? A znam da je prva ploča s ćiriličnim natpisom maknuta pa skoro 2 godine poslije toga. I tako tijekom vremena u nekih 5 godina su se mijenjale. Pa bilo bi dobro možda da ovo sve što govorite ovdje govorite za javnost, ali da isto tako odete u Vukovar i kažete to ljudima, bez obzira na nacionalnost. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Milorad Pupovac.
Poštovani kolega to što govorim u Saboru govorim i svugdje drugdje gdje dođem i javno i nejavno i između mojih javnih i nejavnih riječi nema nikakve razlike. To je način kako ja razumijem kako treba govoriti. Prema tome, kada kažete da su za vrijeme mirne reintegracije ulice bile i trgovine ispisane ćiriličnim pismima, pa nisu samo u Vukovaru, bile su u brojnim drugim sredinama, bile su i u Kninu, bile su i u Lapcu, bile su… … [[Upadica se ne razumije.]] Bile su u mnogim sredinama. Bilo je pokušaja razne vrste kod ekstremista da se ćirilično pismo učini jedinim pismom među Srbima, a to nije uspjela jer su sami Srbi to odbacili. Ali mi sada govorimo o drugačijim političkim okolnostima kolega Milas. Ako vi dopuštate da su takve političke okolnosti moguće danas po vašoj percepciji i percepciji vašega kluba. U percepciji ima novih uređenih odnosa sa novim zakonima i novim politikama ili biste se vi htjeli mjeriti sa onima koji su uspostavili takav režim do '95. u Vukovaru pa biste vi htjeli uspostaviti sličan režim u današnjem vukovaru i odgovoriti im mjerom. … [[Upadica se ne razumije.]] Oprostite, oprostite. Jel imamo novi okvir? Jesu li prošle toliko godine? Je li možemo razgovarati u mirnodopskim okolnostima?
Ovako, sad je 13,31 sati. Imamo još 6 replika prijavljenih. Čut ćemo ih u 15 sati. Određujem stanku.
Poštovane kolegice i poštovani kolege zastupnici, nastavljamo popodnevnu plenarnu sjednicu. Ostale su zapisane replike. Poštovani zastupnik Josip Salapić, replika.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Sabora. Samo ne znam komu repliciram kad kolega koji je držao raspravu u ime kluba nije ovdje. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, neću odustati. Hvala na savjetima, ne bih odustao. Tražio sam i 5 minuta u ime predlagatelja pa evo poslije replike gospodine predsjedniče ću reći svoje mišljenje.
Hvala lijepa. Nema ni odgovora na repliku. Poštovani zastupnik Davorin Mlakar, replika.
Poštovani gospodine predsjedniče zgodno je to, ali replicirat ćemo što biste vi rekli zbog hrvatske javnosti i zbog zapisnika. Mi smo naime već naviknuli na slušanje predavanja kolege Pupovca o mnogim stvarima, osobito kada je moralizirao o pitanjima pripadnika nacionalnih manjina ili većinskoga naroda. Pritom danas ovako dosta žovijalno on kaže ako vam se sviđa ćirilica uzmite si ćirilicu. To je prva njegova izjava na koju sam se odlučio javiti. Poznajemo mi i uglatu glagoljicu pa nismo odlučili pisat uglatom glagoljicom. Mi smo danas puno ozbiljnije razgovarali o činjenicama koje se tiču ovih zakona, ali de facto Grada Vukovara nego što je to ono na što je kolega Pupovac odlučio reagirati a onda kaže da i to baš osobno mene proziva da sam podmetnuo kukavičje jaje Vladi zbog činjenice da prigovaramo da rješenja koja Vlada nudi u svojim izmjenama zakona nisu sukladna hrvatskom Ustavu. Ja ću ponoviti pa kolega Pupovac jednog dana ako će imat prilike možda govoriti o drugim stvarima osim o interesu srpskog naroda u Hrvatskoj će uzeti te riječi. Protuustavna je odredba kada Vlada uzima sebi ovlasti koje joj ne pripadaju nego pripadaju lokalnoj samoupravi, a onda je nedopustivo da to što si uzela prenosi na nekog drugo, konkretno povjerenika Vlade. Ne može se nekome prenijeti više prava nego što imate ili pravo koje uopće nemate. Za sve ostalo nema vremena.
Hvala lijepa. Nema odgovora, nema onog tko je imao temeljni govor. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar, replika.
Iako kolege Pupovca nema, on je govorio u ime kluba zastupnika, ja ću dati svoju repliku. Ovdje jeste jedan član kluba prisutan i ne zbog same replike nego onoga što je bilo rečeno. Prvo se želim zahvalit njihovom klubu što su se izjasnili da tri prijedloga koja sam iznio u ime kluba Hrvatskih laburista za njih jesu prihvatljive teme dijaloga, rasprave. I drugo, ako ste pažljivo pratili raspravu kolege Pupovca, rekao je i sljedeće. Spremni smo za dijalog o dinamici i spremni smo za dijalog u mjestu provedbe pojedinih spornih odredbi ovog zakona. Ta poruka koja je data o spremnosti dijaloga i o dinamici i mjestu bi trebala po meni biti temelj pokušaja da do drugog čitanja dođemo do zakonodavnog rješenja koje će bit prihvatljivo za većinu. Na toj poruci se zahvaljujem jer su po prvi put sam ju i čuo, upućuje da je za naslutit i nadu da je moguće dijalog i o dinamici provedbe spornih dijelova zakona a koje su omogućene i člankom 6. i stavom Ustavnog suda. Ta vrijednost te poruke kolege Pupovca izrečena je u ime kluba ne smije proći, a da se ne čuju i ne zapamte.
Hvala lijepa. Nema kolege Pupovca ovdje. Nastavljamo sa replikama. Poštovani zastupnik Krešimir Bubalo, replika.
Hvala lijepo predsjedniče. Naime, gospodin Pupovac je u ime kluba govorio o antimanjinskom raspoloženju. Moram priznat da sam se sjetio nakon 2007. godine kad sam bio župan Osječko-baranjske županije, jedan dožupan je bio gospodin Srb iz HSP-a, a drugi dožupan mi je bio gospodin Horvat iz SDSS-a. I upravo antimanjinsko raspoloženje imali smo u Jagodnjaku. Hrvati su manjina u Jagodnjaku i tražili su nastavu na hrvatskom jeziku. No, upravo član SDSS-a to je priječio, nije dopuštao i dugo smo se mučili da bi uspostavili nastavu na hrvatskom jeziku. No ne sjećam se da je gospodin Pupovac i SDSS osudio ponašanje njihovog člana. No, isto tako želim reći da malo prije kad je docirao gospodin Pupovac spominjao je Osijek. Meni je drago da je Osijek ostao nepokoreni grad zahvaljujući svima nama koji smo ostali u Osijeku, zahvaljujući i našem heroju Branimiru Glavašu. No, želim reći da 2012. Osijek se borio za zlatni cvijet Europe. I te godine 2012. sve grafite u gradu Osijeku smo izbrisali, očistili i dobili smo brončani cvijet Europe. No želim reći da upravo bilo je grafita ono Osek ili Ocek. Ali isto tako i četiri S kojih se sjećam dobro po gradu. Prema tome, upravo ako želimo težiti ka tome da se razvija dobar suživot, da se uspostavi dobar suživot i u Vukovaru, a imamo divnih primjera upravo tog kvalitetnog suživota i u Osječko-baranjskoj županiji i u drugim mjestima. Ali moramo svi shvatiti da je Osijek krvario, nije iskrvario, ostao je nepokoreni grad. No, upravo pod ćirilicom, pod četničkim zastavama se ušlo u Vukovar. Prema tome, Vukovar itekako zaslužuje posebno mjesto i u hrvatskim zakonima kao što je i ostala trajna spomen na našu bližu noviju hrvatsku povijest upravo zapisanu u Vukovaru.
Hvala lijepa. Također nema osnovnog govornika. Poštovana zastupnica Jadranka Kosor, replika također.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja neću, odustajem od replike jer smisao replike jest svojevrsni dijalog. A kako nema osobe koja bez obzira što je on govorio u ime kluba, ali nema zastupnika kojem bi mogla replicirati i razmijeniti mišljenja i stajališta. Ne želim replicirati javnosti. Hvala.
Hvala i vama poštovana kolegice. Sada imamo u ime predlagatelja. Ispričavam se, imamo još jednog zastupnika Josipa Borića, repliku. Knjigovodstvo replika je bilo malo komplicirano.
Sve o.k. Hvala predsjedniče. Pa uvijek to tako biva. Netko nešto izgovori, a onda nestane, ne možemo kvalitetno komunicirati ali ću ipak reći. Jer mi u klubu HDZ-a uvijek moramo slušati. Gospodin Pupovac dođe tu za govornicu i onda on nama govori neke svoje poslanice i stalno ocjenjuje rad jedne političke stranke Hrvatske demokratske zajednice. On je to danas isto činio. Ja neću ocjenjivati politiku SDSS-a ni ono što on radi, ali ću citirati ljude koji su je ocijenili i tu politiku i ljude koji vode tu politiku, pa ću citirati to što je rečeno. Politika Pupovca se pretvara u etno biznis a ne kvalitetnu manjinsku politiku. Pupovac ni izbliza nije veliki zagovaratelj pomirbe Hrvata i Srba kako to nekad želi pokazati. U mnogim područjima Hrvatske vodi politiku nacionalnog sukoba niskog intenziteta tek toliko da Srbima pokaže da trebaju zaštitnika poput njega. To je izgovorio bivši predsjednik Republike Hrvatske, gospodin Josipović. To je bio razlog i nekih svađa u javnosti, to je bio razlog zbog čega su možda popucale nekakve linije ili veze. Ali ni iz daleka nije bio razlog da se netko ponašanja u ovom Domu na način na koji se to ponaša gospodin Pupovac. I podsjećam, nedavno smo ovdje isto vodili raspravu o jednoj deklaraciji gdje se govorilo također o silnoj ugroženosti manjina, o velikom egzodusu manjina iz Republike Hrvatske itd. I činjenica je da netko zaista želi koristiti taj odnos između Hrvata i Srba čisto u dnevno političke svrhe, a gospodin Josipović to je ocijenio kao svojevrsni etno biznis. Tako da bi svaka dalja rasprava možda ovdje o tome bila i suvišna.
Hvala lijepa. Nema osnovnog govornika kolege Pupovca, pa nema ni odgovora. Sada u ime predlagatelja poštovani zastupnik Josip Salapić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. S obzirom da sam mogao procijeniti gospodin Pupovac se neće pojaviti na našim replikama zatražio sam svoje poslovničko pravo, a to je da kao predlagatelj prijedloga zaključka govorim u ime pet minuta. I sad s obzirom da sam rekao i ponovit ću ovdje da sam legalist i da poštujem sve zakone i sva ona međunarodna prava i obveze koje je Hrvatska preuzela prema ne samo hrvatskim državljanima srpske nacionalnosti nego i prema svim nacionalnim manjinama. I smatram da u šest godina rada ovdje u ovom Visokom domu nisam ni jednom svojom raspravom povrijedio niti jednu nacionalnu manjinu. Ali ako se bilo kojem zastupniku, pa makar on bio dugogodišnji zastupnik kluba SDSS-a gospodinu Pupovcu može dozvoliti da ovdje govori što god hoće, da je njegov govor uvijek upućen HDSSB-u na granicama ruba incidenta i da namjerno provocira našu reakciju iskoristit ću svojih pet minuta, a ne one dvije koje sam njemu dao sa pravom da mi odgovori na repliku, na ono što je on ovdje izgovorio. Ako Ustavni sud Republike Hrvatske poziva Hrvatski sabor ne miješajući se u politiku koju ćemo mi ovdje provoditi, ne miješajući se u rasprave koje će biti, a i sam govori u svojoj odluci da su one ponekad i teže naravi i da mogu nekoga možda usmjeriti nekom krivom smislu razumijevanja ja bih rekao da je gospodin Pupovac današnjim nastupom u Hrvatskom saboru, a prozivajući nas koji smo članovi Odbora za Ustav, a to sam ja ispred kluba HDSSB-a i gospodin Mlakar ispred kluba HDZ-a koji nismo sudjelovali na Odboru za Ustav u ponedjeljak iz drugih razloga, a ne iz onih koje on misli da mi nismo sudjelovali. Ovo je Parlament, ovdje se raspravlja i ovdje se daju amandmani na bilo koji zakonski prijedlog. U njegovom govoru od 20 minuta nisam čuo niti jedan prijedlog koji se odnosi na zakon o kojem mi raspravljamo, niti jedan prijedlog konkretno koji se odnosi na bilo koji članak zakona osim toga što je vidio da zastupnici kluba HDSSB-a nose ovaj bedž koji nosimo sa ponosom, gdje piše heroj a ne zločinac i nešto je o tome rekao i Ustavni sud Republike Hrvatske ukinuvši presudu i vrativši je Vrhovnom sudu na ponovno razmatranje. A isti taj zastupnik SDSS-a si je mogao dozvoliti da nosi selotejp novinarima u Hrvatskom saboru, da novinarima i hrvatskoj javnosti a i hrvatskom sudu poručuje kako bi sud trebao donijeti odluku u ponovljenom postupku. Dakle, on to može. On može nositi selotejp koji je jedan od predmeta koji se vodi protiv gospodina Glavaša za kojeg mi kažemo da je nedužan, on si taj luksuz smije dozvoliti a mi sebi ne smijemo kao nas 7 zastupnika ovo dozvoliti. E pa vidite smijemo. I takvim načinom njegovog ponašanja ovdje i govora u Saboru vodi on sukobu, a ne mi. Mi smo svojim zaključkom pozvali Sabor da svojim zaključkom obveže Vladu da razmotri dosljednu primjenu članka 8. Ustavnog Zakona o pravima nacionalnih manjina koji osim što nabraja ustavna prava govori o tome da se nitijedno ustavno pravo nacionalne manjine ne smije koristiti na štetu većine, a to je hrvatski narod. I nismo mi govorili o borbi protiv ćirilice i zabrani ćirilice u Hrvatskoj nego o nečemu drugome, o problemu koji se stvorio u izričito gradu Vukovaru jer se radi o gradu Vukovaru, o ranama grada Vukovara i o situaciji koja se dešavala 2013. godine. A žalosno je što mi o tome govorimo 2015. godine. Ovaj zaključak nije išao protiv ćirilice niti protiv toga da se zabrani ćirilica u uporabi u Hrvatskoj, niti da bilo koga mi našim prijedlogom zaključka omalovažavamo. Spomenut ću ono što je gospodin Bubalo rekao, dugo je godina u primjeni ćirilica u Osječko-baranjskoj županiji i dožupan iz redova SDSS-a koji je jako dobro surađivao, ja sam bio predsjednik Kluba vijećnika punih 9 godina u Skupštini Osječko-baranjske županije, nijedan problem sa vijećnicima SDSS-a i sa dožupanom nisam imao, nitijedan. Isto tako dvojezične table su u Erdutu stajale od mirne reintegracije, nitko ih nije razbijao, nitko nije uništavao ništa što ima veze sa srpskom nacionalnom manjinom u našoj županiji. Ovdje je bilo riječi 2013. godine o Vukovaru. Ja sam pohvalio u svojoj replici dolazak gospodina Pupovca u kolonu sjećanja u Vukovar, a sad ponukan njegovom raspravom koju je imao poslije toga obraćajući se izravno zastupnicima klub HDSSB-a mogu sa sumnjom izraziti svoj stav, da li je on tamo došao što je htio, što je morao ili što je provocirao? To dajem njemu na dušu da sam procjeni jer on je isto tako član ovog Visokog doma koji su mu hrvatski zakoni i hrvatski narod dozvolio.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Davorin Mlakar, replika.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Salapić vi ste sada rekli nešto što smo mi se već naslušali od kolege Pupovca. Pokazuje vam jednu konstantu u njegovim nastupima. Uvijek drži moralna predavanja svima, a često puta upravo i klubu HDZ-a, naravno i vama, ali kada onda treba saslušati argumente protivne strane onda ga najčešće nema. Tako ga nema ni sada kada je isprovocirao replike na svoje izlaganje da bi čuo od nas što mi o tome imamo za reći. Pa se pohvalio događajima iz vremena mirne reintegracije u kojima su i neki od nas sudjelovali i mogli bismo i mi o tome pričati. Međutim, ono što je zanimljivo on je razumio svoju ulogu čak i onako kako mu nijedan zakon u RH ne daje za pravo, a to je da proziva nas ovdje u Parlamentu za činjenicu da li smo bili nazočni ili nismo sjednici Odbora za Ustav pritom zaboravljajući da tu postoji čitav niz razloga zbog kojih možete ili ne morate biti nazočni. I poziva nas da na Odboru za Ustav na kojem smo barem 50 puta davali svoje prijedloge i nikad nijedan nije prihvaćen da tamo damo svoje prijedloge. Dakle, uzima si za pravo prozivati nas kako radimo u radnim tijelima Sabora, uzima si za pravo svima nama ovdje držati lekcije o tome kako se štite interesi manjinskog naroda pritom nikad nisam čuo gospodina Pupovca da je digao svoj glas protiv politike koja dolazi iz matične Republike Srbije i provocira reakcije u Hrvatskoj. Tada on kaže obično da nije kroničar crne kronike srpsko-hrvatskih odnosa. I to je rezultat njegovog djelovanja.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Josip Salapić.
Hvala predsjedniče. Uvaženi zastupniče Mlakar mi smo se zajedno trudili te 2013. godine da smirimo situaciju koja je tada u Vukovaru bila i ona je bila dramatična, bili smo zajedno tamo u toj koloni sjećanja, i zajedno smo sudjelovali u tome da pokušamo primiriti međunacionalne tenzije i vratiti nekako situaciju u dijalog. Taj dijalog se mogao voditi samo ovdje u Hrvatskom saboru. I sad dolazimo 2 godine poslije, nakon odluke Ustavnog suda koja je inicirana ne slobodnom voljom bilo koga nego prikupljenim potpisima za referendum koji je ne mali broj građana potpisao. Na temelju tog odlučivanja Ustavni sud je dao upute i Gradskom vijeću Vukovara i Vladi RH ali u svom razmatranju naveo i na poštivanja prava većinskoga naroda. I sad vi kad god nešto progovorite ovdje, date neki konstruktivan prijedlog mi se ne moramo složiti sa time da se na ovakav način raspušta predstavničko tijelo. Postoje drugi mehanizmi koji mogu imati kontrolu da li se provodi dosljedno Zakonu o pravima nacionalnih manjina, ali Ustavni sud nas upućuje na to da je moguće i ono što je gospodin Lesar predložio da se u određenom zakonskom rješenju primjena zakona u pojedinim dijelovima Hrvatske posebice gradu Vukovaru, pojedinim dijelovima Vukovara odgodi do određenog vremena dok se i tenzije i taj suživot ne ostvari u pravom svom smislu te riječi. Sad mi dolazimo do toga da mi kao zastupnici Hrvatskog sabora sa jednakim pravima i obvezama ne smijemo ovdje govoriti što hoćemo jer se svatko nađe prozvan na jednu jedinu rečenicu koju nitko osobno nije htio uvrijediti pravo gospodina Pupovca da ovdje govori što hoće. Pa ako mi 6 godina ili 20 godina moramo trpjeti da netko tko je nacionalna manjina može reći što hoće, a mi ne smijemo odgovoriti kako hoćemo pa onda ispadne da smo mi mrzitelji srpske nacionalne manjine što uopće nije točno. Ja osobno znam čitati ćirilicu, učio sam pisati ćirilicu. Kad sam radio svoj magisterij čitao sam brojne udžbenike na ćirilici, kada sam radio svoj rad vezano za povijest Hrvatske države i prava i nitko ne omalovažava pravo srpskom narodu da koristi ćirilicu u Hrvatskoj. To je sramotno što se on prema nama tako ovdje ponaša u Hrvatskom saboru.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Dragan Crnogorac, replika.
Pa je najgore to da govorite kako hoćete, ali dobro to je vaša stvar. Istini za volju i na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina nitko nije bio prisutan. Dakle ne samo na Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav nego i na Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina također nitko nije bio prisutan od članova ni HDZ-a ni HDSSB-a. Gospodine Salapiću ja bi vas molio, evo dat ću vam priliku da kažete je li u Osijeku bilo ubijenih Srba? Da li su se dešavala ubojstva Srba u Osijeku? Treća stvar o kojoj ste govorili, da ste uvijek poštovali, i ja sam imao korektne odnose, ja to ne mogu da kažem i dan danas čak su i dožupani bili u prostorijama zajedničkog vijeća općina i sadašnji dožupan Šišljagić sa bivšim dožupanom Burićem sa normalno i dakako i bivši župan ovdje gospodin Bubalo, međutim sjećam se i vremena kada je jedan župan negirao pravo srpskoj zajednici na dožupana istog ovdje gospodina Horvata koji nije bio biran i čekalo se pravno mišljenje pravnog odjela ustvari Ujedinjenih nacija da li on to može napraviti. I normalno dakako stiglo je mišljenje da on mora imenovati župana iz srpskih redova na prijedlog Srpske zajednice, to je još bilo pravo iz 97.godine. Dakle nije baš da se uvijek poštovalo to pravo. Sjetite se ko je to bio župan tada koji to nije htio da napravi? I na kraju ja znam da je u politici dosta vrijedno kada jedan glas odlučuje o nekoj većini, međutim podsjetiti ću vas u gradskom vijeću sada odlučuje jedan glas i to glas vijećnice HDSSB-a. Možda i je problem ako se ne prihvati statutu, odnosno izmjene i dopune statuta da se raspusti gradsko vijeće i da izgubite takvu poziciju. To je dosta vrijedno. I ja vas apsolutno razumijem.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Josip Salapić.
Ja uvaženi zastupniče Crnogorac neću sumnjati u vaše dobre namjere, ali ovako za sveopću hrvatsku javnost rekli ste da li je bilo srpskih žrtava u Osijek? Pa granate koje su išle sa strane Srbije, agresora, nisu birale tko je Srbin, tko je Hrvat, tko je Mađar i tko je druge nacionalne manjine u Gradu Osijeku. I mnoge su žrtva pale od granata iz ove strane a ne od pucnjeva iz strane RH i branitelja, Zbora narodne garde i onih heroja koji su branili Grad Osijek. I to su povijesne činjenice koje neko može smatrati da postoje ili ne postoje. Puno je vremena prošlo u građenju zajedničkog suživota i sad možemo mi sebi priznati ili ne, ja vam ponavljam osobno ja sam za to da se sva prava nacionalnih manjina RH poštuju maksimalno i prava Srpske nacionalne manjine ako se ne ostvaruju po zakonima, i propisima međunarodnim sporazumima koje je Hrvatska prihvatila. Mi smo imali problem koji je nastajao u Vukovaru i jedini razlog zašto mi danas raspravljamo o ovom zakonu je Grad Vukovar, okolnosti u Vukovaru u kojima samo svi sudjelovali i vidjeli smo što se događa. Ako je bila iskrena vaša namjera i vaše stranke za dijalog on je u ove 2 godine mogao biti itekako ostvaren. Svaka inicijativa koje je došla od branitelja iz Vukovara, svaka inicijativa koja je išla na odgodu primjene određenih prava i zakona zbog opravdanih razloga svele se na sukob sa Srpskom nacionalnom manjinom u Hrvatskoj. I ako to ne prestane neće niti ovaj zakon koji je pred nama danas, niti ovaj zaključak, niti dugo čitanje zakona, niti dvotrećinska većina ništa promijeniti ako se ne budemo poštivali međusobno u onome što radimo. A sjetite se situacije kad je došlo do one press konferencije na kojoj je zastupnik vašeg kluba Milorad Pupovac govorio o slučaju Glavaš. Sjetite se situacije i rasprave u Saboru i od toga kad smo mi zastupnici htjeli izaći pored vas da nas niste pustili da prođemo. Ja mislim da to apsolutno nije ponašanje koje je primjereno ovdje u Hrvatskom saboru. Vi tu možete slobodno sjedit, govorit šta hoćete a nama ne date da slobodno prolazimo pored vas. Ja mislim da o tome hrvatska javnost treba nešto znati i čuti jer to je ponašanje koje se ne smije dozvoliti.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika o istoj temi. Na redu je klub Nezavisnih ljevičara i poštovani kolega zastupnik Nikola Vuljanić.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, puno je rečeno riječi i postale su sve grublje i grublje što mi zapravo govori da se nismo došli ovdje dogovoriti, nego smo došli zauzeti busje, svako na svojoj strani i mobilizirat svoje birače, vidi nas demokrate, vidi nas dobre Hrvate. Tako naravno nećemo doći nikamo. Ovdje se ne radi o ćirilici to je valjda svima jasno i onima koji nas eventualno slušaju nesretni, ne radi se o ćirilici, ćirilica je jedno od civilizacijskih dostignuća Slavena. I ja to smatram elementom pismenosti, pišem ćirilicu jednako kao latinicu i čisto sam ponosan na to. Pa za boga miloga nema tu nekog zla. Ovdje se radi o suštinski dvije ključne stvari za budućnost RH. Jedno je poštivanje zakona i onda kada nam se ne sviđaju. Niko ne kaže da se Gradskom vijeću Grada Vukovara mora sviđati ovakav zakon, da moraju biti ludo zaljubljeni u njega, ne moraju, ali ga moraju provesti i moraju ga poštivati i feler je što u dosadašnjem zakonu pored mrkve suradnje nije postojala i batina kazne ako toga nema. Drugi zapravo aspekt ove rasprave tiče se zaštite prava manjina kao obaveze većine. Većina ne samo da ne može, nego i ne smije odlučivati o oduzimanju i restrikciji prava manjina. To je nešto što ne spada zapravo ni u zakonodavstvo, to je civilizacijsko dostignuće. Ako se toga ne držimo sve pandorine kutije su otvorene, kao što u nekim povijesnim vremenima i bile otvorene. Tu su negdje temelji onog što zovemo europskom demokracijom i zapadnom civilizacijom onakvu kakvu danas imamo i u kakvoj valjda želimo živjeti. Raspravljamo o tri akta danas, o dva zakona i jednim zaključcima i o dva stava. Stavovi su dijametralno suprotni. Polaze od pravno identičnih polazišta od presude Ustavnog suda i od postojećih zakonskih okvira. I što ti tako suprotstavljeni stavovi traže u Parlamentu, što bi trebali naći u Parlamentu? Pa valjda nekakav dogovor i nekakav kompromis. Politika jest kompromis. Sve što se događa ako nije snagom ruke provedeno, a onda će kratko trajati. Sve što se događa u društvu i što je predmet politike rezultat je nekakvog kompromisa. Najbolji politički razgovori su oni kada obadva izađemo savršeno nezadovoljni van jer smo se morali nečeg svoga odreći. Ako to nismo u stanju napraviti ovdje u Hrvatskom saboru onda imamo veliki, veliki problem. onda imamo stvarno veliki problem. Iskreno, kada smo donosili Zakone o pravima nacionalnih manjina, a slično je i s drugim manjinama, ne samo nacionalnih manjina, mislio sam iskreno bez fige u džepu da iza toga svi stojimo. S tim smo se hvalili u pregovorima, s tim smo se hvalili u prvim danima EU kako su pitanja nacionalnih manjina i ne samo nacionalnih manjina u Hrvatskoj zapravo riješena na jednom nivou koji dobar dio europskih zemalja tek eto tako gleda i nastoji mu se približiti. A izgleda da smo dobrim dijelom ipak imali onu našu klasičnu figu u džepu. Pričali smo ljudima iz Europske komisije i Parlamenta i Vijeća kom smo već pričali ono što smo znali da oni žele čuti, to smo i napisali. A ček polako, sad je došlo do toga da se stvari trebaju provesti do kraja. Koga to mi pokušavamo varati? Možda pod navodnicima varati, ajde, varati kvazi civiliziranim stavovima. Svijet ne možemo prevariti. U tom bijelom svijetu o nama i svemu što ovdje danas govorimo i što radimo i što nam se događa, znaju zapravo značajno više nego što mi to mislimo pa čak i nego što mi sami znamo. Kada sam prvi puta došao na razgovor sa predsjednikom socijalista u Europskom parlamentu, on je pričao 15-ak minuta o političkoj situaciji u Hrvatskoj i znao je sve što sam ja znao i još malo pokraj toga. Dakle ne varamo ih. Konačno EU više i ne moramo varati, unutra smo, šta sada imamo koga varati ne. Varamo kao i obično sami sebi i onda plaćamo ceh. Nikad ali baš nikada po kriterijima autora zaključaka neće doći vrijeme oprosta, mira, tolerancije, sloge i prihvaćanja drugih koji su nam sličan, ali nisu baš sasvim isti kao mi, nisu isto pleme. Nemamo naravno nikakvih problema sa Eskimima ili sa Bantu crncima oni su različiti, problema uvijek imamo s onima koji su nam blizu, koji su susjedi i s kojima smo si slični jer prepoznamo i nešto svoje u njima, pa to baš nije ugodno. Nikada mržnja kod onih koji je imaju, a očito ima, i na jednoj i na drugoj strani, nikad ta mržnja neće prihvatiti zajednički život sa onima koji drugačije misle, koji su drugačije mole, koji se drugačije zovu, koji drugačije izgledaju, koji drugačije govore, a opet slično. Ta mržnja je nešto što ovaj Parlament ima zapravo trebao bi imati svetu zadaću da to makne iz svijesti ljudi koji ovdje žive. Malo nas ima, ako ćemo se gledati na takav način kroz takve naočale bit će nas još i manje. I nikad ali baš nikad ne treba popustiti isključivosti ni na kojoj strani, strahu i ksenofobiji i naravno nikada ne treba sanjati osvetu. To uništava snove onom koji sanja tu osvetu. Na tom se ne gradi ništa nego tragedija. O tom imamo iskustva dugačka i debela. Razgovarajmo, nađimo dogovor. Evo kolega Lesar je predložio teme o kojima bi se moglo razgovarati, to je jedina šansa nema druge šanse. Ali tema za razgovor, za pregovor i za kompromis ne može biti ne smije biti da li ćemo poštivati zakone koje je ovaj Parlament donio. Moramo ih poštivati sve u potpunosti i uvijek gdje god da se primjenjuju. Ako nisu svi u čitavoj RH jednaki pred zakonom, onda zakona i nema, onda to nije država. To je čudovište. Isto tako nema kompromisa oko toga a čini mi se da je to nešto što se ljudima još uvijek vrti po glavi da se voljom većine, zato što je većina može ukinuti pravo manjine. To se ne može. To se ne može i to se ne smije raditi. To se događa i ovdje u ovom Parlamentu. I sada i stranka na vlasti dosta puta snagom ruke prevali stvari za koje su sasvim sigurni ljudi da nisu dobre i da se tako ne bi smjele raditi ali naprave to. Nemojmo od toga praviti nacionalni princip. To nije nacionalni princip. Ove izmjene i dopune zakona su onaj komad zakona koji nije mrkva nego batina. Zaista sam se nadao, iskreno da po ovoj temi batina u zakonodavstvu neće ni trebati. Da će ljudi to prihvatiti kao zdravo za gotovo i mislim kao nešto što se podrazumijeva već iz činjenice da je rat završio prije 20 godina, da je čitava jedna nova generacija mladih ljudi se rodila, odrasla, odškolovala se i otišla u Australiju dok se mi ovdje natežemo mogu li ploče biti ovakve ili onakve. Kome je to od koristi? Teško si to mogu smisliti. Zakon treba provoditi ne radi Europske unije, radi rezolucija, deklaracija, ni radi nekakve apstraktne pravde nego zato što je to preduvjet civiliziranog preživljavanja. Ako se zakon danas jedan ne provodi koji se meni ne dopada iz ovog i onog razloga sutra se neće provoditi neki koji govori o mojim pravima. I svatko od nas se bori i za svoja prava ovdje. Ako to ne radimo krivo radimo. Ne radi se još jednom da naglasim ovdje o takvim efemernim stvarima kao što je ploča na zidu. Ta ploča je samo simbol države. Simbol naše vlasti i simbol odluka koje smo ovdje donijeli. Ako te simbole nećemo poštivati ne poštujemo sami sebe, ne poštujemo svoje odluke i nije onda veliko čudo što ovaj Parlament dobar dio građana ne smatra baš ozbiljnim mjestom. Hvala.
Hvala i vama. Imamo repliku poštovanog zastupnika Bore Grubišića.
Hvala lijepo. Kolega Vuljanić govorili ste i o stečevinama europske demokracije, prema kome, prema vama dakle ovakve stvari su kako ste rekli nezamislive u Europskoj … [[Govornik se ne razumije.]] A sada vi meni recite, a bili smo zajedno promatrači u Europskom parlamentu koliko nacionalnih manjina ima jedna demokratska država kakva je Francuska u kojoj jedan Elzas u kojem su svi natpisi na Njemačkom jeziku, znate i sami, bili smo skupa i znate u kojem ste hotelu stanovali, kako se zove hotel u kojem ste, ili kvart u kojem je bio hotel. Dakle Francuska nema nacionalnih manjina, vrlo demokratska država bez nacionalnih manjina, a znamo sa imaju i … [[Govornik se ne razumije.]] i u Elzasu tako Nijemci, gore na sjeveru Valonci itd.. Ali kod njih nema nacionalnih manjina, svi su, i oni koji su doseljeni svi su Francuzi, svi su Francuzi pa se Nijemci koji se prezivaju Herman izgovaraju Erman, Hofmani su Ofmani itd.. Drugo, vi ste prilično teoretski i malo uvijeno zapravo izrazili svoj stav i govorili o tome ako volja većine vrši restrikcije nad manjinom to nije demokratski. Čini li se vama da u ovom hrvatskom Parlamentu ponekad gospodin, nema ga ovdje, zapravo se ponaša kao da je on većina i natura volju i vrši restrikcije nad šutljivom hrvatskom ne znam šta da kažem manjinom ili većinom. Nad nama svima zapravo ovdje. To je jedno. Rekli ste da demokracija počiva na volji većine, u … [[Govornik se ne razumije.]] dakle bili ste malo kontradiktorni, dakle ako je ovdje u Saboru petkom većina kukuriku koalicije, odnosno to je volja većine, demokratska koju je nadzor izabrao ali kažem da to ne vrijedi za nacionalna pitanja. A sada kako, za nešto važi, ne nešto ne važi?
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Nikola Vuljanić.
Točno, Francuska nema nacionalnih manjina, zaboravili ste spomenuti Korzikance koji se računaju isto kao nacija za sebe, nema. Jel to znači da ih mi ne trebamo imati? Ja ne vidim … … [[Upadica se ne čuje.]] Mogu se oni smatrati što god hoće ali ako mi imamo nacionalne zajednice koje se osjećaju tako kako se osjećaju. Pa tko smo vi i ja da kažemo e vi se nećete više tako osjećati, vi česte se osjećati kako vam ja kažem zato što nas ima više. Nije li to strahota? Provođenje sile većine u Parlamentu je istina loša o kojoj smo neki dan razgovarali kada smo razgovarali o ovom Zakonu o dječjim doplatcima, loši postupci provedeni silom većine ruku. Ali to ne treba ni biti ni postati praksa u odnosima sa drugim nacionalnim zajednicama. Ako se to ovdje dogodi, pobuniti ćemo se, dignuti ćemo paniku, sazvati ćemo medije i šta je znam šta ćemo napraviti. Ali ako se to dogodi u odnosima sa nacionalnim skupinama u Republici Hrvatskoj onda će rezultat biti puno, puno ozbiljniji što velim ne opravdavam ovo što se događa u Parlamentu. To nije demokracija da se ruke dignu protiv utvrđene procedure i postupi za to jer tako nas ima više. To naravno nije demokracija. Hvala.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima. Na redu je Klub zastupnika nezavisne liste i zastupnici Damir Kajin i Šandor Juhas. Damir Kajin prvi.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo zastupnici. Točno, netko je rekao ovo mi na neki način možemo možda i nazvati Zakon o Vukovaru. Ovdje se, normalno kada govorimo o toj pravnoj osnovi navodi Ustav i ustavni zakoni i međunarodni ugovori koji imaju logično snagu iznad zakona. Govori se i o odluci Ustavnog suda ali za nas je bitno, jer je Vukovar kamen spoticanja, istaći između ostalog a ne navodi se i ugovor o mirnoj integraciji istočne Slavonije. Citirat ću samo jedan dio obrazloženja. Ustavni sud je obvezao Vladu Republike Hrvatske da u roku od 1 godine od dana objave predmetne odluke u Narodnim novinama uputi u parlamentarnu proceduru izmjene i dopune Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma, nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj. Ne bih volio da ovaj zakon zbog ovih ili onih razloga poprimi neke dominantne izborne ciljeve, a ne potrebe manjinskog stanovništva. U izvorišnim osnovama Ustava Republike Hrvatske navodi se da se Republika Hrvatska ustanovljuje kao nacionalna zajednica hrvatskog naroda i država pripadnika nacionalnih manjina i onda se nabraja Srbe, Čehe, Slovake, Talijane, Mađare, Židove, Nijemce, Austrijance, Ukrajince, Rusine, Bošnjake, Slovence, Crnogorce, Makedonce, Ruse, Bugare, Poljake, Rome, Rumunje, Turke, Vlaha, Albanaca i drugih koji su njezini državljani, koima se jamči ravnopravnost s građanima Hrvatske, narodnosti i ostvarenje nacionalnih prava u skladu s demokratskim normama UN-a i zemalja slobodnog svijeta. Gospodo, problem znači treba riješiti. Pripadnicima svih nacionalnih manjina u Hrvatskoj znači Ustavom se jamči prije svega sloboda izražavanja nacionalne pripadnosti, slobodno služenje vlastitim jezikom, time i pismom te kulturna autonomija. Modelom kulturne autonomije koja je interalija uključuje pravo na obrazovanje na jeziku, pismu nacionalnih manjina, službenu uporabu manjinskih jezika, osigurana je integracija, a spriječena asimilacija nacionalnih manjina u hrvatsko društvo. Ravnopravna službena uporaba i jezika i pisma nacionalnih manjina u Hrvatskoj se ostvaruje u skladu s odredbama Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, zatim Okvirne konvencije za zaštitu nacionalni manjina Vijeća Europe, Europske povelje o regionalnim i manjinskim jezicima Vijeća Europe, Zakona o uporabi jezika nacionalnih manjina, ustavnih zakona, odluke Ustavnog suda, a ja ću ponovo spomenuti i ovaj ugovor o mirnoj reintegraciji istočne Slavonije. Svi mi znamo, svi su to spominjali, što se dešavalo u jednome Vukovaru u istočnoj Slavoniji, međutim jezik, ćirilica, dvojezične ploče ne smiju biti problem. Svi se slažemo da je jedan Vukovar bio sustavno razaran, da su ljudi proganjani, iseljavani, deportirani u logore mnogi, gledali smo onaj film nedavno i silovani. Jasno, stradavali su i Srbi. Uvijek ja kad govorim o ovoj materiji povlačim neku paralelu sa Istrom. Možda nije najpreciznije ali opet ima i sličnosti. Drugi svjetski rat bio je jedan krvav rat, razdoblje između dva svjetska rata bilo je sve samo ne idealno razdoblje. Fašizam nije bio prijetnja samo Slavenima, Hrvatima, Slovencima, već svim slobodomislećim ja ću reći ljudima tamo, Talijanima. Prva žrtva fašističkog terora npr. u Istri bio je Rovinjac Talijan …. Vođe Labinske republike bili su dominantno talijanskog roda, … ne možete zamisliti bez one talijanske komponente kao i hrvatske, slovenske itd. I što se onda dešava nakon Drugog svjetskog rata? Dogodio nam se ili pogodio nas je jedan stravični barbarski egzodus koji je Istru pogodio gotovo kao i sam rat. Od 186 000 ljudi koji napuštaju ove prostore negdje 140 000 ljudi je bilo iz Istre. Govorim oni koji su optirali itd. I onda se sudbina Istre regulirala međunarodnim ugovorima, namjerno apostrofiram jer na temelju toga se donosi i ovaj zakon pa je tako reguliran status Istre do mirne '47. od mirne gore do takoreći Trsta, Londonskim sporazumom '54., pa tu imamo … sporazum, rimske sporazume itd. Između ostalog u tim sporazumima točno se navodi i gdje se i kada mora rabiti i manjinski jezik ili talijanski jezik. Pred nekoliko dana primio sam ljude iz Vukovara i upitao sam ih pa zar još uvijek su rane tako bolne. Imao sam dojam da ta podjela nije bila tako izražena recimo 2008., 2009. ili 2010. Jasno da se ubijene ne može zaboraviti, da silovani pamte što im se dogodilo, da prognani ne mogu zaboraviti muke, da oni koji su ostali bez imovine itekako se sjećaju onih koji su im to činili. Onda su mi u jednom trenutku rekli otprilike ovako, pa ni kod vas u Istri koliko god mislili da je idealno, nije sve idealno. Kaže ljudi su vam otišli. U jednom trenutku sam se zamislio i rekao da i točno i to je ona najveća tragedija. Ostali smo bez ljudi, bez pola stanovništva tamo '45. godine. Mnogi su bili tada prestrašeni, demokracije je bilo ili nije bilo, nije sada to ni bitno. U nekim dijelovima sigurno smo imali više slobode nego sada, na primjer kada je riječ o neovisnosti medija u Istri. Ali opet moramo biti zajedno između sebe na neki način se pomiriti, živjeti skupa i sa svima onima koji su doseljeni na one ili na naše prostore. Puno problema je bilo, ali tijekom vremena ti problemi su se nekako pokušavali naprosto rješavati. Najviše problema vjerojatno je bilo sa imovinom, ali to pitanje se ne može preispitivati, iako bi netko trebao revidirati sve ono gdje su pojedinci koji obnašaju lokalne funkcije bez kune dolazili do nečega što im ni po ljudskim, ni po božjim zakonima nije smjelo pripasti. E sad od kuda ići? Vjerojatno od ovog raspuštanja vijeća. Ja znam da je to najradikalnija mjera. Možda bi bolje bilo kada bi se umjesto toga spominjala neka novčana kazna. Ovaj prijedlog je nešto što ja apsolutno razumijem, nešto što pravdam ali ako nam se pretvori u neki inat onda ćemo imati ili stalne podjele ili stalne izbore ili jednu stalnu nesigurnost, stalno preispitivanje neke javne volje, permanentno dizanje nekih političkih tenzija i podjela u društvu. Dobro je da se zakon usvaja dvotrećinskom većinom, makar sumnjam da će se ona postići, a slažem se da prevelika revnost, prevelika zakonodavna pravovjernost, prevelika žestina, znači kada je riječ o raspuštanju mogla bi biti kontra produktivna i tu bi trebalo na neki način pronaći mjeru. Ja predlažem da se možda na neki materijalni način kažnjava odgovorne za nepoštivanje zakonskih normi ili za dezavuiranje kako da se izrazim volje zakonodavca, odnosno Ustava, Ustavnog zakona i zakona koji regulira ovu materiju. Pravo manjina je nešto što trebamo poštovati, to je ono što nas treba na neki način i određivati. Represija to je nešto što ćemo vidjeti kako će na kraju završiti. I za kraj, ravnopravna službena uporaba jezika, pisma nacionalnih manjina u pravilu se uvodi za cijelo područje pojedine općine ili grada. Iznimno se može uvesti samo na dijelu područja pojedine općine i grada. Mi u Republici Hrvatskoj imamo ako se ne varam 55 jedinica područne /regionalne/ znači lokalne samouprave koji su uveli te standarde. Od toga su u 27 jedinica pripadnici nacionalnih manjina činili više od trećine stanovništva dok je u 28 jedinica službena ravnopravna uporaba manjinskog jezika i pisma bila uvedena statutom. Izuzetno se ponosim što u jednome Peroju recimo eto žive Crnogorci, pa možete vidjeti i dvojezične natpise. Govorim o Istri, nedaleko Vodnjana, Fažane i nikome to naprosto ne smeta.
Drugi dio, poštovani kolega Juhas u ime istog kluba.
Poštovani predsjedniče, poštovani kolege. Pa ovako, dosta je zanimljivo slušati to kao pripadnik nacionalne manjine o čemu se ovdje raspravlja i način na koji se raspravlja. I nekako čovjek postaje sve ponosniji i ponosniji što je tu i što sam pripadnik mađarske nacionalne manjine. Ja dolazim iz sredine u kojoj smo mi nacionalna manjina od 1920. godine i za vrijeme Kraljevine Jugoslavije u Baranji su se štampali plakati za vatrogasne zabave na mađarskom jeziku, njemačkom jeziku, ćiriličnom i latiničnom pismu ne samo na vatrogasnoj zabavi nego na sva događanja društvena u ono vrijeme. Moj otac je rođen 1919. godine i osnovnu školu pohađao je u Belom Manastiru i učio je ćirilicu, latinicu, njemački i mađarski jezik i nije mu bilo puno. Za vrijeme rata u ruskom zarobljeništvu naučio je i ruski. Tako da mene ovako dosta neću kazat pogađa, ali sa zanimanjem mogu to kažem da pratim i da imam svoj nekakav sud. Ova rasprava pretvorila se na žalost o upotrebi ćirilice. Međutim, ja ne čitam to kao upotrebu ćirilice, čitam to kao upotrebu svih manjinskih jezika i ne bih htio da postanem taoc ćirilice, odnosa između ljevice i desnice u ovom Parlamentu i da se to prepucava preko nacionalnih manjina. Na žalost imam takav osjećaj. Prije nekoliko dana sjednica je prekinuta i govorilo se o iseljavanju. Govorili smo da mladi odlaze, da mladi napuštaju Republiku Hrvatsku, da odlaze u svijet. Mislim da i poslije ove rasprave će isto dobar dio mladih da ode, mislim da će dobar dio onih koji trebaju da zasnuju ovdje obitelj svoju da kažu dosta mi je rasprava takvih, dosta mi je svega toga idem u svijet živjeti tamo gdje me neće brojati, gdje mi neće kazati smijem ovakvo pismo koristiti ili onakvo nego ću koristiti kakvo ja želim i kako ja mislim. Mislim da bi o tome trebali voditi računa. Ja zdušno podržavam ovaj zakon, međutim ima jedna stvar koju bih htio da je malo drugačije napisana. U kontekstu ovoga što sam rekao mislim da je čak jedna trećina stanovništva velika znamenka, da je to veliki broj, da bi trebalo smanjiti na 20% stanovništva, mislim da bi se onda postigao onaj cilj da je upotreba jezika i pisma nacionalnih manjina jedno civilizacijsko dostignuće, da je jedno dostignuće s kojim se mogu svi građani RH ponositi. Zašto ja to kažem? Pa kažem vam zbog situacije koja je recimo kod nas opet u Baranji. Mi imamo općine u kojima je udio mađarske nacionalne manjine 29% ili 30%, što se dešava sada tu? 30% stanovništva govori mađarski jezik, 10% od njih ni ne zna hrvatski jezik, a treba 33% da bude. Imamo situaciju da je velika aglomeracija s velikim brojem stanovništva dominantna, tamo živi manje-više hrvatsko stanovništvo, dominantno je, a u okolnim naseljima je dominantno mađarsko stanovništvo. Zbog toga mislim da bi taj konsenzus, ne konsenzus nego taj cenzus trebalo skinuti sa jedne trećine na 20%. Zašto je to tako i zašto to ponovno sad predlažem? Pogledajte situaciju recimo u Matičnom uredu u Belom Manastiru koji pokriva cijelu Baranju. 9 ljudi radi, nema nijednoga Mađara. Zato što nas u županiji nema toliko da bi trebao tamo da bude. Knjige matične se vode do '41. na mađarskom jeziku ili na ćirilici … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Da, dobro. Imena koje žele roditelji da daju svojoj djeci se ne mogu dati zato što matičar ne razumije mađarski jezik i kad kaže majka ja želim da se moje dijete zove … [[Govornik se ne razumije.]] onda to ispadne sve i svašta samo ne ispadne … [[Govornik se ne razumije.]] Zato što matičar ne zna napisati … [[Govornik se ne razumije.]] A takvu situaciju smo imali do '41. godine kada je za vrijeme stare Jugoslavije Pišta bio Stjepan, ne Stjepan nego Steva pa onda imamo Ištvane imamo Stjepane, imamo Steve, imamo sve i svašta samo nemamo onako napisano kako se zove. Imamo sad najnoviji primjer, budući da nemamo nijednog matičara koji govori mađarski jezik nema više vjenčanja na mađarskom jeziku. Kaže, prevodite. Pa pobogu, sad ćemo i to prevoditi još. Sad ćemo zvati sudskog tumača da prevodi kad kaže mladoženja mladenki da. I to ćemo sad prevoditi? To su sve razlozi zbog kojih ja predlažem da se cenzus od jedne trećine skine na 20% i da u zakonu se na taj način regulira to pitanje. Hvala.
Hvala i vama. Idemo najprije na replike poštovanom zastupniku Damiru Kajinu. Boro Grubišić, prva.
Hvala lijepo. Kolega Kajin, a nema ga ovdje? A svejedno ću ja kad već ima dio kluba pa reći ono što pripada Kajinu jel'. Dakle, govorio je o tome da treba se integrirati, a ne asimilirati. Naravno da o asimilaciji nitko i ne pomišlja niti se ona dogodila, poglavito u nekim nacionalnim manjinama u RH. To su nezapamćeni slučajevi, znamo svi dobro o kome se radi. Odvojeni vrtići u Vukovaru, djeca odvojena od dječjih vrtića, odvojene škole, čemu to sve vodi? Govorili smo prije da se radi o getoizaciji. Jel' to integracija? Odvojeni razredi, škole odvojene, vrtići, djeca odvojena srpska od hrvatske. Pa jel' to normalna integracija, jel' to nešto što je normalno da se već od dječje dobi diferenciraju ljudi prema nacionalnosti? A tko je to tražio? Hrvati? Ne! Prema tome, o čemu mi pričamo? Kada bude netko izrazio iskreno kajanje za ono što je učinio u Vukovaru, Kajina nema, onda će biti puno, puno lakše prebroditi sve poteškoće. Samo žaljenje, pa naravno da svatko žali žrtvu bilo gdje da je učinjena i bilo tko da je žrtva, svi mi žalimo to. Ali kada netko izrazi kajanje i priznanje što je učinjeno i koliko je žrtava bilo i da kaže kajemo se zbog toga ili kajem se, i to netko iz visokih dakle krugova, onda je to nešto što čovjek može prihvatiti, akceptirati pa i oprostiti. Naravno, zaboraviti nikada. Ali toga nema, toga nema u Hrvatskoj. A što se tiče gospodina Juhasa, jel' može za Juhasa odmah?
Ne, ne idemo po redu.
Dobro.
Odgovora nema jer nema poštovanog zastupnika koji je imao govor. Na redu je replika poštovane zastupnice Ingrid Antičević-Marinović, također Damiru Kajinu.
Hvala lijepa. Kolega Kajin govorio je o jednoj važnoj stvari, samo usput naravno, jer to tako priliči i današnja tema, o talijanizaciji kompletne hrvatske obale. Ja mislim da ono što se dogodilo sada već daleke 2010. godine kada je Carlo Giovanardi i Gianfranco Fini dakle talijanski ministri u Talijanskoj vladi u Berlusconijevoj vladi javno rekli praktički podržavajući talijansku iredentu koja se dan danas nije odrekla mnogih dijelova a pogotovo na našoj obali, a pogotovo Grada Zadra. Oni su čak 1963.godine osnovali slobodnu općinu Zadar u izbjeglištvu međutim upućeno je javno pismo dvaju ministara, 2010.godine nitko nije reagirao, nitko nije reagirao tada iz vlasti. Kaže on Zadar tada naziva nehrvatskim gradom nego venecko-dalmatinski grad. Kažu da su 1945.godine Hrvati zamislite izmijenili talijanske nazive ulica i stavili, kaže naselili su i grad Hrvatima, naselili su i stavili umjesto talijanskih izmijenili i stavili hrvatske nazive. I dalje što je notorna laž, tvrdi da u Gradu Zadru mi skrivamo broj Talijana da ih ima daleko više. Bili smo spremni također i tu nije bilo spora u Zadru, ni kod većine, ni kod manjine ako su ispunjeni uvjeti, međutim zaista Talijana i te manjine nema. Međutim ovo govori zbog toga što se svako malo jave takvi a da nema adekvatnog odgovora počesto ni s naše strane.
Hvala lijepa. Nema poštovanog zastupnika Damira Kajina, nema odgovora na repliku. Na redu je replika poštovanog zastupnika Bore Grubišića Šandoru Juhasu.
E kolega Juhas, vi ste govorili o cenzusu, dakle o spuštanju cenzusa dakle trećine s 33% na 20% recimo tako. A vjerujte mi da bi opet nakon ne znam koliko godina došlo do novih zahtjeva. Oni koji imaju 18% rekli bi pa nama fali samo 2% pa da i mi imamo mogućnost dakle pisma ili pak govora u javnosti i u dugim službenim mjestima, recimo sad ajde uzmimo mađarski jezik, ovaj puta da vama dajem repliku, dakle radi se o mađarskom jeziku koji je meni simpatičan, drag i pomalo ga i učim i vidite i sami kako smo neslužbeno komunicirali. Dakle, ajde uzmimo druge zemlje, evo uzmimo primjer Mađarske kako daje prava Hrvatskoj nacionalnoj manjini ili pak npr. možda bi bilo dobro da se zauzmete da u Beču gdje ima 200 tisuća ili hiljada kako god hoćete Srba da se table u Beču na državnim institucijama i gradskim bude i ćirilica i srpski jezik, da bude magistrat u Beču na ćirilici jer tamo ima 200 tisuća Srba u Beču. Zašto oni ne bi u Austriji napravili slično kao što ovdje kod nas rade sa Vukovarom, da traže u Beču table ne ćirilici da bi razumjeli o čemu se radi po Beču. Gdje je opera, gdje je Schönbrunn ili ne znam ni ja što. Meni to uopće nije jasno zašto ne. To da sam uvjeren u to da pored, ako govorite o vjenčanjima da postoje dakle i svećenici koji govore mađarskim jezikom, ja mislim da postoje i da ima i Evangelističke crkve i sve druge crkve, i katoličke na mađarskom jeziku gdje je župnik i svećenik i govori uredno mađarskim jezikom i mislim da se vjenčanja vrše i na taj način. Pa prema tome i da se mogu vršiti potpuno uredno na mađarskom jeziku.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Šandor Juhas. Vidio sam iz govora tijela da želite.
Što bi bilo kad bi bilo to ne znamo jel tako? I da li bi bilo nakon nekoliko godina potrebno smanjivati taj cenzus. Ja mislim da ne bilo. Mislim da bi pa što se tiče Mađara većina mladih Mađara prestala odlaziti u škole u Mađarsku, mislim da bi se oni i vraćali nazad, da bi oni zasnivali svoje obitelji i da bi se trend opadanja pripadnika nacionalnih manjina baš konkretno Mađarske nacionalne manjine smanjio jer bi postali još jedno tolerantnije društvo, postali bi još jedno civiliziranije društvo, postajali bi društvo u kojem bi u potpunosti sve ono što je zapisano i na određeni način regulirano počeli primjenjivati. Ja tako gledam na to, ja pozitivno gledam na to. Ja ne gledam na to sa negativnog konteksta. Napomenuo sam da iz mojih iskustava dobar dio mladih iselio upravo zbog klime atmosfere koja se stvara, zbog stalnih nekakvih prebrojavanja, da li pripadamo ljevici, desnici, gdje si bio, što si bio, tko ti je bio djeda, ko ti je bio tata, jesi se borio, nisi se borio itd. Ali to su, to su druge teme. Gospodarski napredak je jedno, a situacija koja je pogotovo kod nas u Baranji je drugo. Što se tiče Beča i ostalih stvari, pa države su nastajale na različite načine. Spomenuo sam što se dešavalo u Karancu pred 2.svjetski rat. Mi smo autohtono stanovništvo, mi nismo pali sa Marsa i mi naši preci zadnjih 1000 godina su rađeni na ovim područjima, nisu došli kao što su Srbi otišli u Beč pa da sad imaju. To su razlike, to su bitne razlike i tako treba posmatrati situaciju.
Hvala lijepa. Nastavljam raspravu po klubovima zastupnika. Na redu su kolege iz kluba HDZ-a kolega Zvonko Milas i Davorin Mlakar.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre sa suradnikom, kolegice i kolege. Pa evo ja ću svoj dio izlaganja obzirom da su sve tri točke objedinjene posvetiti ovoj drugoj točki odnosno Vukovaru i problematici postavljanja dvojezičnih ploča odnosno zaključku djela 52 zastupnika koji evo već skoro 2 godine čuči u ladicama Hrvatskog sabora, a mislim da je bio zaista dobra osnova za raspravu koja se trebala dogoditi prije 2 godine i mislim da se dogodila da bi možda i iznašli rješenje koje bi bilo prihvatljivo za sve odnosno za one kojih se ovaj problem najviše tiče a to su stanovnici Vukovara bez obzira koji. Da bi bio jasniji pokušat ću svoje izlaganje strukturirati u nekoliko točaka. Vjerojatno neće svi biti sretni s ovim što će čuti ali ja moram obzirom da su više od dvije godine prošle podsjetiti što je sve prethodilo ovoj raspravi koju danas vodimo na ovaj način slušali smo kolege u ime klubova i sve ono što su govorili, ono što su nam govorili odnosno docirali, ja ću to pokušati sve na svoj način prezentirati odnosno reći što je tome sve prethodilo. Prvo, želio bih predsjednika Vlade Zorana Milanovića, a i sve koji misle kao on ili možda ne misle podsjetiti i upoznati nažalost s činjenicom da jedini su barbari povezani s Vukovarom oni koji su ga nesmiljeno rušili, napadali, razarili, palili, njegovo stanovništvo ubijali i odvodili u logore, silovali i to samo s jednom namjerom, uništiti hrvatsku prisutnost u gradu koji je trebao postati dijelom velike Srbije. Oni su imali svoje ime i prezime i bilo ih je lako prepoznati u mnoštvu,kako prije 20 i nešto godina tako i danas. I nažalost, početkom 2013.na aktualnom satu imao sam potrebu obzirom da sam rođen u Vukovaru i da dolazim iz Vukovara i prošao sam neka nezgodna ili teška iskustva, imao sam potrebu na neki način upozoriti i zamoliti predsjednika Vlade prije nego li primjeni Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina da pokuša prevenirati ono što se može dogoditi, da pokuša razgovarati, da okupi sve one kojih se to tiče, dakle ne nas u Saboru nego upravo ljude koji tamo žive, međutim ništa se nije dogodilo. Dakle uvjerili smo se i kroz nedavne događaje da Vukovar ne nailazi na razumijevanje onih koji danas upravljaju Hrvatskom, ali da i lakoća kojom se poigravaju s tom vukovarskom svetinjom, tim simbolom kako ga svi nazivamo mučeništva, pobjede, obrane uvjerili smo se da može doći do neželjenih scenarija, a izvatke smo imali prigode vidjeti. Vidjeli smo postavljanje ploča na državne institucije, ne po noći ali dovoljno rano da u to vrijeme što bi rekli pošteni svijet spava i čeka još par sati kako bi djeca ako se ne varam prvi dan krenula u školu, u to vrijeme se postavljaju dvojezične ploče. Nije li to vršenje nasilja nad ne samo nad Ustavom i zakonima nego nad onima koji su doista vjerujte mi neizmjerno patili, a ni danas im nije lako. I zato je naša zajednička odgovornost da učinimo sve kako bi nasilje nad Vukovarcima se zaustavilo,a i ova trauma kojoj su izloženi ublažila što je više moguće. Tko ima pravo zanijekat posebnost Vukovara, njegove žrtve i njegov doprinos stvaranju i obrani Hrvatske države ili sve ono što govorimo svih ovih godina je farsa, prigodno govorništvo tek toliko radi prilika u kojima to govorimo. Tko ima pravo poigravati se s osjećajima onih koji još uvijek traže svoje najmilije, s osjećajima onih koji na vukovarskim ulicama i danas znaju susrest svoje silovatelje? Tko se ima pravo poigrati s nadom onih koji vjeruju da će prije svega u Vukovaru uspostaviti se i ostvariti pravda, a ne samo pravo, da svi oni koji su činili zločine budu kažnjeni jer bez patetike jedino put istine i pravde je put koji će dovesti do pomirenja i postupne uspostave međusobnog povjerenja, a u konačnici i zajedničkog života. I zašto je narušena tek uspostavljena razina mira koji je omogućio povratak hrvatskih prognanika, a ostanak u Vukovaru i oni koji su željeli u njemu živjeti? Zašto se sa napetostima pokušavaju, volio bih da griješim, ostvariti politički interesi? Jezik i pismo svakoga naroda i njego kulturno i civilizacijsko dostignuće, temelj nacionalnog identiteta, jednako se to odnosi na hrvatski, srpski, mađarski, rusinski ili talijanski narod, a sukladno tome i prava na uporabu jezika i pisma svakog naroda poglavito ako je on manjinski mora biti zajamčeno i zakonom regulirano. I nema spora oko toga. Danas se u Vukovaru slobodno govori i hrvatskim i srpskim, i mađarskim, i rusinskim, i ukrajinskim i njemačkim jezikom. Dođite u Vukovar prošetajte se njegovim ulicama, razgovarajte s ljudima u to ćete se uvjeriti jer Vukovar je stoljećima višejezični i više religijski i višeetnički grad. A tko tvrdi danas da su Vukovarci protiv srpskog jezika i ćiriličnog pisma kao kulturne baštine srpskog naroda u Hrvatskoj krajnje je zlonamjeran i ne radi u interesu Hrvatske države i naroda pa čak niti u interesu Srpske nacionalne manjine. Nažalost srpski jezik i naročito ćirilično povezuju se sa agresijom na Hrvatsku i zločinima koji su počinjeni u ime realizacije ideje o velikoj Srbiji. Dakle nisu oni postali simbolom zato što su kulturna baština srpskog naroda, nego zato što su pod tim simbolima činjeni ratni zločini posebno u Vukovaru. I zato što je uporabom tih simbola trebalo dokazati da Hrvati nikada nisu živjeli u Vukovar, da je Vukovar kako se tada govorilo vekovni srpski grad i da se današnji nositelji vlasti u Republici Srbiji nisu pomirili s porazom velikosrpske politike to je a propos ovoga što je govorila kolegica Ingrid Antičević dakle velikosrpske politike u Hrvatskoj dokazuje izjava Tomislava Nikolića da je Vukovar srpski grad i da se Hrvati u njega nemaju što vraćati. Ponavljam pitanje koje sam postavio kolegi Pupovcu, jesu li prve hrvatske prognanike u Vukovaru '97.dočekali natpisi na ćirilici ili latinici? Jeli ćirilica tada korištena tada samo kao pismo ili je simbolički dokazivala srpski karakter Vukovara? Valja napomenuti da prije agresije na Vukovar nije bilo dvojezičnih natpisa, nego su svi natpisi državnih, gradskih institucija, nazivi trgova, ulica bili na hrvatskom jeziku i latiničnom pismu. Zbog svega što sam naveo i rekao razumnim se činio prijedlog da se puna primjena Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina u RH, a glede ostvarenja prava na službenu uporabu srpskog jezika i ćiriličnog pisma na području grada Vukovara odgodi do sljedećeg popisa stanovništva RH. dakle to je bio prijedlog zaključka. Time bi pokazali sljedeće, da suosjećamo s Vukovarcima i njihovim opravdanim zahtjevima te da razumijemo da je zajedničkih život svih državljana bez obzira na nacionalnu pripadnost ključni nacionalni interesi, a o tome govori i članak 8. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Da podržavamo otvaranje ne samo saborske nego i šire javne rasprave za proglašenjem Vukovara mjestom posebnog pijeteta a koliko mi se čini i svi klubovi, većina klubova zastupnika je pozitivno govorila u tom smislu te da u normalnoj proceduri i prijateljskom ozračju u suradnji sa Vukovarcima dakle bez obzira na nacionalnost, u suradnji sa braniteljima i stradalnicima a ne protiv njih, kao do sada, promislimo i definiramo najbolja zakonska rješenja koja će onemogućiti novo traumatiziranje Vukovara i stvaranje boljih pretpostavki za njegov razvoj i funkcioniranje, funkcionalne međuljudske i međunacionalne odnose. Želio bih do novog popisa stanovništva ukloniti sve zlouporabe u postupku prijave i odjave prebivališta jer su one bile i u korijenju manipulacija sa prikupljanjem popisnih podataka u 2011. godini. I želio bih osobno potvrditi našu najdublju ljudsku povezanost prema Vukovaru koju ne određuju uski dnevno politički interesi nego ljubav i poštovanje prema onima koji su podnijeli strašne patnje prije 20 i više godina ali i danas, vjerujte da im je teško. I konačno, pa nemojmo stavljati zakon slijepo ispred čovjeka. Ne zaboravimo da čovjek mora biti mjera svakog zakona jer zakon koji ljudima ne donosi mir i prosperitet nije doba zakon. Kolega Mlakar.
Drugi dio u ime kluba poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Nakon ovog prvog dijela rekao bih emotivnog koji mora svakoga dotaknuti ja ću možda suhoparno govoriti u ime kluba o onom što držimo da je problem u predlaganju ova dva zakona. Bili smo izviješteni o zaključku kojeg predlaže Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav u kojem se kaže da predlaže da ovi zakoni idu, čini mi se oba, u prvo čitanje. Oduševljen sam kako hitni postupak ponekad može preći u prvo čitanje i to je za pohvaliti i predlagatelja koji je odustao od hitnog postupka ako sam dobro razumio a i odbor koji je to predložio. Drugo odbor je predložio odnosno rekao u svom izvješću da se Zakon o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina donosi dvotrećinskom većinom svih zastupnika a drugi o lokalnoj natpolovičnom. Držimo da je Odbor za Ustav pogriješio. Predlažemo s obzirom da je takav tekst zaključka da se Sabor obrati Ustavnome sudu jer tvrdimo da oba ova zakona treba donijeti natpolovičnom većinom svih zastupnika. Da je tome tako uporište nalazimo isto u Ustavu, jedina razlika je što je naše uporište članak 83. ali ne stavak 1. nego stavak 2. tog istog članka koji kaže da se pojedina pitanja koja se tiču ljudskih prava razrađuju zakonima koji se donose natpolovičnom većinom svih zastupnika. S obzirom da ovim nadmudrivanjem, a počelo je sve ako ćete se prisjetiti sjednice Vlade kada je predsjednik Vlade u jednom svom igrokazu rekao da je tu potrebna dvotrećinska većina a da moramo vidjeti kako ćemo donijeti taj zakon tražeći time ustvari odgovornosti oporbenih stranaka u Parlamentu za donošenje ovog zakona, moramo mu poručiti da nije bio u pravu. Ponovno nije bio u pravu, nije bio u pravu ni njegov ministar uprave koji tvrdi da treba dvotrećinska većina. Nije u pravu po nama ni ta većina u Odboru za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Ali s obzirom da su naši argumenti uvijek negdje na margini predlažemo da Ustavni sud o tome donese svoju odluku i onda ćemo bez sumnje znati da li smo na valjan način donijeli zakon koji se predlaže. To je ono što je čini mi se formalno pravno važno za donošenje Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma. Po nama je temelj ustavni članak 83. stavak 2. da ne idemo u daljnje razrade zašto su se nekada drugačije donosili. Sve je to vrijedno zbog toga što držimo da je članak 1. ispoštivan donošenjem Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina i tamo su ta prava uređena a kasnije se, da tako kolokvijalno kažem običnim zakonima ta prava razrađuju. U sustavu ljudskih prava nesumnjivo da su manjinska prava dio šireg pojma ljudskih prava. A sada nekoliko riječi ponovno o ova dva zakona. Kada pročitate oba teksta onda ćete vidjeti ono što smo rekli, ne želim da to zvuči zločesto, želim samo dodatno osnažiti argumente zašto se ovakvi zakoni na ovakav način donose. Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina i zakon o lokalnoj samoupravi mijenjaju se, jasno je iz teksta zakona, jedino zbog slučaja grada Vukovara. Jedino zbog činjenice da u gradu Vukovaru postoji gradsko vijeće koje nije po volji našoj Vladi jer donosi odluke ili se Vlada boji da bi moglo donositi odluke koje, za koje Vlada drži da nisu ispunjenje njenih očekivanja. I Vlada je odlučila na brutalan način to pitanje riješiti donošenjem ova dva zakona.Izgubili smo izbore, izgubili smo i gradonačelnika, ne možemo upravljati gradskim vijećem pa smo našli razloge da gradsko vijeće raspustimo. I zbog toga se donosi Zakon o lokalnoj samoupravi koji ima svega četiri članka i jedini bitan članak da se u članak 2. toga zakona, da se u članku 84. u točki 6. iza riječi zakona točka zamjenjuje zarezom, a onda se dodaje nova točka 7. koja glasi: ako općim aktom to gradsko vijeće ne uredi prava nacionalnih manjina ili ih uredi suprotno posebnim propisima kojima su uređena prava nacionalnih manjina. Dakle ako ih ne uredi ili uredi drugačije gradsko vijeće bit će raspušteno. U jedinici u kojoj je predstavničko tijelo raspušteno sukladno ovom članku koji sam čitao prava nacionalnih manjina uredit će povjerenik Vlade Republike Hrvatske. To je ono zbog čega smo rekli da ovaj zakon nije sukladan Ustavu. Pravo na lokalnu samoupravu određeno je i zaštićeno Ustavom Zakonom o lokalnoj samoupravi propisani su poslovi lokalne samouprave i sada se ono što je izvorno posao lokalne samouprave Vlada nastoji preuzeti kao svoj mandat i to pravo koje nema prenijeti na svoga povjerenika koji će zbog nedonošenja odluke o uporabi jezika i pisma kako se sviđa Vladi, Vlada raspustiti gradsko vijeće, imenovati povjerenika i sada fantastičan obrat, po prvi puta povjerenik će imati ovlast umjesto gradskoga vijeća donijeti odluku o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina. Podsjetit ću, do sada je osim ovog 7. postojalo 6 razloga za raspuštanje općinskih ili gradskih vijeća: nedonošenje proračuna, da ne nabrajam sve, jedan je donošenje odluke koja je protivna suverenosti i samostalnosti Republike Hrvatske. I u tom slučaju dakle ako neko gradsko ili općinsko vijeće donese odluku koja je protivna suverenosti Republike Hrvatske bit će raspušteno, ali eventualno imenovani povjerenik Vlade neće umjesto toga vijeća moći donijeti odluku koja bi se temeljila na zakonu. I time je Vlada pokazala da joj je u ovom konkretnom slučaju važnije kako ćemo urediti korištenje, službenu uporabu jezika i pisma nacionalne manjine nego suverenitet Republike Hrvatske jer u slučaju povrede suvereniteta ovakvih drakonskih kazni za tijela lokalne samouprave, predstavnička tijela, ne postoje. To me naravno odmah asociralo na činjenicu da Grad Vukovar i krajnji istok naše zemlje još uvijek nema riješenu državnu granicu s Republikom Srbijom, da još uvijek naši građani vlasnici zemlje koja se nalazi na Dunavu ili preko Dunava ne mogu koristiti svoje vlasništvo jer mi granične odnose s Republikom Srbijom nismo riješili. Često se u javnosti spominju dunavske ade, po mnogim izračunima više zemlje u vlasništvu Hrvata postoji na srpskoj strani nego što je obrnuto, ali to nisu bila pitanja koja su interesirala Vladu. Vladu je interesiralo kako naći načina da se raspusti Gradsko vijeće Grada Vukovara i kako da mu se nametnu rješenja koja ono nije donijelo na zadovoljstvo naše Vlade. Kada samo pročitate i izmjene Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma vidjet ćete da je to bio motiv, sve ostalo su tehničke ispravke i popravci. To je bio jedini motiv da se donosi ovaj zakon, dakle na neki način obračun sa gradom Vukovarom. No to nije sve, vrlo je zanimljiva konstatacija predlagatelja da jedan članak koji nisu promijenili u Zakonu o službenoj uporabi jezika i pisma je članak koji govori u dosadašnjem zakonu da se to pravo priznaje pripadnicima nacionalne manjine koja čini više od polovine stanovništva određene jedinice lokalne samouprave. Predlagatelji ni sada ne predlažu taj članak 4. postojećeg zakona mijenjati nego oni kažu da je taj članak prestao postojati donošenjem Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Ustavni zakon istina to pitanje regulira drugačije, ne traži natpolovičnu nego 1/3 pripadnika nacionalne manjine, ali na ovaj način kako se u vašem materijalu konstatira tako se zakon tehnički ne može mijenjati. E sad ostalo je samo pitanje kome to treba i čemu Vlada nakon svega što je propustila napraviti u ove dvije godine od podnošenja našeg zaključka nalazi ovakav model rješavanja problema u Gradu Vukovaru. Ovime se to sigurno neće riješiti.
Hvala lijepa. Idemo na replike poštovanom zastupniku Zvonku Milasu. Damir Rimac, prva, poštovani zastupnik.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Milas, interesantna je retorika koju ste koristili u svome izlaganju i zapravo nisam imao uopće namjeru polemizirati niti s vama niti s bilo kime, ali iz jednostavnog razloga moram. Dakle, retorika koju vi i vaš kolega iza vas koristite je nasilje nad Vukovarcima, obračun. Vaš kolega predsjednik HDZ-a poziva na novi Domovinski rat, dakle sve pomalo ima jednu usuđujem se reći ratnu huškačku terminologiju, a to nam u ovome trenutku najmanje je potrebno. Dakle ja ovo govorim prvenstveno kao netko tko živi blizu Vukovara, netko tko smatra grad Vukovar svojim drugim gradom jer Vinkovci su udaljeni svega 20-ak km i sve ono što je grad Vukovar za vrijeme Domovinskog rata prolazio prolazili smo i mi u Vinkovcima. Dakle vrlo konkretno, pitanje grada Vukovara, pitanje dvojezičnosti, pitanje svih onih stvari u kojima se u posljednje vrijeme govori je apsolutno ispolitizirano od strane HDZ-a i to odgovorno tvrdim radi objektivnog informiranja hrvatske javnosti, jer u Hrvatskom saboru o tome slušamo jako dugo, a u posljednje tri godine vrlo intenzivno. Dakle, meni je sasvim razumljivo da je HDZ-u esencijalno potrebna radikalizacija političkih zbivanja u Vukovaru jer jedino na taj način zapravo može održavati javnost budnim, jer za Slavonce i za Vukovarce i Vinkovčane i općenito ljude koji žive na istoku Hrvatske takve teme nisu smiješne kao što se kolega Borić ovdje sada vrlo neprijatno smije. Dakle, vratimo se na [[Upadica predsjednik: Hvala lijepa.]] bitnu stvar. Tu ću se zaustaviti jer sam pretjerao.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Zvonko Milas. Vidio sam po govoru tijela da će dati repliku.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Rimac, nisam spominjao obračun, loše ste čuli, a nasilje jesam. A što li je drugo vama nego nasilje kad na onakav način pokušavate uvjetno rečeno riješiti prosvjede sa kordonima policije, s ljudima koji danas nemaju pola glave, koji danas više nisu ni 10% čovjeka koji su bili kako vi to zovete? I vi kažete da je to ratno huškačka retorika. Pa mislim upravo obrnuto. I nemojte se ljutiti Vinkovce jako poštujem, živio sam 30 godina neposredno uz njih ali u Domovinskom ratu Vinkovci su bili tih 20 km je bilo otprilike 200 milja ili svjetlosne godine, Vukovar i Vinkovci. Nadam se da znate o čemu govorim. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Idemo na repliku poštovanog zastupnika Dragana Crnogorca.
Gospodine, ja ću još jednom ponoviti poštovani kolega Milas [[Upadica predsjednik: Milasu, Milasu.]] Milas, pa Milasu se obraćam. Pošto ste govorili vezano za popis stanovništva, trebalo bi još jednom provesti. Ja sam već danas govorio o ovom izvještaju, obavljenim poslovima popisa stanovništva i u ovim izveštajima se kaže da je bila provjera popisa stanovništva i da je sve kako je napravljeno i prema popisu. Meni je žao kolega Milas, ja znam da ste vi iz Vukovara. Meni je žao što vi niste s nama u Vukovaru i da znate kako se sada teško tamo živi. Ja znam da imate, da vi apsolutno ne dolazite u Vukovar i znate da grad Vukovar je neću reći prepun, nego da ima dosta ćiriličnih natpisa u Vukovaru, u baroknoj jezgri grada Vukovara. Što ćemo ako to ne bude, što će, hoćemo izglasati one Paunovićeve natpise na kućama? Hoćemo muzeju grada Vukovara da opet neke sobe menjamo, recimo kao što je novinarska soba ili neke druge. Što se tiče znakova, iako ja sam to vidio danas je bilo dosta intervencija tu. Pogledajte direktiva. Izlaganje znakova javnih institucija, preduzeća i drugih administrativnih tela dvojezično 20.8.'97. Potpisuje Wiliam Voker. Evo da vam kažem, dakle da od '97. godine su se dvojezično u Vukovaru, ne samo u Vukovaru, nego čitavoj UNTS regionu su se dvojezične table počele postavljati. Dakle, ne posle četiri, pet godina nego od '97. godine i nije nikakvih bilo problema. Ja bih volio da živite što ja kažem i danas u Vukovaru, ja znam da vam tamo živi porodica, znam da su vaši najmiliji tamo i znam šta osećate. Ali dajte da zajedno neke stvari rešimo kao što smo to rešili i '97. godine.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Zvonko Milas.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Crnogorac, vidite ja sam živio u Vukovaru kad vi niste. U ono vrijeme kojeg se mi danas spominjemo i ne znam da li je itko vaš od uže obitelji tad živio u Vukovaru. Danas živite lijepo, drago mi je zbog toga. Danas živite i govorite o onom o čemu se sad usudim reći nemate pojma. Dakle, nije točno da se '97. promijenila bilo koja ploča. Prva ploča je promijenjena, provjerite nije to teško u desetom mjesecu '99. godine. Dakle, skoro dvije godine nakon početka mirne reintegracije. A završetak promjena tih ploča od kojih ni jedna nije bila na latinici, pa evo usput bih pitao a gdje je briga za latinično pismo bila. Da li se itko brine o tom pismu svih tih godina? A pustite dokumente, lako je sve provjeriti. Samo provjerite! A 2001. ili druge završila je promjena ploča. Dakle, nije to išlo preko noći zato što smo kako je jednom predsjednik Vlade rekao zato što smo velikodušni kao narod, što nismo onako krhki mir htjeli uništiti. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sad ćemo ići na replike svih šest replika poštovanom kolegi Davorinu Mlakar. Prva replika i poštovani zastupnik Damir Rimac.
Poštovani kolega Mlakar, odmah ću ići na repliciranje kako bih imao dostatno vremena radi objektivnog informiranja javnosti, a osobito vas jer vidim da vas to žulja. Cijeli rat sam proveo u Vinkovcima a ne u Munchenskoj bojnoj kao neki vaši kolege saborski zastupnici iz HDZ-a koji i dan danas sjede u Saboru, a zna se da su Domovinski rat proveli u Njemačkoj ili negdje dalje. No, vratimo se mi na meritum stvari. Vrlo je interesantno kako ste sa ove saborske govornice interpretirali vrlo olako tko je a tko nije u pravu u Republici Hrvatskoj i kako se stavljate u poziciju da tumačite apsolutno sve odredbe i Vlade i Hrvatskoga sabora. Dakle, po staroj narodnoj "kadija te tuži, kadija te sudi". No, dopustite da citiram jedan dio vašeg govora. Kaže gradsko vijeće nije po odluci ovoj novoj Vladi i sve treba preko nekih razloga raspustiti Gradsko vijeće. U tom obliku ste citirali, odnosno spomenuli. Ne znam jesam li točno pohvatao, no mene zanima zašto niste tako zdušno branili interese grada Vukovara kada ste skupa sa vašim kolegama iz HDZ-a mijenjali status grada Vukovara i kada to isto moramo radi objektivnog informiranja svekolike hrvatske javnosti reći da je statut promijenjen zbog HDZ-a. I gle čuda nekoliko godina ponovno ga želite promijeniti jer sad niste zadovoljni tim odredbama. Dođite u Vukovar, posjetite ga koji put. Kolega Milas je stalno u Vukovaru, ja obično odem jedanput ili dvaput tjedno kad sam dolje u Slavoniji. Dođite i vi malo, razgovarajte s ljudima kako ti mladi ljudi žive. HDZ-u odgovora polarizacija, pogotovo mlađih osoba jer radikalizirate tenzije. U Vukovaru imate srpske i imate hrvatske kafiće. Imate srpske i imate hrvatske trgovine. Ljudi se tamo ne druže, dođite tamo [[Upadica Leko: Hvala lijepa.]] I za kraj samo, predsjedniče molim vas, kolega Mlakar pročitajte knjigu prvog hrvatskog predsjednika Sabora Žarka Domljana jer unutra ćete naći jako puno o kontinuitetu ... [[Govornik se ne razumije.]] pogotovo o politici HDZ-a.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Poštovani kolega Rimac situacija je ozbiljna, a ne znam zašto ste nervozni? Ono što ste počeli pričati replicirali ste nekom drugom. Ja nisam spominjao gdje ste vi bili ni za vrijeme rata ni prije ni poslije. Drugo, što vi mene pozivate u Vukovar ja vam se na tome zahvaljujem. Ja sam u Vukovar išao pod posebnom pratnjom dok smo provodili mirnu reintegraciju istočne Slavonije, nisam vas tamo viđao i ne morate se truditi mene sad pozivati jer sam ja svoj dio posla što se Vukovara tiče i mirne reintegracije obavio. Što se pak tiče radikalizacije i tog olakog govora vi sa mnom možete diskutirati argumentima. Pljuvati bez ikakvih argumenata nema nikakvog smisla. Ja sam iznio argumente zašto tvrdimo da je nešto zakonito ili nije, a vi se morate potruditi malo više od ovih načelnih šamarčina koje volite dijeliti, malo više potruditi i ući u problematiku pa onda diskutirati o stvarnim dosezima svakog od ovih zakona. Stojim iza onog što sam rekao. Vi kad ste tako vehementno nastupili provjerite na Ustavnom sudu o čemu sam govorio što se tiče većine za donošenje zakona. A nama svima ostaje mogućnost da uputimo i odredbu o povjereniku koji donosi dokumente umjesto Gradskog vijeća, da ih procjenjujemo u tom dijelu da li je zakon sukladan Ustavu ili nije. To su argumenti, ovo što vi pričate o Münchenu, o Vinkovcima i Vukovaru to vam je ovak za ilustraciju zgodno, ali to blage veze nema s onim o čemu sam ja govorio osim što ste me nastojali, ali niste uspjeli, uvrijediti. Za to vam trebaju argumenti, a ne prostački način izgovora.
Hvala lijepa. Kolega Rimac sve smo čuli što ste htjeli reći u replici. Sad ćemo zamoliti poštovanu kolegicu Ingrid Antičević-Marinović da iznese repliku.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Mlakar vi kažete evo da Vlada ovim prijedlogom zakona provodi nasilje i obračunava se, posebno sa Vukovarom. 2009. godine HDZ-ova Vlada podnosi Saboru Izvješće o provedbi Ustavnog Zakona o pravima nacionalnih manjina te se odmah hvali da je ta Vlada, HDZ-ova Vlada, 2008. donijela Akcijski plan za provođenje Ustavnog zakona u kojem su utvrđene mjere, nositelji, rokovi i sredstva. I time su zadužena sva ministarstva i druga državna tijela. Dalje uvodno se navodi da provođenje Ustavnog zakona predstavlja ujedno i provedbu obveza iz međunarodnih ugovora itd. Na str. 8. tog izvješća koje ima 432 stranice odmah pod 1. točkom je uporaba i provedba jezika i pisma nacionalnih manjina, hvalite se između ostalog da je i grad Vukovar to primijenio, ali kažete da ćete poduzeti mjere, vi ste tada i bili ministar posebno se apostrofira Ministarstvo uprave, protiv svih onih i provesti upravni nadzor protiv svih onih koji to dotada nisu učinili. Prema tome, kolega ima toga puno još, ja vas upućujem na str. 8. tog izvješća za 2009. godinu. Prema tome, nema ni nasilja ni obračuna ni s kim ni prema komu u ovim prijedlozima zakona ni u tragovima. Ali licemjerja ima obilje.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Ma kolegice Antičević ja neobično volim s vama raspravljati. Ne mogu pratiti materijale koje vi iščitavate, 470 stranica ja stvarno ne znam. Ali mogu vam reći ono čega se sjećam i što znam. Ja sam bio ministar uprave i uglavnom sam se bavio upravom za razliku od vas u vašem mandatu, ali to je manje važno. Da, provodili smo zakon i čak smo ako hoćete tako tjerali jedinice lokalne samouprave koje nisu poštivale zakon da … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, možda da se koncentrirate. Ne zanima je! Dakle, tamo gdje je zakon govorio o ravnopravnoj zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina o donošenju statuta s određenim odredbama mi smo tražili od svih jedinica da taj zakon ispoštuju. I to nikakve veze nema s ovim što ste vi sad na brzinu iščitali. Ali ima veze nešto drugo, 2009. godine, a volite se vidim vraćati stalno nekoliko godina unatrag, SDP je bio protiv tih istih normi u Statutu grada Vukovara za koje se tako sada silno zalažete. Prema tome, dozvolit ćete jednu banalno jednostavnu logičku figuru. Ako SDP kao stranka neprijeporno vladajuća trenutno u državi ima pravo na promjenu svoga mišljenja dozvolite to i drugima. Ali, ako mislite da se mišljenje kao kritika ne smije mijenjati onda ne smijete ni vi to činiti. Pa prema tome u svojim replikama razmislite što ste vi radili u to vrijeme, što su radili drugi. Kad podvučete crtu bojim se da ćete jako loše proći.
Samo ljudi mogu mijenjati mišljenje jer drugi nitko i nema sposobnost mišljenja. Poštovani zastupnik Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Mlakar slušajući vašu raspravu s obzirom da je u Hrvatskom saboru prilično uobičajeno donositi lex specialise ovaj bi se zaista da vam predložim da možda amandmanom da vi predložite amandman lex specialis Vukovaris. Tako da Vlada zna točno što radi. I zapravo Vukovar je živa rana SDP-ove politike i neuspjeha na tom lokalnom nivou. Znamo i za gradonačelnika, znamo za sastav gradskog vijeća, znamo za novog gradonačelnika Vukovara, govorim o onom starom šta se dogodilo i zapravo je to jedna politička pljuska Kukuriku koaliciji stanje u Vukovaru, govorim o političkom stanju. No, ono što mene posebno boli a to je da ovim pokušajem i ovim inzistiranjem Vlade Republike Hrvatske zapravo se ne poštuje ni tisuće ljudi koji su pogubljeni, tisuće majki koje su uplakane i ucviljene, ne poštuje se ama baš ništa što se tiče Vukovara. I kada bismo mi i vi zajedno predlagali upravo ovaj da kažem moratorij od tih 10 godina i to, pokušali smo na jedan miran, dostojanstven, kulturan, pristojan način neke stvari popraviti. Ovo je zaista nasilje nad, pa gledajte raspustiti lokalno vijeće da bi gubernator ili povjerenik samo promijenio ili primijenio Zakon o upotrebi jezika i pisma, samo zbog toga, ni zbog čega više. Dakle, ta će ćirilica ako ovaj zakon tako prođe, a neće pobijediti u miru a izgubio je zapravo u ratu. Eto to je cilj nekoga tko provodi ovaj zakon a da nikada miris baruta nije omirišio, a da nikada miris krvi koji je bio do gležnja u operacionoj sali kada sam bio kirurg i kada su dolazile stotine ranjenika sa ratišta i u Vukovaru i u Brodu i svuda. Eto to takvi donose zakone koji nikada ratišta vidjeli nisu.
Hvala lijepa. Hvala kolega Grubišić. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Kolega Grubišić, sad ste me potaknuli za repliku na bazi onog što ova Vlada radi ustrajno od kako se prezentirala u Parlamentu. Dizajnira zakone prema vlastitim vrlo često uskim potrebama. Pa sjetimo monarhistički zakon za župane i gradonačelnike nazvan Lex Komadina kada možete prenijeti svoju izbornu pobjedu na zamjenike bez potrebe da idete na nove izbore. Pa sad da ne nabrajam dalje zakone, da ne ispadne jer su mi i ovako već rekli da ne smijem govorit sve ovo što govorim, da se mi tu opasno smijemo ili ne znam koji je bio izraz, pa ćemo se stoga suzdržati. Prema tome, čitav niz je primjera na koji vam možemo pokazati kako funkcionira ova Vlada, nažalost ja se stalno pitam kakva smo mi to država da se u Saboru protiv vladajućih moramo boriti i dokazivati što je to Vukovar u Hrvatskom domovinskom ratu, što je to Vukovar u memoriji hrvatskog naroda jer je jedino što je moguće u ovom Parlamentu da vas lupi, ošamari ili da tako kažem da se ritne ko god hoće. Nedavno jedan kolega proziva hrvatski narod da je glup pričajući nam viceve s ove govornice. Sada se mi moramo tu boriti cijeli dan da bi vladajućima rekli ne, nećete iz Vukovara napraviti ovo što ste namjeravali, ovo je zakon za Grad Vukovar zato što vam ne odgovara trenutna politička situacija u Vukovaru, a za nju ste sami kriv. Imali ste političku većinu u Vukovaru i izgubili. Ko vam je kriv? Zapamtit ćete Vukovar.
Kolo sreće uokolo vrteći se ne prestaje to je stara rečenica. Poštovani zastupnik Dragan Crnogorac replika.
Poštovani gospodine Mlakar, nekoliko puta se spominje statut iz 2009. Dakle Gradsko vijeće Grada Vukovara 2009. poslije održanih lokalnih izbora pristupilo je izmjenama i dopunama Statuta Grada Vukovara. Tada sam i ja bio član toga vijeća iako sad SDP govori o tome i to vam predbacuje nisu ni ono što se kaže tu toliko puno toga učinili. Međutim, ja bi vas pitao slijedeću stvar. Dakle kada smo donijeli takav statut koji je završio dakle u Ministarstvu uprave kod ministra za državnu upravu tada, vas gospodine Mlakar vi ste tada odnosno niste mijenjali taj članak statuta pretpostavljam zato što ste smatrati da je on u skladu sa zakonom, sa ustavnim zakonom, sa međunarodnim sporazumima i sa Ustavom RH. Dakle tadašnji Statut Grada Vukovara. Nadam se da to i danas mislite da taj statut je u skladu sa svim ovim dokumentima o kojima ja govorim, podsjetit ću tada je bilo, tada se odnosi popis iz 2001.godine i mene sada zanima ako vi tada niste procijenili da on nije u skladu sa ovim dokumentima zašto niste te članke stavili van snage, odnosno da li je na vas vršen neki politički pritisak da morate da pustite takav statut?
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Ne razumijem kapcioznost vašeg pitanja kolega Crnogorac ali mislim da sam pažljivo slušao sve što ste vi ovdje sada izrekli da ste bili član gradskog vijeća, da sam ja kao ministar imao pravo kontrolirati odredbe statuta i da ih nisam ukidao. Imate s tim neki problem? Nismo ih ukidali jer smo ih smatrali da su valjano doneseni. Ovo što vi govorite o popisu stanovništva, moram vas ispraviti zadnji popis je bio 2011.godine. To je 10 godina kasnije. 10 godina kasnije popis stanovništva radi se po prvi puta u Hrvatskoj po drugoj metodologiji da li to znate? U taj popis stanovništva ne ulaze svi studenti koji studiraju izvan mjesta svog stalnog prebivališta, ne ulaze svi oni koje zovemo gastarbeiteri koji žive izvan mjesta svog prebivalište jer negdje drugdje rade itd. itd. I zato taj popis stanovništva pokazuje sasvim neke druge veličine. Nije ni u tom problem, problem je u tome što oni koji imaju to pravo reći tvrde da popis stanovništva za Vukovar nije precizno proveden. Uzimali su vam primjere gdje je Vlada išla ispravljati popise birača odnosno na bazi popisa stanovništva korigirati popis birača recimo u Vrgorcu. Vaše je pitanje moždana mjestu, ali potpuno krivo usmjereno. A vi kao i ja znamo ako hoćete da vam ja i ovdje kažem, da jedan čitav niz ljudi koji su registrirani prebivalištem u Vukovaru tamo ne prebivaju i u tome je ključni problem. Međutim vi nikada niste imali snage kao što vam ja kažem koje su naše slabosti priznati i reći jest žive izvan Vukovara i samo na izbore tamo dolaze.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Josip Krnić, replika.
Poštovani predsjedniče. Cijenjeni gospodine Mlakar. Danas cijeli dan slušamo od vas jednu riječ, Vladi smeta vijeće u Vukovaru, Vladi smeta vijeće u Vukovaru. Dobro ste plaćeni za posao da možete to stalno vikati i to je vaša obaveza kao oporbe. Ja mislim da ste kao vladajući dugi niz godina u Hrvatskoj mogli mnoge probleme riješiti u ovoj našoj državi jer znate da ovakav način razgovora ovdje u ovome časnom Domu ljudima je preko glave. U čemu je problem što treba donijeti nešto dvotrećinskom većinom, a vi se opirete da to treba na Ustavnom sudu. U čemu je problem? jel želimo riješiti problem na obostrano zadovoljstvo svih Vukovaraca ili ne želimo riješiti i ne samo Vukovaraca nego svega? Ja ne vidim to uopće kod vas. A o poštivanju institucije, kolega Milas je bio sa mnom u nedjelju gdje smo zajedno odali počast jednom velikom hrvatskom branitelju. Vaše kolege iz HDZ-a znaju kako posluju institucije ove države, dočim po najavi kolega Milas je držao govor, držao je gradonačelnik što je normalno, izaslanik predsjednika Sabora ne, … predsjednice. Imenom i prezimenom ne spominje se koji izaslanik i kako samo ime i prezime i Hrvatski sabor. Hrvatski sabor neko … jer problem vašim kolegama na lokalnoj razini? Na lokalnoj razini da li je vašim kolegama problem priznati instituciju Hrvatskog sabora i koga zastupa bez obzira što sam ja iz druge političke opcije? Ja imam svoje ime i prezime, titulu i što obnašam, to je minimum minimuma, a to se nije desilo. Izaslanik predsjednice je bio imenovan i zna se od koga je došao. Toliko o poštivanju ovih institucija. Dok god se mi ovako prepucavamo sreće nema. Ljudima je pun kufer. Molim vas za jednu ozbiljnost.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Poštovani kolega, shvatio sam iz vaše replike ako sam vas dobro pratio. Nisam dobro pratio. … [[Upadica se ne razumije.]] Vi znate da nisam dobro, onda sam vas loše pratio. Prvi problem je moja visoka plaća jer sam ponavljao stalno jednu te istu riječ. Čini mi se da ste selektivno slušali, slabo ste pratili sve što sam danas govorio o ovoj temi. Drugo, što se tiče protokola i gdje su vama omogućili ili onemogućili govor to stvarno sa mnom ali baš nikakve veze nema ni u vrijeme kada sam bio u izvršnoj vlasti, a još manje danas. Ali ako ste imali problema zbog toga onda ste samo malo trebati skrenuti pogledom i eventualno to pitanje uputiti ministru Bauku. Ja vam uz najbolju volju ne mogu pomoći, ali ako ste bili izaslanik nečiji a nisu vam dali govoriti to je svakako stvar koju bi trebalo razriješiti na adekvatan i pristojan način.
Poštovani zastupnik Marin Jurjević, replika.
Kolega Mlakar, čini mi se da u najmanju ruku nije pošteno da bilo koji saborski zastupnik, počevši od mene pa do vas, pokušava iskorištavati žrtvu i tragediju Vukovara radi stjecanja sitnih političkih uskogrudnih stranačkih poena. Čini mi se da bi svaki od nas kada se govorio o Vukovaru trebao govoriti s respektom koji se ne zavređuje tako da se drugoga napada, da mrzi, ne voli i ne poštuje Vukovar i njegovu žrtvu zbog toga što se ne slažete s prijedlogom druge političke opcije. Pa radilo se to o nama ili o vama kao političkoj opciji. Mislim da danas razgovaramo o jednom pitanju koje je civilizacijsko pitanje, a duboko emotivno jel je vezano za Vukovar, da ne kažem zašto svi znamo. Ali čini mi se da je teška kvalifikacija kada kažete da ovaj vladi nije stalo do suvereniteta ili da vam je manje stalo do suvereniteta zemlje nego do prava neke nacionalne manjine na upotrebu njenog jezika. Čini mi se da se to ne može rangirati. Sve je važno u civiliziranoj zemlji i borba za demokraciju i prava svakog čovjeka, svake etničke itd. skupine je ujedno borba za suverenitet te države, jednako kao onda kada branite njezin teritorij i kada branite njezin demokratski karakter branite suverenitet te države u dubokoj suštini njenoj. Europa je Italiji koja je bila među fašističkim zemljama 15godina nakon Drugog svjetskog rata dala da organizira olimpijske igre i time je pokušala kazati da moramo neke stvari ne zaboraviti ali prevladati.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Kolega Jurjević, ne znam zašto je potrebno ali čini mi se da ste malo izvan fokusa. Ja o mržnji danas nisam govorio uopće niti sam koristio te riječi. Jer ja sam govorio o suverenitetu države u primjeru koji ste vi potpuno pogrešno shvatili. Ja danas govorim o prijedlogu dva zakona koja je predložila vaša Vlada. I vi mene napadate zbog činjenica da su to rješenja koja je nudila vaša Vlada. A ja sa stajališta nas u oporbi pokušavam objasniti zašto ovi zakonski tekstovi nisu dobri. Od činjenice da ne možete konstatirati samo u obrazloženju da je neka norma prestala vrijediti, to nomotehnički nije ispravno do činjenice da imate 7 razloga zbog kojih raspuštate gradsko vijeće, jedan je ako donese odluku koja se protivi suverenitetu države. I kažem u tom slučaju povjerenik tu odluku ne može promijeniti ali kada se radi o jeziku i pismu može. Ne znam da li ponavljanje vodi tome da ćete me bolje razumjeti ali koristite repliku da biste samnom polemizirali o nečemu što nije bio sadržaj moga govora. Ja sam se zalagao upravo za ovo što vi govorite, za snošljivost, za rješenje problema ali na adekvatan način. Ovo što je ponuđeno kao rješenje, vjerujte mi nije adekvatan način a sugerirao sam i s obzirom na zaključke koje smo čuli od nekih odbora da pokušamo s obzirom da sami sebi ne vjerujemo od Ustavnoga suda dobiti mišljenje koliko je nešto točno ili nije.
Hvala lijepo. Završili smo replike i odgovore na repliku. A sada u ime Vlade Republike Hrvatske predlagatelj ministar uprave Arsen Bauk.
… [[Govornik naknadno uključen.]] Kolega Mlakar je sa nekoliko vještih retoričkih figura me motivirao da pokušam objasniti nekoliko stvari tako da možete i demantirati, da. Dakle što se tiče ove igre riječi o donošenju odluke o suverenitetu, odnosno nedonošenju odluke. Dakle ako gradsko vijeće ili općinsko vijeće ili županijska skupština donese odluku koja je suprotna ustavu i ugrožava suverenitet onda nije povjerenik taj koji će je staviti van snage nego središnje tijelo državne uprave po pravu nadzora i to odmah tako da ne treba povjerenik … … [[Upadica se ne čuje.]] Da. Drugo. Problematiziranje da povjerenik donosi neku odluku koja je u nadležnosti gradskog vijeća, također problematično, jer kada se raspusti gradsko vijeće zbog proračuna povjerenik donese odluku o privremenom financiranju temeljem čega se financira grad. Prema tome, taj argument da povjerenik nešto ne može ne stoji, povjerenik može ono što mu da Sabor u zadatak. Tu je ključno pitanje da li je raspuštanje vijeća prava mjera, razmjerna itd. i o tome možemo raspravljati. Ali kao što sam već rekao u uvodu, dakle odluku o promjeni statuta netko mora donijeti. Ako to neće donijeti gradsko vijeće onda odredimo tko će donijeti u ime države, bilo županijska skupština bilo centralna vlast i riješimo to pitanje onda. Dakle to je pitanje za raspravu ako ste voljni o tome raspravljati. Što se tiče članka 4. koji govori o potrebnoj većini. Dakle vi ste rekli da je ono Ustavnim zakonom promijenjeno. Ne, Ustavnim zakonom je promijenjena odredba koja govori o tome koliko treba biti pripadnika manjine da se uporaba jezika i pisma ali je u prijelaznim i završenim odredbama toga zakona u članku 43. upravo taj stavak izrijekom stavljen van snage. Dakle on je već stavljen zakonom van snage baš taj stavak u prijelaznim odredbama Ustavnog zakona o pravima manjina tako da ga ne treba još jednom stavljati van snage, on je stavljen van snage posebnim drugim zakonom. To ne znam je li nomotehničko ispravno, ima sada ova pravila što je Odbor za zakonodavstvo dao da se tako piše. Ali i u drugim slučajevima se stavljaju van snage odredbe drugih zakona. Ja se sada mogu sjetiti Zakona o osnovici plaće gdje je jedan dio Zakona o plaćama o javnom sektoru stavljen van snage. Prema tome takav nomotehnički običaj bio je i za vrijeme dok ste vi bili ministar, odnosno dok je bila prošla Vlada. Što se tiče donošenja statuta i toga da je SDP bio protiv a HDZ bio za to, dokazuje još samo jednu apsurdnost svega toga. Ako sam dobro pratio raspravu oni koji su predložili zakon smatraju da se treba donijeti sa dvije trećine i tako otežavaju njegovo donošenje a oni koji se protive zakonu kažu da ga treba donijeti običnom većinom i tako olakšavaju njegovo donošenje. To je doista još, to je samo onda kontinuitet onog što je bilo sa statutom. Dakle ukoliko se Zakon o uporabi jezika i pisma može donijeti običnom većinom onda mislim da je dobro da Sabor zaduži Vladu da donese skroz novi zakon i propiše skroz nove uvjete uporabe jezika i pisma. Jer očito ovaj iz 2000. godine nije baš, to, to ćemo vrlo rado napraviti. Prema tome i to može biti dio zaključka. I što se tiče broja birača u Vukovaru i usporedbe sa Vrgorcem, dakle vrlo, vrlo transparentno. Popisom stanovništva u Vukovaru 2011. godine utvrđen je broj od 23 tisuće i 0,18 punoljetnih stanovnika a u to vrijeme je u popisu birača bilo 32 tisuće i 205 punoljetnih građana što znači da je 9 tisuća 187 birača 2011. bilo više u Vukovaru nego što je bilo popisanih punoljetnih stanovnika. Od toga je dakle Hrvata bilo 1870, pardon, ispričavam se, nakon što smo donijeli, nakon što smo, dakle uspostavili registar birača definirano je, odnosno našli smo da je u popisu stanovništva bilo 13 tisuća 203 Hrvata a u registru birača 16 tisuća 427 što znači da je 3 tisuće 224 Hrvata bilo više u popisu nego, birača nego u popisu stanovništva. I negdje 4 tisuće i 87 Srba. Dakle u broju je to nešto više Srba 4 tisuće i 3 tisuće 200 Hrvata i 2 tisuće ostalih. A u odnosu na ukupan broj, činjenica je dakle da je pripadnika srpske manjine nešto više jer je njih punoljetnih popisano 8 tisuća a Hrvata 13. Prema tome, to su brojevi koji su bili 2011., sada je taj broj dvostruko manji jer je u međuvremenu 5000 birača izbrisano iz popisa birača tako da je taj broj smanjen sada, a vjerojatno će se još smanjivati.
Davorin Mlakar, replika.
Molim vas ministre nemojte se samo bombardirat brojevima. Naše iskustvo govori da nismo sigurni kad vas slušamo koliko je 10% od ukupnog broja birača potrebnih da se nađu u pojedinim izborima, ali to niti je tema niti je važno za ovu našu današnju raspravu. Reći ću vam samo ukratko zašto ove brojke uopće nisu relevantne za ovu raspravu niti su točne, jer svi oni koje imate u popisu birača uopće se ne moraju recimo deklarirat kao Srbi, a vi govorite o točnom broju Srba na popisu birača. Nije nužno, ne moraju se deklarirat tako i nitko od njih to ne može ni tražiti. Drugo, vi se cijelo vrijeme nešto tu čudite kad ste došli za ovu govornicu što mi to radimo, kako je to bilo 2009., jesu jedni za, drugi protiv, da li je 2/3 potrebno ili nije. Postoje institucije koje sva ta pitanja mogu riješiti jer kod nas prevladava rekao bih u javnosti sumnja da se mi isključivo zalažemo, netko je to rekao, za jeftine političke poene pa onda koristimo argumente samo dio onih zakona koji nam idu u prilog. Da tome ne bude tako evo ja sam voljan testirati svoje mišljenje predlažući da Ustavni sud kaže svoje o tome koji broj zastupnika je potreban da bi se ovi zakoni donijeli i bit će nam puno lakše. Vi ste pobrkali neke stvari računajući kako su se zakoni donosili ranije, prije donošenja Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina, prije onih izmjena Ustava iz 2000. godine ali to je nevažno. Ajmo mi naći najbolje rješenje i sasvim sigurno ovo što ste ponudili s raspuštanjem vijeća to nije.
Odgovor na repliku, Arsen Bauk.
Ja se načelno, a i generalno slažem s vašom konstatacijom da postoje institucije koje će u konačnici odrediti koliko je potrebno glasova da bi ovaj zakon bio donesen, kao što se onda vi morate složiti sa mnom da su institucije koje su rekli koliko je potrebno birača upravo te koje bi trebale odlučiti o tome koliko je potrebno glasova za ovaj zakon pa onda ne vidim zašto mene prozivate da sam ja nešto krivo napravio kada sam ja samo od vas prepisivao u tom slučaju. … [[Upadica se ne razumije.]] Tako da u tom smislu evo ja sad shvaćam da ste abolirali od odgovornosti iako nisam nikad ni bio odgovoran za to, o potrebnom broju birača za referendum. Danas je to negdje 381 000, a u onome trenutku je bilo … … [[Upadica se ne razumije.]] A imamo zajedno? [[Upadica: Ne, svaki svoju.]] Prema tome, to smo riješili. Što se tiče ovoga tko je kad glasovao za statut, ja sam se sam nadovezao na vašu repliku gospođi Antičević-Marinović kada ste to tako da nisam otvorio tu temu. I ostaje nam još onda da raspravimo kad završimo sve te proceduralne i emotivne rasprave koje smo danas čuli da ustvari zajedno rastumačimo šta je to prikladan pravni mehanizam koji će omogućiti provođenje zakona kada gradska vijeća opstruiraju njegovu provedbu. Je li to raspuštanje ili nije možemo raspravljati, je li to donošenje sa više razine po načelu supsidijarnosti ili kako se to već zove možemo raspravljati, ali u konačnici možemo raspravljati oko toga jel zakon u uporabi jezika i pisma dobar i treba li ga promijeniti. Možemo i o tome raspravljati pa evo raspravljajmo. Imamo jedno čitanje, imali smo priliku na odborima pa nismo jer niste došli i tu smo sada da raspravljamo, evo rasprava traje već 7 sati pa možemo još raspravljati.
Dragan Crnogorac, replika.
Evo vezano za tu primjenu i da li treba povjerenik imat tolike ovlasti. Naime, Vlada Republike Hrvatske se obavezala donijeti naputak o dosljednoj primjeni jezika i pisma nacionalnih manjina. O tom dokumentu vjerujem jako malo znaju zastupnici. Zašto je donesen? Pa prije svega mislim da je to bila jedna od mjera akcijskog plana Republike Hrvatske, a druga stvar je zato što se nije primjenjivao na terenu. Dakle kao što znamo, ni Hrvatske ceste nisu primjenjivale zakon, bez obzira sad da l' se on odnosio na Grad Vukovar ili ne i zato je bila i obaveza propisati naputak. Sad vas pitam, tko poštuje taj naputak gospodine ministre i da li su ovakvi politički akti dovoljni da bi se zakon proveo.
Ministar Arsen Bauk, odgovor na repliku.
Ja moram reći da nisam zadovoljan kako državne institucije i državne tvrtke, a posebno Hrvatske ceste, poštuju i provode naputak. Znam da je nakon dugo inzistiranja u Općini Donji Lapac na ulazu u naselje postavljene su prve, to nisu prometni znakovi, to je oznaka ulaska u mjesto dvojezično i nadam se da će uskoro postaviti u ostalim općinama i gradovima koje prema ustavnom zakonu i prema Zakonu o uporabi jezika i pisma zadovoljavaju uvjete da se to postavi. Dakle imamo u Baranji nekoliko, odnosno skoro svugdje gdje je drugi jezik mađarski, u Istri gdje je drugi jezik talijanski i za sad u Donjem Lapcu gdje je drugi jezik srpski. U ostalim jedinicama lokalne samouprave što se tiče Hrvatskih cesta dakle nema, a posebno što se tiče županijskih uprava za ceste, dakle nema dvojezičnih natpisa na ulazu u naseljeno mjesto i mislim da je također zasluga da i Hrvatske ceste dobiju packu u tom smislu.
U ime kluba nezavisne zastupnice Jadranke Kosor i HGS-a kolegica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice, gospodine ministre sa suradnikom, dame i gospodo, kolegice i kolege. Dakle, zapravo imamo puno posla ali mislim da mogu u ime svog kluba konstatirati da na žalost niti ćemo što danas riješiti, niti ćemo što riješiti u konačnici kad se bude glasovalo. Ali dobro je i dobra je ova rasprava da evo razmjenjujemo mišljenja. I bilo bi dobro da smo se barem na početku usuglasili oko toga koliki broj glasova treba da bi se izmjene i dopune Zakona o jeziku i pismu nacionalnih manjina, odnosno pravu na jezik i pismo bilo nužno. Mi smo u klubu konzultirali evo neke ustavno-pravne stručnjake. Ja mislim da su neki o tome i nedavno pisali i oni se pozivaju i na članak 15. Ustava Republike Hrvatske koji jamči svoja prava nacionalnim manjinama, ali jednako tako i na članak 83. stavak 1. prema kojem bi potrebna većina za donošenje zakona, odnosno izmjena i dopuna zakona ovog zakona koji se odnosi na prava nacionalnih manjina bila potrebna dvotrećinska većina. Međutim, slažemo se i sa svima onima koji smatraju da bi to trebalo ako postoji sumnja, ako nismo dovoljno sposobni i slušati i upotrijebiti i svoja pravnička znanja pitati instituciju koja je u konačnici i dala i jedan od priloga za ovu raspravu, a to je Ustavni sud Republike Hrvatske. I predlažemo da jedan od zaključaka ove rasprave bude i da Hrvatski sabor pošalje zahtjev za, da nam Ustavni sud što je moguće prije da odgovor na to pitanje. Za Ustavni sud je to vrlo jednostavno pitanje. Ponavljam ustavno-pravni stručnjaci, ja ih sada neću imenovati jer mislim da za to nema potrebe. Ali se zna koji su iznimno priznati stručnjaci u Republici Hrvatskoj što se tiče ustavnoga prava. Neki od njih su izrazili svoje stajalište o tome i u intervjuima, u odgovorima na pitanja novinara kad su ih o tome pitali i to sve naravno možete kolegice i kolege pronaći. Naravno da bi bilo dobro da smo ovaj prijedlog koji stoji na dnevnom redu od rujna 2013. raspravili do kraja 2013. I naravno da u ovom trenutku raspravljati o tome gotovo da nema nikakvoga smisla, ali raspravljamo evo u širem kontekstu i prijedloga Vlade, ali i odluke Ustavnoga suda. Ono što se usudim reći za ovom govornicom jest da se ni jedan od ovih problema na koje je ukazivao i Ustavni sud povodom našeg zahtjeva, zahtjeva Hrvatskog sabora da Ustavni sud odluči o ustavnosti referendumskog pitanja bez obzira koliki broj naših građanki i građana je to potpisao. Dakle, ništa se neće riješiti. Sama činjenica da je i to je dobro i to pohvaljujem, da je prihvaćen prijedlog da ovi zakoni idu u dva čitanja, da ne postoji konsenzus oko toga kojom većinom se treba donositi zakon koji mijenjamo. Govori jasno o tome i da smo naravno pri kraju rada u ljetnom razdoblju, da od jeseni imamo još vrlo, vrlo malo vremena jer će doći trenutak kad će se Hrvatski sabor u ovom sazivu raspustiti i ja sam gotovo sigurna da mi odluke na temelju naputka Ustavnoga suda nećemo donijeti i da će to i dalje ostati visiti u zraku i da dalje sva otvorena pitanja ne da će biti otvorena, nego će zapravo problemi koji proističu iz otvorenog pitanja progradirati. Jer što će se dogoditi? Hrvatski sabor na prijedlog Vlade neće ponavljam u to sam uvjerena donijeti konačnu odluku, jer postoje veliki prijepori. Mi osobno, mi također odnosno ja osobno smatram da ovaj prijedlog o raspuštanju gradskoga vijeća apsolutno nije najsretnije rješenje, da treba tražiti neka druga rješenja. I što će se dogoditi? Vjerojatno će također po naputku Ustavnoga suda grad Vukovar, odnosno Gradsko vijeće donijeti Statut i onda ćemo imati Statut s kojim će ja se nadam biti svi zadovoljni. Ali je naravno pitanje što se može dogoditi ako s tim Statutom ne budu svi zadovoljni, a zakona koji bi eventualno mogao reagirati u tom slučaju naravno neće biti. Političke elite pokazale su evo u ove tri godine, tri i pol političke elite tu mislim naravno i na sve zastupnike i zastupnice i na Vladu ali i mnoge druge, nisu uspjele riješiti ovaj problem za koji se činilo dok smo pregovarali za ulazak u EU da je u potpunosti riješen, da nema ni jednog otvorenog pitanja bar kad se o krupnim pitanjima radi jer smo imali i Ustavni zakon i da rano u raspravi još kolega Lesar je to propitivao. Točno je i to se može ponovo potvrditi to je bilo jedno od važnih i katkada prijepornih pitanja u poglavlju XXIII. ali i u nekim drugima. Tražilo se od nas dosljedna provedba Ustavnoga zakona o pravima nacionalnih manjina. Morali smo slati vrlo često izvještaje o tome ne samo kako se provodi zakon, nego kako se provode i neke odluke koje su bile vezane za, na žalost posljedice rata i posljedice agresije na Hrvatsku. Međutim, mi smo naravno to ispunjavali i u skladu sa ne samo bilo kakvim zahtjevima iz Bruxellesa, nego odlukom da Hrvatska postane članica Europske unije. Ja ću se sad referirati zapravo na odluku Ustavnoga suda od kojeg smo tražeći ocjenu ustavnosti referendumskog pitanja tražili i očekivali odluku koja će u konačnici zatvoriti sva ta prečesto vrlo bolna pitanja. Međutim, što se dogodilo? Ustavni sud je donio Odluku o zabrani referenduma ali tom odlukom nije razriješio dileme, dapače Ustavni sud zapravo je usudim se reći u nekim segmentima donio pitijske odluke s obrazloženjima iz kojih je svatko mogao uzimati što mu se dopalo i s obrazloženjima koje je svatko mogao tumačiti na svoj način. Ako se prisjetite reakcija od grada Vukovara, gradonačelnika u tom trenutku i mnogih drugih, pa i pripadnika srpske nacionalne manjine svi su bili zapravo dijelom nezadovoljni, malim dijelom zadovoljni i svi su manje-više zapravo napadali odluke Ustavnoga suda. I svatko naravno s argumentima koji su se mogli prihvatiti kao vrlo valjani i to je jedan od problema koji vidim osobito velikim u ovoj cijeloj raspravi. I sigurna sam da je Ustavni sud tada decidirano kad je naložio, naredio, zahtijevao kako hoćete neke postupke Vlade ali i Gradskog vijeća Vukovara da je Ustavni sud to trebao decidirano artikulirati. Ja ću zbog toga pročitati neke dijelove iz te odluke Ustavnog suda jer Ustavni sud jasno kaže da članak 3. Ustava propisuje da su među ostalima nacionalna ravnopravnost, poštovanje prava čovjeka i vladavina prava najviše vrednote ustavnog poretka, a sve ustavne vrednote moraju se ostvarivati bez diskriminacije po bilo kojoj osnovi. Dalje kaže Ustavni sud pluralizam, tolerancija, slobodumlje ključna su obilježja demokratskog društva. Izražavanje etničkog identiteta ili isticanje manjinske svijesti također su važni za pravilno funkcioniranje demokracije. Pluralizam se gradi na izvornom priznavanju i poštovanju različitosti i dinamičnosti. Onda opet podsjećaju na članak 15. Ustava koji sam maloprije također citirala. Ali sada polazeći od činjenice, kaže Ustavni sud, da su u preambuli Ustava izrijekom navedeni hrvatski državljani pripadnici 22 nacionalne manjine pa ih onda nabrajaju. Povećavanje praga za službenu uporabu jezika i pisma koje se traži u predloženom referendumskom pitanju ne bi se moglo opravdati na temelju Ustava. Ali i dalje ovo je na stranici 11., na stranici 15. Ustavni sud kaže Ustavni sud još jednom ponavlja da ne postoji izričita zabrana izmjene postojećeg praga za službenu uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina. Dakle, to je nešto što dodatno otvara sve dvojbe. Što hoću reći ovime? Mi imamo dame i gospodo Ustavni Zakon o pravima nacionalnih manjina. I bilo bi veličanstveno kad bismo se uspjeli dogovoriti poštujući naravno sve ono što se dogodilo u Vukovaru koji jest simbol i otpora i obrane i junaštva i herojstva i patnje, ali i slobode kad bismo se uspjeli dogovoriti da upravo zakon mijenjamo na taj način da unesemo odredbu da se ili u nekim dijelovima Vukovara ili za neke segmente provedbe Ustavnog Zakona o pravima nacionalnih manjina to na grad Vukovar ne odnosi. Kad bismo to uspjeli, a za to nam je opet potrebna dvotrećinska većina jer Ustavni Zakon o pravima nacionalnih manjina možemo mijenjati samo dvotrećinskom većinom onda bismo mi konačno skinuli ovaj problem i ove probleme sa dnevnoga reda i svaku moguću politizaciju Vukovara. Tužno je zaista što o Vukovaru moramo govoriti u kontekstu koji vrlo često u političkoj borbi zapravo pobuđuje najniže strasti i dovodi nas do toga da kažemo i ono što ne bismo i dovodi do onog najgorega za Vukovar i Vukovarce a to je da ni od jedne ove rasprave koju mi vodimo u Hrvatskome saboru Vukovarcima bili oni Hrvati ili bili oni Srbi ili pripadnici bilo koje druge manjine koji žive na tom području nije ništa bolje. I nakon ove rasprave se ne otvori nijedno radno mjesto, nijedna obitelj koja još uvijek nažalost traži svoje nestale nije sretnija. Dakle, predlažem da pokušamo razgovarati u tom smjeru. Možda do kraja ovog saziva ovog Hrvatskog sabora kad bismo to uspjeli bili bismo zapamćeni po nečem važnom i po nečem dobrom. Zaista Vukovar to zaslužuje, to je nešto što je definitivno činjenica. I sad se vraćam ponovno na odluku Ustavnog suda koji kaže na stranici 20. Ustavni sud razumije životne probleme i duboke individualne i kolektivne traume građana grada Vukovara koji svoje korijene vuku iz razarajuće velikosrpske agresije na grad Vukovar poduzete u osvajačkom ratu za hrvatski teritorij. Ali odmah dva reda iza toga kaže, međutim tražiti raspisivanje referenduma s porukom da se ćirilica u gradu Vukovaru doživljava kao simbol stradanja duboko je uznemiravajući čin koji napada pismo kao univerzalnu civilizacijsku tekovinu čovječanstva koja određuje sam identitet Hrvatske ustavne države. Iz te poruke izvire iracionalnost na koju treba upozoriti, kaže Ustavni sud. I na kraju obvezuje Gradsko vijeće da donese Statut u kojem će kao što kaže Ustavni sud poštivati individualna prava pripadnika nacionalnih manjina u opsegu koji ne ugrožava samu bit tih prava itd., obvezuje Vladu ali na što? O tome sam govorila danas u jednoj replici. Obvezuje Vladu pazite da u roku od 1 godine od dana objave njihove odluke uputi u parlamentarnu proceduru izmjene i dopune Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u kojima će urediti prikladni pravni mehanizam za slučajeve kad predstavnička tijela krše zakon odnosno ustavni zakon. Znači Ustavni sud je rekao ne da Vlada, odnosno Sabor u godinu dana riješi taj problem nego da tek uputi u proceduru. Ustavni sud vjerojatno zna jednako tako da postoje mogućnosti za dva ili za tri čitanja, prema tome Ustavni sud je trebao uz sva ova obrazloženja i naznačiti i u kom pravcu onda treba donositi odluke i Vlada i Hrvatski sabor ali Grad Vukovara. Jer kad Ustavni sud kaže da se to treba urediti na prikladan način ja pitam kakav je to prikladan način, kako mi možemo onda kao zakonodavac tumačiti što bi to bio prikladan način. Na kraju, Ustavni sud kaže da nije sudionik političkih rasprava niti je arbitar u rješavanju političkih sporova. A profesor Smerdel jedan zaista iznimno važan ustavno pravni stručnjak kaže Ustavni sud mora donositi odnosno Ustavni sud donosi teške političke odluke, evo Jutarnji list 2.5.2015.godine. Dakle, ja naravno ni na koji način ne bih željela da se ovo razumije kao bilo kakva kritika, ja sam samo pročitala neke odluke i u konačnici naputke Ustavnoga suda koji kao što vidimo poštuje i Ustavni zakon, poštuje i ćirilicu, poštuje naravno i patnju hrvatskoga naroda i u Vukovaru. I zato na tragu svega toga ponavljam pokušajmo se dogovoriti da Ustavni zakon o pravima manjina uvedemo posebnost Vukovara, Vukovara kao grada, simbola, pa ako hoćete i simbola Hrvatske. I za kraj, bilo je ovdje puno riječi o tome što je tko dao i koliko bio puta u Vukovaru i tako redom. Evo i ja sam bila u Vukovaru i u vrijeme dok je tamo bio general Klein koji me je i često puta i skidao sa samog popisa iz razno raznih razloga, a u koloni sjećanja od 98.i nikad nisam izostala. I zato mi je kad kad neugodno da političari, to se ne odnosi ni na koga od vas danas u ovoj sabornici, ali na neke koji su prvi put u koloni sjećanja bili 2014.i to naravno javno priznali i onda nama svima koji smo od 98.svake godine a i puno puta dotada bili tamo i koji znamo kako je teško i da ni jedna ta rana do kraja vukovarska nije zaliječena i da, da postoji napetosti, i da naravno i da je teško majkama koje još uvijek traže svoje sinove sretati neke ljude i neke susjede za koje znaju da su prokazivali njihove, koji su odvedeni sa veleprometa ili s nekog drugog mjesta u logore u Srbiji iz kojih se nisu vratili. Tako da malo manje strasti oko Vukovara. Naravno emocije nikad ne možemo ukloniti, ali sjetit ću se na kraju ponovno kao i često puta za ovom govornicom riječi doktora Tuđmana 97.kad smo došli vlakom mira u Vukovar koji je tamo na razrušenoj stanici koja do danas nije obnovljena i to je jedna od pouka svima nama što smo radili sve ove godine. Imamo željeznički kolodvor onakav kakav je bio 97.kad smo tamo došli, ništa se nije napravilo, koji je pozvao da zajedno radimo i koji je rekao pobjednik koji ne zna praštati sije klicu novoga zla. Ja vjerujem da će nam evo te riječi doktora Tuđmana koji je bez sumnje bio i kod odluke o mirnoj reintegraciji i kod svih drugih odluka koje su se ticale završetka rata, oslobađanja i obrane znao što treba učiniti i pokazao ne samo da je bio vizionar nego da je bio državnik u pravom smislu te riječi. Hvala vam lijepa.
Josip Salapić replika.
Hvala lijepo potpredsjednice. Uvažena gospođo Kosor, slažem se sa vama i već smo danas u jednom dijelu rasprave komentirali oko odluke Ustavnog suda, ona je obimna ali daje mogućnost tumačenja koje je dvosmisleno i može biti i ovako i onako. I slažem se sa vama da se problem na ovakav način neće riješiti jer Ustavni sud je djelomično usvojio zahtjev, problematiku, razmatrao i prebacio vrući krumpir na Gradsko vijeće Vukovara i na Vladu Republike Hrvatske, a sad Vlada Republike Hrvatske to vraća na način da Saboru predlaže ovakav zakon s kojim se ja u ovim rigoroznim odredbama ne slažem, mislim da postoje i lakši mehanizmi da se zakon provede u punom svom opsegu ali da ipak ne bude to izbjegavanje većine birača kada je u pitanju izbor tijela predstavničkih na bilo kojim razinama. E sad, zašto je ovo tumačeno tako i vi ste rekli da su neki ustavno pravni stručnjaci rekli da treba dvotrećinska većina, ali opet da je Vladi bilo u interesu riješiti problem na brži način i preuzeti odgovornost za situaciju koja je nastala u Vukovaru bilo je i onih koji su tumačili da ne treba dvotrećinska većina pa čak i neki koji spadaju u ustavno pravne stručnjake i imaju nešto znanja o ustavnome pravu. Dakle, neće biti donijet ovaj zakon u ovom mandatu Hrvatskog sabora jer će biti parlamentarni izbori i ta će odgovornost biti prebačena na buduću Hrvatsku vladu to je sad očigledno jer ako je ovo prvo čitanje, dok dođe drugo proći će nekoliko mjeseci, vjerojatno će biti raspisani izbori i to će odlučivati druga parlamentarna većina iliti druga Vlada. Ono što je najvažnije mislim da treba se vratiti na dijalog da svi klubovi zastupnika poslije kad prođe ovo sve, kada se neke strasti možda i smire i kada neki koji nisu shvatili problem na pravi način kako su trebali sjednemo za stol svi zajedno ili neka nova većina, mislim da za Vukovar još postoje velike prilike da se situacija i suživot popravi bez nekih tenzija koje bi nas vratile u prošlost.
Jadranka Kosor odgovor na repliku.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Kolega Salapiću pa ja čitam članak 83.hravatskoga Ustav ali zato sam evo i tražila razgovor sa nekim ljudima koji to poznaju. Mislim da nema potrebe ih spominjati ali ako bude potrebe mogu i spominjati, ali kaže neki su dali i javno izjave. Članak 83.jasno kaže "Zakoni (organski zakoni) kojima se uređuju prava nacionalnih manjina Hrvatski sabor donosi dvotrećinskom većinom glasova svih zastupnika". Kako je taj zakon koji se sada mijenja donesen dvotrećinskom većinom onda je logično kako se zakon donosi da se tako zakon po istoj proceduri i mijenja. Što se tiče ovog rješenja kojim Vlada pokušava slijediti naputak Ustavnoga suda o raspuštanju gradskog vijeća ako gradsko vijeće ne donosi statut koji će biti u skladu sa Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina nije najsretnije rješenje jer kao što smo vidjeli iz današnje rasprave onda tu opet ulazimo u koloplet političkih optužbi da se to želi naštetiti nekoj većini koja je tamo pa će se sutra biti možda neka druga većina itd. Zato treba tražiti neko drugo rješenje. Ministar je sada u nekim replikama spomenuo i neka neću ulaziti u to,ali mislim da treba tražiti rješenje u tom smislu da se ni na koji način to nastojanje da se provede zakon ne politizira. Dakle zakone imamo da bismo ih provodili, ako nisu dobri i ako smo ustanovili da u slučaju grada Vukovara neki zakon nije dobar, nije dobar ni za koga onda činimo korak pa ga promijenimo tako da bude dobar, da slijedi život. Zakoni se pišu za žive ljude koji moraju živjeti i zakoni se onda u tom smislu trebaju prilagođavati.
Dragan Crnogorac, replika.
Poštovana gospođo Kosor, da raspravljamo već i danas čitav dana ali već više od godine dana je pitanje upotrebe Zakona o jeziku i pismu na području grada Vukovara i nije tu sporna zakonodavni propisi i sve ono što svi akti koji su donijeti nego se najčešće ističe patnja hrvatskog naroda koju ste vi pomenuli i koju mi ne niječemo, dakle apsolutno se slažemo s tim. Ja se sjećam kada ste vi bili u Vukovaru u mandatu na poziciji premijera RH na susretu dva predsjednika Republike gospodina Josipovića i gospodina Tadića, zajedno smo čuli tada i patnje i Srpskog naroda u Vukovaru. Ja ne znam zašto o tome ja čitav dan govorim isto o tome, ja bih vas molio da nešto progovorite o onome što ste čuli što su vam ti ljudi iznijeli isto tako. Dakle znamo da postoje i druge patnje. I ja ne znam ne mogu se sjetiti u protokolu poslije toga mi smo išli na Ovčaru, ne mogu biti siguran to ćete vi potvrditi da li ste vi bili ili ne, ali i ako ste bili i ako niste ja ću vam reći šta nam se tamo desilo. Tamo su nas dočekali neki ljudi i znate kakva je bila njihova reakcija, okrenuli su nam leđa. Da li i kada dolazimo iskreno poklonivši se žrtvama, da li to ustvari iskreno svi žele odnosno kada govore? Ja znam da su pokrenuli i ovaj stožer je pokrenuo pitanje oduzimanje titula počasnog građana grada Vukovara. Po čemu sa kojim pravom? Oni koji to nisu ni donijeli odluku iniciraju odluku koju ja bih rekao je slična i ovoj sada poziciji. Meni je to žao uopće što je došlo do takvog slučaja i ja se kao građanin grada Vukovara sramim toga.
Vrijeme. hvala. Jadranka Kosor, odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Kada spominjete dolazak predsjednika Tadića s predsjednikom Josipovićem, da mi smo se dogovorili da onda ja, ja sam imala bilateralu sa predsjednikom Tadićem ali oni su kao dva predsjednika išli na Ovčaru, a kao što znate ja sam na Ovčari bila nebrojeno puta. Na kraju je i ovaj spomenik na groblju dakle spomenik onaj veliki križ na groblju u Vukovaru jest rađen tako da evo sam i ja uz doktora Njavru sudjelovala u tome spomeniku u dvorištu Vukovarske bolnice isto tako je izrađen u mandatu kada sam ja bila ministrica to smo mi radili, moje ministarstvo kao premijerka itd. I naravno da svaki pokušaj iskazivanja počasti treba pratiti s počašću, svaki pokušaj da se netko pokloni žrtvama treba pratiti s odobravanje, i tu se apsolutno slažem. Kao što je bilo i u Borovu Selu slučajeva da se okreću leđa ministru, mislim da to nije dobro, ministru koji je usput budi rečno jednako tako hrvatski branitelj. Dakle, nema hrvatskih branitelja mojih i tvojih nego su svi naši hrvatski branitelji bez obzira u konačnici kojoj političkoj stranci oni pripadaju. Ali vjerujem da se sjećate i kažete da ja trebam spomenuti, pa evo i u mom mandatu također ministrica hrvatskih branitelja smo u ministarstvu pod patronatom Međunarodnog crvenog križa prvi puta objavili jedinstveni popis nestalih hrvatskih državljana, nestalih hrvatskih građanki i građana jedinstveni popis i to bez ikakvih moram reći ikakvih problema. A kada sam došla s predsjednikom Tuđmanom ja sam došla i ono vrijeme kada je predsjednik u onoj misiji kada je nadlijetao Vukovar i kada se onda nakon svega toga prvi njegov dolazak '97.znači prije vlaka mira, kada se susreo sa s kim, s predstavnicima pripadnika Srpske nacionalne manjine dakle tada lokalne vlasti na tom još uvijek okupiranom području. A i činjenica da je bilo okupirano i činjenica da je se Vukovar vratio u ustavnopravno područje RH 15.siječnja '98.
Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Hvala vam poštovana gospođo potpredsjednice. Gospođo Kosor, kolegice, kada ste isticali u svojoj raspravi tko je sve bio i pohodio Vukovar s pravom ste naveli koliko ste vi puta pohodili Vukovar i zaista ono što ja znam i pratim i od kada pratim da je to uvijek bilo na visini vaše profesionalne i ljudske zadaće uvijek noseći odavajući pijetet žrtvama svim žrtvama i noseći jednu poruku mira i nastojanja u zajednički život. I na tome vam, ja evo i sada zahvaljujem. Međutim taj značajni posjet jedan treba također napomenuti, da se ne prepusti zaboravu, jer vaše bivše kolege iz HDZ-a to su potpuno prebacile, zaboravili. I dapače eto sada nama predbacuju Zakon o amnestiji. A tada 1996. godine kada je visoko izaslanstvo Sabora pohodilo Vukovar, tada je, na čelu je bio gospodin Šeks svečano uručio Nacrt prijedloga Zakona o amnestiji predstavnicima srpske, narodnog, Srpskog narodnog vijeća [[Upadica Zgrebec: Veća opštine.]] Srpske narodne, nacionalne manjine, upravo prije čak nego što su taj prijedlog zakona vidjeli i sami saborski zastupnici.
Jadranka Kosor, odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Da, ja sam ušla u Hrvatski sabor krajem '95. na izborima i '96. sa mnogima od vas ili sa nekima od vas, ili sa nekima od vas bolje, nema nas više tako puno, iz tog vremena, dakle digla ruku i za taj zakon. I malo prije sam govorila o predsjedniku Tuđmanu, da to je, možda je malo poznato a mi pravnici to znamo Zakon o aboliciji je bila teška odluka jer su abolirani pripadnici, i među ostalim pripadnici i paravojske. Zaustavljani su sudski, neki sudski procesi ako se, vi se sigurno sjećate i znate to, kolegice kao pravnica i bivša ministrica pravosuđa. To su bile teške odluke koje nisu uvijek nailazile na osobito razumijevanje među hrvatskim narodom i to treba priznati. I potpisivanje Erdutskog sporazuma i odluka da se ide mirnim putem u reintegraciju Hrvatskoga Podunavlja je jako, jako taknula mnoge hrvatske branitelje osobito one koji su izgubili najmilije itd.. Ali su u konačnici vjerovali Franji Tuđmanu jer je on upravo govorio i u tom govoru u Vukovaru, on je zapravo zagovarao mir i zagovarao je ono što je u konačnici, dame i gospodo i temelj Europske unije, stabilnost, mir. Roditelji Europske unije su oni koji su vodili krvave ratove. To su roditelji Europske unije i na tome počiva Europska unija. I to bi nam danas kao članici Europske unije trebalo zaista biti podsjećanje da smo ušli, sjeli za stol europskih država i naroda, da pripadamo tom civilizacijskom krugu i da se tako trebamo ponašati.
U ime Kluba zastupnika Nacionalnih manjina kolega Veljko Kajtazi.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskoga sabora, poštovani ministre sa suradnikom, poštovani kolegice i kolege. Prijedlog zakona o kojem danas raspravljamo pokušava regulirati načine da se osigura provedba istog na lokalnim razinama što je pohvalno. Tijela lokalne samouprave često propuštaju ispuniti svoje obaveze kada to ne moraju, pogotovo kada su im za to potrebna financijska sredstva. Ovaj prijedlog je utoliko dobar ali ću ja u glasanju biti suzdržan. Zašto ću biti suzdržan? Suzdržan sam jer nakon 3,5 godine mog mandata, nakon priznanja Dana romskog jezika u ovom Visokom domu, nakon priznanja ukupno 3 romska praznika na nacionalnoj razini i niz dobrih stvari koje smo učinili mi nismo napravili zadnji korak da to sve zaokružimo i da priznamo romski jezik kao službeni manjinski jezik u Republici Hrvatskoj. Pored svega toga otvaramo i Europski centar za romski jezik, odnosno magitarski studij romskog jezika na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. S druge strane romski jezik nije službeni priznat kao manjinski, što je u neku ruku paradoksalno. To je ustvari trebalo biti korak koji bi prethodio svemu navedenom a ne obrnuto. Zbog čega je to tako? Najjednostavnije rečeno zbog politike, zbog političkih razloga i jer se izbjegava odraditi posao koji je zahtjevan i financijski ali i zbog rada koji je potrebno odraditi. Naravno oni koji izbjegavaju napraviti taj posao imaju svoja opravdanja a nemaju uvid u posljedice i štetu koja se romskom jeziku nanosi. Meni je jako drago da druge nacionalne manjine imaju priznate manjinske jezike i da konzumiraju svoja prava ali zašto to ne bi mogli i Romi? Primjerice, rusinska, ruska, ukrajinska nacionalna manjina, uspješno koriste postojeće modele obrazovanja na vlastitom jeziku i pismu što je jako pohvalno. Međutim, Romska nacionalna manjina koja je znatno mnogobrojnija te je nastanjena na ovim prostorima i duže nego ostale nacionalne manjine tu mogućnost nemamo. Neki navode kako jezik nije standardiziran, nema udžbenike na romskom jeziku, nemamo stručni kadar i slično ali su to sve ili netočne informacije ili činjenice koje se vrlo lako mogu promijeniti. Ovaj prijedlog zakona može biti dobar, može biti loš ali neovisno o tome ja neću pružiti podršku bilo kojem zakonu koji se tiče pitanje jezika dok se Romima ali i drugim nacionalnim manjima koje predstavljam a koje to traže ne prizna manjinski jezik i sva prava koja proizlaze iz takvog statusa. Ja sam u tom smislu kontaktirao nadležne, dogovarao sastanke, slao dopise, postavljao pitanja, vukao za rukav ali bezuspješno. Oni koji bi se tim pitanjem trebali baviti prebacuju odgovornost sa jednog ministarstva na drugo a kada ih se stjera u kut koriste opravdanja koja to nisu nakon čega slijedi tišina i ignoriranje. Što je još gore, kao način izbjegavanja odgovornosti i posla kao i troškova nastoji se inzistirati na unutarnjem jeziku i razlikama unutar romske zajednice što nepotrebno dijeli i onako ugrožene ljude. Svoj mandat sam u velikoj mjeri posvetio obrazovanju kao jednom od najboljih načina da se unaprijedi položaj romske zajednice. Brojni problemi s kojim se mladi Romi suočavaju bi mogli biti riješeni kvalitetnim obrazovanjem. Priznanje romskog kao manjinskog jezika omogućio bi uvođenje romskog jezika u sustav obrazovanja na način da se Romima omogući školovanje po nekom od postojećih modela obrazovanja na manjinskom jeziku i pismu omogućilo bi nam da dobijemo prijeko potrebne udžbenike te da učimo svoju povijest. Njegovanje jezika i kulture po modelu C je neki minimalni kriterij koji je romskoj zajednici u Republici Hrvatskoj potrebno omogućiti. Tu su sva jako bitna pitanja jer izgradnja identiteta, ponosa i njegovanje vlastite kulture najdiskriminiranije etničke skupine u ovom društvu mora bit prioritet, a ne nešto što se drži u rezervi. Uslijed stoljetne, ako ne i tisućljetne diskriminacije romskog naroda na ovim prostorima vrijeme je da tomu stanemo na kraj. Vrlo je dobro poznat problem neizjašnjavanja odnosno izbjegavanja velikog broja Roma da se izjasne kao pripadnici nacionalne manjine koju predstavljaju. Ta strategija preživljavanja, skrivanja i poricanja vlastitog identiteta je nešto što je sve prisutno u našem društvu. Brojne poznate osobe iz javnog života kriju svoj romski identitet. Brojna djeca i mladi ne ostvaruju povlastice koje ova država nudi jer se ne žele izjasniti kao pripadnici romske nacionalne manjine. Živimo u društvu u kojem je bolje sakriti ono što jesi nego živjeti slobodno, bez straha od diskriminacije i javnog ponižavanja. Sav taj problem počinje u najranijim fazama ljudskog razvoja, u predškolskom i školskom dobu kada mladi Romi shvate da su drugačiji i da je ta njihova različitost negativno shvaćena od strane većine. Ogroman broj mladih Roma odustaje od školovanja zbog raznih razloga, a osjećaj krivnje i sramote jer su drugačiji u kombinaciji sa gotovo nasilnom sredinom prema drugačijem uništava romsku zajednicu, na populaciju koja je u stvarnosti blizu 44 000 nego onoj koje ima na popisu stanovništva. Imamo samo 30-tak Roma koji se školuju na visokim školama odnosno fakultetima. Pored svih povlastica koje oni kao pripadnici romske nacionalne manjine u smislu školovanja mogu dobiti ipak se ne odlučuju te prilike iskoristiti na korist sebe i cjelokupne zajednice. Pitate se zašto je to tako. To je tako jer bez obzira na sve nacionalne planove i nacionalne strategije, bez obzira što Romi osjećaju da je Republika Hrvatska njihova jedina domovina ipak nemaju taj osjećaj slobode i prihvaćenosti. Da bi se Romi stvarno osjećali kao kod kuće i sigurno u javnim institucijama nužno je priznavanje njihovog jezika kao službenog manjinskog jezika. Istina je da su Romi u Republici Hrvatskoj po tom pitanju specifični. Naime, veći broj njih govori dijalektom starorumunjskog jezika za koji ste čuli da se zove bajaški. Međutim, zalažem se i za priznanje tog njihovog materinjeg jezika te osim toga podržavam da se i drugim manjima koje to do sada nisu ostvarili po uzoru na one koje već jesu, osigura priznanje njihovog jezika. Međutim, treba znati da je pitanje romskog jezika i nacionalnih simbola odavno riješena stvar. Tako da to ministarstvu, ministru i njegovim službenicima, ali i drugim ne smije i ne može služiti kao opravdanje. Svi koji bi to trebali to sigurno znaju. Ako ne zato što im je to posao, sigurno jer sam to više puta naglasio u svojim dopisima. U odgovoru na moje dopise ministarstvo odnosno ministar odgovara, citiram: Romaniči je službeni romski jezik. Ne možemo zanemariti činjenicu da je veliki dio romske zajednice u Republici Hrvatskoj uči bajaški koji je varijanta starorumunjskog jezika i to se pitanje suglasja unutar romske zajednice mora riješiti. Ovom specifičnosti romske nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj se želi opravdati nepostojanje političke volje da se romski jezik prizna, ali ne zbog ovih razloga već zbog posla koji rješavanje ovog pitanja pretpostavlja i financijskih troškova koji iz toga proizlaze. Naime, nesuglasje unutar romske ne postoji na način da se ono mora riješiti. Zbog povijesnih okolnosti Romi su se često morali prilagođavati prostoru na kojem su živjeli radi opstanka. Dio romskog naroda je zbog specifični okolnosti u Rumunjskoj potpuno izgubio svoj izvorni jezik. S vremenom je to postao njihov materinji jezik te je to sigurno potrebno uvažiti s obzirom na današnju situaciju prema kojoj jedan veći dio romske populacije u Republici Hrvatskoj to smatra svojim materinjim jezikom. To nije problem koji mora bit riješen već povijesna činjenica. S druge strane je isto tako povijesna činjenica da je romaniči jedini službeni jezik ne samo Roma u Republici Hrvatskoj nego i u cijelom svijetu. Prvi svjetski kongres održan od 8. do 12. travnja 1971. u Londonu je osim ostalih nacionalnih obilježja romskog naroda rezultirao je i proglašenjem službenog romskog jezika romaniči kao službenog. S obzirom da sam ja predstavnik romske nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj, moja je dužnost da učinim sve kako bi se povijesne tendencije romskog naroda za vlastito očuvanje i opstanak ugradili i u pravni i politički sustav Republike Hrvatske. Time nikako ne želim da se drugima koji smatraju kako je njihov materinji jezik varijacija rumunjskog jezika ili bilo kojeg drugog, onemogući priznavanje njihovih prava. Imajući u vidu sve što sam rekao, pozivam nadležno Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta, kao i Ministarstvo vanjskih i europskih poslova da konačno pokrenu pitanje skidanja rezerve sa članka 7. Europske povelje o regionalnim i manjinskim jezicima sa svrhom priznavanja romskog jezika romaniči kao službenog manjinskog jezika u Republici Hrvatskoj. Romskoj nacionalnoj manjini kao najugroženijoj od svih se to pravo jednostavno mora omogućiti, pogotovo imajući u vidu dobar primjer koji su pokazale druge manjine koje to pravo odavno kao mađarska, talijanska nacionalna manjina konzumiraju. Dugoročno nepriznavanje romskog jezika romaniči kao manjinskog jezika u Republici Hrvatskoj samo će pridonijeti procesu gubitka identiteta i nacionalne samosvijesti romske populacije. Imajući u vidu magistarski studij romskog jezika na Filozofskom fakultetu gdje uskoro otvaranje Centra za europske romske studije definitivno možemo odbaciti optužbe da se radi o nestandardiziranom jeziku bez ljudskih resura, da se podučava i njeguje u Republici Hrvatskoj. Još jednom ću naglasiti, da Republika Hrvatska kao jedina domovina Roma koji na ovim područjima žive gotovo oduvijek mora osigurati i sredstva i sve ostale potrebne mogućnosti da svojim građanima osigura razinu prava koja su im potrebna da se po prvi put u povijesti poremeti začarani krug, diskriminacija, deprivacije, siromaštva, uništavanje i zanemarenje romske kulture i jezika na ovim prostorima. Romska nacionalna manjina za razliku od većine ostalih nacionalnih manjina nema svoju nacionalnu državu, te je Republika Hrvatska kao njihova jedina domovina ona koja im treba osigurati najvišu razinu sigurnosti i prava za očuvanje vlastite kulture i jezika. Moram istaknuti da za rješavanje ovog pitanja dobije i načelnu potporu Agencije za odgoj i obrazovanje nakon našeg sastanka na kojem je sudjelovao i predavač romskog jezika na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu prof. Jatif Demir koji ih je bolje upoznao sa ovom tematikom. Mogu reći da imam potporu i od brojnih drugih institucija i zainteresiranih aktera posebno akademske zajednice, a što je još jedan dokaz da se ovo pitanje više ne smije držati u ladici. Uskoro ćemo i na Hrvatskoj akademiji za znanost i umjetnost održati jedan znanstveni skup koji će se baviti pitanjem romske problematike sa naglaskom na problem jezika. Pridružit će nam se stručnjaci iz Republike Hrvatske, ali i iz inozemstva tako da se nadam da će nadležna tijela koja pozivaju na razrješenje nesuglasica unutar romske zajednice popratiti ovaj događaj i da će i oni konačno odraditi svoj dio posla. Za manje od mjesec dana ćemo obilježiti drugi kolovoz kao Dan sjećanja na Rome stradale u Drugom svjetskom ratu što nam je posljednjih stradanja i gubitka romskog naroda na ovim prostorima koji nije bio usmjeren samo na fizičko uništenje već i na uništenje i kulture i jezika i običaja. Ukratko svakog podsjetnika na prisustvo Roma na ovim prostorima. Danas to zovemo genocid ili porjamos na romskom jeziku. Podsjećanjem na ovo ja vas sve pozivam da nam se u tom obilježavanju pridružite, ali i da podržite moju inicijativu priznavanje romskog jezika kao službenog manjinskog jezika u Republici Hrvatskoj jer je takva inicijativa upravo korak koji nas udaljava od svih ovih događanja iz bolne prošlosti. Ako živi romski jezik, živjet će i Rom. Hvala.
Dragan Crnogorac, replika.
Odustajem od replike.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HNS-a kolega Goran Beus Richembergh.
Poštovana gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. Želim odmah na početku reći da će klub Hrvatske narodne stranke Liberalnih demokrata podržati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj. I jednako tako paralelno predloženi prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi. Naime, zadaća koju je pred Vladu Republike Hrvatske a posredno i pred ovaj Visoki dom u kolovozu prošle godine stavio Ustavni sud nama je potpuno jasna. Ima kolegica i kolega kojima baš i nije, ali što se nas tiče ona jest potpuno jasna i nedvosmislena i nema nikakvoga spora o tome da je odluka Ustavnog suda pravno-politički akt. Kao što je Ustav pravno-politički akt, a Ustavni sud koliko god htio ili ne bio biti pravno politički arbitar tako i ova odluka koja je donesena u kolovozu u tome smislu pravno-politička postavlja točne pravce u kojima Vlada mora djelovati ali ne samo i Vlada nego i Gradsko vijeće grada Vukovara. Naravno da oni koji ne žele pristupiti rješenju ovoga problema će pronaći 1001 razlog problematizirajući ovu ili onu okolnost, jasnoću ili nejasnoću, odnosno stupanj jasnoće ove ili one riječi ili izričaja u toj odluci. Ali znate, ta navada da se traže alibiji u principu je odlika nesposobnih ljudi. Nema nikakve sumnje da je ovo pitanje koje je trebalo biti pravno, tehničko za implementaciju odredbi Ustavnoga zakona iz 2002. godine zapravo vrlo jednostavno s namjerom, dakle snažnom intencijom postalo političko i politikantsko pitanje. U zemlji u kojoj živi 90,42% jednoga etnikuma jačati mišiće na pravima nacionalnih manjina znači samo glasno vrištati o tome da niste svjesni svoga vlastitog identiteta i svoje samosvojnosti. Ako u tome sudjeluju politički predstavnici naroda onda su oni vlastitome narodu opalili pljusku. Zadaća političke elite je osnaživati samosvojnost naroda, a ne ga slabiti, ne ga plašiti tom šakom manjinaca. Hrvati su tijekom stoljeća prošli strašne faze, prije svega sputani činjenicom da ne žive u vlastitoj nacionalnoj državi kao neki drugi. Romantičarski rečeno sanjali su državu u kojoj će ostvariti sva svoja prava i konačno otvoriti škrinjicu sa nacionalnim povlasticama. I kad god, a bilo je nekoliko prilika, bi se približili ostvarenju toga sna naravno da se ispriječio bauk onoga, ne ovaj naš Bauk, nego bauk tzv. starijeg brata koji je u njima vidio zapravo samo koloniziranu radnu snagu, nerazvijenu koloniju iz koje će crpiti jeftine resurse i periferiju svoga imperija. Ali, nekoliko puta sam to spomenuo i govorit ću to dok god to ne sjedne što je moguće većem broju ljudi. Kad govorimo o Hrvatima najsvjetliji period njihovog nacionalnog samopouzdanja bio je Hrvatski nacionalni preporod. Taj pokret koji je oblikovao temelje suvremenog građanskog društva razvijenog kasnije, koncem 19. stoljeća, osobito u doba bana Mažuranića, i koji je definirao zapravo gabarite nacionalne svijesti, koji je omogućio utemeljenje svih nacionalnih suvremenih institucija uspio je samo zbog toga što nije bio etnički ekskluzivan. Zato što je dozvolio da i August Šenoa i Ljudevit Gaj i Josip Juraj Strossmayer i Stanko Vraz i Dimitrije Demeter i barunica Stockau inače desna ruka bana Jelačića jer mu je bila žena, i njegov najbolji prijatelj barun Neustadter kažu za sebe da su Hrvati. Kad je to dozvolio on je otvorio zapravo široki pokret ustanovljenja suvremene Hrvatske nacije. A da je tada išao ekskluzivistički i da je svakoga onoga tko je pisao drugim pismom ili nosio neko čudno prezime isključio iz toga pokreta ništa od nacionalnog pokreta, Hrvata ne bi bilo. Jer su bili tada preslabi i shvatili su da je snaga u zajedništvu. Sa ove govornice vjerovali ili ne na račun pripadnika moga naroda desetljećima govorene su najžešće moguće uvrede kakve ne možete ni zamisliti. Da se danas u Hrvatskome saboru govori tim jezikom i tim uvredama kakvim se govorilo recimo 1907., 1908., 1909., 1910. mislim da bi nas mediji zgazili i proglasili najprimitivnijim leglom u ovoj državi. Tada se o Nijemcima govorilo kao o okupatorima, onima koji pod pangermanskom idejom žele zgaziti hrvatstvo i tada su pravaški listovi i pravaške stranke prednjačile u šovinizmu protiv Nijemaca. Ali, nikome palo na pamet nije da ode na Katarinski trg i otuče ploču na kojoj piše Katarinen platz. Ili da ode u vijećničku ulicu i otuče ploču na kojoj piše Rathausgasse. A to je sve ovdje u krugu 50 metara, sve gornjogradske ulice nose dvojezične table ispisane goticom. I nikome to ne smeta jer ne govori o ničijoj supremaciji. Nitko ne govori da su to simboli zla pod kojim su nacističke snage '41. godine zgazile ovu zemlju i pobile veliki broj ljudi jer te stvari bitno odjeljuje od političke dimenzije odnosa prema okupatoru, odnosa prema zločinu i prema zločincima. I utoliko je smiješan bilo kakav pokušaj da se demonizacijom jednog pisma koje je nota bene hrvatsko nacionalno pismo jednako kao latinica, u njegovoj povijesti do 17. stoljeća, zapravo pronađe onaj simbol na kojega treba tući kako bi se zapravo eliminirao politički neprijatelj koji se danas zove Srbin. Licemjerje je izašlo na vidjelo u svoj svojoj punini. Jer smo u ono doba kad smo trebali EU dokazati da smo pametni, lijepi, da smo predani europskoj ideji, da smo voljni provesti reforme, da smo željni prilagodbe našeg pravnog sustava europskim kriterijima, da ćemo se potpuno prilagoditi acquisu, da ćemo sve naše poteškoće pa i nepodopštine iz prošlosti ispraviti, zaboraviti, da se više nećemo tako ponašati tada smo bili spremni donositi i propise bez obzira radilo se o Saboru, radilo se o Gradskom vijeću Vukovara ili nekom trećem koji su konvenirali našoj želji da postanemo punopravna članica, da završimo naše pregovore, da nas potapšaju i da kažu sjajan ste posao obavili, kako ste divno prilagodili sve svoje propise. Čestitamo vam na vašim obećanjima da ćete tako nastaviti. Kao nedozreli deran koji voli varati odmah iza ugla koji se zove 1. srpnja 2013. sad smo spremni pokazivati neke zube, fige, možda smotanu ruku u bosanski grb i reći oprostite zaboravili smo postoje neka izuzeća, dakle ono što smo se dogovorili neće vrijediti sutra, vrijediti će samo tamo gdje mi kažemo da će vrijediti. Je li to ponašanje zrelih, poštenih političara? Nije li uloga političkih elita, a među njima kao organizirane snage najviše cijenim i želim cijeniti političke stranke jer da drže i do riječi, i do standarda, i do prihvaćenih obveza i da sve ono što može populistički postati dobar mamac za niske strasti proglašava nepoželjnim iz političkog života. A mi danas čujemo jednu priču o tome kako bi se promjenom ovih dvaju zakon zapravo derogirale ustavne ovlasti predstavničkih tijela lokalne samouprave. Pa to je, ne usudim se ni reći kakva je to vrsta podvale. Dakle, smisao je države onako kako je vide svi koji su prihvatili baštine i liberalnu ideju da zaštiti sve svoje građane i da omogući funkcioniranje ustavnopravnog poretka na čitavom teritoriju države. U protivnome moglo bi se dogoditi ono što se događalo u Slovačkoj do prije koju godinu da lokalnoj samoupravi padne napamet da podigne zid i stvori koncentracijski kamp oko naselja Romske nacionalne manjine i da svaki pokušaj države da suzbije tu vrstu divljaštva i sramote za čitavu naciju proglasi suprotstavljanjem volji birača. Jer je to donijela takvu odluku grupa ljudi koja sjedi u predstavničkom tijelu toga mjesta u Slovačkoj. Dakle valjalo bi biti dosljedniji i manje licemjer i znati da kao što je činjenica ta da većina mora priznati i štiti prava manjine tako i država mora osigurati funkcioniranje ustavnopravnog poretka svugdje podjednako. Svaki građanin RH jednako sigurno se mora osjećati u Donjem Lapcu, u Splitu, Zagrebu, Vukovaru, Belom Malastiru ili u Poreču u protivnome dozvolili smo da država ne funkcionira a to je korak prema nezakonju. Dozvolili smo ono što recimo Ustavni sud u najnovijoj odluci u jednom sasvim drugom predmetu prokazuje kao matricu na kojoj se gradi bezakonje u državi. To nije posao niti bi smjela biti ambicija ijednoga saborskog zastupnika ijedne političke stranke i općenito gledano ikoga ko se bavi politikom, upravo suprotno. Mislim da sam jednom spomenuo ali ponosan sam pa ću spomenuti još jednom, kad je koruški glavar Jörg Haider nasilno skinuo dvojezične ploče u Koruškoj bacajući u kanale ploče i putokaze koji su bili ispisani na njemačkom i slovenskom jeziku moj prijatelj Peter Kaisler je svoga sina Luku u Klagenfurtu upisao u slovensku školu u znak protesta. Peter Keisler je danas glavar Koruške, austrijanac predsjednik Socijalističke stranke Koruške mislim da i nacionalni potpredsjednik Socijalističke stranke Austrije. Ponosan sam na njega jer je u tom času kad je najmoćniji političar Austrije pokazivao mišiće i kršio prava jedne minorne manjine od koje niko ne može strahovati kakva je slovenska u Koruškoj tada je Petere Kaisler pokazao što znači biti čovjek i odgovoran političar. A danas Luka kao tinejdžer je ponosan što znade i slovenski jezik. Vjerojatno će biti nekih replika pa ću ostaviti prostora da odgovorim, ali ne samo kao predstavnik Hrvatske narodne stranke ovdje koja drži da je zaštita nacionalno manjinskih prava jedno od temeljnih sidara svake slobodne zajednice nego i kao pripadnik nacionalne manjine koja je u hrvatskoj povijesti doživjela i amplitude uspjeha i padova, koja je proglašavana nositeljem progres i okupatorskom silom, koja je platila teški danak između ostaloga i asimilacijom. Pa kad danas kolega Grubišić kaže koja je to manjina asimilirana samo da ga podsjetim 50 tisuća Nijemaca u Hrvatskoj je asimilirano i već 50 godina se ne smatraju Nijemcima jer su povijesne okolnosti u kojima su optuženi za kolektivnu krivnju dovele do toga da nisu smjeli glasati da su Nijemci, nisu se smjeli koristiti, ni pismo kojega su koristili, niti svojim jezikom kojega su koristili punih 50 godina. Danas je Nijemaca i Austrijanaca u RH deklariranih tek 3 tisuće, a više do 50 tisuća njih ima djeda i baku koji su se izjašnjavali Nijemcima. Dakle, nisu integrirani nego asimilirani. Ne treba se više nikoga bojati, 90.42% Hrvata među građanima RH snaga su politički, ljudski, etnički, kulturni, svakakav kapital koji više nikada neće biti ugrožen od nijedne druge etničke zajednice u ovoj zemlji. I zato široke ruke kad su manjinska prava u pitanju i zato otvorena srca prema svakoj dobroj inicijativi ali čvrsto osiguravajući svakome prava koja mu pripadaju i ništa loše neće i ne može nam se dogoditi. I oni koji griješe kada govore o manjinskim pravima pa grade sustav segregacije njima isto treba pomoći da shvate da segregacija nije dobar model i da isključenje stvara trajnu prepreku da se postane punopravan član zajednice i da se može iskoristiti sva građanska, ne samo manjinska prava. Nadam se da ćemo uskoro doći u situaciju da se prestane s tom praksom već od vrtića, osnovne škole dijelimo djecu već po nacionalnosti. Ali da nitko u RH neće osjećati nelagodu reći za sebe da jest ono što jest zato jer bi mu u toj koži bilo tijesno i da neće osjećati neprijateljsko okruženje koje danas svjedoči naš kolega Kajtazi, a dok god je i posljednji Rom u RH nesretan zbog toga što se kao Rom ne može realizirati kao punopravni član zajednice ili dok god jedan Srbin u RH ima problema s ostvarivanjem vlastitoga identiteta jer mu se to uskraćuje, nitko drugi ne može se osjećati ni slobodan ni opušten. Još jednom da ponovim, klub HNS-a liberalnih demokrata podržat će prijedlog ovih dvaju zakona koje je predložila Vlada RH. Hvala lijepo.
Krećemo na replike. Ingrid Antičević-Marinović.
Apsolutno se slažem sa vama kolega kada kažete da negiranje ili neprihvaćanje vladinih prijedloga zakona jeste u biti samo traženje alibija za vlastito politikantstvo i za licemjerje. Kako drugačije objasniti da je Vlada 2007.godine donijela akt na 467 stranica gdje govori o izvješću o ostvarivanju ustavnih prava nacionalnih manjina naročito uporabe jezika i pisma u kojem se ta ista Vlada hvali i s pravom se hvali da u Vukovaru već postoji dvojezičnost, da su napravili akcijski plan, rokove kada i sve ostale jedinice to moraju provesti do krajnjih granica. Ministar tadašnji gospodin Mlakar, današnji govornik u ime HDZ-a govori kako će posebno svaku jedinicu kontrolirati da li je to učinila. Danas upravo ti i takvi, gospodin Mlakar najveći autor ili koautor ovog izvješća, danas odričem tom velikom dokumentu uopće bilo kakvo svjedočanstvo. Očito on za svog svjedoka još ima jedino gospodina Alzheimera.
Goran Beus Richembergh odgovor na repliku.
Pa u cijeloj toj priči nije loše što je jedan Nijemac svjedok, ali govorio sam o tom našem licemjerju. Ono između ostaloga postoji i javlja se na razmeđu prelaska između opozicije u poziciju. To je loša navada političara pa i političkih stranaka. Kada su u opoziciji i poziciji govore različito, djeluju različito. I onda se ne možemo čuditi kada građani imaju sve manje i manje povjerenja u političare i u političke stranke jer naprosto s nama nikada nisu na sigurno. Što smo mislili u prošli ponedjeljak nigdje ne garantira nitko da ćemo sljedeći ponedjeljak zastupati iste vrijednosti. To je žalosno. Ali samo na ovu individualnoj razini možemo pokazivati da postoji drugačiji model.
Boro Grubišić, replika.
Hvala lijepo. Kolega Beus još Richembergh, dakle rekli ste da građani su sigurni ili nisu sigurni u ono što političari rade, jesu li političari sigurni. Pa gledajte, vi ste zaista u vašem patetičnom govoru izrekli nekoliko kontradiktornih stvari. Prvo ste rekli da je u Austro-Ugarskoj nešto porijeklom Nijemaca, pa Čeha itd. gospođa … pa Šenoa, pa Stanko Vraz Slovenac, Strossmayer, Neustetter, Bauer itd. da su se integrirali i to zahvaljujući banu Mažuraniću. Pa nisu se nitko se ne može integrirati nikome zahvaljujući. Zahvaljujući svojoj vlastitoj svijesti o onome gdje žive što rade o svojoj pripadnosti toj zajednici. Tako su se oni, nije njih ban Mažuranić nagovorio da se integriraju u hrvatsko društvo. Kako nitko vas ne može nagovoriti ili bilo što u Hrvatskoj državi da ima išta lijepoga da biste možda i vi iako tvrdite da ste Austrijanac po porijeklu iako ja imam neke drugačije podatke o tome i o svemu što ste govorili. Ali ono što zapanjuje posebno je to da optužujete Hrvatsku državu za asimilaciju, tako ste rekli. U Austro-Ugarskoj gdje je Hrvatska bila jedna od pokrajina Hrvati su se sami integrirali zahvaljujući banu Mažuraniću. A sada kada je Hrvatska država slobodna kažete da Hrvatska država vrši asimilaciju, tako ste rekli. Pa kako to da se vi niste asimirali, nitko se nije asimirao. Ovdje se govori srpskim jezikom u Hrvatskom saboru protupravno zapravo, imamo i takve. Nitko nije prigovorio za to, jel tako? Pa ne ja samo kažem. Kažete da je broj Nijemaca pao s 50 tisuća na 3 tisuće, koliko je Nijemaca ubijeno i protjerano od '45.godine kada je.
Kolega Grubišić vrijeme isteklo.
Kada je antifašisti pobijedili u Drugom svjetskom ratu. … [[Govornici govore u isto vrijeme, ne razumije se.]] Koliko ima Nijemaca ukupno … ovdje u Hrvatskoj i ne samo u Hrvatskoj nego i u Srbiji?
A sada ću vam reći da zlouporabite moje strpljenje. Tri puta vas opominjem. Goran Beus Richembergh odgovor na repliku.
Kolega Grubišiću, ajde što se u sve trpate, a o tome ne znate puno, ali što ne čujete tu ćemo vam moći pomoći. bila je svojevremeno ona akcija, dajte da čuju kupovali su djeci one slušne aparate, bogami trebali bi i vama. Dakle da sam ja rekao da je njih integrirao ban Mažuranić, pa dobro nisam tintu popio zaboga miloga kada je ban Mažuranić došao na mjesto bana mnogi od njih su već bili mrtvi. Dakle slušajte kada govorim. Oni su sebe deklarirali Hrvatima, integrirali su se kao nositelj hrvatskog nacionalnog preporoda. Neki od njih su kroatizirali svoja imena. Pa je Visner postao Livadić, pa je Koh postao Kuhač. Dakle to nikakve veze nema sa banom Mažuranićem. Ban Mažuranić je omogućio stvaranje suvremenih građanskih političkih institucija nakon integracije Vojne krajine u Hrvatsku, što se toga tiče. A što se tiče asimilacija, nemojte se gađati brojevima, ja sam napisao cijelu knjigu udžbeničkog tipa o povijesti njemačko-austrijske manjine u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini, vrlo rado ću vam je dati. Tamo vam piše sva statistika koliko nas je bilo, koliko nas je protjerano, koliko nas je ubijeno, koliko je ostalo, koliko je asimilirano. Ako ste već željni znanja. Kartu čitaj, seljaka pitaj.
Dražen Đurović, replika.
Hvala. Da, vi ste iznijeli cijeli niz vrijednosnih sudova na koje naravno imate pravo i to je u redu. Nego sam se htio samo na jednu stvar reflektirati a to je, spomenuli ste pitanje segregacije i svoju osudu i neslaganje sa problemom segregacije određenih nacionalnih manjina i poziv zapravo da se ta segregacija dokida odnosno umanjuje. Pa ja bih vama uputio taj poziv, vi ste na vlasti ove 3,5 godine da se umanjuje ta segregacija. Ali ta se segregacija treba zaista umanjivati kroz sadržaj, ne kroz formu. I ne vidim razloga zašto, i vi bi sigurno da ste imali volje i želje našli partnere i u nama i u drugim oporbenim strankama da se ide na umanjivanje te segregacije, posebno u Hrvatskom Podunavlju gdje ona zapravo jest ozbiljan politički problem i onaj problem koji zapravo rađa ono što se reflektira u konačnici na ulicama grada Vukovara. I umjesto da se taj problem ide rješavati ali otamo odakle dolazi, a dolazi iz vrtića i škola i iz odrastanja djece, to se zanemaruje i ponovo i htjeli bi rješavati zapravo problem na njegovom završetku a to su te ploče o kojima već godinama govorimo. Pa idemo ukidati segregaciju u Hrvatskom Podunavlju i Vukovaru. Pa što ste učinili ove 3,5 godine na ukidanju segregacije između Srba i Hrvata i hrvatske srpske djece u Vukovaru? Pa zašto niste ukinuli? U čemu je problem?
Goran Beus-Richembergh odgovor na repliku.
A problema je više. Recimo prvi problem je da prije 3 godine nije završila mirna reintegracija Podunavlja nego puno, puno prije. Dakle ovaj cijeli sustav nasađen je davnih dana i sada je jako teško to promijeniti bez odluke političke elite Srpske nacionalne manjine u Hrvatskoj. … [[Upadica se ne čuje.]] Samo polako. Polako, gospodine Đuroviću, nemojte biti nervozni. Dakle ako hoćete napraviti dobro Srpskoj nacionalnoj manjini onda njih najprije morate uvjeriti da je to dobro za njih. To nismo uspjeli, to nismo uspjeli. I što se toga tiče, ja iz manjinske pozicije kažem meni se čini da ta politika Srpske nacionalne manjine nije dugoročno održiva. Ali dok god mi ostali ne osvijestimo da je politika suzbijanja segregacije kroz višu razinu, dakle integriranja, ali uz apsolutno garantiranje prava na manjinski jezik, prava na učenje o nacionalnoj povijesti, prava na učenje o nacionalnoj kulturi. Dakle dok god mi to ne uspijemo oni se neće opustiti. I dok god u Hrvatskom saboru ovdje slušaju neke priče koje idu za time da im se ukine sve oni to neće pustiti iz ruku. Toga moramo biti svjesni. Dakle što ih više plašimo to će oni čvršće se držati segregacije misleći da je segregacija rješenje njihova problema a i oni i mi znamo da to nije. Ali ne vjeruju nam. A vi ste pitajte zašto nam ne vjeruju.
Dragan Crnogorac, replika.
Pa ja bih isto na ovu temu, zato sam i digao repliku, segregacija asimilacije o kojoj ste govorili. Dakle da se, prijetnja asimilacije jeste da izgubite svoju vjeroispovijest, svoju kulturu, nacionalni identitet, jezik i pismo. A kako ćete ih očuvati? Pa tako što ćete imati pravo da učite o svom jeziku i pismu i svojoj nacionalnoj kulturi i da se slobodno vjerski izražavate. Nije ovakav sistem bio poslije reintegracije obrazovni. Normalno oni, kada je završila reintegracija, ti dogovori, dakle prihvaćen isto kao što škole imaju talijanska zajednica u Istri, isto kao što i mađarska zajednica ima u Baranji ili u gradu Osijeku ima svoj prostor, kulturni centar Mađara kojeg je osnivač Vlada Republike Hrvatske. Dakle tu ja mislim da trebamo biti izuzetno pažljivi kada govorimo o toj segregaciji. A ja ću vam reći kada se postavlja pitanje, kaže to je jedno od najvećih problema. Pa ja ću vam reći kako treba početi da se rješava. Pa ajmo zaposliti 50 profesora u Vukovaru u školama u kojem se nastava ne izvodi na srpskom jeziku i ćiriličnom pismu a da su ti profesori Srbi. Nema niti jednog od '97., to je ono što se nije promijenilo. I nema priliku da radi ni u vrtiću, ni u osnovnoj školi, ni u srednjoj školi. E to je nepovjerenje, to je prva stvar. A što ste tiče segregacije, pa kako ćemo mi u nekim mjestima da tako kažem gdje Srba ima preko ili evo kao što ste rekli i Hrvata 90%, pa što mislite kakvo će biti normalno tamo obrazovanje. Pa na tom jeziku i pismu, normalno, samo što mnogi ne razumiju. Jedan je nastavni plan i program u Republici Hrvatskoj, kurikulum uz dodatke. Dakle Srbi se mogu školovati, ne samo, i druge nacionalne manjine, … [[Govornik se ne razumije.]] ovih što je gospodin Kajtazi navodio trebalo bi i njima na neki način dabome obezbijediti i to ali isto kao i drugi. Ali problem je u ovome, ja se vraćam, nema ni jednog profesora Srbina koji … [[Govornik se ne razumije.]] na nastavi na srpskom odnosno na hrvatskom jeziku.
Goran Beus Richembergh, odgovor na repliku.
Dakle potvrdili ste da uopće se ne radi o jednostavnom pitanju. Činjenica je dakle da u mješovitim sredinama segregirane škole nisu … [[Govornik se ne razumije.]] Talijanske škole uspoređivati gotovo je nemoguće. Meni se čini da je jako veliki postotak djece koja idu u Talijanske škole zapravo pripadnika sasvim drugih etničkih skupina, prije svega Hrvata, jer je stvar prestiža. Te su škole vremenom se izgradile u javnosti kao škole sa višom razinom kvalitete, boljim profesorima. Svojevremeno koliko se ja sjećam takav status je imala i srpska gimnazija u Zagrebu. Bilo je stvar prestiža završiti tu ili njemačku gimnaziju u Zagrebu, neovisno o tome šta si. A u ovim konkretnim situacijama dakle ja i dalje ne mislim da je veliki dobitak slušati nastavu iz fizike ekskluzivno na svome nacionalnom jeziku jer time se neće zapravo ojačati moj nacionalni identitet. Nacionalni identitet će se sigurno osnažiti i očuvati ukoliko mi se omogući da govorim, učim što ja nisam imao priliku, na jeziku svojih predaka i da učim o svojoj kulturi. Pa imamo situaciju da nam u mnogim krajevima Hrvatske u kojima nije bilo mogućnosti za nacionalno manjinsko školstvo, pripadnici nacionalnih manjina ne znaju ni svoj jezik, a ništa ni o svojoj povijesti i kulturi ako nisu aktivni u nacionalno manjinskim organizacijama. Dakle, to je jedan opsežan problem koji ne postoji samo ovdje. Nije dakle Hrvatska u tom smislu izuzetak ali što manje strasti, a što više razuma u cijeloj toj priči pa će biti bolje. Ali da mi u Vukovaru gradimo jednu atmosferu koja vlada u Mostaru to je ispod nivoa koji mi možemo. Dakle gdje djeca iz jedne i druge škole jedni o drugima misle loše prije svega zbog toga jer se ne poznaju, jer strah je taj od drugoga, od drugačijega koji generira sve probleme pa i agresivnost prema onome drugome.
U ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolege Josip Salapić i Boro Grubišić.
Hvala uvažena potpredsjednice Sabora. Kolegice i kolege zastupnici. Evo kako se dan bliži kraju sve više se otvara dijalog onako kako bi možda nekad trebao biti na početku rasprava oko sve problematike koja pred nas zastupnike dođe i ne bi sebi osobno dao ekskluzivno pravo da bilo koga za ovom govornicom danas nazovem licemjerom kao što su nas nazivali koji smo branili zaključak Hrvatskoga sabora 52 zastupnika gdje smo htjeli dijalogom pokušati riješiti problem koji je nastao u Gradu Vukovaru 2013. godine. I nažalost uvijek kada želite otvoreno ljudski progovoriti o stvarnom životu i stanju u našoj Hrvatskoj onda vas ponekad neke kolege koji si zato daju ekskluzivno pravo nazivaju i nacionalistima i šovinistima i ljudima koji ne poštuju hrvatske zakone i ljudi koji gaze svoje susjede, svoje prijatelje i slično. A prava istina je u tome, ja sam osobno odgajan i školovan u takvom nekakvome okruženju gdje najbolje znam razumjeti i što znači nekoga izgubiti od svoje obitelji kao oca i majku ili izgubiti neke svoje prijatelje, bilo u nekakvim ratnim stradanjima, bilo u nekim životnim prilikama koje nas uče životu, ali i poštovanju života i onih koji su naši susjedi i prijatelji i koji pored nas žive. Pa evo dao sam si malo truda pa sam pogledao što je prvi hrvatski predsjednik koji je itekako zaslužan za stvaranje Hrvatske države rekao 8. lipnja '97. godine kada je vlakom mira došao u Vukovar, tamo je govorio na onoj željezničkoj postaji. Dok je predsjednik govorio negdje tamo 200-tinjak metara dalje su bile skupine prosvjednika koji su bili sa obilježjima velikosrpske vojske, četničke vojske i slično, ali je taj skup i dolazak vlaka u Vukovar došao u najboljem redu jer su Hrvatske redarstvene snage to dobro osiguralo. Da nije bilo tako bilo bi tu problema. Pa evo pokojni predsjednik je tada rekao, kratko: Sve ono što činimo nije samo u uskom lokalnom interesu nego je u opće hrvatskom, opće europskom, interesu mira i budućnosti ovog kraja i Europe. Neka nam živi suživot hrvatskog naroda sa srpskim i drugim etničkim zajednicama na ovim područjima, neka nam živi jedina i vječna Hrvatska. Eto na takvoj jednoj zasadi razumijevanja Hrvatske države i školovanja svog kao pravnika sam razumio Hrvatsku državu, a i onu ranu Vukovara koja je bila, tad sam imao 21 godinu, kad sam išao u srednju školu i fakultet učio o tome pa sam dobio mogućnost da predajem povijest Hrvatske države i prava studentima Pravnog fakulteta punih 8 godina. Tako da bilo koji način istupa ovdje svatko tko je razumio da bi išao protiv srpske nacionalne manjine, a razumijevajući hrvatsku povijest, ali i najnoviju hrvatsku povijest koja se u našem narodu pamti kao Domovinski rat. Tu treba imati nekakve ljudske vrijednosti, a i političke, a ponekad i napraviti korak više u političkim raspravama da ne bude samo da netko ovdje govori nešto kada su u pitanju izbori ili jeftini politički bodovi. To baš i nije tako. Donijeli smo mi puno zakona i to je Vlada obrazložila u svom mišljenju odbijanja našega zaključka iz 2013. godine. Ova je Vlada, Ministarstvo uprave postupilo po naputku Ustavnoga suda. Odluka Ustavnog suda se može tumačiti kao i smirivanje situacije u Vukovaru dajući za pravo i onima koji su tražili da se raspravi o njihovom pitanju jeste li za dvojezične natpise u Gradu Vukovaru, ali dala je i za obvezu Vladi Republike Hrvatske da prikladne mehanizme zakonskim prijedlogom uputi u proceduru Hrvatskog sabora da bi se buduće moguće situacije mogle spriječiti. A isto tako i Gradskom vijeću Vukovara dala je obvezu da donese novi statut gdje će se poštivati Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina, da li na cijelom području Grada Vukovara ili na pojedinim područjima dijelova Grada Vukovara kako to nalaže odluka Ustavnog suda. A ono što je cijelo vrijeme izostalo i to je Ustavni sud napisao u svojoj odluci, to je jedan iskreni ljudski dijalog koji bi prije svega riješio i ovu novonastalu situaciju danas, ne bi bilo ni potrebe za odlukom Ustavnog suda niti za 400 000 građana ili manje-više koji su potpisali referendumsku inicijativu koja je došla pred Ustavni sud gdje je to bilo zakonom dovoljno potpisa da Ustavni sud o tome uopće odlučuje, niti sve ono što se događalo u koloni sjećanja samo zbog jednog jedinog razloga. Mislim da nijedan hrvatski branitelj, niti jedna žrtva Domovinskog rata, niti ljudi koji tamo žive nisu za ovo što se događalo, a to je taj sukob koji je nastao na nekim ranama prošlosti Domovinskog rata i stvaranja Hrvatske države. Ali tko se od nas može ovdje usuditi danas ili sutra reći koliko može trajati to sjećanje, ta rana onih koji su izgubili svoje najmilije. To sad nije niti patetika, niti licemjerstvo, nego to je život i to je istina tog oca ili majku bio on hrvatski branitelj ili obični civil koji je nastradao bilo u Vukovaru, bilo u našem Osijeku u Slavoniji u Brodu, Dalmaciji, Škabrnji, Dalju i slično. Tko to može odlučiti, odrediti koliki je to rok godina koje će trajati da bi to ljudi oprostili u sebi, u svojoj duši. To ne može ni jedan zakon, niti jedna odluka Ustavnog suda, niti jedan međunarodni propis. To može samo netko tko u granicama svoje ljudskosti trpi ono što može trajati nekome manje, a nekome duže. Zato smo se mi uključili te 2013. godine da spriječimo sukob i puno smo kao klub razgovarali sa braniteljima iz Vukovara i nije to bilo tako da ti ljudi ne žele i ne razumijevaju srpsku nacionalnu manjinu, nego nastao je problem načina na koji su se pojavile dvojezične table baš u tom gradu Vukovaru. Podsjetit ću ono što smo danas govorili u Osijeku je to dugi niz godina u općini Erdut dožupani iz SDSS-a, suradnja koju smo imali. Ja sam osobno 9 godina surađivao kao predsjednik kluba u Skupštini Osječko-baranjske županije i sa vijećnicima SDSS-a koji su često u određenim trenucima i situacijama kada se govorilo o suživotu, o nekim bitnim odlukama na razini županije bili suradnici i partneri. Sad kada bismo mi zatomili sve te, sva ta nerazumijevanja i sve te strasti, kada bi se zaista dijalogom moglo razgovarati mislim da predstavnici srpske nacionalne manjine, naši kolege i zastupnici ovdje u Saboru, ali i vijećnici dolje u Gradskom vijeću Vukovara ne bi imali ništa protiv da se sjedne i da se o svim razinama poštivanja prava ljudski, pošteno i bez fige u džepu razgovara prije svega. A može biti razgovor i odbijanje nekakvih zakonskih prijedloga, može biti i prihvaćanje i ono što mi se danas činilo najrazumnije kada već treba dvotrećinska većina a to je da se u donošenju konačnog prijedloga zakona, ovo je prvo čitanje razmotri o tome postoji li zakonska mogućnost i mogućnost dogovora ovdje da zbog grada heroja i zbog svih onih rana koje su tamo nastale jedan dio zakona prolongiramo vremenski koje se tiču korištenja ovih prava, a o kojima neće ovisiti srž zajedničkog života, suživota hrvatskoga i srpskoga naroda u Vukovaru. Siguran sam da ta tabla na zgradama ili na ulascima u Vukovar neće povrijediti ključno pravo srpske nacionalne manjine, a to je da se suživot gradi već dugo godina do sada, a gradit će se i dalje. Tu su mnoga druga prava o kojima mi možemo mirno i normalno razgovarati, a da se nitko tu ne nađe uvrijeđen, niti da nitko ne misli da se nekome žele ograničiti temeljna ljudska prava nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj. Ovaj prijedlog zakona da se raspušta gradsko vijeće ako se ne provede odluka koju je donio Ustavni sud, odluka oko poštivanja ustavnog prava – prava nacionalnih manjina na ovakav način mi ne možemo prihvatiti. Prihvaćamo da se tu razmatra i razgovara o mogućnostima uključivanja ili županijske skupštine ili Vlade Republike Hrvatske, ali prije svega uz jedan jedini uvjet da se otvori dijalog do drugog kruga, drugoga konačnoga prijedloga zakona, da svi klubovi zastupnika sjednu i pokušamo naći konsenzus oko ovoga i da se svakako učini to da se primjena ovog zakonskog rješenja na što imamo elemente u odluci Ustavnoga suda u određeno vrijeme, vremenskom razdoblju godina koliko se razgovara dogovori odgodi u primjeni u gradu Vukovaru zbog više danas ponovljenih razloga, zbog više ponavljanih puta ne vrijeđajući nikoga. Ako treba pomoć Ustavnog suda da tumače neka prava i pravila i tome se možemo uključiti, ali ako nastavimo jednom tom linijom da ovdje je netko stao pa želi uvrijediti nacionalnu manjinu koju su hrvatski državljani srpske nacionalnosti kao element Hrvatske države i kao netko tko ima sva ona prava koja su zajamčena od stvaranja Hrvatske države do danas onda nismo na dobrome putu i onda se zamjeramo samim time što netko tko nije pripadnik te manjine ili stranke stane za ovu govornicu. Kad ta vremena prođu mislim da ćemo živjeti puno bolje ne vrijeđajući niti kolege koji imaju lijevi svjetonazor, niti desni svjetonazor, niti pravo da poštivaju svoju nacionalnu manjinu. Mislim da mi svi skupa trebamo poštivati Hrvatsku državu i hrvatski narod bez obzira koje nacionalne manjine bio. Jer kad se počnemo baviti pravim problemima bit će nam puno lakše, a i mladim generacijama kad ih počnemo učiti pravim životnim vrijednostima bez vraćanja u prošlost bit će puno bolje živjeti i onima koji danas misle da su ugroženi zbog rasprava i prijedloga zakona kojima smo mi branili ne samo interese Hrvatske države, nego nekakav nacionalni dignitet i sjećanje na one koji su svoje živote dali pri stvaranju neovisne i samostalne države Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Gospođo potpredsjednice, gospodine ministre zašto ovaj zakon ne ide po hitnom postupku kad tako nevažne stvari kao što je na primjer zaklada za, nevažne zaklada "Za djecu Hrvatske" gdje se uređuje prava direktorice te zaklade ide po hitnom postupku. Ovako kako vi kažete važna stvar kojoj je i Ustavni sud dao svoju ocjenu ide u prvo čitanje. Iako ste vi ili ne znam tko naredio da se vrlo često hitro u noćnom blic krigu postavljaju table u Vukovaru sa dvojezičnim natpisima, a sada evo idemo na prvo čitanje. Pa zato što znate da to za vrijeme mandata trajanja ovoga Sabora i vaše Vlade neće biti ni riješeno i idete vrlo lagodno na, zapravo tako evo prvo čitanje, a mi cijeli dan ovdje trošimo a situacija gospodarska i svaka druga, davanje jamstava i milijarda kuna odlazi u dug javni koji doseže 100% BDP-a itd. o tom sad danas nije riječ. Dakle, imamo vrlo, vrlo važnih i vrućih tema. Ali evo danas potrošismo mi dan oko ovoga. Mene jedno boli, a ovdje je malo prije govorio kolega koji se proglašava člankom njemačke nacionalne manjine koji nije niti jednom riječju u svom govoru spomenuo značaj Vukovara, uopće nije spominjao što Vukovar znači za Hrvatsku. Što je to grad heroj? Koliko je ljudi, koliko je majki i danas u tuzi i žalosti? Koliko je djece ostalo bez roditelja? Dakle, niti jedne riječi. On se brine za nekakve europske ne znam ni ja kakve i govori nam o Mažuraniću, Strossmayeru i ne znam ni ja kome. Poštujem i ja i generala Borojevića i čak i gospodina Vladana Desnicu koji je rekao da je on hrvatski pisac jer se rodio u Kistanju i tamo pisao, iako je naravno Srbin od kule Jankovića itd. Znam ja puno toga što gospodin Beus Richembergh ili ne zna ili neće da kaže. Ali, ovaj zakon kojim se suspendira Gradsko vijeće da bi povjerenik ili kako sam ja nazvao u početku gubernator samo bio postavljen na ona 2 mjeseca, 3, da bi donio odluku o primjeni Zakona o pravu na jezik i pismo određene nacionalne manjine je zapravo kada bismo gledali površno zapravo nije na tragu onoga što provodi gospodine Bauk vaša Vlada u zadnje vrijeme proglašavajući i hvaleći pokojnog predsjednika Tuđmana kao vrsnog državnika, utemeljitelja Hrvatske države, proglašavajući Zračnu luku Zagreb imenom predsjednika Tuđmana. Pa onda Pelješki most silni nacionalni naboj kojim ćemo spojiti jug Hrvatske itd. Odjedanput imate ovaj vaš zakonski prijedlog a za koji zapravo naizgled izgleda da nije na tragu te politike dodvoravanja centru i desnom centru nego je kontra toga ali zapravo vi i sami znate da taj zakon neće biti da kažem dovršen niti izglasan za vrijeme vašega mandata. I zato vam je eto da kažem u neku ruku ipak lagodno slušati danas sve ove rasprave koje traju. Ustavni sud koji je rekao da treba pronaći prikladni pravni mehanizam za iznalaženje rješenja nije odredio da se mijenja Zakon o lokalnoj samoupravi, nije ga ni spomenuo. Prema tome, dakle prije bi bilo puno potrebnije da ste i vi kao ministar uprave i premijer pa i mi iz oporbe i svi skupa da smo zakazali jedan da kažem opći sastanak građana u Vukovaru i većinskih Hrvata i manjinskih Srba i da smo na tom sastanku svi skupa i kao političari i kao ljudi, prije svega kao ljudi, išli na razgovor, dogovor i jedno ljudsko rješenje. O tom kako smo mi u onom prijedlogu predložili, odnosno 53 zastupnika, upravo se to tako i predlagalo. Nažalost, vaša Vlada kao što i inače odbacuje dobre prijedloge vrlo često jel' osim nekih HDZ-ovih sad zadnje vrijeme amandmana dakle ste to minorizirali i odbili zapravo. Nego idete sa ovakvim ja bih rekao pomalo i nasilnim oblikom kojim razrješavate ili općinska, gradska pa i do županijskih vijeća, skupština i vijećnika. Ne znam čemu je zapravo takav oblik ali nije to dobro, ovakav zakonski prijedlog. Jer time derogirate volju birača te lokalne jedinice, lokalne samouprave ili grada kako je ona bila iskazana na izborima za bilo koji grad, općinu ili županiju. Kako ćete to učiniti, kako derogirati kada dosada u zakonu i nije postojala mogućnost da zbog toga idemo primijeniti Ustavni zakon o jeziku i pismu i zato ćemo ukinuti Gradsko vijeće. Eto, to je to. Raspustit ćemo Gradsko vijeće, samo zbog toga ni zbog čega više. Što će građani misliti, kakvo će biti njihovo raspoloženje? Jeste vi računali na posljedice toga? Kakve će biti posljedice u gradu recimo Vukovaru nakon toga, recimo da to napravite? Kada budu ti novi izbori što će građani onda, a poglavito većinski, što će oni i kako će oni glasovati nakon toga? Ja sam bio, i svake godine sam a budem i više puta u Vukovaru imam i rodbine, i 18. studenoga kada ste vi promijenili tablu na zgradu Policije putem kojim se ide za Mitnicu i to sakrili velikim, velikim najvećim policijskim kombijem koji je došao na 5 cm od zgrade Policije da se ne bi vidjela ta dvojezična tabla. Da oni koji su u koloni sjećanja slučajno ne bi vidjeli i da ne naprave incident. Eto koliko ste sigurni da je narod koji se okupi, gotovo 100 tisuća i više, baš bi, dakle jeste li vi sigurni da to narod baš želi? Zašto ste sakrivali tu tablu onda kombijem policijskim? Ali ipak hrvatski narod ima mašte pa je na Mitnici na jednoj kući ćirilicom pisalo Zoki dođi na kafu. I to baš tako je pisalo. F ono okruglo pa crta preko toga jel'. Da, kafu, kafu da. Zoki dođi na kafu. Mogu vam pokazati sliku imam na mobitelu, slikao sam to par puta. Ali kad ste tako uvjereni da građani Hrvatske tako rado prihvaćaju taj vaš prijedlog, baš za Vukovar, baš za Vukovar ne govorim o drugim mjestima u Hrvatskoj. Naravno da sam za primjenu Zakona o primjeni jezika i pisma u svim sredinama ali Vukovar je nešto posebno. Vi to ne shvaćate jer očito u ratu niste bili, niti vaš predsjednik to shvaća uopće. Miris baruta nikad nije okusio, nije vidio mrtvog čovjeka koji je poginuo pored njega, nije vidio uplakane majke, nije radio u operacionoj sali u kojima je bilo krvi do koljena i crijeva na podu i izbijenih očiju mecima i gelerima i ne znam ni ja čime. Zato on to ne zna. Vi to ne možete osjetiti uopće, ali dajte poslušajte oni koji o tome govore. Ta žrtva Vukovara ne smije biti pomućena ovakvim zakonom. A vi radite po svom pa ćete vidjeti što ćete dobiti. Ja ne prijetim nikome ali razmislite o političkim posljedicama vašega poteza, o tome razmislite. A kad malo bolje razmislite onda mislim da ćete i vi biti na nekom drugom putu, drugom tragu rješenja i traženja nekakvog drugog puta u vezi toga.
Kolega Dražen Đurović, replika na izlaganje kolege Salapića.
Hvala. Kolega Salapić vi ste u početnom dijelu svog izlaganja spomenuli riječi dr. Tuđmana, o suživotu hrvatskog i srpskog naroda. Htio sam reći taj pojam suživota hrvatskog i srpskog naroda to je bio pojam koji je uključivao vrlo visoku entropiju ili vrlo visoku energiju koja se zapravo u vremenu te integracije zapravo morala uopće primijeniti da bi se taj, da bi se počeo događati život tamo. Mislim da bez obzira na sve slabosti i tegobe vremena da je ipak danas nemjerljivo drugačija situacija u tom gradu kao što je u tom cijelom zapravo integriranom prostoru i da mislim da zapravo taj pojam suživota možemo mirne duše lagano mijenjati jednostavno sa pojmom života. Ljudi danas žive i to je sve, dakle ipak ta energija koja se tada morala ulagati da bi uopće pristali oni koji su do prije par godina bili u ratu jedni protiv drugih ipak nije potrebna na taj način, ali ono što je potrebno, a ono što zapravo nije napravljeno to je taj korak dalje zapravo u ostvarenju tog života u cijelosti. E taj korak nažalost nije ni jedna Vlada napravila dosada a zapravo drama ove Vlade oko ovog pitanja upravo u tome što ona taj korak nije napravila već ona dalje inzistira na ovim praktički banalnim stvarima a o sadržaju života u onoj kvaliteti koju su mogli napraviti e tu zapravo oni nisu ovaj mandat iskoristili baš ništa da učine i ništa da promijene upravo u tom Vukovaru u ove četiri godine.
Josip Salapić odgovor na repliku.
Hvala potpredsjednice. Kolega Đurović, pa ja sam se namjerno vratio u tu 97. godinu i vi ste mi samo pomogli svojom replikom da dođete do danas jer ak oćemo pratiti sve što se događalo od onda do sada i do te 97.i do vlaka mira puno je nedužnih žrtava palo da bi predsjednik Tuđman sa hrvatskom delegacijom i sa svim onim stranim diplomatima mogao doći u Vukovar a i u tom trenutku njegovog govora tamo je bilo i onih koji su anti prosvjednici bili i još vrijeđali hrvatsku državu i sve ono što je postignuto u toj reintegraciji toga kraja HRvatske i prihvaćanju Srpske nacionalne manjine i svih onih vrijednosti koje smo mi dodana usadili. Ovo što smo mi raspravljali danas cijelo jutro i ono što kolege iz kluba SDSS-a nisu razumjeli to vam je ono kad progovorite o nekim ranama, o prošlosti, o braniteljima, o ljudima koji trebaju duže vremena da oproste iako smo mi prihvatili Zakon o oprostu ponajviše oni koji su najviše izgubili oni to najbolje razumiju što to znači prihvatiti tako nešto i kad zakonskim prijedlogom idete samo odgoditi određeni segment tih prava ne zbog toga da umanjite vrijednost svega onoga što je postignuto do danas, niti drugih prava o kojima se danas govori. Mi smo jučer raspravljali oko iseljavanja mladih ljudi, hrvatskih obitelji, onih koji trbuhom za kruhom idu prema drugim zemljama EU a u isto vrijeme su predstavnici Vlade govorili koliko se ljudi uselilo u Hrvatsku nazad ali zaboravljeno je reći da su to povratnici, da su to oni kojima je omogućen povratak u državu i prihvaćanje i priznavanje svih prava kao i svim drugim hrvatskim građanima na temelju svih postojećih pozitivno pravnih propisa i zakona koji vrijede za sve jednako. Dakle taj suživot ili zajednički život ili razumijevanje ili potpuno prilagođavanje svima to je nešto što je potrebno, to je nasušna potreba ali sve dok on, dok većinski hrvatski narod što je po onom članku 8.svima treba biti zajamčeno ne može smisleno dijalogom govoriti što misli o problemu u Vukovaru dotle neće biti mira, a mir treba biti prihvaćanjem onih zakona koji će biti za sve jednaki zato smo mi danas o tome razgovarali otvoreno bez fige u džepu i bez imalo licemjerja.
Ministar Arsen Bauk traži riječ. Izvolite.
Nekoliko objekcija na izlaganje kolege Grubišića. Ne bi se ja složio da ovo što predlažemo nije na tragu predsjednika Tuđmana, pa i on je 4 gradonačelnika mimo volje građana, tako da je ovo baš na tom tragu ako ćemo baš, nije to baš za hvalit se ali dobro. Dakle, ukoliko postoji blaže rješenje koje ste i sugerirali u raspravi mi ćemo ga do drugog čitanja pronaći, ukoliko trebamo i provesti konzultacije sa klubovima koji nisu dio vladajuće koalicije da nađemo bolje rješenje koje bi bilo moguće podržati i to ćemo napraviti. Što se tiče sastanka premijera dakle sa, u Vukovaru on je bio na sastanku sa stožerom i tad su dogovorili i da povuku specijalce ili interventnu policiju. Dakle bilo je tih sastanaka. Jedini problem je bio šta je uvijek bilo prisutno samo jedna granica u tome a to je da je zahtjev bio da se u potpunosti i u svom opsegu Grad Vukovar izuzme iz primjene ustavnog zakona. To je gradsko vijeće i stavilo u statut i to je Ustavni sud srušio, odnosno potvrdio je odluku Vlade da se to ne prizna. Što se tiče tzv. lagodne situacije a moram priznati da bi u svakom slučaju donošenje dvotrećinskom većinom izmjena zakona dalo priliku za jedan širi dijalog i širu raspravu o tome kako se danas nakon 12 godina od ustavnog zakona ili nakon 15 godina od Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u hrvatskom političkom sustavu vidi ta primjena, dakle to bi također bilo dobro. Zato je ta situacija lagodnija jer dvotrećinska većina daje rješenje koje je malo teže onda poslije osporavati, ali ga nije problem osporavati čak i ako glasate za njega što je HDZ radio ovih nekoliko godina, ali onda se to proteže na tumačenje. Što se tiče političkih posljedica one su za SDP bile slijedeće u Vukovaru, mi smo sa 8 vijećnika pali na 5 a SDSS je sa 2 porastao na 5. Dakle nije došlo do smanjenja potpore SDP-u od strane glasaća desnice jer ih nismo ni imali, nego je glasačko tijelo manjinske stranke homogenizirano zbog toga. Dakle nije se tu puno promijenilo, a što se tiče vaše objekcije tko je bio u ratu a ko nije htio bih vas upoznati sa činjenicom da su članovi Vlade Republike Hrvatske koja je bila, koji su bili u trenutku 2013.godine kad je podnesen ovaj prijedlog zaključka imali ukupno 4.674 dana provedena na ratištu što znači da ipak nije baš točno, Vlada da 4674 dana. Mogu vam pojedinačno pročitati svakoga od njih, ali mislim da nema za to potrebe. To je inače točno dvostruko više nego prošla vlada. Ona je imala 2.206 kada već licitiramo tko je koliko, kad itd. Evo za informaciju i zbog zapisnika. Zahvaljujem.
Nije dobro da se prozivamo ko je bio ko nije bio, svako je tijekom rata radio ono što je mogao i koliko je mogao. Kolega Grubišić, replika.
Gospodine ministre bolje da niste govorili o broju dana, iako je gospođa potpredsjednica to odlično definirala. Ali kada zbrojimo gospodina KOtromanovića i gospodina Matića skupa sa onim stažem, nažalost, ili boravkom u logoru u Srbiji onda je to više od pola toga. Ali dobro. To će narod suditi tko je bio, tko je bio u Nizozemskom i u München brigadi itd. No kada govorimo o vašoj lagodnoj situaciji, kažem lagodnoj kolokvijalno rečeno, pa vi ste sami svjesni da ovaj zakon u ovom mandatu Hrvatskog sabora ne može doći do kraja niti doći do one formulacije ono stupa na snagu tim i tim. Dakle ovo je prvo čitanje, ide ljetna stanka, nakon toga tko zna kada će ponovno početi Sabor, idu izbori i gotovo. Dakle možemo mi danas raspravljati koliko god hoćemo ovaj baš zakonski prijedlog neće doći na red za glasovanje. Eto to je to. Nisam ja još završio imam još 52 sekunde.
Ne, mislila sam da ste završili.
Ne, ne, nisam. A što se tiče posljedica ovog poteza u slučaju ajd ne daj Bože i primjene ja govorim o političkoj budućnosti. Ne govorim ovo sada o sadašnjoj postavci Gradskog vijeća u Vukovaru nego za ubuduće izbore kako će se stvari odvijati, kako će građani ocijeniti ovaj potez u slučaju primjene ovakve stvari. To ćete vidjeti sami. Što se tiče drugih stvari i sredina o kojima ste također nešto spomenuli, evo ja znam da je u vrijeme ove vaše Vlade čini mi se da je Vrginmost preimenovan u pardon Gvozd u Vrginmost, da uredno stoje dvojezične table svuda gdje sam prošao diljem bivše Krajine tzv. Sao Krajine svuda su table dvojezične i potpuno je u primjeni sve drugo što je potrebno primjenom Zakona o jeziku i pismu nacionalnih manjina.
U ime Kluba zastupnika SDP-a kolegica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepa poštovana gospođo potpredsjednice. Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine ministre i zamjeniče, kolegice i kolege. Danas su neki ovu raspravu, a to se uglavnom odnosi na one koji su nas već dobrim dijelom napustili shvaćaju i shvatili su je kao predstavu u kojoj su oni do jučer zdušno aplaudirali, a danas na tu istu predstavu zvižde, koji su se oblačili u europsko ruho, a i danas su se potpuno razgolitili. Stari Latini rekli bi "o vremena o običaju", ali ja zaista ne mislim da tu ima mjesta nikakvom čuđenju, ali da ima mjesta takvom licemjerju zgražanju, to je doista tako. Da bismo razumjeli uopće ove prijedloge koje Vlada zakonske prijedloge koje Vlada predlaže, govoreći u ime kluba SDP-a koji će podržati oba prijedloga koje Vlada predlaže, želim istaći ne samo da ih dobro treba proučiti ovu odluku nego ja bih rekla da mnoge odlomke, ako ne i svu odluku Ustavnog suda treba naučiti napamet. Ona će nam dobro doći za čistoću političkog života, političkog djelovanja. Naime, u samom početku što kaže Ustavni sud, ja neću interpretirati odluke Ustavnog suda odnosno odluku Ustavnog suda nego ću vam je čitati, a možemo se onda komentirati, možemo onda i dometnuti ono što su neki govorili, a što je sasvim suprotno Ustavnog suda. Dakle, "Ustavni sud određuje, naređuje Gradskom vijeću grada Vukovara da u roku od godine dana vodeći se člankom 6. Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u Statutu grada Vukovara izrijekom propiše i uredi za cijelo područje odnosno za pojedini dio ili pojedine dijelove područja grada Vukovara individualna prava pripadnika nacionalnih manjina na službenu uporabu svoga jezika i pisma" i još kaže "i to u opsegu koji ne ugrožava samu bit tih prava, a istodobno uvažava potrebe većinskog hrvatskog naroda koji izviru iz još uvijek živih posljedica velikosrpske agresije početkom devedesetih godina". Ustavni sud odmah na početku razlikuje individualna prava nacionalnih manjina od kolektivnih prava. Pročitala sam ovdje što je Gradsko vijeće grada Vukovara dužno u pogledu individualnih prava odmah učiniti od kada je objavljena u roku od godine dana. Zatim daje Vladi drugi rok, također rok od jedne godine od objave u NN od te odluke. "U parlamentarnu proceduru uputiti izmjene i dopune Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u kojima će urediti prikladan pravni mehanizam za slučajeve kada predstavnička tijela jedinice lokalne samouprave ne provedu obveze iz Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina odnosno opstruiraju njegovu provedbu". E ovdje sada malo zastanimo, mnogi su komentirali, a molim vas kako će to zakonodavac znati, dakle upitna je uopće naša sposobnost zakonodavstva. Onda se ajmo raspustiti, pa neka to radi i zakonodavnu aktivnost Ustavni sud, Ustavni sud vrlo korektno kaže na prikladan način. Međutim ni tu nas ne ostavlja znajući valjda s kime ima posla pa nas ni tu ne ostavlja same, nego u čitavom daljnjem tekstu govori upravo i razrađuje koji su to prikladni mehanizmi i što je to potrebno učiniti i čime se rukovoditi da bi taj zakon bio u skladu sa Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina a jednako tako i sa samim Ustavom. Pa što kaže dalje, kakva su utvrđenja u poglavlju 2. Ustavnog suda, na stranici 4. od 23 stranice koliko ima. Ravnopravnost i zaštita prava nacionalnih manjina uređuje se Ustavnim zakonom koji se donosi po postupku za donošenje organskih zakona. Dakle poziva i vladajuće i opoziciju da preuzmu svoju odgovornost. Ali očito je da netko tko je do jučer bio neodgovorna vlast, danas je neodgovorna oporba i tako u krug. Nadalje na stranici 6.-oj Ustavni sud posebno apostrofira članak 12. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina pa citira: "Ravnopravna službena uporaba jezika i pisma kojim se služe pripadnici nacionalne manjine ostvaruje se na području jedinice lokalne samouprave kada pripadnici pojedine nacionalne manjine čine najmanje trećinu stanovnika takve jedinice.". Međutim, ovdje je bilo pitanje i o pragu, mnogi su predlagali zašto se ne bi povećao i prag, lamentiraju o tome. Da su dobro pročitali odluku Ustavnog suda ne bi imali potrebu za takvim lamentacijama. Jer kaže Ustavni sud ne, zato nema nikakve prijeke potrebe i o tome izričito se očituje gospodine ministre. Dakle uopće nema potrebe raspravljati o tome jer kaže ovako Ustavni sud glede toga, naglašava da se iz prethodnih činjenica ne smije izvoditi zaključak o apriornoj i bezuvjetnoj dopuštenosti povećanja praga za službenu uporabu jezika i pisma nacionalnih manjina. Ustav u tom pitanju postavlja zahtjeve koji proizlaze iz demokratskog društva utemeljenog na vladavini prava. Kada je riječ o zaštićenim ustavnim dobrima Ustavu se ne može pristupiti na način da se iz cjeline odnosa koji se njime ustrojavaju izvlači jedna odredba pa se onda tumači zasebno i mehanički neovisno o svim ostalim vrijednostima koje su Ustavom zaštićene. Ustav čini jedinstvenu cjelinu, on posjeduje unutarnje jedinstvo i značenje pojedinih dijela vezano je uz sve odredbe. Ustavni sud dalje podsjeća da Ustav kao temeljni pravni akt Hrvatske države nije vrijednosno neutralan nego da definira Republiku Hrvatsku kao demokratsku državu. I kaže da sve ustavne vrednote moraju se ostvarivati bez diskriminacije po bilo kojoj osnovi. Prema tome, kaže Ustavni sud, demokracija utemeljena na vladavini prava i zaštiti ljudskih prava jedini je politički model koji Ustav uzima u obzir i jedini na koji pristaje. Štoviše, ljudska prava i vladavina prava u kontekstu hrvatskog Ustava postavljeni su tako da u prvom redu namijenjeni su za izražavanje moralne predanosti objektivnim principima liberalne demokracije. E onda sada kaže Ustavni sud a prije toga i citira i odluku, odnosno presudu Europskog suda za ljudska prava … [[Govornik se ne razumije]] protiv Poljske od 2004. godine. Pa kaže pluralizam, tolerancija i slobodoljublje ključna su obilježja demokratskog društva. Izražavanje etičkog identiteta i isticanje manjinske svijesti također su važni za pravilno funkcioniranje demokracije. Pluralizam se gradi na izvornom priznavanju i poštovanju različitosti i dinamičnosti kulturnih tradicija, etničkih kulturnih identiteta, religijskih uvjerenja, umjetničkih, književnih, društvenih, ekonomskih itd.. E sada upravo kao što su neki kolege, kolega Beus, odlično je to rekao, neki jačaju mišiće smatrajući dakle, ne znam što su radili 2003. godine, 2006., 2009. ali odjedanput nakon toliko vremena govore o pomanjkanju hrvatske svijesti i razumijevanja za zbivanja koja dakle sa svim, sa žaljenjem se … [[Govornik se ne razumije.]] sa velikom tugom i boli. Ali kaže i Ustavni sud a tako je i kolega nešto slično napomenuo na taj se način dakle mi kada primjenjujemo ustavni zakon, na taj način trebaju se razumjeti obveze koje prema manjima proizlaze iz državne suverenosti hrvatskoga naroda. Samo jedan narod koji je državno suveren, koji je siguran u sebe ne boji se takvih prava dati manjinama. To trebamo mnogi dorasti do toga. U predmetu dakle i u postupku koji nije naglasak na individualnom pravu pripadnika nacionalnih manjina, podsjećam da je to jako važno što Ustavni sud razlikuje što su individualne manjine, što su individualna prava a što je kolektivno pravo. Pa kaže Ustavni sud već na zakonskoj obvezi nadležnih državnih tijela, dakle ovdje su sada državna tijela dužna osigurati službenu uporabu jezika i pisma nacionalne manjine na području općine odnosno grada kao njihovo kolektivno pravo ako je za to ispunjena zakonska pretpostavka. A zakonska pretpostavka je više od jedne trećine. Kaže dalje Ustavni sud da prvo treba podsjetiti da članak 15. stavak 4. Ustava pripadnicima nacionalnih manjina izrijekom jamči slobodno služenje svojim jezikom i pismom. Time se člankom jamči individualno pravo na slobodu služenja svojim jezikom i pismom. I ono, ovdje što su ovdje također mnogi otvarali kada ćemo, što ćemo, kaže Ustavni sud, takvo pravo nema ni privremeni ni tranzicijski karakter. Dalje kaže Ustavni sud da samu bit identiteta nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj čini tolerancija, razumijevanje, stalno podsjećanje na vrijednosti Ustava. I upravo dalje govori kako je hrvatski Ustav stvorio mogućnosti da se zakonom propiše i pozitivna obveza države da uz hrvatski jezik i latinično pismo se osiguraju i ta kolektivna prava. Eto u tom kontekstu i na takav način treba razumjeti i ova dva zakonska Vladina prijedloga. I jedino ono što je sankcija, što su činile HDZ-ove Vlade, što su se u svojim izvješćima u velikom nizu godina koji su prethodili pristupanju Europskoj uniji hvalili u svojim izvješćima. Ja ću sada ponoviti, pogotovo u znamenitom izvješću koje broji 467 stranica, poseban obol dao je ministar Mlakar koji danas pojma nema o tome koje je upute davao jedinicama lokalne samouprave pritišćući ih rokovima jer Vlada nije bila zadovoljna samo sa Ustavom donesenim, ustavnim zakonom nego je propisala i akcijski plan. To je učinila HDZ-ova Vlada, kojim rokovima i kojim sredstvima će se primijeniti taj ustavni zakon. Hvalili su se tada upravo grad Vukovar je bio primjer dvojezičnosti. Vidite a što se danas događa? Danas oni to negiraju, kao da se to nije dogodilo. Međutim kako je ovdje danas puno toga bilo rečeno ja ću skratiti i zaključiti ovu raspravu govoreći u ime kluba SDP-a da Vlada i ovim zakonom i ovim zakonima poštuje Ustav, poštuje odluku Ustavnog suda, poštuje većinu i poštuje manjine, uvodi ustavnopravni red, a da bio red očito kako je rekao veliki ruski i američki ustvari, amerikanizirani pisac i znanstvenik …, da bi bio red netko mora biti zadužen i za nered. Mi cijenimo one koji su upravo bez obzira što se nalaze s druge strane uporni i imaju nekako drugačiji način gledanja, ali zaista osuđujemo one koji su u biti dvojezični, a protive se dvojezičnosti. Imaju dva jezika, jedno za svoje vrijeme kad su na vlasti, a drugo kad nisu na vlasti, drugi jezik u drugo vrijeme. To je za osudu. Takvu politiku uvijek osuđujemo i osuđivat ćemo je jer je to licemjerje, a mi smatramo da kao mali narod možemo zadobiti povjerenje prije svega vlastitih građana, a onda Europljana i širom svijeta ako budemo principijelni i smatramo da je istina i principijelnost najbolja politika. Hvala.
Hvala i vama poštovana kolegice. Poštovani zastupnik Josip Salapić ima repliku.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Uvažena zastupnice, evo ja moram priznati da ste vi meni jako simpatični inače u vašim govorima, ali ovo je jedan jurišnički govor, jedan više kao proglas na temelju odluke Ustavnog suda. Meni se čak svidjelo, skoro ste me uvjerili u to da trebamo poštivati principijelnost kako ste sami rekli, ali bih izbacio onaj dio kad govorite o licemjerstvu jer ste vi nama sada tu pročitali odluku Ustavnog suda koja je takva kakvu ste vi nju pročitali. Ali isto tako, sad ću se vratit s obzirom da sam bio jedan od predlagatelja zaključaka, na zaključak odluke Ustavnoga suda gdje Ustavni sud daje obvezu Gradskom vijeću Vukovara da donese Statut Grada Vukovara, dala za cijelo područje grada ili za pojedine dijelove grada, ali u ovom dijelu imajući dakle uzimajući u obzir činjenice za koje smatra da odgovaraju životnim činjenicama i faktičkim okolnostima u Gradu Vukovaru koji ne ugrožava samo bit tih prava, ali istodobno uvažava potrebe većinskoga hrvatskog naroda koji izviru iz još uvijek živih posljedica velikosrpske agresije početkom '90.-ih godina 20. stoljeća, … potrebu pravednog i pravilnog tretmana srpske nacionalne manjine na području Grada Vukovara. Prema ovom dijelu odluke možemo tumačiti je šire i uže, a i na kraju Ustavni sud kaže da nije sudionik političkih rasprava, ali da za rješavanje … problema, ne postoji drugo sredstvo osim svestranog političkog dijaloga vođenog u dobroj vjeri ma kako neugodan taj dijalog ponekad mogao biti. Dakle osnovna bit ove moje replike vama da je potreban dijalog. Ne treba jurišati niti na one koji su 2009. godine zbog raznoraznih okolnosti donosili odluke kakve su donosili, nećemo mi tu prozivat nikoga jer netko je na te odluke pristao. To nismo ni vi ni ja. Pa idemo mi razmatrati kako ćemo živjeti sutra i hoće li ovaj zakonski prijedlog koji je pred nama, ova dva zakonska prijedloga biti bolji nego što je situacija kakvu imamo danas. Dakle taj dijalog, konsenzus je potreban i tu se mi možemo razumjeti, ali ja nisam za te jurišne metode jer juriš nam neće ništa donijeti.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa mislim kolega kad govorite o političkom dijalogu i na što upućuje Ustavni sud, da se može razgovarati s onim i da mi možemo razgovarati s onim i cijenimo i one s kojima se ne slažemo i možemo govoriti argumentima. Ali šta razgovarati s onim koji je autor teksta od stotina stranica i koji danas odriče svjedočanstvo tome. Ja sam rekla, on jedino za svog svjedoka može pozvati gospodina Alzheimera. Kako razgovarati s tim ljudima? Ali dobro, još ima ljudi u Hrvatskom saboru koji nisu naše pripadnosti političke s kojima se može razgovarat i treba se razgovarat i mi smo otvoreni za razgovor. Hvala.
Poštovani kolega zastupnik Peđa Grbin, replika.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsjedniče. Pa uvažena kolegice Antičević, ja se na vašem mjestu ne bih čudio kolegi Mlakaru i HDZ-u. Kada su se zalagali za ovo što ste govorili strepili su pred Europskom unijom i bojali se za ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Dvolično su se pravili da se zalažu za nešto u što uistinu nisu vjerovali. Danas kada smo ušli u Europsku uniju maske su pale. Kolege iz HDZ-a misle da je sve gotovo, misle da se više ne moramo praviti europejcima, spremni su iskoristiti apsolutno sve što mogu za svoje sitne političke probitke. Mi to moramo otvoreno govoriti, mi moramo otvoreno ukazati da u hrvatskom društvu postoje oni koji uopće ne vode brigu o tome kakva šteta može nastati zbog njihovog ponašanja. Vlada je kao što ste i govorili uputila prijedloge zakona kojima se provode preporuke Ustavnog suda. Danas smo razgovarali o njima. Bilo je nekih konkretnih prijedloga, primjerice kolege Lesara, koje bi valjalo razmotriti. Ali sa strane HDZ-a nije došlo ništa osim pljuvanja i potpunog zaborava o onome što su nekada govorili. Kolega Salapić je u svojoj replici išao malo u tom kontekstu, ali nije išao do kraja i nije otvoreno rekao ovo što sam ja sada rekao. Mislim da je naša obveza, naša dužnost podsjetiti na to kako je netko govorio 2009., 2010. a kako govori i kako se ponaša danas. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Da i na opće zgražanje o tome su govorili nam i strani diplomati. U to vrijeme vani su se pokazivali kao smjerni vazali, a kod kuće kao nadmeni veziri. Međutim, nešto kolegi Mlakaru trebam ja ipak pošteno odati počast i priznanje. Bio je u jednom segmentu bolji ministar uprave od mene. Za njegovog mandata uvedeno je dvoćirilično pismo, to mi nismo bili uspjeli i ja u svom mandatu. Jednako tako, imali su i boljeg u jednom segmentu i ministra pravosuđa. Za vrijeme njihovog mandata, za vrijeme našeg mandata konkretno mog ni jedan general nije bio u Haagu. Za vrijeme njihovog mandata svi generali su otišli u Haag, a za vrijeme ponovo našeg mandata su se vratili.
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom zastupnika. Sada je na redu poštovani kolega zastupnik Dragan Crnogorac.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovane koleginice i kolege, poštovani ministre, gospodine Bauk, gospodine Milošević. Pa evo što na kraju reći u ovoj pojedinačnoj raspravi meni kao Srbinu, članu Sabora i građaninu Vukovara, imao bih dosta toga nekima se zahvaliti, a nekima još jednom pozvati u Vukovar da dođu da ih malo mi provedemo kroz Vukovar i da vide kako mi to vidimo iz naše perspektive. Ali neću o tome, prvo bih hteo da kažem nešta isto kao i svi danas o odluci Ustavnog suda, o Ustavnom sudu uopšte. Činjenica je da već ne prvi puta Ustavni sud donosi odluku o pravima nacionalnih manjina i ja bih rekao protiv nacionalnih manjina. Podsjetit ću, prvi put je bilo kada je Ustavni sud izmenio Ustavni zakon o pravima nacionalnih manjina i način izbora nacionalnih manjina u Hrvatski sabor, a i institucije koje predstavljaju nacionalnu manjinu. Ovo što za ovaj predmet Ustavnog suda je jako diskutabilno to je ono što su oni po prvi puta uzeli u svoju, odnosno prekršili su pravilo i uveli u praksu, dakle da su pored ovih zahtjeva, zahtjeva Vlade i zahtjeva stožera uzeli, odnosno primili materijal u meritumu su, a u stvari o njegovom meritumu se odlučivalo ne u ovim zaključcima. U zaključcima je ona odluka jasna i što se tiče, dakle procjene ustavnosti, izmjene i dopune statuta sa Ustavom i sa drugim zakonima. Dakle, on je neustavan statut. Međutim, oni su uzeli materijale koji se nazivaju po referendumu kaže koji sadržava odgovore organizacijskog odbora za najčešće prigovore koji su tu inicijativu upućivali u javnost. I drugi materijal pod nazivom kako smo došli do referenduma. A u stvari to je priopćenje za javnost koje je poslano svim medijima i to je Ustavni sud uzeo za relevantno. Pa zašto nije uzeo neke druge dokumente? Zašto se u ovom postupku nitko drugi na takav način nije mogao obratiti Ustavnom sudu. Zbog čega? Da li je ovo objektivno? Ne. Ustavni suci su odlučili da će uzeti ovo i to je za njih najobjektivnije i sada je evo na neki način opet pred nama diskusija o gradu Vukovaru za kojima se ovdje možda mnogima čini sudbonosno pitanje. Ali Vukovar će sutra opet da živi, Vukovarci sutra oni koji dosad na žalost nigdje nisu radili neće ni sutra raditi, neće ništa biti bolje od ove rasprave ili od izmijenjenog statuta. Mi smo u statut unijeli i odredbu da je Vukovar i grad posebnog pijeteta, to sam već danas govorio. Da li je nama što bolje od toga? Ne. I oni koji dolaze u Vukovar i vole se hvalit da dolaze 18.11. ja bih volio da čujem šta u stvari tada čuju, šta im Vukovarci kažu. A malo toga čuju. Znate zašto? Malo Vukovaraca ima tada. Sigurno da je nama teško govoriti kada znamo da i u političkom smislu nismo u onoj većini ili nismo ona, ne predstavljamo onu većinu gdje možemo izmeniti ove zakone i statute i zato dosta često puta podsečamo da kada se govori o pijetetu i molimo da se govori o pijetetu Srba koji su poginuli, koji su civilne, koji su nepriznati i neprocesuirane žrtve rata. Nema u Vukovaru mesta di se možete na žalost takvim žrtvama pokloniti. Nema čak ni zajedničkog nekoga mesta di to možete napraviti. Dosta često puta čujemo teze kako zločinci slobodno šetaju gradom Vukovarom. Međutim u izveštaju DORH-a jasno dokazuje da je DORH ispitao te slučajeve i da nema apsolutno nikakvih dokaza o tome. Ali o tom se priča zato što ta stigma treba i dalje da visi nad Srbima. Mi nemamo pravo da nam država daruje i poklanja nekretnine, a preko hiljadu i 100 nekretnina u Vukovaru je poklonjeno. Mi nemamo prava da ne platimo račune. Mi nemamo prava kao možda neki drugi građani, ali živimo u Vukovaru zato što želimo i volimo tamo da živimo. To su naši domovi, to je naša ne neki način tu su naši preci živeli. O svemu tome govori, a ja sam već i prije rekao, dakle i sam grad o tome govori. Dakle, govori barokna jezgra grada Vukovara, govori Gradski muzej grada Vukovara, govore znameniti poznati Srbi u Vukovaru, Paunovići. Tko je spomenuo … [[Govornik se ne razumije.]] ? Pa nitko. Suštinski bitno je da Srbi imaju stigmu da su počinili veliki zločin i da se na tome sve ostale diskriminacije grade. Međutim, kada je pomoćnik ministra postavio pitanje kako to da Srbi nemaju PTSP ili kako to da ako su ranjene Ivanka i Jovanka, Ivanka jeste civilna žrtva rata, Jovanka nije. Odmah se tražila njegova smjena. Zašto? Pa jel' to nije činjenica? Je, to je činjenica. Popisi stanovništva, mislim da smo to danas apsolutno razjasnili kako stoje što se tiče ukupnog broja u udjelu stanovništva. Ja sam govorio o naputku o dosljednoj primjeni Zakona o službenoj uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina. Pa to je bio, to je na neki način bilo i obećanje i ove i prošle Vlade da će se donijeti, dakle da se primjeni zakon u upotrebi jezika i pisma. Sami ste rekli da niste baš najzadovoljniji. Da li će ovaj prijedlog koji ste sada iznijeli ostati dakle raspuštanje predstavničkog tijela ako ne donese statut vidjet ćemo. Međutim, mi ovakvih primjera imamo puno. Imamo primjere u školstvu gdje škole nisu registrirane 18 godina ali nije na gradu Vukovaru problem nego na županiji Vukovarsko-srijemskoj. Izvještaj Državnog zavoda za statistiku ja sam čuo od nekih gradskih vijećnika koji kažu treba ponoviti popis u gradu Vukovaru. Mi znamo kako je, prva stvar popis se provodio po Zakonu o popisu stanovništva koji je donijet čini mi se 2010. ili 2011. godine po pravilima EUROSTAT-a i on je vrijedio za određen jedan vremenski interval. Dakle, počeo je 31.03. čini mi se, odnosno sa 1.04. do kraja 4. mjeseca i on je održan popis, a poslije toga je još jedna bila kontrola i sve je što kaže se s tim bilo u redu. Ja ću još jednom da ponovim nije dvojezičnost koju su neki htjeli, koju neki žele da kažu da je od '99. ili 2000. Ja ću još jednom da pokažem ovu direktivu, i nažalost, možda je i to problem neznanje građana ali i političara o nekim dokumentima koji su izuzetno bitni za RH i koja je preuzela svoje obaveze kako RH tako i srpska zajednica. A da stvarno želimo, da većinski narod želi da doprinese uspostavi nekog povjerenja ja vas pitam zašto onda neki drugi gradovi nisu primijenili pozitivne zakonske propise? Ovdje se govori da se neće u nekim dijelovima grada uvesti srpsko pismo, a ja pitam a zašto u nekim gradovima ne uvedemo? Zakon nam to dozvoljava. Zašto primjerice u Tenji ne uvedemo dvojezičnost? Prigradskom naselju Osijeka? Zašto u Mirkovcima pored Vinkovaca ne uvedemo dvojezičnost? Zašto u nekim drugim gradovima i mjestima, možda u Benkovcu ili u Kninu ili u nekim drugim gradovima? Međutim, ne želimo. U svakom slučaju mi ćemo uvijek biti i uvijek smo bili za dijalog. Na kraju krajeva bili smo toliko što kaže prisebni i te 2009. godine kada se Statut grada Vukovara kada se mijenjao mi smo bili za dijalog i taj razgovor smo obavili u sjedištu HDZ-a u Vukovaru gdje je bila i članica tada HDZ-a, a sada HDSSB-a Slavica Jelinić. Dakle, nitko nije imao ništa protiv, zajedno smo izradili taj statut, predložili i usvojili.
Hvala lijepa. Imamo jednu repliku, poštovani Zvonko Milas.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolega Crnogorac nisam se mislio javiti ali evo ne mogu ne reagirati. Vi kažete da je na Srbima stigma. Pa nije točno! Nije na Srbima stigma. Srbi su zajedno s nama branili Vukovar i Hrvatsku. Dakle, Vukovar kao svoj grad i Hrvatsku kao svoju domovinu. I na takvim Srbima nema nikakve stigme, dapače. Kažete da je ministar govorio o Srbima koji imaju PTSP. Pa nije on govorio o pripadnicima srpskog naroda, on je govorio o pripadnicima pokreta koji su napadali Vukovar i o tom PTSP-u je on govorio. I evo moram sad reći, vi i danas imate u Borovu Selu spomenik ubojici hrvatskih redarstvenika, u Hrvatskoj državi. Pa uđite danas kao Hrvat u Borovo Selo i recite da ste Hrvat i pitam vas kako ćete proći? Nisam mislio o ovome govoriti ali i to treba reći, nek se to zna. Pa nisu Hrvati krivi, nismo mi krivi što smo napadnuti. Jesmo i za to krivi? Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Dragan Crnogorac.
Pa vrlo dobro vi znate da možete ući, ne samo u Borovo Selo nego gdje god hoćete i to apsolutno nije stvar nikakve polemike gospodine Milas, to je sasvim normalno. A znate isto tako za neke Jakovljeviće, Damjanoviće, Mrkiće, neke ljude koji su nestali u Vukovaru. Da, ja nisam iz Vukovara i dobro ste rekli, ja živim u Vukovaru sada, vi ste živjeli pretpostavljam do rata. Da, ja sam se rodio u Vinkovcima. A ja vas pitam zašto sam ja morao da odem iz Vinkovaca? Zašto su tisuće ljudi poput mene morali da odu iz svojih gradova, sela, kuća i stanova? Zašto? Zato što smo se osjećali slobodno, zato što sam se osjećao sigurno? Zato što sam se osjećao da mi se ništa neće dogoditi ili će mi se dogoditi poput recimo ovih ljudi iz Vukovara koje sam ja sad nabrojao a koji su odvedeni i dan danas se ne zna gdje su. A vi to vrlo dobro znate. Ne mislim da znate gdje su nego mislim da znate te činjenice. I ovo je u nekim situacijama, kao što vi prizivate, pa mi prizivamo apsolutno vas koji znate i koji ste živjeli. Vi ste dobro rekli, pa osvrnite se koliko nema, koliko vaših susjeda nema Srba od prije rata u Vukovaru i što se desilo s njima?
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika SDSS-a poštovani zastupnik Milorad Pupovac završno 5 minuta.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine ministre, poštovane kolegice i kolege KLub zastupnika SDSS-a smatra da smo se u raspravi tokom današnjeg dana nerijetko odmicali od onoga što je osnovna tema i da smo se upuštali u one segmente rasprave koji ne pomažu da se postigne ono što je mišljenje Ustavnoga suda zadalo kao okvir za postizanje suglasnosti kako u Gradu Vukovaru tako i u drugim dIjelovima RH. A dvije su stvari, jedno je poštivanje ratnih žrtava, posebno iz redova pripadnika većinskog Hrvatskog naroda, a drugo je poštivanje prava Srpske nacionalne manjine na službenu upotrebu jezika i ćiriličnog pisma. I te dvije stvari su nerijetko bile krivo raspravljane, a nerijetko i korištene za svrhu koja nema za cilj da se postigne dijalog. Mi smo u ime Kluba zastupnika SDSS-a kazali da trebali ići na donošenje ovih izmjena i dopuna dvotrećinskom većinom. Zato što je riječ o zakonu koji je tako donošen i zato što je riječ o materiji koja je propisana Ustavom RH, dakle o materiji ljudskih i manjinskih prava. Uvijek je predviđeno da se izmjene donose dvotrećinskom većinom i mi trebamo učiniti sve kao što su ovdje neki kolege pledirali uključujući i kolege s kojima smo imali polemičke tonove kao što su kolege iz HDSSB-a trebamo učiniti sve da se dvotrećinska većina osigura, a bilo bi najbolje kad bi u tome sudjelovali kolege iz HDZ-a a ne pokušavali izbjeći obavezu da se donosi dvotrećinskom većinom. I drugo, ono što je kolega Lesar govorio mi moramo pokazati primjerom Gradskome vijeću Vukovara na kojem je posebna odgovornost da se donese Status kako u toj raspravi treba pristupiti materiji, i s druge strane trebamo pokazati primjerom kako formirati većinu da bi se izglasao Statut. Izbjegavanje pojedinih klubova da raspravljaju o meritumu stvari kao što su danas kolege iz HDZ-a pokušali reći da se ovdje ovim zakonskim rješenjem oko povjerenika želi promijeniti volju naroda, mi svi znamo da to nije istina. Možemo se mi složiti da li je institut povjerenika dobar i da li bi ga trebalo nekako drugačije, o tome možemo raspravljati ali namjera sasvim sigurno nije ta i svi mi dobro znamo kad bi to netko pokušao napraviti da bi volja naroda se vratila kao bumerang. Prema tome, to nema smisla koristiti kao argument u raspravi jer to nije meritum stvari. I ono što bi još jedanput htio reći, vijećnici u Gradskom vijeću Vukovara moraju biti, njima mora biti vraćen mandat koji im je dao Ustavni sud RH. Taj mandat im je uzeo gradonačelnik. Gradonačelnik je svojom voljom išao formirati komisiju koja radi Statut i oduzeo i pri tome nije uključio nikoga od pripadnika srpske zajednice, a trebao je. Ali ono što je prije svega trebao jeste trebao je ovlastiti gradsko vijeće da to napravi, jer je gradsko vijeće dužno to uraditi. Iz tog razloga poštovane kolegice i kolege kao što ćemo o slijedećoj točci imati ključno pitanje da li smo u stanju ispuniti ustavne i poslovničke obaveze? Na neke od vitalnih dokumenta i vitalnih zakona koje ovaj Sabor treba donositi kao što je Zakon o jezicima, kao što je zakon koji se tiče prava nacionalnih manjina ili ljudskih prava i kao što je izbor sudaca Ustavnog suda da li ćemo imati snage da o tim zakonima nadiđemo razlike koje među nama postoje svjetonazorske, razlike koje među nama postoje u pogledu iskustva i postavimo se iznad njih i postignimo suglasnost koja je neophodna da bi se ovakvi zakoni i ovakvi poslovi odradili.
Hvala lijepa kolega Pupovac isteklo je vrijeme. A sada u ime predlagatelja poštovani zastupnici Josip Salapić i Dinko Burić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Sabora. Ja ću iskoristiti poslovničku mogućnost svoju kao jedan od predlagatelja rasprave i zaključaka da se zahvalim svima onima koji su dali doprinos dijalogu i raspravi danas. Isto tako i onima koji su nas u određenim trenucima prozivali da smo mi odstupili od rasprave, mi smo samo odgovarali na one komentare kada je govornik za ovom govornicom kao što ste vi gospodine Pupovac u datom trenutku se osvrnuli na bedževe koje mi nosimo i na slučaj koji nema veze sa predmetnim zaključkom tako smo mi odgovorili isto tako jer je to bilo pristojno da odgovorimo na ono što ste vi govorili ovdje. Ali nema potrebe da se više osvrćem na to. Pozivam kao što je to Ustavni sud rekao na dijalog, dijalog je potreban, mada ponekad je bio neugodan onome tko ga sluša ali u svakom slučaju ako se više razgovara doći ćemo do boljih zakonskih rješenja i do boljeg razumijevanja bez obzira što se naši politički stavovi u datom trenutku i vremenu ne moraju slagati ali bitno da će njih podržati oni koji nas trebaju razumjeti, a to su svi hrvatski građani bez obzira na njihovu nacionalnost. Mislim da smo mi našim dobrim namjerama u našem prijedlogu zaključka dali svoj doprinos smirivanju situacije u gradu Vukovaru, da je klub HDSSB-a sudjelujući tada u koloni sjećanja i 2013., 2014., a i ove 2015.godine isto bit će faktor smirivanja, razumijevanja i zajedničkog života svih hrvatskih državljana. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Dinko Burić. Ne. Hvala. Time smo iscrpili listu prijavljenih za raspravu po ovim temama i završne riječi predlagatelja. Glasovat ćemo o prijedlozima zakona i zaključku kada se steknu uvjeti, mislim sutra. Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 858. … [[Upadica se ne razumije.]] Skinut je hitni postupak? Ma je, predlagateljica je zakona povukla hitni postupak kod donošenja predloženog zakona pa dajem na glasovanje sljedeći zaključak: 1) Prihvaća se prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina u RH 2) Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim glasujte o prijedlogu zaključka. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 89 glasova za, 5 suzdržanih glasova i 21 glasom protiv donesen predloženi zaključak. Prijedlog zaključka o problematici postavljanja dvojezičnih natpisa u gradu Vukovaru i primjeni Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Rasprava o prijedlogu zaključka je završena. U skladu s prijedlogom Vlade RH dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Ne prihvaća se prijedlog zaključka o problematici postavljanja dvojezičnih natpisa u gradu Vukovaru i primjenu Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina koje je predložila jedna trećina zastupnika u Hrvatskom saboru. Molim glasujte o prijedlogu zaključka. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 81 glas za, 1 glas suzdržan i 25 glasova protiv donesen predloženi zaključak.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege. Člankom 126.stavkom 2. Ustava RH i člankom 6.stavkom 1. Ustavnog zakona o Ustavnom sudu RH propisano je da postupak kandidiranja sudaca Ustavnog suda i predlaganja za izbor u Hrvatskom saboru provodi odbor Hrvatskog sabora nadležan za Ustav. Sukladno navedenim odredbama Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora uputio je poziv pravosudnim institucijama pravnim fakultetima, Odvjetničkoj komori, pravničkim udrugama, političkim strankama, drugim pravnim osobama i pojedincima da predlože kandidate za izbor dva suca Ustavnog suda RH koji je poziv objavljen dana 19.siječnja 2015.godine. Na temelju odredbe članka 6. Ustavnog zakona o ustavnom sudu RH nakon proteka roka za podnošenje kandidatura odbor je na 84.sjednici održanoj dana 17.ožujka 2015.godine utvrdio da je na poziv pravovremeno pristiglo 12 kandidatura te je utvrdio da je od pristiglih kandidatura njih 11 pravovaljano. Sukladno navedenom odbor je prove javni razgovor s kandidatima, te je nakon toga na sjednici održanoj 28.travnja 2015., a na temelju provedenog razgovora kao i dokumentacije koju su kandidati predložili uz kandidature glasovanjem utvrdio tri kandidata za suce Ustavnog suda RH i to abecednim redom, Mladena Bajića, Sanju Barić i Ivanu Čalić. Odbor smatra da se radi o kandidatima koji svojim životopisom i dosadašnjim stručnim i znanstvenim radom ispunjavaju visoke kriterije koje moraju zadovoljiti suci Ustavnog suda RH, da se radi o osobama koje su poznate ne samo stručnoj već i općoj javnosti te da izbor bilo kojeg od predloženih kandidata može samo pomoći u daljnjem građenju ugledne institucije u koju se biraju. A sada dopustite mi da kažem još par riječi vezano uz ovaj prijedlog. Kolega Pupovac je u završnom obraćanju po protekloj točci dnevnog reda ukazao na određene probleme i na određenu volju za konsenzusom. Mi danas u sabornici vidimo da u Hrvatskoj postoje određene političke opcije neke i sa lijevog neke i sa desnog spektra koje su spremne razgovarati. Međutim isto tako možemo vidjeti da jedna strana sabornice stoji potpuno prazna, a to je ona na kojoj sjedi HDZ. I mogu reći da sam izuzetno žalostan što uvaženi zastupnici HDZ-a niti danas ovdje u sabornici niti na sjednicama odbora na kojima se raspravljalo o kandidatima za suce Ustavnog suda nisu htjeli sudjelovati. A znate zašto nisu htjeli sudjelovati? Jer mi nismo htjeli pristati na političku trgovinu. Htjeli smo ovaj postupak kandidiranja izbor sudaca Ustavnog suda provesti u duhu promjena Ustava iz 2010.godine kada smo uveli dvotrećinsku većinu kao uvjet za izbor sudaca Ustavnog suda. Htjeli smo ga provesti na način da za suce Ustavnog suda izaberemo osobe u čiji integritet u čije poštenje i čije znanje nitko neće sumnjati. Htjeli smo izbjeći situacije da Upravni sud donosi odluke da pojedini kandidati ne zadovoljavaju uvjete za suce Ustavnog suda, a da onda to Ustavni sud ukida. Htjeli smo izbjeći situacije da se za Ustavni sud biraju osobe koje ne bi mogle postati sucima županijskog suda. Međutim jedna politička opcija na to nije htjela pristati. Ja ću ovdje sada završiti, pozvat ću vas sve da sudjelujete u ovoj raspravi, da raspravljate o postupku kako je odbor birao i predlagao ove kandidate da raspravljate o kandidatima koje smo predložili i pozvat ću vas sve da kada budemo glasovali sudjelujete u tom glasovanju bez obzira na to da li pojedine kandidate podržavate ili ne. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani kolega predsjedniče Odbora za ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora. Otvaram raspravu. U raspravu idemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika HDZ-a i poštovani zastupnik Davorin Mlakar. Nije u dvorani pa gubi pravo rasprave o ovoj temi. Pozivam poštovanog zastupnika Damira Kajina u ime Kluba zastupnika nezavisne liste. Nije u dvorani Hrvatskog sabora, gubi pravo rasprave o ovoj temi. Poštovani zastupnik Milorad PUpovac u ime Kluba SDSS-a. Izvolite kolega Pupovac.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Za zastupnike naroda u ovom slučaju hrvatskog političkog naroda nema značajnije prilike za raspravu osim budžeta, osim temeljnih ljudskih manjinskih prava, nacionalne sigurnosti i pitanje Ustavnog suda. Ali mi smo po svojoj prilici našu energiju i našu koncentraciju potrošili kada je posrijedi pitanje Ustavnoga suda. I velika je šteta što pojedini klubovi u Hrvatskom saboru prije svega podići klub opozicije Hrvatske demokratske zajednice nema interesa za pitanje Ustavnoga suda i nema interesa za onaj set zakona kao što je Ustavni zakon o Ustavnom sudu kao pretpostavci poboljšanja ukupnoga rada pravosuđa u Republici Hrvatskoj. A u ovom trenutku možemo slobodno reći izbjegavanje krize u funkcioniranju vrhovne instance ustavnosti u Republici Hrvatskoj kao što je Ustavni sud. Mi ovog trenutka imamo 12 ustavnih sudaca a za koji dan jedan od njih će po zakonu otići u mirovinu, dakle biti će ih 11. Već dugo Ustavni sud ne radi u potpunom sastavu i u neophodnom sastavu i to zbog toga što ne postoji sposobnost da se u Hrvatskom saboru osigura potrebna dvotrećinska većina. A to znači da se nadiđu partikularni i stranački interesi i postigne konsenzus oko kriterija, oko uvjeta, pa onda i oko kandidata, nema ga. Nema ga zbog toga što nažalost čak i ako vrhovne, ustavne instance strančarimo a nije ni čudo da strančarimo zato što cjelokupno pravosuđe pretvaramo u sredstvo za političke obračune, političke opstrukcije i političku kolonizaciju. Umjesto da se izborimo za to da pravosuđe ima što je moguće veći stupanj autonomije, umjesto da se izborimo za to da Državno sudbeno vijeće, da Pravosudna akademija mogu provesti neophodne reforme i kadrovske i obrazovne i evaluacijske i svake druge da pravosudni sistem funkcionira neovisno o nama kao strankama i neovisno o Saboru, mi zapravo svjedočimo u proteklim godinama jednoj bespoštednoj invaziji na osvajanje utjecaja i stvaranje utjecaja na pravosudne institucije. I kao posljedica toga imamo ovo što imamo u pogledu Ustavnog suda. To znači da mi odavde opstruiramo da se ispuni neophodna obaveza koja proizlazi iz Ustavnog zakona o Ustavnom sudu, koja proizlazi iz Ustava. Mi odavde, iz Sabora. Zato što želimo nastaviti svoju kampanju, ako ne može biti po našem, onda će biti opstrukcija. To ima dvostruku, dvostruke negativne posljedice. Prva negativna posljedica što ozbiljni kandidati i kandidatkinje koje bismo trebali imati za Ustavni sud bježe od toga. I pravo je čudo i da smo dobili ovo troje o kojima ćemo sutra raspravljati, odnosno o kojima danas raspravljamo a sutra ćemo glasati. Pravo je čudo. A velika je šteta što po najboljoj tradiciji koju mi još uvijek nismo učinili tradicijom, ali tradicijom ozbiljnih demokracija nemamo kompeticiju između različitih pravosudnih filozofija, pravosudnih svjetonazora, pravosudnih praksi. Nemamo je. I velika stvar bi bila da su kolege iz HDZ-a predložile ili potakle ili stimulirale, ili svi zajedno stimulirali da imamo kandidatkinje i kandidate koji su više konzervativne, neki su više neke druge škole ili filozofije a mi toga nemamo. Nemamo. A pogotovo nemam naravno toga da se možemo podičiti tome da imamo ljude koji će se isticati profesionalnošću. Zadnji takav konsenzus je postignut u davna i ne slavna vremena. Nažalost, ovdje u Saboru ali i po stranačkom kriteriju a ne po kriteriju vrijednosti koje pozicija ustavnog suca i Ustavnog suda traži. Dakle, mi smo dužni osigurati sutra da se među onima koji su predloženi izaberu što je moguće bolji. Iz dva razloga, prvo da se spriječi kriza u koju Ustavni sud može ući. I drugo dužni smo osigurati da se izabere ljude za koje smo sigurni da će imati neovisnost u stručnom, moralnom i personalnom smislu te riječi. Koji će znati i koji će umjeti se oduprijeti izazovima pred kojima se ljudi koji se nalaze u ulozi ustavnih sudaca nerijetko nalaze u odnosu na one koji imaju moć, političku, moć novca ili neke druge vrste moći. To je iznimno važno zbog toga što smo svjedoci toga da se na različitim instancama sudske vlasti te moći doista osjećaju, vide i manifestiraju. Ako imaš novaca onda imaš i presudu, tj. slobodu. Ako nemaš novaca onda nemaš presudu, odnosno nećeš imati slobodu. I to je nažalost naše stanje u velikom broju slučajeva posebno kod osjetljivih predmeta, posebno kod osjetljivih slučajeva. Ono što mi se čini da je posebno važno jeste što je Ustavni sud mjesto s kojega se reflektira ukupna filozofija djelovanja pravosuđa, ukupan duh djelovanja pravosuđa, ukupne silnice djelovanja pravosuđa. Ako u Ustavnom sudu stvari ne funkcioniraju, ako oko Ustavnog suda postoje teškoće u ekipiranju, u izboru ili bilo čemu drugome onda će se to naravno reflektirati na rad nižih sudova bez daljnjega i bez sumnje jer je na taj način ruši autoritet najprije Ustavnog suda a nakon toga se ruši autoritet cjelokupnoga pravosuđa. Od ovo troje predloženih kandidata i kandidatkinja nema nikakve sumnje da mi zastupnice i zastupnici u Hrvatskom saboru možemo napraviti izbor. Svatko će birati prema vlastitoj procjeni, svatko će birati prema vlastitom saznanju, ali nema nikakve sumnje da klubovi u Saboru imaju priliku da naprave izbor, ne potpun, reći ću još jedanput. Ne potpun, zato što nije došlo prijedloga sa svih strana. Da ih je došlo onda bismo imali priliku da napravimo potpun izbor. A nadam se da ćemo sutra napraviti barem takav i toliki izbor da će to biti primjer za ono što se treba napraviti najesen, a najesen treba napraviti ozbiljan i velik izbor, presudan za buduće funkcioniranje Ustavnog suda Republike Hrvatske, a time i ukupne ustavnopravne vlasti u Republici Hrvatskoj. Klub zastupnika SDSS-a će sutra glasati prema procjeni i prema ocjeni predloženih kandidata i doprinijet će tome da se prevlada potencijalno stanje krize u koju ulazi Ustavni sud i dakako pripremiti se za ono za što smo pledirali u ovoj raspravi, a to je da gradimo 2/3-sku većinu u Saboru, neovisno o stranačkim razlikama, neovisno o polemikama kakve možemo imati međusobno kad su posrijedi osjetljive i povredljive teme s obzirom na naša iskustva, s obzirom na naše svjetonazore i s obzirom na to što smo svi zajedno mogli prolaziti u strašnim ratnim godinama. I to smatramo svojom važnom zadaćom kao kluba i sve one koji budu tome pridonosili smatrat ćemo ljudima koji se sa punim pravom i sa punom sviješću mogu nazvati ozbiljnim i odgovornim prisegaocima na Hrvatski Ustav. Hvala.
Hvala i vama poštovani kolega. Imamo dvije replike. Poštovani zastupnik Peđa Grbin, prva.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolega Pupovac, vi ste vrlo lijepo, jasno i točno opisali kako bi trebala izgledati procedura izbora sudaca Ustavnog suda, kako bi u toj proceduri trebali sučeljavati mišljenja, naše poglede na pravosuđe, naše poglede na funkcioniranje te institucije, ali i naše poglede na Ustav. Odbor za Ustav je proveo proceduru sukladno i Ustavu i Ustavnom zakonu. Svaki korak u proceduri je bio transparentan i javan. Mnogi od nas i koji ovdje sjedimo sudjelovali smo u tome, postavljali smo pitanja kandidatima i iznosili smo svoje primjedbe na taj proces. A postoji jedan ogroman problem, a problem je kada u tom procesu od prvoga dana odbija sudjelovati najveća oporbena stranka u državi. Ali ne samo zato što ona na taj način neću reći onemogućuje, ali otežava postizanje konsenzusa a 2/3-ska većina uvijek je konsenzus, već je problem u tom njihovom nesudjelovanju što niti mi kao članovi odbora, ali još važnije od toga niti hrvatska javnost ne zna što najveća oporbena stranka misli i o ovom procesu i o kandidatima koje smo dobili. Vi ste govorili o tim kandidatima. Ja doista mislim da mi pred sobom imamo tri dobra kandidata, vrhunske državne odvjetnike, suce, profesore sa pravnih fakulteta. Ja o njima mislim sve najbolje. U dopisu koji ste svi primili kao mišljenje odbora opisano je zašto smo njima dali podršku. Ali ja ovdje nemam prilike čuti zašto ti kandidati nekome ne odgovaraju, a mislim da na to imam pravo. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Milorad Pupovac.
Velika je šteta što oko tako važne stvari kao što je ovaj izbor sudaca Ustavnoga suda nema potpune rasprave i nema potpunoga sudjelovanja. Ja se potpuno s vama slažem kolega Grbin da je odluka kolega iz HDZ-a da ne sudjeluju u radu Odbora za Ustav i Poslovnik posve nerazjašnjiva i nerazumljiva i na štetu je Ustavnog suda, na štetu je ovoga Sabora i na štetu je onoga što bismo mi kao zastupnici zapravo trebali raditi samim činom prisege. Kao zastupnik nacionalnih manjina vrlo često sam u prilici da vrednujem da neke stvari se ne rade onako kako ja mislim da bi trebale i da su daleko od toga da se rade onako kako ja mislim da bi biračko tijelo koje mene bira i koje ja zastupam bilo u interesu da sa radi. Ali opstrukciju, nesudjelovanje, neparticipaciju smatram pogubnim za sve one koji sudjeluju u političkom životu, a posebno ovakvim stvarima kao što je izbor sudaca Ustavnoga suda, posebno u stvarima o kojima ovisi vitalna stabilnost tumačenja i presuđivanja u spornim ustavnopravnim pitanjima, a mi smo došli do toga da nam se to ponekad pojavljuje kao sporno. Doprinositi tome je štetno, raditi u prilog tome je opasno.
Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović, replika.
Evo kolega i u replici, a isto tako i u raspravi izražavate svoju zabrinutost kao i kolega Peđa Grbin zašto nema najveće oporbene stranke i zaista evo u 25 godina jesu li oni uopće u svojoj demokratičnosti i životu uznapredovali. Pitate se i sami zašto ih nema. U procesu uopće ne sudjeluju. Međutim njih nema, nešto su dali i naslutiti zato jer njihova logika jer su na to naučili, nitko ih u tome nije mogao ni ranije ni spriječiti. Ako neće biti po mome onda nećemo u tome sudjelovati. Kako nedoraslo, kako neodgovorno, kako neodgovorno prema Hrvatskom saboru tako neodgovorno i prema samom Ustavnom sudu. Naime, bili su se nedavno prije nekoliko mjeseci osokolili kako će imati dvotrećinsku većinu i upravo valjda u svojoj imaginaciji sami birati sve suce Ustavnog suda. A evo izgleda da neće izabrati ni jednoga.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravom po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je klub Socijaldemokratske partije Hrvatske i poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala vam lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Evo klub SDP-a od početka vrlo aktivno je sudjelovao u radu, u procesu donošenja odluke i pripreman je za donošenje sutrašnje odluke o izboru dva suca Ustavnog suda Republike Hrvatske. Smatramo da nikada kao do sada, nikakve ranije pripremne radnje ili nekakve natruhe da se dadu nekakvi signali određenim ljudima nije bilo. Zato smo i dobili u stvari vrlo širok dijapazon kandidata od kojih je Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav zaista imao prostora da po svom mišljenju odluči većinom na demokratski način koje će kandidate, najbolje kandidate od tih kandidata predlagati za suce Ustavnog suda. Što se do sada radilo i zašto se to javnosti i zašto je javnost tako stekla krivi dojam da uopće razgovor o sucima Ustavnog suda shvaća kao političku trgovinu dok s druge strane u drugim zemljama počevši od Amerike diljem Europe gdje je svugdje potreban konsenzus to se smatra zrelošću političkih takmaca, odnosno i vlasti i opozicije. Naime, jer se unaprijed znalo koji će se javiti, to su drugi kandidati koji bi se bili javili, a koji su to znali. Nisu se niti javljali i onda su imali eto kandidate koji ne znam da li su ispunjavali uopće godine starosti, odnosno staža da bi mogli biti suci Ustavnog suda. Dakle, toliko što vladajući misle o položaju, ulozi Ustavnog suda u cjelini i ustavnih sudaca. To je zaista žalosno i to zabrinjava, jer odluke Ustavnog suda u svakoj zemlji, pa tako i u RH često utječu na svakodnevni život građana. Mi smatramo da upravo imamo dobre kandidate, da ćemo moći sutra kvalitetno odlučiti o njima. Ali još jedanput završavajući evo ovo vrlo kratko obraćanje izražavamo ozbiljnu zabrinutost, dakle ne likujemo nad ovom činjenicom da u Hrvatskom saboru kad se raspravlja o kandidatima za suce Ustavnog suda nema niti jednog jedinog pripadnika HDZ-a a kamoli da bi u tome učestvovali. To zabrinjava, to govori o ozbiljnom demokratskom deficitu. Zamislite njihovu odgovornost, zamislite tu alternativu koja se sutra nudi da će biti vlast. Pogledajte što danas radi kao opozicija, sve će vam biti jasno što govore uopće, a kamoli što bi tek radili da dođu na vlast. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovana kolegice. U ime predlagatelja Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav njegov predsjednik poštovani kolega Peđa Grbin. Završno da.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Pa reći ću vam iskreno zbog čega sam se sada javio za riječ. Zbog toga što kao predsjednik Odbora za Ustav ne mogu dopustiti da rasprava o kandidatima za suce Ustavnoga suda traje manje od pola sata, zato što smatram da takva rasprava vrijeđa instituciju o kojoj danas raspravljamo. I kada govorim o tome moram se vratiti daleko u prošlost, danas smo se vraćali na žalost po prethodnoj točci dnevnoga reda daleko u prošlost. Neki su govorili o hiljadu godina unazad, drugi su govorili o stotinu. Ja ću danas govoriti o nečemu što se događalo prije 215 godina. Događalo se u SAD-u kada je tadašnji, drugi po redu predsjednik SAD-a John Adams preko koljena gubeći izbore za predsjednika Vrhovnog suda SAD-a instalirao svojeg dobrog prijatelja i kolegu suca Marshalla. Sudac Marshall je u sljedećih 35 godina ostavio dubokog traga ne samo u američkoj povijesti, nego i u cijeloj pravnoj povijesti bilo gdje u svijetu. Zašto? Zato što je sudac Marshall stvorio ustavno sudovanje kakvo ga danas poznajemo. Stvorio ga je već 1803. godine u povijesnoj odluci američkog Vrhovnog suda … [[Govornik govori engleski, ne razumije se.]] kada je ukinut Zakon o sudovima iz 1789. godine kojeg je donijela administracija kojoj je na neki način i sam pripadao. Zašto? Zato što je tada po prvi puta u demokratskoj povijesti jedno pravosudno tijelo koje danas po svemu smatramo Ustavnim sudom bez obzira što se zove Vrhovni sud SAD-a reklo zakonodavcu, a upamtite radi se o početku 19. stoljeća. Već demokratski izabrani zakonodavac je tada gotovo čudo, a onda imati Vrhovni sud, Ustavni sud koji takvom zakonodavcu kaže ti imaš granice unutar kojih smiješ djelovati, a te granice su postavljene Ustavom. Tamo Ustavom SAD-a tim spomenikom ustavnosti, a kod nas Ustavom RH, spomenikom hrvatske državnosti i nezavisnosti. Ustavni sud ovdje na Markovom trgu nedaleko od nas bdije ne samo nad nama, nad zakonodavcem, nad djelovanjem čitave izvršne, sudske i zakonodavne vlasti. Ustavni sud ne pripada nitijednoj od grana vlasti, on se nalazi izvan njih. I treba osigurati da se provodi Ustav i da nitijedna od ovih grana vlasti ne zastrani. Mislim da se nitko od nas ne može pogledati u ogledalo i reći da tijelo vlast kojoj pripada pa i kad je on u tome sudjelovao nije barem jednom pogriješila, i to grubo. Nekad nenamjerno, nekad i namjerno. Upravo zato postoji ova institucija nekoliko desetaka metara od nas, da pazi da se takve greške i ako se dogode isprave. Mi se sa odlukama Ustavnog suda ne moramo uvijek slagati, ali ih moramo poštivati. Hrvatska je jedna od rijetkih zemalja koja ima nevjerojatno, ali nevjerojatno poštivanje odluka Ustavnog suda. U 25 godina Hrvatske nezavisnosti samo 1 odluka Ustavnog suda nije bila provedena, samo 1. Jer smo dosada do danas svi imali poštovanje prema toj instituciji. Ovaj postupak koji smo proveli i koji danas ulazi u svoje finale, a koji bi sutra trebao biti okončan, nadam se izborom barem jednog kandidata za suca Ustavnog suda, proveden je po novim pravilima koja od nas zahtijevaju dvotrećinsku većinu. Ta pravila i od mene kao predsjednika odbora, od mojih kolega članova odbora, ali i političkih stranaka koje sjede u ovom Hrvatskom saboru traže prvo da poštujemo proceduru, a onda u sklopu te procedure da nešto napravimo. Ta pravila od nas ne traže dogovore ispod stola. Mi smo, ja sam, ovu proceduru pokušao provesti najtransparentnije moguće. Svaki korak je bio javan. Nismo poticali nikoga da se kandidira, nismo nikoga molili. Pozvali smo sve one institucije koje sam u uvodnom izlaganju pobrojao da predlože one za koje misle da su najbolji. Dobili smo 12 kandidata, od tih je kandidata 11 udovoljavalo uvjetima. Saslušali smo ih, pročitali smo njihove životopise, ovdje uz mene je još 3 članova odbora koji su sjedili tamo, razgovarali s tim ljudima i na kraju glasovali o njima. Svi možete potvrditi da nitko nikog nije povlačio za rukav, da dogovora nije bilo. Bila je samo jedna želja, da između onih 12, pardon 11 koji su konačno bili pred nama izaberemo najmanje 2 koje smatramo najboljima. To smo i učinili. Sukladno odredba Ustavnog zakona o Ustavnom sudu predložili smo 3 kandidata jer Ustavni zakon kaže da predlaže najmanje onoliko koliko se bira odbor, a u pravilu više od toga. To smo i učinili. Ponovit ću još jednom, ne morate biti zadovoljni s tim kandidatima, dapače. Možete smatrati da su oni loši, možete smatrati da oni ne valjaju ali onda morate doći ovdje i to reći. I sada ću još jednom, i tu ću završiti u ime odbora, ponoviti. Između prispjelih kandidatura izabrali smo najbolje. Izabrali smo one za koje mislimo da su na temelju svojeg dosadašnjeg rada u Državnom odvjetništvu, na sudu i na fakultetu pokazali da zaslužuju sjediti kao što sam već nekoliko puta rekao 10 metara od nas. Možete se s time slagati ili ne ali dođite ovdje, iziđite pred hrvatsku javnost, iziđite pred nas svoje kolege, riskirajte repliku, riskirajte odgovor i recite što u proceduri nije valjalo i što s ovim kandidatima ne valja. A tko to nije sposoban učiniti ja za time mogu samo žalovati i ostaviti mu na savjest što svojim ponašanjem riskira onemogućiti funkcioniranje jednog od najvažnijih tijela vlasti u RH. Hvala.
Hvala lijepa poštovani kolega. Poštovani zastupnik Dinko Burić ima repliku.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsjedniče. Poštovani kolega Grbin kad ste spomenuli jednu jedinu odluku koja dosad nije provedena, odluku Ustavnog suda koja nije provedena, mene ste podsjetili možda smo mislili na istu a ako nismo evo ja ću podsjetiti na još jednu odluku Ustavnog suda, a to je da pročišćeni tekst Ustava RH koji svi koristimo ovdje u Hrvatskom saboru uskladimo s odlukom Ustavnog suda koji je rekao da ovaj tekst koji je u službenoj upotrebi i nadalje od 2010. godine nije u skladu sa nomotehničkim pravilima. Pa evo ako smo mislili na istu u redu, ako ne ja ne znam za ovu odluku pa bih volio je čuti od vas. Ako je ta jedna onda jednako mislimo, ako nije pozivam Hrvatski sabor, sve nas zajedno da provedemo i tu odluku Ustavnog suda i konačno svekolikoj hrvatskoj javnosti a ne samo zastupnicima u Hrvatskom saboru omogućimo ispravno i pravilno korištenje Ustava. Jer ovdje imamo članaka koje vrlo često mi neispravno i suprotno odluci Ustavnoga suda koristimo čak i pri donošenju zakonskih rješenja.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Peđa Grbin.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Ne, ne mislimo na istu odluku. Odluka o kojoj sam ja govorio dogodila se tamo negdje '98. godine, odnosila se na Zakon o stanarskom pravu i odnosila se na rješavanje pitanja zaštićenih najmoprimaca. A ovo o čemu vi govorite nije odluka Ustavnog suda, radi se o preporuci Ustavnog suda gdje je Ustavni sud zauzeo određeno svoje stajalište, ne u vidu odluke nego jedne preporuke koja nije u tom pogledu obvezujuća, na koji način bi po njihovom stajalištu trebalo izrađivati pročišćene tekstove propisa. Međutim, većina stručne javnosti, između ostalog i prof. Smerdel u svom udžbeniku ne slaže se sa takvom preporukom Ustavnog suda, dapače čak i ukazuju da je Ustavni sud grubo pogriješio kada na svojim web stranicama ne objavljuje jedini službeni tekst Hrvatskog ustava a to je onaj kojeg je utvrdio Odbor za Ustav i objavio u Narodnim novinama, već ima svoju varijantu koju je uradio u svojim pravilima. A da je Ustavni sud odstupio od inzistiranja na svojoj varijanti možemo vidjeli iz odluka Ustavnog suda u prosincu 2013.godine i siječnju 2014.godine kada je povodom referenduma o tome kako će se ustavno definirati brak koristio i brojeve i sve ostalo i definirao da se promjena vrši u članku koji je numeriran sukladno pročišćenom tekstu Ustava RH kako ga je u Narodnim novinama objavio Hrvatski sabor. Tako da možemo reći da je Ustavni sud u tom pogledu reterirao. Ali gledajte, to je u demokratskom društvu normalno, jer u demokratskom društvu i u demokratskom sustavu kakav hrvatski jest institucije i surađuju, pa nekad malo neka povuće na svoju, malo neka povuće na drugu stranu ali bez obzira da li je članak Ustava 27.ili 26.bitno je što u njemu piše a to svi provodimo i poštujemo. Hvala.
Ja molim vas kolege da mi pomognete izraditi integralni tekst Ustava nakon referenduma ako već se bavite s tim, zadnjeg referenduma. Ko će ga izraditi ko će ga objaviti, dajte mi rješenje kad znate. Hvala lijepa. U ime, replika poštovane zastupnice Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče. Kolega Peđa, s pravom govorite da izražavate zabrinutost, da nismo mogli zaista sa najvećom oporbenom strankom razgovarati, razgovarati tko je možda još kvalitetniji, tko je po njihovom shvaćanju prihvatljiviji sa njihovog aspekta za kojeg oni ocjenjuju i svjetonazorski njima blizak. Jer budimo posve otvoreni, to su legitimna pitanja i sasvim otvorena i tu nema političke trgovine. Očito su kolege iz HDZ-a bili uvrijeđeni što im se unaprijed nije dao signal da kažu ljudima koji će se javiti. To nismo radili ni za sebe, ni za koga. Bilo je vremena da se porazgovara o kandidatima tijekom procedure kao što je to u svim sustavima gdje su kandidati neupitnog moralnog integriteta, neupitnog znanja jedino se razgovara koji je dakle kojoj strani vladajućima ili opoziciji bliži svjetonazorski. I to je svugdje pa i od Amerike, do njihovog vrhovnog suda ako ima ulogu Ustavnog suda do Ustavnih sudova diljem Europe uvijek jedan balans između svjetonazora bilo lijeve ili desne provenijencije s tim da kandidati koji se predlažu nisu ni od jedne strane, a tamo često izvršna vlast ima takve ovlasti da predlaže ali se direktno time i ne služi nego prepušta Parlamentu, većini, opoziciji da predlažu one kandidate koji nisu apsolutno kvalitetni, koji su moralno upitni. Ti ne dolaze ako nisu takvi, ne dolaze u obzir. Zato evo još jedanput podražavam ali u čemu da se mi podržavamo u tom jednom žaljenju? Zaista takve stvari u Hrvatskoj zabrinjavaju bez obzira što se radi o oporbi i o suprotnoj oporbi.
Hvala lijepa. Iscrpili smo listu prijavljenih za raspravu, listu replika i odgovora na repliku. Dakle rasprava o tekstu odluke je završena. Tajno glasovanje o prijedlogu odluke, odnosno o kandidatima imat ćemo sutra. Dakle u 9,30 počinjemo plenarno zasjedanje Hrvatskog sabora glasovanjem a iza toga ćemo raspraviti točku dnevnog reda konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravo na pristup informacijama, drugo čitanje, P.Z.E.BR.832. Hvala lijepa na današnjem radu. Vidimo se sutra u 9,30. SJEDNICA PREKINUTA U 20,15 SATI. Poštovane kolegice i kolege prijedlog odluke o izboru dva suca Ustavnog suda RH, rasprava o prijedlogu odluke je zaključena. Prije nego pristupimo glasovanju izvijestit ću vas o načinu glasovanja i utvrđivanju rezultata izbora. Poslovnih Hrvatskog sabora određuje u pravilu provođenje tajnog glasovanja u slučaju kad je broj predloženih kandidata veći od broja koji se bira, to je članak 260. Poslovnik Hrvatskog sabora. Kod tajnog glasovanja primjenjuju se odredbe Poslovnika od članka 260.do članka 267. Poslovnik Hrvatskog sabora. Tajno glasovanje provodi se glasačkim listićima. Glasački su listići iste veličine, boje i oblika i ovjereni su pečatom Sabora. Na glasačkom listiću prezimena kandidata navedena su abecednim redom. Glasačke listiće priprema tajnik Sabora. Predsjedatelju kod tajnog glasovanja uz tajnika plenarne sjednice pomaže i određeni broj zastupnika. Zastupnici koji pomažu predsjedatelju u provođenju tajnog glasovanja predaju zastupnicima glasačke listiće. Predaju glasačkih listića bilježi na popisu zastupnika tajnik plenarne sjednice zaokruživanjem rednog broja ispred imena zastupnika kojem je predan zastupnički listić. Broj glasačkih kutija i mjesta na kojima će se provesti određuje tajnik Sabora. Glasovanju kod svake glasačke kutije prisustvuje jedan od zastupnika izabranih da pomažu predsjedatelju. U slučaju ponovnog glasovanja sjednica se prekida radi pripreme novih glasačkih listića. Ponovno glasovanje povodi se po istom postupku kao i prvo glasovanje. Zastupnik može glasovati samo jednim glasačkim listićem i to osobno te samo za kandidate navedene na glasačkom listiću. Zastupnik glasuje tako da na glasačkom listiću zaokruži redni broj ispred imena kandidata za kojeg glasuje. Glasački listić na kojem je zaokružen redni broj ispred imena većeg broja kandidata od broja koji se bira, ne popunjeni glasački listić ili listić iz kojeg se ne može sigurno i nedvojbeno utvrditi za kojeg kandidata je zastupnik glasao smatra se nevažećim. Nakon što su svi nazočni zastupnici predali glasačke listiće i nakon što je predsjedatelj objavio da je glasovanje završeno prelazi se na utvrđivanje rezultata glasovanja u dvorani u kojoj se održava sjednica. Rezultate glasovanja utvrđuje predsjedatelj u nazočnosti zastupnika koji su mu pomagali kod glasovanja na osnovu predanih glasačkih listića. Predsjedatelj objavljuje rezultate izbora i imenovanja na istoj sjednici na kojoj je i provedeno tajno glasovanja. Predsjedatelj objavljuje koliko je zastupnika od ukupnog broja zastupnika primilo glasačke listiće, koliko je zastupnika ukupno glasovalo, koliko je bilo nevažećih glasačkih listića te koliko je zastupnika ukupno glasovalo za izbor odnosno za imenovanje pojedinog kandidata. Iza toga predsjedatelj proglašava koji su kandidati izabrani ili imenovani. Napominjem da je za izbor suca Ustavnog suda RH potrebna dvotrećinska većina glasova svih zastupnika što znači najmanje za 101 glas, članak 126. Ustava RH. Predlažem da zastupnici koji će mi pomagati kod glasovanja budu Igor Češek, Zlatko Tušak, Sonja König, Marija Lugarić i Goran Marić. Je li ima primjedbi na prijedlog kolega koji će mi pomagati? Nema. Hvala lijepa. Ocjenjujem da smo se usuglasili oko načina glasovanja i tko će pomagati predsjedatelju. Za glasovanje određujem stanku od 30 minuta. STANKA U 10,55 SATI.