Dame i gospodo zastupnici, Zakon o koncesijama je krovni, opći zakon kojim se na općoj razini uređuju sva osnovna pitanja vezana za sve vrste koncesija na teritoriju Republike Hrvatske. Uz ovaj krovni zakon koncesije se još reguliraju kroz 18 sektorskih posebnih propisa kojima se uređuju koncesije u pojedinim područjima i za pojedine djelatnosti. Uzimajući u obzir kako zakon uređuje pravila davanja koncesija u nizu srodnih, ali različitih područja, te kako se prednosti koncesija realiziraju kroz tri vrste ugovora o koncesijama koje zakon definira praksa je pokazala kako pravila kojima se trenutno uređuju koncesije traže uvođenje određenih novinama kojima će se umanjiti pojavnost nesigurnosti u postupcima davanja ali i provedbe koncesijskih projekata. Razlozi predlaganja novog Zakona o koncesijama prvenstveno je motivirano potrebom za usklađivanjem sa najnovijom međunarodnom praksom i trendovima na europskom i svjetskom tržištu. Koncesije su kompleksan instrument čiji se uvjeti, realizacije i modaliteti primjene konstantno mijenjaju ovisno o potrebama javnog sektora i tržišta. Također, izmjene su potaknute potrebom uvođenja dodatne transparentnosti i efikasnosti u sustav davanja koncesija u Republici Hrvatskoj s ciljem umanjenja troškova postupka davanja koncesija i usklađenja sa novim Zakonom o javnom privatnom partnerstvu. Prijedlog zakona o koncesijama uvodi unapređenje u odnosu na postojeći propis iz 2008. godine u sljedećim područjima. Daje se jasnija definicija svake od vrste koncesija, koncesija za gospodarsko korištenje općeg dobra ili drugog dobra, koncesija za javne radove i koncesija za javne usluge sukladno pravnoj stečevini. Ujedno se u definicije koncesije uvodi pojam operativnog rizika kao sastavnog elementa projektnog ugovornog odnosa, te obveza preuzimanja istog od strane koncesionara. Smatrat će se da je koncesionar preuzeo značajan dio operativnog rizika ako mu nije zajamčeno od strane davatelja koncesije da će ostvariti povrat realizirane investicije ili troškova koji proizlaze iz upravljanja radovima ili uslugama koji su predmet koncesije. Ovim se umanjuje mogućnost nastanka negativnih fiskalnih učinaka na proračun, te povećava dodatna vrijednost koncesijskog projekta. Svaka od spomenutih vrsta koncesija može se dati u svakom od područja navedenim u članku 5. Zakona koji definira predmete koncesije. Popis predmeta koncesija usklađenih sa hrvatskim sustavom koncesija u praksi te europskom pravnom stečevinom. Promjena u odnosu na važeći zakon jest izmjena u sustavu koncesija na području poljoprivrednog zemljišta zbog stupanja na snagu Zakona o poljoprivrednom zemljištu gdje nema više instituta koncesije već se uvodi kategorija dugogodišnjeg zakona, te promjene koncesije u igrama na sreću jer se Zakonom o igrama na sreću ta djelatnost prestala vršiti na temelju Ugovora o koncesiji. U cilju postizanja efikasnijeg i transparentnijeg procesa realizacije koncesijskih investicijskih projekata uvode se odredbe kojima se uređuju imovinsko-pravni odnosi pri čemu se uvodi obveza davatelja koncesije da investicijske uvjete koji se vezuju uz projekt razriješi prije početka natječaja ili da pak s postojećim uvjetima upozna sve investitore koji iskazuju interes za sudjelovanje u nadmetanju. Naime, neriješeni imovinsko-pravni odnosi na nekretninama koji se daju u koncesiju česta su prepreka uspješnoj realizaciji koncesije u Republici Hrvatskoj. Nedovoljna odgovornost davatelja koncesije u tome smislu, nespremnost na konkretan angažman davatelja, te pokretanje postupka davanja koncesije bez čiste situacije dovodi u zabludu potencijalne investitore, otvara eventualni rizik od odugovlačenja projekta, te povlači mogućnost obveze naknade štete. Zakon proširuje i odredbe kojom se uređuju pripremne radnje za davanje koncesije kao obveza davatelja koncesije. Pripremne radnje su imenovanje stručnog povjerenstva, izrada studije opravdanosti davanja koncesije i izrada dokumentacije za nadmetanje. Dosadašnji zakon uređivao je studiju opravdanosti, davanje koncesije i dokumentaciju za nadmetanje općenito računajući na posebne propise i davatelje koncesije da se usklade sa općim zakonom, urede svoja specifična pitanja. U praksi se to nije dogodilo. Novi Prijedlog zakona o koncesijama iz tog razloga detaljno uređuje sastavnice studije opravdanosti i dokumentacije za nadmetanje, a čime se uvodi i jasna odgovornost davatelja koncesije. Također dokumentacija za nadmetanje objavljivat će se u obavijesti o namjeri davanja koncesije u elektroničnom oglasniku javne nabave. Studije dokumentacije sastavni su dio postupka, te se arhiviraju i uvijek su dostupni reviziji. Također, ukazala se potreba davatelja koncesije za detaljniju razradu sadržaja studije opravdanosti uz navođenje obveznih elemenata koji se u svakom slučaju davanje koncesije moraju u njoj obraditi. Za koncesije manje vrijednosti novi zakon predlaže izradu tzv. skraćene analize davanja koncesija, a kako bi se smanjilo administrativno i financijsko opterećenje na javna tijela. U odnosu na stručno povjerenstvo napominje se kako je davatelj koncesije obvezan isto imenovati kod davanja koncesije pri čemu se ovim zakonom omogućuje imenovanje jednog stručnog povjerenstva za davanje više koncesija s tim da se mora raditi ili o koncesijama za javne usluge ili o koncesijama za gospodarsko korištenje općeg ili drugog dobra koji imaju isti ili sličan predmet koncesije. S obzirom da je koncesija jedan od modela javnog privatnog partnerstva, te imajući u vidu kako je stupio na snagu novi Zakon o javno-privatnom partnerstvu, Zakon o koncesijama se vrši i dodatno usklađenje tih dvaju propisa. Ključna novina u postupku davanja koncesija su prebacivanje postupka davanja koncesije za javne usluge procijenjene vrijednosti jednak ili veći od pet milijuna eura, znači bez PDV-a na Zakon o javnoj nabavi čime se stavljaju u isti režim kao i koncesije za javne radove. Uvođenje primjene standardnih obrazaca čime se postiže ujednačenost izgleda i sadržaja svih objava javnih nadmetanja i primjena elektroničnog oglasnika javne nabave za sve objave čime se smanjuju troškovi objave sa današnjih negdje 5 do 6000 kuna na 800 kuna po postupku, te se uvodi nova razina transparentnosti. Također se uvodi iznimna mogućnost davanja koncesije za gospodarsko korištenje na zahtjev, a koji se limitira na određene situacije kod dodjele manjih koncesija kao sastavnog dijela većeg koncesijskog projekta pri čemu je koncesija potrebna iz razloga što je tehnološki i funkcionalno vezana za djelatnost poduzetnika. Također se uvodi obveza javnog otvaranja ponuda. Posebno se naglašava uvođenje odredbi sukladnih najboljoj međunarodnoj praksi kod projektnog financiranja i politici razvojnih komercijalnih banaka, a to su one kojima se uređuje mogućnost sklapanja sporazuma o financiranju projekata, znači prijenos ugovora o koncesiji te založna prava. Radi se o odredbama koje uvode značajna unapređenja u sustav u odnosu sa investitorima te financijskim institucijama. U novom zakonu se predlaže uvođenje potpuno nove odredbe kojom se uređuju izmjene ugovora o koncesiji sukladno temeljnim načelima zakona i pravnoj stečevini, a što će omogućiti efikasnije upravljanje projektima kroz njihovo trajanje te prilagođavanje istih tržišnih uvjetima. Isto podrazumijeva i mogućnost produljenja ugovora o koncesiji pod određenim uvjetima te dodjele novih radova koncesionarima. Članci 46. do 55. posvećeni su politici koncesija koju osim postojećeg sustava Registra koncesija kao novost uvodi i detaljno uređuje i nadzor nad provedbom ugovora o koncesijama od strane nadležne ustrojstvene jedinice Ministarstva financija. Vezano za navedenu aktivnost propisuju se i stroge prekršajne odredbe koje su također novina u odnosu na važeći Zakon o koncesiji. Zaključno, usvajanjem ovog prijedloga Zakona o koncesijama omogućit će se još efikasnija i transparentnija primjena instrumenata koncesije u realizaciji javnih potreba i iskorištavanja općih i drugih dobara, a što će se odraziti na intenzivniji ulazak privatnog kapitala, jačanje gospodarske aktivnosti, povećavanje općih poreznih prihoda, prihoda od koncesija te otvaranje dodatnih fiskalnih kapaciteta za druge potrebe. Zahvaljujem.
Hvala i vama poštovani zamjeniče ministra. Da li žele izvjestitelji radnih tijela odbora Hrvatskog sabora uzeti riječ? Ocjenjujem da ne. Otvaram raspravu. Idemo na raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom parlamentu. Prvi klub je klub Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Ova tema je zapravo jedna od tema u sklopu kompleksa upravljanja državnom imovinom što mi imamo i kako radimo s tim što imamo. Dosadašnja situacija u provedbi koncesija rezultirala je i ekscesima i skandalima i u medijima eksponiranima, najčešće zbog toga što koncesionari nisu plaćali ili što su iskorištavali više od onog što su koncesijom dobili. To se tiče prije svega korištenja mineralnih sirovina kamena najčešće gdje se koncesionari vrlo često nisu držali niti mjesta, niti vremena niti količina koje su u koncesiju dobili jer najčešće nisu te koncesije ni plaćali. To bi provođenjem zakona se moglo riješiti i bez ovih izmjena, odnosno bez novog Zakona o koncesijama. Još jedan aspekt dosadašnjih koncesija koji zapravo govori o tome da nismo dobro shvatili ulogu države i središnje i lokalne, a posebno lokalne jeste davanje u koncesije ponekih vrlo profitabilnih komunalnih usluga kao što je parkiranje u gradovima. Neki gradovi imaju gradske firme koje zapravo ne samo da popunjavaju proračun nego ga i oživljavaju i krpaju mnoge rupe upravo tim prihodom, međutim neki gradovi su taj posao dakle iznajmljivanje parking mjesta u gradu dali privatnim tvrtkama kojima su a) odredile smiješnu koncesiju kao što je slučaj u Karlovcu, taj znam pouzdano, b) iz godine u godinu opraštaju im plaćanje koncesije zato što eto jadni koncesionari dolaze u poslovne poteškoće. Kako se može doći u poslovne poteškoće ako iznajmljuješ i naplaćuješ parkirno mjesto u gradu nije mi sasvim jasno, ali oni koji dolaze u takve poteškoće i oni koji im opraštaju plaćanje koncesije to najvjerojatnije znaju. Kad dođe u tako jako velike poteškoće, a to je isto bio slučaj sa koncesionarom u Karlovcu, onda zatvori jednu firmu, na njoj ostavi dugove i dio radnika i osnuje drugu firmu koja počinje ispočetka. Naravno za ovo prethodno ne plati niti koncesiju niti bilo što drugo. No, Hrvatski laburisti misle i sigurni su da u koncesiju ne bi trebalo davati, ne bi se smjelo davati ono što može onaj tko upravlja državnom javnom imovinom, a to je centralna ili lokalna država što može raditi sam. Država nije i ne može biti loš gospodar. Lopovska država je loš gospodar. Nesposobna država je loš gospodar. Ali država koja zna što hoće i zna što radi nije loš gospodar. Ako neki ministar misli da je privatnik tri puta sposobniji od države u upravljanju to samo znači da misli da je njegov susjed tri puta pametniji i sposobniji od njega. Onda to nije loša država, to je loš ministar koji tako misli. U pravilu država ima sve instrumente koje privatnik i nema najčešće da upravlja bolje od privatnika. Ako to ne može neka se zahvali, neka kaže ja to gospodo eto ne znam, ne mogu ja to napraviti. Možda bih i mogao da mi date to u moje privatno upravljanje, ali ovako kao ministar ja to definitivno ne znam. Dakle, ono što je profitabilno država ne bi trebala davati nikom na upravljanje, s tim bi trebala upravljati sama i iz toga izvlačiti korist za one čija ta imovina jeste tj. hrvatske građane. Ovo je prvo čitanje ovog zakona pa ću se osvrnuti na neke od aspekata zakona koji mi se čine da se mogu napraviti bolje. Ili koji eventualno nisu po mišljenju laburista jasni. U članku 5. govori se da predmet koncesija može biti korištenje voda i javne vodne usluge. Ako se radi o eksploataciji izvora pitke vode mislim da to ne bi trebalo biti ni blizu ovom zakonu. To je nešto što pripada Hrvatskim građanima i što se ne može ni prodati, ni pokloniti, ni dati u najam ovakvim ili bilo kojim zakonom. Ako se radi o distribuciji vode, onda je situacija malo drugačija. To je sustav koji treba funkcionirati i širiti se na određeni način i koncesijski ugovori bi trebali to zapravo potvrditi, zapisati i utvrditi. Dakle, onaj ko preuzima koncesije za distribuciju vode morao bi se obavezati da će na određeni način držati cijenu na razumnoj razini što se da dogovoriti ugovorom i da će širiti mrežu. Privatni koncesionar tuče vrlo rijetko i vrlo teško imati svoga interesa. Pogledajmo situaciju kakva je danas, recimo, sa koncesijama za plin. U županijama gdje su ta poduzeća u vlasništvu gradova, općina i županija, pokrivenost je 90% ili 95% županije. Cijene su razumne, profit se ne ostvaruje ali građani profitiraju od toga. U županijama gdje su to preuzele privatni distributeri plina mreža je zahvatila možda 10 ili 15% stanovništva i to u urbanim sredinama gdje se to isplati. Mreža se dalje ne širi i koncesionari to ne pada ni na pamet jer ne može profitirati iz toga da u selo od 200 stanovnika dovede plin i da se 20 stanovnika priključi. To privatnom koncesionaru nije od interesa, to bi koncesionaru koji je u vlasništvu lokalne samouprave bilo u interesu i on bi to napravio kao što se vidi u međimurju koje je pokriveno sa 90% teritorija, odnosno domaćinstva je pokriveno plinom ili mogućnošću da se priključi na plin. Šuma ovdje nema, šume se ne mogu dati u koncesiju, što je u redu. Šume su, kako se to nekada govorilo, narodno bogatstvo, narodno blago i one se ne mogu i ne bi trebale dati u koncesiju. Jer kad se jedanput iskoriste treba puno desetaka godina da se obnove. Kad šume nisu unutra mislim da ni vode ne bi trebale nutra, ili bi trebale biti nutra sa ovim ogradama o kojima smo govorili. Pod točkom 9. članka 5. otvara se mogućnost, zapravo postoji ona i sada, davanja koncesija za javne ceste. Koncesije za javne ceste su krasna stvar ako ih koncesionar gradi. Dakle, ako koncesionar uloži svoj novac, lijepo napravimo ugovor, uloži svoj novac i ne znam 20,30,40,50 godina koliko se dogovori će eksploatirati tu cestu. Ako smo mi svojim novcima sagradili te ceste, pa ne znamo s njima upravljati onda rješenje nije koncesija, onda je rješenje drugačije upravljanje. Takvo upravljanje koje će te ceste moći održavati i vraćati kredite za njih. Ovo je što se sad planira i najavljuje davanje autoputa u koncesije, je zapravo kukavičluk vlasti kao i obično. Vlast nije u stanju povući rezove tamo gdje ih treba povući jer to je i specifično i posebno i tiče se imena, i prezimena, i ljudi i svačega, pa se onda odriče čitave stvari i kaže ajd neko drugi će to srediti. U Hrvatskim autocestama i Hrvatskim cestama netko drugi će odlučit tko će tu radit, tko neće radit. Onaj tko uzme koncesiju da se ja tu ne petljam. Što je lijepo, ali je kukavički. U članku 10. govori se o pripremnim radnjama za davanje koncesije. Pripremne radnje su opisane, čini mi se, dovoljno. Međutim, jedna stvar nedostaje, nigdje ne piše tko nadzire te pripremne radnje. Kad se pripremne radnje završe neko bi trebao pogledati jel to dobro. To ovdje ne piše, mislim da bi trebalo pisati. U članku 12. govori se o studiji opravdanosti davanja koncesije. Ta feasibility study je naravno kod svakog posla preduvjet da se u posao krene, međutim piše u stavku 4. da kod koncesije za javne usluge procjenjuje vrijednosti manje od 5 milijuna eura u kunskoj protuvrijednosti. Nema te studije, nego se u skraćenom postupku donosi neki drugi dokument. Pa, dobar dio ako ne i većina koncesija koje se u Hrvatskoj daju su u vrijednosti manjoj od 5 milijuna eura. 5 milijuna eura je 35 milijuna kuna, 40. Dakle, iz studije izvodljivosti se vade praktički sve koncesije u Hrvatskoj, osim naravno ovih pravih za autoputeve i slične stvari. U članku 19. stavku 6. vjerojatno zbog tog istog razloga govori se o tome da se postupak davanja koncesije ne mora provoditi javnom nabavom, nego se daje izravno onda kad sektorski naručitelj za obavljanje djelatnosti u području razno raznih stvari i kad je tom sektorskom naručitelju važno za obavljanje poslova. To je tako okruglo i na ćošak rečeno da je u tom praktično moguće strpati sve što god vam paše, pa bih zamolio predlagatelja da pokuša to malo razraditi i do drugog čitanja dati neka jasnija rješenja. U članku 29. pak govori se o davanju koncesije na zahtjev. Dakle, da se opće ili neko drugo dobro može iznimno dati neposredno na zahtjev gospodarskog subjekta kad mu je to nužno za obavljanje njegovih poslova. Za pretpostavit je da mu je to uvijek nužno, jer ne bi inače tražio te koncesije. Dakle, ovo je paralelni sustav javnoj nabavi, dal će se primjenjivati ovaj ili onaj sustav očito je arbitrarna stvar, predmet mišljenja koncesionara u ovom slučaju države, ministarstvo ili lokalne uprave da li će odšacati da bi to moglo spadati u ovu kategoriju ili u onu kategoriju. Mislim da bi to isto trebalo jasnije definirati na način da se ova mogućnost definitivno ograniči. U članku 43. stavak 1. govori se o tome da se koncesija može otkazati ako koncesionar nije platio naknadu više od dva puta uzastopno ili općenito neuredno plaća naknadu. Ne znam što to znači što zakon kaže da je neuredno plaćanje. Jel u lošoj koverti ili ne znam čekom napisan pa zamrljan tintom ili što znači neuredno plaćanje? Dakle ako ne plaća u takvom roku onda se otkazuje koncesija, točka. To neuredno plaćanje ne znači ama baš ništa. U članku 33. točka 3. isto zanimljiva definicija, naknada za koncesiju ne mora se ugovoriti u slučajevima kada je studijom opravdanosti za davanje koncesije ili skraćenom analizom davanja koncesije utvrđeno da nije ekonomski opravdana [[Upadica: Vrijeme poštovani zastupniče.]] Silazim. Dakle kakva je koncesija koja nije ekonomski opravdana i zašto bi ju netko uopće uzimao? Čini mi se da ima još ponešto detalja u ovom zakonu koje bi trebalo do drugog čitanja pojasniti, pa bih molio predlagatelja da o tome razmisli. Hvala.
Hvala i vama. Stajališta kluba HDZ-a iznijet će poštovani zastupnik Ivan Šuker. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine zamjeniče ministra sa suradnikom. Dakle pred nama se nalazi naočigled jedan tehnički zakon. Jedan zakon koji bi trebao poboljšati ono što je definirano postojećim zakonom, jedan zakon koji bi se u pojedinim svojim dijelovima trebao uskladiti sa direktivama EU, međutim bez obzira što stav kluba ukoliko se prihvate neki naši prijedlozi mi ćemo podržati ovaj prijedlog zakona, a kasnije ću govoriti o tim našim prijedlozima. Ipak mislimo da ovaj Zakon o koncesijama u sebi krije puno zamki i kada pogledate neke ugovore o koncesijama koje su radile zemlje koje imaju daleko dužu tradiciju od RH u davanju koncesija sa koncesionarima, onda vidite da ti ugovori idu do najsitnijih detalja iz jednostavnih razloga da se jasno odrede pravila igre i da koncesionar a u najčešćem obliku je to država ili jedinica područne i regionalne samouprave može zaštiti svoja prava. Jer ako vi ugovorom ne definirate jasno pravila igre onda taj ugovor tijekom njegovog korištenja može tumačiti kako god tko hoće. I ono što po nama u klubu je možda nedostatak ovoga zakona bez obzira što on unosi puno pozitivnih novina je što mnoge stvari, ključne stvari po ovom ugovoru se određuju posebnim zakonima. Neki od tih zakona su doneseni i koliko mi imamo informacija a bilo bi mi drago da se varam da nije tako, Vlada ih nema namjere mijenjati a neki zakoni su doneseni nedavno i sada se sa tim zakonima ili promjene tih zakona usklađuje ovaj Zakon o koncesijama, dakle tu prije svega mislim na Zakon o javnoj nabavi. I ako pogledate članak 5. a on govori o predmetu koncesije onda ćete vidjeti koliki je značaj i kolika je snaga ovog zakona i koliko se s ovim zakonom može postići i pozitivnih i negativnih stvari. Međutim također bih želio reći da do uspostave registra koncesija u RH praktički nitko nije mogao donijeti Zakon o koncesijama jer naprosto nije znao što se događa na terenu. Ako vam kažem da smo registar koncesija radili skoro 4 godina, da mnogi čelnici jedinica lokalne samouprave nisu htjeli dostaviti ugovore da bi se taj registar napravio i o tome je bilo ne jedanput govora i u ovom Viskom domu pa čak su i prozivane neke jedinice lokalne samouprave koje opetovano nakon nekoliko poziva i upozorenja nisu dostavili svoje koncesijske ugovore. Međutim kada se kada kažemo da se u ovom trenutku u registru koncesija nalazi oko 14 tisuća ugovora o koncesijama razno raznih oblika, onda jasno govori koje je to široko područje. No što bih ja htio reći u ime kluba HDZ-a i što smatramo da nije dovoljno dobro, dovoljno jasno obrađeno, a isto tako za neka područja smatramo da bi trebalo donijeti poseban zakon o davanju u koncesiju ili čak i ići na referendum. Tu mislim prije svega mislim na koncesije za autoceste. I smatramo da bi u ovom zakonu jedan članak trebao stajati da Hrvatske autoceste se ne mogu dati u koncesiju ako se ne donese poseban zakon o davanje Hrvatskih autocesta u koncesije iz jednostavnog razloga, ako imamo Zakon o rudarstvu koji definira kako i pod kojim uvjetima sve ono što spada pod rudarstvo se može dati u koncesiju onda smatramo da su i autoceste od pa možda čak i većeg gospodarskog značaja za RH i sigurno da bi ih trebalo tretirati da kažem sa posebnim zakonom ili čak ako hoćemo ići dalje da se hrvatski građani izjasne da li za to da ono što su svi gradili jer nemojmo zaboraviti da Hrvatske autoceste se nisu počele graditi devedeset i neke godine nego i onaj famozni zajam '71. za Autocestu Zagreb-Split koji je završio negdje drugdje. Znači to su hrvatski građani gradili i mislim da u ovom trenutku bi im trebali dati elementarno pravo da mogu odlučivati o tome što će biti sa tim autocestama, a ne da to samo stavimo u članak 5. tamo negdje ne točku 9. da se javne ceste mogu dati u koncesije tim više što mi imamo dva prometna pravca koja su u koncesiji i imamo treće, to je koncesijsko društvo praktički u vlasništvu države. Nemojmo zaboraviti da Bina-Istra je koncesija ali koncesija koja je opet dana uz određene uvjete i mi stalno zaboravljamo kada govorimo o investicijama da kompletan PDV koji treba Bina-Istra uplatiti u državni proračun temeljem ugovora o koncesiji se njima vraća i to je već preko 300 milijuna kuna u ovim proteklim godinama vraćeno njima. Isto tako dionica Autoceste Zagreb-Macelj u koncesiji. I na kraju imamo koncesijsko društvo Autocesta Zagreb-Rijeka je koncesijsko društvo. Prema tome, mi tu imamo nekakva iskustva i upravo iz svih tih iskustava pozitivnih i negativnih mi u klubu smatramo da bi se dakle autoceste trebale tretirati na jedan poseban način. Također jedno veliko pitanje, jedan veliki upitnik u Republici Hrvatskoj, jedan veliki upitnik koji je možda i kočnica u jednom procesu privatizacije, a s druge strane kočnica u razvoju turizma, a to je koncesija ili koncesijsko pravo na pomorskom dobru i status turističkog zemljišta. Vi znate da sva turistička poduzeća, hoteli koji su pretvoreni, kampovi, nikada nije riješen problem turističkog zemljišta. Isto tako, svi ti silni hoteli koji se u ovom trenutku nalaze u državnom portfelju i koji nažalost bilježe velike minuse, njihova bilanca je u velikoj negativi. Isto tako sutra ako hoćemo riješit taj problem mi moramo riješiti problem onog zemljišta na kojem se oni nalaze, a govoreći o tome mislim da je koncesija najprigodniji oblik s kojim bi se to moglo riješit. Međutim, ovdje se ta tema uopće ne spominje pa se onda postavlja pitanje kako jedno tako izuzetno važno pitanje, a govorimo da nam je turizam jako bitan, onda kako jedno tako pitanje se praktički niti s jednim člankom ne pokušava posebno naglasiti i posebno predložiti rješenje nego se samo ad hoc, ovako kažem. Već sam za rudno bogatstvo i kad govorimo ovdje o rudnim bogatstvima, o naknadama onda trebamo znati da je to sve regulirano Zakonom o rudarstvu. To nema veze sa Zakonom o koncesijama. I prema tome, ako imamo bilo kakvih primjedbi na određene naknade ili bilo šta onda je to potreba promjena Zakona o rudarstvu, ali kažem nažalost ovdje se o tome ništa ne govori. I kad govorimo o Zakonu o koncesijama, ono što ja nisam uspio iščitati i mi u klubu nismo uspjeli iščitati u ovom Zakonu o koncesijama, a to je sanacija prilikom korištenja određenih prirodnih bogatstava. I druga stvar, što je sa koncesijama trgovačkih društava koja odu u stečaj. Vi imate u sudskoj praksi da trgovačka društva koja su otišla u stečaj su praktički prodale šljunčare ili nešto drugo i taj koji je to kupio, kupio je i koncesiju, što je po nama u klubu neprihvatljivo, jer ako je netko otišao u stečaj znači da nije poslovao dobro. I ono što je elementarna stvar, treba raspisat novi natječaj za koncesiju za tu jedinicu, bez obzira koje to koncesijsko pravo bilo, a ne da se dogodi situacija da netko kupi nešto u stečaju i nastavi eksploatirat praktički po istim kriterijima i uvjetima kao što je netko možda prije 20 ili 30 godina dobio ugovor o koncesiji. Rekli smo da u Registru koncesija ima negdje ok 14000 ugovora, ugovora koje su sklapale jedinice regionalne, područne samouprave, ugovora koja su sklapala ministarstva, ugovora koje su sklapale određene uprave u pojedinim ministarstvima i ja mislim da bi možda to trebao biti i zaključak ovog Visokog doma prilikom izglasavanja ovoga zakona, da bi trebalo napravit praktički reviziju svih tih ugovora i da se vidi počevši od prihoda jedinica lokalne i regionalne samouprave do državnog proračuna, da li ti ugovori u jednim potpuno novim uvjetima mogu egzistirati i u plusu i u minusu. Ne mora značit da su svi ugovori podcijenjeni, možda ima nekih ugovora koji su sklopljeni u trenucima kad je bio veliki gospodarski rast, kad se određene djelatnosti u Hrvatskoj je bilo zlatno vrijeme i zlatno doba pa se moglo sve živo što se iskopa prodati, a u današnjim uvjetima kad određene gospodarske grane stagniraju možda taj koncesijski ugovor ne može egzistirat. Dakle tu se ne može gledati u jednom smjeru, treba gledati obadva smjera i to bi trebao biti zaključak ovog Visokog doma ukoliko želimo napraviti reda u ovom području koje je vrlo bitno. I četvrto područje za koje mi smatramo da je vrlo bitno, a regulira se koncesijama su vode. Dakle, mi u većini slučajeva imamo da koncesiju za crpljenje voda imaju lokalna, komunalna poduzeća i one obavljaju tu djelatnost. Međutim, izmjenama zakona ta poduzeća koja su dobila koncesiju na obavljanje određenih komunalnih djelatnosti bi trebala voditi brigu oko širenja komunalne infrastrukture. I znate što je najveći problem, hoćemo vodoopskrbu, hoćemo odvodnju, hoćemo plinifikaciju. Tamo gdje je veliki broj potrošača, dakle gdje se isplati napraviti magistralnu i uličnu mrežu tamo će svi napravit mrežu, međutim čim treba povući duži magistralni cjevovod imate manji broj potrošača, nitko ne želi radit to. Počevši od gradskih poduzeća ako ne dobiju dotaciju iz gradskog proračuna do koncesionara nitko to ne želi. A zašto to govorim, pa to govorim iz jednostavnog razloga što je to pitanje koje možda u ovom trenutku najviše tangira hrvatske građane, sve one koji nemaju vodu, sve one koji nemaju kanalizaciju i sve one koji nemaju plin. Jer ako smo izmijenili zakon da jedinice lokalne samouprave više ne mogu praktički sudjelovat u izgradnji plinske mreže onda je logična stvar da na određen način prisilimo koncesionara da to napravi. A zašto to govorim, iz jednostavnog razloga što jedna državna tvrtka koja dobro posluje u ovom trenutku radi magistralni cjevovod plinovoda prema Dalmaciji. I sad ako taj plinovod ne dobije mrežu, krvotok u jedinicama lokalne samouprave, ako taj plin ne dođe do svake kuće, a pitanje je da li će koncesionaru biti to u interesu, onda cijeli taj novac i cijela ta investicija se može za 3, 4 ili 5 godina pokazat kao nešto što je nažalost promašeno i što će opet u konačnici platiti hrvatski građani. Dakle, to je nešto o čemu itekako treba govoriti i to je nešto o čemu itekako treba razmišljati kad se govori o ovom zakonu i kad se govori o tome da je moguće i da li treba određene komunalne djelatnosti dati privatnim koncesionarima ili će to bolje raditi javna poduzeća. I ne mora značiti uvijek da nešto što je u vlasništvu države ili jedinice područne, regionalne samouprave radi loše, a ako dođe privatnik radit će dobro. Privatnika je jedini motiv u cijeloj priči koju vuče zarada i on ako mora uložiti velike novce u infrastrukturu onda će i cijena tih usluga bit dobra i pitanje je kakva će biti. A zašto ovo govorim, iz jednostavnog razloga što ovdje smo protekli tjedan isto pričali o fondovima Europske unije. Ako se u ovom trenutku otvara mogućnost za sve jedinice lokalne regionalne samouprave povuku novce iz europskih fondova za izgradnju komunalne infrastrukture onda je logična stvar da možda promišljamo i razmišljamo da određene djelatnosti koje se obave u jedinicama lokalne samouprave trebaju ostati i pod kapom, možda malo drugačijom i žešćom kontrolom, ali pod kapom jedinica lokalne samouprave. Međutim, mi smo ovdje dali mogućnost i što je dobro na kraju krajeva, da sve djelatnosti javne, ovakve, onakve, usluge u ovoj državi se mogu dati pod koncesiju, međutim postavlja se elementarno pitanje da li Hrvatska ima dovoljan broj potrošača koji će koristiti te javne usluge da bi se ta koncesija isplatila nekome. Ili da li će nam se dogoditi da postojeće usluge koje su u većini gradova na poprilično visokoj razini će upravo zbog toga pasti na daleko nižu razinu. I to je nešto što ne možete pročitati o ovom zakonu kao obvezu koncesionara. Dobro je što mu dajemo pravo, ali ta obveza je bitna. Ovdje su obveze u ovom zakonu nabrojene samo na načelnoj razini zato jesam na početku rekao da je vrlo bitno pogledati kako izgledaju ugovori u koncesijama u onim zemljama koje imaju daleko duže iskustvo od nas. Pa kad bi vidjeli samo u pojedinim arapskim zemljama kako izgledaju ugovori za koncesiju za naftna polja onda bi se iznenadili do kojeg su savršenstva ti ugovori napravljeni po iskustvu iz nekih zemalja koji su bili tamo kao kolonizator. Međutim, ti ugovori o koncesijama su ostali do dan danas, a mi ovdje neke stvari želimo pojednostaviti sve pod krinkom da poštujemo direktive Europske unije. Mi možemo poštivati direktive Europske unije, ali itekako trebamo zaštiti ono što je bogatstvo Republike Hrvatske. I zaključno, dakle u ime kluba smatram i podržat ćemo ovaj zakon ukoliko se dogovorimo sa predlagateljem zakona i saborskom većinom o tome da se u ovaj zakon ugradi članak da davanje u koncesiju autoceste u Republici Hrvatskoj treba definirati posebnim Zakonom o koncesiji autocesta kao što smo nekad imali Zakon o privatizaciji INA-e i HEP-a pa smo to kasnije ukinuli ili čak da razmišljamo o mogućnosti davanja, raspisivanje referenduma da li smo za to da se autoceste daju u koncesiju iz jednostavnog razloga [[Upadica Leko: I vrijeme gospodine zastupniče.]] Hvala lijepo. Rekao sam, ako podržite ovaj prijedlog podržat ćemo zakon, ako ne bit ćemo suzdržani oko zakona. Hvala lijepo.
Hvala i vama. U ime kluba IDS-a i poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo zastupnici, predstavnici Vlade. Hrvatskoj je sigurno potreban jedan Zakon o koncesiji. Druga je stvar da li i što Hrvatska treba dati u koncesiju. Slažem se i sa ovim što je rekao gospodin Šuker da sve jednostavno nije moguće dati i ne smije se sve dati u koncesiju. No, jedna je stvar uvijek zakon. Druge su te političke odluke ili bolje rečeno prilike koje determiniraju da dođe do neke koncesije. Kad govorimo o koncesijama Hrvatska ima sigurno dobrih ali ima isto tako katastrofalno loših primjera. Jednako tako je u Istri. Istra šta ja znam od ovih velikih stvari možda ima najviše pod navodnicima tih koncesija i ima isto tako mogu kazati dobrih i katastrofalno loših primjera. Pošto je ovo prvo čitanje P.Z.E. itd. mi možemo govoriti kako općenito, tako možemo govoriti i o samim zakonskim rješenjima, pa onda da se vratim na neki način na ove koncesije u Istri. Prvo, Istarski ipsilon, drugo "Brijuni riviera", treće ovo o čemu je gospodin Šuker isto govorio to je turističko zemljište. Mi imamo danas jednu takvu situaciju da oni koji koriste stotine i stotine hektara kampova nikome ne plaćaju niti jednu kunu, ali zato netko tko ima stol u Dekumanovoj ili šta ja znam na forumu u Puli mora 15 ili 20 eura platiti kvadratni metar. Isto je i u Šibeniku, isto ili još skuplje u Dubrovniku, Zadru itd., Plomin II i slično. Da, čovjek si može postaviti pitanje da li se ovaj Zakon o koncesijama donosi zbog davanja u koncesije autoceste i možda nije loš primjer da bi to pitanje trebalo na neki način regulirati posebnim zakonom. Mislim da bi se o tome dalo razmišljati. Jasno je i sljedeće ili bolje rečeno pitanje je da li autoceste uopće davati u koncesiju. Imamo dvije škole, dva pristupa davanju u koncesiju autocesta. Jedni su a priori za, drugi su a priori protiv. Ako me nitko ne demantira ja u najmanju ruku mogu razmišljati i biti negdje između jednoga i drugoga. Drugo je recimo taj istarski ipsilon. Ni tu nije bilo sto posto čisto, ali smo hajde tokom vremena taj koncesijski ugovor iz '96. godine korigirali i nekako principe nakon toga prihvatili. Da bi se gradio istarski ipsilon, znači … [[Govornik se ne razumije.]] kojem je najprije dan tunel Učka, koji je izgrađen sedamdesetih godina samodoprinosom građana Istre i dnevnicama svih građana republike Hrvatske plus godišnje im se daje pod navodnicima cca do 20 milijuna eura ja ću reći iz proračuna opraštajući im PDV ali i na druge načine. No, s druge strane taj Buik je sagradio 80 km autoceste od Pule gore do Umaga plus 20 km autoceste od Kanfanara do Pazina i 10 km polu autoceste da li 8 ili 10 nek' mi se ne hvata za riječ od Stancije Peličeti ili Pule dole do Pomere. Znači, ni Buik usprkos tome što je Mitterand dao legiju časti jednom visokom dužnosniku Republike Hrvatske ništa nije radio za ništa. Ali do danas ako ništa drugo, kapa dolje, sagradili su 100 km autoceste i ono što je naročito bitno te autoceste su isključivo gradile firme iz Istre. Za mene je bitno i nisam jednom tražio, zanimao se, intervenirao da Buik što prije nastavi eto gradnju i na posao vrati na neki način 1000 građevinara iz Istre. I želim vjerovati da u šestom mjesecu taj projekat može se nastaviti. Dapače, čak se usuđujem ukazati da uz rješavanje prilika u jednome Purisu nastavak Istarskog ipsilona je prioritet Istre broj jedan. U ono u što vjerujem isto tako kao što rekoh da će doći do nastavka gradnje istarskog ipsilona i da stranac neće probiti tu naknadu o kojoj spominje, a to je 45 km polu autoceste plus 5,5 kilometara tunela Učka jednako 250 milijuna eura, cirka 2 milijarde kuna. Most kako se zove, Pelješki most ili za Pelješac ili 2 hiljade 500 metara je negdje oko 4 milijarde kuna po prvotnoj verziji. Sad bi to trebalo biti negdje oko 2 milijarde kuna. Bilo kako bilo, jasno jug Hrvatske treba povezati sa maticom, rekli bi danas na 25. rujan Dubrovnik treba izbjeći režim Schengena. Ali još jedanput možda bi trebalo razmisliti o tunelu, a ne mostu ako je to tri puta jeftinije. No, pustimo sada to. Drugo, recimo Brijuni riviera. No, prije toga da kažem što meni ljudi govore iz Hrvatskog društva za ceste "Via vitae" i zašto kažu ne dati ceste u koncesije. I zato sam uzeo i ovu njihovu studiju koju sam nedavno dobio i onda između ostalog oni kažu bez obzira što mi znamo da je na autocestama bilo svašta nego će reći toliko pljačke kao nigdje, kažu sljedeće kad govorim o Hrvatskim autocestama. Da, od 2013. do 2016. ostvarit će gubitak od 4,7 milijardi kuna. Od 2017. do 2020. imali bi neki dobitak od 3 milijarde kuna, 2013. do 2020. što je to, aha da neki gubitak, ali ukupno bi od '21. do '32. trebali imati dobitak od 48 milijuna kuna. Istina je 2001. anuiteti za autoceste iznosili su 0 kuna, 2012. su 33 milijarde kuna. Naknada nam je pala za gotovo za ceste 30%, Čačić je dobivao kredite kratkoročne 5 do 10 godina po kamatnoj stopi od 2%. … [[Upadica se ne razumije.]] A? … [[Upadica se ne razumije.]] 2% navodno, tako su mi rekli. Uobičajeni zajam je 30 godina i onda logično da je više. Benzin je porastao za dva puta, ali naknada je ostala ista itd. Mi imamo cca 1250 km autocesta i nitko, ja ne znam, ili veliki broj onih da se nove ceste ne daju u koncesiju, ali da se neizgrađene dionice, jasno pitanje je da li to može nekome donijeti novac, daju u koncesiju. Kad govorim o toj drugoj koncesiji u Istri, Brijuni Rivijera, koncept koncesije se ovdje doslovce urušio ili taj koncept prava građenja o kojem govori i ovaj zakon nitko relevantan se ne želi javiti na te natječaje niti hoće. Ja razumijem da nitko neće u nisko akumulativan turizam unijeti npr. za jedan hotel 50 milijuna eura na 66 ili 50 godina i potom tako izgrađen hotel vratiti državi. To jednostavno nije logično. To su dionička društva, to su tvrtke koje kotiraju na burzi i tu je logika bitno drugačija nego kada u neki posao ne znam ulazi država. Može proći samo prodaja, ali isključivo samo prodaja zemljišta ispod hotela. Sve drugo je nerealno očekivati. Konačno, da je bilo moguće nešto po tom pitanju sagraditi pa ne bi mi u 22 godine od '90-e na ovamo u Hrvatskoj dobili svega 15 novih hotela na istarskim prostorima koje je 35, 40% hrvatskog turizma, svega 7 novih hotela. Treća koncesija u Istri je PLOMIN 2 tj. ulazak RVE-a koji više nigdje u svijetu ne gradi termoelektrane na ugljen. Danas čitam da bi Danko Končar trebao dovoziti ugljen u PLOMIN iz Južne Afrike. Odmah sam znao da tu nečega ima. Još jedanput apeliram 3 km od PLOMIN-a prolazi ovaj cjevovod za plin, na Krk dolazi uskoro LNG, barem se tako govori, pa ajde gospodo razmislite i o tome. Što se tiče strane druge u ovome prijedlogu zakona, odnosno govori se između ostalog da svjetska gospodarska kriza pogoršava uvjete financiranja na tržištu itd., ali ono što je svakako bitno to je ovaj članak 5. gdje se između ostalog govori da se koncesije mogu dati za 20 djelatnosti, od područja zdravstva, područja energetike, za luke, za javne ceste, za javni prijevoz, u području javnih vodnih usluga što je isto na neki način dosta delikatno da ne kažem opasno jer se može vrlo lako dogoditi da će nam voda ako se to dogodi poskupjeti za 100, 200 ili ne znam koliko posto. Isto tako kada govorimo o HEP-u ovo što je sagrađeno ne to davati u koncesije. Ono što je evo baš danas mi je jednim mailom stiglo to je još nešto kad govorim o Istri, to su ove radio i televizijske stanice koje moraju uredno plaćati državi koncesiju, ali čije se programe ne može vidjeti na zapadnoj obali Istre radi jednog talijanskog ne znam kako bih rekao televizijskog harača koji se provodi nad nama. Pa mi ovdje kaže da ovdje se radi prvenstveno u 4 televizijske postaje koje emitiraju sa Učke, kanal RI, RI TV, TV Istra, TV Nova Pula, u više je navrata nedvosmisleno utvrđeno od nadležnih državnih ovlaštenih institucija da se na zapadnoj obali Istre zbog smetnji nelegalnih emitera iz Italije ne može pratiti program hrvatskih tv postaja. I ništa, i to je problem, ali je isto tako problem za ove televizije u Istri, a navedene 4 televizije i dalje se ne vide na zapadnoj obali Istre i nadalje moraju plaćati 4 puta po 179 tisuća kuna naknade za koncesiju u državni proračun i 4 puta po 347 tisuća kuna naknade za emitiranje državnoj tvrtki Odašiljači i veze za pravo i uslugu koju ne ostvaruju. U protekle dvije godine ukupno 4,2 milijuna kuna. Gospodin Linić u Novigradu je obećao da će pomoći tim operaterima ili kako se to već zove, televizijama. Tada je predlagao da se tuži država, a vidimo da se danas ne odgovara iz nadležnog ministarstva na ja bih rekao legitimne zahtjeve tv stanica u Istri jer ako ne mogu svoj proizvod ponuditi građanima tko će kupovati reklame, tko će jednostavno tražiti njihovu uslugu? Za kraj ono što je jasno neizgrađeno to treba apsolutno dati u koncesiju, to nije problem. Ali ono što je zgotovljeno, pogotovo kada je riječ o vodoopskrbi pa možda i o autocestama, pa za milog Boga to ne prodavati, ne davati u koncesiju. Greška je bila i kad smo prodavali banke, ne bi bio problem da se je dalo nesanirane banke, ali mi smo ih najprije sanirali sa desetinama milijardi kuna, a potom sve zajedno prodali za 5, 6 milijardi kuna, a danas je aktiva tih istih banaka oko 400 milijardi kuna. Greška je bila prodaja svojedobno i Telekoma, greška je bila prodaja monopolista poput DUHAN, INA-e. Greška ili veliki grijeh bila je ta privatizacija, ali što ćemo iz ovoga se danas vrlo teško ili gotovo nikako ne može izaći. Sve u svemu ja želim vjerovati da je Zakon o koncesijama Hrvatskoj nužan, da je potreban ali još jedanput ovo izgrađeno ili ono što je izgrađeno u obliku vodovodne infrastrukture, cestovne ili elektroinfrastrukture ili elektrokapacitete ja mislim da to ne bi trebalo davati u koncesiju. Ako netko želi doći, raditi, izgraditi zašto ne, kapa dolje. Daj, investiraj. Mi bez investicije jasno ne možemo opstati. Ali ono što je ona generacija 20,30 iznijela, ono ja mislim da bi, i sagradila, trebalo sačuvati u posjedu Republike Hrvatske. A tada pogotovo 60,70 godina itekako je ta generacija i gradila, i stvarala, em je zemlju elektrificirala, obnovila nakon jednog krvavog rata, ne znam, industrijalizirala, gotovo svakome dala neki društveni stan itd. A evo generacije koje su nakon toga odlučile su se za prodaju, za koncesije i tome slično. Govorim to i povodom 25.rujna jer danas u Istri obilježavamo Pazinske odluke i toj časnoj generaciji zahvaljujem se na svemu onome što je učinila za ovu zemlju.
Hvala lijepa. Na vaše izlaganje poštovani zastupniče imamo prijavljene 3 replike. Prva replika i poštovana zastupnica Martina Dalić. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa ja bih ustvari željela prvo izraziti svoje zadovoljstvo što evo i IDS iz vladajuće koalicije podržava prijedlog kluba HDZ-a da se pitanja davanja autoceste u koncesiju riješe posebnim zakonom. Jer radi se tu nesporno o prevažnom pitanju na koje se i o kojem se raspravlja temeljem apriornih stavova. I zato držimo da je upravo prijedlog da se o tom pitanju u Saboru donese poseban zakon i izvrsna prilika da se jedna ovako važna i ekonomska, i financijska a i tema naše budućnosti raspravi u Saboru i da se odlučio onda kako, da li, kojom metodom i da li možda o tome konzultirati i građane. Jer kao što je govorio kolega Šuker, to je malo pitanje povijesti, i autoputa Zagreb-Split od 71. Pa i svih događaja koji su se dešavali do danas. Ali to je još više i pitanje budućnosti. Mi ćemo postati članica Europske unije. Europska unija će valjda promijeniti i frekvenciju prometa, moguće da će neki sadašnji ne koridori, dakle, govorim primarno o pravcu Zagreb-Split ubuduće postati i europski koridori i moguće se produžiti i prema Crnoj Gori i prema Albaniji. Izgradit će se naše luke, postat će Europske luke. Sve su to isto tako argumenti koji pokazuju da u ovom trenutku moguće i nije jednostavno i nije moguće izračunati vrijednost te koncesije. Stoga o ovoj temi treba raspraviti ozbiljno, ne temeljem apriornih stavova, jer vidimo što donose apriorni stavovi. Premijer Milanović je prije 6, 7 mjeseci bio apriorno protiv, danas je apriorno za. To nije tema za apriornu raspravu i stoga mi je drago da kolega Kajin podržava prijedlog o posebnom zakonu. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Damir Kajin.
Ja mogu i ponoviti. Da, mislim da bi posebnim zakonom doista tu materiju trebalo regulirati. To da li neko podržava prijedlog kluba HDZ-a ili ne, posve je irelevantno. Ali ono što ja podržavam je prije svega ovo Hrvatsko društvo za ceste koji me uvjeravaju da, iako će Hrvatske autoceste od 2013. do 2016. poslovati sa 4,7 milijardi kuna gubitaka od 2017. do 2020. već će se ostvarivati određena minimalna dobit, a nakon toga bi ju mogli, ceste bi mogle ostvarivati i značajnu dobit. Teško mi je sada odmah sve te podatke iznijeti, jer nemam naprosto vremena, ali bez obzira na sve evo, ali bez obzira na sve mislim da u toj materiji itekako treba u dogledno vrijeme otvoriti raspravu, a ništa ne raditi preko koljena jer je uz Hrvatske autoceste uložen,pa usuđujem se kazati gotovo jedan hrvatski proračun.
Hvala lijepa. Sljedeća replika na vaše izlaganje poštovani zastupniče je replika poštovanog zastupnika Ivana Šukera. Izvolite.
Hvala lijepo. Uz zadovoljstvo što je kolega Kajin podržao naš prijedlog i mislim da će to i ostali klubovi podržati. Mislim da je to kolegica Dalić dovoljno elaborirala. Međutim, ja bih htio reći da ne treba ovdje licitirati sa kamatama. Točno se zna ko, kako, i kada, i pod kojim uvjetima se zaduživao. Da smo imali tamo jedan period povisno niskih kamatnih stopa i nije bilo svejedno dal ste se za pojedine projekta zadužili kod institucionalnih banaka ili ste se zaduživali izdavanjem obveznica. Međutim, nemojmo misliti da je sve bilo divno i krasno, pogledajte kraj 2003. godine kad Hrvatske autoceste zbog velikog obima radova nisu mogle se zadužiti pa su jedan dio obveznica koje je izdala Vlada Republike Hrvatske odlukom Vlade prenijeli praktički na Hrvatske autoceste. I nije svejedno da li ste reprogram kredita imali 2006. ili ste ga imali 2009. godine kad se praktički niko nije mogao zadužiti. I ne možete očekivati da će se Hrvatske autoceste zaduživati puno od onoga za koliko se zadužuje država. Prema tome, ako danas država ima kamatnu stopu negdje oko 6, 6,5% ovisno kod koga se zadužuje, nemojte očekivati da će se puno zadužiti niti Hrvatske autoceste. I nije dobro licitirati sa stvarima koje su transparente, koje su obavljene javno i niko ih nije radio ispod stola. Iz jednostavnog razloga što možemo mi pripisivati koliko je ko i šta napravio ali to je sigurno najveći projekata u Republici Hrvatskoj u kojom su sudjelovale i sve Vlade i svi. I da vjerojatno nije bilo tih autocesta mi ne bi danas govorili o ovakvoj turističkoj sezoni. I upravo zbog toga je to razlog zašto tražimo, zapravo zašto ćemo predložiti da se u ovaj zakon ugradi i jedan članak kojim ćemo, kao ovaj visoki dom donijeti odluku da rasprava i davanje Hrvatskih autocesta u koncesiju, ne može ići bez posebnog zakona, kojeg ćemo mi onda ovdje naravno raspraviti i vidjet što ćemo s njim.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku poštovanog zastupnika Ivana Šukera, zastupnik Damir Kajin.
Šuker je rekao da smo tako od 2000. do 2004. godine ili 2003. godine za autoceste uzimali anuitete ili kredite u iznosu od 2% za rok povrata od 5 do 10 godina. Rekoh i to da se uobičajeno za autoceste uzimaju krediti na 30 godina i razumljivo da je u tom slučaju novac neusporedivo skuplji. Činjenica jeste da je isto tada 2000., 2004., 2005. novac bio puno jeftiniji no što je danas. Kao što je točno da se država zadužuje za 6,375% pa je teško vjerovati da će jedno javno poduzeće na tržištu doći do novaca po nižim cijenama. Međutim, nije problem za koliko se koja Vlada zaduživala nego problem je što se kasnije s tim novcem radilo i kako se financirala gradnja autocesta. A tu doista je u onom periodu od 2004. do konca 2011. bilo svašta.
Treća replika na izlaganje poštovanog zastupnika Damira Kajina je replika poštovanog zastupnika Đure Popijača. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Kajin spominjali ste i energetske objekte točnije već toliko puta spominjanu Termoelektranu Plomin gdje ste otvorili određen dvojbe i dileme. Naravno nema nikakve dvojbe da se energetski projekti u Hrvatskoj moraju graditi no pitanje je kakovi, koji, na koji način i sa kojim novcima. Plomin C naravno već u samoj pripremi a i očigledno u rezultatima natječaja mislim da će biti jedan od velikih promašaja i neuspjeha i nema vjerojatno brige jer se taj projekt očito neće dogoditi. Naime, od najavljenih šezdesetak ili sedamdesetak velikih svjetskih energetskih kompanija nedavno je bio i otvoren dakle završen taj postupak prikupljanja ponuda čini mi se da su se i otvorile i prijavilo se samo 6 investitora čak dvojimo da su to energetske kompanije i niti jedna iz europskih zemalja, dakle niti jedna značajna, važna ili ozbiljna energetska kompanije iz Europe nije dostavila svoju ponudu na ovaj natječaj. Dakle javile su se kompanije iz Kine, Koreje iz Turske što ne znači da je i taj kapital nije dobrodošao. Tako da je veliko pitanje zapravo kako je to pripremljeno? Zašto se nije javio na taj natječaj i onaj vlasnik ili suvlasnik koji već postoji u Plominu 2 i što je to zapravo otjeralo europske energetske kompanije da se prijave na ovaj natječaj? Pa vjerojatno i sama činjenica da se planiralo samo 500 MW premda danas već postoje elektrane takvog tipa i preko 800 MW koje su već i pitanje konfekcije na kraju krajeve uz puno manje novca. Tako da će vjerojatno … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Damir Kajin.
Ne zna ove detalje, ne znam tko se javio, 28.ovoga mjeseca ćemo saznati sve detalje ne samo tko je preuzeo dokumentaciju već i čije su ponude kao takve zadovoljile natječajne uvjete. Mi imamo plin koji prolazi 3km od Plomina, ja doista apeliram i ovom prilikom dajte gospodo opredijelite se za plin. Sutra ili prekosutra gradit će se LNG na Krku, prema tome možemo biti po toj osnovi autonomni. Termoelektrana na ugljen košta između 800 i 1 milijarde eura, na plin negdje oko 400 milijuna eura, električna energija jedan kilovat proizveden iz ugljena košta 7,8 eura, a od plina 6,2 centi. Toliko o tom detalju. Ali ono što je najbitnije plinovod prolazi kraj samoga Plomina. Zašto je RWE odustao ne znam. U više navrata sam razgovarao sa tim ljudima ali znam da su oni decidirano poslali poruku da više termoelektrane na ugljen ne grade niti u Njemačkoj niti će graditi "na tom nesretnom Balkanu". Drugo što isto tako mogu kazati da termoelektrana na ugljen mene ne samo mislim plaši i vis a vis činjenice tko će nam isporučiti opremu. Danas čitam da Danko Končar preuzima dovoz ugljena ili da razmišlja o toj opciji iz Južne Afrike do Plomina pa to upućuje možda na neke zakulisane igre. Znam da je termoelektrana na ugljen dobar izvozni posao za industriju u jednoj Rusiji, Kini ili negdje drugdje a da bi kada bi se gradilo na plin sigurno bilo više izvođača i iz nama susjednih europskih zemalja ili jedne same Njemačke.
Hvala lijepa. Klub zastupnika SDP-a Hrvatske i poštovani zastupnik Luka Denona iznijet će stajalište kluba. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospodo iz ministarstva. Naravno da je nakon tri godine primjene Zakona o koncesijama bilo nužno u redovitoj komunikaciji sa vjerojatno davateljima koncesija i koncesionarima učiniti napraviti jedan novi zakon koji će vjerojatno sve nedostatke koji su se kroz ove tri godine pokazale nedorečenima da ih se na neki način utjelovi u jedan krovni zakon koji će dati odgovore na sva sporna pitanja koja su se vjerujem događala u tri godine postojanja Zakona o koncesijama. Kako ovaj zakon uređuje pravila davanja koncesije u nizu srodnih ali i različitih područja te kako se predmeti koncesije realiziraju kroz tri vrste ugovora o koncesijama koje zakon definira praksa je pokazala kako pravila kojima se trenutno uređuju koncesije traži uvođenje određenih novina koje će naravno umanjiti pojavnosti sigurnosti u postupcima davanja ali i provedbe koncesijskih projekata i ugovora za vrijeme trajanja zaključenih ugovora o koncesijama. I stoga smo dobili jedan krovni zakon koji sveobuhvatno i na jedan precizniji način rješava moguće nedoumice oko davanja koncesije ali i oko iskorištavanja te koncesije koje se tiču koncesionara. Dvije su novine, znači ide se javnom objavom putem elektroničkih medija kada se davatelj koncesije javlja na natječaj. Dakle nema više Narodnih novina i nema da se to ne zna i čini mi se da je isto također važan oblik kontrole i politike koncesije. Onaj registar koncesija kojega imamo ali bi mu trebalo dati više na značaju kako bi se i kroz taj registar koncesija koji bi trebao biti javno dostupan moglo vidjeti kako se u tom koncesioniranju ponašamo i kao davatelj i kao koncesionari. Ovaj zakon također uvodi nešto što je novo ali kažu da je to fleksibilnost i jednostavnije postupanje … koncesija za gospodarsko korištenje općih ili drugih dobara ili pak koncesija manje vrijednosti. To podrazumijeva da onda ne treba biti cijela studija koja se inače mora dati kada se daje koncesija, studija opravdanosti davanja koncesije nego se onda može i onaj operativni sažetak studija također koristiti za brže i jednostavnije davanje koncesije. Mislim da je to dobra novina, da se na taj način može i ubrzati kod davanja koncesije na neki način i da koncesionaru također bude lakše. I treća novina koja se na neki način dogodila u ovom novom zakonu je to da i koncesionar preuzima onaj operativni rizik kojega do sada nije imao. Ako u natječaju za koncesiju nije dobro pročitao studiju opravdanosti davanja koncesije i javio se na koncesiju, ako to drugačije ugovor o koncesiji nije riješeno onda mora preuzeti i operativni rizik kroz rok trajanja koncesije što mi se čini dobrim jer u principu ja to gledam kroz prizmu jedinica lokalne samouprave koje daju te svoje koncesije pa i na taj način onda i koncesionar preuzima određeni rizik. Ovdje smo čuli u ovoj prethodnoj raspravi oko ovog zakona nekako malo stvari što se tiče zakona, a više stvari smo slušali o nečemu što mi se čini da također spada u ovaj zakon, a to je prije svega potrebu, tako sam nekako shvatio, da se ide sa jednim posebnim zakonom o koncesioniranju autocesta. Shvatio sam to budući da smo čuli od moje desne strane u nekakvim prijašnjim političkim javnim nastupima kako ne treba davati autoceste u koncesiji, ali evo sad shvaćam da da, ipak možemo dati autoceste u koncesiju ali ako za to imamo poseban zakon. Ne čini mi se da je to nešto sjajno budući da je ovo taj Zakon o koncesijama koji i ovdje kaže da se koncesija daje u različitim područjima i za različite djelatnosti, a naročito pa nabraja tih 20-tak djelatnosti i piše naravno za javne ceste. Vjerojatno su i autoceste javne ceste pa mi se čini da inzistiranje na posebnom zakonu za koncesioniranje autocesta shvaćam kao da možemo ići u koncesioniranje autocesta, a već imamo Zakon o koncesijama koji je dosta dobar. Evo vidim da su i pohvalili taj zakon pa vjerojatno i ti kriteriji za odabir najpovoljnije ponude bi bili također slični kao što su i u ovom zakonu, ništa drugačije ne bi bilo pa evo znači skinuli smo tu dilemu da li HDZ ima nešto protiv koncesioniranja autocesta ili nema, vidimo da nema. Jer zašto onda ne bi poseban zakon za obavljanje linijskog i obalnog pomorskog prijevoza, zašto ne u području energetike poseban zakon, zašto ne za luke. Zašto bi riječku luku ili neke druge luke davali u koncesiju, a da nemamo za to poseban zakon. Tako da evo poslije ovoga shvaćamo da i HDZ je za to da ako se tako dogodi neće biti protiv toga da se autoceste daju u koncesiju. Ono što je dobro u ovom zakonu, neke su se stvari pojasnile i mislim da će u onim posljednjim zakonima koji budu po segmentima se radili, da će oni to uzeti u obzir i da će oni biti precizniji u onome što ovaj zakon nije mogao budući da je ovo krovni zakon i zato jest ovako i općenit, a to je da u slučaju davanja koncesije na zemljište u vlasništvu osobe koja ne sudjeluje u postupku davanja koncesije imovinsko-pravni odnosi moraju biti za tu nekretninu razriješeni prije nego što se ide u koncesiju. Također i ako je Republika Hrvatska vlasnik nekretnine na kojoj će se obavljati djelatnosti za koju se namjerava dati koncesija vrlo jasno i precizirano ovdje kaže da se svi imovinsko-pravni odnosi moraju prije toga razriješiti i da se konačno zna što se to daje i pod kojim uvjetima se daje u koncesiju. Ono što mi se čini važnim, a tu smo nekako mi se čini i mi u lokalnoj samoupravi i upravi poprilično inertni ili znamo to na jedan drugačiji odraditi, ali ovdje vrlo jasno kaže što to mora sadržavati studija opravdanosti davanja koncesije. Dakle, ona se negdje taj sadržaj je tretiran kroz nekakvih 8 članaka, ali to znači studija mora imati operativni sažetak, ono o čemu smo maloprije govorili, opći dio, tehničke, financijske, ekonomske i pravne analize, po potrebi analizu utjecaja na okoliš, odnosno prirodu te pripadajućih priloga, zaključaka i preporuka, da sad ne čitam što sve to. Znači moramo, prije svega oni koji davatelji koncesije moraju se ja bih tako rekao na vrijeme educirati, jer da ne bi dolazilo do svega ovoga što je kolega Kajin maloprije govorio da se na neki način izvitoperi to davanje koncesije pa da to na kraju uvijek izaziva neku sumnju koji je to koncesionar, pod kojim uvjetima dobio određenu koncesiju i na koji rok. Čini mi se da onaj davatelj koncesije koji ima sada instrumente kako i na koji način tu koncesiju osmisliti da tih zabuna, odnosno loših misli kad se ta koncesija već da određenom koncesionaru pod ovim uvjetima da toga bude što manje, a za tako nešto treba znači i to povjerenstvo koje daje koncesiju, koje piše uvjete kako se koncesija daje, ono mora biti također stručno i naravno ne smije biti prepušteno samo sebi jer i oni čelnici jedinica lokalne samouprave pa tako i države moraju biti uključeni u to što to povjerenstvo za davanje koncesija radi. Kriteriji kojima se davatelj koncesije vrši odabir najpovoljnije ponude, navedeno ih je također dosta puno koji su to kriterij, pa ja ću samo reći da bi možda trebalo razlučiti ovdje je općenito. Kako sad to objasniti najviša ponuđena naknada za koncesiju to je vrlo jasno, ali bojim se da ona ne bi trebala biti jedini način na koji se koncesionaru može dodijeliti određena koncesija, a ovo što ovdje piše pod broj 1 u članku 25. je tako napisano odlično, ali kako će se to moći mjeriti. Malo mi je to nejasno pa možda do drugog čitanja probate vidjeti ili kroz posebne zakone kako je to mjerljivo, a da ne izaziva sumnju da smo nekom pogodovali. Pa kaže, ekonomski najpovoljnije ponude sa stajališta davatelja koncesije, kriteriji vezani uz predmet koncesije kao što su kvaliteta, što uključuje tehničko dostignuće, estetske, inovacijske, funkcionalne i ekološke osobine, operativni troškovi i troškovi upravljanja, ekonomičnost, servisiranje i tehnička pomoć nakon isporuke, datum isporuke itd., itd. Dakle, jako su široki kriteriji za odabir najpovoljnije ponude i tu možda može doći do pojedinih sumnji da je kroz, netko imao ili nije imao tehničku pomoć nakon isporuke ili ekološke osobine, a dobio je koncesiju jer je između ostaloga i još uvijek bila najviša ponuđena naknada za koncesije, pa da vidimo što je prioritetni kriterij da bi to bilo što jasnije na kraju, a da se, da ne dolazi do nekakvih zabuna i repova i sumnji kao što smo mi uvijek naučeni da sumnjamo da uvijek nešto radimo sa figom u džepu. I ja bih molio također evo predstavnike ministarstva da ove izmjene Ugovora o koncesiji koje su regulirane člankom 35. kada se ugovor o koncesiji može izmijeniti, a kada se naročito može izmijeniti, tako da tu bude puno jasnije kada i za koje vrijeme trajanja te koncesije je dozvoljivo da se Ugovor o koncesiji mijenja, da to ne bude drugi ili peti dan ili da ne bude to odmah po davanju, dobivanju koncesije pa se onda ti odnosi poremete na početku da bude nekakav rok negdje ako se to dogodi u koncesiji koja traje 10 godina u petoj, šestoj godini da se nešto poremetilo da se onda i ta koncesija može promijeniti. Dobro je da je na ovako širok način obuhvaćen ovaj Zakon o davanju koncesija i čini mi se da će najslabija točka ovog zakona biti ono što je ovdje podvedeno pod pravnom zaštitom. Ja vas molim da, malo prije sam govorio o natječaju, o kriterijima, o ponudi kako će se to sve skupa napisati ali onda pravna zaštita članak 44. kaže da Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave nadležna je za rješavanje o žalbama u vezi sa postupcima davanja koncesija. Čini mi se da znamo kako nam je Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave do sada radila, kako do sada radi. Ne radi dobro po mom nekakvom sudu. Može biti subjektivan i čini mi se da je to nešto što nije dobro da Komisija za kontrolu javne nabave na žalbu, ako se žali drugi koncesionar koji nije dobio koncesiju ona ima pravo utjecati na tu žalbu. Znamo kako se to događa sada kod javne nabave kada svi se žale, onda sve stoji. Žalba se ne rješava. Obnavlja se postupak i to je ono što smo htjeli izbjeći ovim zakonom, a to je da bude brz, da bude efikasan, a ne da onda sa ovakvim elementima zakočimo djelovanje ovog zakona u onoj brzini u kojoj bi on trebao biti. Ovo je prvo čitanje. Bilo bi dobro da evo i ove sugestije koje smo dobili od strane drugih stranaka i drugih klubova i da možemo čak i napisati svoje nekakve određene primjedbe na ovaj zakon da bi dobili što kvalitetniji zakon, tako da u ovom prvom čitanju klub SDP-a će naravno podržati ovaj zakon i vjerujem da će, neće puno izmjena doživjeti u drugom čitanju nego samo one ključne koje će ići ka tome da bude operativniji, brži i jednostavniji Zakon o koncesijama. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Unatoč pozivu na konsenzus imamo prijavljene 4 replike. Idemo po redu. Prva je poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani zastupnik je govorio o dilemi oko davanja autoceste u koncesije već sam u govoru za klub rekao da se Hrvatski laburisti uopće protive ideji da u koncesiju dajemo nešto što smo radili vlastitim novcima, vlastitim sredstvima i zaduživali se. Da bismo takvo nekakvo krčmenje imovine spriječili mi smo u proceduru dali i zaključke o upravljanju državnom imovinom koji su se na dnevnom redu našli na izglednom 70 mjestu i o kojima će se razgovarati za jedno tri do četiri godine. Predložio bih kolegama iz vlasti da se ipak zamisle nad tim što i na koji način rade sa državnom imovinom i ako već tako nešto rade čemu se suprotstavljamo da u najmanju ruku kao što smo to i u našim zaključcima rekli posebnim zakonom se autoceste daju u koncesiju da bismo imali priliku i u ovom Domu i pred javnošću nešto reći o tome i da oslušnemo bilo javnosti koje bojim se neće biti naklonjeno rješenjima koje vi nudite. Hvala.
Hvala i vama. I odgovor na repliku poštovani zastupnik Luka Denona.
Pa dragi kolega ja naravno, ako ste dobro pratili nisam apostrofirao nikoga od predstavnika klubova koji su ovdje govorili da su za ili ne davanja autoceste u koncesiju. Mislim da je zakon o kome danas raspravljamo ako i do toga dođe dovoljno dobar da riješi i to pitanje davanja autoceste u koncesiju budući da sam shvatio da neki zastupnici u ime klubova traže da se napravi jedan novi zakon koji bi bio Zakon o davanju autoceste u koncesiju. Ovaj zakon sasvim dovoljno regulira kako se koncesija daje i mislim da nema potrebe izrađivati novi zakon za davanje autoceste u koncesiju. To sam nekako razumio, da onda nitko nema protiv toga da se autoceste daju u koncesiju. Ali eto treba za to poseban zakon pa mi se čini da na neki način novi zakon nije potreban. Ovaj je sasvim dovoljan pogotovo ako se doradi u ovim nekim drugim segmentima gdje se onda može, ako se to tako dogovorimo i ako to potreba zaista bude i autoceste dati u koncesiju kao što to daju neke druge zemlje u Europi svoje autoceste u koncesiju. Napominjem, u koncesiju ne prodaju ih. Znači u koncesiju.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je replika poštovanog zastupnika Branka Bačića. Izvolite poštovani zastupniče.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo kolega Denona je u svoj raspravi rekao da se čudi stavu kluba Hrvatske demokratske zajednice s obzirom da s jedne strane smo a priori protiv koncesioniranja autocesta, ali da bi pak s druge strane bili za koncesioniranje kada bi se donio poseban zakon. I onda ste u nastavku još rekli da ne vidite potrebu za posebnim zakonom. Zašto onda ne bi bilo takvog zakona i u dijelu koji se odnosi na javni linijski obalni pomorski promet i na koncesioniranje luka i pomorskog dobra. Ja ću nešto o tome kasnije u svojoj raspravi govoriti. Dakle, ja jesam za donošenje posebnih zakona. Ne mislim da krovni Zakon o koncesijama koji ima svega 62. članka može riješiti pitanje koncesioniranja svih mogućih djelatnosti i usluga koje se u Hrvatskoj koncesioniraju. Vi i ja dobro znamo da i postoji posebni Zakon o javnom linijskom obalnom pomorskom prometu kojim se zakonom i koncesionira taj vid prometa, da postoji Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama kojim se koncesionira u djelatnosti na pomorskom dobru i lučke djelatnosti u morskim lukama. I takvi će zakoni ostati i nakon ovog zakona. A što se tiče onoga što ste rekli da se čudite stavu kluba Hrvatske demokratske zajednice ja moram reći da taj zakon bi dobro došao jer bi riješio mogućnost davanja u koncesiju onih cesta koje u ovom trenutku nisu izgrađene i za čiju bi izgradnju vjerojatno ovlaštenik koncesije dobrodošao. I umjesto da se financira gradnja javnih cesta iz državnog proračuna moglo bi se kroz takav zakon omogućiti na transparentan način jasno uz suglasnost Sabora jer se radi vjerojatno o dugoročnim koncesijama mogla bi se omogućiti daljnja izgradnja cestogradnje u Hrvatskoj, u prvom dijelu koja se odnosi na izgradnju autocesta. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Luka Denona. Izvolite poštovani zastupniče.
Razumio sam naravno da analogijom kako je to riješeno u onim posebnim zakonima o kojima su ovdje predstavnici ministarstva govorili kao što je to pomorski zakon gdje se na neki način određuju i granice pomorskog dobra i daju koncesije na pomorskom dobru, ali da bi to onda tako trebalo biti i za javne ceste. Ali, evo ovdje smo taksativno naveli koje su to djelatnosti za koje ćemo moći davati koncesije pa je između ostaloga navedeno i dio onoga što je i u pomorskom zakonu, a to su luke, a to je i linijsko brodarstvo, a to je i javne ceste. Shvaćam da su i autoceste dio, da nam zvoni u uhu da to jeste javna cesta i da je ovo dobar zakon koji je odredio na koji način se neka koncesija može dati. Rekao sam i u ime kluba kada sam govorio gdje nije samo odgovornost na onom i opravdana naša sumnja da će koncesionar biti taj koji će zbog nas takvih kakvi jesmo i kakvim nas je Bog dao skloni ne znam kakvim radnjama pa će on imati najveće koristi. Ovdje izvješće postoji da je davatelj koncesije odgovoran na koji način uređuje što prije svega daje u koncesiju. Ovdje mu stoji sve na raspolaganju, svi alati kako se može zaštititi da koncesionar ne zaradi previše, da onaj koji daje koncesiju dobije dovoljno i da naravno oni koji se koriste tim javnim dobrima budu zadovoljni. Čini mi se da na takav način trebamo razmišljati kada govorimo o ovom novom Zakonu o koncesijama.
Hvala lijepa. Treća replika na vaše izlaganje je replika poštovanog zastupnika Ivana Šukera. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Dakle, kolega Denona sa najvećim dijelom vaše rasprave se možemo složiti kao na kraju u ime klubova. Međutim, ima nekih stvari gdje se naprosto neke stvari ne mogu uspoređivati. Linijski prijevoz i neke druge javne usluge se ne mogu uspoređivati sa autocestama iz nekoliko aspekata. Prije svega u autoceste je uloženo više od 11, 12% BDP-a. Autoceste svake godine od poreznih obveznika naplaćuju negdje oko milijardu i 400 milijuna kuna onih 60 lipa po litri benzina. I dakle, mora se dati niz odgovora na pitanja prije nego što autoceste idu u koncesiju. Međutim, ono što sam rekao i u svojoj raspravi mi moramo shvatiti da kod hrvatskih građana autocesta Zagreb-Split je više od autoceste. To je bila stvar nacionalnog ponosa. Sve zbog onih trauma iz '71. i mnogi Hrvati danas u svojim ormarima čuvaju obveznice iz '71. kad su uplaćivali sav onaj samodoprinos i zajam za autocestu Zagreb-Split međutim napravila se pruga Beograd-Bar. I to je stvar nacionalnog ponosa i normalna stvar da svaki Hrvat prema toj cesti gleda sa nekakvim drugačijim načinom i drugačijom pogledom nego što gleda na neki drugi kilometar ceste. Dakle, stvar u tome je da klub HDZ-a, i mi ćemo predložiti amandman na ovaj zakon, da se donese posebni Zakon o privatizaciji autoceste iz jednostavnog razloga što smatramo da hrvatski građani u jednoj raspravi u Hrvatskom saboru imaju pravo znati u detalje kako i pod kojim uvjetima bi se hrvatske autoceste dale u koncesiju i na kraju krajeva kakav je stav i kojih političkih stranaka o tome. A ne da se jednom odlukom na Vladi praktički neću reći izvan nekakvih dosega očiju javnosti, javnost će biti upoznata s tim ali sigurno neće biti upoznata toliko koliko bi bila da se donese zakon i da se o tome raspravlja u Hrvatskom saboru. I na kraju krajeva to je stav našeg kluba i mi smo rekli da ćemo podržati ovaj zakon ukoliko predlagatelj prihvati ovo odredbu iz razloga što i Registar koncesija i ovaj prvi zakon na koji se naslanja ovaj zakon je na kraju napravila HDZ-ova vlada.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovanog zastupnika Luke Denone. Izvolite poštovani zastupniče.
Čini mi se da smo svi negdje na početku svojih izlaganja, a naročito zamjenik ministra, rekao zašto nakon tri godine idemo u izradu jednog ovako novog krovnog zakona i negdje smo svi napominjali ili pročitali da je i taj zakon ipak bio bitan da zatvorimo jedno od poglavlja u pregovorima u pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. Dakle, on je usuglašen sa pravnom stečevinom EU. Sumnjam da će se novim Zakonom o koncesijama za autoceste nešto drugačije i bitnije moći promijeniti nego što je to u ovom Zakonu o koncesijama koji tretira i javne ceste. Pa ponavljam da bi bilo dobro pročitati sadržaj studije opravdanosti davanja koncesije gdje se od financijske, ekonomske analize, do pravne analize, tehničke analize studije dakle onaj koji daje koncesiju zna što bi trebao dati u koncesiju i pod kojim uvjetima. Ovdje to tako piše. Ne vjerujem da će jedan novi zakon samo za autoceste bitno drugačije nešto odrediti nego što ovdje piše. I to je poanta o čemu ja govorim. Dakle, nije moja rasprava bila da autoceste u koncesiju ne, ja samo kažem da ovdje postoji takva mogućnost da ako se tako dogovorimo i te autoceste pod europskim kriterijima možemo dati u koncesiju i da za to nije potreban poseban zakon. Bog zna što novoga nam on neće donijeti. Da, slažem se s vama da je u autoceste uloženo ovih zadnjih godina jako puno. Žao mi je da nije toliko puno uloženo za luke, također što ovdje piše da nije jednako ili malo manje, ali isto tako puno uloženo u području energetike. Jer i ovdje piše koji su to predmeti koncesije, koja su to područja predmetnih koncesija i te dvije stvari. Mi smo se nažalost opredijelili samo za javne ceste, a za sve drugo ne.
Hvala lijepa. I četvrta replika na vaše izlaganje poštovanog zastupnika Branka Vukšića. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege nije ovo prvi puta da se u nekim suštinskim pitanjima HDZ i SDP dobro slažu. Naročito kada treba javno dobro i javni interes podrediti privatnom interesu. Ovdje je upravo o tome riječ. Uvaženi zastupnik Denona se pitao što je najslabije u ovom zakonu. Ja bih odgovorio da je u tom zakonu najslabije to što se zakon donosi, zapravo zakonom se raspravlja prije Strategije upravljanja državnom imovinom. Znači taj zakon, uvijek smo majstori u tome da raspravljamo o fragmentima prije nego što znamo što želimo, prije nego što imamo cjelinu. Hrvatski laburisti su predložili zaključke o upravljanju državnom imovinom koji su stavljeni na kraj dnevnog reda. Bilo bi dobro da je to bilo, bila jedna od prvih točaka ove sjednice i da je Vlada uputila ono što smo mi zatražili. U proceduru, strategiju upravljanja državnom imovinom. Hrvatski laburisti ne dijele mišljenje niti SDP-a, niti HDZ-a da li treba poseban zakon o Hrvatskim autocestama, odnosno davanje Hrvatskih autocesta u koncesiju. Hrvatski laburisti se protive davanju autocesta u koncesiju naročito onih izgrađenih. Hvala.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovani zastupnik Luka Denona.
Naravno da mi je žao da uvaženi kolega ovu jednostavnu raspravu oko Zakona o koncesijama na neki način je razumio samo da se nije prvi puta da se SDP i HDZ slažu. Koliko ja znam SDP i HDZ se duboko ne slažu oko jako važnih predmeta koji se tiču boljitka i življenja u Republici Hrvatskoj. Se oko nekih velikih stvari i oko bitnih stvari ne slažu. I čini mi se da u ovim godinama koliko na političkoj sceni traju i HDZ i SDP je to jasno vidljivo i prepoznatljivo. Da, slažemo se oko nekih stvari koje su nam zajedničke, pa se ja nadam da bi te stvari trebale biti zajedničke i vama. A to je prije svega namjera, volja i želja da kroz dosta onih zakona koje smo donijeli i u prošlom i u ovom mandatu, oko pristupanja Europskoj uniji da smo tu našli zajednički jezik jer to mi se čini da je bilo od interesa za sve građane Republike Hrvatske, ne samo za SDP, ne samo za HDZ. I oko takvih stvari ćemo se uvijek slagati, koje su na korist građana Republike Hrvatske. Ali politički reći u Saboru da smo mi po ne znam koji puta se slažemo, mislim da ili dobro ne pratite političku scenu u Republici Hrvatskoj jer je jaz između politika SDP-a i HDZ-a toliko očit da mi se čini da je to prepoznatljivo čak i na nekakvim nižim razinama.
Hvala lijepa. Jedna obavijest, u skladu sa člankom 207. stavak 2. Poslovnika Hrvatskog sabora isteklo je vrijeme u 10.41 za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. U ime kluba SDSS-a i poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani zamjeniče ministra, kolegice i kolege, zastupnice i zastupnici u Hrvatskom saboru. Mi u klubu SDSS-a razumijemo da ovaj prijedlog Zakona o koncesijama ide za tim da postigne zapravo 3 stvari. Prvo je da dodatno liberalizira postupak za dodjelu koncesija u cilju kao što se u uvodu i obrazloženju prijedloga zakona kaže jačanje investicijskog ciklusa i općenito gospodarskoga rasta. Drugo je proširenje područja na kojima bi se i djelatnosti i kojima bi se mogle odobravati koncesije. I treće je postrožavanje nadzora ili kontrole nad provođenjem ili realizacijom ugovora sklopljenih koncesija. I to naravno ne mora biti ništa loše. I mi u namjeri predlagatelja, u ovom slučaju Vlade, odnosno ministarstva, ne samo da ne sumnjamo, nego ga vidimo kao sastavni dio cijelog niza seta drugih zakona. I vidimo ga kao dio jedne konzistentne politike. Ali bi smo htjeli upozoriti na nekoliko stvari. Prvo i osnovno da bi klub zastupnika SDSS-a mogao podržati ovakav zakona, a ja jednako tako vjerujem da to misle i ostali klubovi zastupnika u ovom Saboru bez obzira što to dosad nitko nije rekao, i da je možda na indirektno kolega Šuker, a to je da bi za ovakve tri stvari, za liberalizaciju, za proširenje i za postroženje nadzora trebalo prethodno Saboru podnijeti izvještaj o tome kako su funkcionirali ugovori o koncesiji dosada. Ako je Ministarstvo financija moglo to napraviti u nekim slučajevima mnogo ambicioznijima, kao što se naplata poreza, onda očekujemo da to uradi do drugog čitanja i za pitanje koncesije. Ne samo da stavi u reviziju, može staviti u reviziju ako prethodno podnese izvještaj o tome kako su ugovori realizirani. Dakle, kolega Šuker je predlagao reviziju ugovora. Može biti da za to postoje opravdani razlozi. Pojedinačni slučajevi govore da postoje. Koliko je takvih pojedinačnih slučajeva meni je teško reći, ja nisam stručnjak u tom području, a bivši ministar Šuker, naš današnji kolega zastupnik, sasvim sigurno ima bolje uvide u tom pogledu. Ali, jedan cjeloviti izvještaj po sistemu naplate ugovornih obaveza, po sistemu pridržavanja i realizacije ukupnih ugovornih obaveza. O tome koliko je koncesijskih ugovora mrtvo i koliko takvih koncesijskih ugovora zapravo guši život jedinica lokalne samouprave i upravo suprotno radi od onoga što je intencija sadašnjeg predlagatelja, a to je da im pomogne da imaju kakvu takvu gospodarsku aktivnost. Navest ću vam primjer sa vodom. Na području vrlo siromašno, gotovo bih rekao zapuštene općine Plaški, postoji iznimno važan izvor vode na rijeci Dretulji. Koncesionar je dobio koncesiju prije više godina, nikakve aktivnosti u tom pogledu nema. Općina samo dalje trpi, općina samo dalje propada, a bogatstvo koje bi ti građani trebali uživati zajedno s nama pripada koncesionaru koji ga drži ne znam zašto i ne znam s kojim opravdanjem. Isto bi se naravno moglo govoriti i o lovištima diljem Hrvatske. Posebno o lovištima na području ratom stradalom gdje ljudi na temelju određenih povlastica su dobili te koncesije. Kako upravljaju tim koncesijama, kako štite životinjski fond, kome to daju pod koncesiju i pod najam? Ja bih volio to znati. Ja bih volio to znati, onda bi ovaj prijedlog zakona imao svoju punu vjerodostojnost. Ne kažem da je nema ali onda bi imao ono što mi želimo vidjeti a to je da iza ovog stoji država koja će onda znati kredibilno i vjerodostojno upravljati ovim zakonom. Do sada to nije bio slučaj. Ovdje smo prije nekoliko mjeseci govorili o koncesijama na eksploataciju šljunka u rijekama, jezerima i drugim mjestima, bio bi red da se podnese izvještaj o tome, bio bi red da se podnese izvještaj o tome koliko se štiti riječno korite, bio bi red da se podnese izvještaj koliko se poštuje ugovor o tome o obimu, o količini, o dubini zahvata kada je u pitanju eksploatacija šljunka, bio bi red da se podnese izvještaj o tome koliko se redovito plaćaju koncesijske naknade. Ja sam uvjeren gospodine zamjeniče ministra da ćete poruku ministru prenijeti i da će se vaše ministarstvo tim pitanjem pozabaviti. Jer na tom pitanju pada ili prolazi cijeli sistem koncesije. A ako pada onda to znači da ponavljamo iskustva iz privatizacije, ako pada to znači da ponavljamo iskustva iz kojih nismo ništa naučili jer davanje u koncesiju ima oblik davanja na raspolaganje privatnim, poslovni, ekonomskim gospodarskim subjektima na određeno vrijeme pod uvjetima koji se s njim mogu definirati ali ako se ti uvjeti ne mogu kontrolirati i ako se ne kontroliraju onda je to jednako nekontrolirano kao što je bio slučaj sa privatizacijom u vlasništvu. Iz tog razloga mi smatramo da je podnošenje toga izvještaja od posebne važnosti i očekujemo od ministarstva da ga do drugog čitanja podnese. Drugo što bih htio kazati tiče se proširenja. Ovim prijedlogom zakona se predviđa da će se koncesija davati u području zdravstva za razliku od staroga zakona u kojem to koliko me sjećanje služi nije bilo predviđeno. Ovdje kolege raspravljaju o autocestama s pravom. Ne zato što se autoceste ne bi mogle dati u koncesiju nego zato što je potrebno i pod kojim uvjetima i za što će se potrošiti novac. To je pitanje. Ako možemo dati vode zašto ne bismo onda mogli dati cestu, zašto bi voda bila manje važna i kome je to voda manje važna kao resurs, kao hrana, kao bogatstvo. A znamo na koji način se sve davalo i znamo pod kojim uvjetima se sve davalo i kome naravno. Mogao bih govoriti o pojedinim općinama koje funkcioniraju samo zato što imaju izvor vode. Nema ih mnogo ali ima ih. Dakle nema nikakve sumnje da proširenje koncesijskog područja odnosno djelatnosti predstavlja obavezu za raspravu. Za mene i za nas u klubu SDSS-a jednako važno što zapravo to znači da proširujemo područje na zdravstvo i na zdravstveni sustav. Mi znamo da se država muči, znamo da nema sredstva za održavanje postojećeg zdravstvenog sustava ali želimo znati jasan odgovor u tom pogledu. Što to zapravo znači ukoliko se prostor davanja koncesijom za zdravstvene usluge s jedne strane ili za obavljanje zdravstvenih djelatnosti ili pak za ulaženje u javno-privatno partnerstvo kada su u pitanju bolnice i zdravstvene ustanove. Voljeli bismo imati odgovore oko toga pitanja, posebno zato što i u tom području su postojale i postoje nejasne i sive zone. Kolega Šuker je dotakao jedno važno pitanje, a to je pitanje jedinica lokalne samouprave i načina na koje one gospodare mogućnošću davanja u koncesiju i u najam i njihove odgovornosti prema tijelima državne vlasti kao što je Ministarstvo financija. Naše iskustvo govori, a ovo što je kazao zastupnik Šuker dodatno potvrđuje to iskustvo, a to je da u tom segmentu također leži opasnost kompromitiranja postupka davanja u koncesiju. I iz tog razloga bi bilo od iznimne važnosti da se podnese izvješće o tome koje su to jedinice lokalne samouprave koje se oglušuju u obvezu davanja izvještaja o tome kako i na koji način su odobravale ugovore o koncesiji u skladu sa svojim obvezama. Ako mi često raspravljamo o tome kako treba ukinuti ovu ili onu općinu kako su viška ove ili one, a zapravo ne raspravljamo o tom na koji način i kako one obavljaju djelatnosti koje im zakon omogućava. Jedna od takvih jeste i ova u vezi sa koncesijom. I sasvim na kraju, i kada je u pitanju energetika i kada su u pitanju vode i kada je u pitanju komunalna aktivnost i građevinska aktivnost, svaka od tih mogućih koncesija ili koncesijskih ugovora se direktno tiče zaštite okoliša. I nema nikakve sumnje da postupak pojednostavljivanja izdavanja koncesije kao što zakonodavac odnosno prijedlog ovdje ide za tim ne bi smio biti takav da omogući da to bude na štetu zaštite okoliša i ekoloških uvjeta sredine u kojima se koncesije trebaju ostvarivati odnosno koncesijski ugovori trebaju ostvarivati. Mi veoma dobro znamo da jesmo u situaciji da nam je neophodan novac i da su nam neophodne investicije, ali isto tako moramo veoma dobro znati i to je zadnje što ću reći u ovom obraćanju u ime kluba SDSS-a, da neke poremećaje u zaštiti okoliša ili nepovratno nastaju ili je potrebno mnogo više da bi ih se saniralo nego što možemo procijeniti u momentu kada smo stisnuti financijskim ili nekim drugim razlozima. Iz toga razloga, gospodine zamjeniče ministra, pozivamo vas još jedanput, da poštujući potrebu da se liberalizira postupak davanja koncesija, ali da se to ne odnosi na ekološke i uvjete zaštite životne sredine. Ukoliko to bude se radilo onda će se s pravom postavljati pitanje o tome koja je svrha ili koja je konačna korist odobravanja koncesije. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Na vaše izlaganje prijavljene su tri replike. Prva je poštovanog zastupnika Nikole Vuljanića. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega je jako lijepo rekao da bi država trebala upravljati onim što ima, nema nego imovinom građana upravlja i da bi o tome trebalo izvijestiti pretpostavljam vlasnika, dakle građane što se dogodilo s tim upravljanjem. Da bi to država mogla napraviti potrebne su joj tri stvari koje nema. Potreban je popis državne imovine koji ne postoji, Hrvatska država nije uspjela u 20 godina složit što ima, pa kako će upravljat ako ne zna što ima. Potrebna je strategija upravljanja koju bi trebao donijeti Sabor što smo tražili, dogodilo se nije ništa. I potreban je plan upravljanja, dakle operativni plan upravljanja koji bi trebala donijet Vlada. Tek kad ta tri dokumenta budu postojala onda se uopće može razgovarat o racionalnom upravljanju državnom imovinom. Dotad je to eci peci pec pa ako pogodiš slučajno. Hvala.
Hvala lijepa i vama. Sljedeća replika je replika poštovanog zastupnika Dragutina Lesara. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa. Kolega Pupovac, replika znači izrazit neslaganje. Ja moram počet sa slaganjem, ali ću završiti sa jednom molbom ali nemam drugog instrumenta. Ovo je jedan od rijetkih prijedloga zakona koji u obvezatnom poglavlju ocjena stanja u sebi ne sadrži nijednu riječ o stanju politike koncesioniranja u Hrvatskoj. Dakle, u ocjeni stanja Vlada nije upisala nijednu rečenicu kakvo je stanje u Republici Hrvatskoj nego predlaže novi zakon zbog direktiva, liberalizacije Europe, Turaka, Mongola i ne znam čega sve ne, i u pravu ste. Citiram odredbu iz ocjena stanja: Ključan instrument, pazite, politike koncesija je Registar koncesija kao jedinstvena baza podataka o svim koncesijama u Republici Hrvatskoj itd. Republika Hrvatska ima Registar koncesija. Vlada dolazi pred Sabor bez ijednog podatka. I u pravu ste, u drugom čitanju raspravljat o ovom zakonu bez detaljnih informacija nije fer od Vlade da od nas traži. I sada molba, ako mi predložimo taj zaključak bit će odbijen, ali vi ga možete predložiti kao dio većine, da kad usvajamo zakon u prvom čitanju, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja dostavit će se, samo je nova točka. U sklopu drugog čitanja Vlada mora podnijet kompletno izvješće o stanju koncesija, politike koncesioniranja kako bi vidjeli za što uopće ovaj zakon donosimo. Naravno strategija je prvi dokument, ali kad već neki dokument kao što je Registar koncesija imamo i Vlada se ne udostoji ili se pohvalit ili kritički osvrnut ili nam dati u ocjeni stanja da vidimo za što zapravo ovaj zakon donosimo, kako se gospodarilo od općina, gradova, županija i države, s državnom imovinom, a koncesioniranje je jedan od načina upravljanja državnom imovinom.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Ivan Šuker. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ponukala me je rasprava kolege Pupovca da iznesem još jedno viđenje Zakona o koncesijama i svi ovdje zaboravljamo jednu stvar, ja sam ovdje kao ministar govorio o Registru koncesija, međutim nažalost su me tada neki proglašavali heretikom. Svjestan činjenice da Zakon o koncesijama i da se koncesije u Republici Hrvatskoj ne mogu urediti ako na jednom mjestu nemate popis svih ugovora i koncesija koje je ovoj državi dao, bez obzira na kojoj razini. Jer gledajte, ako jedinica lokalne samouprave daje neku koncesiju netko joj je nekim zakonom koji je donesen u ovom domu dao to pravo, ali to nju ne isključuje od obveze da podnosi izvješće iz razloga što su koncesije vrlo bitne iz dva segmenta. S jedne strane ih treba gledati kao prihod u proračun države i prihod u proračun jedinica lokalne samouprave, a s druge strane u koncesije se daju mnoge djelatnosti od kojih ovisi kvaliteta života hrvatskih građana itekako. Prema tome, zato ovaj zakon nikako ne smijemo gledat tehnički, ali sjetite se u ovom Saboru koliko puta što sam bio ministar sam govorio da su se neki gradonačelnici velikih gradova jednostavno oglušili na pet, šest poziva da dostave sve koncesijske ugovore. I zato i jesam rekao ovdje u ime kluba javno, kao što sam govorio i dok sam bio na vlasti, da naprosto neki zbog promjene i gospodarskog okruženja neki ugovori moraju ići u reviziju. I na kraju, kolega Pupovac dotakli ste se još jedne teme. Mi imamo ugovor o koncesijama za sanaciju određenih crpilišta, da li iskopa ili nečega, međutim svi imamo i šljunčare i sve gdje se nesmiljeno vadi, nitko ne razmišlja o sanaciji. Jednog dana kad se to izeksploatira do kraja onaj tko je dobio koncesiju naprosto neće imati iz čega sanirati, ali zato je na resornom ministarstvu da u datom momentu inzistira na saniranju obala da bi ti prostori sutra, s obzirom da su nagrdile, evo ja ću uzet primjer Velike Gorice, jezero Čiče gdje je dubina na pojedinim mjestima 50 m, praktički uz obalu je 20 ili 30 metara dubine i ako se to ne sanira to će sutra postat bara. Ali ovi koji eksploatiraju šljunak sutra neće imat novaca za sanaciju ako ta sanacija neće biti postepena i da se to riješi.
I odgovor na repliku, poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Htio bih kazati da sam suglasan sa kolegom Šukerom koji traži jedinstveni registra koncesijskih ugovora i ja vjerujem da će ministarstvo takav jedinstven koncesijski ugovor sa nadzorom i sa kontrolom i sa prolaskom kroz svaki od ugovora napraviti, kao što sam suglasan i sa ovim što je kolega Lesar govorio, a to je da je ne samo u formi zahtjeva sa govornice, nego i u formi zaključka neophodno da ministarstvo do druga čitanja pripremi izvještaj o tome kakva je bila koncesijska praksa do sada i kakvo je stanje u tom području i financijsko i regulatorno. Hvala vam.
Hvala i vama. U ime kluba zastupnika HDSSB-a, dva zastupnika prvo Igor Češek, pa onda Boro Grubišić jedan iza drugog. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Poštovani predsjedavajući, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege zastupnici. Prijedlog zakona o koncesijama je jedan od rijetkih zakona koji nisu uvršteni u hitnu saborsku proceduru i drago mi je što je tome tako jer će eminentni stručnjaci iz ovog područja imati prilike dati svoja mišljenja o ovome prijedlogu, a možda i neka od njih predlagatelj i prihvati. Što predlagatelj kani postići ovim prijedlogom zakona? Predlagatelj napominje da se ovim Prijedlogom zakona o koncesijama uvode rješenja koje nose niz fleksibilnosti, jednostavnije postupanje kod davanja koncesija za gospodarsko korištenje općih ili drugih dobara ili koncesija manje vrijednosti. Dakle, predlagatelj želi pojednostaviti sam postupak izdavanja koncesija. Kako smo svi vrlo dobro upoznati sa činjenicom da je u Republici Hrvatskoj pravna regulativa i sama administracija poprilično zamršena, a poduzetnik koji želi uložiti sredstva u pokretanje svoga poslovanja prije svega mora proći kroz poveći broj hodnika i ureda, te kroz šumu papirologije kako bi uopće pokrenuo svoje poslovanje u ne malom broju slučajeva u konačnici od pokretanja vlastitog posla i odustane, a posebice ako se radi o malim poduzetnicima koji nemaju timove odvjetnika i stručnjaka za svako poglavlje ove zamršene administracije. Ovaj prijedlog jasno propisuje prava i obaveze davatelja koncesije i koncesionara, ali Ministarstvu financija daje se snažnija uloga kontrole naplata koncesija, jer upoznati smo sa podacima iz ministarstva da je dug koncesionara prema državi 214,9 milijuna kuna što nisu beznačajna sredstva. I ministar financija zasigurno želi sa tim dugom zakrpati svoje proračunske manjkove i uvjeren sam da će učiniti sve da taj dug i naplati u što kraćem roku kako bi prikazao svoje uspješno vođenje ministarstva. A u ovome je slučaju apsolutno nebitno hoće li iti jedan poduzetnik zbog takve naplate bankrotirati i biti prisiljen ugasiti svoje poslovanje, te naravno otpustiti svoje djelatnike. U članku 5. predloženog zakona stoji da praktično sve što predstavlja javno dobro i od strateškog je značaja za Republiku Hrvatsku može se dati u koncesiju izuzev Hrvatskih šuma ali bojim se da zbog nedostatka financija i one završe u koncesiji, a neprocjenjive šume primjerice slavonskog hrasta završe kao sirovina za proizvodnju namještaja u Švedskoj. Nadalje, u svome uvodnom obrazloženju predlagatelj napominje da je ključan instrument politike koncesija registar koncesija kao jedinstvena baza podataka o svim koncesijama u Republici Hrvatskoj, a na osnovu koje se omogućuje jače praćenje i nadzor svih koncesionara, a s tim u vezi i aktivnosti na unapređenju provođenja aktivne politike koncesija. Uvjeren sam i iskreno se nadam da će taj registar dati pravi uvid i relevantne podatke o izdanim koncesijama, jer primjerice odgovori o koncesijama za gospodarsko korištenje voda iz dva ministarstva govore da država nema točne podatke kome je sve dala na korištenje javno dobro. Pa tako primjerice Ministarstvo poljoprivrede raspolaže podacima da su dodijelili 835 ugovora za korištenje voda od čega je trenutno važećih 682 dok Ministarstvo financija na temelju uvida u registar govori da su dodijeljene 904 koncesije za korištenje voda od kojih su važećih 823. Dakle, podaci nisu isti odnosno jednaki za dva ministarstva. Činjenica je da se nebrojeno puta država pokazala kao loš gospodar i moramo uzeti pretpostavku da su u većini slučajeva koncesionari bolji upravljači koncesijskim dobrom od države. Ali isto tako ne smijemo niti zaboraviti one koji samo beskrupulozno uništavaju javno dobro a jedino o svome vlastitom interesu. U takvim slučajevima kazne moraju biti drakonske, a država sa svim svojim institucijama kroz inspekcijske i stručne nadzore učiniti sve kako bi se takve štete spriječile jer narušavanje eko sustava u vlastitoj državi ne može niti jedna kazna naplatiti, a generacije će nam pamtiti takvu nebrigu. Ulaskom Hrvatske u Europsku uniju pojavit će se bezbroj europskih poduzetnika koji će htjeti preuzeti javno dobro u koncesiju. Najsvježi je slučaj sa Hrvatskim autocestama. Što ćemo mi dobiti davanjem autocesta u koncesiju, a što izgubiti? Sam premijer Milanović je izjavio da ćemo dati autoceste u koncesiju na 30 godina i za to dobiti puno novca kojima ćemo vratiti dugove i rasteretiti Hrvatsku. No, postavlja se pitanje hoće li koncesionar pravilno održavati te ceste i ono što je građanima najvažnije hoće li moći sam proizvoljno dizati cijenu cestarina koje su i sada previsoke? Da li će strani koncesionar voditi računa o općem interesu, da li će voditi interesa o općem interesu Republike Hrvatske? Što je sa eksploatacijom pitke izvorske vode? Hrvatska je za sada ima dovoljno za svoje potrebe, ali predviđanja su da će se u budućnosti i to skorijoj ratovi voditi ne zbog nafte nego upravo zbog vode. Hoćemo li se moći oduprijeti naletu stranog kapitala na naše izvore pitke vode i tako ugroziti opstojnost budućih generacija zbog vraćanja dugova koji su nam enormni? To su pitanja koja treba rješavati i provoditi javnu raspravu o njima. Hvala.
Preostalo vrijeme iskoristit će uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Što su to hrvatska bogatstva, a što su svjetska bogatstva? I jedno i drugo je identično, potpuno isto. Hrana, voda, energija, šume. Što od toga Hrvatska ima ili što nema? Ima sve. Uza sve ovo nabrojeno eto osim šuma koje trenutno nisu u ovom popisu javnih dobara na stranici u članku 5. na stranici 6. sve drugo je obuhvaćeno mogućnošću davanja koncesije. To su: mineralne sirovine, dakle naša rudna bogatstva – pijesak, šljunak i sve ostalo, kamen, zatim vode, zatim lovne državne ustanove. Dakle, lovno bogatstvo, pomorsko dobro. treba dobro poslušati ovih 20 točaka da bi i građani znali što to država daje u koncesiju i što nudi onima koji eventualno žele ući u koncesiju. To su dakle luke, zatim područje energetike, zatim javne ceste, javni prijevoz, područje športa, kulturna dobra, komunalne djelatnosti, javne vodne usluge, željeznica, žičare, gospodarenje otpadom, područje turizma. Kad se kaže područje turizma onda zaista je to jedan širok pojam. Dakle, počevši od objekata turističkih pa zemljišta koji su pogodni za razvoj turizma i nadalje i područje zdravstva. Ja se nadam da je ovo 20. točka područje zdravstva samo ono što je dosada bilo u koncesiji, onih 15 tisuća koncesija koje se vode u Ministarstvu financija, dakle koncesija liječnika kojima su uništeni domovi zdravlja. Ali eto ljudi rade u ambulantama koje su u zakupu i koncesiji. Dobro je netko rekao ovdje da ovaj Zakon o koncesijama pomalo miriše ili čak obrnuto, kako bi rekli Dalmatinci vonja, i na one procese koji su vodili i koji su doveli do toga da Hrvatska u onoj privatizaciji dospije ovamo gdje je dospjela. Ne bih htio biti zloguki prorok, ali postoje i neki elementi pa čak i u ovom tekstu zakonskom zbog kojih se može i o tome razmišljati. Evo npr. članak 9. gdje kaže da se u stavku 1. davatelj koncesije je obvezan čuvati i ne smije dati na uvid podatke, dakle radi se o poslovnoj tajni. Dakle, netko ima pravo dati, ovaj čuvati poslovnu tajnu, a zapravo radi se o davatelju koncesije. U ovom slučaju ili pak Vlada RH ili pak upravno tijelo lokalne samouprave koje daje koncesiju. Evo mi smo ovih dana svjedoci i o tome da se tvrdoglavo od strane Vlade i prvog bez navodnika i "prvog" s navodnicima, dakle govori o tome da će se posao oko pripremnih radnji za koncesioniranje naših autocesta dati nekakvoj agenciji privatnoj kako bi ona to izradila i to opet masno platiti. Kao da ministarstvo, gospodine pomoćnik ministra jel' tako, zamjenik pardon, ne zna samo izraditi pripremnu radnju i kao da nema kadra da izradi i pripremne radnje u svezi procjene vrijednosti koncesije naših autocesta koje i jesu ponos i dika Hrvatske. Jer svaki stranac kada dođe u Hrvatsku i kada putuje pa ako dođe iz, pogotovo iz istočnih zemalja na naše more, kaže ceste su vam odlične. A išli smo i na Svjetsko prvenstvo u nogometu u Poljsku i Ukrajinu pa smo vidjeli kakve su te njihove ceste – katastrofa u odnosu na naše. Dakle, nije samo koncesija kao koncesija novčani iznos, one znače i nešto drugo, one znače i život tih krajeva. Dakle, ovo javno dobro koje je u ovih 20 točaka, javna dobra strpana dakle sve u isti koš se u tom ipak prepoznaje dakle točka 9. za javne ceste, dakle izdavanje koncesije za javne ceste ili kako se to lijepo naziva ovako monetizacija hrvatskih cesta, autocesta. Točno je i to da bi u slučaju izdavanja koncesije za hrvatske autoceste, ali i za eksploataciju i iskorištavanje rudnih bogatstva morale postojati i da kažem klauzule u onom koncesijskom ugovoru koji bi brinuo i o zaštiti prirode, ekološkim momentima, ali i o sanaciji da kažem nastale štete nakon iskorištavanja ili nakon isteka te koncesije. Nakon onoga što će nastati u prirodi nakon korištenja te koncesije. Znamo dobro o čemu se tu radi, poglavito kod eksploatacije rudnih i mineralnih bogatstava. Isto tako mi nije jasno zbog čega je za vrijeme prijašnje Vlade našim ljudima zabranjena eksploatacija šljunka, pijeska i ostalih mineralnih, odnosno rudnih bogatstva, a istovremeno radi se uvijek o graničnim rijekama i područjima sa Srbijom, BiH, dakle oni su uredno pa čak i na našem dijelu eksploatirali šljunak i pijesak kojega su naši ljudi morali ići kupovati pijesak i šljunak u Brčko, Srbac ili preko u Vojvodinu. Vrlo nejasno, a imalo se mogućnosti da se eksploatira i u RH i da se ne uništava okoliš. Da se te rijeke, dakle zapravo čak i održe i da se njihov gaz produbi sukladno Zakonu o rijekama itd., dakle unutarnjim plovnim putovima kako se to točno zove. Osim toga već smo danas svjedoci da na našoj obali postoje pa i privatni otoci ili koncesije na naše otoke. Evo ja znam da su mi se ljudi žalili da ne mogu se okupati na Velikoj Smokvici jer mu je došao zaštitar i rekao da se tu ne smije kupati iako Zakon o pomorskom dobru to zabranjuje. A mi dobro znamo dakle o kome se radi i da uredno slijeću helikopteri na Veliku Smokvicu, ali privatna lica ne smiju, privatne osobe ne smiju doći na taj otok. Što mi to činimo? Što će se dogoditi dakle i s našom obalom, ali i s našom Slavonijom ukoliko ovako nastavimo? Osim toga ako već se daju koncesije za autoceste pa zbog čega se ne daju u smislu, dakle ako već koncesijski ugovor je taj ne u smislu monetizacije nego izgradnje i dogradnje novih kilometara autoceste, zbog čega nema koncesije za izgradnju kanala Dunav-Sava pa da koristi onaj koncesionar taj kanal, da ga izgradi i koristi i naplaćuje 20, 30 godina? Hidroelektrane na Dravi kod Osijeka? I to nema, to se ne spominje. Samo ono što je izgledno da kažem, neću reći ne samo profitabilno nego što je već gotovo, dakle naše su autoceste izgrađene i to novcem građana. Jasno da kredit otplaćuju HAC 4 milijarde je taj kredit, ali sve u svemu kredit otplaćuju građani RH preko svojih poreznih obveza. I onda kad se kaže ovdje da će to biti odgovorna politika takvu odgovornu politiku pa i koncesijsku viđamo mi svaki dan počevši od odgovornog PDV-a na 25%, odgovorne cijene struje, odgovorne cijene grijanja, odgovorne cijene plina koja raste svaki dan. Takvu odgovornost i takvo provođenje odgovornosti u koncesijskim ugovorima od ove Vlade ne možemo očekivati. Zbog toga je HDSSB protiv ovoga zakonskog prijedloga o koncesijama.
Hvala lijepa. Imamo prijavljene 3 replike. Prvo uvaženi zastupnika Franjo Lucić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo, replicirao bi kolegi na temu, ovu, dakle ovoga Zakona o koncesijama, pogotovo kad se tiče koncesija koje se najavljuju. Naravno da svi skupa trebamo biti zabrinuti jer koncesije na autoceste, koncesije na vađenje šljunka, to je posebna priča o kojoj bi se dalo pričat, doista trebamo biti svi zabrinuti. Pa zar mi u ovoj Hrvatskoj doista kao država nemamo ovlasti i dovoljno sposobnih ljudi da pored ovakvog bisera, dakle izgradnje autocesta tražimo koncesiju. Gdje smo u stanju bili napravit najmodernije i najljepše tunele u Europi. Dakle imao tunele koji su proglašeni najboljim tunelima u Europi, dakle tunel Brinje. Izgradili smo preko 60 km tunela, investirali 47, skoro 50 milijardi kuna u autoceste i sada ne znamo sa tim gospodariti. Da ne govorim, govorit ću malo u svojoj raspravi pojedinačnoj, jer nemam sad vremena. A kad je kolega spomenuo posebno koncesiju na vađenje šljunka mi smo doista zabrinuti koji smo u blizini Save, gdje nam i Republika Srpska i Bosna i Hercegovina redovito, odnosno svakodnevno imaju koncesionare koji vade pijesak. I šta rade? Idu sredinom kao fol Save, a ovdje je kolega Šuker govori o, dakle, o istoj stari kod Gorice gdje je dubina kraj same obale 15 m. Gurnu crijevo na našu stvari i crpe sa naše strane šljunak. I mi smo ga ugradili u ovaj naš koridor od Osijeka, Koridor 5C. Silne novce dali, silne carine platili. Slažem se, govorim i onima prethodnima, a govorim i ovima sadašnjima, pa dajmo gospodo razmišljajmo da koncesije konačno damo domaćim ljudima, da to ostane u Hrvatskoj. Pa valjda i mi nešto znamo svi skupa raditi. Hvala.
Hvala lijepa. Na repliku će odgovoriti poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Pa kolega Lucić naša promišljanja i razmišljanja su slična. Osim što se ne slažem da mi ne znamo upravljati naši. Oni koji misle da ne znaju neka daju ostavke. Da ne znaju upravljati našim Hrvatskim autocestama i da iz tih Hrvatskih autocesta ne znaju izvući dobit. Doduše, ni u vaše vrijeme te dobiti nije bilo, jer ste morali farbati tunele po 2, 3 puta. Hvala lijepo.
Druga replika, uvažena zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Grubišić ako sam dobro razumjela komentirali ste članak 5. iz zakona koji određuje predmet koncesije kao da ta područja određuje vrlo široko. Dakle, rekla bih da pažljivo iščitavajući članak 5. on ih uopće ne određuje i treba jasno reć da niti predmet ovog zakona nije uređenje predmeta koncesije, jer u članku 1. se uopće ne govori da ovaj zakon određuje predmet koncesije. Iz članka 5. se to i vidi jer kaže stavak 1. : "Koncesija se daje u različitim područjima za različite djelatnosti, a naročito.". Dakle, ovaj zakon nabraja 20 područja što izričaj naročito znači da se ona mogu dat za apsolutno sva područja. Iščitavajući dalje stavak 3. ovoga 5. članka, jedino što ovaj zakon eksplicite određuje, !A to je da se koncesija ne može dati na šumama i šumskom zemljištu.". Ali, onda ima i nastavak toga stavka koji kaže: "I na drugim dobrima utvrđenim posebnim propisima.". Posebni propisi mogu biti i podzakonski akti, dakle ne kaže se posebnim zakonom, nego posebnim propisima, što znači da se ne zna tko, kada i u kojem propisu, dakle da li Vlada uredbom, da li neka ministarstva svojim pravilnikom, da li jedinice lokalne samouprave onda mogu reći na čemu se koncesija ne može davati. Mislimo da bi krovni Zakon o koncesijama zaista trebao utvrdit područja za koja se koncesija može dati, odnosno iznimke da se mora zakonom utvrditi koja su to područja za koja se ne može dati koncesija. Hvala.
Odgovor na repliku zastupnik Boro Grubišić.
Hvala.
Uključite se molim vas da vas možemo čuti.
Evo, oprostite, ja sam bio al neko me prekinuo. Dakle, hvala kolegice Lovrin, da ponovim hvala kolegice Lovrin. Vi ste zaista izvrstan i inteligentan pravnik, pravnica koja ste zapazili, dakle ove pojedinosti. Ja kao liječnik možda sam manje uočio ove stvari u tekstu, ali po ovom što ste i sami rekli tako i proizlazi, da je to zaista puno širi spektar, puno šira područja. I bogatstva koja se nalaze u Republici Hrvatskoj mogu podleći odlukama Vlade i koncesijskih ugovora nego što je ovdje nabrojeno. Osim toga, očito da je zgodno u ovom stavku 3. članka 5. sa definicijom, i na drugim dobrima utvrđenim posebnim propisima, mogućnosti su zaista, zaista proširene do neslućenih razmjera. Hvala lijepo.
I treća replika poštovani zastupnik Zlatko Tušak.
Hvala lijepo. Kolega Grubišić u velikom djelu se slažem s vašom diskusijom, posebno kada ste rekli da ceste znače život krajeva. Da su jedne od najljepših cesta u Europi i ono što je najbitnije da su izgrađeni sa novcima hrvatskih građana. Grijeh bi bilo te lijepe ceste dati u koncesiju i dati nekima drugima da upravljaju sa tim cestama. Što to znači? Da mi nismo toliko pametni da možemo upravljati sa tim cestama nego neko drugi treba upravljati i još sa druge strane ostvariti određenu korist. I što je najvažnije? Davanje ceste u koncesiju, ono što se govori na 30 godina,a određena vlast je na vlasti u jednom mandatu, da li to nije isto određeni grijeh na 30 godina dati nekome na upravljane, a između ostalog i ovdje se govori o mogućnosti promjeni koncesijskih ugovora. Pa i u trenutku kada se mogu oni sklapati da budu na neki način i pokriveni dobro. Što se može desiti kroz nekoliko godina i kada su u pitanju uvjeti ekonomske i pitanje uopće kontrole upravljanja takvim autocestama. Hvala.
Na repliku odgovora zastupnik Boro Grubišić.
Kolega, najprije odgovor na ono što ste rekli da je mandat jedne vlade 4 godine, a koncesija se planira na 30, možda i više godina. No očito netko misli biti na vlasti 30 godina pa onda misli da je taj ugovor onda tako će biti trajan kao i obnašanje vlasti jedne Vlade koja donosi ovaj zakon. Drugo, već sada postoji razlika između privatnog koncesionara i cijene kilometra autoceste između privatnog koncesionara i državni autocesta. Naime, na cesti Zagreb-Macelj koju ima privatni koncesionar u korištenju, cijena jednog kilometra autoceste je 79 lipa da zaokružim 80. No na cesti Zagreb-Split cijena kilometra cestarine govorim o cestarini je 49 lipa odnosno 50 što je bitna razlika. To će se dogoditi vrlo brzo da će ovakve cijene kao što su na cesti Zagreb-Macelj biti i na cesti ako se da u koncesiju i na cesti Zagreb-Split i na cesti Lipovac-Zagreb dakle na A3 autocesti a zapravo će to opet puknuti po leđima građana koji će plaćati takvu cestarinu navodno prema porastu inflacije. Znači ova Vlada računa na porast inflacije, a i koncesionar zajedno s njime što je opet žalosno.
Zahvaljujem. Sada ćemo još čuti i stajališta kluba HNS-a i uvaženog zastupnika Petra Baranovića. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani gospodine zamjeniče sa suradnikom, štovane kolegice i kolege. Zakon o koncesijama i koncesije uopće kao tema jutros u Hrvatskom saboru, prije neki dan je bila rasprava o Zakonu o poticanju investicija i konkurentnosti pa su neki govornici s punim pravom utvrdili da taj zakon bez obzira što je pozitivan i što jest odista korak naprijed neće u cijelosti riješiti pitanje konkurentnosti RH na tržištu investicija. I ovaj zakon je iznimno bitan za rješavanje tog pitanja i iznimno je bitan za pokretanje gospodarskih procesa, zapošljavanja investicija svega onoga što nam fali. Tijekom rasprave otvarale su se dileme da li koncesionirati autoceste a onda su se čak u drugom poluvremenu otvarale rasprave da li uopće koncesionirati opća dobra, nabrajalo se sve što je navedeno kao predmet mogućeg koncesioniranja, a ja ću uzeti sebi za pravo da u ime kluba HNS-a postavim pitanje što je alternativa? Što je alternativa davanja autocesta u koncesiju? Da li možda današnja dosadašnja praksa gospodarenja autocestama koja je svake godine proizvodila stotine milijuna kuna gubitka simbolizirana u onom famoznom što bi mi Dalmatinci rekli pituravanju tunela u 6 ruka? U svojoj karijeri brodara nisam drvo piturava 6 ruka, a kamoli beton. Imamo li pravo forsirati modele koji donose gubitke koje u konačnici plaćaju hrvatski građani? Kada pogledate popis svih djelatnosti koje su predmetom koncesioniranja onda nakon nekog razmišljanja shvatite da se zapravo većina gospodarskih aktivnosti i mogućih ulaganja daljnjih investicija zasniva na korištenju općeg dobra, pružanju javnih usluga i obavljanju javnih radova. Šta je alternativa? Ako želimo investicije, želimo otvaranja novih radnih mjesta alternativa koncesije kao modelu je jedino prodaja. Na koji način mislimo otvarati nove marine na Jadranu, na koji način mislimo zasnivati nove luke koje će pružati prekrcaja tereta, transporta i svega ostalog ako nemamo model kojim ćemo zadržati nacionalno bogatstvo u vlasništvu građana Hrvatske i ostaviti to kao obiteljsko srebro za budućnost generacija koje dolaze najoptimalniji model je koncesija. I sada možemo razgovarati o onome što ovaj novi zakon donosi i unapređuje u provođenju koncesija, u sklapanju koncesijskih ugovora u odnosima između koncedenta i koncesionara. Ono što je primijećeno u zadnjih par godina zapravo od donošenja prošlog Zakona o koncesijama zapravo je stvar koja se može reći i dati odgovor na jedno od postavljenih pitanja tijekom prethodnih rasprava, kako se do sada koncesioniralo i gospodarilo konecesioniranje u Hrvatsko. Nikako. Područje koncesija je bilo područje neurednog gospodarenja, jako loše i neuredne naplate koncesija jel nije bilo dovoljno jasnih mehanizama i nije bilo dovoljno definirano kako i na koji način provoditi koncesije. Pojedine koncesije na pomorskom dobru davane su za smiješne odnose. Kako i pod kojim okolnostima ne želim špekulirati, zato što nije bilo propisani ni u posebnom Zakonu o pomorskom dobru i morskim lukama pa ni u Zakonu o koncesijama. Pod kojim kondicijama i koje su minimalne vrijednosti koje moraju biti naplaćene za pojedinu koncesiju. Isto tako nije bilo u javnosti podataka tko, kako i na koji način podmiriva obaveze koje proizilaze iz koncesije pa smo recimo da bi suzbili poreznu nedisciplinu primijenili mehanizam objave poreskih dužnika, a usudit ću se primijetiti da de iure postoji razlika između obaveze po koncesijskom ugovoru ali de facto zapravo razlike nema. Dužni bili za porez ili dužni bili za koncesiju vi ste dužni RH odnosno njenim građanima. Stoga kao jedna od sugestija ostavljam na razmišljanje predlagatelju zakona da se praksa objave nagomilanih dugova o koncesijskim ugovorima poistovjeti sa praksom poreznog dugovanja, zbog čega bi dugovanje po koncesijama pojedinih koncesionara bilo sakriveno velom tajne. Zašto ne bi znali kako su nastali pojedini dugovi i tko je za njih odgovoran. Ono što smatram da je dobro u ovom zakonu i šta je jedna od prvih primijećenih praksi barem s moje strane, to je da se predviđa i kažnjavanje zbog nepostupanja po zakonu u cilju zaštite interesa RH ili koncedenata Za razliku od dosadašnje prakse u ovom zakonu je propisano i kažnjavanje odgovorne osobe od strane davatelja, poddavatelja koncesije koja bi propustila provesti one mjere koje su predviđene u zakonu da bi se zaštitio interes davatelja koncesije. Konačno propisujemo i konzekvence za neuredno obavljanje dužnosti koje nanosi javnu štetu. U Zakonu o koncesijama postoje neke stvari koje temeljem iskustva, usuđujem se prognozirati, mogu izazvati određene kontroverze ili probleme u funkcioniranju modela koncesije. Naime, predviđeno je da davatelj koncesije izvrši izvlaštenje koje bi omogućilo zasnivanje koncesija. To konkretno znači u slučaju primjene Zakona o pomorskom dobru i morskim lukama da se kod proširenja pomorskog dobra za zasnivanje luka posebne namjene, luka nautičkog turizma, davatelj koncesije obvezuje izvršiti izvlaštenje onog dijela koji je potreban da bi se mogla osnovati nautička luka u cijelosti. Naime, posve je jasno da obavezno pomorsko dobro 6 metara od crte plime nije dovoljna dubina kopna za zasnivanje luke nautičkog turizma i u tom slučaju davatelj koncesije treba izvlastiti i stvoriti uvjete da se luka nautičkog turizma temeljem Zakona o pomorskom dobru i temeljem Zakona o koncesijama može zasnovati.Iz kojih sredstava? Koncesioniranje je predviđeno planom koncesija. Tko je davatelj koncesije za pojedinu koncesiju, da li je to utvrđeno. Iz kojih sredstava, iz kojeg proračuna. Osigurat sredstva koja u konkretnim slučajevima mogu biti vrlo veliki iznosi, posebice za jedinice lokalne samouprave ili regionalne uprave čiji proračuni nisu dovoljno moćni kao što je moćan državni proračun. Da bi se nakon toga temeljem zakona postojećeg, a i prema nekim najavama budućeg zakona o pomorskom dobru kao posebnog zakona za koncesioniranje, prihodi dijelili na trećine, a 33, 33, 33. Da li netko očekuje da će recimo jedan župan osigurat u svom proračunu sredstva, a onda će kad se krene prihodovanje prihodi ići na trećine. Dakle, jedno otvoreno pitanje koje sugeriram da ga razmotrite i da vidite koliko korespondira ovaj prijedlog zakona sa posljednjim zakonom leg specialis, Zakonom o pomorskom dobru i morskim lukama. Drugi slučaj je odnos ovog zakona prema Zakonu o rudarstvu. Dosadašnja praksa i dosadašnji zakoni su predviđali da temeljem zakona o rudarstvu da onaj tko ulazi u pripremu koncesije mora provesti i izraditi niz studija, analiza i pripremiti dokumentaciju za lokacijsku dozvolu kako bi ušao u koncesijskim odnos. To su u pojedinim slučajevima istraživanja ležišta mineralnih sirovina, rudnih bogatstava, milijunski iznosi. Događaju se u onoj fazi koju zovemo istraživanje istražnog polja da bi kasnije išli u raspisivanje koncesije za eksploatacijsko polje. To stvara jasnu pravnu nesigurnost jer je potpuno izvjesno da u drugoj fazi kad se raspisuje eksploatacija istraživanog polja na koje je netko potrošio svoja sredstva, koncesiju može dobiti netko drugi. Jednako tako se može desiti da ako razdvajamo istražna i eksploatacija polja i ukoliko to nije u jednom koncesijskom procesu, da se mijenjaju kondicije u prostoru i da ljudi koji su izvršili istraživanje i potrošili novac, pa recimo i promjenom prostornih planova kao što je bio slučaj u Šibensko-kninskoj županiji ostanu kratkih rukava. Nešto je bilo istražno polje, ljudi su potrošili novac temeljem odobrene koncesije za istraživanje, a onda je netko na poluvremenu u svlačionici promijenio pravila igre i izbacio ih iz igre, odnosno nanio im je direktno štetu, nanio je štetu i gradu Šibeniku jer nam stoji projekt otvaranja radnih mjesta u dijelu prerade onoga što se izvadi iz eksploatacijskog polja. Dakle, postoji čitav niz stvari koje su za razmišljanje. Članak 43., raskid ugovora nabraja zbog čega se sve može raskinuti koncesijski ugovor. Osobno bih bio sretan da napišemo i članak u kojem će se propisati kada se mora raskinuti ugovor ukoliko se neosporno utvrdi šteta koju trpi davatelj koncesije, bio on Republika Hrvatska, županija ili jedinica lokalne samouprave. Šta kazati? Ovaj zakon je korak naprijed jer je potpuno prirodno u periodu provedbe zakona iz 2008. riješio neke stvari koje su se pojavljivale kao slabosti. Ali ako se uzme u obzir da je on krovni zakon koji u mnogome definira način provođenja posebnih zakona, kao što je Zakon o linijskom prometu, obalnom, kao što je Zakon o rudarstvu, kao što je Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama, onda je razvidno da do drugog čitanja izrađivačima ovog zakona, a i svim zainteresiranim, a to su u svakom slučaju parlamentarne stranke, saborski zastupnici, a isto tako i neovisni stručnjaci, predstoji još dosta posla da razjasnimo neke teme. Zaključno, vezano uz sve one rasprave koje su imale elemente sumnje i skeptičnosti spram koncesijama. Dame i gospodo, koncesije će i kad napravimo puno bolje zakone u budućnosti i posebne i krovni uvijek biti vrlo zahtjevna disciplina. Međutim, alternativa u koncesijskom modelu za provođenje investicija, otvaranje radnih mjesta, a mislim da to svi želimo u ovoj sali, je jedino prodaja imovine, općeg dobra investitorima i kapitalu. Stoga smatram da moramo kao odgovorni ljudi u dobroj vjeri učiniti sve da ovaj zakon izbrusimo kao dijamant i da on bude predmet čistog, transparentnog i općekorisnog stavljanja u funkciju nacionalnih dobara, a sve u cilju boljeg gospodarstva, intenzivnijih investicija i otvaranja radnih mjesta jer to smo dužni našim građanima. Hvala na pažnji.
Hvala vama. Prelazimo na replike. Prvo poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege uvaženi zastupnik Petar Baranović s pravom se pitao što je alternativa davanju autocesta u koncesiju. Je li to alternativa nastavak lošeg upravljanja Hrvatskim autocestama, Hrvatskim cestama. Je li alternativa davanja autocesta u koncesiju farbanje tunela za bajkoslovno visoke svote novca. Je li alternativa ona najgora prodavanje autoceste? Mislim da nije ni jedan od tih odgovora. Poštena i sposobna Vlada to je alternativa. Sposobna i poštena uprava Hrvatskih autocesta. Sigurno ako damo ceste u koncesiju da cestama neće upravljati vanzemaljci. Upravljati će također ljudi, sposobni menadžeri koji će znati unovčiti ono što mi izgleda sada ne znamo unovčiti. Dakle, ponavljam spas za Hrvatske autoceste sposobna Vlada i sposobni upravljači Hrvatskim autocestama. Trebamo napustiti praksu da javnim dobrom upravljaju podobni, javnim dobrom trebaju upravljati sposobni jer svaki onaj tko loše radi u načelu nekog javnog poduzeća kada dođe u privatni sektor itekako dobro radi. Hvala.
Druga replika, poštovani zastupnik Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja bih također replicirao kolegi Baranoviću. U jednom dijelu se slažem s njime, a često puta se slažemo kada govorimo o pomorskom dobru, o značaju morskih luka, značaju pomorskog dobra. No, o tome ću nešto kasnije. Prije toga bih rekao ono što se ne slažem, Naime, gospodin Baranović je rekao, govori u ime kluba HNS-a i iznosi stav HNS-a, koja je alternativa koncesioniranju autocesta u Hrvatskoj. Ja bih ga odmah podsjetio da bi bilo dobro da je HNS-a tako vjerodostojan bio i prošle godine. Kad je prošle godine bilo u javnosti istaknuta mogućnost koncesioniranja autocesta mi tada u Vladi gospođe Kosor smo odustali od toga i imamo identičan stav i danas, a to je da ako se govori o mogućnosti koncesioniranja autocesta da to eventualno možemo riješiti zakonom kroz autoceste koje bi eventualno išle u izgradnju i može se govoriti o njihovom koncesioniranju. Klub HNS-a, odnosno prvi potpredsjednik Vlade prošle godine kad je o tome bilo riječi rekao kako HDZ razmišlja o koncesioniranju autocesta kako bi zakrpao rupe u proračunu i eventualno sredstvima financirao deficit državnog proračuna. A što se tiče pomorskog dobra tu se slažemo da ovaj zakon koji je krovni zakon. Ne može riješiti specifičnosti koje se odnose na pomorsko dobro. Koliko god se mi se ovaj zakon trudili brusiti da on bude dijamantan kao što ste rekli mi sve ono, sve one specifičnosti koje se odnose na pomorsko dobro ovim zakonom ne možemo riješiti i kada je pomorsko dobro u pitanju, kad su morske luke u pitanju onda ovaj zakon treba prepustiti matičnom zakonu, rješavanje koncesija na pomorskom dobru jer ovaj zakon to ne može riješiti. I još jedna stvar, dakle zakonom je riješeno kolega Baranoviću pitanje izvlaštenja privatnog zemljišta koji neposredno graniči sa pomorskim dobrom kad je u pitanju utvrđivanje granica luke nautičkog turizma odnosno luke posebne namjene. To je postojećim zakonom riješeno. Zna se tko to mora financirati i zna se tko u ime Republike Hrvatske taj postupak izvlaštenja mora voditi ako mora obeštetiti privatnu osobu kada se za potrebe utvrđivanja granica pomorskog dobra za potrebe utvrđivanja lučkog područja u lukama posebne namjene mora osigurati sredstva za izvlaštenje.
Hvala lijepa. Na ovu repliku odgovorit će uvaženi zastupnik Petar Branović.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Bačiću, vezano za autoceste. Ne radi se ovdje o razmišljanju kako, samo kako napuniti državni proračun nego kako spriječiti daljnje gubitke u poslovanju Hrvatskih autocesta i kako stvoriti uvjete za daljnje investicije. Jer za mene bez obzira što živim u Šibeniku autocesta Zagreb Dalmatina nije završena. Mislim da bi se u tome vrlo vjerojatno i vi složili sa mnom kao čovjek s juga. Dovoljno smo odgovorni ljudi jer ne bi sjedili ovdje da nismo, da nismo duboko svjesni da nam treba drukčiji model upravljanja i da ne možemo dalje gomilati gubitke kroz poslovanje državnih poduzeća koje u konačnici plaćaju svi hrvatski građani pa i oni najsiromašniji. Što se tiče pomorskog dobra slažem se sa vama. Da, postojao je naravno pravni okvir, pravna procedura propisana za izvlaštenje pri proširenju pomorskog dobra. Međutim, i vi obzirom na dužnosti koje ste imali u izvršnoj politici, a i ja kao ljudi s mora koji su imali doticaja u praksi sa tom problematikom znamo da je praksa bila vrlo loša i da je jako, jako malo pomorskog dobra izvlašteno na taj način i da smo zapravo kompletno u zadnjih 20 godina bili u zastoju od investicija u nove marine osim nekoliko primjera koje su zasnivane u vrlo kontroverznim i problematičnim uvjetima. Hvala lijepo.
Treća replika poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Baranović, nekoliko puta ste ponovili vašu dvojbu prodaja ili koncesija i to kažem u nekoliko navrata. No, zapravo to samo svjedoči da vi potvrđujete ono što je već netko ovdje rekao nesposobnost i uprava javnih poduzeća, ali i nesposobnost ove Vlade da racionalno i dobro upravlja javnim dobrima. Iako nema registra da kažem imovine Republike Hrvatske, dakle nije ona popisana u cijelosti ali zapravo se time neizravno ili indirektno kako god hoćete priznaje upravo ta nesposobnost ili pak kako netko reče podobnost je bila važnija od sposobnosti. Naime, ako vi kažete da je investiranje najvažnije i točno je i slažem se s vama da je investiranje najvažnije, otvaranje javnih radova, javne usluge. Pa zar vi mislite da je koncesija na državne autoceste upravo to investiranje? Nije. Ja to ne smatram investicijom nego upravo onako kako većina građana, barem oni što znam za neke ankete, misle da je to rasprodaja. S obzirom da vi stalno tvrdite da treba pokrenuti pa ja stalno u medijima nalazim podatke da se državni proračun odlično puni, da je naš kreditni rejting bad blue boys, pardon BBB plus. Prema tome ne znam o čemu se sad tu radi. I sad dolazimo u situaciju da dajemo u koncesiju naše krasne autoceste jer mi s njima ne znamo upravljati. Ili vi ne znate upravljati tim autocestama da budu profitabilne, da dobro posluju i da ostvaruju dobit.
Na repliku odgovora zastupnik Petar Baranović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Grubišiću ja moram primijetiti da imate određenih nejasnoća oko elementarnih stvari. Naime, govorili smo o koncesijama i govorio sam o koncesijama kao o načinu i modelu stavljanja u funkciju različitih kategorija bogatstva kao podloga za uspostavljanje gospodarskih aktivnosti. Pa ću se referirati evo na pomorsko dobro kojeg imamo 5 tisuća i 860 km i 7% pomorskog dobra Mediterana kontroliramo mi Hrvati. Smatrate li da bi jedino državnim modelom državnih tvrtki trebali upravljati tim bogatstvom ili moramo ostaviti koncesiju kao model kojima ćemo privatnim poduzetnicima davati na korištenje uz određenu naknadu da zasnivaju nove gospodarske aktivnosti? Pa ne priželjkujete valjda vi iz HDSSB-a novu revoluciju oktobarsku i nacionalizaciju svih dobara, svih poduzeća i svih gospodarskih djelatnosti? … [[Upadica se ne razumije.]] Pa ja govorim o koncesijama, molim vas nisam vam upadao u riječ, govorim o koncesijama kao modelu u kojemu sve ostaje, mislim da vam to mora biti elementarno jasno, sve ostaje u vlasništvu građana RH. Koncesija se može propisati na 5 godina, na 10 godina, na 12 godina, na 50 godina ovisi o naravi aktivnosti koja je predmetom koncesije. Koncesija je jedini model da stavimo na dispoziciju ono što odista imamo ponuditi na tržištu, a da to ne bude otuđeno od građana RH. I stoga koncesiju kao model ne treba napadati nego je treba poticati. Kamo sreće da se u hrvatskoj povijesti sve koncesioniralo, a ne prodavalo. Vjerojatno bi danas portfelj državne imovine u Hrvatskoj bio puno bogatiji.
I posljednja replika, poštovana Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Baranoviću govorili ste i zalagali ste se za apsolutnu transparentnost i jasne račune u području koncesija jer se radi o nacionalnom bogatstvu koje se koristi, općem i javnom dobru i apsolutno to pozdravljam. Dvojim također s vama zašto one koji nisu plaćali koncesijske naknade nisu objavljeni, ova Vlada promovira kao najučinkovitiju metodu naplate potraživanja i uvođenja reda pribijanje na stup srama. Ne znam zašto na tom stupu s poreznim obveznicima nisu bili i oni koji nisu platili koncesiju, apsolutno se tu s vama slažem. Zato što je 2008. godine donesen Zakon o koncesijama koji je bio mjerilo za pristupanje EU, koji je bio jedno od antikorupcijskih mjerila i strategije u kojem su poštovane sve direktive EU i koji je i tada propisao Registar koncesija. Prema tome taj registar je i dosada postojao i moglo se vrlo jasno javno objaviti sve one koji ne plaćaju svoje koncesijske naknade. Govorite da treba transparentnost i upravo zato ja molim predlagatelja da do sljedećeg čitanja uredi ovaj zakon da bi bio zaista transparentan i jasan, a da se ne bi prepuštalo mnogim podzakonskim i kojekakvim propisima daljnje uredovanje pa onda mi kao zastupnici zapravo nećemo znati o čemu ovdje donosimo zakon i za što glasujemo. Rekli ste da je dobro da su uvedene nove prekršajne odredbe. Da, dobre su prekršajne odredbe da uvode reda. Međutim, ovim prekršajnim odredbama nije propisano ono što ste spomenuli. Primjerice propisan je prekršaj za odgovornu osobu u pravnoj osobi i evo još jedne nedosljednosti i netransparentnosti jer ovaj zakon kaže da davatelj koncesije može biti Vlada, može biti nadležno tijelo jedinice lokalne i regionalne samouprave, ali i sve druge pravne osobe koje god to bile kojima je nekim posebnim propisom ta ovlast dana. Dakle, ne znamo koje, kako mogu biti sve i svatko. E onda ukoliko oni ne naplate naknadu za koncesiju oni će biti, te pravne osobe, i njihove odgovorne osobe će biti za to odgovorne za nenaplatu. Međutim, neće biti odgovorne kao antikorupcijsko sredstvo zaposlenici u tijelima državne i lokalne samouprave ukoliko ta tijela ne naplate koncesijsku naknadu, tu prekršajne odredbe nema nego samo onda ako ne prijave u Registar koncesija. A prekršajno će biti odgovoran samo koncesionar koji nešto ne naplati. Pa ako je predlagatelj zaista htio onda je trebao tako i napisati to u zakonu. Hvala.
Hvala lijepa. Kolega Nikola Vuljanić. Evo ja ću vam sad dati samo jedno objašnjenje. Ja ću vam sad dati riječ jer nemam nikakvog razloga da vas sprječavam u tome da replicirate, ali vas nešto molim, vas i sve druge kolege, dajte držite tu pločicu dok ne ostvarimo nekakav kontakt očima, dok vam ne damo znak da smo vas primijetili. Ako ne lupajte po stolu tom pločicom jer tako ćemo olakšati jedni drugima posao. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Stvarno sam mahao pločicom, mislio sam da me je vaš službenik vidio, klimnuo mi je. No, ne bih bio sretan, kao što reče kolega Baranović, da je Hrvatska sve dala u koncesije, uopće ne bih bio sretan. Hrvatska treba dati u koncesije ono čime se država ne želi baviti. Što znači zadržati nacionalno bogatstvo? Ma što će nama nacionalno bogatstvo koje će 40 godina netko drugi eksploatirati i iz našeg nacionalnog bogatstva izvlačiti sebi korist? Hrvatska država i hrvatski građani od toga neće imati ništa. Kad su se ove autoceste gradile, današnji potpredsjednik Vlade, ondašnji ministar, rekao je da je to sjajan oblik financiranja koji savršeno sigurno pokriva sve moguće buduće troškove. Danas je taj model financiranja, koji se može vratiti natrag jer na vlasti se konačno, takav da treba dati u koncesiju autoceste. A alternativa zaista nije još jedno pituranje tunela. Alternativa je poštena uprava, alternativa su stručnjaci, a ne ljudi kojima bezuslovno vjerujemo, alternativa su izrada popisa imovina, strategije i plana upravljanja državnom imovinom. Kad to ispunimo onda ćemo vidjeti što stvarno možemo napraviti. Hvala.
Na repliku će odgovoriti poštovani Petar Baranović. Izvolite.
Evo, hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega vi znate pravu istinu o hrvatskim autocestama, ali vam je bilo vrlo zgodno izvući iz konteksta onog što sam govorio jedan segment pa na temelju njega replicirate da bi naravno podbacili prvom potpredsjedniku Vlade koji je u to doba kao resorni ministar provodio gradnju ceste. Ono što ste zaboravili reći to je da je tad cijena kilometra Hrvatskih autocesta koštala 4,5 milijuna eura, a da je cijena kilometara zadnjih i tri puta veća. U tadašnjim ulaznim podacima i sa planom gospodarenja kakav je bio predviđen Hrvatske autoceste su se odista trebale financirati iz svojih prihoda. Međutim, svi jako dobro znamo kakva je politika zapošljavanja uvođena u Hrvatskim autocestama, svi jako dobro znamo koliko su Hrvatske autoceste poskupile od 2003. i 2002. do danas. I svi jako dobro znamo istinu da nemamo ovog momenta vremena, nemamo kisika za tu trku trčanja, odnosno upravljanja od strane države Hrvatskim autocestama na ovakav način. I da u koliko možemo postići povoljne koncesijske ugovore koji bi zadržali i zaposlenost i otvorili prostora novim investicijama, ili odgovornijem i racionalniji gospodarenju. Je da moramo pokušati na takav način rasteretit državni proračun i hrvatske građane kojima smo iz takvih razloga bili prisiljeni dignuti taj nesretni PDV na 25%. Uvedimo red u državu, pa onda možemo razmišljat. I imamo i odgovornost i potrebu da hrvatskim građanima smanjimo porezno opterećenje. Ovakvom demagogijom bojim se da nećemo nikad stići do tog cilja. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U međuvremenu se za raspravu prijavio i klub HSU-a. Govorit će poštovani Silvano Hrelja.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Ono što treba na početku pohvaliti, a to je najbolje u ovoj priči, da ovaj zakon ide u 2 čitanja. Da omogućava još uvijek široku javnu raspravu, da ova rasprava može puno pomoći da se dobije kvalitetan okvir u Republici Hrvatskoj za davanje koncesija. Naravno, ovdje se vodi politička utakmica i možemo se vezivati, da li ima alternative ili nema alternative, kod koncesija. Međutim, za mene, nikad nisam razmišljao na način ili-ili, nego i-i. Za mene ima mjesta i za prodaju i za davanje u dugoročni zakup, i za koncesije, a ako hoćete iskreno i za davanje zemljišta onome koji ga hoće obrađivati i koji hoće proizvoditi hranu, a ne da toliku hranu uvozimo. Dakle, ima mjesta za i-i, a ne za dilemu ili to ili nema ništa poslije toga. Dakle, samo treba razmišljati, treba gospodariti sa svojim resursima. Naravno, interesantna je ovdje namjera predlagača da ovo oblikuje kao krovni zakona, a da se koncesije po pojedinim područjima reguliraju specijalnim zakonima, posebnim zakonima. I mislim da je to dobar put, jer jednostavno ovakav zakon ne može sve pojedinosti obuhvatiti jer svaka djelatnost ima različite specifičnosti i različite životne situacije. U tom kontekstu, rekao bih svoj dojam da je možda ovaj zakon, čak si je uzeo na neki način previše, predlaže se za previše ambicija, da on doista bude onaj koji će neke stvari ograničavati. Mislim da bi trebao manje biti koncentriran na ograničavanje, a više da regulira, dakle ono što se daje u koncesiju, kako provesti postupak što je poprilično dobro obrazloženo, odnosno predlaže se u zakonu. Do ovog drugog dijela kontrole, kako se, kako koncesionar upravlja određenim, dakle, određenim aktivnostima, određenim područjem koje je dato u koncesiju. I koje su sankcije. Teško je bilo što ispravit ako nakon 5 godina eksploatacije jedan kamenolom izgleda daleko drukčije od onoga što je bilo predloženo ugovorom o davanju u koncesiju. Nakon toga vi ne možete stanje popraviti, jer je to trajno narušeno stanje. Dakle, u tom smislu mislim da čak ovaj zakon ima previše ambicija zabranjivati, držati prečvrsto ove okvire. To bi bilo bolje onda u pojedinačnim slučajevima, u pojedinim djelatnostima, čvrsto odrediti što se u toj djelatnosti smije, odnosno ne smije činiti. U uvodu je zamjenik ministra istaknuto da je predmet koncesije i poljoprivredno zemljište. Međutim, moram, nije, ne znam zašto nije predmet koncesije. Ja znam da se to rješava zakonom u raspolaganju poljoprivrednim zemljištem, ali ne znam zašto ne bi bio kod trajnih. … [[Upadica se ne čuje.]] Molim? Dobro. Ne znam zašto ne bi bila i koncesija, jer kako sam rekao i-i bi bilo prihvatljivo i za područje poljoprivrede. Dobro. Isto tako imamo u zakonu jednu situaciju kad se donosi odluka o davanju koncesije. Mislim da je u stavku 1. u članku 26. malo nespretno napisano da odluku o davanju koncesije nakon što stručno povjerenstvo pregleda i ocjeni ponude, donosi davatelj koncesije. Čekajte, valjda davatelj koncesije mora odlučiti na temelju nekog dokumenta. Dakle, stručno povjerenstvo ima neku obavezu datu određeni zapisnik o pregledu sve te dokumentacije neke svoje stavove. Ovako, ja volim, znam da to možda znači to što govorim, ali ne piše tako. Neko može iz formalnih razloga reć da pregledali smo dokumentaciju, sve je u redu, a onda po slobodnoj volji davatelj koncesije daje, donosi odluku. Naravno da piše da je odluka o davanju koncesije upravni akt, ali pravni temelj me interesira, dakle da li je to zapisnik stručnog povjerenstva? Naravno, očekujem još puno izmjena ovog zakona i na neki način očekujem da će se javiti svi oni koji su imali do sada problema ili imaju namjere javiti se kao koncesionari. S obzirom na moguća ograničenja, jer velim bolja je dobra kontrola nego previše zakonskih ograničenja. Ja inače u ovom plavom fasciklu imam tri rekao bih loša primjera koncesija. Jedan je vezan u Kamenolom Petrola u Raklju koji je eksploatiran daleko više od onih gabarita za koje je dana koncesija i po nalazu Rudarske inspekcije zatvoren. Iako je postojao jedan prekrasan projekt da se od tog kamenoloma rudarenjem dođe do jedne odlične zatvorene marine. Dakle imamo i dobre projekte i onda netko prekorači svoja ovlaštenja, tako da je napravljena nepopravljiva šteta po prirodu, a i projekt se kao takav raspravo. Dakle, nitko sada od toga nema koristi, blokirano je rudarenje, projekt nije završen, sanacija nije završena prema tome ta se rupa može vidjeti garantirano sa 10 tisuća metara visine kakva je to rana na zemljinoj površini. Drugi je slučaj slatkovodnog ribarstva. Ljudi su zvali ove godine zbog suše, zbog nedostatka vode zato što jednostavno davatelj koncesije nije pokaza tu osjetljivost na ono što se događa, koji one probleme imaju u svom poslovanju. I treći onaj koji se ne bi smio nikako događati je Rezidencija Skiper u Umagu na Savudriji gdje koncesije nema ali je vlasnik golf igrališta ishodio dozvolu za istražne radnje i bušenje bušotina da bi se eksploatirala voda iz podzemlja. I te istražne radnje idu u obimu crpljenja tisuću kubika na dan u sred sezone u vremenu kada je Istra bila na rubu da prestane opskrba pitkom vodom. Takve stvari su nedopustive. Na kraju krajeva niko ne bi smio dati nekome istražne radnje koje nije ovlašten. Mi imamo i geofiziku i ostale stručne institucije koje bi mogle pripremati teren i ispitati prije nego damo takvu jednu dozvolu da se vrše istražne radnje. Naravno tu je nastradala i jedna povijesno zaštićena lokva koja je imala dodir sa morem jer inače kako opravdavati u toj lokvi život slatkovodnih jegulja. Ali to su sve štete koje su nepopravljive već u ovom slučaju i mislim da opravdano ukazujem da se ovakve situacije ne bi smjele događati odnosno nisu ničim opravdane pa čak i ako se odluke da se dozvoljava bušenje donose u tako sušnoj sezoni. Znate malo je nezgodno da na tom lokalitetu netko mora prestati zalijevati rajčice da bi se zalijevala trava na golf igralištu. Dakle još jednom ponavljam zaključeno, zainteresirano smo za ovaj zakon. Taj zakon u mnogočemu definira poziciju i investicijsku politiku. i ono što se kako ćemo gospodariti svojim resursima znajući da nijedna zemlja ne može baš se baviti svim djelatnostima nego da mora dati i specijaliziranim pojedincima i grupama građana i poduzetnicima da koriste određene prirodne resurse da bi za sebe stvorili određeni poslovni rezultat, a da bi to bilo i na korist općeg dobra. I upravo je cijela filozofija davanja u koncesije bi trebala biti bazirana na odnosu toga što je tu opće dobro i što je tu dobit tog poduzetnika koji ulazi u takav ugovor. Čini mi se da sam pročitao da ste predvidjeli podkoncesije konkretno na pomorskom dobru ili neku varijantu na podkoncesija. Mislim da je to dobro jer nemoguće je da su svi specijalizirani na sve, dakle uvijek pravni subjekt koji je registriran za određenu djelatnost može nadopuniti svoju ponudu davanjem dijela prostora da se tu osmisli još dodatna aktivnost. Recimo ako je to kamp, onda se može dati u podkoncesiju dodatni prostor za iznajmljivanje ne znam brodica, zabavne sadržaje itd. dakle treba u svakom slučaju bilo bi dobro to riješiti posebnim zakonom, ali ako se rješava ovim zakonom onda takve slučajeve dozvoliti jer jednostavno životnih situacija ima puno više nego što se jednim zakonom može predvidjeti. Evo naravno klub HSU-a će u prvom čitanju podržati ovaj zakon biti dalje aktivno slušati i predlagati još određene izmjene, a u cilju postizanja što veće kvalitete ovog krovnog zakona i podržavam ovu priču da se predlagač odlučio na krovni zakon. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Evo pažljivo ćete slušati, a najprije ćete čuti repliku uvažene zastupnice Nansi Tireli.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ma evo drago mi je da je kolega Hrelja spomenuo Skiper i Umag. Naime problem je u tome što je i ovaj prijedlog Zakona o koncesijama u svom članku 29. predlaže upravo to odnosno dozvoljava upravo takve situacije, a to je da se "koncesije za gospodarsko korištenje općeg ili drugog dobra može iznimno dati neposredno na zahtjev gospodarskog subjekta ako postojeća ili planirana gospodarska aktivnost gospodarskog subjekta na određenoj lokaciji čini s predmetom koncesije za koju se zahtjev podnosi". Skiper ima golf igrališta, napravio je golf terene i sada je po ovome što piše ovdje u prijedlogu ove koncesije, upravo legaliziran takav način rada da se dakle na bilo koji način dođe do te vode da bi se zalijevala ta golf igrališta pa i na uštrb građana Istre koji su na 2.stupnju redukcije cijelo ljeto. Hvala.
Poštovani zastupnik Silvano Hrelja će odgovoriti na ovu repliku.
Uvažena kolegice ja se slažem i neka to ostane ali zakon treba poštivati jer i dosadašnji zakon je tražio da se zatraži dodatna koncesija ili proširenje koncesije. Međutim, rezidencija skiper za istražne radnje i za crpljenje vode nije zatražila koncesiju i ja vam mogu taj dokument pokazati jer ga imam ovdje u ovoj mapi. Prema tome, naravno da treba vidjeti o kom resursu se radi i što je opće dobro i svetogrđe je crpiti vodu ako građani žeđaju, a neko zalijeva travu. Prema tome, svi smo u problemima ako nema vode. Ja se s vama tu u potpunosti slažem, ali podcrtavam činjenicu da zahtjev za proširenje koncesije i na dio crpljenja vodnih resursa nije dat nego je samo dat zahtjev za istražne radnje i na temelju tog zahtjeva se crpi 1000 kubika na dan.
Hvala lijepa. Završili smo raspravu po klubovima. Prije nego što pređemo na pojedinačnu raspravu riječ dobiva zamjenik ministra financija Boris Lalovac. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo samo vrlo kratko da vam poslije rasprave klubova zahvalim na stručnoj i konkretnoj raspravi u ovom dijelu gdje se pokazalo zapravo da su problemi možda još i veći nego što se zapravo do sada govorilo. Intencija je zakona i zato vas molim da se tu i koncentriramo zapravo i da je on opći krovni zakon gdje ne možemo ulaziti u pojedinačna područja, ali ovdje smo vidjeli da i unutar pojedinih područja, rekli smo da postoji 18 sektorskih zakona, da postoje određeni problemi i to bi svakako trebalo dalje doraditi i definirati pojedinim tim sektorskim zakonima. Ovdje je bilo i ocjena da bi trebalo dostaviti Izvješće o ocjeni stanja u koncesijama, ja se s vama slažem. Ja bih vas samo pitao, u 21 godinu države koliko je puta u ovom Visokom domu bilo izvješća o koncesijama. Ja se slažem da idemo u tom dijelu i ako malo pažljivije pročitate zakon, a članak 46. je upravo bila dorada da se zapravo Ministarstvo financija napravi jedno izvješće koje bi uputilo Vladi Republike Hrvatske o stanju koncesija. Ja se slažem da se taj dio i doradi, da se zapravo taj dio izvješća uputi u Hrvatski sabor, samo trebamo ovdje vidjeti u kojem obujmu zapravo će to izvješće i sadržavati jer kao što je ovdje rečeno, trenutno u Registru koncesija postoji negdje oko 14000 koncesija i trebamo vidjeti na koji način će to zapravo biti izvješće. U članku 47. se i detaljnije definira da svi ti davatelji koncesija, znači u kojem roku bi trebali dostavljati Ministarstvu financija određene podatke o tome tako da ovdje je bilo rečeno da je bilo pokušaja, nego da nije zapravo bilo te uzajamne veze, znači dobivanja tih potpunih informacija. Mi ćemo za sljedeći puta, znači kada bude drugo čitanje pokušati napraviti jedno skraćeno izvješće, ono koje mi možemo dohvatiti putem registra, pogotovo onaj dio kada govorimo o stanju dugovanja u koncesijama i koja su to područja koncesija koja zapravo financijski su najznačajnija za korištenje, ne samo za sami proračun. Ono što vidite u naknadama za proračun vidite da su zapravo u ovom dijelu prvih 8 mjeseci naknada za koncesije imaju jedan trend povećanja. Pitanje uvijek ostaje znači u zadnjih 10 godina je da je ukupno uplaćeno u centralni proračun negdje oko 5 milijardi kuna naknada koncesijama. Treba detaljnije također izanalizirati to, međutim 14000 ugovora treba sistematizirati na taj način da ipak da nekakvu informaciju pa ćemo mi do sljedećeg puta probati sastaviti jedan takav izvještaj, a kao što sam rekao u zakonu išli smo korak naprijed i obvezali Ministarstvo iako se radi o 18 različitih područja, teško je pogoditi zapravo sva ta područja i važnost toga. Ono što je naša intencija je zapravo uvesti transparentnost u ovo područje. Ovdje sam čuo da bi se trebalo i objaviti i dužnike u tom dijelu koncesija. Vidjeli ste da zapravo u onom dijelu kada smo htjeli objaviti porezne dužnike nisu baš bili svi za objavu tih poreznih dužnika, međutim kada se efekt pokazao ne samo proračunski efekt nego i sa stajališta građana gdje 85% građana je podržalo takvu inicijativu, znači da smo zapravo uveli transparentnost ne samo znači … [[Ne razumije se.]] , a ja se svakako slažem da u ovom Visokom domu takve informacije trebaju i morale su u ovome razdoblju samostalnosti države trebale su biti već dostupne ovom Visokom domu zapravo da se raspravi o njima, pogotovo zato što se radi o općem dobru, tako da bi u tom dijelu dobili još više na transparentnosti. Ova Vlada ide korak dalje, krenut će u taj dio, bit će to obveza da ga ako se tako dogovorimo možemo jedanput i godišnje o tome raspravljati, tako gdje god vidimo da će ta transparentnost dovesti do suzbijanja i ne samo neplaćanja nego ovdje što ste vi ukazali i nekih nelegalnih radnji koje su postojale, jednog nereda koji je postojao u 20 godina u ovom području koncesija. Svakako intencija Vlade je da tom transparentnošću zapravo taj dio suzbijemo i da se zapravo uvede reda u ovo područje. Tako još jednom zahvaljujem na vašoj raspravi koja je bila konstruktivna. Uvažit ćemo sve vaše prijedloge koji su zapravo mogući. Budući da se radi o ovome krovnom zakonu i nadam se zapravo da će ovaj zakon isto kao što smo i do sada radili zapravo dobiti vašu kompletnu podršku u ovom Visokom domu. Zahvaljujem.
Hvala vam lijepa poštovani zamjeniče. Na ovo vaše izlaganje imamo jednu repliku. Uvažena Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa gospodine zamjeniče ministra, bilo bi vaše obraćanje sasvim u redu i mi zastupnici bismo bili zadovoljni sa onim dijelom rečenice gdje ste rekli da akceptirate tu primjedbu zastupnika i da ćete do sljedećega čitanja, do drugog čitanja dostavit podatke zastupnicima, ali da niste rekli ono da li je u proteklih 20 godina ikada bilo o tome riječi. Pa prestanimo se stalno pozivat šta je bilo u proteklih 20 godina, vi ste nešto hrvatskim građanima obećali pred izbore, zato su vas izabrali da bi bilo nešto bolje i drugačije i učinite to. Ponavljam, i tu piše da je Zakon o koncesijama donijet 2008. sukladno direktivama Europske unije, da je uveo neke novine, dakle ono najmanje što očekujemo kao zastupnici, a da u prikazu postojećeg stanja bude ono što nakon primjene zakona iz 2008. nije bilo dobro, što se nije provodilo, koji su financijski i drugi efekti i što vi ovim novim zakonom predlažete da bi se to popravilo.
Na repliku će odgovorit zamjenik ministra.
Samo vrlo kratko. Znači nije bila intencija zapravo da govorimo o tome dijelu zašto se jedan dio … [[Ne razumije se.]] , znači intencija je bila u pozitivnom smislu da ćemo i ovo područje gdje ste sami zapravo rekli i u vašoj cjelokupnoj raspravi da je možda bilo određenih netransparentnosti, da ćemo uvesti u taj dio izvješća i da ćemo o tome raspravljati u ovome Visokom domu. I to je intencija, znači da se sve podatke koji zapravo pogotovo podacima koji pune proračun i podacima … [[Govornik se ne razumije.]] da trebaju biti dostupni u ovome Visokom domu. Znači, to je bila intencija i o tome govorimo da će to biti korak naprijed u uvođenju transparentnosti u ovo područje. Hvala lijepo.
Hvala vam lijepo. Prelazimo sad na pojedinačnu raspravu. Prvi na redu je poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Evo malo prije je zamjenik ministra rekao da jedan od dobrih poteza Vlade je i popis poreznih dužnika. I Hrvatski laburisti se u potpunosti slažu s time jer upravo su oni predložili u ovoj sabornici ministru financija taj popis i drago nam je što je Vlada uvažila i prijedlog opozicije, barem jedan od prijedloga opozicije. Prije su neki govornici spominjali da zapravo sve može, sve se može. Može koncesija, može podkoncesija, može prodaja, može bilo kakav oblik vlasništva samo ne državna poduzeća koja su vrlo legalna, legitimna u zemljama zapadne demokracije recimo posebice skandinavskim zemljama. Sve je moguće osim napraviti reda u javnim poduzećima u državnim poduzećima. Teško je reći ljudi vi ste došli po političkom ključu, ljudi vi ste pljačkali ili ukazati prstom na one koji su to radili, prijaviti ih, pokrenuti sudske procese. To je teško, teško je uvesti reda, a najlakše je skinuti odgovornost sa sebe i reći evo sva poduzeća, sve ćemo dati u koncesiju, pa i čitavu državu ćemo dati u koncesiju. Najbolje da to damo Japancima, Kinezima, nekima drugima da upravljaju a mi ćemo samo ubirati rentu. Sjećate se dobro kad su nekad govorili da bi Crnogorci kad iznajme svoje primorje mogli svi u penziju. Izgleda da tako ćemo mi napraviti. Treba se pitati što je zapravo koncesija, kakav je to oblik vlasništva, kakav je to oblik odnosa. Zapravo koncesija je jedan oblik javno privatnog partnerstva, jedan od oblika. Koncesionarstvo sasvim sigurno nije puko uređivanje odnosa davatelja koncesije i onog koji koncesijar dobija. Ovaj zakon nije tehnički zakon. On je skrovni zakon, ali on je zakon koji proizvodi mnoge posljedice o kojima sam govorio u samome uvodu. Zato nije važno kao što je prije rečeno samo utvrditi pravila igre kao što netko malo prije reče u svom izlaganju. Važno je što to koncesionarska igra zapravo jest. Riječ je i o filozofiji društva, u poslovanju, opstanku, pa i ako hoćete baš suverenitetu Hrvatske. Ovaj zakon suštinski određuje društvo i uređuje društvo, odnos društva i kapitala. Ovaj zakon određuje ne samo kako upravljati državnom imovinom već određuje i budućnost nekoliko generacija. Prije je kolega Baranović govorio o tome da se davanjem koncesija zadržava vlasništvo, da se ničeg ne odričemo. Ne odričemo se ničeg osim upravljanja i korištenja mogućnost da izvučemo što više profita ne samo radi samoga profita nego zbog boljitka građana Republike Hrvatske. Koncesionari oni koji dobivaju koncesiju sasvim sigurno će gledati samo profit, a ne dobrobit hrvatskih građana. Neprestano se ponavlja ministri u Vladi Republike Hrvatske ponavljaju da je država loš gospodar. Neki od njih su sjedili i u onoj prvoj trečesiječanjskoj Vladi, u Vladi Ivice Račana i tada nisu tako govorili. Nisu govorili o tome da Hrvatske autoceste treba davati u koncesiju. Kada je HDZ-ova Vlada nekoliko navrata, od 2004. pa do 2010., 2011. spomenula u javnosti davanje autoceste u koncesiju, mogućnost davanja autoceste u koncesiju tada je upravo današnji prvi potpredsjednik Vlade se suprotstavio tome. Čitali smo znate ne treba ponavljati što je po njemu značilo, što bi to značilo davanje u koncesiju autocesta. Država je loš gospodar samo onim slučajevima kada je loša Vlada, samo u onim slučajevima kada ta loša Vlada postavlja na čelo državnih poduzeća koja upravljaju državnim dobrom loše upravljače, kada postavlja loše menadžere, kada postavlja podobne, kada postavlja partijske aparačike. Tada je. Znači, problem je u upravljanju, problem je i još u nečemu, a to je hoćemo li priznati da će se davanjem autoceste u koncesiju, davanjem koncesija na druga dobra pokrpati rupe u proračunu i da je to zapravo jedini cilj i da je to jedno od najskupljih sredstava čime će se zakrpati rupe u proračunu. Pod dobrim uvjetima za društvo koncesije se vraćaju davatelju koncesije. To je praksa u Europi. Pod lošim uvjetima za društvo koncesije se otkupljuju i to je praksa u Europi. Znamo dobro za lošu europsku praksu recimo u najmu vodovoda. Mnogi europski gradovi, veliki europski gradovi koji su dali u koncesiju vodovodne mreže u tim gradovima izazvali su gnjev građana. Zbog čega? Zato što je cijena vode skočila nekoliko puta. Sada ti europski gradovi ili su već uzeli natrag na upravljanje te vodovodne mreže ili pokušavaju dobiti natrag na upravljanje te vodovodne mreže kako bi spriječile i devastaciju tih vodovodnih mreža jer koncesionari ne vode brigu o održavanju. Koncesionari sasvim sigurno neće dovesti vodu, širiti vodovodnu mrežu tamo gdje im se to debelo ne isplati. U svemu znači kao zaključak problem koncesija je usko povezan sa problemom efikasnosti države, sa problemom upravljanja u toj državi. Primjerice jedna od bolnih koncesija, jedna vrsta koncesija je koncesija na itekako javno dobro a to su televizijske koncesije. Kada je Vijeće za elektroničke medije, odnosno Agencija za elektroničke medije utvrdila da jedna od komercijalnih televizija ne ispunjava uvjete iz koncesijskog ugovora što se napravilo? Umjesto da se oduzme koncesija privremeno ili trajno jednostavno smo od te televizije dobili svi packe i agencija i vijeće i Sabor i čitava država. Znači koncesionarstvo sasvim sigurno da nije spas za Hrvatsku državu. Spas za Hrvatsku državu je dobro upravljanje javnim poduzećima i red u svojem zakonodavstvu a prije svega kao što sam rekao na samome početku to je donošenje strategije. Hvala vam lijepo.
Hvala vama. Sada ćemo čuti poštovanoga Franju Lucića koji želi replicirati na ovo izlaganje.
Pa evo složio bih se sa kolegom Vukšićem koji je rekao i zapitao se da li mi u Hrvatskoj baš sve trebamo dati u koncesiju? I sam sam maloprije o tome govorio i još ću jednom ponoviti. Naime, sva ova prirodna bogatstva i resursi koje Hrvatska ima ako doista nema, a ima sposobnih ljudi u Hrvatskoj koji znaju i mogu voditi i poduzeća, a i biti koncesionari, doista sam zabrinut na koji način upravo što je kolega rekao gdje je prvi potpredsjednik prije 2 godine, 3, se tako žestoko suprotstavio tadašnjoj Hrvatskoj vladi pod vodstvom HDZ-a kako i na koji način će dati, a bilo je samo riječi dakle nije bilo ovakve rasprave i detaljnog prijedloga kao što sad ova Vlada daje za hrvatske autoceste ako istovremeno znamo da je 50 milijardi uloženo da svi krediti koji su podignuti su izuzetno povoljni krediti osim samo jednog koji je dignut 2008. banke europske … [[Govornik se ne razumije.]] koji je imao veliku kamatu, on se može refinancirati, i da svi ukupni prihodi s autocesta mogu otplaćivati dugoročno ove kredite i to je istina. Zašto Vlada o tome ne govori nego se pod silu Boga želi dati naš biser koji smo izgradili, najljepše, najsigurnije autoceste u Hrvatskoj nekome drugom da bi dobili 5 milijardi i da bi to strpali u potrošnju od koje nećemo imati ništa i hvalit ćemo se kako smo zadržali deficit na 10 milijardi, a istovremeno novce potrošili u potrošnju gospodine zamjeniče. Siguran sam da je to tako, a evo živi bili pa vidjeli.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Poštovani zastupnik Peđa Grbin.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovani gospodine zamjeniče. Nisam mislio s time početi raspravu, ali mislim da moram. Znate kada želite na moru iznajmljivati one pedaline vi morate za to dobiti koncesijsko odobrenje za korištenje pomorskog dobra. Zar vi mislite da bi se time trebala baviti država? Da bi država trebala iznajmljivati pedaline? Ne, naravno da ne bi. To se daje putem određenog postupka koncesije, postupka koncesijskog odobrenja. I pedalina i autocesta. Ali mi danas ovdje ne govorimo niti o pedalinama niti o autocestama. Mi govorimo o Zakonu o koncesijama kolega. O Zakonu koji je krovni propis, koji je postupovni propis koji regulira način na koji se daju koncesije, koji regulira materiju svih koncesija i onih na području voda i onih na području javnih cesta itd. Kada dođe trenutak, a to može biti samo nakon što usvojimo jedan ovakav krovni propis, razgovarat ćemo onda i o posebnim aktima. Danas ih je 18, sutra će ih možda biti 19, 20, 25, 30. I naravno da ne mogu svi biti regulirani zakonom jer za neke je nadležna lokalna samouprava. Pa mi želimo ovu državu decentralizirati. A što mi radimo ovim zakonom? Ovim zakonom utvrđujemo jasne kriterije, jasne uvjete i radnje koje se moraju provesti da bi se koncesija dodijelila. Pa se tako reguliraju neke vrlo važne stvari. Procjena vrijednosti i studija opravdanosti. Kako bi se prije davanja koncesije procijenilo da li nešto uopće treba dati u koncesiju i da li će građani od toga imati koristi, da bi se procijenilo koliko je koštanje koncesije, da ne srljamo kao dosada u poneke koncesije. Da, mi ne razgovaramo danas o autocestama, ali razgovaramo o propisu koji će omogućiti da se uopće procjeni da li te autoceste sutra treba dati u koncesiju ili ne? Nadalje, ovim propisom se reguliraju i druge stvari, regulira se pitanje prestanka koncesije, po meni na vrlo dobar način. Regulira se mogućnost raskida koncesije kada to zahtijeva javni interes. I ovim se zakonom daje mogućnost svakom davatelju koncesije kada se procijeni da je to u javnom interesu da raskine pojedini ugovor o koncesiji. O čemu vi pričate, kolega? Pa ne daje se ovdje ništa za vjeke vjekova i kao što je kolega Baranović to vrlo ispravno rekao ovime davanjem koncesije stvar ostaje u vlasništvu RH, jedinica lokalne samouprave i svih građana ove naše Domovine. Nadalje, spominjale su kolege da ovaj zakon ne regulira pitanje nadzora. Nije istina, mi prije svega imamo stručno povjerenstvo koje mora sudjelovati u postupku davanja koncesije i koje ima vrlo važne nadzorne uloge. A konačno uvodi se i nadzor Ministarstva financija koji će kontrolirati da li se koncesije naplaćuju i koji će nakon toga Boga mi i sankcionirati, odnosno pokretati postupke i protiv onih davatelja koncesije koji su što je nažalost dosada bio prečesti slučaj određenim koncesionarima naplaćivali svaku ratu, a određene puštali onako znate u najdonjoj ladici da ne moraju nešto plaćati. Ja se nadam da će se na temelju ovog Zakona o koncesijama razviti i sustav da se sutra ne bi desilo kao u slučaju jedne marine u Puli da plaća 10 puta višu koncesiju od bilo koje druge za pomorsko dobro u RH. Ali, dobro. To je ono što bih htio istaknuti u ovom zakonu kojeg smatram vrlo dobrim i kvalitetnim, ali svejedno imam na njega i poneku primjedbu. Konkretno, u članku 1. stavku 2. mislim da bi prije nabrajanja pojedinih koncesija trebalo naznačiti da koncesije u smislu ovog zakona mogu biti samo te kako bi imali vrlo jasno naznačeno da se radi o numerus klauzusu koncesije i da ne mogu biti neke druge. Nadalje, u članku 13. u kojem govorimo o Studiji opravdanosti pored analize utjecaja na okoliš, odnosno prirodu, mislim da bi trebalo dodati i kulturna dobra. Jer smatram da bi u pojedinim slučajevima kada se dodjeljuje koncesija kao što je npr. u blizini Pulske arene, Dubrovačkih zidina itd. trebalo itekako napraviti analizu utjecaja na kulturna dobra koje će imati takva koncesija. Nadalje, u članku 15. govori se o odnosu koncesije sa Zakonom o javno-privatno partnerstvu kojeg smo nedavno donijeli u ovom domu. Iako se radi o dva zakona koji su poprilično međusobno komplementarni, mislim da je između ovog prijedloga koji ovdje danas imamo i Zakona o javno-privatnom partnerstvu došlo do određenog nesklada. Zato što je tamo u članku 13. propisano da se postupak privatnog, postupak odabira privatnog partnera provodi u skladu s propisima kojima se uređuje postupak davanja koncesije, a onda ovdje u članku 15. stavku 3.i 4. vraćamo na primjenu Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Tako da smo došli na neki način u jednu beskonačnu petlju koju bi mogli ovdje razlučiti da se jasno odredi da je primjena Zakona o koncesijama prvenstveno,a da se potrebno primjenjuju i odredbe Zakona o javno-privatnom partnerstvu. I konačno članak 45., taj članak nosi naziv arbitraža, ali mi u tom članku reguliramo puno više od arbitraže. Tim člankom reguliramo sve načine rješavanja sporova od kojih je arbitraža samo jedan i po mojem mišljenju s obzirom na broj koncesija vrlo rijedak način kojim će se rješavati sporovi. Tako da bi trebalo ili brisati taj naslov iznad članka ili propisati da se radi o rješavanju sporova, a onda u njemu na prvom mjestu odmah u prvom stavku jasno naznačiti da postoji isključiva nadležnost hrvatskog pravosuđa, odnosno hrvatskih arbitraža za rješavanje svih sporova koji se tiču koncesija. Jer je nedopustivo da pod bilo kojim uvjetima i bilo kada se sporovi o našim koncesijama rješavaju izvan granica Republike Hrvatske. Hvala vam lijepa.
Hvala vama. Imamo prijavljene 3 replike. Prvo uvaženi zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Grbin je usporedio pedaline i autoceste i stvarno se ne trebaju uspoređivati pedaline i autoceste, ili Hrvatske vode ili slične stvari. Hrvatska država mora naravno imati institut koncesija, ali koncesije se moraju davati za ono što država ne može iz razno raznih razloga ne želi raditi. Koncesije se ne smiju davati tamo gdje bi Hrvatska država kad bi funkcionirala normalno, kao što uređene države funkcioniraju, mogla sama obavljati te poslove. Ovo je krovni zakon kolege ja rekao. To je isto tako istina, doći ćemo do nekakvih specifičnih lex specialis, nekih posebnih zakona. Ovo je krovni zakon, krov pokriva ali i štiti. U krovnom zakonu bi se trebali i zaštiti temeljni interesi hrvatskih građana, da im nitko na 30,40,50 godina ne uzme autoput, da im ne uzme ceste, da im ne uzme vode i slične stvari. Krovni zakon bi isto tako trebao i zaštiti lokalnu samoupravu od zlouporaba, da se pojedine komunalne usluge koje su profitabilne, naveo sam primjer parkiranja, daju u privatne koncesije, a grad bi iz toga mogao izvući korist i živjeti od toga. Vlasništvo i stvarna prava podrazumijevaju i korištenje, iskorištavanje imovine. Koja je korist hrvatskim građanima ako su ceste njihove, ako je voda njihova, ako su parkirališta njihova, a neko drugi izvlači korist iz toga? To više onda barem za tih 30,40 godina koliko koncesija traje, nije imovina građana Republike Hrvatske. Ne može mi nitko objasniti nikakve pravne zavrzlame da to ne stoji. To nije moje, neko drugi iz toga izvlači korist.
Hvala lijepa. Odgovorit će poštovani Peđa Grbin.
Zahvaljujem. Pa, kolega nisam usporedio pedaline i autoceste, samo sam rekao nešto što je činjenica. Ovime se, ovim se zakonom kao krovnim regulira materija koja obuhvaća i pedaline, ali i autoceste. I kod toga stojim. I upravo zato, a zamjenik je o tome vrlo jasno govorio, mi i donosimo nakon ovog zakona čitav niz drugih propisa kojima se to dalje regulira. Neke će donijeti Sabor, neke će donijeti Vlada, neke će donijeti županije, a neke će donijeti gradovi. I kolega ovaj zakon štiti, štiti, kako interese lokalne samouprave, tako interese hrvatskih građana. I upravo o tome sam i govorio kada sam ukazao na mehanizme što je potrebno učiniti prije nego što se pristupi davanju koncesija. A to je procijeniti, procijeniti koji model koncesije i da li uopće koncesiju primijeniti. Da li uopće pristupiti tom postupku i pristupiti isključivo ako je on od interesa za zajednicu i za građane. Tako da stoji ona teza, a to je da je ovo dobar zakon, da je ovo koristan zakon i da će spriječiti zlouporabe za koje svi znamo da su se događale. Hvala.
Replicirat će i poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačinć.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Grbin spominjali ste raskide ugovora kad je to naravno u javnom interesu i jednostavne raskide ugovora koji govori, ja mislim članak 43. stavak 1. Međutim, ja bih ovdje htjela spomenuti jedan apsolutni primjer kada je stavljeno u funkciju, kada radi a kad nemamo koncesiju, zapravo nemamo valjanu koncesiju. Isto tako taj objekt dovodi veliku, donosi veliku profitabilnost. Radi se naravno o Dubrovačkoj žičari, nekada vlasnik turistička agencija Atlas, poslije toga privatna firma, privatna tvrtka koja upravlja. Žičara je obnovljena, puštena je u promet 2010. godine, međutim nema koncesiju, nema valjanu koncesiju i sada pogledajmo koliko novaca fali u državnom proračunu da ne govorim u lokalnim proračunima. Danas smo čuli, koncesije jesu zapravo zahtjevne discipline i ovaj zakon danas je krovni zakon i ne može rješavati ovakve specifičnosti koje i ja navodim. Evo meni je drago kolega Grbin da ste spomenuli Dubrovačke zidine, odnosno koncesije koje su vezane na kulturna dobra i ja se nadam da će se sada napokon i takve koncesije stavljati u zakonske okvire. No, vratimo se žičari koja je panoramska žičara, koja je jedinstvena, gdje zapravo svi posjetitelji te žičare koji se koriste uživaju u ljepoti Dubrovnika. I to ja zapravo zarada od pogleda, međutim svi komunalni i drugi troškovi idu na račun lokalnih proračuna. Ja se nadam da će se posebnim propisima kao što je najavljeno u ovom zakonu da se će se posebnim propisima definirati da jedinice lokalne samouprave da se njima dodjeljuje koncesija na žičaru i da naknada ide u lokalne proračuna. Meni je žao što se nije to i do sada napravilo jer bi sada na ovakav način mogli i penalima dobivati ali očekivam puno od upravo od Zakona o žičarama.
Na repliku će odgovoriti poštovani Peđa Grbin.
Evo pa upravo i ovim zakonom i to člankom 5. stavkom 1. točkom 17. propisano je da se koncesija daje između ostalog i za područje žičara. Šta to znači? Posebnim propisom koje regulira područje žičara propisat će se sankcije za one koji takvu žičaru koriste bez koncesije odnosno bez plaćanja za istu. To je nedopustivo. Ali nažalost taj primjer koji ste vi naveli za žičare nije jedini. Mi imamo stotine drugih primjera od vađenja šljunka pa nadalje. I u svakom tom posebnim propisom moramo propisati da će takvo postupanje biti kažnjivo i koja će biti sankcija za njega, a nakon toga nadležna tijela su dužna po tome postupiti, zabraniti takvo ponašanje i sankcionirati odgovorne. Hvala lijepa.
Čut ćemo i treću repliku uvažena zastupnica Nansi Tireli.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo drago mi je da je kolega Grbin spomenuo članak 13. i studio opravdanosti prilikom davanja koncesije pa bih samo htjela predlagatelju napomenuti da bi možda ovdje uz ovo da se po potrebi napravi analiza utjecaja na okoliš odnosno prirodu i ono što je kolega Grbin predložio utjecaj na kulturna dobra isto tako u određenim projektima doda da se napravi situacija utjecaja na zdravlje. Neću govoriti zbog kojih projekata. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo vremena čuti jednu pojedinačnu raspravu ako ne bude replika završit ćemo točno, ako bude onda ćemo malo produžiti. Uvaženi zastupnik Boris Blažeković, nema ga u dvorani, gubi pravo na raspravu o ovoj točki dnevnog reda. Poštovani zastupnik Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče. Kolegice i kolege. Priče o koncesijama uvijek su interesantne i predmet su danas i brojnih i sudskih postupaka ali i svakodnevne politike ali i interesa javnosti. U proteklih 20 godina svaki pokušaj da se općedruštveno stavi u svrhu i službu i pojedinca i države izazvao je te rasprave javnost, od privatizacije HT-a, INA-e, kao svojevrsnih monopola ali i koncesija pa do današnjih priča o privatizaciji Croatia osiguranja, Hrvatske poštanske banke, sutra HEP-a, Hrvatskih voda, Hrvatskih šuma itd. Koncesije su veliki dio posla jedinica lokalne i regionalne samouprave, ali svakako i velik dio njihovog prihoda. Za sve što kao opće postoje gospodarski koristivo traži se postupak koncesije i jasna primjena određenih pravila. Upravo u tom postupku i leži bit koncesioniranja. Ovaj zakon je krov a primljena je od države do regionalne i lokalne samouprave do javnih poduzeća. Može li u tom sustavu doći do zlouporabe? Može i za to postoje brojni primjeri. Ovaj zakon primjenjuje stroga pravila javne nabave i donekle komplicira s pravom komplicira dosadašnje postupke dodjele i tjera sva ostala tijela javne uprave da se usklađuju i da donose nove podzakonske i zakonske akte. Problem ovog zakona je u tome što se on u jednom dijelu očito ne može primijeniti na postojeće koncesije, a čuli smo danas ovdje da ih ima gotovo 14 tisuća takvih koncesija u registru koncesija koje vodi Ministarstvo financija, bilo da je riječ o koncesijama za vodu, za naftu, za pomorsko dobro, za taxi usluge, za koncesije unutar domova zdravlja itd. Do podataka do kojih sam došao jasno dio podataka govori da godišnje država ubire negdje oko 740 milijuna kuna ali govore i podaci da su ti poduzetnici oni koji su dobili koncesiju ostali dužni gotovo 215 milijuna kuna neplaćenih naknada i davanja za koncesije koje su im odobrene. To ovaj zakon ne rješava to je onaj osnovni problem. imamo gomilanje duga očito iz godine u godinu. Očito kažem da od tih 14 tisuća koncesijskih ugovora u registru nije moguće u sadašnjem sustavu uprave ispratiti svaki od tih ugovora. Uzmimo 300 radnih dana koliko nema u državnoj upravi i broj zaposlenih koji rade na takvom sustavu, činjenica je da dnevno treba odraditi gotovo 50 do 70 predmeta kako bi uopće mogli ući u trag novcima i naknadama koje se uplaćuju ili ne uplaćuju u ajmo reći pravnost ili svrsishodnost takvih koncesijskih ugovora. Država je od tih 14 tisuća ugovora raskinula svega njih 700 što je jedna velika manjina u odnosu na ono što se koristi. Znači možemo imati savršen zakon o kojem danas slušamo gotovo čitavo jutro ali i lošu primjenu istog. Rezultat toga je onda loša koncesija ili odobrenje koje onda dolazi i do zloupotrebe. Mi imamo u današnjem sustavu kažem dosta takvih primjera. Ja ću se evo u svojoj raspravi osvrnuti na nekoliko njih da shvatimo da ovaj zakon kao krovni zakon ne može rješavati pojedine postupke koncesioniranja i da su nam mnogo važniji drugi zakoni koji se moraju uskladiti sa ovakvim zakonom kojeg ćemo donijeti, kažem i klub HDZ-a je rekao da će ga podržati ali uz određen uvjete. Sjetit ćete se evo zadnje dvije godine jedna važna koncesija jedna priča, dolazim iz Primorsko-goranske županije to je priča o Riječkim tržnicama. Grad Rijeka dao je tu dugogodišnju koncesiju koja je imala i svoj sudski ajmo reći pravosudni epilog, došlo je do Državnog odvjetništva koje je gotovo pune dvije godine istraživalo što se desilo u tom postupku koncesioniranja i završilo je za mene sa jednom nevjerojatnom rečenicom državnog odvjetnika koji je napisao u odbačaju prijave da gradski službenik ali ni onaj koncesionar koji je tu koncesiju dobio nije bio dužan znati površinu koja se koncesionira. To je strašno pitanje koje ovaj zakon ne rješava, ovaj Zakon o koncesijama. Znači on nije bio dužan znati površinu koja se koncesionira. Naravno da je ta priča imala svoj politički dio i sve ostalo, međutim završilo je sa tužnim kažem objašnjenjem da to nije zadaća onog koji koncesionira niti onog koji tu koncesiju prima. Druga priča ili više priča imamo i na pomorskom dobru. Priča je sa Malog Lošinja gdje jedna lučka uprava raspisuje koncesiju, 2000. čovjek uzima koncesiju, znači iznajmljivanje, privez i odvez brodica, 10 godina iznajmljuje to, stvori svojevrsni biznis, javi se na natječaj, netko drugi snimi taj njegov gospodarski dio ili biznis, javljaju se svi zainteresirani. Taj čovjek gubi pravo na tu svoju koncesiju, njegova firma ostaje bez posla. Nije zaštićen, netko drugi dolazi na njegovo mjesto, u ovom slučaju to je bila država kroz lučku upravu ili županija kroz lučku upravu pa je slučaj riješen na jedan interesantan način, ali činjenica je da je gospodarski netko bio oštećen. To je taj čovjek koji je taj biznis pokrenuo i 10 godina ga uspješno radio. 20 ljudi je tamo radilo i u 2011. godini ostali su bez posla. To ovaj zakon ne rješava. Imamo danas primjer brodogradilišta Kraljevica koji je u stečaju. Ova Vlada ga je poslala u stečaj, 400 otkaza, ljudi su otišli kući, sa otpremninama, jesu, ali je poduzeće u stečaju. Danas imamo problem da to poduzeće u stečaju ne može dobiti mjesečno 200 tisuća kuna ili godišnje 2,5 milijuna kuna naknade za taj dio pomorskog dobra koji koriste. A ima zainteresiranih, ima firmi koje žele tamo raditi određene djelatnosti, međutim ovaj zakon mu to ne dozvoljava. On dozvoljava samo financijskih institucijama da se naplate iz određenog dijela koji je njima interesantan. Onima koji žele proizvoditi, koji žele raditi na tom području gdje je ugašeno to brodogradilište ovaj zakon njima to ne dozvoljava, a ta firma u stečaju ostaje bez 2,5 milijuna kuna godišnje. I mislim da je vrijeme da u ovaj zakon se unese i pojam prenosive koncesije, prenosiva koncesija kao dio mogućeg nastavka jednog posla ili biznisa, ali da to nije onda isključivo financijska kuća koja se želi naplatiti samo u svom dijelu. Možda manje važno, ali nije naodmet napomenuti. Mi imamo u sustavu komunalnog gospodarstva i koncesioniranje dimnjačarskih službi. Pogledajte apsurda. Vi ćete, danas evo dolazi zima, dimnjačari trebaju na teren, uredno su prošli postupak, uredno su dobili koncesiju. Doći ćete u kuću, naravno sezona je grijanja, mnogi će se u ovoj zimi grijati na najjeftiniji energent, a to je još uvijek drvo, bit će ih i sve više uslijed svih ovih najava poskupljenja posebno grijanja i ti ljudi koji dođu na teren, svak onaj tko je korisnik može odbiti njegovu uslugu jer tvrdi da on to može i sam bolje napraviti. Ne poštuje se nekoliko zakona, a posebno onaj dio koji rješava dio sigurnosti i naravno, taj čovjek koji je dobio koncesiju on ne može obavljati svoj posao jer korisnik tvrdi da on to može sam i bolje bez njega. Bez prihoda je u tom trenutku ostao samo koncesionar, svi ostali mogu kako hoće. I meni dosta važno pitanje, pitanje turističkog zemljišta. Smatram da je to pitanje koje je država trebala u ovih godinu dana svoje vlasti pokrenuti, međutim evo i naš uvodničar gospodin Šuker govorio je nešto u tom dijelu, međutim brojke su jasne. Svi smo očekivali gotovo 300 milijuna kuna, i lokalna samouprava ali i država u svom dijelu od tog neprocjenjivog bogatstva jer su postupci pokrenuti. Mi danas imamo zahtjeve od čak 75 kampova koji žele plaćati naknadu za turističko zemljišta, međutim sve je stalo i jednostavno godinu i pol dana po tom pitanju se ništa ne događa, a 22 milijuna četvornih metara državnog zemljišta, a da ne govorim na onih 100 milijuna koji su u nekakvom vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Veliki prihodi sa tog dijela jednostavno ostali su u gotovo … [[Ne razumije se.]] godini i onoj prethodnoj neubrani, a radi se o gotovo 300 milijuna kuna godišnje i nikome nije jasno zbog čega, jer u ovih 14000 ugovora nećete naći nijedan upravo takav koji se tiče turističkog zemljišta, a bilo je poteza sa strane ove Vlade prema lokalnoj samoupravi gdje su im se uzimali prihodi. Mislim da na turističko zemljište barem na obali bilo dovoljno dobro da se barem dio toga i u taj segment vrati. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo prijavljenu jednu repliku. Poštovani zastupnik Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Borić je govorio o tome da zakon doista može biti dobar, da zakon može regulirati kompletnu oblast davanja koncesija po pojedinoj djelatnosti, ali da vrlo je važno kako i na koji način postupa davatelj koncesije i naveli ste nekoliko primjera koji se u posljednje vrijeme događaju u Republici Hrvatskoj u kojemu se ne postupa sukladno Zakonu o koncesijama, iako je tu Zakon o koncesijama prilično jasan. Pa ću ja evo u tom nabrajanju primjera koje ste vi naveli još dodati primjer koji se odnosi na, doduše nije Zakon o koncesijama, ali svejedno rješava koncesije za javni linijski obalni pomorski promet. Naime, Zakonom o javnom linijskom obalnom pomorskom prometu davatelj koncesije jest Agencija za linijski obalni pomorski promet koja raspisuje natječaj za davanje koncesije u javnom linijskom obalnom pomorskom prometu, odnosno povezivanju otoka. Neshvatljivo je da Vlada koja naša dužnost vlasnika kad je u pitanju Agencija za javni linijski obalni pomorski promet može u polovici trajanja koncesije mijenjati uvjete koji su bili natječaji. Primjerice, za jedan otok propisuje 10 povratnih putovanja dnevno, na temelju takvih uvjeta ovlaštenik koncesije tj. brodar daje ponudu, utvrđuje mu se subvencija da bi sada Vlada u polovici trajanja koncesije mijenjala osnovne uvjete koncesije, pa onda jasno nama predsjednik na aktualnom prijepodnevu kaže da se neće ukidati linije za otoke, ali će se značajno smanjivati odnosno reducirati. To je za nas sve ista stvar hoće li se linija ukinuti ili će se značajno smanjiti. Nije zadržan onaj nivo usluga u prometnom povezivanju otoka kakav je bio izvorno zamišljen kad je raspisan natječaj i kad je izabran i koncesionar, dakle trpi i koncesionar i primatelj usluga, to su u ovom trenutku otočani.
Hvala lijepa. Na repliku odgovara poštovani Josip Borić.
Hvala lijepo. Pa evo slažem se u dijelu u kojem je gospodin Bačić govorio o javnom linijskom obalnom prijevozu, međutim mi danas evo imali smo dosta istupa ispred klubova koji su se svi kad govorimo o koncesiji ticali isključivo autocesta i mogućoj najavi da će te autoceste također u koncesioniranje ili kako oni kažu u monetizaciju. Međutim, jedna činjenica se tu propustila i želim je spomenuti ovdje jer je mislim vrlo važna. Za to savjetovanje nevjerojatno je da Vlada izdvaja iznos od 80 milijuna kuna da bi netko savjetovao Vladu kako i na koji način koncesionirati taj problem. To je pola proračuna Ministarstva turizma, pola proračuna. To su iznosi koji su jednostavno u ovim vremenima kada govorimo o štednji nevjerojatne. 80 milijuna kuna i onda se to svodi na nekakvu naknadu to je nula zarez ne znam pet posto moguće dobiti. Zašto Vlada nije rekla da će to biti nula zarez nula pet posto pa će to biti 8 milijuna kuna. Mislim, 80 milijuna kuna samo za savjetovanje i to firmi koja je prošle godine imala prihod od milijun kuna nekakvih aktivnosti, intelektualnih aktivnosti. Znači, da ova Vlada kažem može kako hoće ovisno o tome što se u datom trenutku javlja kao tema. Mislim da je ta naknada prevelika i da zaista kad govorimo o štednji da na jednoj strani evo pokušavamo ljudima utjeravati strah i govoriti o tisućama otkaza, na drugoj strani se otvara vreća i govori se uzmite koliko hoćete. Jednostavno to toliko košta, mi smo to odredili, pa sad tko voli nek' se javi ili nek' izvoli, a onda kažem dobije posao firma sa nekoliko zaposlenih i prihode od milijun kuna. O čemu se tu radi? Da li je to interes za javno dobro i da li je to racionalno ponašanje Vlade u ovim trenucima kada govorimo evo i o koncesioniranju. Hvala lijepo.
Hvala i vama. 13 je sati i 33 minute. Stekli su se svi uvjeti da oglasim stanku. Prvi na redu je poštovani zastupnik Franjo Lucić. U 15,00 sati nastavljamo. Dobar tek svima!
Kolegice i kolege nastavljamo sa radom. U pojedinačnoj raspravi Franjo Lucić. Izvolite kolega.
Obzirom da smo ovako brojni u sabornici evo sa olakšanjem ću govoriti. Poštovane kolegice i kolege, poštovani potpredsjedniče evo danas smo stvarno u današnjoj raspravi se naslušali o koncesijama i dobrim i lošim stvarima i siguran sam da i ove koncesije dosad koje su izdane jedni koncesionari rade dobro, drugi ne rade dobro, a treći ne rade nikako dobro. Naravno da je zadatak svake Vlade ako i dade nekome koncesiju da to mora doista biti proučeno, svaki onaj koncesionar koji dolazi koji želi obavljati određenu djelatnost. No svjedoci smo i pogotovo mi načelnici, gradonačelnici koji dolazimo iz lokalnih samouprava, regionalnih svjedoci smo da upravo imamo problema sa određenim koncesijama i gdje je Vlada da li ova ili ona dala određene koncesije koje i određenim koncesionarima gdje se je pokazalo da to nije dobro. Naravno da danas želim reći nekoliko riječi ne samo o ovim koncesijama koje su već izdane nego i svemu onome što ova sadašnja Vlada predvođena kukuriku koalicijom želi dati budućim koncesionarima. Naravno ovdje se stječe dojam da sadašnja Vlada jednostavno želi sva prirodna mineralna bogatstva koja imamo dati u koncesiju i ja makar imam osjećaj da se želi riješiti toga jer kako kaže prvi potpredsjednik Vlade gospodin Čačić mi ne znamo bit gospodari u državnim javnim poduzećima, ne znamo gospodariti imovinom koja je u državnom vlasništvu. Siguran sam, a i ne bih se sa tim složio, da je to točno. Bit je u biti, a i danas je ovdje bilo govora o tome i kolege su govorile da je bitno kakva je Vlada, tko zapovijeda i tko vodi javna i državna poduzeća i siguran sam da onda u takvom kontekstu možemo pronaći ljude, a imamo izuzetno kvalitetnih i pametnih ljudi danas koji mogu koordinirati javnim i državnim poduzećima, a ujedno onda da u onome dijelu gdje država treba biti koncesionar u svakom slučaju da treba i sa tim dobro gospodariti. Najlakše je možda i najbolje rješenje reći kako je država loš gospodar i kako ne znamo sa tim gospodariti, a istovremeno možda je teža solucija pronaći ljude, ali je najlakše reći idemo mi to dati u koncesiju. Sjećamo se da smo tako i u koncesiju dali, još jednom ponavljam, onim koncesionarima koji danas ne obavljaju svoju dužnost kao koncesionar dobro, da smo prodali istovremeno poduzeća, a pogotovo bih spomenuo samo neka velika poduzeća koja datiraju evo baš iz Vlade 2001. godine kada je tadašnji SDP sa svojom koalicijom sačinjavao Vladu pa smo također prodali Pliva-u, tadašnji SDP sa svojom koalicijom je donio odluku da se proda Pliva, da se 2001. godine proda INA 25 plus 1 dionica. Dakle, već smo tada dali vlasniku koji je došao u INA-u mogućnost da postane, odnosno da bude gazda, a u današnje vrijeme sa ovih 48, 49% dionica i apsolutni gospodar naše zlatne koke INA-e koja evo kao što i vidimo ovih dana bilježi i pad prodaje derivata i profita i svega onoga ostalog. Jer naravno kalkulacije za nabavku sirovine rade se u drugoj državi u kojoj ostaje takorekoć sva razlika u cijeni i gdje se nama dozira na kapaljku onaj preostali dio zarade koji pripada samo INA-i. Tada je već učinjena velika greška prodajom dakle INA-e 25 plus 1 dionica. Da li ćemo danas, poštovane kolegice i kolege, također putem koncesija ili prodajom također onih kuća i onih poduzeća koje danas posluju dobro dovesti se ponovno u situaciju da ćemo prodati svoje nekretnine, da ćemo prodati poduzeća pod navodnicima kažem koja danas dobro ne posluju? Postavimo pitanje zašto ne posluju? Da li znamo gospodariti sa tim poduzećima, da li imamo ljude koji mogu voditi ta poduzeća, a na najbolji mogući način pokazujemo kako i na koji način smo birali ljude kod preuzimanja određenih poduzeća gdje nije bilo kriterija, gdje su ljudi birani bez iskustva, bez znanja, bez struke. I naravno da se postavlja pitanje dal' smo loši gospodari. S druge strane kaže ovdje u članku 13. sadržaj studije opravdanosti davanja koncesije. Studija opravdanosti davanja koncesije sastoji se naročito od operativnog sažetka općeg dijela tehničke, financijske, ekonomske i pravne analize. Pa postavljam pitanje, a na sva usta o tome govorimo, kako ćemo, ne govorimo to mi ovdje pogotovo ne ljudi u oporbi nego čelnici od predsjednika Vlade, potpredsjednika Vlade i dakle kukuriku koalicije koja na sva zvona govori i kaže kako ćemo ono blago koje imamo, a to su hrvatske autoceste, dati u koncesiju. Pa zar i taj biser hrvatske cestogradnje koja je izgrađena na najboljoj mogućoj osnovi i imamo danas najkvalitetnije ceste ne samo u Hrvatskoj nego u Europi da li ćemo i to gdje smo dosada investirali preko 50 milijardi ili oko 50 milijardi kuna u cestogradnju pa da li ćemo i to dati u koncesiju i reći kako smo loši gospodari i kako ne znamo sa tim istim cestama gospodariti? Danas su prihodi autoceste na poziciji A3, 70% prihoda je sa toga pravca, ostalo je sve ostali prihodi. Kolegice i kolege ova Vlada danas kaže kako to moraju prodat zbog velikog zaduženja i nepovoljnih kredita, što nije točno. Hrvatske autoceste, isključujem ARZ. ARZ je doista u problemima jer su uzimali kredite i zaduživali se na jedan nedopustiv način gdje su ubiti probili sve limite, o njima ne govorimo. Govorim isključivo o Hrvatskim autocestama koje su do sada uz odobrenje Vlade zaduživale se na svjetskom tržištu i gdje nikada im nije bilo dozvoljeno da se zaduže više od onoga iznosa nego što mogu kroz određeni broj godina vraćati. Najbolji je i pokazatelj da Hrvatske autoceste nisu bile u proračunu Vlade Republike Hrvatske, govorim samo unazad 4, 5 godina pa i više, jer su bile samostalne. I to je upravo pokazatelj da Hrvatske autoceste mogu samostalno funkcionirati. Nema niti jednog kredita, odnosno imamo jedan kredit od Američke banke GP Morgan, gdje smo uzeli kredit 2008. na 2009. pod nepovoljnim kamatama. Jer u to vrijeme je bila svjetska i ekonomska kriza i svjesne ste da nije bilo posebne mogućnosti biranja iz koje ćemo banke uzeti povoljniji kredit, no u tome trenutku su bila potrebna sredstva za dovršetak određenih projekata. Svi ti krediti kao što sam maloprije rekao su u mogućnosti se vraćati. Šta ova Vlada želi? Kroz model koncesija prodat ili dat u koncesiju Hrvatske autoceste, sredstava koja će dobit. U ovom vremenu sigurno neće dobit ono što planiraju, ta minimalna sredstva potrošit u potrošnju, a istovremeno deficit koji će se sigurno dogodit kroz zdravstvo, kroz sva ona ministarstva gdje su već limiti probijeni će također smanjit, odnosno sanirat dubioze prodajom nekretnina Croatia osiguranja, Hrvatske pošte. I na taj način javnosti se reklamirati, predočit kako su oni čarobnjaci i kako su deficit sa 15 milijardi skinuli na 10 milijardi, a istovremeno prodali državnu imovinu i sanirali određene dubioze u proračunu. I samim tim će reć kako je deficit na 10 milijardi. Postavljam pitanje, šta će ova naša djeca koju trebamo zadržati u Hrvatskoj i koja će sutra sjediti u ovom Parlamentu, kako ćemo im to objasnit? Da je SDP-ova vlas 2001. i pogotovo u ovome mandatu dala sve u koncesiju [[Upadica Batinić: Vrijeme kolega.]] i to pod nepovoljnim uvjetima, a što je najgore prodala državnu imovinu koja je otišla u bespovratno.
Hvala. Imamo dvije replike. Prvi se javio Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Lucić sa ovim zadnjim dijelom vašeg izlaganja se slažem. Točno je tako, kakva će biti budućnost, predvidljivo je. Međutim, s onim prvim djelom u kojem ste govorili o privatizaciji INA-e, kada je 2001. Vlada SDP-a, dakle prodala 25% dionica plus 1 ili što bi gospodin Kulst rekao 26% dionica. Dakle, s tim se ne bih baš složio jer je i vaša Vlada HDZ-ova prodala dodatnih 25 i još ono malo što je bilo, da bi MOL dobio većinski paket i znamo kojim se to kanalima, kako se išlo, a i sud se vodi zbog toga. Nadalje, vi znate da je bilo osnovano povjerenstvo za istraživanje uloge bivšeg premijera u svezi prodaje dionica INA-e gdje se SDP i HDZ postigli neriješen rezultat. Od tog se povjerenstva puno očekivala, a "Tresla se brda rodio se miš.". Jest se tako dogovorili sa SDP-om. A što se tiče Plive, pamtimo mi i Veronu i Plivu, jel. Pa, da samo podsjetim vas da postoji i ona Verona, Pliva, jer to je u uskoj vezi sa prodajom Plive. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo odgovor na repliku, kolega Luciću izvolite.
Pa kolega Grubišić, ja nisam rekao da i Vlada pod okriljem HDZ-a nije prodala određene dionice, ali ja govorim nešto drugo. Ako netko započne prodaju, nekoga resursa pogotovo tako ili prirodnih bogatstava. Mi ne znamo koja će Vlada sutra doći. Ova će danas prodat 25+1, jel tako? Sutra će doći neka vaša, naša pa će prodat još 10,15, pa evo 48 i 49. Ma, ja o tome govorim. Nisam ja ovdje rekao da je isključivo kriva samo jedna strana. Ali 2001. je to SDP-ova vlast sa koalicijskim partnerima započela. Također sada započinje rasprodaju, ona će rasprodati imovinu državnu sada u najnovije vrijeme. Ja vas pitam sljedeća Vlada kad dođe, kako će riješiti deficiti? Šta? Pa mi više nemamo šta prodavati. I gledajte, ove šume koje danas stoje ovdje pod paskom šatora u to ne smije nitko dirati, pa to će sutra prvo doći na red gdje će se skinuti taj šator i gdje će se isto krčmit, na ovakve ili onakve načine. O tome ja govorim i to su problemi. Prema tome, mi danas moramo biti odgovorni ovdje i političari, i kao gospodarstvenici. No, izgleda da pojedinci jednostavno, a naš kolega je ovdje danas i govorio, kolega Šuker u ime kluba da ćemo podržati ovaj zakon, ako budemo buduće koncesije, a to je prije svega autoceste doradili na jedan drugi način da ne idu u ovome obliku kao što je to do sada išlo. No, pitanje da li će se to prihvatiti. Nitko, ama baš od ovih postojećih političara ne želi to slušat jer misle da su najpametniji, da su došli bogom dani, da su od kad su se rodili učili o cestama i o koncesijama, i kao da to ovdje niko ne zna osim postojećih ljudi koji su trenutno na rukovodećim mjestima i u Vladi, i u resornim ministarstvima.
Hvala. Sljedeće replika Željko Kolar. Izvolite kolega. Mikrofon kolega.
Hvala. … [[Govornik naknadno uključen.]] Upalio sam.
Sad je ukopčan.
Znači, zašto je tako javno mjenje oko toga da se javna poduzeća ne vode dobro? Zašto negativno posluju? Pa to ne vjerujem da je iz razloga što je 9 mjeseci vlasti Kukuriku koalicije, i novi menadžeri u tim poduzećima koji su na dužnosti 6 ili 7 mjeseci. Teško je naći ljude, naravno da je teško naći ljude da preuzmu odgovornost za upravljanje javnim poduzećima tim više što njihovi prethodnici koji su bili, a za koje vi jako dobro znate koji su, praktički nema ni jednog javnog poduzeća gdje se ne vodi nekakav sudski postupak protiv direktora tih javnih poduzeća i naravno da je to sada problem. Što se tiče koncesija, unaprijed osuđujemo nešto za što ne znamo ni kako će završiti. Znači ako neće biti povoljne ponude znači ako neće Vlada postići onu cijenu koju je planirala u tom dijelu vjerojatno niti koncesije kao takve neće biti. A što se tiče prodaje javnih poduzeća kolega Grubišić je isto tu rekao 25+1 dionica Plive nije isto što i trajni pregovori i omogućavanje MOL-u da upravlja praktički INA-om bez da ima natpolovičnu većinu dionice. Morate i sami priznati da to nije isto.
Hvala. Dalje raspravljamo s raspravom. … [[Upadica se ne razumije.]] Kolega ali niste se javili. Mislim da imate pločicu. Oprostite nisam vidio. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, ne, pomno sam pratio … prvi puta digli ruku tolerirao sam to. Još ne snalazimo s palicama sada vas nisam primijetio, oprostite ali vjerujte mojim očima, niste digli ruku. Bit će prilike. Dalje za pojedinačnu raspravu Branko Bačić. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo tijekom jutra čuli smo od predlagatelja a i u raspravi kako je Zakon o koncesijama krovni zakon koji regulira temeljna načela i osnovne odredbe postupka koncesioniranja bilo javnih radova, bilo usluga, bilo gospodarskog korištenja općeg dobra. I to je točno. U ime kluba gospodin Šuker je rekao kakav je pristup HDZ-a i ja bih samo nadodao nekoliko po meni bitnih elemenata koje mora sadržavati opći zakon, krovni zakon kako bi kasnije kada ovaj Sabor bude donosio posebne zakone ne bi bio prepreka u realizaciji koncesioniranja djelatnosti koju rješava poseban zakon. Naime, činjenica je da ukoliko generalni zakon definira pojedine institute tijekom davanja koncesije da onda novim zakonima koji se moraju uskladiti sa ovim općim krovnim zakonom nije moguće riješiti određene odredbe koje su važne, presudne, specifične za djelatnost o kojoj govorimo. Ja ću se u tom smislu osvrnuti na pomorsko dobro, na koncesioniranje pomorskog dobra. Bilo bi dobro odmah to ću reći u uvodi znam da je u Ministarstvu pomorstva, prometa i infrastrukture u tijeku izrada Zakona o pomorskom dobru pa bi bilo dobro i za ovaj zakon, a i za Zakon o pomorskom dobru i morskim lukama koji je uglavnom čitav u funkciji korištenja pomorskog dobra pa samim time i koncesioniranja da prije nego što Vlada uputi u Sabor Zakon o koncesijama na drugo čitanje da već prije toga raspravimo Zakon o pomorskom dobru u prvom čitanju jer bi to pripomoglo kažem i Zakonu o pomorskom dobru i Zakonu o koncesijama. Ono što je ovim krovnim zakonom utvrđeno, a neće se onda moći regulirati posebnim Zakonom o pomorskom dobru jest primjerice odredba prema kojoj davatelj koncesije može u svojoj obavijesti o davanju namjere koncesije dati samo jednu jedinu koncesiju. To je dobro za primjerice koncesije koje rješavaju velike projekte, velike površine, koje traže određene usluge itd., međutim kada govorimo o pomorskom dobru imamo slučajeva kada praktično jednim postupkom se rješava 220 koncesionara. Primjer je Malostonski zaljev koji je koncesioniran sa 220 koncesionara koji se bave uzgojem školjaka. Oni gotovo vode identičan postupak oslonjen na istu Studiju utjecaja na okoliš za cjelokupni Malostonski zaljev i sada bi resorno ministarstvo ili davatelj koncesije trebao za svako pojedino polje tražiti svu onu čitavu dokumentaciju koja je istovjetna za svih. Prema tome treba omogućiti ovim zakonom da davatelj koncesije ne mora kada obuhvaća stotinjak koncesionara svakome od njih propisivati identičan postupak, identičnu studiju, identičnu dokumentaciju a doista slažem se nema smisla, dakle to bi trebalo omogućiti krovnim zakonom da ne mora biti jedinstvena namjera o davanju koncesije samo za jednu koncesiju, da se može po tom obavijesti po tom namjerom uključiti veći broj koncesionara. I kada spominjem Malostonski zaljev onda ću iskoristiti ovu prigodu pa ću spomenuti da prijedlogom ugovora o međudržavnoj granici između RH i BiH koja je ovih dana itekako u žiži hrvatske javnosti ukoliko bi se ugovor prihvatio u potpisanom obliku onda bi nekoliko koncesionara koji su sada konecionirani u Malostonskom zaljevu praktično i čije koncesije dala Vlada RH praktično bi ta polja koja su koncesionirana prije nekoliko godina ubuduće potpala pod akvatorij BiH i bila bi prema tom ugovoru ako bi ga ratificirali praktično bi to bio dio mora Malostonskog zaljeva i Maloga mora koji bi pripao BiH. Nadalje, mislim da ovim zakonom moramo definirati, omogućiti kvalitetnije odredbe kojima se utvrđuje institut produženja koncesije, to je vrlo važno. Naime, činjenica je da kada se koncesionira pomorsko dobro da se u pravilu koncesija za korištenje pomorskog dobra daje uz zemljište koje neposredno graniči sa pomorskim dobrom, a to je zemljište u pravilu odnosno gotovo 100% u vlasništvu fizičke osobe. I potpuno je jasno da to pomorsko dobro koje graniči sa privatnim zemljištem može koristiti jedino osoba koja je vlasnik tog zemljišta koja je naslonjena na pomorsko dobro. Kada se jednom daje koncesija, kada ovlaštenik koncesije dobije koncesiju onda nakon toga gotovo nemoguće da bilo tko drugi dobije koncesiju na pomorsko dobro jer mu to pomorsko dobro samo po sebi ne znači ništa. To je kada su u pitanju hoteli, kada su u pitanju restorani, kada su u pitanju manja brodogradilišta jer onaj dio zemljišta pripada fizičkoj osobi koja obavlja djelatnost primjerice brodogradnje i nitko drugi ispred tog zemljišta ne može tu djelatnost obavljati na pomorskom dobru, dakle nitko drugi ne može dobiti koncesiju osim njega. Pa bi bilo dobro da se Zakonom o konekcijama omogući da se uvaži ta činjenica da se kroz produženje koncesije jasno bude svjesno davatelj koncesije da nitko drugi osim njega ne može koristiti to zemljište. Nadalje, u zakonu piše da nije moguće davati pod koncesiju, odnosno vrlo je nejasno po meni reguliranje podkoncesionara u ovome zakonu, a ja ću vam dati primjer. Primjerice, u lukama nautičkom turizma, ACI je koncesionar 21 luke nautičkog turizma. Gotovo svaka nautička luka ima benzinsku crpku u vlasništvu INA-e ili ima trafostanicu i sada prema ovom zakonu ispada da bi ACI morao obavljat djelatnost prodaje goriva, da bi morao biti distributer električne struje što jednostavno nije moguće. Dakle, mi moramo potpuno jasno omogućiti nedvojbeno ovim krovnim zakonom da u specifičnim slučajevima podkoncesiju može dati koncesionar jasno uz suglasnost davatelja koncesije. Ovdje ovakvim prijedlogom zakona to nije jasno, nije dobro razrađeno i doista takvih problema ima da u lukama nautičkog turizma, u drugim lukama, ne mora biti luka nautičkog turizma, može biti luka otvorena za javni promet, da ovlaštenici komisije praktično kad bi se ovaj zakon prenio morale bi obavljati djelatnost za koju nemaju iskustva niti su registrirani, niti znaju, niti imaju mogućnosti pružati uslugu koju im ovaj zakon, ako bi ovako bio definiran nameće. S obzirom da je evo klub HDZ-a dao podršku, uvjetnu podršku zakonu ja bih još samo na to nadodao, dakle da ukoliko imamo desetine zakona leg specialis koje definiraju oblasti davanja koncesije, ako omogućujemo donošenje zakona za, ne bih rekao tako bitne stvari, malo manje važne stvari od davanja u koncesiju Hrvatskih autocesta, onda mi se čini posve normalnim da Vlada prihvati taj amandman i da u drugom čitanju i sama predloži jedan članak kojim bi se omogućilo davanje autocesta u koncesiju, odnosno koncesioniranje krupnih infrastrukturnih objekata, da mora proći proceduru u Hrvatskom saboru i da se za svaki od takvih pojedinačnih slučajeva donosi poseban zakon. Jer kažem, ako imamo regulirano pitanje pomorskog dobra Zakonom o pomorskom dobru, ako ima koncesioniranje poljoprivrednog zemljišta regulirano Zakonom o poljoprivrednom zemljištu, ako imamo regulirano pitanje koncesioniranja turističkog zemljišta Zakonom o turističkom zemljištu onda ja doista ne vidim razloga da ne bi Zakon o koncesijama propisali da koncesioniranje velikih infrastrukturnih objekata koji su od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku ne bi se onda trebalo rješavati posebnim zakonom. To mi se čini potpuno logičnim, opravdanim, normalnim i ja mislim da bi Vlada do idućeg čitanja trebala prihvatiti taj prijedlog da se riješi koncesioniranje autocesta kroz zakon koji bi prošao saborsku proceduru. Hvala.
Hvala. Imamo četiri replike. Prvi se javio Đuro Popijač. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega spomenuli ste problem koncesija brodogradilišta. Dakle jasno je i poznato da su brodogradilišta, velika brodogradilišta vlasnici koncesija upravo za tu djelatnost za koju su i davno dobili koncesije. Zanimljiv je primjer Kraljevice koju ste poslali u stečaj, po meni potpuno nepotrebno, naročito u krivo vrijeme. Dakle Kraljevica brodogradilište je poslano u stečaj pred isporukom dva velika broda za koju bi inkasirali preko 60 milijuna dolara. I sada čitamo da odbor vjerovnika želi naravno taj prostor dati u podnajam prijašnjim dobavljačima i kooperantima i navodno državno odvjetništvo s obzirom da nije to po Zakonu o koncesijama ne može to izvršiti. Što slijedi, slijedi vjerojatno likvidacija. Dakle to je način na koji, a hvalite se s time da ste razriješili pitanje brodogradnje, ćete rješavati pitanja brodogradnje. Dakle, stečaj i likvidacija. Hvala lijepo.
Imamo odgovor. Kolega Bačić izvolite.
Da, slažem se kolega Popijač da je bilo mogućnosti da se problematika Kraljevice razriješi na drugi način, ne stečajem, tim više što je bilo moguće da se kroz prostor Kraljevice koji obuhvaća gotovo zbog cijelosti pomorsko dobro, nađe načina, mislim da je na tom tragu bio i jedan natječaj svojedobno raspisan, da se zadrži djelatnost koja je usko vezana uz more, kroz natječaj bilo za tehnički centar nautičkog turizma, za manje brodogradilište koje može vršiti remont jahti, manjih brodova itd., itd. Prema tome, kroz reguliranje pomorskog dobra upravo u Kraljevici koja je imala i čisto imovinsko-pravne odnose riješeno bilo je kudikamo lakše nego u drugim brodogradilištima, gotovo većim kao što je Split, kao što je Trogir, iako je Trogir otprilike na razini Kraljevice, bilo je moguće riješiti pitanje nastavka rada možda ne onoliko broja zaposlenika koliki je danas u Kraljevici, koliki je bio u Kraljevici prilikom otvaranja stečaja, ali da je bilo mogućnosti da se kroz taj postupak prenamjene, ali opet jasno usko vezano uz brodograđevnu djelatnost nađe načina da se nastavi sa poslovanjem Kraljevice. Tim više što je sada upravo iz ovakvih razloga nemoguće da se imovina i oprema koja je u Kraljevici može staviti u funkciju koja bi opet priskrbila određena sredstva za troškove stečaja.
Hvala. Sljedeća replika, Božidar Kalmeta. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Dakle htio sam ponoviti ono što je rekao kolega Bačić, dakle klub je vrlo uvjetno ustvari rekao da podržava ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju jer držimo s jedne strane da koncesije jesu i trebaju biti mogućnost novog investiranja, jer u tom smislu je to dobro i treba podržat taj zakon, ali kao što piše, ono što je predsjednik Hrvatskog sabora i dobio odgovor, odnosno supredsjedavajući da ne ponavljam, da se za određene velike objekte treba to regulirati posebnim zakonom. Dakle klub je dao uvjetno se suglasio s ovim prijedlogom zakona u prvom čitanju. Međutim ono što je kolega Bačić rekao, a to je da institut produženja koncesije da nije definiran. Mi smo imali i dosta slučajeva, naime neke kao što znamo autoceste su građene po koncesijskom modelu i mislim da su dobro građene i izgrađene, mislim tu na Istarski ipsilon koji je od početka građen po tom modelu i na autocestu Zagreb-Macelj. Nekad se dolazilo u situaciju da bi ti koncesionari koji imaju koncesijski ugovor i koji rade i koji upravljaju tim autocestama možda htjeli investirat u neku dodatnu kvalitetu ili nešto slično kad je u pitanju ta dionica autoceste koja je već dana u koncesiju, a dosadašnji zakon nije omogućavao produženje koncesije tako da nadovezujući se na ono što je rekao kolega Bačić mislim da bi bilo dobro da se u ovom zakonu jasno da mogućnost postojećim koncesionarima da imaju mogućnost i produženja koncesije jasno pod uvjetima koje se dogovori sa Vladom. Evo, hvala lijepo.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolega Bačić izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo, slažem se potpuno kolega Kalmeta. Dakle, tamo gdje koncesionar obavlja djelatnost sukladno ugovoru gdje uredno podmiruje obveze svakako da krovni zakon, a i ovi posebni zakoni trebaju omogućiti kada je davatelj koncesije u potpunosti zadovoljan i ako koncesionar čitavo vrijeme davanja koncesije uredno izvršava tu svoju obvezu koju je preuzeo ugovorom da mu se treba omogućiti. I točno je da je u tom smislu kako ste sami rekli, dakle uvjetna suglasnost na ovaj zakon. Naime, ja dolazim iz županije koja nema niti centimetra autoceste, niti centimetra autoceste i da ne vidim u koliko bliskoj budućnosti će se početi gradit autocesta od Ploča prema Dubrovniku. Ja ne vidim razloga da ne bi se moglo na ovom tragu koji je Kalmeta rekao da se gradi po principu Istarskog ipsilona i taj dio ceste. Prema tome, to je još jedan dodatan dokaz da je bilo dobro da se takvim jednim zakonom regulirao takve mogućnosti, da se krene u izgradnju, u daljnju izgradnju autocesta u Republici Hrvatskoj koje bi mogle biti financirane sredstvima privatnih financiranja investitora.
Hvala. Boro Grubišić, izvolite kolega replika.
Hvala lijepo. Gospodine Bačić, pa možda ovaj posebni zakon za velika javna dobra kao što vi navodite na primjer naše ceste da se donese poseban Zakon o davanju koncesije za javne ceste možda i nije potreban za, pogotovo za vladajuću većinu. Oni to i ne nazivaju koncesijom nego monetizacijom, a možda time zapravo su to riješili taj problem, dakle monetizacija javnih cesta. A sama riječ monetizacija već sve govori. Dakle, upravo što je gospodin Lucić govorio kamo ide ta monetizacija i kako će se koristiti ta monetizacija. Umjesto možda upravo na ono što je bilo potrebno nastaviti izgradnju autoceste dalje na jug od Vrgorca, Ploča pa Pelješki most itd. To bi bilo prava upotreba ukoliko dođe do davanja koncesije onda bi to zaista bila upotrijebljeno u pravu svrhu. No, mogu vam reći i to, vi ste govorili da postoje javna dobra i poduzeća od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku. Evo, nedavno je firma od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku Đuro Đaković kažu kupila jako posrnulu Ingru. Ali uskoro će se razotkriti Ingra koja se oko toga igrala i koja se igra i gdje su dana jamstva za neke male banke ili bančice bi se moglo reći i kamo su novci, neki novci u toj transakciji i kome, na čijem računu su završili. Đuro Đaković Holding je firma od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku. Uskoro ćemo obznaniti o čemu se tu zapravo radi i koja je igra između Ingre i Holdinga Đure Đaković.
Hvala. Imamo odgovor kolega Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić, pa vidite ova priča oko vladinog prijedloga o davanju autocesta u koncesiju ukazuje prilično slikovito kako su nam, kako nam je jedna retorika kada smo u oporbi, a druga kada smo na vlasti. To sam i malo prije rekao tijekom jutra. Dakle, kada je bivša Vlada promišljala o mogućnosti i pristupanju koncesioniranja autocesta u Hrvatskoj onda je sadašnji prvi potpredsjednik dočekao na nož i kaže da HDZ s obzirom da ne zna upravljati javnim poduzećima ne može upravljati niti Hrvatskim autocestama pa ih onda prodaje s jedne strane da bi ih se oslobodio, a s druge strane da bi tim novcima zakrpao rupe u državnom proračunu ne bi li lakše financirao deficit državnog proračuna. E sad da se pokaže da to nije salto mortale sad treba taj isti postupak nazvati monetizaciju. Dakle, ne davanjem koncesija, ne ubiranjem jednokratnih sredstava i to u obimnom iznosu, nego jednostavno to ćemo, naći ćemo jedan zgodan način, zgodan izraz monetizacija pa što god on značio.
Hvala. I zadnja replika Franjo Lucić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Pa evo ja ću se dotaći također na izlaganje kolege Bačića. Dakle, apsolutno se slažem sa izrečenim i pitam se opet, mi stalno govorimo ljudi, ljudi pa ljudi. Sad ste rekli malo prije kaže ona vlast nije znala voditi javna poduzeća. Gledajte, ova sadašnja vlast je par mjeseci na vlasti. Takih kardinalnih pogrešaka od biranja ljudi koji nisu uopće adekvatni da vode te poslove. Evo vam najnoviji slučaj HAC-a. Gledajte, direktor HAC-a, njegov brat je tamo direktor održavanja i ni manje ni više, ne znam koliko 2,2% alkohola i još čovjek nema ni vozačke dozvole i vozi službeni auto. A gledajte, a spočitavate kako je HDZ radio gluposti. Da ne idem sad jer nemam vremena u nedogled nabrajati sve pogreške od imenovanja zamjenika ministara, pomoćnika, ovaj kaznenu prijavu, onaj pod istraživanjima ovakima, onakima. Pa ljudi moji, u ovako kratkom vremenskom periodu toliko promašaja, toliko pogrešaka a amputira se Hrvatskoj demokratskoj zajednici kaže vi niste znali postaviti ljude. A imam najnoviji slučaj u Požeško-slavonskoj inputirati, nisam u svojoj županiji da vam ne spominjem jer nemam vremena kakvi su ljudi birani. Molim vas, pa nemojte, nemojte demagogiju stalno pričati a imenujete ljude koji baš sa poslom nemaju baš nikakve veze.
Hvala. Nemamo odgovora. Sljedeća za raspravu Nansi Tireli. Izvolite kolegice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ma evo, očito je postalo kod nas u Hrvatskoj moderno mijenjati nazive i mijenjati imena pa tako nije koncesija nego je monetizacija, ali se samo nadam da ćemo onda morati donijeti nekakav zakon o tome da bismo razumjeli o čemu se radi. Obično kad donosimo neki zakon za to trebamo imati razloga. Ili zakon nije dovoljno dobar onako kako bismo mi htjeli ili ga moramo uskladiti sa Europskom unijom. Ovaj zakon koji danas imamo na stolu evo jeste jednim dijelom usklađenje, ali jednim dijelom evo i izmjene koje su kao takve itekako važne. Voljela bih vjerovati da u Ministarstvu financija dobro znate kako stojimo sa koncesijama, što sa koncesijama ne valja i da je upravo to vaše znanje rezultat ovog prijedloga novog Zakona o koncesijama danas nama na klupama. Ali bi bilo i više nego poželjno i dobro da smo i mi saborski zastupnici isto tako dobili ta nekakva saznanja uz ovaj zakon pa da vidimo što bi to trebalo mijenjati i zbog čega. Ne slažem se sa onim što je danas rečeno tu u Saboru da je ovo krovni Zakon o koncesijama i da ne treba pričati o problemima koji su na terenu, o tim problemima itekako treba pričati upravo zbog toga da bismo na greškama učili ili da bismo eventualno u budućnosti mogli raditi bolje od onoga o čemu evo sada tako neprimjereno, što neprimjereno kritiziramo. Koliko god mi pričali o koncesijama na autoceste onda je u redu da o tim autocestama i pričamo na jedan način pa da pokušamo izvući nekakve podatke. Iz Banskih nas dvora u kontinuitetu uvjeravaju kako davanjem autocesta u koncesiju autocesta neće poskupjeti nego da će se cijena cestarina mijenjati samo zbog usklađivanja s inflacijom, međutim ekonomska računica ne ide nikako u korist tim tvrdnjama. Onaj privatni koncesionar koji će preuzeti 1050 km hrvatskih autocesta ne samo da će prvom prilikom povisiti cestarine već će otpustiti određeni dio radnika. Ako usporedimo poslovanje HAC-a i Autoceste Rijeka-Zagreb sa poslovanjem dvoje privatnih koncesionara koji trenutno posluju u Hrvatskoj, a to su BINA ISTRA i Autocesta Zagreb-Macelj uočavamo nesrazmjer u broju zaposlenih. HAC zapošljava 3,22 radnika po km, Autocesta Rijeka-Zagreb 4,09, Autocesta Zagreb-Macelj 2,53, a BINA ISTRA 1,7 radnika po km. Podatak koji nam zasigurno govori i da naslutiti da zaposlenici će vjerojatno dobiti otkaz. Što se pak tiče razlika u cijeni cestarine na autocestama koje su pod kontrolom privatnog koncesionara drastično su skuplje. Tako na autocestama HAC-a i Autocesti Rijeka-Zagreb za primjerice 100 kuna možete prijeći 217 km, no na autocestama kojima upravlja BINA ISTRA taj iznos će vam biti dovoljan tek za 196 km. Najgore ćete proći na Autocesti Zagreb-Macelj gdje za 100 kuna možete prijeći samo 125 km. Što se tiče tunela Učka, tunelarina je 28 kuna, a bila je, znači od 15 kuna išla je na 28 kuna. Jest da se je gradio Istarski ipsilon u koga je utrošeno negdje oko 650 milijuna eura dosada. Planira se utrošiti još 300 milijuna, kako kaže direktor BINA ISTRA-e. Međutim, činjenica je i ta da država na račun tunela ne dobiva PDV i čak je i činjenica da država još i plaća po ugovoru koji imamo sa BINA ISTRA-om. To su podaci koje trebamo pri uzimanju svake koncesije uzeti u obzir. I kad kažete da ćemo ovdje u Saboru na drugom čitanju imati podatke o koncesijama onda nije dovoljno da ih imamo samo u Saboru, ti podaci moraju biti javni. O tim podacima moraju znati svi građani na koji način se dijele koncesije i koliko pojedina jedinica lokalne samouprave od pojedinih koncesija i dobiva u općinski proračun. I nije istina da se je sa koncesijama samo nekad loše gospodarilo, imamo svježi primjer u Istri gdje je za 10 četvornih metara pomorskog dobra prije nepunih mjesec dana naplaćena naknada od 1190 kn, a zamislite na tih 10 četvornih metara stalo je čak 20 tisuća posjetitelja. To su stvari o kojima bi Ministarstvo financija trebalo itekako voditi računa. Kada kažemo da je država loš gospodar, država ne gospodari, gospodare ljudi. Zašto je to tako? Možda čak možemo i naslutiti u ovom prijedlogu Zakona o koncesijama. Meni stvarno nije jasno zašto pravne osobe s posebnim propisima ovlaštenim za davanje koncesija za jedan te isti prekršaj plaćaju deset puta više nego što to plaćaju tijela koja su sklopila ugovor o koncesiji? Ako teretimo određeni prekršaj, ako je taj prekršaj kažnjiv onda stvarno ne vidim razloga zašto bi određeni subjekti koji sklapaju ugovor o koncesiji za isti prekršaj prekršajno različito odgovarale? Mislim da biste i ovdje u članku 56. do drugog čitanja zakona možda evo mogli malo pogledati i uskladiti da barem te prekršajne odredbe za isti prekršaj svima budu jednake. Hvala.
Hvala i vama. Imamo repliku, kolega Branko Vukšić. Izvolite.
Uvažena kolegice Tireli jedan vaš prethodnih reče da se dogodio salto mortale u pogledu autocesta, međutim dogodio se salto morale. Tko će uzeti u koncesiju 1050 km autocesta ako će tom koncesionaru država određivati visinu cestarine, ako ćemo određivati na koji način će održavati te autoceste i ako ćemo odrediti koliko će radnika trebati ostati zaposleno u održavanju autocesta, znači u samim autocestama? Znamo da će cestarina biti kudikamo veća nego što je danas, što pokazuje praksa i u Hrvatskoj praksa i u potpunosti se s vama slažem za isti prekršaj treba u zakonu predvidjeti istu kaznu. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika Boro Grubišić. Izvolite kolega. Mikrofon kolega Grubišić.
Ispričavam se, to je prvi put. Kolegice Nansi Tireli slažem se s vama u cjelini vašeg izlaganja i ono što ste posebno naglasili to je dakle javnost sklapanja i provođenje koncesijskog ugovora dakle ta kako političari kažu transparentnost. Da bi smo mi svi znali i kada postoji izvješće, točno i u lokalnim samoupravama a i na nivou države, tko daje koncesiju, koliko ona iznosi itd. Međutim, u ovom zakonu, u članku 9. stavak 1. lijepo piše: "Da davatelj koncesije je obvezan čuvati i ne smije dati na uvid, dakle ni nama podatke iz dokumentacije gospodarskih subjekata koje su ti gospodarski subjekti, dakle oni koji dobili koncesiju, a u skladu sa posebnim propisima označili poslovnom tajnom.". Dakle, onaj tko dobiva koncesiju može označiti što to onaj tko daje koncesiju može, što mora čuvati kao tajnu a što može objaviti. Prema tome, očito je da smo tu poprilično ograničeni u pitanju javnosti rada, u pitanju mogućnosti uvida i javnosti koncesijskog ugovora i provođenja koncesijskog ugovora, ovim člankom.
Hvala. Sljedeći za raspravu Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Evo me, ovi laburisti oni me stalno. Jedna medijska vijest prije nekih skoro godinu dana, u ljeto prošle godine je rekla da je ministar bivše Vlade boravio u, neću namjerno ime govoriti iako će se on možda prepoznati, boravio je u Washingtonu. U razgovorima s Vladom SAD-a i nadležnim valjda ministarstvom tako je razgovarao o tome kako bi možda Hrvatske vode išle u koncesiju, da bi Amerika bila zainteresirana za korištenje vode, Hrvatskih voda, jasno u smislu koncesije. Vijest je bila samo u jednom momentu izbačena, nakon toga je vrlo brzo više nije bilo, niti se ponavljala sljedećih dana, ali neke su da kažem, i udruge i organizacije ipak reagirale. I nisam samo ja čuo tu vijest nego i mnogi drugi. Pa je došlo do velike javne uzbune o tome da se Hrvatske vode kao nacionalno narodno bogatstvo države Hrvatske, znamo da je ona 5 po bogatstvu vode u Europi i na visokom mjestu i po bogatstvu pričuva pitke vode i u svijetu. Dakle, digla se velika halabuka da se to ne dogodilo i nije se dogodilo, hvala bogu nije se dogodilo. Danas, već na drugom mjestu u članku 5. kada se govori o koncesijama evo voda već na drugom mjestu spremnih za koncesijske ugovore i za eksploataciju. Možda mi ovdje, možda nas netko ovdje može prozvati dušobrižnicima za Hrvatske resurse, Hrvatsko bogatstvo. I ovo sam već govorio, dakle, hrana, vode, šume, zdrava zemlja, e pa i energija, kad ste već spomenuli INA-u i energija. Hrvatska dobiva svoje nafte negdje više od 40% iz svojih izvora, plina više od 60%, ali nažalost to je ovim mešetarenjima i vas iz SDP-a i ovih iz HDZ-a zauvijek otišlo, zauvijek vidjet ćemo, u ruke MOL-a. I toga smo se riješili, tu nema uopće brige. Kao ni o HT-u i telekomunikacijama. Dakle, Nijemci uredno zarađuju, imaju dobit ovdje ali mi to nismo kao znali ni onda upravljati s tim, pa smo dali Deutsche Telekom da on to upravlja i dobit izvlači iz Republike Hrvatske. Tako će biti i sa ostalim koncesijama. E sada, ova koncesija za ceste, Hrvatske autoceste, se voli zvat, vladajući to vole zvati monetizacijom, iako je to vrlo ružan izraz. Jer je potpuno jasno što to znači, znamo svi da je moneta novac, pa to je znači unovčavanje Hrvatskih autocesta. Kamo će ići sredstva od unovčavanja, evo vam lijepu hrvatsku riječ, vidi mogao bih ja kao pokojni Ladan uči u enciklopediju, unovčavanje Hrvatskih autocesta. Dakle, kamo će ići ti novci, pa jasno ako se smanji 2% proračun za, doprinos za zdravstvo, pa još 2%, pa nastane rupa od 5 milijardi kuna, evo i ova 2,3 milijuna, 2, 3 milijarde od Hrvatskih autocesta će ići u tu svrhu. Dakle, tu je prelijevanje iz šupljeg u prazno. E sada, možda i Hrvatske šume za koje izrijekom piše, kako kaže u stavku 3. članku 5. ovoga zakonskog prijedloga kaže: "Koncesija se ne može dati na šumama i šumskom zemljištu.". Ali se ona događa, dana su Hrvatskoj u pa i u nekim privatnim posjedima, šumama. Imamo i sunčane šume, u Slavoniji, krasne sunčane hrastove šume. Znamo svi o čemu se radi. Ali ako Vlada nazove umjesto koncesije na šume, nazove monetizacijom Hrvatskih šuma, možda to prođe, jer to nije davanje koncesije i to je monetizacija. Pa ćemo onda po utvrđenim posebnim propisima koje propisuje Vlada pa čak i uredbom možda doći i do toga da se monetiziraju i Hrvatske šume. Sedam godina je, da kažem embargo na prodaju državnog poljoprivrednog zemljišta, ulaskom u Europsku uniju i još 3 godine u pregovorima. Međutim, pa svi znamo da i danas stranci dolaze u posjed Hrvatskom poljoprivrednog zemljišta, državnog. Evo primjera iz općine Sibinj, koja prodaje državno poljoprivredno zemljište, kupuje je jedna firma iz Požege, a tu firmu iskupljuje 300 hektara zemlje. Dakle, ta firma iz Požege kupuje državno poljoprivredno zemljište, a nakon 7 dana od kupovine i ovjerenoga ugovora o kupovini, Mercator iz Slovenije kupuje tu Požešku firmu. I tako Mercator dolazi u posjed poljoprivrednoga zemljišta u općinski Sibinj u Slavonskom brodu. Takve makinacije, i koje su zabilježene i posebice u privatizaciji, ja ih se bojim. Ja se bojim ovoga Zakona o koncesiji jer smo mi prilično, kako tko, vrlo skloni da se izigraju i oni zakoni koji su u dobroj vjeri i u dobroj namjeri doneseni. Zbog toga ovaj strah i ova molba za oprez i maksimalno, koncizno i jasno iskazani svi stavci u svezi ovoga Zakona o koncesijama. Na kraju kada sam vidio da ovdje piše čak 20 javnih hrvatskih dobara koji su naročito, dakle naročito u igri za koncesioniranje dakle ima i drugih koji nisu naročito u igri dakle sve. Pa najbolje da mi državu Hrvatsku s obzirom na ovu situaciju o kojoj stalno pričaju vladajući damo cijelu koncesiju. Ima u svijetu država koje imaju novaca, keša, pa od Kine pa još nekih pa da mi možda damo našu državu skupa sa svima nama ako bi nas tko uopće uzeo u koncesiju. Tako da ovaj salto morale u svezi Hrvatskih autocesta da ne bi bio salo morale i u svih ovih 20 područje od naročitog interesa za koncesioniranje tako da bi onda to bila prava katastrofa. E sada kolegica Tireli je govorila o broju zaposlenih pa dobro znamo zašto su u Hrvatskim autocestama jednim dijelom nastali problemi. Govori gospođa Tireli o tome da je u Hrvatskim autocestama zaposlenih 3,2 po jednom kilometru autoceste. A kako se zapošljavalo? Znamo da se zapošljavalo po političkoj podobnosti. Pa zato onome tko ima privatnu koncesiju na dijelu autoceste Zagreb-Macelj mali broj djelatnika, zato je u Bina-Istri mali broj djelatnika, a u HAC se utrpalo od naplatnih kućica do svih mogućih funkcija do menadžmenta pa kakvih sve šefova pa to se ne može ni zamisliti. E zato mi "ne znamo" a znamo mi samo da imamo dobre volje. A ništa niste bolji ni vi jer trpate do iznemoglosti, do nemilosti sve moguća javna poduzeća. I niste rekli da će biti u javnim poduzećima otpuštanja u javnim tvrtkama, nego u zdravstvu, školstvu itd. Zašto ne otpuštate u javnim tvrtkama? Jel ste postavili svoje ljude pa ih nećete sada primati pa sada otpuštati. To je problem, to je problem poštenja u poslovanju ove države i ništa drugo. Ne treba nama koncesija nego poštenje u poslovanju i Hrvatskih autocesta i Hrvatskih cesta i HEP-a, gospodarstva Elektre kako hoćete i svih onih što predstavljaju hrvatske javne tvrtke. Da nema nepoštenja, da nema lopovluka i kriminala ne bi nam trebala koncesija ni nikoga niti bi trebali raspisivati koncesiju za to. I sada će se povisiti cijena grijanja u 6 velikih gradova. Pa normalno treba malo sufinancirati Plomin, nema novaca, nema novaca ni za projekt. Pa ljudi platite ovih 6 velikih gradova pa platite to ili ćemo ga prodati, pa ćemo HEP prodati kako reče kolega iz HNS-a ovdje danas u prijepodnevnoj raspravi. Prijete se prodajom. Ma nemojte. Pa probajte prodati nešto. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo tri replike. Prvi se javio potpredsjednik Željko Reiner. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi zastupnik Boro Grubišić je zapravo s pravom ja mislim ironizirao riječ monetizacija koja se sada očito počela rabiti da se na neki način prikrije ono što to jest. Ne znam zašto je to bilo potrebno pa vidim da se naveliko ta riječ rabi posebice kada se radi o pokušajima da se u koncesiju, dugoročnu koncesiju daju dakle Hrvatske autoceste. Nazovimo stvari svojim imenom. Zašto se mora skrivati iza tog nekog egzotičnog izraza monetizacija, recimo daje se u dugoročnu koncesiju. Što to znači? To znači da vjerojatno dobar dio saborskih zastupnika kada ta koncesija istekne uopće neće biti živ jer ako znamo prosječni vijek života građana Hrvatske koliki je onda za 35 godina u najmanju ruku dio nas je mala šansa da će ostati živi. Prema tome to je na neki način prodaja. Naravno možemo reći da nije to, da je to dugoročna koncesija itd. ali zapravo za vijeka većine nas to više neće biti pod našom kontrolom. I upravo zbog toga ja mislim da je vrlo važno da se u ovaj zakon bez obzira na sve ostale njegove dobre ili loše strane način i ono što je predložio klub HDZ-a tj. da se u članku 5.unese odredba da se zapravo to neće primjenjivati te odredbe navelike infrastrukturne objekte kao što su Hrvatske autoceste, željeznice itd. odnosno da treba posebni zakon koji će propisivati takve oblike koncesije jer se radio o nekakvom narodnom dobru u koji smo svi mi davali godinama svoje novce. I ako treba raditi koncesije radimo to za nove ceste ali za ove postojeće postoje drugi načini na koji se to može puno bolje urediti. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolega Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Reiner, zar vi mislite bi se tim vašim prijedlogom HDZ-a, to je samo odgoda nečega što je kukuriknu koalicija namjerila već sada provesti. Zar vi mislite da bi se nekim novim posebnim zakonom išta promijenilo u svezi te monetizacije navodno? Ja ne ironiziram riječ monetizacija nego sa žaljenjem konstatiram dakle utvrđujem ajde da kažem hrvatski da što to znači to je unovčavanje jel i to je ono što je najvažnije prvom i prvom, mislim prvom bez navodnika i prvom s navodnicima.
Hvala. Sljedeća replika je Igora Rađenović. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo ova rasprava o Zakonu o koncesijama pretvorila se zapravo u najvećem dijelu praktički o nečemu o raspravi o nečemu što se još nije dogodilo dakle o najavi mogućoj najavi dugoročne koncesije dugoročne kakve druge, dr. Reiner koncesije su uvijek dugoročne dakle Hrvatskih autocesta ili monetizacije kako je to rečeno. Da nažalost, moramo reći da monetizacija to jest jer drugog rješenja zapravo nema, alternative nema i svi financijaši koji su malo bolje pogledati trenutni sustav HAC-a a u prethodnim raspravama je govoreno da kroz koncesije dakle više cijene a manje radnika da naši koncesionari koje imamo a koji su ugovori potpisani u devedesetim godinama zapravo kao takvi traže još neka nova rješenja reče i gospodin Kalemta u svojoj diskusiji da im to treba omogućiti. Ono što smo sada imali po modelu autocesta reče gospodin Grubišić iz šupljega u prazno. Bojim se da se je radilo iz javnoga u privatno iliti u jednom dijelu stranačko o tome će još reći mjerodavni sudovi RH. Mislim da svi zajedno do drugog čitanja trebamo potražiti alternativu a alternativu o ovoj priči i mislim da su same namjere ministarstva da prijedlog ide u dva čitanja, dakle ova Vlada ništa ne želi sakriti, dapače, tek je izabran savjetnik oko toga koji će dati neke nove modele što nije bio slučaj svih ovih primjera i Macelja i Bine i svega što se primamo po glavi i stotine milijuna PDV koji fale. Ovo je rješenje očigledno jedino rješenje. Ukoliko se pokaže neko drugačije pokušat ćemo ga potražiti ali izjednačavanje lijeve i desne strane me uvijek zaboli pa vas molim da to više ne činite bez argumenata.
Hvala. Imamo odgovor na repliku. Kolega Grubišić izvolite.
Hvala lijepo. … [[Govornik nije uključen.]]
Mikrofon kolega Grubišić.
Dakle u svezi cijele vaše ove replike ja sam samo čuo da je to samo moguća najava, tako ste rekli čini mi se, da citiram, monetizacije Hrvatskih autocesta. Pa vama je očito više nego u vašem djelovanju kroz svih ovih 9 mjeseci vaše vlasti, ti probni baloni su vam zaista jedna specifičnost ili karakteristika. Valjda pustite balon pa onda osluškujete kako će reagirati javnost, građani i političke stranke i svi ostali u društvu. Pa ste tako pustili balon da ćete praviti autocestu kroz BiH dakle preko teritorija Neuma pa ste onda reterirali. Pa neće bit Pelješkog mosta balon, pa će bit Pelješkog mosta. Tako je i u svezi ovoga. Sa ovakvim prijedlogom koji je ušao u zakonsku proceduru u ovome Saboru kao prvo čitanje ovo više nije probni balon, ovo više nije igra i šala, ovdje moramo zaista biti ozbiljni.
Hvala. I zadnja replika, kolega Mladen Novak. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Da budem iskren nisam baš siguran da li sam dobro razumio ili se kolega Grubišić krivo izrazio kad je postavio pitanje zbog čega neće bit otpuštanja u javnim poduzećima, javnim tvrtkama. Nažalost bit će otpuštanja al ne onih kadrova na koje ste mislili, a otpuštanja će biti jako puno i te kadrove ne možemo sigurno pripisat ti koji će bit otpušteni ni HDZ-u ni SDP-u jer to su oni koji rade. Oni koji su dovedeni u ovo na što ste vi aludirali tu će nažalost biti otpuštanja samo onih koji se otmu kontroli, koji nisu baš previše podobni. Svoje kadrove ćemo i dalje dovoditi, oni koji su na vlasti, i gomilati taj gornji dio. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolega Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega dobro ste me podsjetili, pa vidite kada pogledate namještanja, kažu hrvatski dužnosnici i namještenici, javni službenici i namještenici. Ova riječ namještenik je toliko dobra i toliko odgovara trenutku istine već malo duže vrijeme, dakle i za HDZ-ove vladavine, a sad pogotovu za vrijeme Kukuriku, dakle namještenik, pa namjestio ga je. Vidite neki dan u dnevniku, u medijima kako su, a i ne samo neki dan, malo malo pa namjesti onoga koji je u kaznenom progonu, pomoćnicu ministra, bivšu pomoćnicu ministra za ekologiju. Pa namjesti ovoga koji ima kaznenu prijavu, dakle namješta se, e ti neće biti otpušteni, a oni koji su možda desetljećima gradili javna poduzeća, tvrtke, unijeli sebe, oni će bit otpušteni. U to uopće nema dvojbe. Zato sam govorio o stranačkoj pripadnosti, o tome. Pogledajte stranačku pripadnost radnika u HAC-u prije 1.1.2012., pogledajte samo tko je tamo priman i sa čijom plavom knjižicom, ne od Dinama nego neka druga.
Hvala. Ovime smo završili. U ime predlagatelja zamjenik ministra Boris Lalovac, izvolite.
Evo samo na kraju vrlo kratko budući da je dosta dugo otegnula se rasprava. Ispred nas još su neki zakoni. Zahvaljujem vam na raspravi, bilo je dosta konstruktivnih prijedloga koje ćemo razmotriti u drugom čitanju tako da nadamo se da smo i ovaj prvi dio da ćemo ga unaprijediti do drugog čitanja. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Ovime zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti.
Sljedeće, prijedlog Zakona o koncesijama, prvo čitanje, P.Z.E. br. 134. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Prihvaća se prijedlog Zakona o koncesijama - Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona Molim da se izjasnimo. Tko je za ovakav zaključak? Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala lijepa. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Hvala lijepa. Utvrđujem da je većinom glasova, 78 za, 8 protiv i 25 suzdržanih donesen predloženi zaključak. U skladu sa prijedlogom Kluba zastupnika HDZ-a u Hrvatskom saboru dat ću na glasovanje zaključak: - Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske i Ministarstvo financija da izradi Konačni prijedlog Zakona o koncesijama u članku 5. unese odredbu prema kojoj se odredbe Zakona o koncesijama neće primjenjivati na velike infrastrukturne objekte kao što su primjerice hrvatske autoceste i željeznice i da će postupak davanja koncesija u tim slučajevima utvrditi posebnim zakonom. Naime, ovaj zaključak dajem na glasovanje mada nije moguće obvezati unaprijed Vladu s kakvim će prijedlogom doći u Hrvatski parlament. Nije moguće, jer Vladino je pravo da kreira politiku kroz prijedlog konačnih akata. Tko je za predloženi zaključak? Hvala. Tko je protiv? Hvala lijepa. Tko je suzdržan? Konstatiram da zaključak nije dobio potrebnu većinu. Naime, za zaključak je glasovalo 25, protiv 77 i suzdržanih 9. Hvala lijepa.
Nastavljamo sa - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Poreznoj upravi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 160 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Izvolite zamjeniče ministra.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Jedan od ključnih ciljeva projekta modernizacije Porezne uprave je sukladno najboljim europskim i svjetskim praksama, reorganizacija Porezne uprave koja će se temeljiti na jednostavnijim i učinkovitijim procesima sa modernim metodama rada i modernim tehnologijama, višem nivou kvalitete servisa poreznim obveznicima i boljem upravljanju ljudskim i materijalnim resursima. Dio navedene reorganizacije je ustrojavanje ureda za velike porezne obveznike koji se propisuju ovim izmjenama Zakona o Poreznoj upravi. Veliki porezni obveznici razlikuju se od ostalih kategorija poreznih obveznika tako da su Porezne uprave u svijetu uvele posebne ustrojstvene jedinice, upravne postupke, kao i posebne programe i inicijative za praćenje stupnja izvršenja njihovih poreznih obveza. Uspostavljanjem ureda za velike porezne obveznike pratit će se posebno riskantni porezni obveznici identificirani po obujmu prihoda te visokom udjelu poreza i doprinosa ili po specifičnosti svoje djelatnosti. Cilj je da se bez obzira na to u kojem dijelu Hrvatske imaju sjedište njihovo poslovanje prati i nadzire jedinstveno te da se osigura jednoobrazno postupanje prema svim velikim poreznim obveznicama, a što između ostaloga zahtijeva specifična znanja i metode rada. Na temelju detaljne analize poreznih obveznika identificirano je oko 623 velika porezna obveznika koji doprinose oko 46% uplaćenih poreza i doprinosa, odnosno koji su u 2011. godini ostvarili oko 400 milijardi kuna prihoda i zapošljavaju 1/4 svih zaposlenih u Republici Hrvatskoj. Stoga se predlaže da se pored središnjeg ureda kojega je glavni zadatak razvoj i vođenje Porezne uprave i teritorijalno određenih 20 područnih ureda za obavljanje upravno-upravnih, stručno-administrativnih i nadzornih poslova, ustroji poseban ured za velike porezne obveznike kao poseban 21. područni ured sa sjedištem u Zagrebu, sa specifičnom internom organizacijom za obavljanje upravnih, stručnih, administrativnih i nadzornih poslova za skupinu najvećih poreznih obveznika u Republici Hrvatskoj. Za ustrojavanje ureda za velike porezne obveznike nije potrebno osigurati dodatna sredstva u državnom proračunu budući da će u ured biti raspoređeni službenici Porezne uprave, ukupno njih 134 koji sada rade na poslovima nadzora, utvrđivanja poreza i doprinosa te ovrsi. Ukratko, cilj Porezne uprave je sa ovom reorganizacijom, znači prema jednom procesu koji je već bio započet da se završi taj proces, da se zapravo prema velikim poreznim obveznicima zapravo pristupi na jedan potpuno drugačiji način, zapravo da najkvalitetnije ljude koje imamo zapravo u Poreznoj upravi da se bave velikim poreznim obveznicima, ali ne u smislu kao što nažalost mediji prenose, represivnom smislu. Upravo suprotno, velikim poreznim obveznicima će se pristupiti na jedan savjetodavan, na jedan savjetodavan, na jedan potpuno drugačiji način jer oni su hrvatski poduzetnici koji uplaćuju poreze u proračun Republike Hrvatske, koji zapošljavaju veliki broj ljudi tako da u tome smislu i tom kontekstu zapravo i treba gledati reorganizaciju ovog dijela Porezne uprave. Postoji veliki područni ured na razini Zagreba koji prati samo velike porezne obveznike na razini Zagreba. Međutim, ovim dijelovima uključili bi se i drugi dijelovi Hrvatske sa ispostavama u Rijeci, Osijeku i Splitu gdje bi se zapravo i vertikalno i horizontalno zapravo komuniciralo da imamo jednoobrazna rješenja prema svim velikim poreznim obveznicima. Cilj nam je zapravo prema svima kada se donesu rješenja zapravo da ona budu jedinstvena, znači da nema različitih tumačenja budući da su veliki porezni obveznici kao što smo rekli od izuzetne važnosti ne samo za proračun, nego i zapošljavaju veliki broj ljudi. Znači, moramo postupati prema njima jednoobrazno zapravo i u tome kontekstu zapravo treba i promatrati ovaj dio reorganizacije Porezne uprave. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ukoliko ne, otvaram raspravu. U ime kluba Hrvatskih laburista kolega Nikola Vuljanić. Izvolite kolega.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Najprije htio bih reći rečenicu, dvije o onom čega na žalost u ovom zakonu nema. Na žalost nema obveza Porezne uprave da prati porast vrijednosti imovine poreznog obveznika i porez plaćen u prethodnom razdoblju. Porezna uprava to prema najavama u medijima to sad čini, intenzivno čini i sa medijski atraktivnim osobama i to im je dika. Ja bih rado da im to bude svakodnevna obaveza. Ne nešto što će im služiti na čast, što će biti jako pohvalno nego nešto što se normalno radi za plaću, svakodnevno sa svakim od nas, sa svakim poreznim obveznikom, da Porezna uprava točno zna koliko se meni imovina u onom što se može pratiti nekretninama, automobilima, ne znam čemu porasla i koliko sam platio poreza prošle godine i da to bude normalni, svakodnevni posao. Pa da se ne dogode pjevači sa milijun duga, ne znam pjevačice sa dva i tome slično. No, te obaveze unutra nema. Izgleda da je neće ni biti u opisu poslova Porezne uprave. Nema još nečega što bih rado da bude unutra. Nema oduzimanja kriminalno stečene imovine. Sad se planira i ministar je to najavio, Porezna uprava je to najavila da će naplatiti porez na sve ono za što ljudi nemaju porijeklo para s kojima su nabavili imovinu. Pa čekajte, ako oni nemaju porijeklo para za koju su nabavili tu imovinu onda su te pare stekli na kriminalni način. I ta imovina nije njihova, nego je ukradena i trebalo bi pronaći zakonski mehanizam da se ta imovina zamrzne i nakon određenog postupka oduzme jer to je kriminalna imovina. No, toga nema unutra. Ove izmjene i dopune zakona govore o jednom aspektu zapravo o uređivanju Ureda za velike porezne obveznike, pa u obrazloženju na jednom mjestu na stranici dva takve porezne obveznike, pored toga što su oni stupovi našeg društva i tome slično naziva predlagatelj riskantnim poreznim obveznicima. A zašto su oni riskantni? Jel' zato što varaju? Ne znam, iz nekog drugo razloga ne znam zašto su riskantni. Pitam, to lijepo piše unutra. Trebalo bi paziti na te formulacije. Ako takva formulacija stoji da su oni stvarno riskantni i da ih treba posebnim povećalom gledati, da se zato osniva ovaj porezni uskok, nazovimo ga tako onda je to jedna priča. Ako se to osniva zato jer je to specifični posao onda je to sasvim druga priča. U članku 6. Izmjena i dopuna iza članka 36. Dodaje se novi članak koji glasi da će ministar financija u roku od 30. Dana od dana stupanja na snagu ovog zakona donijeti Pravilnik o uvjetima za ispunjavanje kriterija za određivanje velikih poreznih obveznika za koje je nadležan Ured za velike porezne obveznike koji se osniva. Krasno. Međutim, u uvodu, u obrazloženju kaže na temelju detaljne analize poreznih obveznika identificirano je 600 velikih poreznih obveznika koji doprinose 46% uplaćenih poreza i doprinosa, odnosno koji su u 2011. Ostvarili 400 milijardi kuna prihoda. Pa čekajte, već se zna koji su ti. Čemu sad 30 dana. Dakle, po određenim kriterijima utvrđeni su veliki porezni obveznici, zna se koliko plaćaju, zna se koliko ih ima. Pa nije moguće da je potrebno 30 dana da se sad nakon što je predložen zakon i zbog njih je predložen, da se 30 dana treba raditi taj popis. To mi nesuvislo izgleda. Naravno, zakon je potreban i u suštini stvari dobar. Ove nelogičnosti se, vjerojatno su se mogle i izbjeći isto tako kao i nepažnja u ispisu pa se zove … [[Govornik se ne razumije.]] ne znam čudno piše. Takve stvari treba paziti jednostavno da ne bi zločesti imali oko čega prigovoriti. Jedan aspekt koji je čini mi se još važan jeste glava koja govori o ocjenama sredstava za provođenje ovog zakona. Ovaj odjel koji se organizira da bi pratio velike porezne obveznike trebao bi biti sastavljen od vrhunskih stručnjaka sa hajde da tako kažem ne baš ograničenim budžetom. Ljudi koji su stvarno majstori u svom poslu, jer druga strana veliki porezni poreznici mogu platiti najbolje advokate, najbolje porezne stručnjake, imaju savršeno dovoljno novaca da čitavu stvar organiziraju onako kako to veliki biznis u svijetu radi. E sad, da bismo na našoj strani, sad govorim o suprotstavljenim stranama premda to nije tako, da bismo na strani Porezne uprave imali ljude koji bi to mogli u najmanju ruku kontrolirati i držati u nekakvim razumnim granicama ti ljudi bi trebali biti drugačijeg profila od običnog poreznog inspektora, da se nitko ne uvrijedi. Jednostavno bi trebali biti vrhunski stručnjaci. Mislim da ova odredba da to ne košta ništa, jednostavno ne može stajati i ne treba stajati, previše nam je stalo do toga da bi se na jednoj floskuli zaustavili, eto to neće ništa koštati. Ma koštat će i treba koštati poneku paru jer je vrijedno toga da košta. Hvala.
Hvala i vama. Imamo repliku, Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Kolega Vuljanić mislio sam u svom izlaganju izložiti ono što ste vi rekli, ali s obzirom da ste vi u kasnijem izlaganju izrekli gotovo sam odustao od replike, međutim meni je ova primjena ovog zakona samo na velike tzv. porezne obveznike pomalo suspektna na proširenje primjene tzv. diskrecijskog prava Porezne uprave da se u neku ruku nagodi s tim velikim poreznim obveznicima. Ja sam imao i primjere i znam za primjere gdje je takav veliki pod navodnike "porezni obveznik" prijetio ukoliko se ide na njega da kažem đonom ili oštro da će otpustiti radnike jer drugačije ne može onda podmiriti svoje porezne obveze. Je li to onda da kažem ured ili odred taj koji će još imati, biti zaštićeniji jednim, dakle jedna manja grupa ljudi koja će onda imati veće ovlasti za primjenu diskrecijskog prava?
Hvala. Sljedeća rasprava u ime Kluba zastupnika HDZ-a, Ivan Šuker. Izvolite kolega. … [[Upadica se ne razumije.]] Isprika, evo sekundu. Imamo i odgovor na repliku. Pardon kolega Šuker, oprostite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić ja sam optimista cijeli život i zato se tako dobro držim. Ne mogu povjerovati da je to razlog uvođenja ovakvog odjela. Ono što želim vjerovati jeste da ovi ljudi neće biti ono kako u bankama imamo osobne bankare, posebno ljubazne prema nama jer smo im dobre mušterije, da će to biti izuzetno stručni i savjesni ljudi koji će, ipak je tu drugačija vrsta poslovanja nego u gostioni sa 5 zaposlenih ljudi jel', koji će svoj posao savjesno i precizno i točno obaviti. Vjerujem u to i ne mogu pomisliti ništa drugo. Hvala.
Hvala. Evo kolega Ivan Šuker u ime kluba HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine zamjeniče ministra, gospođo ravnateljice Porezne uprave. Pa evo ja ću malo ipak raspravu početi ozbiljnije u ime kluba HDZ-a jer mislim da je i ova tema i zaposlenici Porezne uprave ne zaslužuju ovakve kvalifikacije. No, ovaj zakon je PR-ovski sjajno najavljen kao da u Hrvatskoj državi ništa ne postoji. Međutim, činjenice su te koje netko naprosto ne može prebrisati i one su tu i ne mogu se preskočiti. Dakle, u Područnom uredu Zagreb prije 7 godina je osnovana Ispostava za velike porezne obveznike. Sa isključivim ciljem da u područnom uredu u kojem radi i djeluje preko 70% velikih poreznih obveznika je logična stvar da te porezne obveznike ne može kontrolirati svaki referent u Poreznoj upravi iz jednostavnog razloga što nema dovoljno znanja da može kontrolirati te velike porezne obveznike i zato je u Gradu Zagrebu napravljena ispostava gdje su, dakle ona je bila statusno, kako god hoćete, formacijski ravnopravna svim ispostavama u Gradu Zagrebu i oni to 7 godina rade. Isto tako u nadzornim službama Porezne uprave pa i Financijske policije bila je jedna određena grupa da kažem ljudi koji su isto tako bili po znanju, imali su daleko više znanja da prate velike porezne obveznike, međutim nemojmo se zaustaviti kad govorimo o velikim poreznim obveznicima samo na Poreznoj upravi. Iz razloga što tu ima danas niz transakcija koje su itekako interesantne Financijskom inspektoratu i koje su itekako interesantne Uredu za sprječavanje pranja novca. Dakle, uz ove kontrole koje radi Porezna uprava, a i ovo su vrlo važna tijela Porezne uprave, oni itekako kontroliraju te transakcije, a da ne govorim da je tu i prisutna HANFA koja kontrolira trgovanje vrijednosnim papirima na burzi. Međutim, kako je najavljen ovaj zakon? Kao da u Hrvatskoj ništa ne postoji, kao da je sveopći kaos i kao da u Hrvatskoj nitko ne plaća porez. I to je ono što ja danas ovdje javno želim reći neke stvari, ako netko ima argumente neka me demantira s tim, dakle u Zagrebu je postojala Ispostava za velike porezne obveznike, u Splitu, Rijeci, Osijeku, Slavonskom Brodu isto tako u poreznim upravama su postojali jedan ili dva referenta koliko ih je trebalo u Poreznoj upravi koji su vodili brigu o velikim poreznim obveznicima. Također, kolegice i kolege prema službenim podacima Porezne uprave prosječna naplata poreza u zadnjih 8 godina je negdje oko 97,8%. Najlošija je bila u kriznoj 2009., bila je negdje oko 94%. Kad pogledate postotak naplate onda nikako ne možemo reći da je Hrvatska zemlja u kojoj se ne plaćaju porezi. Perpetum mobile nije postignut ni u tehnici pa ga je teško postići ovdje. Kad govorimo ovdje o postotku naplate, govorimo o postotku naplate poreza koji je prijavljen, dakle koji su porezni obveznici prijavili Poreznoj upravi i koji su utvrdili nadzorom institucije Porezne uprave. Jer to se isto proknjiži kao obveza poreznog obveznika i na kraju godine imate dakle ukupno prijavljene i utvrđene porezne obveze i temeljem toga koliko su porezni obveznici platili. Međutim, kad vi uzmete da vam je 2% 2,5 milijarde kuna onda kad gledate nominalno onda je taj iznos jako velik i kad imate one repove iz prethodnih godina onda dolazite do tih famoznih cifri o kojima se govori. Zašto ovo sve govorim? Pa govorim iz jednostavnog razloga što mislim da nema čovjeka u Hrvatskoj koji je dobronamjeran kom nije u interesu da svi oni koji se bave bilo kakvom djelatnošću izvršavaju svoje obveze prema RH iz jednostavnog razloga što budemo efikasniji u naplati poreza to ćemo stvoriti priliku da, ako je to ikako moguće, da smanjimo porez. To je jedina logika, druge logike nema. Međutim, ako ćemo stvarati klimu da se u Hrvatskoj ne plaća porez, da je kriminal, da je ovako, da je onako onda nažalost nećemo postići ono što želimo postići. Što se ovim zakonom predviđa? Dakle, iz ovoga vidite samo da su područni uredi određeni u tri kategorije. Dakle, u prvoj je Grad Zagreb i uz taj Područni ured Grada Zagreba je ured za velike porezne obvezne, to vam je ova ispostava koja je bila do sada i sad će se proširit jedna ingerencija na cijelu Hrvatsku. Isto tako očigledno je da će se u područnim uredima Splitu, Rijeci, Pazinu i Osijeku napraviti kao nekakve ispostave tog područnog ureda koje će kontrolirat porezne obveznike. Međutim, sad ću nešto reći, neka me zamjenik ministra i ravnateljica demantiraju ako to nije tako, ali je to rečeno na Odboru za financije, rečeno je također da će u poreznim ispostavama gdje postoje veliki, evo recimo Slavonskom brodu, gdje postoji nekoliko velikih poreznih obveznika, bit referent koji će voditi brigu o tim poreznim obveznicima i da će mu biti nadležan onaj u područnom uredu Osijek, ako se ne varam, tako je rečeno na Odboru za financije. Dakle, niko ne spori da sa razvojem društva, sa gospodarskim razvojem logična stvar je da i sa nekim novim transakcijama, logična stvar je da to iziskuje jednu potpuno novu organizaciju Porezne uprave. Al ne po sistemu ništa nije postojalo, sad mi stvaramo nešto novo. Nego ovo je naprosto i na kraju krajeva to imate i u zaključcima Odbora za financija, ovo je naprosto nastavak nečega što postoji već na malo drugačiji način. Možda sadašnji ministar i ravnateljica Porezne uprave sa svojim kolegama u Ministarstvu financija smatraju da to treba dignut na rang područnog ureda iz jednostavnog razloga što jedna porezna prevara u jednom tako velikom društvu pokriva, možemo reći nekoliko desetaka tisuća potencijalnih poreznih prevara kod malih i srednjih obveznika i kod obrtnika. Dakle, to je nešto što je tako. Međutim, ima nešto što se ne poklapa sa prijedlogom zakona, a to je, i s onim što se govorilo kad se govorilo o osnivanju posebnog ureda za velike porezne obveznike, a to je ocjena sredstava za provođenje zakona. Jer gledajte, mi ćemo imati još nekoliko zakona, imali smo i Zakon o poticajima ulaganja koji je isto na određen način tangira operativno posao Porezne uprave. Jer sve one porezne olakšice koje su predviđene Zakonom o poticajima ulaganja će morati za 2, 3 ili 4 godine kontrolirat Porezna uprava. Dakle, u Poreznoj upravi će, da li u ovom područnom uredu za velike porezne obveznike ili nekom drugom, će morat evidentirat da je netko s tog i tog osnova ostvario poreznu olakšicu ili recimo kod reivenstirane dobiti i morat će ga se itekako pratiti. Ovdje govorimo da će 100 i još nešto ljudi se zaposliti u područnom uredu za velike porezne obveznike plus ovi ostali. Sad se postavlja pitanje, zar je stvarno istina da je Porezna uprava imala toliki višak ljudi? Jel pogledajte, kad uzmemo i ovaj Zakon o fiskalizaciji o kojem ćemo raspravljati danas, vjerojatno u kasno, kasno popodne ili sutra ujutro. Pa nemoguće je da svi ti silni milijuni dnevnih transakcija koji će se slijevati u Poreznu upravu, da njih nitko neće trebati analizirati i proanalizirati, nešto napraviti sa njima. Jer koja je korist svih tih podataka koje ćemo prikupiti ako niko na njima neće raditi. Dakle, postavlja se pitanje koliko će novih ljudi trebati da radi taj cjelokupni posao? I da kolegice i kolege ne bi ispalo da mi u HDZ-u samo kritiziramo, dakle mi se slažemo sa svim onim što će pomoći i u kontroli naplate poreza, i što će pomoći hrvatskim poduzetnicima. Ali se ne slažemo sa etiketama koje se lijepe ljudima. To je nešto što je naprosto neprihvatljivo i to je nešto što ne možemo nikako prihvatiti i nikako se ne možemo složiti s tim. Jer gledajte za svaku etiketu morate imati argument. Jer svaka etiketa bez argumenta je vrlo opasna za državu. I na kraju, da zaključim i pokušam zaokružiti ono sve što sam rekao, dakle evidentno je da je u organizaciji postojalo nešto, praktički postojalo je sve što se želi sad prikazati kao ured za velike porezne obveznike. Evidentno je da postotak naplate poreza u proteklih 8 godina je bio 98%, to su službeni podaci Porezne uprave. Evidentno je da Porezna uprava itekako treba raditi na, prije svega edukaciji svojih zaposlenih. I meni je žao što je Vlada ona koalicijska između 2000. i 2003. ukinula Porezni studij. I to je možda jedna od najvećih greška, jer svi ovi porezni obveznici o kojima mi govorimo, njihovi vlasnici imaju, što je kolega Vuljanić rekao, prostora i mogućnosti da angažiraju najveće financijske stručnjake. Ako ne vani, a i ona izvana. Dok Porezna uprava nažalost ima vrlo skromna sredstva za edukaciju. I to vam je isto priča ko da na atletsku stazu stavite sprintera na 100m i stavite dugoprugaša na 10 tisuća m, sjajnog svjetskog prvaka i onda se čudite kako ga je ovaj stometraš nekakav prosječni ostavio. Iz jednostavnog razloga. Dakle, naprosto moraju se stvoriti materijalno-tehnički uvjeti, gospođo ravnateljice Porezne uprave da bi ljudi u poreznoj upravi mogli funkcionirati, mogli se ravnopravno nositi i tu ćete sigurno imati podršku i kluba HDZ-a. Samo kažem ovo će biti mrtvo slovo na papiru, ako ne educiramo ljude. I rekao sam, ovo je jedan mali dio posla, financijski inspektorat je ovdje vrlo bitan, jer svi ovi veliki poduzetnici itekako rade prema van, izvoznici su, imaju niz transakcija koje treba itekako kontrolirati. Prema tome, kad govorimo o ovom poslu onda ne treba govoriti samo o jednom segmentu nego treba govoriti daleko šire. I druga stvar koju sam rekao, nije dobro etiketirati one protiv kojih niste pokrenuli postupak da ne plaćaju porez. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Prvi se javio Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine Šuker, kolega Šuker. Naime, u prvom dijelu vašeg izlaganja ste aludirali da se ovdje vodi ozbiljna rasprava. S obzirom da je kolega Vuljanić govorio prije vas, a ja sam imao repliku pa ne znam na koga se odnosi od nas ta neozbiljna po vama rasprava. Ali puno je ozbiljnije kada u vašem mandatu kako ministra se Porezna uprava u Slavonskom brodu potpiše ugovor za 3,5 milijuna najma godišnje korištenja prostora na 10 godina. Pa je to 35 milijuna za 10 godina, ili 5 milijuna eura. To je puno ozbiljnija stvar nego li što je ova naša rasprava koja je bila po vama neozbiljna. Nadalje, možda ovih 100 novih ljudi o kojima govorite, u svezi potrebe da se zaposli u uredu u Zagrebu, dakle u tom novom uredu iako u ovom materijalu se piše da nema potreba za zapošljavanjem novih, ali možda bude nekih Buljubašića, pa će se zaposliti u tom Poreznom uredu. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo odgovor na repliku, kolega Ivan Šuker. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, zbog digniteta ovoga doma nekad je najbolje razgovarati na nekakve replike, jer te replike najviše govore o onima koji su ih izrazili. Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeća replika, Damir Rilje. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi kolega Šuker, zamjeniče ministra sa suradnicima. Ma evo, ja sam se morao javiti budući da sam na neki način osjetio na svojim leđima tu priču o neplaćanju poreza. Naime, radi se o tome da čak ni jedinice lokalne samouprave nisu jedno duže razdoblje morale plaćati niti ih je tko kontrolirao da ne plaćaju porez. Dakle recimo npr. da pojednostavim ja sam naslijedio neplaćanje poreza u svojoj jedinici lokalne samouprave ne samo u samom gradu naravno od trenutka dolaska dakle preuzimanja vlasti plaćanje porez do tada je bilo naslijeđeno kroz nekih skoro malo manje od godinu dana neplaćanja poreza i doprinosa, a isto tako i u kod proračunskih korisnika unutar jedinica lokalne samouprave. to nije smjelo niti moglo proći ali je bilo i prošlo i činjenica je da se posljedice toga osjećaju danas jer naravno to je trebalo platiti, a Porezna uprava je naplaćivala kamate na kamatu. Što se tiče poreznih obveznika, privatnika i svih ostalih mogu vam kazati da se tu itekako ima šta kontrolirati, to vi vjerojatno znate bolje od mene. Dakle htio sam se bez loše namjere ali u svakom slučaju sa onim što mogu argumentirati i što je prijavljeno tamo gdje je trebalo evo čisto javiti sa ovakvom primjedbom.
Hvala. Imamo odgovor kolega Ivan Šuker. Izvolite.
Hvala lijepo. Iskreno govoreći ja koliko znam jedinice lokalne samouprave korištenje proračunskih sredstava kontrolira Državna revizija. Dakle Država revizija u svojoj redovnoj godišnjoj kontroli je trebala konstatirati da vi niste platili poreze i o tome obavijestiti Poreznu upravu i to je posao kako treba raditi državna administracija, da jedni što otkriju moraju obavijestiti one druge koji rade. Možete kriliti rukama koliko god hoćete ali to je naprosto činjenica i tako treba raditi jer ako se drugačije radi ona imamo neefikasnost. Prema tome, Državna revizija je morala to u nalazu konstatirati i morala je o tome obavijestiti Poreznu upravu. I ako porezna uprava po tome ništa nije poduzela onda treba vidjeti tko je zaprimio to i zašto ništa nije poduzeo. Prema tome to su činjenice i to je tako. Ali to nema nikakve veze s ovim što kolege iz Ministarstva financija sada predlažu.
Hvala. Sljedeći u ime Kluba zastupnika HDSSB-a kolega Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Gospodine zamjeniče ministra, gospođo ravnateljice Porezne uprave. Pa evo slušajući ove rasprave do sada zapravo reklo bi se da su naši porezni obveznici odgovorni. Kolega Šuker je rekao da je naplativosti 97,8%. Ja to prihvaćam kao činjenicu koju je on kao bivši ministar sasvim sigurno dobro zna. E sada kaže se u ocjeni stanja ovog predloženog zakona, da u ukupnom poreznom nadzoru 2011.godine samo 5% velikih poreznih obveznika je bilo obuhvaćeno vanjskim poreznim nadzorom. To znači da su oni uredno podmirivali svoje porezne obveze i pored toga što je samo 5% njih nadzirano. Pa se onda čovjek postavlja sam sebi pitanje jeli zaista potrebno onda ustrojavati bilo je rečeno u medijima odred porezni odred, kasnije vidim da je to ured pa sam to neki dan usporedio sa onim partizanskim odredima prvi u Sisku itd. E sada zaista je u kontradikciji to da je plativost dakle naplata poreza 97,8% što je odličan rezultat u svjetskim razmjerima sa samo 5% nadzora. Pa šta mislite kolika bi bila naplativost da je evo ova 100% nadzor pogotovo u ovim tzv. velikim poreznim obveznicima kojih je prema ovoj ocjeni stanja oko 600. Ne može biti oko 600. To je isto kada je jedan zastupnik rekao da je u Akciji Maslenica poginulo oko 20, 30 ljudi tako isto ovo oko 600 velikih poreznih obveznika. Ima 603 ili 595 ili ne znam ja koliko. I oni doprinose sa 46% uplaćenih poreza i doprinosa i to uz ostvarenje od 400 milijardi kuna prihoda. E sada, kolega Vuljanić je govorio o pjevačima i ne mislim da je to neozbiljna rasprava u svezi nekih neću imenovati nikoga danas, ali zaista evo vi kao saborski zastupnici dobro znate da je vaš, naš, moj dakle neto plaća oko nekih ajde zaokružimo kao i ovih 600 na 200 tisuća kuna jel tako, svi znamo koliko je. … radnog staža, godina pa ide onih pola posto, ali recimo oko 200 tisuća kuna. Kako je moguće objasniti da jedan kolumnist jednih novina ima porezni dug od milijun 200 tisuća kuna. Koliki je njegov uopće dohodak ako mu je samo porezni dug milijun 200 tisuća kuna? A on je novinar. Ne podcjenjujem, hvala Bogu ne podcjenjujem ali hoću reći samo relacije, usporedbe u svezi tih brojki zanimanja itd. U ovom materijalu se navodi da će glavni ured ili ured prve kategorije biti u Zagrebu i ured za velike porezne obveznike. Područni uredi druge kategorije tako se imenuju da će biti u Splitu, Rijeci, Pazinu i Osijeku, a još samog sam bivšeg ministra i zastupnika sada čuo da ima nekoliko velikih poreznih obveznika i u Slavonskom Brodu od ovih 600 to je činjenica. Pa me zanima nisam protiv toga da bude u Pazinu hvala Bogu neka bude jer tamo je turizam itd. imamo znamo da ima i tamo jako velikih poreznih obveznika ali kako ispade i Zadar i Brod itd.? kako je Pazin dobio prednost pred Slavonskim Brodom, Zadrom, to ne znam. A u Zadru sasvim sigurno i tamo je turizam i isto ima velikih poreznih obveznika, jako velikih. S obzirom na riječi mog prethodnika dakle ako je ovaj ured u Osijeku, kako će taj ured i taj odred iz Osijeka kontrolirati svakodnevno ili ne znam ni ja silnom energijom velike porezne obveznike u Slavonskom Brodu ili u Novoj Gradišci? Bez problema. Pa probajte doći u Novu Gradišku iz Osijeka pa ćete vidjeti jel ako vam je bez problema. Dakle ako se ve sada zna i u ocjeni stanja je napisano da ima oko 600 velikih poreznih obveznika, a opet u toj istoj ocjeni stanja se kaže da će se veliki porezni obveznici definirati kroz 30 dana dakle jednom ocjenom, presjekom, pregledom same Porezne uprave, a sad ste me iznenadili da ih je šest. Je li zaista, s obzirom na informatizaciju naše javne uprave pa i Porezne uprave zaista potrebno 30 dana da se vidi tko su to veliki porezni obveznici. Nadam se da će nam naši zamjenik ministra i ravnateljstvo objasniti u završnoj riječi predlagatelja. Sve u svemu, s obzirom na to da smo uvijek za to da postoji red u naplati poreza, da se uredno podmiruju i porezi kako i doprinosi, pa i one naknade danas o temi koju smo već obradili, o koncesijama, gdje fali u proračunu 215 milijuna neplaćenih koncesija i to bi valjalo malo obraditi i javno pokazati tko to ne plaća koncesiju, a vrši koncesijski posao za koji je sklopio ugovor sa državom ili lokalnom zajednica o toj koncesiji. Dakle, s obzirom na naš interes da se u ovoj državi napokon uvede porezna, financijska i fiskalna disciplina, klub HDSSB-a će biti za ovaj zakonski prijedlog. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Imamo repliku, Peđa Grbin. Izvolite kolega.
Zahvaljujem. Samo kratko ću prije svega podsjetiti poštovanog kolegu da osim područnih ureda prve, druge kategorije postoje i oni treće kategorije, postoje ispostave područnih ureda. A što se tiče Područnog ureda Pazin za kojeg smatram da bi bilo puno ispravnije da se zove Područni ured Pula on mora biti ured druge kategorije jer osim trećine hrvatskog turizma nadzire ubiranje poreza i od čitavog niza značajnih poslovnih subjekata od kojih ću nabrojati samo dva: Adris ili Uljanik koji čine ne samo gro hrvatskog izvoza nego i značajan dio hrvatskog BDP-a. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Odgovor na repliku, kolega Boro Grubišić. Izvolite.
Kolega Grbin, ja se nadam da ste vi uvjereni da to što ste vi rekli ja znam da područni ured druge kategorije kako ste rekli Pula ili Pazin nadzire i Adris. A zar je Adrisu zaista potrebno, to je tek sad sumnjivo, maksimalna, pa nek bude onda ovaj državni ured glavni u Puli jer bi trebalo nadzirati Adris. Ako je to toliko zaista riskantno kako piše u ovom materijalu.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva se javila Nadica Jelaš. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Zamjeniče ministra, poštovana ravnateljice Porezne uprave, kolegice i kolege. Ja ću reći da ovaj zakonski prijedlog jest mali po svom obujmu, dakle po obujmu sadržaja, ali mislim da je suštinski zapravo jedan snažan iskorak. Zašto? Percepcija hrvatskih građana i velike većine gospodarskih subjekata bila je da Porezna uprava i porezna presija do sada jest bila usmjerena uglavnom na građane i na male i srednje poduzetnike, a da se u velike poduzetnike zapravo uopće nije diralo. Da to zapravo i nije samo stvar percepcije potvrđuje i podatak iznesen u ocjeni stanja koje je priloženo ovom zakonskom prijedlogu, a taj je da je u 2011. godini u ukupnom poreznom nadzoru zastupljenost velikih poduzetnika bila samo 5%. Sada se eto ovim zakonom poreznim nadzor fokusira na velike porezne obveznike jer se spoznalo da su oni upravo zbog svoje veličine apsolutno važni i za gospodarski sustav države i za punjenje državnog proračuna i da izostanak jednog kvalitetnog upravljanja velikim poreznim obveznicima predstavlja i veliki rizik za održivost javnih financija. Jednom rječju, veliki porezni obveznici su veliki fiskalni potencijal, ali isto tako u nedostatku djelotvornog nadzora oni su i veliki potencijalni i stvarni fiskalni gubitak. Zbog toga se u Poreznoj upravi ustrojava poseban ured za velike poduzetnike, dakle čuli smo prije od bivšeg ministra da to nije ideja rođena ovog trenutka, da se na tome radi već jedno duže vrijeme i da stvar jedno duže vrijeme već postoji, pitanje je samo na koji način. Dakle, taj ured bi imao svoj glavni posao upravljanje malom grupom poreznih obveznika velikog značaja. Riječ je dakle o 600 poreznih obveznika koji su u 2011. godini sa četvrtinom od ukupnog broja zaposlenih u hrvatskom gospodarstvu ostvarili 400 milijardi kuna prihoda i koji alimentiraju gotovo polovinu svih ukupno uplaćenih poreza i doprinosa. Dakle svaka druga kuna uplaćenih doprinosa i poreza u državnu kasu dolazi upravo od tih velikih poreznih obveznika. Posao poreznog nadzora nad velikim poduzetnicima obavljalo bi 140 najstručnijih ljudi iz poreznog sustava jer zaista vjerujemo u to da je riječ o jednom izuzetno složenom, izuzetno zahtjevnom poslu za čije će obavljanje trebati jedno ogromno znanje, jedno veliko iskustvo i dakako za koji će trebati jedna stalna, dodatna, permanentna edukacija. Ono što s tim u svezi, dakle s tim zakonom nije dobro su primjedbe koje dolaze iz oporbenih redova, da se stvaraju kazneni odredi koji će vršiti neviđenu represiju nad velikim poreznim obveznicima. Zapravo moram reći da općenito oporba cijeli ovaj paket zakona koji se odnose na uređivanje financijske discipline, dakle na jačanje porezne kulture i građana i poduzetnika naziva antipoduzetničkim zakonima i zakonima koji stvaraju antipoduzetničku klimu, koji tjeraju potencijalne investitore iz Hrvatske. Iako, a svi to znamo, je već sama najava određenih zakona pa i objava onih famoznih listi srama donijela, odnosno pridonijela jednoj puno boljoj naplati poreza. Očito je riječ kod oporbe o klasičnom primjeru zamjene teza. Istina je da investitori ne dolaze u Hrvatsku upravo zato što se žale na financijsku nedisciplinu. Dakle njemački ulagači, naši najveći ulagači kao jednu od osnovnih prepreka za ulaganje u Hrvatsku ističu upravo financijsku nedisciplinu. Pa konačno, i naši domaći ulagači koji su nam apsolutno najvažniji također se sustežu, susprežu se od ulaganja jer se boje upravo te financijske nesigurnosti. Zato radije drže novac u bankama jer tamo ostvaruju sigurnu zaradu na kamatu, bez nekakve muke i bez posebnog rizika. Prava je istina da velik dio naših poduzetnika vapi za financijskom disciplinom i želi uredno podmirivati svoje obveze i to ne samo porezne i već sve one druge. Ali u situaciji kada drugi to ne čine već eskiviraju pošteni zapravo ispadaju budale što zapravo i nije najveći problem. Najveći problem je u tome što urednim podmirivanjem obveza takvi poduzetnici postaju nekonkurentni u odnosu na one prevarante hajmo slobodno tako reći, a prevaranti najčešće budu i amnestirani od odgovornosti što su proširili tu jednu, ja bih rekla zarazu neplaćanja, što su upropastili brojne poštene poduzetnike i što su napravili jedan financijski kaos u zemlji. Pritom se kolegice i kolege ne treba zavaravati da se nepodmirivanje obveza nije odvijalo uz blagoslov Ministarstva financija i Porezne uprave. Godinama se tobože čuvao socijalni mir, a zapravo se samo produžavala agonija prezaduženih poduzeća i time se doprinosilo širenju nelikvidnosti. Godinama se dozvoljavala isplata plaća bez plaćanja poreza i doprinosa, isplata plaća preko sindikalnih računa, isplata ispod stola, isplata u vidu bonova. Dakle, ideja za zaobilaženje zakona u Hrvatskoj doista nikada nije nedostajalo. I godinama se nisu pokretali stečajni postupci, a Porezna je uprava po zakonu bila dužna to činiti. I na kraju, želim nešto reći o još jednoj dimenziji koja se iščitava iz ovog zakonskog prijedloga, ali i još više i iz uvodnog izlaganja koje nam je podnio zamjenik ministra. Riječ je o kvalitativno potpuno drugačijem pristupu ja bih rekla o jednoj drugačijoj filozofiji u obavljanju posla Porezne uprave što bi mogao biti početak jedne rekle bih radikalne transformacije Porezne uprave iz represivnog birokratskog upravnog tijela u servis gospodarstva. Funkcioniranje Porezne uprave u bliskoj budućnosti trebalo bi biti temeljeno manje na represiji, a puno više na savjetima, na tumačenjima i na pomoći u rješavanju problema poduzetnika. Ta savjetodavna edukativna funkcija je nešto što zaista strahovito nedostaje hrvatskim poduzetnicima. Do sada je Porezna uprava bila vrlo revna u kažnjavanju, a vrlo škrga u pružanju upravo te stručne pomoći poreznim obveznicima. Mogli bismo pojednostavljeno reći do sada je Porezna uprava funkcionirala na formuli naš je stav da je to tako i tako i tu se nema šta diskutirati. Postupit će se po tome ili će se biti kažnjen. I još nešto nedostaje gospodarskim subjektima, a to je jedinstveno postupanje u primjeni poreznih propisa. Da se ne događa da se u Poreznoj upravi u Splitu porezni propis tumači drugačije nego u Poreznoj upravi u Čakovcu. Jer i to stvara nejednake uvjete poslovanja za gospodarske subjekte, a Poreznu upravu naravno čini nevjerodostojnom. U obavljanju poreznog nadzora zaista ne smije biti improvizacija. Ja se nadam da će ovaj Zakon ići ka tome da toga bude što manje i da toga potpuno nestane. I na kraju uredi za velike porezne obveznike i porezni inspektori i porezni propisi tek su jedna ja bih rekla infrastruktura ili kompjuterskim rječnikom rečeno jedan porezni hardware koji ne daje dobre rezultate bez jednog dobrog softwarea, a software je apsolutno i neprijeporno politička volja. Dakle, politička volja je ta koja pokreće procese ili zaustavlja, a kakva je ta politička volja bila do sada, koliko je nje uopće bilo pokazuje brojka od 50 milijardi nenaplaćenih poreza u posljednjih desetak godina, dvadesetak.
Hvala. Imamo repliku, Ivan Šuker. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice Jelaš, od mene i od kolega iz HDZ-a niste sigurno čuli izraz kazneni odred, leteće brigade. To je sve bilo servirano nakon što je donesen zakon na Vladi sa vaše strane. I danas u mojoj raspravi niste mogli čuti niti jednu neargumentiranu izjavu. Prema tome, isto tako neću odgovarati na neke vaše objede samo bih vas htio podsjetiti na Zakon o dospjelim nenaplaćenim potraživanjima iz 2002. godine u kojem se kaže da je u tom trenutku u Hrvatskoj nenaplećeno poreza i doprinosa 23 milijarde. Ako uzmete da vam je prosječna zatezna kamata negdje za fizičke osobe bila 14, a za pravne 18%, pa samo izračunajte kamata na te 24 milijarde vidjet ćete koliki bi dug danas trebao biti da se ništa nije naplatilo. Druga stvar, u trenutku preuzimanja Zavoda za mirovinsko i zdravstveno osiguranje od strane Porezne uprave od 1.7.2002. godine dug Mirovinskog i Zdravstvenog zavoda je bio preko 7 milijardi kuna. Prema tome, možemo govoriti o činjenicama, možemo govoriti ovako i onako. Ali s druge strane ako govorite o takvoj efikasnosti velite da je za mjesec dana naplaćeno 95 milijuna kuna. Znate kolike su kamate na 51 milijardu u tih mjesec dana u Poreznoj upravi evidentirane 600 milijuna kuna. Dakle, saldo minus 500 milijuna kuna. Ali ovakva politikanska rasprava nas neće dovesti nikuda niti će pomoći kolegama u Poreznoj upravi. Međutim, kad govorite o nelikvidnosti onda ste zaboravili ključni segment, ali to nije Porezna uprava, to nije Ministarstvo financija nego pravosuđe sa stečajevima i sa brzim presudama tamo gdje je činjenica u potpunosti jasno da netko nekome duguje, da se presuda donese u roku od mjesec dana, a ne da se na to čeka nekoliko godina. I onda imate rezultate kakve imate, ali isto tako bilo bi dobro da je Porezna uprava objavila strukturu ovog duga od 50 milijardi i da vidimo njegovu ročnost i od kad idu neke stvari. Na kraju krajeva, vidjet ćemo za godinu dana kolika će biti naplata ovoga svega sad što se govori, pa ćemo onda vidjeti da isto kao onaj famozni zakon o dospjelim nenaplaćenim potraživanjima silna obećanja, a na kraju efekat nije bio niti milijardu kuna. A bilo bi vrlo interesantno da je netko prekontrolirao i te nagodbe.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, Nadica Jelaš. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Pa ovako kolega Šuker, ja zaista nisam govorila ni o kakvim objedama s vaše strane. Dapače, istakla sam u pozitivnom smislu, u pozitivnom kontekstu ono što ste isticali na sjednici Odbora za financije da zapravo ovo nije nikakva novina, dakle da organizacijski ustroj za kontrolu velikih poduzetnika postoji i od prije. Dakle, tu svakako ističem i vašu djelomičnu zaslugu za postojanje ovoga o čemu danas govorimo. A što se tiče politikantske rasprave. Pa činjenica je, to su podaci Porezne uprave da su ovoga trenutka nepodmireni porezi 50 milijardi kuna. A ako i jesu 2000. bile 23 milijarde nepodmirenih dugova s naslova poreza u tome su bili i porezi, nepodmireni porezi tvrtki u ratu koje su oštećene ili nestale u ratu koji su otpisani, koji se nisu mogli nikako naplatiti. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća rasprava Josip Benčić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče, gospođa ravnateljice, uvaženi kolegice i kolege. Javio sam se za ovu raspravu jer, već sam to nekoliko puta napomenuo, i radio sam u državnoj upravi, a pogotovo u Poreznoj upravi i podržavam evo odmah na početku kolegicu Jelaš u svom kad je napomenula koliko sam čuo iz oporbe da mi sad izmišljamo nešto epohalno. Ne, ništa mi ne izmišljamo, mi samo malo popravljamo ovo dosadašnje stanje, odnosno hoćemo podignuti rad Porezne uprave na jedan viši nivo. Ja sam barem to tako shvatio. Ja sam inače u svom radu imao sreću da sam počeo '88. godine raditi u ondašnjoj Službi društvenog knjigovodstva koja ajde država nije bila Bog zna kakva, ali platni promet je bio sigurno veći. I u ondašnjem sistemu niste mogli jednostavno isplatiti plaću, a da prije toga ne podmirite porezni doprinos. Mi smo to tek sada nakon 20 godina 2012. shvatili da to tako dalje ne može. Zašto to govorim? Pa naime tamo je bila jasna distinkcija između velikih, ajmo tako reći, i malih poduzeća, odnosno ugostitelja, trgovaca. Bio je interni i eksterni nadzor. Porezna uprava se zapravo, odnosno Služba društvenog knjigovodstva se bavila isključivo velikim korisnicima, a Uprava prihoda malim. I taj eksterni nadzor, znači to je onaj nadzor koji izlazi na teren nije uvijek imao, ajde ovdje je netko rekao kaznene ekspedicije. Nije ni smisao ni danas Porezne uprave da samo kažnjava. I u tom smislu pozdravljam osnivanje ovog posebno područnog ureda u onom dijelu i sam zamjenik ministra je rekao da će to imati i nekakvu savjetodavnu funkciju. Normalno da mora imati savjetodavnu funkciju jer izdavanje mišljenja nije dovoljno nego se mora obuhvatiti cijela Hrvatska, a ne samo Grad Zagreb. Koliko sam shvatio bio je već dosada samo Grad Zagreb obuhvaćen ovom Poreznom ispostavom za velike poduzetnike. Nekada, barem kad sam ja išao na obuku za inspektora, jasno smo radili distinkciju od greške od namjere. Znači nije bit svakog poreznika da nekog uhvati u nekakvom prekršaju nego da se vidi da li je to namjera, da li to znači namjerno radi ili da radi grešku pa ako je greška normalno da se onda poduzimaju i neke druge sankcije, ne moramo biti odmah harači što se ono kaže. Sigurno da potreba osnivanje ovoga područnog ureda izlazi i kao što je već rečeno ovdje iz veličine tih poduzeća. Sad kako će ministar financija odrediti koje poduzeće se ide u kontrolu, da li će on gledati ukupne prihode, da li će gledati broj zaposlenih, da li će on uzeti količinu, odnosno visinu obaveze koju ima prema državi to je sad njegova stvar i ja bih bio sretan da i u Karlovcu bude što više takvih velikih poduzeća i da bude što više takvih nadzora. Mislim da se ovdje govorilo i o, jednu bitnu stvar smo možda i zaboravili, o ekonomičnosti rada takve jedne velike ispostave. Normalno da će to pojednostaviti rad, koliko sam ja shvatio ajde recimo u nekim manjim ispostavama postojati će ljudi koji će biti samo produžena ruka tog posebnog područnog ureda što će normalno pojednostaviti proceduru i onu bitnu stvar znači imat ćemo jedinstveni pristup prema tim velikim poreznim obveznicima u cijeloj Hrvatskoj. Mene je samo ovdje malo, ne znam, zabrinula, pa mogu reći i zabrinuo ovaj podatak da je samo 5% tih velikih poduzeća je bilo obuhvaćeno nadzorom. Ne znam, nisam ovdje dobio nikakvo logično objašnjenje zašto je to bilo tako. A baš bi bilo interesantno da mi netko odgovori zašto je bilo obuhvaćeno samo 5%. Što je sa ostalih 95%? … [[Upadica se ne razumije.]] Da, ali sam bio savjetnik znate. Nisam donosio odluke kome se ide, oprostite. Pa to bi možda bilo zanimljivo čuti, ali ni ne tražim neki decidirani odgovor. U svakom slučaju smatram ovaj zakon dobar i iz svih ovih razloga što su dosada izneseni i podržat ću ga. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Time smo iscrpili listu prijavljenih zastupnika za raspravu u trajanju od 10 minuta. Još imamo jednu repliku na vaše izlaganje poštovani zastupniče. Poštovana zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Pa dakle kolega Benčić je u kontekstu spominjanja SDK-a kao kontrolnog sustava za kontrolu poreznih obveza rekao pa ja bih rekla malo nespretno država tada nije bila Bog zna kakva. E pa obzirom da sam sentimentalno vezana za SDK jer sam zapravo cijeli radni vijek provela u sustavu SDK Zavoda za platni promet i financijske agencije onda ću reći da je za vrijeme SDK porezni nadzor bio izuzetno efikasan. Dakle, kroz inspekcijsku, odnosno eksternu kontrolu koja se odvijala svake godine kod poreznih obveznika nije se moglo dogoditi da porez ne bude plaćen. Osim toga dodatno se je praktički svakodnevno kontrola obavljala preko interne kontrole, dakle neposredno preko naloga platnog prometa.
Hvala lijepa. I na kraju zamjenik ministra Ministarstva financija poštovani Boris Lalovac.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa vrlo kratko samo neke odgovore zapravo koji su, neka pitanja koja su ovdje bila postavljena. Prvo, bili su kriteriji. Zašto se nije definiralo zakonom odmah kriterije nego se to ostavilo pravilnikom? Znači mi znamo već sada koja su to poduzeća, međutim u samom uvodu rekli smo da je tu negdje oni pokrivamo ih negdje oko 46% njihovih uplata u proračun. Krenuli smo sa kriterijima 150 milijuna kuna, znači prihod i znači negdje 20 milijuna eura djelatnost da ga definira. Znači to su banke, osiguravajuće kuće, leasing društva, telekomunikacijska poduzeća upravo iz razloga što smo htjeli krenuti sa jednim manjim brojem poduzetnika upravo da vidimo kako će to funkcionirati s obzirom na način i komunikaciju koju ćemo sada morati vršiti i vertikalno i horizontalno, odnosno komunikaciju sada na daljinu. Ostavili smo mogućnost da ne moramo svaki puta mijenjati zakon, da ga definiramo pravilnikom. Kao što znamo sljedeće godine ulazimo u EU kada će i naše tržište biti otvoreno i zapravo pristupi drugim kompanijama. Vrlo je jednostavnije doći na naša tržišta da upravo i takva poduzeća koja će dolaziti na naše tržište investirati zapravo da ih možemo vrlo jednostavno na jedan način pravilnikom, znači da dopustimo Poreznoj upravi zapravo da prilagodi zapravo i dolazak novih kompanija. Ne moramo svaki put administrativno mijenjati zakon ako nekoga poduzetnika proglasimo da je veliki. Znači cilj je taj dio, zapravo da povećamo sa sadašnjih 46%, da idemo prema 60, 70% tih poreznih prihoda koje ćemo kontrolirati. Znači to je glavni razlog. Znači odmah će stupiti i pravilnik, znači to će ići paralelno ali budući da zbog tehničkih razloga i načina funkcioniranja krenuli smo zapravo da bi taj dio posebno definirali. Ne bih ovdje, kad bi smo govorili o riskantnim poreznim obveznicima, da nešto se krivo ne shvati, nije u tome smislu bilo, negativnom smislu, da su oni riskantni, a zbog njihovog neplaćanja, nego upravo zbog njihove, ajmo reći važnosti i riskantnosti na državni proračun. Budući da oni participiraju sa 46% svojih prihoda te zapošljavaju vrlo veliki broj ljudi, ali zbog fiskalnog učinka su oni u tom dijelu, svakako postoji jedan dio rizika ukoliko ih ne pratiti. Pa u tom kontekstu zapravo su bili postavljeni taj dio, znači ne u nekom negativnom smislu. Svakako, žao mi je uvodno što je, ne znam da li me je kolega Šuker dobro slušao, ja sam rekao da je postojao ured u razini Zagreba, i da je ovo jedan kontinuirani proces. I dobro je da bez obzira koja vlast bude da se taj proces zapravo nastavlja, da Porezna uprava i zapravo u njoj rade profesionalci. I da taj proces zapravo, bez obzira tko je na vlasti, zapravo da se ti dijelovi nastavljaju. Znači nije ovdje, znači u mojem uvodnom izlaganju je bilo znači da je to postojalo, da se taj jedan dio nastavak tog procesa. I ne bih htio komentirati ovaj dio u medijima. Znači nikad niste od mene čuli da se to formira nekad poseban odred itd. Mislim da trebamo pustiti da Porezna uprava radi svoj posao isto kao što rade druge službe svoj posao. I da zapravo se pokušamo fokusirati na jedne puno bitnije činjenice, a to je taj dio, zapravo da, da zapravo počnemo okrenuti, da počnemo zapošljavati, počnemo se okrenuti potpuno jedno drugoj filozofiji. A ne ovome djelu nažalost kako danas postoji medijski, o tom jednom dijelu pritiska. Znači sa naše strane ne postoji pritisak i ovdje javno govorim, ne postoji pritisak na velike poduzetnike. To su Hrvatski poduzetnici koji zapošljavaju radnike u Republici Hrvatskoj, koji plaćaju. Znači nema nikakvih, nikakvih posebnih presija prema takvim poduzetnicima, nego upravo ono što smo rekli, to je jedan težak proces koji ide ispred Porezne uprave. I zašto? Upravo zbog različitih tumačenja koje nalazimo na terenu i na odborne financije. Gospođa Bečić je zapravo na svom vlastitom iskustvu pokazala kako su bila različita tumačenja, upravo u tom dijelu gdje nije bio taj savjetodavni dio Porezne uprave. To je zadatak pred Poreznom upravom. Svakako da za to morate imati ljude, svakako da te ljude morate i platiti. To je jedan izazov koji će se zapravo Porezna uprava je, intencije zapravo, da u tom kontekstu, zapravo pokuša riješiti te probleme i da bude puno više kvalitetnijeg rada i puno više, zapravo, doprinosa, ne samo u tom poreznome smislu nego i tim poduzetnicima da sutra počnu dalje zapoljavati. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Na vaše izlaganje poštovanje zamjeniče ministra imamo prijavljenu repliku zastupnika Ivana Šukera. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Dakle, kolega Lalovac nije uopće sporna vaša uvodna danas rasprava, niti na odboru. Mislim da smo tu obadvojica govorili praktički jednako. Da je to nadogradnja nečega što je postojali i što je normalna stvar kako se bude vrijeme razvijalo, tako će vjerojatno za 3,4 godine neko predlagat, neće drugu organizaciju, već će naprosto život tražiti da se to tako napravi. Ja sam se samo osvrnuo na interpretaciju i tumačenje zakona od pojedinih kolega iz Ministarstva financija i samog ministra u trenutku kad je zakon donesen na Hrvatskoj vladi. Onda je bilo rečeno sve ovo što je rečeno ovdje. I meni je drago da ste vi sad ponovili da se u uvodnom dijelu rekli da su određene stvari postojale i da svijet ne počinje od danas. Da, uvijek će se neke stvari nastavljat od onih prethodnika i da nije dobro zbog nas, nije dobro zbog onih koji žele investirati u Hrvatsku da mi prikazujemo Hrvatsku kao zemlju u kojoj se ne plaća porez. 98% je vrlo visoki postotak. Uzmite sve članice Europske unije i skandinavske zemlje, pa ćete vidjeti da oni nemaju ni približno tako visoki postotak. I nemojmo sami po sebi bacati blato tamo di nam ne treba. Uz sve ovo što su i kolege iz vladajuće koalicije govorile i kolege iz oporbe, da naprosto porez i Porezna uprava je nešto nad čim stalno treba bdjeti, jer čim okrenete malo glavu u stranu vama se provuku oni koji ne žele plaćati poreze. I zbog takvih se donose zakone, zbog takvih se ide stalno u promjene i zbog takvih se vrše kontrole. A ne zbog onih koji žele sačuvati radna mjesta, koji žele povećat svoju zaradu, ti sigurno se neće upuštati u porezne manofetluke, jer su svjesni da takav porezni manofetluk može praktički uništit tvrtku. I na takav način, ako budemo svi govorili onda ćemo stvarno težiti ka ovom cilju da svi plaćaju porez da bi u konačnici svi plaćali manji porez. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Poštovani zamjeniče ministra da li želite odgovor na repliku [[Upadica: Nemam ništa.]] Hvala lijepa. Ovime smo raspravu o tekstu zakona završili. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti za glasovanje. Idemo dalje, naprijed. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Poreznoj upravi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 160. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Da li prihvaćate? [[Upadica: Prihvaćamo.]] Izjavite u mikrofon.
Hvala lijepa. Prihvaćamo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona sa prihvaćenim amandmanom. Tko je za donošenje ovog zakona? Hvala lijepa. Tko je protiv? Nema. Ima li suzdržanih? Ima. Molim rezultat. Hvala lijepa. Utvrđujem da je većinom glasova, 107 za i 5 suzdržanih donesen zakon u predloženom tekstu. Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda: - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje PZE br. 147 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta zakona primili ste poštom. U skladu sa člankom 159. Poslovnika Hrvatskog sabora, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmane možete podnositi do kraja rasprave u skladu sa člankom 164. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su o prijedlogu akta proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun i Odbor za Europske integracije. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja, tj. Vlade Republike Hrvatske dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani zamjenik ministra Boris Lalovac.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Prijedlogom zakona u izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju vrši se preostalo usklađivanje i sa direktivnom 2008/48/EZ o potrošačkom kreditiranju te se poboljšava sustav uvođenja mjera koji služe dodatnoj zaštiti potrošača. Razlozi za izmjene zakona prvenstveno leže u nepovoljnim uvjetima kreditiranja koji su u posljednje vrijeme građane doveli u bezizlaznu situaciju. Visoke kamatne stope, jednostavne promjene kamatnih stopa te zloupotrebe pojedinih odredaba važećeg Zakona o potrošačkom kreditiranju, npr. zloupotreba iznimke prema kojem se krediti na iznos niži od 1500 kn bili izuzeti od primjene zakona, a u praksi se događalo multipliciranje manjih iznosa, izbjegavanje primjene zakona. Izrazito su nepovoljno utjecali na položaj građana. Navedenim izmjenama i dopunama zakona onemogućava se navedeno postupanje vjerovnika u kreditnim odnosima. Konkretno ukidaju se izuzeća od primjene ovog zakona za kredite manje od 1500 kn, kao izuzeće za kredite dane temeljem zaloga čime se osigurava zaštita potrošača i u tim kreditnim odnosima. Nadalje, izmjenama se uređuje način na koji se može mijenjati promjenjiva kamatna stopa. Od vjerovnika se zahtjeva definiranje parametara temeljem kojih će se vršiti izmjena promjenjive kamatne stope, npr. referentne kamatne stope, indeks potrošačkih cijena, preimena na kreditni rizik ili slično. Te definiranje razdoblja u kojem se razmatra donošenje odluka o korekciji visine kamatnih stopa. Parametri moraju biti jasno i nedvojbeno predočeni potrošaču prije sklapanja ugovora o kreditu. Nadalje, bitna novina koju donosi izmjene i dopune zakona jest regulacija efektivne kamatne stope koja ne smije prijeći ograničenja visine kamatne stope utvrđene Zakonom o obveznim odnosima … 12% zatezna kamatna stopa u odnosima gdje je jedna strana potrošač, čime se osigurava zaštiti potrošača od lihvarskih kamata i različitih naknada. Također se predloženim izmjenama i dopunama uređuje kako potrošač koji kreditira koji pružaju vjerovnici osim kreditnih institucija, kreditnih unija te lizing društava, mora biti namjensko te potrošačko kreditiranje tim vjerovnicima ne može biti osnovna djelatnost nego služiti u svrhu obavljanja osnovne djelatnosti tog vjerovnika kao što je prodaja roba ili pružanje usluga. Važno je također spomenuti da se izmjenama i dopunama u zakon implementira ostala odredba iz Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23.travnja 2008.godine točnije članak 15. stavak 2. Direktive o povezanim ugovorima o kreditu čime se potrošaču daje mogućnost traženja ispunjenja ugovornih obveza od vjerovnika kreditora ukoliko iste nije uspio ishoditi od dobavljača. Npr. kupnja automobila u autokući koja surađuje sa bankom vjerovnikom ukoliko ne može riješiti problem sa autokućom iscrpio je sve zakonske rješenje u tome smislu, potrošač se može obratiti banci sa zahtjevom za raskidanjem kreditnog odnosa i povratka vozila. Amandman na izmjene i dopune Zakona o potrošačkom kreditiranju dodatno će pozitivno utjecati na zaštitu potrošača jer u slučaju da vjerovnik ima povećanje kamatnih stopa temeljem spomenutih kriterija o istome morati obavijestiti potrošača 15 dana prije provedbe takve odluke, a potrošač će moći u roku od tri mjeseca primitka takve obavijesti prijevremeno otplatiti kredit bez obveze plaćanja bilo kakve naknade vjerovniku, uključujući i ugovorenu naknadu za rani povratak kredita. Navedeno pravilo primjenjivat će se kako na nove tako i na postojeće ugovore o kreditu. Sve navedene izmjene imaju za cilj poboljšati položaj građana na tržištu te pružiti građanima adekvatnu zaštitu u pogledu usluga potrošačkog kreditiranja. Mjere će dovesti do većeg stupnja konkurencije među vjerovnicima i posljedično boljih uvjeta za potrošače. Ovim iskazujemo da prihvaćamo amandman … [[Govornik udalje od mikrofona, ne razumije se.]] Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Konstatiram da ste prihvatili amandman Vladin. Žele li izvjestitelji odbora radnih tijela Sabora uzeti riječ? Ne žele. Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Idemo raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Prvi je klub HNS-a i poštovani zastupnik Igor Kolman. Izvolite.
Hvala lijepo. Konstatiram da ste prihvatili amandman Vladin. Žele li izvjestitelji odbora radnih tijela Sabora uzeti riječ? Ne žele. Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Idemo raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Prvi je klub HNS-a i poštovani zastupnik Igor Kolman. Izvolite.
Hvala lijepa. Sljedeći klub je Klub zastupnika Hrvatskih laburista i poštovana zastupnica Nansi Tireli. Izvolite poštovana zastupnice.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, zamjeniče ministra. Evo i klub Laburista podržava donošenje ovakvog jednog Zakona o potrošačkom kreditiranju a u smislu zaštite potrošača odnosno najugroženijih korisnika kredita. Žao nam je što ovaj zakon ide po hitnoj proceduri samim tim što evo kako kaže zamjenik usklađujemo ga sa EU odnosno sa zakonima iz 2008.godine ali bolje ikad nego nikad. U dijelu zakona kojim se regulira kreditiranje poslovnih banaka za koje se pokazalo nažalost da u nekim slučajevima su jednako opasne po dužnike kao i lihvari moramo izraziti ozbiljnu kritiku povodom nekoliko temeljnih momenata. Želim istaknuti kako se člankom 11.a nije regulirao princip promjene kamatne stope na način da se u potpunosti štite interesi potrošača. Odredbe toga članka ne definiraju na ne dvosmislen način skup parametra koji mogu utjecati na promjenu kamatne stope, već se navodi koji to parametri mogu biti što je zasigurno nepotpuna i nejasna definicija i kao takvom može se u praksi manipulirati na različite načine. Ne definiraju formiranje kamatne stope na način da se sastoji od jednog varijabilnog parametra i fiksne marže što je jedina opcija kojom bi se princip formiranje kamatne stope mogao učiniti doista preglednim, a rizik pravedno podijelio između vjerovnika i dužnika. Ako imamo jedan varijabilni parametar, recimo euroribora onda ostali parametri poput porasta premije na kreditni rejting Republika Hrvatske trebaju biti ili trebali bi biti sastavnim dijelom fiksne bankarske marže tako da se njihovo kretanje odražava kao veća ili manja dobit banaka. Odredbe članka 11. obvezuju banku da u ugovor samo navede koji su to promjenjivi parametri, a ne obvezuje da se u ugovor stavi konkretna formula, odnosno kako se u zakonu kaže ili mogli bismo reći ta uzročno-posljedična veza po kojoj se to kamata temeljem ovih parametara kao takva i formira. To naravno daje prostora da se tijekom trajanja kredita princip formiranje kamate jednostrano mijenja. U stavku 4. članka 11. stoji da je vjerovnik koji nudi promjenjive kamatne stope dužan jasno i nedvojbeno predočiti potrošaču prije sklapanja ugovora o kreditu sve promjenjive elemente. Voljeli bismo da možda to predočimo, maknemo i da ovdje stavimo da je vjerovnik koji nudi te promjenjive stope dužan uz ugovor kao sastavni dio ugovora staviti i promjenjive elemente. U stavku 5. članka 11. zakonski se predviđa mogućnost da se vjerovnik ne ponaša po prethodno navedenim odredbama zakona. To se čini kako bi se u idućem stavku iz primjene ovog zakona izuzeli svi već postojeći kreditni ugovori čime čini nam se da se diskriminiraju već postojeći kredita u odnosu na one korisnike koji će to postati nakon donošenja ovog zakona. Za postojeće korisnike kredita je predviđena mogućnost da uskrate suglasnost za promjenu kamate što je svakako pohvalno i predstavlja zasigurno veliki iskorak u odnosu na sadašnju situaciju kada su banke mogle samo poslat veći obračun kamata, posebno zato što se ističe da vjerovnik u tom slučaju ne smije jednostrano raskinuti ugovor. No odredba je nejasno sročena jer ne daje preciznu uputu što je u takvome slučaju ustvari dokaz da vjerovnik nije postupio po odredbama stavka 1. budući da se taj stavak ne primjenjuje na kredite koji su sklopljeni prije stupanja na snagu ovoga zakona. Na ovaj način zakon ne prepoznaje one kredite u švicarskim francima koji i dalje nažalost ostaju velik problem za sve njegove korisnike. Iz nepoznatog razloga ovim predloženim izmjenama zakona ne regulira se najosjetljiviji segment potrošačkog kreditiranja, a to su zasigurno stambeni krediti. Građani koji kupuju stambeni prostor ne smiju biti zakonski u istoj poziciji kao investitori koji kupuju prostor za obavljanje svojih gospodarskih djelatnosti i za stjecanje svoga profita. I zbog toga bi evo bilo poželjno možda da se razmisli o toj gornjoj granici za primjenu ovog zakona koja je dignuta na milijun kuna, a recimo imajući u vidu jednostavnu računicu da netko želi kupit stan od 70-tak kvadrata po nekoj cijeni od 1500 eura, dakle iznos je veći od milijun kuna i kao takav nije zaštićen ovim zakonom. Ono što ovim zakonom čini mi se nismo riješili je pitanje kako stati na kraj lihvarskom kreditiranju putem tzv. bander kredita, tko ih može kontrolirati i kako. Nažalost, svjedoci da se to svakoga dana sve više i više koristi, zasiplju nas raznoraznim ponudama, brojevima mobitela, telefona i mislim da bi tu Državni inspektorat itekako morao voditi računa jer sve ono što je u skladu sa zakonom i sve one financijske institucije koje dobiju licencu za obavljanje svoje djelatnosti njih svakako možemo kontrolirati i nadam se da će to Državni inspektorat i Hrvatska narodna banka primjenom ovog zakona raditi dobro i kvalitetno, ali evo ostaje nam još jedan veliki segment koga nismo uspjeli pokrit, a nadam se da ćemo iznaći načina i za to. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje poštovana zastupnice ima prijavljena jedna replika, poštovanog zastupnika Peđe Grbina. Izvolite poštovani zastupniče.
Predsjedavajući, ma evo samo kratko. Ja se nadam da nemamo različite tekstove zakona jer iz ovog što sam ja pročitao članak 11. stavak 6. predviđa da će se odredba stavka 5. i to ona iza amandmana koji je dala Vlada, primjenjivati upravo i na postojeće ugovore, znači na sve ugovore. Mi ovime de facto predviđamo retroaktivnu primjenu tog zakona o čemu smo raspravljali na Odboru za zakonodavstvo koji je u svojem izvješću jasno napomenuo da u konkretnom slučaju postoji posebno opravdan razlog za retroaktivnu primjenu ovog zakona Dakle ponovit ću još jednom, ova odredba o kojoj je bilo jako puno govora u javnosti, amandman Vlade primjenjivat će se ne samo na one ugovore koji će se zaključiti nakon što ovaj zakon stupi na snagu, već se to primjenjuje na sve ugovore koji su do sada zaključeni. Dakle svi građani su ovdje u potpunom jednakom, potpunom ravnopravnom položaju i ovaj zakon se primjenjuje, ovaj zakon štiti sve građane Republike Hrvatske koji su sklopili ugovor o kreditu sa promjenjivom kamatnom stopom. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Nansi Tireli. Izvolite.
Ja sam rekla da nažalost krediti u švicarskim francima i dalje ostaju otvoreno pitanje jer oni se kao takvi neće riješiti s obzirom na način obračunavanja i na način na koji su banke zarađivale, a to se bez obzira što se primjenjuje retroaktivno ne odnosi na te kredite.
Hvala lijepa. Sljedeća rasprava je u ime kluba IDS-a i poštovani zastupnik Damir Kajin. Nema ga u sabornici. Gubi pravo rasprave o ovoj temi. Klub zastupnika SDP-a Hrvatske i poštovani zastupnik Ivo Jelušić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Evo pred nama je još jedan zakon koji ima oznaku E. To znači da je usklađenje sa zakonodavstvom Europske unije. Međutim, kvaliteta ovog zakona nije zbog toga samo eto što ćemo još jedan od zakona uskladiti sa zakonodavstvom Europske unije nego zbog toga što on zaista i donosi, a donosi to da će se uvesti puno više reda u sustav kreditiranja, da će se još bolje ili još više nego do sada zaštititi potrošači, tj. da će se zaštiti građani pa i gospodarstvo, dakle svi oni koji danas su u poziciji prisiljeni uzimati kredite a to na žalost većina od nas je. Što se mijenja ovim izmjenama i dopunama? Neke stvari koje su manje bitne, ali i neke koje su jako bitne. Mijenja se to da uvodi se kažem reda, precizira tko se naprosto može baviti poslom kreditiranja što je dobro. Ali ono što je puno bitnije a to je da se i dobro je i to da se uvodi, dakle izuzeće i kod onih malih kredita do tisuću i pol kuna koji do sada nisu bili … [[Govornik se ne razumije.]] ako mogu tako reći nego su se po nekontroliranim uvjetima mogli plasirati uz kamate koje nisu ničim bile limitirane itd. Dobro je dakle da se i to sada stavlja u isti ravan kao i ovi tzv. veći krediti jer i više malih kredita mogu pod nepovoljnim lihvarskim kamatama mogu uništiti čovjeka. Ali on što je najbitnija promjena, promjena je da se uvodi reda kod promjenjive kamate. Dakle, da se kamate ne može mijenjati tek tako i da nema njenog prekomjernog rasta i to bez obrazloženja. Naravno da banka uvijek ima rezona da poveća kamatu. Njen rezon je da više zaradi, da ostvari veći profit i to je za nju vrlo razuman i dobar razlog. Ali taj razlog nije dobar i za potrošača, nije dobar za građane, nije dobar za tvrtku koja taj kredit uzima. I zato je dobro da se u ovom zakonu, dakle uvodi obveza kreditora da obavijesti onoga tko je uzeo kredit u svojoj namjeri da kani ići u promjenu kamata, pravo je onoga tko uzima kredit da se o tome izjasni, da to prihvati ili ne. I na koncu ono što je najbitnije ako ne prihvaća tako nešto može promijeniti kreditora, može uzeti drugu banku gdje je to povoljnije, a da pri tome toga ništa ne košta, da ne mora plaćati naknadu koju je do sada morao plaćati banci ukoliko ide u tzv. jednokratnu otplatu kredita. Sama činjenica da banka mora svakog svog klijenta bez obzira je li građanin ili tvrtka obavijestiti o tome da ide u promjenu promjenjive kamate već dovoljno po sebi, dovoljno snažna, a to je da mora na x adresa uputiti obrazloženje i to obrazloženje mora vjerojatno biti suvislo. Naravno, može ono biti uvijeno i suvislim ili argumentirano dobrim razlozima, a u stvari se iza toga može kriti čista pohlepa banke, pohlepa za većom zaradom i većom kamatom. No, vidjet ćemo što će u praksi biti. Ali već se ovo ograničenje na neki način upozorava na takvo ponašanje. Ja se nadam da to neće biti kod naših banaka i ostalih kreditora u skladu sa jednim davnim aforizmom koji sam vidio, koji kaže ovako: Koliko god me rasplače povećanje, toliko me nasmije obrazloženje. Nadam se da takva obrazloženja neće biti, nego da će zaista to povećanje biti zaista ako je utemeljeno kretanju na tržištu kapitala koje je jasno, vidljivo i dokazivo. Dakle, u tom smislu je velika novost i velika nova kvaliteta kod ovog zakona, jer će na neki način zaista staviti ja bih rekao u ravnopravniji ili ravnopravan položaj i onog tko uzima kredit i onog tko daje. Do sada onaj koji je dao je bio Bog i batina, a onaj tko je uzimao kredit bio je sretan da ga je dobio i nije imao prilike da se, pristajao je na sve uvjete koji mu se propišu na promjenjivu kamatu pa je banka mogla mijenjati bez da ga obavijesti, bez da to obrazloži. A ako bi on i našao eventualno negdje povoljniji izvor kapitala, povoljniji izvor kredita nije mogao otići jer je morao plaćati u pravilu skupe naknade za jednokratnu otplatu. Oko tog ja bih rekao gotovo vazalskog odnosa koji je do sad kod nas bio između kreditnih institucija i građana i tvrtki koje su uzimale kredit da je sve to bio jedan vazalski odnos gdje si jednostavno bio vezan za banku, nisi mogao od nje se maknuti, nisi mogao izaći iz ralja tog kredita u kojem se nalazio. Trpio si jednostavno takve uvjete kakve si imao, a ako si eventualno htio otići onda si morao plaćati naknadu i to je dobro što sad te naknade neće biti i ako nađeš povoljnijeg kreditora možeš preći. Kad sam rekao da je to bio vazalski odnos, ja bih rekao da je to bio gotovo robovlasnički odnos. Otprilike je tako bilo u robovlasničkom sustavu. Moj si rob, imaš se ponašati tako kako ja kažem. Ako ti se ne sviđa eventualno možeš otići, ali ako te netko drugi otplati, otkupi od mene. Tako je otprilike do sad bilo i sa kreditima. Moj si, moraš plaćati pod tim uvjetima koje si potpisao. E, ako hoćeš otići kod drugog robovlasnika, kod druge banke e onda ćeš meni platiti naknadu ili kaznu što odlaziš. To je zaista bilo nekorektno, ako možemo uopće govoriti o korektnosti i poštenju. Ne rade to banke da bi bile korektne i poštene, nego da bi što više zaradile, ali zato ih treba u tome spriječiti i to sad činimo. I još dvije rečenice oko, da i oko maksimaliziranja kamate. Konačno se regulira ili maksimalizira efektivna kamata koliko ona maksimalno može iznositi, a efektivna kamata za naše ljude koji to ne razumiju, obično ljudi ne razumiju stručne termine. Dakle, to je ukupni trošak cijene kretanja, ukupno dakle koliko te košta, kolika je cijena tog kredita, dakle uključujući i kamatu i troškove obrade i nagrade i sve što i depozit koji obično daš bez kamate ili uz vrlo niske kamate, pa kad to sve zbrojiš onda obično taj kredit više košta nego što je stvarna kamata. Dakle, e ta sad dakle efektivna kamata i ukupni trošak kredita se maksimalizira i to je dobro da je i to konačno propisano da ne bi bilo zaista prešlo u lihvarenje. U svakom slučaju napredak je, uvodi se više reda i zaštićuju se građani i gospodarstvo, banke se stavljaju u poziciju da moraju biti odgovorniji, da će možda malo manje zarađivati nego do sada ali zašto ne jer jedino su do sada one dobro zarađivale a građani i gospodarstvo trpjeli i plaćali to. I zato je ova izmjena i dopuna dobra. Ona nije usmjerena ni protiv koga, nego naprosto uvodi više reda. Istina Bog ova odredba vrijedi u Europi 3 godine, 4, nebitno i te naše banke koje su kod nas uglavnom su strane banke, odnosno vlasnici banaka su uglavnom strani, stranci, strane pravne osobe iz EU koje tu EU već imaju 4 godine. Nisu se sjetili sami to primijeniti i kod nas. Ali evo, sad kad ulazimo u EU sad moraju prihvatiti to. Da su htjeli mogli su i prije. Dakle, mogli su se ponašati onako kako se u svojim matičnim zemljama ponašaju u Italiji, Njemačkoj, Austriji, mogli su se početi ponašati i kod i prije da su htjeli, nisu. Ali sada ćemo ih prisiliti da se počnu ponašati onako kao što moraju i u drugim uređenim sustavima. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. I klub HDZ-a i poštovana zastupnica Martina Dalić. Izvolite poštovana zastupnice.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, zamjeniče ministra. Pa naravno da je u ovom zakonu najzanimljiviji ovaj segment koji se tiče pitanja načina određivanja promjenjivih kamatnih stopa. Pa evo u komentaru ovoga zakona, a dozvolite ustvari da s vama podijelim i neka znanja i iskustva bivšeg bankara jer mi danas ovime u zakonu znači zakonom propisujemo parametre temeljem kojih se ima određivati kamatna stopa. I dosada su bili i postojao je takav zahtjev prema bankama. On je postojao kroz pravilnike HNB-a i ti su se zahtjevi pojavili nakon donošenja sadašnjeg Zakona o kreditnim institucijama upravo zbog ovoga što je govorio kolega Jelušić jer to jedan opći pokret u Europi u pravcu veće zaštite potrošača. Međutim, put u pakao je vrlo često popločen dobrim namjerama. I ovdje je dobra namjera da se zaštite potrošači i da se na određeni način definiraju njihova prava. Međutim, željela bih vam skrenuti pozornost o vremenskom trenutku. Ovaj se prijedlog koji definira i potrebu utvrđivanja znači nekog referentnog elementa, nekog varijabilnog elementa koji može biti kamata na stranu valutu i onda nekih drugih parametara ovaj se dakle prijedlog javlja u trenutku kada su ti referentni elementi na svom minimumu. Znači euribor je danas blizu nule. 2007. godine neposredno prije početka krize euribor godišnji iznosio je 5%. To je ono na što vam želim skrenuti pozornost. Dobre su namjere, ali danas propisujući zakonom da se kamate imaju određivati po ovoj formuli mi propisujemo zakonom obvezu bankama da kažu i u ugovor unesu da će se promjenjive kamatne stope odrediti kao euribor plus nešto, recimo kreditni rizik RH, plus marža banke. U srednjem roku ako uzmemo ipak jedan umjereno optimističan pogled da će doći do oporavka i svjetskog i europskog gospodarstva referentne kamatne stope će rasti. Želim vam skrenuti pozornost da gledano sa bankarskog aspekta mi ovdje danas donosimo odredbu koja regulira da će u budućnosti kamatne stope na ove vrste kredita rasti. Naravno, moguća je i sretna okolnost, a ta je sretna okolnost da će kreditni rizik zemlje padati što bi također trebalo biti s obzirom da ćemo postati članica EU i nadam se ipak prije ili kasnije izaći iz krize. Međutim, želim vam također reći još nešto o tehnologiji. Obično se ovaj kreditni rizik zemlje uzima kao fiksni dio formule zato jer se uzima u trenutku današnjem kako bi banka reflektirala svoje današnje troškove financiranja. Dakle, i to je druga stvar. Kreditni rizik zemlje bi se mogao u takvim formulama naći, a danas relativno visok, naći kao sastavni dio fiksnog dijela formule ostavljajući ustvari u varijabilnom dijelu ovaj euribor. A kako je euro kod nas dominantna valuta unošenjem ovoga u zakon mi smo uveli reda, možemo to reći na površini, ali moramo biti svjesni da smo u srednjem roku također odredili da će kamatne stope rasti. Ja zato predlagaču zakona skrećem pozornost, razumijem ja da je ovo hitno čitanje prvo, drugo i posljednje, ali osjećam tu potrebu podijeliti s vama ovo pozivajući vas ustvari da razmislite da li je ovo pravi tajming posebno s obzirom na činjenicu da nije ovo baš tako neregulirana stvar već je i danas regulirana od strane Narodne banke. Ali mi danas činimo važan korak i uključujemo ovo u zakon, eksplicitno, a zakon je zakon. I stvaramo prostor da za godinu dana banke jednostavno počnu mahati potrošačima, a to skrećem pozornost saborskoj većini, i počnu obrazlagati korisnicima kredita kamatne stope se mijenjaju i rastu, vidite raste i euribor. A to vidite piše u zakonu. Život je takav, ne baš ponekad vrlo socijalno obziran. Međutim, kada se ovdje nabrajaju ovi parametri postoji nešto čega u ovim parametrima nema, a to su pasivne kamatne stope. Pasivna kamatna stopa jest na neki način trošak koji banka plaća domaćim depozitarima i problem visine pasivnih kamatnih stopa u nas je jedan poseban problem i ne bih ga sada otvarala. Ali, ovdje ta mogućnost recimo ne postoji. Da banka veže ustvari cijenu kredita uz cijenu pasivne kamate na godinu dana koju recimo plaća na euro što bi možda u nekom vremenskom razdoblju će možda doći do uklanjanja te neprirodne razlike koja se u Hrvatskoj plaća na euro u odnosu na ono što se plaća u zemljama koje izdaju euro. Kod nas jednostavno možete dobiti bolju kamatu na euro nego u Njemačkoj. Želim također s vama podijeliti skepsu da se može zakonom obvezati protivljenje potrošača promjeni kamate. Kladim se da će se naći sitna slova u ugovorima koja kažu da se potrošač odriče prava protesta na visinu kamate. Evo ne bih više duljila, ja razumijem namjeru i želju predlagača i da u ovome trenutku ponudi nešto što, makar nominalno znači uvođenje reda. Ali isto tako skrećem vam pozornost na način kako se odvija stvarni život i da svi ovdje u ovome domu moramo biti svjesni, posebno saborska većina koja će nesporno glasati za ovaj zakon, da ovime ujedno glasa da će u srednjem roku kamatne stope na ovu vrstu kredita, ustvari rasti. I željela sam na kraju komentirati ovaj amandman. Amandman kaže da potrošač ima pravo na prijevremeno vraćanje kredita bez obaveze plaćanja naknade. U ovome amandmanu nedostaje nešto, a to je prijevremeno vraćanje kredita djelomično ili u cijelosti. Kontinuirano se pretpostavlja da će osoba x vratiti kredit u cijelosti, odnosno želi mu se otvoriti prilika da vratit kredit uzimajući kredit u nekoj drugoj banci. Ali zašto bi ta osoba morala vratiti kredit u cijelosti? Možda ima neku ušteđevinu, možda je od nekog nešto naslijedio, možda je podao neku nekretninu i htio bi se riješiti dijela kreditne obveze, onoliko koliko može. Smanjit si ratu, produljit si rok, bilo što. Ovaj amandman mu to ne dopušta. Ovako kako je napisan jer će to banke shvatiti kao otplatu kredita u cijelosti, barem je to moje mišljenje. S obzirom da govori o prijevremenom vraćanju kredita. Naravno, svi smo mi svjesni da refinanciranje i prijevremeno vraćanje kredita i kreditom u drugoj banci, čovjeka izlaže nizu troškova uzimanja kredita u drugoj banci. Ali mislim da je s obzirom na aktualnu situaciju, na činjenicu da su ljudi u značajnoj mjeri uzimali kredite kad su kamatne stope bile relativno niske. Da je ovo jedan korektan pokušaj da se dijelu ljudi koji to mogu ili ne mogu više nositi terete otplata, otvori jedan mali prostor da svoju kreditnu obvezu smanje. Ali bih vam predložila, savjetovala ukoliko to možete da ovaj amandman učinite jasnijim u smislu prijevremene, u smislu djelomične ili potpune otplate kredita. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Na vaše izlaganje prijavljena je replika poštovanog zastupnika Ive Jelušića. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Dalić, vi ste rekli otprilike ovako: "Treba upozoriti da će doći do povećanja kamate jer će takva biti situacija na tržištu i da donosimo zakon u tom trenutku, jel treba ga donositi.". Ma naravno da treba, iako dođe, ne znamo oče li doći do povećanja kamata, ali ako dođe onda će doći neovisno o ovom zakonu. Ali zakonom samo štitimo još više potrošača. Prema tome, ovaj zakon neće utjecati, dolazi do povećanja, ona će doći neovisno o ovom zakonu. Već ako dođe, ajmo zaštiti potrošača to je prva stvar. I druga stvar, ovdje ste govorili dakle, da ako dođe do povećanja euribor, kreditnog rizika zemlje itd. da će se povećati zbog toga kamate. Ali u ovom slučaju ja vidim da iz vas progovara, vi ste bili predsjednica jedne banke, predsjednica uprave, progovara iz vas bankar. Ja progovaram kao zastupnik. Ali mogla bi i banka smanjiti svoju maržu, mogla bi smanjiti svoju zaradu pa nek snizi kamatu, o tome ne govorimo kao da je to sveto pismo u to se ne smije dirati. Povećat će se euribor, povećat će se kreditni rejting, ali banka mora i dalje zarađivat koliko zarađuje, troškovi njeni moraju ostati takvi kakvi moraju ostati, to se ne smije dirati. I to se može dirati, neka tu smanje ako se ovdje povećava. Hvala.
I naravno odgovor na repliku poštovana zastupnica Martina Dalić.
Pa kolega Jelušiću, smisao moje rasprave je bio da vam kao zastupnicima i svima nama koji se bavimo ovim odgovornim poslom pokušam približiti jednim dijelom način kako razmišlja bankar. Jer taj je jadni uzimatelj kredita, on je slučajno bankar, ne sa zastupnikom. Ja se s vama slažem, ako dođe do povećanja euribor-a što nisam ja sad to nešto izmislila u srednjem roku bi se to vjerojatno moglo dogoditi i daj bože da se na kraju konca dogodi jer će to značiti da je došlo do gospodarskog oporavka. Kamate će i ovako i onako rasti, ali ono na što vam želim skrenuti pozornost. U tome slučaju mi ovim zakonom zakonski propisujemo da one moraju rasti, dajemo bankarima, ako hoćete demagoški skroz da kažem, jedan dodatan izgovor. Tako da to je bio smisao. Unoseći ove odredbe u zakon mi zakonom propisujemo da se ta promjena mora prenijeti u kamatne stope. Ako takvih zakonskih odredaba nema onda postoji i neka sloboda tržišne konkurencije itd. Jel banke vam funkcioniraju u konkurenciji i vi ste sada svim konkurentima formalno-pravno dali formulu po kojoj oni mogu jednako povećavati svoju cijenu. Nema potrebe da se osvrću na konkurenciju, jer zakon kaže neka kamate rastu, ako raste euribor. Eto.
Hvala lijepa. Mi saborski zastupnici koji nemamo bankarsko iskustvo, uvjereni smo da demokratska vlast ima moć … [[Upadica se ne čuje.]] Hvala lijepa. Poštovani zamjenik Boris Lalova.
Gospodine potpredsjedniče, ma vrlo kratko na izlaganje kolegice Dalić. Da stvarno ovaj dio definiranja kamatne stope bude jasno jel ja isto dobro znam vrlo dobro jer upravo dolazim iz tog sektora, način funkcioniranja, definiranja kamatnih stopa. Ono što je inicijativa bila ovoga zakona da se jasno definira da građani znaju kako je formirana njihova kamatna stopa. Ovdje smo rekli da postoji formiranje kamatne stope, se sastoji iz nekoliko elementa. Jedan dio je euribor koji ovisi o kretanjima na tržištu, znači posuđivanja banaka, jedan drugome, ovisi o prvoklasnim bankama. On je danas 0,7 jednogodišnji, 0,4 na šestomjesečni i tromjesečni itd. On se giba ovisno o tržišnim kretanjima, stanje kod ekonomskog ciklusa itd. Drugi ste dio rekli da je rizik premije države. Svakako u ovome dijelu ili je 400 ili 500 leasing pointa je ovisno koliko se neko procjenjuje da je rizik u našoj državi. I na to dolazi ova fiksna marža, fiksna marža prema potrošaču gdje banka u svojim zapravo analizama, zapravo procjenjuje toga potrošača i ovisno o njegovim primanjima, ovisno o kolateralu itd. definira mu tu njegovu maržu. Znači on se može sastaviti kod ovoga potrošačkog kreditiranja iz tri dijela, može zapravo i iz više. Da li je on kolateriziran, nije kolateriziran itd. Ovdje što je vrlo jasno reći, ovo ste sad rekli ok rast će euribor. Ja sad mogu postaviti obrnuto pitanje, rekli ste i znamo da je 2007. bio euribor toliko koliki je bio, on se danas spustio. Ja vas pitam da li su kamatne stope pale? Da li su kamatne stope pale? Nisu, nisu pale. Znate zašto nisu pale? Zato što je, euribor je pao, a banke su zapravo ovaj dio marže samo su vratile na razinu i rekli su klijentima ostaje vam ista. Ali je ovo je rizik klijenta su oni mijenjali. Ja vas pitam da li su to smjeli raditi? prilikom procjene analize rizika uzimate cjelokupnog klijenta, euribor, rizik države, rizik klijenta. Ovaj dio se … Vidite danas da li vam je sa pet na jedan da li je došlo do 4%. Građanima želimo reći da njihova potrošnja ovisi o kretanjima znači da se vrlo jasno zna u tome dijelu kretanje euribora, građani će pratiti kretanje ribora i kada dođe do promjene kamatnih stopa znaju zbog čega se to dogodilo, znaju. Ovako sada ne znaju. Jednostavno sada banka kaže tržišni uvjeti. Možemo ga promijeniti koliko god hoćemo. Drugi rizik isto tako da znamo šta znači rizik države, šta znači rizik države na financiranje i za financiranje ne samo investicijskih kredita nego i potrošačkih kredita ovo što cijelo vrijeme govorimo, a ovdje govorite o strašno dobrom punjenju proračuna. Ja ne bih tako to definirao jer mi smo rekao sam nedavno još uvijek smo u deficitu, stabilne financije također utječe na ovaj dio potrošnje, što su vam nestabilnije dio financija raste vam premija rizika na državu. Ovo u konačnici može biti i rast kamatne stope u ovome dijelu. Znači da vrlo jasno znamo dekomponirati sastav kamatne stope, u ovom dijelu rekli ste rast će kamatna stopa. Može se to dogoditi, ne mora se dogoditi. Ovdje smo ostavili mogućnost ograničavanja za potrošače, također smo ostavili mogućnost da možete promijeniti banku. Ali na jasan i transparentan način kada ulazite u neki kreditni odnos ako se radi o godini dana gibanja euribora na godišnjoj razini nisu toliko velike … međutim građani ne znaju ovako se dogodio euribor išao je gore nije dolje. Zbog čega mu se to dogodilo? i mi upravo na ovaj način želimo dovesti na jedan transparentan način ukoliko se promijeni neki od parametara sami znaju i mogu izračunati to se dogodilo zbog toga moram ići negdje ga mijenjati. Ali ova transparentnost koju pokušavamo ovdje uvesti kroz ovaj zakon je nužna da bi zapravo i građani kada ulaze u neke kreditne odnose znali sve parametre na jasan i transparentan način. Evo samo toliko. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Na vaše izlaganje poštovana zastupnica Martina Dalić ima repliku. Izvolite.
Da, točno. Građani trebaju znati kako se mijenja parametar i upravo ono o čemu sam govorila. Uvodeći te parametre u ovom trenutku sada u zakon radi se u korist banaka jer se jednostavno teret sa njih prebacuje na objektiviziranu činjenicu. Eto porasle su kamate mijenjamo i vašu kamatu. Mislim da se ne trebamo iscrpljivati u toj larpurlartističkoj raspravi što će biti ili što neće biti ali tijekom trajanja kredita i nekakvog poslovnog ciklusa dešavaju se promjene i prema gore i prema dolje. Vremenski trenutak ovoga s obzirom na razinu euribora baš nije najpovoljniji. A ono s čim se s vama uopće ne slažem je da će nam proračun uvijek biti u deficitu. Ja mislim da slijedom Zakona o fiskalnoj odgovornosti naš proračun će u vrlo jasnoj i predvidivoj dinamici doći u nulu ili u plus. Zato smo donijeli taj zakon.
Ja bih volio jesu li sadašnje kamate za banke povoljne?
Gospodine potpredsjedniče nisam vas čula.
Jesu li sadašnje kamate aktivne kamate za banke povoljne? Aktivna kamata za banku jeli sada povoljna?
Želite da vam odgovorim?
Ne, ne nisam čuo ne morate mi odgovoriti. Niste vi tu da odgovarate, ja govorim radi javnosti. Nisam čuo ni od vas ni od. Hvala lijepa.
Banka radi na marži ne na razini kamata.
Hvala lijepa. Da li zamjenik ministra želi odgovoriti? Izvolite. Vrlo kratko ste rekli. Imate pravo na repliku.
Ma samo kratko. Znači u ovome dijelu ne bih željeli reći građanima ukoliko je došlo do kako je u slučaju pada euribora da su oni taj dio njima prevalili na kamatnu maržu u tome dijelu. Koliko ide gore ali u ovome dijelu građani nisu znali kada je došlo do pada euribora, njima su kamate ostale iste. Ostale su iste i o tome se govori. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Idemo sa raspravom dalje naprijed. U ime kluba HSU-a poštovani zastupnik Željko ŠEmper. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Svima nama poznato je kako je dizanje kredita svih vrsta stambenih, namjenskih, nenamjenskih, potrošačkih, desetljećima bio stil života a bez njih se nikad nije moglo do kuće, stana, auta, godišnjeg odmora ili nekog lijepog putovanja. I bilo je dobro kada se radilo redovito primala plaća pa nije bilo problema s otplatom rata. Danas u ovo teško recesijsko vrijeme u vrijeme velike nezaposlenosti u vrijeme kada i oni koji rade ne primaju redovito plaće, kada svaki drugi umirovljenik ima mirovinu manju od 2 tisuće kuna krediti se dižu i zbog preživljavanja odnosno plaćanja režija, kupnje lijekova i hrane ili rješenja problema ovrhe koja je došlo zbog neplaćenih računa ili rata kredita. Uz banke koje previsokim kamatama gule građane namnožio se i veliki broj kojekakvih kreditora špekulanata koji koriste krizu koji nude kredite i potrošačima uz izrazito nepovoljne uvjete. Koristeći rupe u odredbama Zakon o potrošačkom kreditiranju prema kojim nisu bili dužni dobiti odobrenje od Ministarstva financija za pružanje takvih usluga nude kredite sa lihvarskim kamatama koje potrošači nakon nekog vremena nisu više u mogućnosti otplaćivati. Zbog toga su mnogi dovedeni do ruba egzistencije, mnogi su ostali bez stana ili kuće a veliki broj ovrha danas pokazuje koliko je to uzelo maha. Posebno na udaru lihvara bili umirovljenici koji svojim niskim mirovinama ne mogu podmiriti sve veće račune za režije i prisiljeni su ih uzimati. Poznato je već kako su umirovljenici uvijek bili najredovitije platiše kako primitkom mirovine čak isti dan najprije plaćaju struju, plin, vodu, telefon i ostale režije. Da nema ažurnih platiša umirovljenika mnoge komunalne tvrtke koje se bave pružanjem takvih usluga bile bi u velikim problemima. Sve do sada država nije učinila ništa da zaštiti svoje građane kako od banaka pa tako i od pohlepe onih bogatih koji samo koriste ono što im je zakon dozvolio. Morali smo doći pred vrata EU da nam ona u pregovorima Direktivom 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća naredi da se potrošači moraju zaštititi od onih koji samo misle na svoj profit i kako podebljati svoj bankovni račun. Bili mi za ili protiv Europske unije, ovo je samo jedna primjer kako nam netko drugi mora urediti sve ono što smo sami trebali napraviti, a nismo htjeli ili znali. Ovim zakonom treba osigurat visok stupanj zaštite potrošača na hrvatskom financijskom tržištu i stvoriti optimalne uvjete kako za one koji daju, ali i one koji uzimaju kredite. Izmjene zakona donose nekoliko poboljšanja kojih dosad nije bilo. Posebno se to odnosi na regulaciju promjenjive kamatne stope gdje se predlaže zaštitna ugovorna odredba kojom bi se potrošač zaštitio od njihovog prekomjernog rasta. Tu treba pazit da ova zaštita ne bi imala sudbinu zaštitnog računa kod ovrha gdje se još uvijek događa da cjelokupna mirovina nestane sa računa umirovljenika koji jednostavno zbog neažurnosti, informatičke nepovezanosti institucija ili nepoštivanja postupka ovrhe ostanu gotovo bez ikakvih sredstava za život. Dopunama zakona regulira se i efektivna kamatna stopa koja ne smije biti veća od visine kamatnih stopa utvrđenih Zakonom o obveznim odnosima čime se treba zaštitit potrošača od lihvarskih kamata. Još uvijek se sjećamo i famoznih kreditnih zadruga koje su nudile basnoslovnu kamatu na uloženu štednju, a lakovjerni ulagači ostali i bez velike kamate, ali i bez glavnice. Ni tu država nije svojim zakonskim odredbama zaštitila svoje građane. Nasuprot njima, u poduzećima je bila dobra praksa pomoći kreditiranja gdje su bile osnivane tzv. kase uzajamne pomoći gdje su sindikalne organizacije kreditirale svoje članove sindikata za razne potrebe. Ovim izmjenama predlaže da se takve sindikalne aktivnosti izuzmu od primjene ovoga zakona. Kako i najbolji zakon, ako nema kontrole njegove provedbe može biti loš za građane. Dopunama ovog zakona uređuju se nadzor na način da se uređuju ovlasti gospodarskim inspektorima za postupanje u slučajevima pružanja usluga potrošačkog kreditiranja, ako se one obavljaju bez odobrenja Ministarstva financija. Predloženo vođenje evidencije sklopljenih ugovora omogućit će bržu i lakšu kontrolu predviđenih inspektora koji mogu poduzimati upravne i kaznene mjere. Dobro je što se izmjenama predlaže ukidanje izuzeća od primjene zakona za kredite manje od 1500 kuna koji do sada nisu bili obuhvaćeni zakonom, kao i odredba da pružanje usluga potrošačkog kreditiranja ne može biti glavna djelatnost što je bio slučaj kod lihvarenja putem oglasa ili primamljivim pozivima pribijenim na drvo ili ogradu, uglavnom za umirovljenike. Zbog svih ovih dobrih rješenja u dosadašnjoj problematici potrošačkog kreditiranja klub HSU-a podržat će izmjene i dopune ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Prelazimo na raspravu u trajanju od 10 minuta, pojedinačnu raspravu zastupnika. Prva je poštovana zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Zamjeniče ministra, ravnateljice Porezne uprave, kolegice i kolege. Kažu da je zapravo kriza ne nužno problem, da može biti i prilika. E pa dosta je u Hrvatskoj bilo onih i još ih je uvijek koji su hvatali takvu priliku pa su nudili građanima eto kredite po vrlo nepovoljnim uvjetima, prije svega po vrlo nepovoljnim kamatnim stopama koje su uz to bile još i promjenjive. Dakle građani u toj jednoj sveopćoj besparici, nemajući previše izbora, uzimali su takve kredite, ali su vrlo brzo dakako dolazili i u situaciju da ih ne mogu otplaćivati i da su postali žrtve tih istih gramzivih vjerovnika. I to je naravno razlog zašto je trebalo povećati razinu zaštite potrošača na financijskom tržištu, odnosno izjednačiti ju s razinom kakva već jedno vrijeme postoji u zemljama sa izgrađenim sustavima zaštite potrošača. I kolega Jelušić je u svojoj raspravi koju je imao u ime kluba SDP-a izvrsno primijetio da banke, matice koje posluju u domicilnim zemljama jesu razvile taj sustav zaštite, a interesantno tu istu zaštitu u našoj zemlji našim potrošačima nisu osigurale. Ovim zakonskim prijedlogom svi vjerovnici se stavljaju u sustav i njihovo poslovanje učinit će se transparentnijim, dakle tu će ući i oni koji su odobravali male kredite i oni koji su odobravali velike i još veće kredite, dakle svi se oni stavljaju pod nadzor, odnosno cijeli taj sustav postaje kontroliran. Najvažnije izmjene i dopune zakona koje će po meni u najvećoj mjeri i utjecati na sigurnost, veću razinu zaštite potrošača, vezane su upravo za promjenjivu kamatnu stopu jer je tu dakako bilo i najvećih problema. Naime, prema predloženim izmjenama i dopunama vjerovnik je dužan potrošaču prije sklapanja ugovora o kreditu jasno i nedvosmisleno predočiti parametre koji će biti temelj za korekciju te promjenjive kamatne stope. Ti parametri kao što smo već danas u nekoliko navrata čuli mogu biti referentne kamatne stope poput libora ili euribora, to može biti indeks rasta potrošačkih cijena, mogu biti neki slični parametri, u svakom slučaju to mora biti veličina koja je poznata potrošaču, koja mu je dostupna, koja je objektivna i na čiju promjenu ne može utjecati samo jedna ugovorna strana, dakle vjerovnik. Konkretno, ako će libor rasti naš potrošač mora računati s time da će njegova kamatna stopa biti veća, dakle da će trošak njegovog kredita ukupno biti veći. Potrošač mora biti upozoren na sve moguće rizike i promjenjivosti stope u zavisnosti od promjenjivosti parametara na temelju kojih se stopa izračunava. Parametri koji će biti temelj za korekciju kamatne stope moraju se precizno navesti u samom ugovoru o kreditu. Nadalje, dodatni element zaštite potrošača kojeg ovaj zakon spominje je limitiranje efektivne kamatne stope na način da ju se vezuje uz kamatnu stopu utvrđenu Zakonom o obveznim odnosima. Dalje, ono što je po meni vrlo važno je da vjerovnik ne može jednostrano mijenjati visinu kamatne stope i tako povećati cijenu kredita, već je obavezan o tome konzultirati se s potrošačem. I tu Vlada s amandmanom ide i korak dalje, dakle preciznije definira ovaj problem pa kaže u slučaju da vjerovnik ima osnovu za povećanje kamatne stope mora o tome obavijestiti potrošača najmanje 15 dana prije donošenja odluke o povećanju stope, a potrošaču se daje mogućnost da u roku od tri mjeseca reagira na način da prijevremeno otplati kredit bez naknade. Ovu mogućnost po meni neće koristiti veći broj potrošača ali zašto ne omogućiti takvu mogućnost onima koji ju imaju, a nisu htjeli vraćati kredit upravo iz razloga što su naknade za povrat bile jako visoke. Sve ovo znači da će potrošaču biti osigurana jedna proaktivna uloga u sklapanju ugovora o kreditu, da će biti detaljno upoznat sa svim elementima kreditnog posla. Dakle, da neće biti stavljen pred svršeni čin, odnosno doveden u situaciju da potpisuje nešto što ne razumije ili čak ne može ni pročitati. A ne jednom smo bili u situaciji da smo vidjeli da su upravo oni najvažniji elementi ugovora bili pisani takvim fontom da tako kažem da se to nije gotovo moglo ni pročitati. I na kraju, predloženim izmjenama zakona vrlo detaljno je razgraničena nadležnost pojedinih institucija u pogledu nadzora nad primjenom ovog zakona. Dakle, vrlo precizno su definirani slučajevi u kojima nadzor obavlja Državni inspektorat, u kojim slučajevima taj nadzor obavlja Hrvatska narodna banka a u kojima HANFA. I da zaključim. Sve ovo trebalo bi pridonijeti efikasnijoj zaštiti potrošača jednako kvalitetnoj kakva je ona osigurana u Europskoj uniji. Hvala.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Sljedeći za raspravu prijavio se poštovani zastupnik Ivan Račan. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa. S obzirom da sam zadnji probat ću ne izazvati previše replika. Pozdravljam izmjene zakona koje idu u smjeru zaštite potrošača, iako se radi u najvećem dijelu o usklađivanju sa europskom pravnom stečevinom i europskim standardima. Ali se uvode i neki novi instrumenti koji kao što su rekli neki govornici zaista je tužno da do danas ih nismo imali u Hrvatskoj. Međutim, ovaj zakon ne rješava trenutnu situaciju za veliki broj naših građana koji se nalaze u onome što se naziva dužničko ropstvo. Građani koji su stradali bilo svojim neznanjem, svojim neoprezom, bilo naivnošću od devizne klauzule i ovaj zakon tu ne pomaže, tu ne mijenja ništa, a ja smatram da je to jedno vrlo bitno područje i da tu Republika Hrvatska mora nešto napraviti. Tu smo u ranijoj raspravi prošli jednu malu genezu transformacije tog bivšeg SDK u ZAMP do danas kako imamo uređen sustav. Ali mi do dan danas nismo uveli jedan elementarni institut koji imaju manje-više sve zemlje demokratske i zemlje tržišne ekonomije, a to je osobni bankrot. To je jedini izlaz za veliki broj građana iz dužničkog ropstva. I ja u stvari koristim ovu raspravu da pozovem Vladu Republike Hrvatske, Ministarstvo pravosuđa koje je tu najodgovornije da se napokon krene u tom smjeru. Mi taj institut moramo uvesti. Da kažem nešto oko te famozne devizne klauzule koja je na neki način naša navada i ona se danas teško može mijenjati jer je tu preveliki broj odnosa definiran i postavljen, ovisan o ovom tečaju kune. Ali kroz osobni bankrot mi možemo na neki način čak i za običnu deviznu klauzulu, ako građani imaju kredite koji su danas veći primjerice stambeni kredit koji je danas veći nego što je bio kada je uzet pred četiri, pet ili šest godina. Institut osobnog bankrota ne mora poštivati deviznu klauzulu. Može poštivati samo vrijednost, pa će banke s obzirom da su neki ovdje govorili u ime, neću reći u ime nego iz pogleda bankara pa će banke razmišljati da li se isplati tjerati ljude u doživotnu isplatu, naplatu dugova ili će nešto probati sa tom imovinom. Šta će sa tim stanovima? A to je jedna druga rasprava. Još jednom apeliram, napravite što možete. Osobni bankrot je Hrvatskoj potreban i jedino rješenje za veliki broj građana koji nisu u njemu, koji nisu u dužničkom ropstvu samo zbog kredita nego i zbog cijelog niza drugih stvari ima tu poslovanja, ima tu poduzetnika, ima tu jamstava itd. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Da li predstavnik predlagatelja završnu riječ? Ne. Hvala lijepa. Evo ovime je rasprava o tekstu zakona završena. Glasovat ćemo o zakonu kad se steknu uvjeti. Idemo naprijed. Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 147. Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandman koji je podnijela Vlada Republike Hrvatske postaje sastavni dio konačnog prijedloga. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim predstavnika Vlade da se izjasni.
Prihvaćamo.
Sve? 4 amandmana? [[Upadica: Da.]] Hvala lijepa. Postaju sastavni dio konačnog prijedloga teksta zakona. Sukladno članku 154. Poslovnika Hrvatskog sabora i prijedlogu Odbora za zakonodavstvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - Utvrđuje se da se za povratno djelovanje odredbe članka 5. stavka 6. ovog zakona postoje osobito opravdani razlozi. Molim da se glasovanjem izjasnimo za prihvaćanje zaključka. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala lijepa. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je zaključak prihvaćen sa 97 glasova za, 1 protiv i 24 suzdržana. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Nitko. Tko je suzdržan? Hvala. Molim rezultat. Hvala lijepo. Utvrđujem da je većinom glasova donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o potrošačkom kreditiranju sa 110 glasova za i 3 suzdržana. Hvala lijepa. Sada idemo na sljedeću točku dnevnog reda - Prijedlog zakona o fiskalizaciji u prometu gotovinom, prvo čitanje, P.Z. br. 151. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta zakona primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika Hrvatskog sabora koje se odnose na prvo čitanje zakona. To su odredbe članka 144. do 150. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja, tj. Vlada Republike Hrvatske dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani zamjenik ministra gospodin Boris Lalovac. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo danas dosta zakona imamo. I ovo je jedan hajmo reći šlag na kraju. Zakon o fiskalizaciji u prometu gotovinom. Znači, Prijedlogom zakona o fiskalizaciji u prometu gotovinom nastoji se uvesti kontrola u evidentiranje prometa koji se plaća u gotovini. Ciljevi fiskalizacije su spriječiti poreznu utaju na području poslovanja gotovinom, unaprijediti postupke poreznog nadzora u kontroli ostvarenog prometa u gotovini, podizati razinu svijesti kupaca o važnosti uzimanja računa, te suzbijanje nelojalne konkurencije. Prema dostupnim analizama i istraživanjima upravo područje evidentiranja prometa u gotovini bilježi visoku razinu sive ekonomije a što je vidljivo iz podataka da od ukupno ostvarenog prometa fizičkih osoba, obrtnika i slobodnih zanimanja u Republici Hrvatskoj na promet u gotovini otpada manje od 15%. U prilog navedenom idu i podaci prema kojima se neki od djelatnosti uopće ne bilježe ostvarene promete u gotovini, a što je malo vjerojatno s obzirom na ipak vidljivo plaćanje u gotovini. Djelatnosti u kojima je opće poznato da se plaćanje izvršavanja u gotovini bilježe izuzetno niske dnevne promete, te niske dnevne dohotke. Ja ću vam samo ukratko reći prema statističkim podacima Porezne uprave obrađenim zapravo za 2010. godinu, pa ću vam sada po pojedinim djelatnostima reći kolike su zapravo bile prijave po određenim granama. Na primjer trgovina na malo, popravak predmeta za kućanstvo, prosječni dnevni promet koji je prijavljen je 734 kune, a prosječan dnevni dohodak 85 kuna. U restoranima je prosječni dnevni promet 688 kuna, prosječni dnevni dohodak 110 kuna. U barovima prosječni dnevni promet je 610 kuna, dnevni dohodak 95 kuna. U ugostiteljstvu promet 620, dnevni dohodak 100 kuna, taxi služba 206 kuna dnevni promet, 65 kuna dnevni dohodak. Trgovina na malo nespecijaliziranim živežnim namirnicama 100 kuna dnevni dohodak. Građevinarstvo, obrt znači, 108 kuna dnevni dohodak. U poljoprivredi 116 kuna, u ribarstvu 82 kune. Proizvodnja kruha i peciva dnevni promet 1824 kune, 264 kune prosječan dohodak. Proizvodnja, obrada i konzerviranje mesa 1306 kuna dnevni promet, dnevni dohodak 134 kune. Računovodstvo i revizorski poslovi 424 promet dnevni, 120 kuna dnevna zarada. Održavanje i popravak motornih vozila dnevna zarada 92 kune. Odvjetnički poslovi 609 kuna dnevni promet, 221 kunu dnevni dohodak. Frizerski saloni 228 kuna dnevni promet, 58 kuna dnevni dohodak. Znači, to su podaci Porezne uprave na temelju obrađenih 112 tisuća prijava obrtnika i slobodnih zanimanja. Znači to su službeni statistički podaci Porezne uprave na temelju obrađenih podataka. Pa ćete vi kasnije u raspravi vidjeti jesu li ovi podaci realni, je li netko može sa 58 kuna dnevne zarade ili odvjetnici sa 200 kuna dnevne zarade koliko je prijavljeno da li imaju i kakvu imaju imovinu. Ali dobro, to ćete vi u vašoj raspravi. Znači, to vam je statistika. Pa ćemo onda razgovarati o fiskalizaciji. Republika Hrvatska ovu pojavu nastoji suzbiti donošenjem ovog zakona. Postupak fiskalizacije temelji se na preporukama radnih tijela EU propisujući model fiskalizacije kojim se omogućava suvremeni nadzor nad izdavanjem računa u gotovini ne ograničavajući niti preferirajući određenog proizvođača softvera ili hardvera. Obveze fiskalizacije propisuje se za fizičke osobe obveznike poreza na dohodak od samostalne djelatnosti, znači obrt i slobodna zanimanja, fizičke osobe obveznike poreza na dobit te pravne osobe obveznika poreza na dobit. Faza uvođenja 01.01.2013. godine veliki i srednje veliki poduzetnici prema Zakonu o računovodstvu te obveznici koji obavljaju djelatnost pružanja smještanja te pripreme i usluživanje hrane. Zašto? Upravo zbog razloga jer je Vlada Republike Hrvatske donijela stopu PDV-a od 10% u turizmu. Ovdje ću vam još jednom ponoviti zaradu restorana – 110 kuna i od barova 95 kuna. Rekli smo spuštamo dio razine PDV-a, želimo kontrolirati promete. Od 01.04.2013. godine osobe koje imaju jednu djelatnost trgovina na veliko ili malo, popravak motornih vozila te obveznike koji obavljaju djelatnost slobodnih zanimanja iz članka 18. stavka 2. znači Zakona o porezu na dohodak te od 01.07.2013. obveza fiskalizacije za ostale. Znači, prema nekim našim izračunima ukupno prema OIB-u znači je 196 tisuća 198 obveznika. Kako bi se pojednostavio postupak fiskalizacije za određene obveznike fiskalizacija koju obavljaju djelatnost u manjem obujmu uvodi se pojam malog obveznika fiskalizacije kojim se smatraju fizičke osobe tzv. paušalisti prema odredbama Zakona o porezu na dohodak. Vrlo kratko, kriteriji su vam obveznik da nije u sustavu PDV-a koji je ove godine 85 tisuća kuna, sljedeće godine je povećanje, s time da do sljedeće godine nećemo ići do 230 tisuća kuna u cjelokupni sustav nego na 150 tisuća kuna te obveznik nema poslovnice te da obveznik nije u djelatnosti trgovine i ugostiteljstva. Mali obveznici fiskalizacije uvjeravaju Ministarstvo financija i Poreznoj upravi posebnu knjigu računa označenu rednim brojevima iz kojih se izdaju računi. Na opisani način mali obveznici fiskalizacije izdaju ovjerene račune, ali nemaju dodatne troškove uspostave sustava fiskalizacije kao ostali obveznici kao što su nabavka uređaja i softvera koji imaju podršku za rad sa digitalnim certifikatima, nabavka digitalnog certifikata, nabavka aplikacije za elektroničko potpisivanje i povezivanje na Internet, održavanje softvera i slično. Procijenjeni troškovi fiskalizacije se kreću do nekoliko tisuća kuna. Ponavljam, do nekoliko tisuća kuna. Znači, pokušali smo zapravo sagledati cjelokupno kako se postupalo u okruženju, odredili smo se na ovaj način tako da zapravo ti troškovi budu što manji. Kako se obavljanje određenih djelatnosti može uspješno pratiti i putem mjernih veličina kao primjerice mjerenje potrošnje što isključuje potrebu fiskalizacije iste djelatnosti se oslobađaju obveza fiskalizacije. Želimo također čuti vaše mišljenje na ovaj naš prijedlog koji se može doraditi do drugog čitanja. Zakonom se stvaraju pretpostavke da se uvođenjem fiskalizacije maksimalno iskoriste predviđeni postupci kako bi se osigurali podaci za uspješnu provedbu dijela poreznog nadzora. Stoga se dodatno uređuju odredbe o sadržaju računa kako bi se podaci iskoristili za praćenje rada zaposlenih kod poslodavaca u dijelu duljine trajanja radnog vremena. Isto tako radi uspješne provedbe poreznog nadzora propisuje se i način numeriranja izdanih računa koji omogućuje djelotvorno praćenje svih izdanih računa. Fiskalizacija se provodi na način da je obveznik fiskalizacije dužan svaki račun prije izdavanja dostaviti na ovjeru Poreznoj upravi korištenjem uspostavljenih Internet veza. Na računu se ispisuje ovjera Porezne uprave čime svaki kupac može izvršiti provjeru je li račun stvarno prijavljen Poreznoj upravi. Kako bi obveznik fiskalizacije mogao provesti postupak iste mora izdavati račun putem prilagođenih naplatnih uređaja koji podržavaju digitalno potpisivanje kao i Internet vezu za razmjenu podataka. Ovakve ovjere svakog računa fiskalizacija se provodi dostavom dnevnih izvješća. Zakonom se predviđa i postupanje ako dolazi do prekida veze, kvara uređaja te u ostalim sličnim situacijama. Za provedbu fiskalizacije porezni obveznici moraju nabaviti zadovoljavajući uređaj i programsku podršku, uspostaviti povezanost te nabaviti certifikate dok Porezna uprava treba uspostaviti centralni sustav. Važno je naglasiti da se korisnik ne obvezuje na određeno hardversko ili softversko rješenje što dovodi do slobode tržišnog nadmetanja, znači bez monopola. Također se potiče razvoj elektroničkog poslovanja te omogućuje velikom broju obveznika fiskalizacije zadržavanje postojećih fiskalnih uređaja. Za provedbu ovog zakona trošak uspostave sustava fiskalizacije u prvoj godini iznosi 13 milijuna kuna, a od naredne dvije godine po 15 milijuna kuna. Naše neke procjene su bile da bi u prvom dijelu godine trebao biti neki učinak povećanja uplate 500 milijuna kuna dok u nekim kasnijim godinama do milijarde kuna. Na kraju treba napomenuti da je postupak fiskalizacije u prometu gotovinom, predstavlja jedan od važnih koraka u suzbijanju sive ekonomije u Republici Hrvatskoj. Prema nekim istraživanjima u sivoj ekonomiji u Europskoj uniji Hrvatska zauzima neslavno predzadnje mjesto sa udjelom sive ekonomije od 29,5% bruto domaćeg proizvoda ili 13,5 milijardi eura, ili oko 100 milijardi kuna. Iza nas je jedino Bugarska sa udjelom od 32,3% BDP-a. Prema istim izvorima djelatnosti s najvećim udjelom sive ekonomije su građevinarstvo, ugostiteljstvo i restorani, te trgovina. Slično je u Hrvatskoj. Utaja poreza ima utjecaj na cjelokupni društveno gospodarski razvoj države, a u konačnici smanjuje životni standard svih građana. Još jednom na kraju, ovaj podatak koji sam vam iznio o udjelu sive ekonomije u Republici Hrvatskoj je podatak od neovisnih istraživanja koji su pratili razinu cjelokupne Europske unije. Među kojima su stavili Republiku Hrvatsku. Kod nas je bilo takvih istraživanja, zadnje koje imamo je 2005. godine gdje zapravo se propisuje, znači bilo je jedno 2000. jedno 2005. godine gdje smo mi bili u nekim postocima 8 do 10%. U ovome istraživanju Europske unije, znači u kojem se raspravlja kada smo zapravo zadnji put i kada sam zapravo bio i na vijeću ministara financija u Bruxellesu gdje se zapravo različito raspravlja i o tim podacima. Nas zapravo ne doživljavaju u tom dijelu kao da imamo onaj dio što smo mi prikazali da imamo oko 10%. Prema tom istraživanju i druge zemlje, tipa Njemačke imaju udio od 17%. Znači Italija ima oko 21%. Znači to su omjeri, znači nisu stavljeni tako, stavili su baš u omjere svih zemalja Europske unije. Rekao sam vam da Bugarska ima 32%, gore Skandinavske zemlje imaju također negdje oko 25%. Znači ukazujemo, znači da ovaj podatak koji smo zapravo uspjeli dobiti jedan … [[Govornik se ne razumije.]] koji se radi istraživanje temeljem Europske unije. I način intencija ove fiskalizacije je upravo taj dio, jedan dio suzbijanja sive ekonomije, gdje bi se zapravo na adekvatan način moramo proširiti poreznu osnovu. Znači, proširiti bazu ljudi koji plaćaju poreze, koji bi nam bio preduvjet sutra da možemo krenuti napokon prema spuštanju tih poreza. Jel nažalost u Republici Hrvatskoj danas mali broj ljudi plaća puno poreza. Želimo proširiti tu bazu, znači porezno opterećenje i u konačnici spustiti porezno opterećenje kako bi zapravo i privreda i potrošnja mogli se kretati u tome smjeru. To je ekonomska politika, koji pokušavamo ovo napraviti. Proširiti bazu, ovo je jedan od uvjeta gdje širimo bazu. Pokazao sam vam podatke pa mi vi recite je li, ovo su statistički podaci iz Porezne uprave, koliko su zapravo žive na terenu, a onda ćemo zapravo kad govorimo o cjelokupnom programu ekonomske politike zapravo, onda ćete zapravo vidjeti koji je zapravo cilj. Proširiti bazu, smanjiti poreze, da bi u konačnici zapravo dali daha i privredi i zapravo za cjelokupni investicijski proces. Hvala.
Hvala i vama zamjeniče ministra. Na vaše uvodno izlaganje prijavljene su dvije replike. Prvo je poštovani zastupnik Ante Babić. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Pa gospodin zamjenik ministra Lalovac je rekao da troškovi fiskalizacije neće bitno opteretiti porezne obveznike. A koliko znam informatičke kuće i tvrtke za prodaju elektronske opreme računaju već sada sa prometom od 400 milijuna kuna, a to je zapravo jedna dodatna obveza, obveza za porezne obveznike. Hvala.
Hvala lijepa. Želi li odgovor na repliku poštovani?
Kasnije.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Ivana Šukera. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Dakle, gospodine zamjenik ministra je rekao jednu stvar koja je po meni vrlo opasna, ako nije ona utemeljena na činjenicama, to je udio sive ekonomije u bruto domaćem proizvodu. A sad ću reći zašto. Ekonomski institut je za potrebe Ministarstva financija radio i te materijale imate u odjelu za makroekonomske analize. I zadnji put kad je rađeno, tada je njihova procjena, koja je rađeno po vrlo konzervativnoj metodi jer je rečeno da ima 16% udio sive ekonomije i točno se veli po djelatnostima i vidite kako određeni procesi se u Hrvatskoj ekonomski razvijaju. Tako pojedine djelatnosti padaju, a druge rastu. Međutim, zašto sam se javio za repliku? Svih 10 novih članica Europske unije, kad su ušli u Europsku uniju ili nešto prije su morali korigirati svoje bruto domaći proizvod za udio sive ekonomije. Iako se mi budemo ponašali ovako kako se sada ponašamo, da kažemo da imamo 29% što nije utemeljeno na ničemo i ako budemo za 29% morali izvršiti svoju korekciju bruto domaćeg proizvoda, znate koji je znak jednakosti iza toga? Za taj iznos ćemo si smanjiti mogućnost povlačenja iz EU fondova. Zato kod ovakvih ocjena imamo domaće institucije koje vrše procijene. Moramo biti vrlo oprezni, vrlo oprezni, jer one na žalost se mogu zlorabiti. Ne želeći umanjiti sve ovo što je zamjenik ministra rekao, ali ovo je podatak reć da je u Hrvatskoj da je udio sive ekonomije 29%, ako ekonomski institut u svojim materijalima prije 4 godine rekao da je udio 16%, pa recimo neka bude 20%. On je u ovom periodu samo padao sigurno nije rastao. I kad pogledate kako se kretao, u trenucima velike ekspanzije graditeljstva najveći udio dakle, cestogradnje i ostaloga, najveći udio sive ekonomije je bio u graditeljstvu. U trenutku kad je počela dobra turistička sezona, povećao se udio sive ekonomije u ribarstvu i ugostiteljstvu. Dakle, sve ima svoje razloge zašto se određene stvari događaju, ali ponavljam nemojmo rabiti podatke koji nisu utemeljeni na konkretnim analizama i na konkretnim metodama.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovanog zamjenika ministra Borisa Lalovca.
Ja sam samo zapravo, u uvodnom dijelu posebno naglasio da prema nekim istraživanjima, znači istraživanjima koji zapravo tu postoje, gdje zapravo ne obrađuju Republiku Hrvatsku. Ne obrađuju Republiku Hrvatsku nego govore o problemima sive ekonomije u Europi. Znači u Europi govore i ovdje govore da u Europi je zapravo problem, gdje je zapravo 2,2 bilijuna eura u Europi problem. I onda jednim malim dijelom u toj statističkom dijelu istraživanja zapravo budući da smo članica zapravo dotiču i Republiku Hrvatsko. Ja sam samo rekao u tom nekom dokumentu koji postoji, znači nismo ga mi radili, znači u dokumentu gdje se zapravo, ga je Europska komisija, znači naručila. Znači da pokušali su, znam da su različite metode procjene sive ekonomije. Svakako slažem se. Ja samo kažem da taj problem kod nas postoji, jel on 29%, jel on 16% sasvim je, slažem se za izračun u ovom djelu, apsolutno se slažem s vama. Samo želim reći da taj problem kod nas postoji, da postoji prema ovim podacima, zapravo da i on evidentiran i da će zapravo cilj Vlade je upravo u tom dijelu sive ekonomije probati ga zapravo što više smanjiti. Ja znam da i prema jednoj raspravi, gdje su vrlo nezgodni bili u Europskoj komisiji kada su jednoj članici upravo na temelju ovoga dokumenta zato vam govorim su im zapravo rekli da oni imaju vrlo visok udio sive ekonomije, tamo su govorili na vijeću ministara gdje je također ta zemlja rekla, da mi nemamo taj udio mi imamo puno manji udio. Ja ću vam reći da samo, ovo sam htio reći da nažalost dokument postoji iz EU gdje se govori o EU a ne o Hrvatskoj. Ali budući da smo mi kandidat u tom dijelu su neke procjene. Jesu li ispravne nisu li ispravne u tom dijelu svakako neću ulaziti. Hvala lijepo.
Hvala i vama zamjeniče ministra. Žele li izvjestitelji radnih tijela, Odbora za zakonodavstvo i Odbora za financije i državni proračun iznijeti izvješća? Ne žele. Otvaram raspravu. Idemo na raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Privi je klub Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Zlatko Tušak. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani potpredsjedniče, zamjeniče ministra i pomoćnice ministra. Hrvatski laburisti su za svako uvođenje reda i kontrolu kao i kažnjavanje svih onih koji vrše i radu utaju poreza. Siva ekonomija omogućuje nezakonito bogaćenje pojedinaca i varanje države. Pojedinci koji utajom poreza ne uplaćuju poreze treba stati na kraj jel na taj način oštećuju državu, a to je manjak sredstava koji fale u proračunu. Ali ono što je najbitnije, ovoj Vladi je trebalo 9 mjeseci da se pokrene i taj problem počne rješavati kako bi stala na kraj varanju onima koji ne izadaju račune ili one koji rade sa dvojnim blagajnama. Na taj način pojedinci su ostvarili nezakonitu korist na štetu države. U samom prijedlogu zakona u članku 3.propisano je tko su obveznici fiskalizacije i to su obrtnici ili obrt izjednačen sa djelatnošću i djelatnosti slobodnih zanimanja. U članku 5.je propisano i dat je popis koji se ne smatraju obveznicima fiskalizacije dok u članku 6. daju se ovlasti ministru za oslobođenje određenih djelatnosti. Iz samog ovog prijedlog oslobađanja već se samo vidi da postoji određena nesigurnost u tome kako će biti primjena ovoga zakona. U 9 mjeseci ove godine po ovim podacima koje smo mogli pročitati negdje oko 800 milijuna kuna nije završilo u proračunu. S druge strane govorimo kako nemamo dovoljno novaca, želimo prodavati državnu imovinu, dižemo poreze, najavljujemo velika otpuštanja radnika, a opet donosimo neke zakone po hitnom postupku kao što su Zakon o grobljima dok ovakve zakone koji se bitno tiču države stabilnosti proračuna za njih praktično ima vremena. Nikako ne mislim da ovaj zakon ne treba proći dva čitanja ali mislim da je davno ranije on trebao da se nađe ovdje u klupama u Saboru o njemu da se raspravi i da se on počne primjenjivati i na neki način da se svi porezni obveznici stave u približno isti položaj. Prema ovim podacima koje smo dobili Vlada očekuje da će ovim zakonom u proračunu osigurati u prvoj godini oko 500 milijuna kuna u drugoj godini oko milijardu kuna. To nisu mali novci i vjerojatno bi se to moglo i desiti ako u međuvremenu ne dođe do određenih nepovoljnih uvjeta poslovanja koji bi mogli dovesti do gašenja i zatvaranje poduzetništva pa i onda ovi podaci će biti u svakom slučaju potpuno drugačiji. Znamo da smo među državama s najvećim porezima, a od iduće godine najavljujemo uvođenje i novih poreza to je porez na imovinu. On će jasno dodatno opteretiti neke skupine građana, jasno ne one koji imaju nego praktično stradat će srednji sloj ljudi koji polako nestaje i većina građana se na neki način polarizira na ekstra bogate i jako puno onih siromašnih. Zbog svih tih opterećenja dio obrtnika je u vrlo nezgodnoj situaciji na rubu je isplativog poslovanja. Ovakvim načinom kontrole neki najavljuju i zatvaranje obrta jer govore da neće moći opstati ispunjavanju svih obaveza prema državi. I što je najbitnije s ovim uvođenjem dodatno će se opteretiti obrtnici. Jasno svako zakidanje države nije dozvoljeno ali postavlja se pitanje da li je pametnije olakšati i rasteretiti poslovanje uz kontrolu izvršavanja svih obaveza prema državi. Ovako možemo samo nagađati što će se ustvari desiti za godinu ili dvije od početka primjene ovog zakona. Nadalje, moramo se zapitati da li je ovo i najbolji model za kontrolu? Da li će on ostvariti date predviđene rezultate ili imati određene posljedice? Pomalo je i smiješna odredba od 500 kuna nagrade koja očekuje onog tko prijavi pružatelja usluge zbog neizdavanja računa, a formu ove nazovimo na neki način nagradne igre tek će se naknadno znati jer će je propisati pravilnikom ministar. Bojim se da tu spasonosnu mjeru budemo uspoređivali za koju godinu sa mjerama o uštedi na aromatiziranoj vodi ili na flomasterima. Ovom igrom očekujemo da od građana da budu policajci i jasno u svojoj neimaštini jel imamo preko 300 tisuća nezaposlenih oni bi se trebali truditi i cinkati za neku kunu da zarade. U isto vrijeme dobro plaćeni za taj posao će spavati zimski san i provjeravati SMS poruke u svojim foteljama da bi odradili svoj dio posla za koji primaju dobru plaću. Možemo očekivati da narod u neimaštini možda netko poruči da će uz štednju na mobitelima mogu se potruditi i zaraditi koju kuni kao odgovorni građani. Na taj način će lakše platiti grijanje i struju, a ujedno obavljati nečiji tuđi posao koji je u svakom slučaju bolje plaćen. Za primjer, u susjednoj BiH uveli su i provode sustav fiskalne blagajne koji omogućuje Poreznoj uprave evidenciju svakog računa u trenutku kada je izdan od strane pružatelja usluge i nisu im potrebni cinkari za 500 kuna. Na taj se način onemogućuje pružatelju usluga da nakon radnog vremena stornira, umanji ili obriše račun i time utaji porez. Srbija, Makedonija i Bugarska su također već uvele ovakav sustav, a Slovenija počinje sa 1. prosinca ove godine. Kod nas izgleda vreća treba kratkoročno što je moguće više napuniti, a o dugoročnim boljim projektima se ne razmišlja, koji su na neki način mogli da budu kvalitetniji i da se pokažu kao uspješniji u duljem periodu. Nije sporno kako je apsolutno potrebno uvesti određena pravila i civilizacijske norme u domaćoj fiskalnoj politici. Varanje države mora biti i prestati nacionalni sport. Razvijanje kulture prokazivanja za sitan novac nije način na koji će se uvesti red i regulacija, već metoda kojom će nered prerasti u haos. Vidjet ćemo koliko će biti slučajeva lažnog prijavljivanja, osobnog osvećivanja pružatelja usluge ili drugih pokušaja manipulacije ili podmetanja. Bojim se da saniranje takvog kaotičnog stanja koštat će nas daleko više od iznalaženja strukturnih rješenja, a priljev novaca u proračun će biti puno manji od onog očekivanog. Ključno je u nekoj uređenoj državi da njeni stručno osposobljeni zaposlenici budu ti koji će paziti na red i provođenje zakona. Subvencioniranje gladnih građana za pokoju kunu, cinkari i tuđi posao mogao bi biti poraz institucija države. Hrvatski laburisti na kraju smatraju da smo mogli naći bolja rješenja, a pitanje varanje na računima i utaje poreza sa fiskalnom blagajnom da je moglo biti kudikamo bolje i kvalitetnije rješenje. Hvala.
Hvala i vama. Klub zastupnika SDP-a Hrvatske u Hrvatskom saboru i poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Zamjeniče ministra, ravnateljice Porezne uprave, kolegice i kolege. Fiskalizacija se u prometu gotovinom definira kao proces boljeg praćenja naplate poreza, kao jedno od najjednostavnijih definicija. Osmišljena je svojevremeno u Italiji koja je kotirala tada kao zemlja sa najvećom utajom poreza. Najčešće ju primjenjuju zemlje u tranziciji. Zemlje uvode različite modele fiskalizacije kao mjeru nadzora nad izdavanjem računa u poslovanju s gotovinom, odnosno obračuna i prijave poreza. Uvode se tzv. fiskalne blagajne ili uspostava sustava kontrole izdavanja računa koji ostavlja obveznicima mogućnost vlastitog softverskog rješenja i unutar Europske unije vode se rasprave o potrebi uvođenja fiskalizacije u gotovinskom prometu te su dane i sugestije da se provodi otvoreni postupak, a ne da osigura monopol proizvođača hardvera i softvera pa onda treba reći kolegi da upravo na tom tragu predložen je i ovaj naš Zakon o fiskalizaciji u prometu gotovinom i zaista takvih nekih ogromnih troškova zapravo i neće biti jer veliki broj budućih obveznika fiskalizacije će već imati riješen taj postupak. U Hrvatskoj imamo problem naplate poreza i kroz sivu zonu poslovanja u nekim djelatnostima i kroz neplaćanje obračunatog i već prijavljenog poreza i drugih državnih davanja kao posljedicu nelikvidnosti, ali i namjernog neplaćanja obveza. Najava, a sada i objava poreznih dužnika zapravo je pokušaj uvođenja reda i u ovom segmentu poslovanja. Neplaćanje poreza ili utaja poreza osim kaznene odgovornosti znači i nelojalnu konkurenciju, smanjuje prihode proračuna na svim razinama, ne samo državnog, koji se koriste za općedruštvene potrebe i posredno utječu i na visinu poreznih stopa urednih platiša, odnosno ukupno porezno opterećenje. Uvođenje fiskalizacije ne znači samo uvid u poreznu obvezu, odnosno obračun i prijavu poreza već podiže kako je rečeno i u obrazloženju svijest kupaca da mogu kontrolirati je li iskazani iznos poreza koji su platili na računu zaista i evidentiran u Poreznoj upravi kao obveza. Može se reći da je to i vid zaštite potrošača jer onemogućuje da porez naplaćen od kupca završi kod poreznog obveznika, a ne u proračunu. Ujedno, ovakvim postupkom unapređuje se porezni nadzor i smanjuje razina porezne utaje što je direktnim nadzorom poreznika teže izvršiti. Naime, kod onih koji posluju samo s gotovinom poreznik bi trebao sjediti i evidentirati svaku narudžbu u određenom lokalnu, odnosno u određenom prostoru što je gotovo i nemoguće činiti. U obrazloženju prijedloga zakona izneseni su izračuni prosječnih dnevnih prometa u nekim djelatnostima temeljeni na prijavama poreza na dohodak koji i bez većih analiza upućuju da postoji određena razina utaje, odnosno neevidentiranje prihoda. Zakonom se predviđa da su obveznici fiskalizacije fizičke i pravne osobe, obveznici poreza na dohodak odnosno dobit, te su obveznici izdavanja računa u gotovinskom prometu. Izdvajaju se jedino tzv. mali obveznici fiskalizacije kojima se porez na dohodak utvrđuje u paušalnom iznosu koji će izdavati račune uvezane u posebnu knjige, prethodno ovjerenu u Poreznoj upravi. Predviđeni su i izuzeci utvrđeni člankom 5., ali i mogućnost da Vlada na temelju specifičnosti određenih djelatnosti proširi iznimke obveznika fiskalizacije jer je to nešto što tek uvodimo i tek kod same primjene će se vidjeti što bi još eventualno trebalo činiti. A članak 9. propisuje i dodatne podatke koje mora sadržavati račun, odnosno u članku 19. sadržaj dnevnog izvješća koje se dostavlja najkasnije prije početka sljedećeg radnog dana Poreznoj upravi. Porezni obveznik, odnosno obveznik fiskalizacije dužan je nabaviti certifikat koji će mu izdavati financijska agencija, prilagoditi naplatni uređaj zahtjevima fiskalizacije kojega jedan veći dio već i sada posjeduje, testirati ga s Poreznom upravom i osigurati uvezenu knjigu računa za slučaj prestanka rada naplatnog uređaja, odnosno ako je on mali fiskalni obveznik. Zakonom je propisana obveza izdavanja računa putem elektroničkih naplatnih uređaja koji moraju omogućiti korištenje programske podrške za digitalno potpisivanje elemenata računa i vezu za elektroničku razinu podataka s poreznom upravom. Kod izdavanja računa za promet u gotovini digitalno potpisani elementi računa se provjeravaju u Poreznoj upravi te ako su uneseni svi elementi računa koji su propisani, kao i digitalni potpis, Porezna uprava će odrediti jedinstveni identifikator računa koji znači zapravo evidentiranost porezne obveze. Ova razmjena podataka, odnosno kontrola tada će omogućiti ispis računa, a temeljem jedinstvenog identifikatora računa moguća je provjera je li porez koji je kupac platio prijavljen u Poreznoj upravi. Dakle, uvođenje fiskalizacije vršit će se postupno od početka 2013. do 1.7.2013. kada će njome biti obuhvaćeni svi obveznici. Uvođenje fiskalizacije znači određeni trošak za obveznike, ali korist nije samo veća evidentiranost poreza već i uvođenje u red sive zone poslovanja te zaštitu potrošača da porez koji plaća zaista i završi na mjestu za koje je i za namjenu za koju je on namijenjen. Dosta se rasprave vodilo oko tehnike provođenja fiskalizacije, ali smatramo da u današnjoj razini informatizacije i minimalne informatičke pismenosti ovo ne treba predstavljati problem. Klub SDP-a prihvatit će prijedlog ovog zakona u prvom čitanju.
Hvala lijepo poštovana zastupnice. Sljedeći je Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice i poštovana zastupnica Martina Dalić. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče ministra. Ja bih u stvari svoju raspravu započela tamo gdje je uvažena kolegica Zgrebec stala, a stala je u stvari govoreći o troškovima. Naime, zamjenik ministra je iznio očekivanja o efektima na uplate poreza koji se mogu očekivati od ovoga zakona. Međutim, isto tako ovaj zakon nesporno nameće troškove i ono o čemu bih, na što bih u stvari željela skrenuti pozornost da postoji dosta dobar broj argumenata koji ukazuju da bi u stvari društveni trošak, odnosno neto suma između koristi za državni proračun i troškova za obveznike fiskalizacije mogao biti ili nula ili možda na štetu obveznika. Zato ovaj zakon nesporno predstavlja jednu dodatnu obvezu, predstavlja u stvari instrument kojim se poskupljuje ispunjavanje porezne obveze zato što se za ispravnu mogućnost ispunjavanja porezne obveze propisuju dodatni uvjeti koji za porezne obveznike znače troškove i te troškove ne mogu izbjeći. Stoga upravo kada se često i u ovoj sabornici govori o tome koliki je porezni teret, kakav je, da li se on povećava, da li se on smanjuje onda je potrebno voditi i računa o troškovima koji nastaju ako uredno želite ispuniti poreznu obvezu. I oni su dio poreznog opterećenja. Ono što bih željela u stvari utvrditi i zamolila bih gospodina zamjenika ministra da u svom obraćanju u stvari eksplicitno prokomentira i potvrdi ono što ja iz zakona čitam, a ono što su u stvari svi govornici na određeni način zaobišli. Obveznici Zakona o fiskalizaciji nisu samo djelatnosti koje je naveo zamjenik ministra a koje, iza koje je pročitao i naveo podatke da oni koji su u kategoriji obrtnika, dakle malih poreznih obveznika da tu postoji sumnja u nekakvo izbjegavanje poreza. Obveznici Zakona o fiskalizaciji jesu svi od najvećih do najmanjih. Svima njima a uključujući i najveći broj onih koji uredno i s voljom većom ili manjom ispunjavaju poreznu obvezu nameće se dodatan trošak. Moje na određeni način, a mislim da nas je mnogo takvih ovdje i radno i životno iskustvo kazuje da je najveći broj poreznih obveznika voljan i spreman i čini to uredno ispunjavati svoje porezne obveze. Ovim se zakonom prema svima njima ide linearno na jednak način i sve njih sili se na povećanje troškove. Dakle, od najvećeg malotrgovca u nas da ga sad ovdje ne imenujem do male mesnice u nekom dalmatinskom mjestu. Za sve njih propisuje se sustav, da u trenutku sravnjivanja transakcije na blagajni račun mora otputovati u Poreznu upravu, mora dobiti odobrenje i tada se može izdati. To znači da svi ti ljudi moraju prilagoditi svoje software, moraju prilagoditi svoje hardware, moraju uspostaviti internetsku vezu ako je nema. Rekla je pomoćnica ministra na odboru da je Porezna uprava više-manje utvrdila da svi imaju kompjuter. Možda, ali kakav, kojom brzinom se on spaja. Kako će to izgledati, koliko će trajati. To su praktična pitanja koja sa dužnim štovanjem nemojte se ljutiti ometaju poslovanje i najviše će ometati poslovanje onih koji su uredan porezni obveznik. Možda bi bilo ovdje zanimljivo u kontekstu ove rasprave kako je zamjenik ministra navodio djelatnosti kojima dominiraju ili je iz tih djelatnosti izvukao obrtnike i male poduzetnike govoreći da oni u biti ne prijavljuju svoj promet. Možda bi bilo zanimljivo raspraviti i o velikima. Da li Porezna uprava stvarno vjeruje da ih, da na porezu najveći porezni obveznici koji su najveći malotrgovci ne plaćaju redovito svoje obveze, ne želim upotrijebiti neku grublju riječ. Ja u to ne vjerujem zato jer veliki sustav je uređen zbog vlasnika tog velikog sustava. On je sebe štitio uređivanjem toga sustav. Ne može veliki sustav niti funkcionirati na taj način, jer onda bi se trebalo otvoriti i pitanje informatičara koji su proizvodili neke software koji možda imaju bagove za neplaćanje poreza. A ponavljam, linearnim nametanjem ovoga svim poreznim obveznicima nameću se ekonomije i troškovi i to takvi da informatička industrija trlja ruke. Dakle, mogli smo po tisku čitati što informatička industrija procjenjuje koliko stotina milijuna kuna prihoda će oni ostvariti zato što će ovaj zakon nametnuti neku obvezu. Njihov prihod, nečiji rashod. Pitam da li je to baš najučinkovitiji način da se za određene djelatnosti poveća način i stupanj kontrole njihovog gotovinskog prometa. Mogu vam odmah dati jedan prijedlog. U ovome zakonu se na barem meni iznenađujući način kao bezgotovinski, odnosno kao gotovinski instrument gotovinskog prometa navodi kartica. Kartica je par exelance instrument bezgotovinskog prometa jer sa mog računa skida na račun onome kome ja plaćam, gotovine nema. Moguće je zamisliti i sustav u kojem se kaže da nema izvršavanja gotovinskih transakcija u vrijednosti većoj recimo od 200 ili 300 kuna. Time su riješeni i zubari i liječnici i razna slobodna zanimanja i tome slično. Možda se postiže sličan cilj na jeftiniji način. Sa druge strane zamislite ovaj sustav koji je ovdje prikazan, zamišljen je kao dosta dobar u teoriji idealan model u kojem sve funkcionira. Računi putuju prema Poreznoj upravi, dobiva se odobrenje, isprintava se račun i sve je to jako lijepo i jako brzo se odvija. Međutim, zamislite da to znači da taj sustav se odvija online 24 sata dnevno. To znači da Porezna uprava također će morati imati službe koje rade 24 sata dnevno. Zato jer benzinske pumpe rade po noći. Ja pretpostavljam da Porezna uprava razumijeva da je dužna učiniti sve da taj sustav nesmetano funkcionira. Poznata mi je informatička sofisticiranost Porezne uprave i ja se pitam da li Porezna uprava uopće sama može odgovoriti stupnju informatičke sofisticiranosti koju ovdje nameće sebi i drugima. Jer uspoređujem ovo sa sustavom platnog prometa. Platni promet funkcionira u ciklusima. Ni platni promet u kojem sudjeluje 35 banaka, HNB, FINA koja daje platformu ne funkcionira online 24 kontinuirano. Stoga kako se ovdje radi o prvom čitanju predložila bih i ovu raspravu shvaćam tako da se stvarno razmisli o načinu kako će se ovaj sustav uklopiti u realno poslovanje. Jer zašto, trivijalan primjer, zašto ovaj sustav kod svih poreznih obveznika pa i kod onih najsofisticiranijih izaziva troškove? Zato što se mijenja sadržaj računa npr. Dakle, vi ako imate najsofisticiraniji softverski sustav danas vi svejedno morate imati troškove njegove izmjene jer se mijenja sadržaj računa u odnosu na ono što propisuje Zakon o PDV-u. Što se zbiva kad sustav padne? E tu se zbiva jedan stvarno nevjerojatan proces. U roku od 2 dana sustav se mora uspostaviti. U redu. Dok traje pad sustava porezni obveznik izdaje račune one iz knjige koje je prethodno Porezna uprava na neki način označila. I to je u redu. Međutim, kad se sustav digne porezni obveznik je sve te račune dužan unijeti u sustav i proslijediti Poreznoj upravi. Znači, to je neki manualni posao. A nakon toga će mu Porezna uprava vratiti identifikator koji je on manualno dužan prepisati na svaki od ovih računa. Ne znam, to je valjda neko efikasno administriranje. Meni se čini baš i ne nego jednostavno otežavanje poslovanja. A kada pretpostavimo je uspostavljen takav sustav onda treba na kraju dana slati dnevno izvješće. A što ćete slati dnevno izvješće ako ste cijeli dan bili online u razmjeni podataka sa Poreznom upravom? Tako da ono gdje vidim dva glavna područja slabosti ovog zakona jest prvo temeljno, suštinsko i bitno pitanje da li učinci, efekti koji se od ovoga zakona očekuju da li su veći od troškova koje taj zakon nameće cjelokupnom gospodarstvu, cjelokupnom privatnom sektoru i koji u ovome trenutku sasvim sigurno im nije jednostavno udovoljiti. Što ćemo napraviti, čovjek nema, nije u stanju, a dođe i kaže ja uredno plaćam porez, dokažite mi i pregledajte sve i tvrdim da sve uredno plaćam, ali za ispunjavanje ove novotarije nemam novaca, nemam sredstava. Što će Porezna uprava odgovoriti takvom poreznom obvezniku? Odgovorit će mu baš me briga, pretpostavljam. Zakon je takav, izvolite se zakonu prilagoditi. Prije nego što prijeđem na drugo ja stoga stvarno u najboljoj vjeri i namjeri predlagaču zakona predlažem da detaljno analizira može li se, kako će se i uz koje troškove ovakav sustav uklopiti u realan život i u realno poslovanje? Podsjećam vas, zamislite sustav koji mora 24 sata raditi bez greške, bez padova i to brzo. Zamislite blagajne kod najvećeg malotrgovca za Uskrs gdje stoji 100 ljudi u redu i padne sustav i onda kaže trgovac ne mogu vam izdati račun, molim pričekajte da dignemo sustav. Drugi naravno aspekt onoga što sa ovim zakonom smatram problematičnim jest pitanje i tehničkih zakonskih rješenja koje sam ovdje navodila, kako se odvija proces, što se zbiva kada sustav padne, kakvu količinu administracije ovaj zakon u tom slučaju zahtijeva. Stoga i posljednje kada razmišljamo o mogućim rješenjima sigurno je da informatička tehnologija daje tu mašti na volju i ja vidim da su ovdje ljudi kojima je informatika bliska u Poreznoj upravi imali bitnu ulogu da tako kažem vodili glavnu riječ, ali zadaća je rukovodstva i čelništva ministarstva da procijeni što je realno, što može, što ne može, što je skuplje od konačnog rezultata. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Sad ćemo najprije čuti 2 replike. Prvo poštovana zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolegice Dalić vi ste najveći dio svoje rasprave posvetili slabostima ovog zakonskog prijedloga. Prva slabost je kao što ste rekli, su dodatni troškovi ekonomije. Ono što je potrebno reći da će trošak nabave hardvera i softvera potrebnog za fiskalizaciju biti poreznim obveznicima porezno priznati rashod. A druga stvar, fiskalizaciji se moralo pribjeći upravo iz razloga što obveznici ne plaćaju porezne dugove. Dakle, uopće ovog rashoda ne bi bilo i ovog troška ne bi bilo da su porezni obveznici uredno podmirivali poreze. I druga slabost o kojoj ste govorili, dakle to je vaša skepsa što se tiče informatičke spremnosti da se odradio ovaj posao. Dakle, ovaj posao će u informatičkom smislu riječi odrađivati firma APIS IT. d.o.o. za koju se zna da, dakle znamo svi koliko je već vrlo složenih poslova do sada odrađivala.
Na repliku će odgovoriti poštovana zastupnica Martina Dalić.
Pa tako je, jasno ste prepoznali naglaske onoga što sam govorila, ali središnja točka našeg razmimoilaženja jeste ono o čemu već dulje vremena raspravljamo. Mi polazimo od različitih polazišta, vi i predlagač zakona polazi od implicitne pretpostavke da nitko ništa u ovoj zemlji ne plaća. I da zato treba donositi zakonske mjere koje idu linearno po cijeloj ekonomiji na sve. Ja ne znam, ako je 107,5 milijardi kuna prihoda državnog proračuna palo s neba. A kada idete linearnim mjerama na cijelu ekonomiju onda iz toga proizlaze troškovi poslovanja, otežavanje poslovanja, postavljaju se pitanja poduzetničke klime i svemu onome o čemu raspravljamo. Zato ono što želim reći, jest da je potrebno ispravno i uvijek, i zadaća je Ministarstva financija da apsolutno inzistira na provođenju svoga mandata, naplati prihode itd. Ali zato mora odabrati instrumente primjerene vremenu. A mi se danas nalazimo u krizi koja traje i gdje se ti trendovi upravo zbog ovakovih mjera pogoršavaju. To je bit i meritum rasprave, prilagoditi instrumente vremenu, zahtjevima vremena, dubini krize i pronaći jednu razumnu sredinu.
Replicirat će i poštovani Josip Benčić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Gospođo Dalić vi ste u jednom trenutku rekli da će netko morat u Poreznoj upravi radit 24 sata. Pa vi već sad već jedno zadnje 2 godine u Poreznoj upravi postoji projekt E-porezna. Vi možete PDV obrazac poslati u 2 ujutro ako hoćete. Pošaljete ga, odgovore vam natrag da ste, da je zaprimljen taj PDV obrazac. Ne treba nitko dežurati u sistemu ili kod kompjutera. Znači to već postoji u Poreznoj upravi, takav način rada. I ja uopće ne vidim nikakvih problema, pogotovo u ovom dijelu informatike što se tiče rada Porezne uprave. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku zastupnica Martina Dalić.
Zamislite da je sada ponoć i zamislite da ja imam kupca ovdje ispred sebe i da je nažalost pao sustav i pala je veza sa Poreznom upravom. Ja želim da se ta veza uspostavi sada, dakle želim da tamo postoji neko koga mogu nazvat i ko može intervenirati u ispravak sustava. Kao što se čini sa kartičnim kućama, jer kada tamo sustav padne onda nekoga zovete. Tako da je to jedan od aspekata ovoga problema. Jer navodim vam kontinuirano primjer platnoga prometa. Da je to tako, jednostavno i moguće. Platni promet koji je daleko tehnički, informatički sofisticiraniji jer se razvija već desetljećima ne samo kod nas nego i u inozemstvu, da je to tako jednostavno sve transakcije platnog prometa odvijale bi se online, a ne bi se odvijale u krugovima.
Hvala lijepa. Još malo pa će nam bit jako lako zamislit da je ponoć, možda nećemo čak morati ni zamišljati. Sad se za riječ javio u ime predlagatelja zamjenik ministra financija poštovani Boris Lalovac.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Moram reagirati na ovu vašu izjavu što ste rekli da je kriza, još je uvijek, produbljuje se zato što Vlada pokušava uvesti reda. Ok, mi se konceptualno u našim politikama razlikujemo, ok samo da tu budemo jasni. Da se kriza nastavlja zato što pokušavamo uvesti red. Ok. Druga stvar, mi smo govorili, mi smo razgovarali sa velikim poreznim obveznicima u ovome slučaju trgovcima i razgovarali samo sa velikim trgovačkim lancima i vrlo intenzivno radimo na toj suradnji upravo u ovome dijelu. Informatičari i naše kuće zapravo, i od trgovačkih kuća da se te stvari ne događaju u ovome dijelu, tehničkom. Međutim, ja bih htio razdvojiti dvije stvari. Jedna je tehnička, ja se slažem uspostava jednog sustava je dosta komplicirana, bit će problema. Mi smo rekli da ćemo se boriti s tim problemima, angažirat ćemo znači ne samo naše informatičare nego cjelokupni taj dio industrije da se zapravo pokuša u ovome dijelu i infrastrukturu zapravo i Internet veze. Znači kroz cjelokupnu zemlju. Tako da ćemo zapravo pokušati i sa operaterima do onih mjesta do kad nije došla veza, zapravo Internet veza, da i dolaze. Međutim, samo bih htio konceptualno da vidim da li se tu slažemo. Upravo visoki troškovi, jer ja sam dosta detaljno čitao vaše izvješće o suzbijanju sive ekonomije. Upravo visoki troškovi poduzetnika su zato danas u ovome slučaju, zato što imamo preveliki "represivni aparat", previše imamo inspektora koji čekaju sa strane da vide da li će neki poduzetnik zapravo prijaviti nešto ili neće. Upravo o tome se radi, i znate što se onda događa, kada se završi jedno takvo izvješće onda kaže da treba nam još ljudi. Gdje ti ljudi dolaze? Dolaze u javnu upravu, u državnu upravu, zapošljavanju. I zapravo vrtimo se u jednome krugu, imamo vrlo veliki udio ali imamo još više ljudi koji kontrolira njih. Pa onda imamo još više, jedan dio ne naplaćenih imamo još više od njih koji ih pokušavaju uhvatiti. I samo tu pokušavam reći pokušavam upravo u obrnutom smjeru razmišljati. O.k. Vi razmišljate o ovome, treba još više zaposliti, treba ih još više na ceste, treba još više gledati da li plaćaju porez. Mi kažemo ne. Treba koristiti nove tehnologije, kada treba koristiti nove tehnologije koje će zapravo ići u suprotnome smjeru gdje ćemo reći da to je inicijalni trošak koji smo rekli da je porezno priznat koji smo rekli da smo zapravo tražili najjednostavnija iskustva da se ne kupuju kase da se nekog financira dakle da se na postojećim sustavima preko računala pokuša povezati sa poreznom upravom na najjeftiniji način gdje smo do nekoliko tisuća kuna probali cjelokupni trošak za tog poduzetnika. Međutim i onda ćemo reći da nećemo više koristiti cjelokupni naš aparat da ćemo ljude koristiti u puno kvalitetnije svrhe a ne da ne kažem da sa strane čeka e kada će on izdati račun ili neće izdati račun. U šta smo pretvorili inspektore? O tome se radi da ćemo naše ljude koristiti kvalitetnijim tim poslovima a ne da on mora čekati sjediti u kafiću 10 sati oće on izdati jedan račun ili ne. Upravo u obrnuto krećemo sustavu krećemo. Jer koristeći nove tehnologije smanjit ćemo troškove u konačnici će poduzetnici manje plaćati jer ćemo imati manju državnu upravu manji aparat jeftinije komunikacije na ovaj način i na taj način znači cjelokupno pokušamo koristiti i nove tehnologije i nove sustave upravo da bi manje ti poduzetnici u konačnici plaćali. Jer ovako lažno da im govorite da nećete vi plaćati, plaćaju kroz ove inspektore što stoji na preračunu, plaćaju. Znači u tome smjeru i tom dijelu će porezna uprava ići manjim dijelom represivno ali želimo da svi budu uključeni u sustav. Mi u turizmu kažemo bit će PDV 10%, da, ljudi moji bit će 10% ali želimo da ljudi počnu prijavljivati promet pa onda možemo govoriti sutra o nekoj drugoj smanjivanju nekih drugih stopa. Vrlo velike iznose dajemo iz proračuna a s druge strane ne znamo kakav je efekt toga. Jel znate koliko dajemo za poljoprivredu a koliko imate evidentiranih koliko su prijavili koliko je bilo prijavljenih da je bilo u određenim proizvodima prodano proizvoda? A jako velike subvencije dajemo iz proračuna. Znači pokušavamo uvesti reda da onaj dio država što da dio poticaja subvencije da ga može kontrolirati. Ja mislim da je to pravo svake zemlje, države da na taj način uspostavi sustav i da na taj način smanjivamo troškove i na taj način možemo ponovno povećati poticaje. Nažalost ovo što ste vi govorili to je vaš dio politike u koji ne ulazim znači konceptualno se razlikujemo i idemo u obrnutom smjeru idemo na taj način ali nemojte stvarati da će se sada evo mi smo se sada sjetili i udarili 2 tisuće kuna udarimo na te poduzetnike i da nitko ovo što ste vi rekli kao da mi smo rekli da nitko ne plaća porez. Ja vas sada pitam vi govorite kao da svi plaćaju porez tako se vi ponašate 98%. 98% sve je divno i krasno je. Ja nisam rekao da u ovome dijelu da nitko ne plaća. Ja sam rekao da postoji dio gdje ćemo se mi pokušati boriti se aktivno sudjelovao u rješavanju tog problema. Dakle, molim vas da u tom kontekstu i gledate ovaj dio prijedloga a ne da idemo na neke jeftine da idemo sada mi dizati troškove zbog eto nama se to i zbog toga da se nastavlja dio krize. Mislim da ne razumijem taj dio politike.
Replika. Poštovana Martina Dalić.
Pa gledajte kolega, ja vam nisam rekla da se kriza nastavlja zato što Vlada uvodi red, ja sam vam rekla da se kriza produbljuje zato jer Vlada vodi ekonomsku politiku koja vodi povećanju poreznog tereta i poreznih troškova poslovanja. To su dvije različite stvari. Zato jer kada ste vi mene već pitali ova sva ova pitanja, a pitam ja vas, a gdje su vama efekti toga reda, a gdje su jer nema nikakve veze sa redom povećanje PDV–a za 2%, uvođenje poreza na dividendu, povećanje cijena struje, plina, grijanja ja tu ne vidim neku vezu sa redom. Red se uvodi i radi na nekim drugim mjestima. Red je valjda neka bolja organizacija, neki izvršavanje nekakvih usluga uz manje troškove to bi po meni bio red, a ovdje je već i da zaključim ovdje već o tome bilo govora. Stalno želite ući u jednu demagošku raspravu kako se sa uvođenjem tog tzv. reda ostvaruju veliki efekti jer je prije nered. Rekao je Šuker izvijestili ste da ste nakon objave listi naplatili 100 milijuna kuna poreznoga duga. Neću uopće ulaziti kolika je zatezna kamata, nego vam želite reći da li vi meni kažete da vi tih 100 milijuna kuna ne biste naplatili da nisu objavljene porezne liste. Pa naravno da biste jer porezna uprava radi i kontinuirano nadam se nešto naplaćuje i onda se to knjiži i prikazuje naravno kao naplata najstarijih obveza. Kasno je već ovdje kolega, pa nemojmo se zavaravati. Jedan je jedni drugima govoriti stvari koje nemaju veze sa stvarnošću. Mi ovdje imamo zakonski prijedlog koji nesporno u ovom trenutku na cijelu ekonomiju povećava trošak ispunjavanja porezne obveze. A niste mi objasnili što ja kao uredan porezni obveznik ako kažem sve uredno plaćam od A do Ž godinama i plaćat ću vam i dalje ali nemam novaca za provesti ovu novotariju. O tome se radi.
Vrijeme. U posljednji trenutak se javio i poštovani zastupnik Ante Babić da replicira. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ja sam mislio da ste mi oduzeli to pravo pa sam se malo zapričao sa gospodinom Marićem ali svejedno. Evo gospodin zamjenik ministra gospodin Lalovac je to dobro objasnio, onako gestikulirao je, jako je govorio unio se u sve to ja nemam potrebe nadjačavati se. Ja ne sumnjam u vaše dobre namjere i u namjere da se ovim zakonom to na najbolji mogući način riješi ali ste u jednom trenutku rekli i to je možda dobra namjera ali nije moguća, rekli ste ondje gdje ne bude moguće pa i u tim manjim mjestima a to je kolegica Dalić rekla zagoranskim otočnim dijelom, nigdje nemate niti telefonskih veza. Mora se misliti na to, rekli ste Ministarstvo financija će urediti tako da te veze dospiju do krajnjeg korisnika. To će biti jako teško jer u tim mjestima nemate takvih mogućnosti a i te investicije bi bile tada preskupe. Pa evo jedna sugestija da mislite i o tome tako. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Nastavljamo s raspravom po klubovima. Na redu je klub IDS-a i poštovani zastupnik Damir Kajin. Nema ga pa gubi pravo na raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Klub HNS-a i uvažena zastupnica Nada Turina-Đurić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče, gospođo ravnateljice, kolegice i kolege. HNS će podržati ovo prvo čitanje zakona i iako se nisam javljala na replike mislim da ovdje uistinu je diskusija prešla u vrijednosnu, odnosno filozofsku diskusiju o tome da li treba naći neki razlog da nešto što uistinu uvodi veći stupanj reda, regularnosti cijelog sustava. Možemo opravdati nekim tehničkim razlozima ili nekim troškovima koji će se morat naravno, jer svaki novi sustav iza sebe povlači određene troškove, znači da to budu nekakvi glavni razlozi zbog kojih smo protiv uvođenja ovog reda. Ja pretpostavljam da će većina naših poreznih obveznika, odnosno ljudi koji su poduzetnici i kojima će predstavljat određenu obavezu ovaj sustav pozdraviti ovo jer ja mislim da je većini naših poduzetnika dosta da ustvari, obično naravno o dnevno političkim potrebama, se svi naši poduzetnici stavljaju pod znak pitanja da su eventualno lopovi, da kradu ovu državu jer jedan dobar dio, tu je u pravu kolegica Dalić, jedan dobar dio naših poduzetnika i inače ljudi u sustavu cijelom gospodarstva koje regularno plaća svoje obaveze, možda ne u 100%-tnom obimu ali ih plaća u nekakvim razumnim očekivanim razmjerima. Ali se znači kad se želi na bilo koji način umanjiti vrijednost ili ako se želi manipulirat s brojevima vrlo često upravo te iste poduzetnike na neki način kategorizira kao ljude koji varaju, sustavno varaju državu i tretira ih se, ono što meni poduzetnici kažu, najčešće kao lopove i kao ljude koji su cijelo vrijeme pod nekom sumnjom. Ovaj sustav bi trebao ipak neke sumnje odagnati, naravno da neće u 100%-tnom omjeru. I ono oko čega je gospodin Šuker govorio, znači o ovoj stopi 30% o kojoj je i gospodin … [[Ne razumije se.]] govorio, to je jedan statistički podatak kojeg je sama Europska unija za svoje potrebe radila. On vjerojatno i ima u dobrom dijelu, znači ta vrijednost u dobrom dijelu vjerojatno i stoji, možda ne u punom tom iznosu i oni su toga svjesni. Ja ne vjerujem da će se dogodit bilo kakve kazne, odnosno da ćemo u tom smislu dobivat manje sredstava i mogućnost da povlačenje sredstava ako neke stvari sami sebi priznamo. Oko tehničke podrške vezano za primjenu ovog zakona. Mislim da danas stvarno u vrijeme opće digitalizacije, kompjuterizacije, više nije baš sasvim suvislo govoriti o tome da će bit možda i problema dok cijeli sustav ne profunkcionira, vjerojatno da hoće. Međutim, ovdje je govorio i zamjenik o implementaciji koja će ići postupno i koja će nekakve greške u sustavu ispravljati ako ih bude bilo. Mislim da nekakve tehničke priče da se nešto ne može u današnje vrijeme kad svako naše dijete ima mobitel i može se spojit na Internet iz svakog sela u Hrvatskoj, mislim da nije sasvim argumentirano. Što se tiče uopće uvođenja ovog zakona mislim da smo svjesni da su neke zemlje u okruženju koje su se s takvim suočile, odnosno koje su išle u primjenu ovakvog sustava da imaju sasvim konkretne benefite jer se ne bi onda događalo. Evo ja sam sasvim konkretno u Poljskoj išla na toalet i ubacila neku kovanicu njihovu i iz tog uređaja koji je tamo je izašao račun koji je očito u sustavu povezan. Recimo kod nas tokom ljeta, evo ove godine sam baš to primijetila, na našim plažama imate cijeli niz tuševa automatskih na kovanice iz kojih ne ispadaju nikakvi računi i ne znate uopće tko ustvari naplaćuje te tuševe. Ne optužujem nikoga, ali je činjenica da to postoji, a kažem vam kad dođete u Poljsku, ubacite kovanicu u toalet i izađe račun. Malo je možda karikiranje cijele priče, ali tih kovanica je na stotine tisuća, da ne kažem milijuna jer mi u našem turizmu recimo baratamo sa više milijunskim brojevima dolazaka, odnosno gostiju koji ovdje dolaze i te brojke onda u konačnici nisu zanemarive niti za proračun, odnosno za porezne obveznike. Ono što je još kao jedan problem naglasila isto tako kolegica Dalić, vezano uz neku situaciju nemoguću kad taj sustav nema tehničku podršku i kad je sad to i neugodnost sa klijentom, odnosno kupcem i ne može se ispostaviti račun, pa ja mislim da je puno veća neugodnost bila do sada kad su naši inspektori ulazili u recimo ugostiteljske objekte, obustavljali posao, brojili inventuru, stanje, kontrolirali blagajnu ili sjedili u lokalu gdje su svi znali da sjede. Mislim da je to bila puno neugodnija situacija nego situacija u kojoj se događa u nekom momentu zatajenje sustava pa treba minutu pričekat dok se sustav regenerira. Tako da mislim da i taj argument nije. I ono što me ustvari, na kraju ću reći, tražit argumente na ovaj način da se bar pokušaj da se s ovim zakonom uvede red u državne financije, odnosno u porezne prihode mislim da vode k tome da se štiti tko i što, ako to nećemo. Ovo je sad samo pitanje da li to hoćemo ili to nećemo. Do sada se to iz nekih razloga nije htjelo ili se nije moglo, možda zato jer se bojalo tih tehničkih poteškoća, ali je činjenica da se nije htjelo i sad je to došlo pred nas. Ja vjerujem da većina vas koji ste, ja nisam financijaš, a vi koji to jeste i koji se u to razumijete, bi sigurno imali kvalitetnih nekih, sasvim konkretnih prijedloga da se ovo što smo predložili poboljša, ali da se dovodi u pitanje da li da ili ne mislim da nije dobra poruka ni za strane kolege iz opozicije. HNS će podržati prvo čitanje ovog zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama. U ime kluba HSU-a govorit će poštovani zastupnik Željko Šemper.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovani zamjeniče, kolegice i kolege. Za svaku državu pa i one najveće izuzetno je bitna naplata poreza koji čine najveći dio u punjenju državne blagajne, jer dobrom naplatom omogućava se financiranje javnih troškova i normalno funkcioniranje cijele države. Svaka država više-manje suočena je sa sivom ekonomijom koja predstavlja veliki problem za razvoj gospodarstva i nedostatak financijskih sredstava u vođenju kvalitetne socijalne politike. Svijest o obvezi plaćanja poreza izrazito je niska u Hrvatskoj pa nije ni čudo da Hrvatska uzima vrlo nisko mjesto u statistici urednih poreznih platiša što znači da imamo visok postotak utaje poreza. Kao sportska disciplina utaja poreza vrlo je raširena i urednijim državama Europske unije što je česta pojava i kod vrhunskih sportaša. Poznato je gdje su porez plaćali naši vrhunski tenisači a još se sjećamo kakve su probleme u Njemačkoj utajom poreza imali otac Stefi Graf, Boris Becker, a u Italiji čuvena Sofija Loren. Naši sportaši dobri su učenici samo su radili ono što je već zapadni svijet odavno usvojio. Njihovo boravište je u Monaku tamo gdje se plaća manji porez. Ništa manje snalažljivi nisu ni hrvatski poduzetnici kad se pogledaju raspoloživi podaci o njihovim ostvarenim prometima čije se poslovanje i glavni promet ostvaruje poslovanjem preko računa. Detaljne analize poreznih obveznika kao i obrađene godišnje prijave poreza na dohodak od ugostiteljstva, obrta i uslužnih djelatnosti koje ostvaruju promet u gotovini pokazuju vrlo nisku razinu obavljanja djelatnosti. Kako se iz godišnjih prijava vidi u ugostiteljstvu je prosječno ostvaren dnevni promet oko 620 kuna, u trgovini na malo 734 kune. Sva provedena istraživanja pokazuju veliku neobjektivnost ovakvog iskazivanja ostvarenih prometa u gotovini. Isto su pokazali i provedeni nadzori u kojima se troši velika energija, vrijeme i novac u otkrivanju prekršitelja što se ne može nadoknaditi poreznim sankcijama. Neizdavanjem računa, plaćanjem u gotovini, neiskazivanjem pravog prometa, ne plaćaju se porezi, pa državni i lokalni proračun je ostao bez prihoda od poreza na dodanu vrijednost, od poreza na dobit i dohodak. Zbog toga se pune privatni računi takvih poduzetnika koji se neopravdano bogate, a građani nisu ni svjesni da neplaćanje poreza znači i manje sredstava za stabilno funkcioniranje javnih troškova kako države tako i lokalne zajednice. Da bi se sve to nadoknadilo moraju se tražiti druge mjere poreznog opterećenja koje u konačnici opterete sve građane. Prijedlogom ovog zakona o … [[Govornik se ne razumije.]] sive ekonomije i utaje poreza uvode se fiskalne blagajne koje već funkcioniraju u Bosni i Hercegovini, Srbiji, Italiji, Švedskoj, Bugarskoj dok će i Slovenija uvesti do kraja ove godine što će ih stajati oko 11 milijuna eura. Svjetska banka procjenjuje da Republika Hrvatska zbog sive ekonomije godišnje izgubi oko 8% bruto društvenih proizvoda ili oko 28 milijardi kuna. Ova procjena djeluje gotovo nevjerojatno, jer to je iznos koliko godišnje iznose mirovinski rashodi u Republici Hrvatskoj. Prema Zakonu o mirovinskom osiguranju bez povlaštenih mirovina. I naši porezni stručnjaci kažu da je evidentan rast sive ekonomije i poreznih utaja pa će fiskalne blagajne sigurno biti od koristi naravno ako će se propisi dosljedno primjenjivati. Neki stručnjaci upozoravaju da fiskalne blagajne mogu biti učinkovite jedino ako se izdaju računi. Ako računa nema, kao primjerice kod nekih obrta, majstora ili odvjetnika onda je kontrola puno teža jer se dvije strane dogovore u četiri oka. Kako je bilo do sad. Kad vam je primjerice majstor izvršio nekakvo stambenu popravku rekao je koliko to košta. Ako ste zatražili račun koji se nekad priznavao kao porezna olakšica odgovor je bio može, ali se cijena povećava za PDV pa je takav naručitelj usluge odustao. Iskustva iz Republike Srpske govore kako je mala korist za državu, a velika šteta za poduzetnike dok suprotno u Italiji imamo pozitivna iskustva jer su porezne vlasti otkrivale i do pet puta veći promet od prijavljenog a od 2011. su otkrili 11 milijardi eura poreznih utaja. Vjerujem da će se uvođenje fiskalnih blagajni shvatiti kao uvođenje reda, jer tu nema alternative. To će sigurno podržati i velika većina poštenih poduzetnika koji uredno plaćaju svoje obveze dok su im oni drugi nelojalna konkurencija. Iskustva nekih zemalja ukazuje i na neke uočene probleme, nekih modela fiskalizacije jer se zahtijeva kontrola rada što znači povećan broj službenika koji neposrednim uvidom utvrđuju ispravnost rada. S obzirom da samo neke blagajne zadovoljavaju uvjetima fiskalizacije stvara se možda i monopol nekih proizvođača. Postoji problem da li će građani kao kupci kojima se izdaje račun vidjeti vlastitu ulogu jer se od njih praktički traži da i oni budu jedna vrsta kontrolora takvog načina rada. I na kraju, kad sagledamo preporuke radnih tijela Europske unije kao i iskustva drugih zemalja koje su provele neki od modela fiskalizacije, kad se usporede troškovi i učinci važno je da se krene u bitku sa sivom ekonomijom i nelojalnom konkurencijom u tom dijelu gospodarstva. Zbog rješenja tog dugogodišnjeg problema klub Hrvatske stranke umirovljenika će podržati ovakav zakon. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Time smo završili raspravu po klubovima, pa prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi se prijavio zastupnik Igor Kolman. Nema ga, pa gubi pravo na raspravu po ovoj točki dnevnog reda. Idući uvaženi zastupnik Domagoj Hajduković, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Evo, već je dosta rečeno o važnosti naplate poreza i interesu države koji ima u naplati poreza tako da ne bih tu posebno dužio osim što bih dodao, dakle da su stalni porezni prihodi itekako potrebni državi za financiranje i školstva, zdravstva, obrane, sigurnosti i ostalih javnih potreba. Mislim da je tradicija sive ekonomije koju Hrvatska ima zapravo jedna tragična činjenica koja nas kao vladajuća i prisiljava na ovakve mjere. Svi smo se naime susreli s fenomenom neizdavanja računa. Evo to je kolega iz HSU-a i spomenuo. Dakle, neizdavanja računa i dakle time umanjivanja cijena u odnosu na one koji redovno plaćaju porez, dakle uništavanje konkurentnosti redovnih platiša poreza. Podržavam sve mjere koje za cilj imaju uvesti poreznu disciplinu. Fiskalizacija je prema tome i zbog navedenih razloga prema meni i logičan korak. Naime, poznata je praksa nažalost loša praksa da neki trgovci, a posebno je to vidljivo u ugostiteljskoj djelatnosti nakon završetka radnog vremena ponovno kucaju račune. Dakle, vi dobijete račun na stol, ali on na kraju radnog vremena ga ponovno kuca i to kuca račune na puno manje iznose. Time je prevario državu, dakle nije platio porez, ali prevario je i krajnjeg konzumenta, odnosno potrošača. Jer porez je platio potrošač. Dakle, vi na računu koji ste dobili na stol jasno vam piše dakle koliki je PDV, koliki je porez na potrošnju, sve vam je tu navedeno i uračunato u cijenu. Dakle, time se poduzetnik, odnosno ugostitelj nije odrekao dijela svojih sredstava nego od vas je znači kao potrošača naplatio taj porez, ali ga je utajio državi. Jer porez je platio i uvijek plaća potrošač, a ne onaj koji uslugu pruža. Ono što je bilo i za očekivati ovaj porez, ispričavam se, ovaj zakon je izazvao kritike kao i otpore. Međutim, određene zakonske odredbe upravo imaju za cilj anulirati, odnosno pomoći prije svega malim poduzetnicima budući da su se najveće kritike odnosile upravo na male poduzetnike i na nove troškove koje će im ovaj zakon generirati u smislu nabave softvera, hardverske opreme i slično. Međutim, članak 20. ovog zakona navodi za male poduzetnike da se predviđa mogućnost izdavanja računa putem uvezane knjige ovjerene kod Ministarstva financija. Dakle, oni će moći izbjeći nabavku skupe opreme, nabavku skupog softvera i putem ove knjige dakle moći će izdavati račune. Također, stalne jadikovke kako se porez mora platiti pa mislim da je to deplasirano. Ja se slažem da je situacija teška, ali dovodimo se u poziciju da postoje jednaki i jednakiji. Neki koji porez moraju plaćati i neki koji ne moraju. Ja kažem da smo svi jednaki pred zakonom i svi moramo biti jednaki pred zakonom pa tako i pred Poreznom upravom i da stoga svi trebaju plaćati porez. Tim više što kako sam i rekao porez, odnosno novac uplaćen od poreza nikad nije bio novac poduzetnika budući da ga plaća naručitelj usluge ili u ovom slučaju konzument, dakle ako govorimo o ugostiteljstvu i slično. To je državni novac koji određeni poduzetnik drži na svojem računu i do 30 dana i nakon toga treba proslijediti državi. Što neki naravno ne čine. Svi zakoni koji potiču poreznu disciplinu imaju moju puno podršku. Zbog toga još jedanput čestitam Ministarstvu financija i šefici Porezne uprave na dosad učinjenom, a kako sam već opći porez i pozdravio sa konačno mislim da i ovaj zakon zaslužuje upravo to, konačno. Hvala.
Hvala vam i hvala vam ujedno na racionalnom korištenju vremena. Nastavljamo s raspravom. Poštovani zastupnik Ivan Šuker, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine zamjeniče ministra, kolegice Smiljanec nema tu. Dakle, logična je stvar da svaki čovjek u RH će podržati svaku mjeru s kojom se uvodi određena disciplina i to nije sporno. Ali isto tako ja sam protivnik toga, bio sam i oporbeni zastupnik pa ministar, pa zastupnik i sad oporbeni zastupnik, protivnik sam neargumentiranog napadanja i nikad to nisam radio u sabornici i kao ministar sam vrlo otvoreno progovarao o nekim stvarima i ako je itko od ministara izmasakriran zbog toga što je pokušao nekom naplatiti porez to sam bio ja. Prema tome, da raščistimo neke stvari. Međutim, gledajte kolege ja sam protivnik toga da kad dođemo na vlast da ukidamo nešto samo zbog toga što je to netko napravio prije mene. Evo uzmite slučaj Financijske policije. 2000. dođe koalicija, ukine Financijsku policiju. Bez obzira što svi dokumenti su pokazivali da je Financijska policija godišnje utvrđivala 2,5 milijarde kuna poreza u svojim inspekcijskim nalazima. Ukinula se. Da li iz ovog ili onog razloga neću uopće komentirati. Dođe HDZ ponovno na vlast 2004. vrati se Financijska policija. Što se događa 2012.? Bez ikakvog argumenta, obrazloženja opet se ukida Financijska policija. Dakle, to su stvari koje nisu dobre. Naprosto nisu dobre. Ili recimo gledajte govorimo danas da ćemo dati 500 kuna nagrade onome tko prijavi za nekakav račun. Kolegica Smiljanec to zna, bila je u Poreznoj upravi, do 2000. smo imali onu famoznu nagradnu igru gdje su građani mogli prikupiti račune, zalijepiti u kuvertu, poslati niti se legitimiraju, nit se tko zna i svaki ne znam koliko mjeseci je bilo javno izvlačenje, izvuče se koverta sa imenom i prezimenom, ne kaže se čiji su i koji računi unutra i netko je dobio nekakvu nagradu. Porezna uprava je koristila te račune u raznim poreznim kontrolama. I sad gledajte kolega to je ukinuto prije 12 godina. Da je takva nekakva modificirana nagradna igra ostala možda bi i ovaj problem o kojem danas govorimo bio vjerojatno manji. Ili ako govorimo još o nečemu, vrlo često se nađete u situaciji da dođete u nekakav restoran ili u nekakvu trgovinu, osobito ovo malo u ruralnijim krajevima i imate nekakav račun i kaže da se može platiti isključivo kešom, ne prima se kartica. Pa zar nam Amerikanci ne pokazuju upravo obrnut smjer? Kod njih se vrlo malo plaća u kešu, sve se plaća karticom, ali kartičari za svoju proviziju uzimaju daleko manji postotak nego što je to u Hrvatskoj. Jer gledajte, konkurencija je vas natjerala da skinete cijenu i ako vam kartičar uzme 6 ili 7% logična stvar da ćete bježati od toga, da ćete pokušati naplatiti čim više u kešu. Međutim kad vi imate račun koji plaćate s karticom onda tu više nitko ne može muljati s prometom iz jednostavnog razloga što je vama na žiro račun sjeo taj i taj iznos i vi ga naprosto morate proknjižiti u svoje poslovne knjige. Dakle, to su činjenice od kojih ne treba bježati. Treća stvar, zar mi stvarno ćemo sami sebi opaliti šamarčinu i reći da u Hrvatskoj ne postoji visoka kultura izdavanja računa? Za razliku od pa čak i najrazvijenijih europskih zemalja. Koliko puta ste došli u restoran u Francusku ili negdje drugdje da ste dobili praktički na komadu papira ispisanu cifru i platite račun? E sad, drugi je problem ono o čemu sve kolege govore, pitanje je koliko tih izdanih računa tijekom dana se stvarno evidentira kao konačan promet. Ali isto tako ako postoji represivni aparat i tu se treba step by step doći na kraj. Zašto? Zato što se realno postavlja pitanje gledajte prije 4 godine pa čak i neki kolege iz sadašnje vladajuće koalicije su nas napadali zašto ne uvedemo fiskalnu blagajnu, Srbija je uvela fiskalnu blagajnu? Što se danas u Srbiji događa? Ukida se fiskalna blagajna. Zašto? Zato što je negativan efekat užasan. Pogledajte zašto. Druga stvar, kolegice i kolege, ja bih vrlo rado da smo uz ovaj materijal, jer se radi o jednom vrlo ozbiljnom zakonu i zakonu koji će imati itekakve ozbiljne ekonomske reperkusije, pustimo ove porezne. Da smo dobili niz matematičkih, analitičkih pokazatelja. Evo su mogli raspravljati o činjenicama. I gledajte nije svejedno da li kafić u centru Zagreba ili kafić 200 m dalje u Zagrebu, ili kafić u nekom selu u Dalmatinskoj zagori, na Banovini, na području od posebne državne skrbi, ili ako imate dućan a u krugu od 15, 20 km nemate ni jednog dućana. To je velika razlika. I vi kad uzmete prosjek nečega onda to možda ispada katastrofalno. I mislim da niko tko je radio u ministarstvu i radio u Poreznoj upravi nije nikad sa zadovoljstvo gledao prosječne godišnje prijave, jel tako kolegice Smiljanac? Nikad. I pokušalo se na razno razne načine doći do toga. I od kad je boga i naroda, pa i u Bibliji se vrlo često spominje carinik kao sinonim za nekoga tko naplaćuje porez za državu, je postojao taj rat između onih koji obavljaju djelatnost i onih koji rade, jedno druge doskoče na ovaj ili onaj način. Ali točno se zna kad poreznik doskoči poreznog obveznika, što u konačnici slijedi. Kolegica Dalić je pokušala tehnički objasniti što se može dogodit i koji rezultat toga je bio? Malte ne da je HDZ je protiv uvođenja reda. Kolege i kolegice ja ću vam samo reći jednu stvar. Proračun sa 80 na 110 milijardi nije narastao zbog toga što su se povećavali porezi. Od 2004. do 2009. dok nije nastupila kriza, ni jedan porez se u Hrvatskoj nije povećao, dapače neki su se smanjili. A prihodi u proračunu su godišnje rasli 10 do 11%. Zašto? Pa nije to nama dragi Bog poklonio s vrha, nego se uspostavio sustav za naplatu poreza. Danas s obzirom na krizu, s obzirom na sve očigledno treba ponudit nekakve druge mehanizme. Samo ponavljam, ono što se meni postavlja kao pitanje, kao čovjeku koji je dugo u ovom poslu, a kolegica Smiljanec je dugo u poslu da nam se ovo ne razbije o glavu. A vi dobro znate o čemu govorim, da nam se ne razbije o glavu. Da nam ne dogodi se puno zatvaranja i ljudi koji će jednostavno završiti na burzi. Dana nam se određene stvari ne pretoče u sivu ekonomiju, daleko više nego što je to danas. Jer vi znate da porezna represija nekada nažalost postiže kontra efekt. Problem određenih intelektualnih djelatnosti i problem liječnika. I sad ću vam postaviti jedno pitanje, sustav famozne crvene lampice, je upravo išao ka ovome da se riješi ovaj problem, ali na jedan potpuno drugačiji način daleko sofisticiraniji, da sa stjecanjem određenih pokretnina i nekretnina u datom momentu će nekome zasvijetliti lampica. Da li zakon 1,2 ili 3 i postavit će se pitanje od kud tebi novci za to, a tvoja prozna prijava je tako i tako. Upravo da se izbjegne taj represivni aparat na sitnima, a da se daleko više koncentriramo na one koji mogu sa jednim računom oho oho, više utajiti poreza nego ovi mali. I sad bi ja samo ovdje kolege postavio jedno pitanje, veli da prodaje novine i dnevnog tiska je isključena iz ovoga svega skupa. Sad gledajte, na obali, pa i tu u Zagrebu, vi kad dođete na kiosk jedna tvrtka koja se bavi prodajom novina je uvela kase unutra zbog sebe, ne zbog države. Ali ostali imate pijaču, imate pa skoro sendviče, čokolade, svega vraga i boga osim tiskovina. I sad gledajte oni imaju možda nekoliko puta veći promet jer se nalaze u Zagrebu i većim gradovima, nalaze se na Jadranu. Imaju možda daleko veći promet od nekakve jadne trgovinice u nekakvoj Dalmatinskoj zabiti ili u banovini ili na području ovoga Vukovarsko-srijemske županije i da je taj dućan naprosto, služi tim ljudima da mogu doć nešto kupit. Dakle, to su sve činjenice od kojih ne možemo pobjeći, ali ono što ću reći na kraju, kolegice i kolege nije Hrvatska zemlja u kojoj se ne plaća porez, to naprosto nije istina. I nije istina da je Hrvatska ispred Bugarske po sivoj ekonomiji. A kolegice Đurić mi je žao što nema, samo da kažem, nemojte me prekinuti. Kad sam rekao da su 10 novih članica Europske unije morale korigirati svoj bruto domaći proizvod za sivu ekonomiju iz razloga što referentna veličina, pa smo se svađali i tu oko administrativnih granica i statističkih regija. Osnovni parametar za povlačenje novaca je bruto domaći proizvod. I neće vama niko, ako vam kaže da vam je udio sive ekonomije 30% u bruto domaćem proizvodu, neće vam niko tu referentnu veličinu koja je 30% manja uzet kao nešto temeljem čega ćete povući novce. Prema tome, niko ne bježi od toga da postoji jedan dio porezne invazije, da postoji siva ekonomija, samo kolegice i kolege nemojmo zbog dnevno političkih poena govorit nešto što nije jer na kraju proći će 5, 6 mjeseci pa ćemo onda počet pitat ono što je kolegica Dalić rekla, da li tih 95 milijuna bilo naplaćeno, ne bilo naplaćeno da se nešto je objavili ili nije. Jer ništa nije tajna, čim postoji u Poreznoj upravi, nije tajna. Znači podatak je dostupan onima koji ga trebaju. Hvala lijepo.
Hvala vama. Za raspravu se prijavio i Boris Blažeković, ali ga nema pa gubi pravo na raspravu. I uvažena zastupnica Jadranka Kosor, koja također gubi pravo na raspravu. Na redu je uvažena zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče. Pa kolegice i kolege opće je poznata činjenica da sve zemlje bilježe određenu stopu porezne evazije, o tome je upravo govorio kolega Šuker. Međutim, u nekim zemljama je ona postala doslovno kočnica, dakle doslovno ograničavajući faktor funkcioniranja države. Prije nekoliko dana predsjednik talijanskog ministarskog vijeća Mario Monti izjavio je da je Italija u ratnom stanju, a neprijatelj nije neka druga država nego utaja poreza. Dakle, utaja poreza. Prema nekim procjenama u Italiji se utaji i preko 40% poreznih prihoda. U ovoj za Italiju i ne naravno samo za Italiju, iznimno teškoj gospodarskoj situaciji to je vrlo loša poruka prema zemljama od kojih bi Italija eventualno mogla zatražiti financijsku pomoć za sanaciju stanja u svojoj zemlji. Međutim, racionalni skandinavci bi na takvo eventualno traženje financijske pomoći rekli sljedeće: "Italija je bogata zemlja ali ima velik javni dug za čiju će sanaciju tražiti i našu pomoć, a istovremeno ima prevelik broj Talijana bogatih ili srednje bogatih koji sustavno ne plaćaju poreze." Primjer Italije spomenula sam u kontekstu ovog zakona o kojem večeras, evo već poduže govorimo, upravo iz razloga što je ona domovina fiskalizacije i jasno je iz ovoga što sam prije rekla zašto je ona domovina fiskalizacije. Međutim najveći problem naplate poreza karakterističan je za tranzicijske zemlje i Hrvatska tu nije nikakav izuzetak štoviše moramo to reći razina poreznog morala odnosno razina financijske discipline danas je u Hrvatskoj izuzetno niska. I ja moram reći eto i po cijenu rizika da oporba ponovno ovo što ću reći na nazove odnosno okvalificira kao politikanstvo dakle nije najgora 20-godišnja ostavština prijašnje vlasti potpuno devastirano gospodarstvo. Ja moram reći da je upravo ta jedna financijska nedisciplina taj najveći problem to je ta najgora ostavština i biti će potrebno strahovito puno vremena i jako puno napora da se ponovno podigne razina svijesti o potrebi plaćanja poreza, da se izgradi ta jedna kultura plaćanja poreznih obveza da građani shvate da se jedino na taj način omogućava ravnomjerno punjenje državnog proračuna i financiranje svih javnih potreba dakle to je preduvjet funkcioniranja države. Država naravno košta. Prema istraživanja europske studije dakle riječ je o jednoj nepristranoj studiji koja je provedena ne 50 europskih zemalja Hrvatska zauzima vrlo nisko 47.mjesto u statistici urednosti poreznih platiša, a najčešći razlozi koje porezni obveznici navode za utaju su sljedeći, stav poreznih obveznika o pravednosti i složenosti poreznih propisa, usluge koja država nudi za uzvrat za plaćeni porez, visina kazni za porezne prekršitelje ali možda i ono najvažnije lakoća porezne utaje. Dakle od početka 2013.počinje primjena Zakona o fiskalizaciji koju bi primarno trebao olakšati porezni nadzor i uvesti red u naplatu poreza u prometu gotovinom. Jasno ovaj bi porez trebao u određenoj mjeri štititi i potrošače jer prečesto se događa da porez bude naplaćen u cijeni usluge ili proizvoda a da ne bude transferiran u državnu kasu. Godišnje prijave poreza ukazuju na upravo nevjerojatno niske dnevne promete koji se prijavljuju u ugostiteljstvu u trgovini i u nekim drugim uslužnim djelatnostima. Čovjek ne može vjerovati da se nekome isplati otvarati vrata dućana za promet koji će na kraju dana prijaviti. A činjenica je ipak da se u Hrvatskoj najviše otvaraju upravo trgovine i to iz razloga jer poduzetnici očekuju da će upravo u toj djelatnosti najprije ostvariti profit. I dakako ti nisi prometi upozoravaju na neizdavanje računa i na manipulacije u svakodnevnoj praksi. Fiskalizacija po ovom zakonu po ovom zakonskom prijedlogu provodit će softverskim putem, a to znači da će i softverske kuće profitirati od njega jer zakon ne određuje tko može izrađivati softverska rješenja niti da je njihovo korištenje ograničeno na jednu specifičnu računsku platformu dakle porezni obveznici moći će sami po svojoj volji birati najjeftinije softveraše, a certifikati će se moći koristiti na različitim informatičkim platformama. Obveznici fiskalizacije naravno morati će nabaviti i digitalni certifikat. To će učiniti u FINA-i jer to se jedino u FINA-i može nabaviti, ona je jedini ovlašteni izdavač ovakvih certifikata u Hrvatskoj s tim da je cijena tog certifikata 300 kuna za 5 godina dakle trošak tog certifikata iznosi godišnje 60 kuna i nitko ne može reći da je to preveliki trošak. I na kraju ću postaviti jedno pitanje. Postoji li način da se unatoč ovom zakonu dakle unatoč fiskalizciji i dalje izbjegava prikazivanje cjelokupno ostvarenog prometa na fiskalnoj blagajni? Treba naime naglasiti da ne postoji mogućnost brisanja jednom evidentiranog računa iz fiskalne memorije. To je nemoguće. Međutim i dalje će postojati rizične skupine poreznih obveznika koje neće evidentirati promet preko fiskalnih uređaja ili pak će pola računa kucati preko fiskalne a pola računa nažalost preko stare blagajne sve u namjeri iskazivanja manjeg prometa. Dakle jedini način eskiviranja je neprikazivanje cjelokupnog prometa odnosno ne izdavanje fisklanog računa. No zato će u ovom zakonu su predviđene biti izricane oštre kazne. Kažnjavat će se novčano i kupci koji ne uzmu račun i oni će odnosno ta mjera je svojevrsno poticanje da i sami građani budu na neki način porezni inspektori. I tek kada prijavljivanje neizdavanja računa ne bude sramota dakle kada građani ne budu prozivani cinkarošima kao što su to rekli laburisti vidjet ćemo zapravo da smo na dobrom putu da se mijenja svijest hrvatskih građana, a to je upravo cilj. To je cilj zajednički raditi na podizanju svijesti da će država biti jeftinija i da ćemo teret njenog funkcioniranja plaćati svi u zavisnosti od toga kolika je naša platežna moć. Dakle svi i građani i gospodarski subjekti moraju doprinositi funkcioniranju države svako od onoga koliko može jer nam to nalaže i hrvatski Ustav. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo prijavljenu repliku, uvaženi zastupnik Ivan Šuker.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naprosto moram reagirati kolegice Jelaš na vašu konstataciju neurednost, nelikvidnost itd. pogledajte ako je ta nelikvidnost tako jednostavno riješiti pa što je niste smanjili? Zašto vam se povećala za skoro 700 milijuna? Ja sam vam rekao koji je instrument, instrument je OIB i riješite onih 16 tisuća tvrtki koje nemaju niti jednog zaposlenog. Neka ih Visoki trgovački sud ih zavede pa neka ih upari sa tvrtkama gdje su neki vlasnici suvlasnici isti. Zašto to niste napravili imali ste instrument, imali ste instrument. Ali gledajte govoriti na ovakav način da netko nešto nije ja sam va rekao mi smo imali nismo proračun povećali sa 80 na 110 milijardi zato što smo uvodili nove poreze nego zato što smo ponaplaćivali. Druga stvar kolegice Jelaš kada već povlačite za jezik. Zar stvarno mislite da kada proračunski korisnici imaju 300 računa i podračuna i na njima se nalaze novci da je to financijska disciplina daleko veća nego kada imate riznicu … kada se plaća sve sa jednog mjesta. Mi smo naslijedili 2004. 300 podračuna na kojima se nalazilo 800, 900 milijuna kuna, istovremeno se država morala zaduživati da bi mogla plaćati račune i da bi mogla isplaćivati mirovine, a pod tim podračunima se nalazilo 800, 900 milijuna proračunskih korisnika. Danas postoji samo jedan račun i vi idete tvrditi da danas je kaos tada je bilo sve divno i krasno. Niti je tada bilo sve divno i krasno niti je danas kaos. Ovo je sustav koji naprosto traži kontinuirane promjene i kontinuiranu borbu s onima koji žele utajiti porez. Kad počnemo svi na takav način razmišljati onda ćemo vjerojatno svi i puhati u iste diple što bi rekao naš narod ili isto sviralo i pokušat naći rješenje, jer ovako dok jedni druge ne optužujemo i to oni nažalost koji malo znaju o ovom poslu dotle će nam se ovo događat sve skupa, smijat će nam se oni koji ne plaćaju porez. Ali budite sigurni, tko je nekad radio u Ministarstvu financija sigurno se nikad neće složit s bilo kojim tko ne plaća porez. Prema tome, upućujete kritike na krivu adresu.
Nastavljamo raspravu. Poštovani zastupnik Josip Benčić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Zamjeniče ministra, gospođo ravnateljice, uvažene kolegice i kolege. Kad god neki puta promatram neki zakon onda uvijek razmišljam pogotovo ako je novi koliko je on primjenjiv u praksi. Pa mislim da je ovaj zakon dosegao visoki nivo primjenjivosti. Evo možemo … [[Ne razumije se.]] i pričati o tome, s tim da bi vas malo podsjetio da ovo nije prvi puta da se … [[Ne razumije se.]] fiskalna blagajna, da se razmišlja o … [[Ne razumije se.]] Bilo je to 2011. ili 2002., ali jednostavno onda nisu bili hardverski uvjeti, nisu bili. Danas imate puno razvijeniju tehnologiju i ovaj zakon u tom dijelu je za mene dobar što se razmišlja samo o ovom softverskom dijelu jer svi ti mali trgovci manje-više su već dovoljno hardverski ekipirani da ne trebaju kupovati nove uređaje. To je u onom dijelu … [[Ne razumije se.]] kad se priča o troškovima. Ovdje će troškovi biti smanjeni po meni na najmanju moguću mjeru i s te strane mislim da je optimalan pristup kad se ide u softverski dio, kada mi govorimo trgovcima, odnosno davateljima usluga, prodavačima da samo dakle izmijene oblik računa, kupe i osposobe nekakvu internetsku vezu. Recimo danas AFIS u onom dijelu kad je bilo rečeno da li do 4 sata mora raditi Porezna uprava, ma ne, ne treba, AFIS radi do 4 sata i on sad nekoliko desetaka tisuća transakcija u sekundi može, oni su ekipirani i hardverski i softverski i inženjerski i bilo kako. U ovom dijelu efikasnosti zakona, pa ja bih se vratio na onaj diskusije kad smo pričali jedno sat i pol o velikim i malim poduzećima. Zapravo kontrola prometa, kontrola utrška je najveće opterećenje za rad poreznog inspektora. Gdje sam ja radio imate 25 inspektora na 2000 ajmo reći tako poduzetnika, što većih, što manjih, što srednjih. I sad vi sebi zamislite dva inspektora moraju doći, popisati zalihe, obračunati višak, manjak, napisati zapisnik, napisati komitent se žali pa vi onda, obveznik se žali pa vi njemu pišete rješenje, pa prvi stupanj, pa drugi stupanj, priča dugo traje, a kamoli dok to ljudi. Gubim jednostavno efikasnosti. I ti ljudi se onda mogu prebaciti na neke konkretnije poslove i mogu ih u miru raditi, dakle postiže se sigurno bolja efikasnost jer tu se najviše gubi na tim malim kontrolama. Složio bih se sa gospodinom Šukerom da je u Hrvatskoj visoka kultura izdavanja računa gotovinskih, složio bih se s tim. Ja hodam i po Hrvatskoj, evo sad malo više i po Zagrebu i ne bih baš rekao da negdje nisam dobio račun, ali pitanje je da li je taj račun evidentiran na kraju dana, odnosno šta je u tom računu. Vratit ću se na ovo izvješće europske studije vrijednosti. Kaže, rezultati istraživanja pokazali su da Republika Hrvatska zajedno sa zemljama regije zauzima vrlo visoko mjesto u statistici urednih poreznih platiša što opet ukazuje na visoku razinu porezne utaje. Gospodin Šuker ovdje je govorio da se naplaćuje 97% poreza, ali kojih poreza, kojih poreza, jel onih šta su nam trgovci iskazali ili onih realnih poreza koje oni zaista moraju platiti. … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, imat ćete šansu u replici. Kažem, možete vi izdati račun ali je krucijalno pitanje da li ste ga iskazali na kraju dana, odnosno da li ste taj promet zaista i evidentirali. Ne bih više ponavljao … [[Ne razumije se.]] kolegama nego evo još možda gospodinu Šukeru zašto su tiskovine odnosno kiosci izuzeti, mislim da je to regulirano Zakonom o PDV-u, nemojte me sada za riječ. Tko sve mora izdavati račun, mislim da je tamo isto rečeno da po tom zakonu tiskovine, … [[Ne razumije se.]] ne moraju izdavati gotovinski račun u smislu … [[Ne razumije se.]] jedino ako ih traži pa onda… … [[Upadica se ne razumije.]] Dobro, imate, sve ok. Tako da ovaj zakon i kao pogotovo u primjeni očekujemo od njega jako puno i ovih 500 milijuna i 1 milijarda mislim da je to vrlo realan pokazatelj i da će se to vrlo brzo ostvarit i mislim da je to oprezan iznos. Bit će to puno veći efekt. Hvala lijepo.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Poštovani zastupnik Igor Rađenović.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa drugi put ću se malo prije javiti ako želim biti originalan i u dobrom dijelu ću dakako ponoviti ovu raspravu i pokušati sažeti što je više moguće u dvije tri minute. Nadam se da nama neće pasti neki sustav, makar je već relativno kasno, a uvjeren sam da će ovi naši sustavi i mi osobno i ovi tehnički izdržati još ove dvije rasprave i eventualno pokoju repliku. Govorili smo o poreznoj evaziji, da li je ona 16, 29 milijardi, 8% BDP-a, 28 milijardi, očigledno ona postoji i očigledno dakle to je ona temeljna poveznica, očigledano trebamo nešto na njoj učiniti. Često u ovoj sabornici za ovom govornicom govorim da preduvjet dakle da se porezi smanje, što nam je svima želja i da se rastereti gospodarstvo, uz ove akcije koje smo dosad poduzeli ali želja je ove Vlade da rastereti na … [[Ne razumije se.]] preduvjet toga svega je da se porezi počnu plaćati. I država, odgovorna država mora osigurati instrumente, mora osigurati alate da se ti porezi plaćaju. Podaci koje je na početku iznio kolega Lalovac dakle o prosječnim prometima, morate ukalkulirat da prosječni prometi nose i one poštene poduzetnike i one na Trgu bana Jelačića koji rade po 30, 40 tisuća kuna u barovima i kafićima i da oni ulaze u statistiku, a cifre koje je on iznio i koje vjerujem ćemo i malo više prikazati javnosti, koje su zapravo i najbolji argument zašto je potrebno uvesti određenu poreznu disciplinu. Mislim da te cifre i najneupućenijem i najnedobronamjernijem čovjeku koji bi se eventualno protivio ovom zakonu izuzimaju zapravo argumente iz usta, iz ruku i da je ovaj dakle propis koji donosim danas tj. čitamo ga u prvom čitanju ali brzo ćemo donijeti, nasušno potreban kao i svi drugi porezni zakoni koji idu ka discipliniranju države. Potrebe za sličnim prepoznale su i zemlje u okruženju, govorili su kolege. Italija je dakle prilično efektno kolegica Jelaš kako to novi talijanski premijer prepoznaje. Ono što je naša komparativna prednost u odnosu na zemlje u okruženju koje eventualno nemaju takve efekte i koje ne odustaju, a tu smo se složili oko toga da Hrvatska ima kulturu izdavanja računa. Samo je pitanje kakvih računa, ali pozitivni efekti o kojima je govorio gospodin Šuker dakle onim starim akcijama i izvlačenjima iz onog loto broja. Mislim da će ovaj efekt koji je dakle opisan u članku 26. da građani postanu odgovorni oko toga da eventualno prijave i zaštite same sebe kao potrošače i oni zapravo traže takav instrument mislim da će također pomoći u ovome, u efikasnosti ovoga zakona. Dvije su se razlike temeljne iskazale sa ove i one strane. Prva je dakle ta, govorila je u ime kluba HDZ-a gospođa Dalić zašto linearne mjere, zašto prema svima jednako. E upravo se tu razlikujemo i ovdje i u svim drugim zakonima. Da, nemam sad kome reći, nema je više ovdje. Da, prema svima jednako i hvala vam što pišete takve zakone i pišite ih i u buduće. To je ono što želimo napraviti. Dakle, ukidanje nelojalne konkurencije, jednaka prava za sve i domaće i buduće inozemne ulagače i to je ono što će podići danas sutra interes i stranih ulagača za kojima toliko vapimo u Republici Hrvatskoj. Druga razlika također je govoreno da li podleći pred preprekama, tehničkim razlozima, past će sustav ovdje, past će sustav ondje, bit će Božić, nećemo stići ili idemo ka efikasnosti. Mislim da je kolega Benčić dobro opisao kako to funkcionira u praksi, kako jedan porezni inspektor zapravo kad kontrolira gotovinski promet jednostavno cijeli dan sjedi u tom dućanu. On izgubi taj dan i dnevnicu i putovanje i gablec itd. i eventualno može pregledati jednog ili dva porezna obveznika. Koliko on eventualno ova naša današnja turobna vremena a bez ovog efikasnog sustava da se uspoređuju može biti i potkupljiv. Koliko neki njegovi šefovi ili neki šefovi u Zagrebu mogu podići transparentnost rada upravo ako znaju kuda se i kako ide i zašto ta efikasnost tih poreznih inspektora onda bude da zaista idu ciljano a ne teledirigirano, ne dao Bog politički teledirigirano. Zadnje o čemu sam zapravo želio nešto reći, a to je zapravo taj članak 5. Neki su ga dotaknuli. Ja imam osjećaj da možda bi do sljedećeg čitanja, dakle još jednom trebalo razmisliti ili bar bolje pojasniti ove sve skupine koje dakle člankom 5. izuzimamo od fiskalizacije. Vi znate da svi mi znamo dosta ekstenzivno tumačiti zakon, da se često pronalaze rupe u njemu. Prodaja karata, žetona u putničkom prometu, prodaja ulaznica za kina, za kazališta, za koncerte, to je 20000 ulaznica. Da li baš njih ostaviti bez ove vrste nadzora. Prodaja na tržnicama podrazumijeva se da su to klupe, banci ili kako se već kaže u raznim dijelovima Hrvatske da to nisu lokali koji se nalaze na tržnicama. Mislim da to neće trebati dodatno upisivati. Spomenuli smo novine i dnevni tisak. Člankom 7. je zapravo to izuzeto ako je kiosk pa onda samo novine i dnevni tisak. Ali kažem, dijelom ste tu u pravu da možda to treba malo bolje propisati. Netko je govorio, mislim gospođa Turina oko prodaje roba i usluga putem prodajnih automata govoreći o onom automatu za toalet u Poljskoj. Postoje naši parkirni automati, neki drugi automati koji daju više. Meni možda najspornije evo i tu završavam je točka 7. Zaprimanje uplata za sudjelovanje u igrama na sreću i zabavnim igrama. Da li time na neki način stimuliramo nešto što nije dobro. imali smo nedavno raspravu u prvom čitanju, dakle i o tom zakonu da možda malo još jednom da razmislimo, da stavimo pluseve i minuse, cost benefit oko svih tih razloga pa možda nešto uže postaviti ovu skupinu ili smo možda neku skupinu zaboravili pa će ovaj trošak netko reče ovdje ovu formulaciju biti skuplja pita od tepsije ili tepsija od pite da možda i neku skupinu ovdje i dodamo. Mislim da je to još nešto što će se dobro izroditi u ovoj javnoj raspravi i da ovih mjesec dana koji su pred nama da na to potrošimo energiju. Energiju da li nam treba ili ne treba ovaj zakon mislim da je dovoljno argumenata izrečeno ovdje. Mislim da su najbolji argumenti i molim da ih što prije damo i javnost je zainteresirana o ovim prosječnim prometima, gdje svakom odgovornom nositelju vlasti, a vi koji ovdje sjedite i vaši suradnici to u svakom slučaju jesu. Oni daju signal da donosimo ovakve zakone, a kada ih dovedemo opet ćemo se vratiti na početak. Dakle, porezi budu, budemo plaćali svi i jednako onda će se stvoriti preduvjeti da, dakle i te poreze i smanjujemo i ja vjerujem da će to biti vrlo brzo. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama. Čut ćemo još jednu raspravu. Pozivam uvaženu zastupnicu Nevenku Bečić da nam se obrati.
Hvala lijepa. Poštovani potpredsjedniče, zamjeniče ministra financija, uvažena pomoćnice ministra financija, kolegice i kolege. Svima je nama ovdje jasno da je putem prijedloga zakona o fiskalizaciji gotovinskog prometa predlagatelj pristupio s namjerom da pojača porezni nad poreznim obveznicima ponaosob onim poreznim obveznicima koji vrše isporuku dobara i usluga krajnjim korisnicima uz obvezu izdavanja gotovinskih računa i naplatu putem gotovine. Međutim, i postojeći zakoni koji se trenutno od strane poreznih obveznika primjenjuju također obvezuju porezne obveznike da evidentiraju gotovinski promet ažurno, svakodnevno i to upravo na mjestu gdje se i taj promet realizira uz obvezu da u svakom momentu poreznom nadzoru omoguće pristup toj dokumentaciji kako bi porezni nadzor, porezno tijelo moglo utvrditi porezna davanja koji proizlaze iz takvog gotovinskog prometa. Ovim Prijedlogom zakona o fiskalizaciji i načinom na koji je predlagatelj putem ovog prijedloga osmislio pojačavanje poreznog nadzora ima pozitivnih elemenata, ali ima i onih na koje bih se ja kao osoba koja je gudi niz godina radila u privredi osvrnula posebno, a to se odnosi na sljedeće. Moje mišljenje je da je, da su porezni obveznici dakle fizičke i pravne osobe poduzetnici kao i Porezna uprava osobe i institucija koji bi trebali biti na relaciji partnerskog odnosa. Jer i porezni obveznici, poduzetnici, fizičke i pravne osobe i Porezna uprava su pozvani da rade za opće dobro. I u tom razmišljanju i na tom tragu isto tako smatram da u ovom prijedlogu bi trebalo napraviti neke izmjene, a one se odnose upravo na ono što su moji prethodnici spomenuli, a to je visina troškova koji će primjena ovog prijedloga zakona, do kojeg će dovesti kod poreznih obveznika. Smatram nepotrebnim ponavljati ono što su moji prethodnici rekli, a puno toga sam htjela reći. Međutim, sad ću samo sažeto reći i skrenut pažnju predlagatelju na ono što sam ja po mom mišljenju uočila a što smatram da bi predlagatelj budući da je ovo prvo čitanje u konačnom prijedlogu zakona trebao ugraditi. Evo, idemo redom. Dakle, članak 9. stavak 3., članak 9. propisuje sadržaj računa što je skroz u redu. Sadržaj računa je prije bio propisan temeljem Zakona o porezu na dodanu vrijednost i znali su se točno elementi koje svaki račun mora imati, inače ako ih nije imao nije se mogao nazvati računom takav dokumenat. I sad sukladno ovom prijedlogu zakona ti elementi koje račun mora sadržavati pojačani su novim elementima, između ostalog i OIB-om operatera, odnosno osobe koja radi na naplatnom uređaju. Ali, ono što bih ja skrenula i na što bih upozorila je sljedeće, članak 9. točka 3. kopije izdanih računa obveznik fiskalizacije dužan je čuvati u skladu s odredbama Općeg poreznog zakona te posebnih propisa. I točka 4. računi moraju biti izdani na papiru i sredstvom koji će ostati vidljivo do kraja profesionalnog roka za čuvanje računa. Opći porezni zakon propisuje da se cijela evidencija koja se odnosi na gotovinski promet mora čuvati 10 godina, počevši od početka započinjanja zastare. Vi svi skupa sa mnom vršite kupnju evo živežnih namirnica, prehrambenih proizvoda u trgovinama. Svi dobijemo sa PC kase račun. Kopije tih računa, ja ovo iz iskustva govorim, ne mogu izdržati ni dvije godine, ni tri, a kamoli deset. Nakon izvjesnog vremena na tim kopijama računa ma ne možete prepoznati ništa. I to je noćna mora ljudi koji rade u računovodstvu i koji vode i zaduženi su za poreznu evidenciju kod poreznih obveznika. I zato apeliram i molim predlagatelja budući da Porezna uprava primjenom ovog prijedloga Zakona o fiskalizaciji u svojoj evidenciji na elektronskom nositelju podataka imat će svaki račun sa jedinstvenim identifikacijskim brojem od svakog poreznog obveznika u svojoj elektronskoj arhivi isto tako ima ih i porezni obveznik u svojoj elektronskoj arhivi. Ja smatram nepotrebnim dovoditi poreznog obveznika u situaciju da ima dodatne troškove kao i noćne more čuvajući te odreske sa PC kasa 10 godina. Nemoguće ih je sačuvati, ja vam to kažem iz iskustva. I zato vas molim da se ako je ikako moguće ovo nadopuni na način da se oni moraju čuvati snimljeni na elektronskom nositelju podataka. Jer ih ima i Porezna uprava ima ih i porezni obveznik. To je ono na što sam htjela skrenuti pažnju. Sljedeće, budući da vrijeme brzo mi prolazi, sljedeće, osvrnula bih se na kolanje računa između poreznog obveznika i Porezne uprave elektronskim putem gdje naravno Porezna uprava vraća račun sa jedinstvenim identifikacijskim brojem što je u redu. Međutim, ima jedno ovdje u ovom prijedlogu zakona još jedno usko grlo koje sam ja po mom mišljenju utvrdila, a to bi bilo sljedeće, u slučaju više sile primjerice u poreznog obveznika postoji električna energija, sistem radi, ali padne sistem u Poreznoj upravi. Porezni obveznik ne može uspostaviti komunikaciju sa Poreznom upravom, ne može pustiti račune, ne može dobiti jedinstveni identifikacijski broj i u tim situacijama u ovom prijedlogu Zakona o fiskalizaciji navedeno je da je porezni obveznik dužan voditi evidenciju o gotovinskom prometu kao što vode mali obveznici fiskalizacije. Međutim, mali obveznici fiskalizacije, a to su osobe koje su temeljem Zakona o porezu na dohodak raspoređene na način da njihov dohodak generira paušalni porez, to su takve osobe, oni dobivaju knjigu sa posebnim listovima koja je uvezena i koju ovjerava Ministarstvo financija i Porezna uprava. Oni nisu, po ovom prijedlogu zakona, dužni elektronski voditi račune. I sad dolazimo do problema. Dakle, porezni obveznik koji elektronski mora voditi evidenciju i izdavati račune ne može uspostaviti kontakt s Poreznom upravom. Dužan je voditi i izdavati račune kao mali obveznik fiskalizacije o platnom prometu. Što to znači? Otvorit će knjigu i što će on raditi? Ima 10, 15, 20 ljudi pred PC kasama, uzet će knjigu i ručno će pisati ne znam tjestenina, kruh, sok itd., itd. TO će doći do uskog grla i jednostavno neće biti moguće obavljati registriranu djelatnost i porezni obveznik će pretrpjeti štetu. I u tom smislu molila bih predlagatelja da se malo proanalizira ova situacija jer sam ja tu utvrdila da bi možebitno moglo biti problema i da se tu iznađe neki način da evo konkretno taj porezni obveznik možda izda i dalje račune na tom svom elektroničkom uređaju, a da nakon dva dana što ste u ovom zakonu i naveli je dužan uspostaviti komunikaciju na ovaj ili onaj način onda će dobiti od Porezne uprave jedinstveni identifikacijski broj. Ali da onda ovi računi i dalje se izdaju preko tog elektronskog uređaja da se retroaktivno nekako taj broj ili nešto slično, nešto treba još tu doraditi. Tu sam primijetila da će u praksi doći do problema gdje će biti usko grlo u obavljanju registrirane djelatnosti. Jer ukoliko porezni obveznik bude onemogućen obavljati svoju djelatnost ne trpi samo štetu on, trpi je cijela zajednica. Jer on ne plaća kako je kolega rekao prije da je to porez potrošača, a ne vlasnika pravne osobe. Nije točno. Djelomično da jer porez na dobit plaća vlasnik pravne osobe ili pravna osoba nebitno je tko je vlasnik jel dioničko društvo ili društvo s ograničenom odgovornošću to je apsolutno nebitno. Istina je da je porez na dodanu vrijednost naplaćen od krajnjeg potrošača, a porez na dobit isključivo plaća pravna osoba. Dakle, imamo različita porezna davanja koja daje ova ili ona osoba. To je kao usput. Imam još 22 sekunde. Još sam htjela upozoriti još na jedan propust koji sam ja uočila ako mi dopustite. Imamo članak 19. stavak 3., shvatila sam da ste imali dobre namjere i da ste htjeli pratiti rad zaposlenih kod poslodavca, kod pravne osobe, kod fizičke osobe i to u dijelu trajanja duljine radnog vremena jer ste ovim prijedlogom zakona pretpostavili, odnosno kao obvezu naveli da na računu treba biti naveden i OIB operatera, odnosno zaposlenika koji radi na naplatnom uređaju i vrši naplatu gotovine. I to je u redu. Ali, ovdje kako je navedeno vi ćete moći kontrolirati samo jednu osobu, a to je onu koja radi na PC kasi ili na tom naplatnom uređaju. A što je sa drugim zaposlenicima koji rade u tom prodajnom prostoru ili prostoru gdje se pruža usluga, apsolutno je nebitno. Dakle i o tome bi trebalo voditi računa. Znači, ili obuhvatiti svih jer obuhvatiti samo jednog zaposlenika, a možda ih radi 10, 20, 50 u tom objektu nebitno je koju djelatnost, kažem da li je to ugostiteljstvo, trgovina, pružanje usluga itd., itd. Isteklo mi je vrijeme, hvala lijepa.
Hvala vama. Zamjenik ministra financija poštovani Boris Lalovac želi završnu riječ. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Evo od jutros smo zajedno, od 9,30, a i moram reći da je vrijedilo biti danas s vama tu cijeli dan, jeli su se čuli ne samo kroz ovaj zakon, nego i kroz druge zakone, stvarno dobri i konkretni prijedlozi. Pogotovo zadnje izlaganje, držali smo koncentraciju i slušali gospođu Bečić i još jednom vam zahvaljujem na konstruktivnom prijedlogu te svakako sve ove stvari ćemo razmotriti. Ono što je bitno reći, znači ovdje da odvojimo dvije stvari. Znači jedna je tehnička, i tu svakako da će biti problema bit će ih, rješavat ćemo ih i sve ovakve vaše sugestije koje su došle s vaše strane su pozitivne i u tome dijelu ćemo napraviti sve zapravo da ih bude što manje, ali svakako vaša bojazan u tome dijelu stoji. I sa naše strane, meni osobno isto postoji jedan dio bojazni kako će to sve zaživjeti kada krene. Znači to je, u tome dijelu svakako jedan dio bojazni postoji i sa naše strane. Pokušavamo sve činiti da minimiziramo te greške, ali to je jedan dio priče. Drugi dio priče je onaj konceptualni koji sam vam rekao na početku, volio bi da zapravo dobijemo vašu podršku, znači i opozicije da u tome dijelu da koristimo nove tehnologije. Nebitno je u ovome dijelu što smo sad rekli, jeli porezna evazija, odnosno taj dio sive ekonomije … [[Govornik se ne razumije.]] Evidentno je da on postoji, evidentno je da će se ova vlast pokušati uhvatiti u koštac kako da ga smanji. Znači to je pokušavala i bivša vlast, znači ne osporavamo taj dio, pokušavamo krenuti drugim metodama što smo danas čuli. Što manje imamo represivnog aparata sve više koristimo nove tehnologije, znači da promijenimo tu filozofiju kontrole naših poreznih obveznika. Znači u cjelokupnom tom sustavu svakako će nam pomoći i OIB, svakako će nam pomoći u ovom dijelu fiskalizacije i htjeli bi zapravo u ovom trogodišnjem mandatu koliko nam je zapravo ostalo, da dignemo jednu razinu kontrole i putem OIB-a i putem ove fiskalizacije i da zapravo za 4 godine govorimo u potpuno jednim novim uvjetima poslovanja. Ulazimo u Europsku uniju, želimo biti uređena zemlja i to ćemo se zapravo prezentirati. Znači još jednom zahvaljujem, dugo smo danas raspravljali, bilo je konstruktivnih prijedloga, tako da evo još jednom zahvaljujem.
Hvala vama. Ja zaključujem raspravu i samo jedna obavijest. Sutra ćemo nastaviti raditi u 9,30 i to na prijedlog Odbora za pravosuđe provest ćemo objedinjenu raspravu o iduće 4 točke dnevnoga reda, a to ćemo sutra vidjeti s potpredsjednikom Lekom šta je sa vremenom, jer imamo 4 točke dnevnog reda. Dakle, da ih ja sad ne čitam, to su svi oni prijedlozi zakona koji u svom nazivu imaju ovrha ili ovršitelj. U 9,30. Hvala vam lijepa.
Prijedlog Zakona o fiskalizaciji u prometu gotovinom, prvo čitanje, PZ br. 151. Rasprava o prijedlogu zakona je zaključena. U skladu sa prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: prihvaća se prijedlog Zakona o fiskalizaciji u prometu gotovinom. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim da se dizanjem ruke izjasnimo tko je za predloženi zaključak? Hvala. Tko je protiv? Ima li suzdržanih? Utvrđujem da je većinom glasova 98 za i 24 protiv donesen predloženi zaključak, 24 suzdržana, ispričavam se. Hvala. Poštovane kolegice zastupnice, poštovane kolege zastupnici možemo krenuti sa zasjedanjem radom Hrvatskog sabora za današnji dan sa prijedlogom da se - Konačni prijedlog Ovršnog zakona, drugo čitanje, PZ br. 128; - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o provedbi ovrhe na novčanim sredstvima, drugo čitanje, PZ br. 130; - Konačni prijedlog zakona o prestanku važenja Zakona o javnim ovršiteljima, drugo čitanje, PZ br. 129; - Konačni prijedlog zakona o prestanku važenja Zakona o javnoovršiteljskim pristojbama, drugo čitanje, PZ br. 131; Provede objedinjena rasprava. Predlažem da klubovi u objedinjenoj raspravi mogu raspravljati 20 minuta, a u pojedinačnoj raspravi zastupnika ostajemo kod 10 minuta. Mislim da je to prijedlog korektan. Možemo li prihvatiti ovako stajalište? Hvala lijepa. Onda krećemo sa raspravom. Najprije da pročitamo Konačni prijedlog Ovršnog zakona, drugo čitanje, PZ br. 128; Predlagatelj zakona je Vlada RH. Prijedlog akta zakona primili ste u pretince. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika Hrvatskog sabora koje se odnose na drugo čitanje zakona, članci 155. do 157. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Zatim Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o provedbi ovrhe na novčanim sredstvima, drugo čitanje, P.Z. br. 130. Predlagatelj zakona je također Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta zakona primili ste u pretince. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona, članak 155. do 157. Poslovnika. Raspravu o ovom konačnom prijedlogu zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća radnih tijela primili ste na sjednici. Konačni prijedlog zakona o prestanku važenja Zakona o javnim ovršiteljima, drugo čitanje, P.Z. br. 129. Predlagatelj zakona je također Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog zakona primili ste u pretince. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika Hrvatskog sabora koje se odnose na drugo čitanje zakona, članci 155. do 157. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o konačnom prijedlogu ovog zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. I četvrto, Konačni prijedlog zakona o prestanku važenja Zakona o javnoovršiteljskim pristojbama, drugo čitanje, P.Z. br. 131. Predlagatelj i ovog konačnog prijedloga zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog zakona primili ste u pretince. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika Hrvatskog sabora koje se odnose na drugo čitanje zakona, članci 155. do 157. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su također proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelje Vlade Republike Hrvatske dodatno obrazložiti konačne prijedloge ovih zakona? Da. Izvolite. Poštovana zamjenica ministra, Sandra Artuković Kunšt. Izvolite.