Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Hrvatska Vlada zahvatila je i ušla je u korijenite reforme lokalne samouprave i izbornog sustava u cilju veće poštivanje volje hrvatskih građana, hrvatskih birača. Stoga je predložila model neposrednog izbora župana, gradonačelnika, gradonačelnika Grada Zagreba i općinskih načelnika, a da bi taj model u cijelosti zaživio nužno je i urediti međusobne odnose između neposredno izabranog nositelja izvršnih ovlasti na razini lokalne samouprave i isto tako izabranog predstavničkog tijela jedinica lokalne, odnosno područne samouprave. Hrvatska Vlada i Središnji državni Ured za upravu izradili su Prijedlog zakona, proveli široku raspravu sa svima onima kojih se tiče, sa Nacionalnom udrugom jedinica lokalne samouprave i pred vama se nalazi na prvom čitanju Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi. Naša je želja da se ovaj Zakon temeljito raspravi, da se on donese sada kako bi bio primijenjen na sljedećim lokalnim izborima koji će biti održani u svibnju 2009. godine i kako bi se daleko unaprijed uredila pravila igre i odnosi između tijela za koje će se provesti redoviti lokalni izbori. Mi ovim Zakonom propisujemo i prestanak mandata po sili zakona neposredno izabranog čelnika izvršne ovlasti i to je u 6 taksativno navedenih slučaja. To je ako podnese ostavku, ako mu je pravomoćnom sudskom presudom bude oduzeta poslovna sposobnost, ako bude osuđen na bezuvjetnu kaznu zatvora dužem od mjesec dana, ako odjavi prebivalište s područja jedinica lokalne, odnosno područne samouprave, ako mu prestane hrvatsko državljanstvo i smrću. U slučaju da se dogodi takva činjenica predstavničko tijelo izvijestit će Vladu i Vlada će ukoliko nije moguće da ga zamijeni zamjenik onda imenovati povjerenika Vlade za obavljanje izvršnih poslova. Ukoliko zamjenik ostaje u funkciji do sljedećih izbora izvršnoj ovlasti obavljat će zamjenik. U mogućem sukobu između predstavničkog tijela i izvršnog tijela i gradonačelnika konačnu riječ prema našem Prijedlogu imat će oni koji su birali i jedne i druge, a to su građani koji prebivaju na području te jedinice lokalne samouprave ili područne samouprave, koji imaju biračko pravo. Dakle, predviđamo mogućnost da predstavničko tijelo koje se ne slaže sa politikom koju provodi gradonačelnik, koji smatra da je on nesposoban za obavljanje svoje funkcije, kada on krši ili ne izvršava odluku predstavničko tijelo ili svojim radom prouzroči znatnu materijalnu štetu, a da to nije obuhvaćeno Kaznenim zakonom i da se ne podlazi pod kaznenu osudu, može zatražiti izjašnjenje građana na referendumu o razrješenju gradonačelnika, odnosno župana, odnosno općinskog načelnika. Ukoliko građani na referendumu izglasaju razrješenje gradonačelnika njemu prestaje mandat, Vlada će imenovati povjerenika i raspisati nove izbore za, izvanredne izbore za gradonačelnika, odnosno općinskog načelnika. Međutim, ukoliko u tom sukobu na referendumu građani daju podršku gradonačelniku, ne razriješe ga, onda mora Vijeće snositi konsekvence, Vijeće mora biti raspušteno i na taj način štitimo stabilnost vlasti na razini lokalne samouprave i sprječavamo šikanozno pokretanje referenduma. I moramo dopustiti i građansku inicijativu tako da ukoliko 33% upisanih birača predloži raspisivanje referenduma predstavničko tijelo mora raspisati referendum o povjerenju gradonačelniku i županu. S obzirom da je ta inicijativa bude, taj referendum raspisan na poticaj građana, a ne na poticaj samog predstavničkog tijela onda eventualni neuspjeh na referendumu ne bi smio imati negativne konsekvence za samo predstavničko tijelo. Raspravljalo se pitanje i ovlasti neposredno izabranog gradonačelnika i župana u pogledu upravljanja imovinom jedinica lokalne samouprave, sticanju i otuđenju. Naravno da on ne može biti, kako se netko pokušavao insinuirati, samo fikus, ali isto tako i ne može biti osoba koja ima vlast bez ikakvih ograničenja. Sad ovim Zakonskim prijedlogom predlaže se da ga gradonačelnik, župan ili općinski načelnik mogu samostalno raspolagati u pogledu sticanja i otuđenja pokretnine i nekretnine jedinice lokalne samouprave do visine, do vrijednosti koja ne prelazi 0,5% iznosa proračuna za tekuću godinu. S obzirom na veliku razliku u visini proračuna postoji i gornja granica, dakle, da je to, da je 0,5%. Ako on prelazi 1 milijun kuna onda je gornja granica 1 milijun kuna. I ostale članci Zakona su prilagođeni toj novoj ulozi, novom modelu izbora. Jednostavno napuštaju se odredbe o poglavarstvu koja je do sada bila lokalna Vlada koja je odgovarala predstavničkom tijelu i morali smo sve do u detalje koliko smo mogli sagledati, urediti kako bi se ovaj Zakon stupio na snagu 17. svibnja 2009. godine. Dakle, na dan kada se okončaju sljedeći redovni lokalni izbori. Kao što sam uvodno rekao mi želimo da se ova materija temeljito raspravi, temeljito uredi, zato smo i pokrenuli reformu dovoljno rano, a ne da se stisnuti rokovima dovodimo u situaciju da se nedovoljno zrela rješenja ugrađuju u hrvatski pravni sustav. Mi ćemo pažljivo razmotriti sve ideje, prijedloge i primjedbe i ugradit ćemo ih u Konačni prijedlog zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo, Ustav, politički sustav? Odbor za lokalnu i područnu samoupravu? Predsjednik odbora, Dražen Bošnjaković, izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora na 64. sjednici održanoj 26. rujna 2006. godine raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske 29. lipnja 2006. godine. Odbor je prijedlog zakona raspravio na temelju nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskog sabora kao matično radno tijelo. Odbor je u raspravi na prijedlog zakona iznio sljedeće primjedbe, prijedloge i mišljenja. Potrebito je preispitati odredbu da najmanje 33% birača treba podržati prijedlog o donošenju Odluke o održavanju referenduma za razrješenje općinskog načelnika, gradonačelnika, župana i njihovog zamjenika, jer Odbor drži taj broj prevelikim. U članku 8. prijedloga, odnosi se na članak 40.b treba ugraditi razloge zbog kojih predstavničko tijelo može razriješiti općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana i njihovog zamjenika bez raspisivanja referenduma. U istom članku potrebno je pojasniti pojam znatne materijalne štete koja je razlog za razrješenje rečenih čelnika ukoliko ju je svojim radom prouzročio jedinici lokalne, odnosno područne regionalne samouprave. U članku 9. treba preispitati da li predložena odredba o izboru zamjenika općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana odražava pravo na razmjernu zastupljenost pripadnika nacionalnih manjina u predstavničkom tijelu jedinica lokalne i područne regionalne samouprave, propisano Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina. Nakon rasprave Odbor je jednoglasno sa 7 glasova za predložio Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi o prijedlogu zakona na sjednici Hrvatskog sabora i njegovih radnih tijela uputit će se predlagatelju radi izrade Konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić, izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani državni tajniče. Klub zastupnika SDP-a predlaže da Vlada povuče ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi i da se obaveže Vlada da u nekom primjerenom roku Hrvatskom saboru dostavi cjeloviti Zakon o lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi koji će stupiti na snagu prije sljedećih lokalnih izbora. Naime, smatramo prije svega da je Vlada na čelu sa premijerom Ivom Sanaderom zaustavila proces decentralizacije u Republici Hrvatskoj. Drugo, smatramo da je uvedena potpuna nekonzistentnost i konfuzija u zakonodavnoj regulativi lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj i treće da Vlada ima obavezu prije svega omogućiti lokalnoj samoupravi da iskoristi ona prava koja su stupila na snagu u studenom prošle godine prošlim izmjenama zakona, izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi, a koje jedinice lokalne samouprave do dana današnjeg ne mogu koristiti zato jer Vlada stalno piše nove izmjene i dopune zakona, a da pritom one koje je napisala i koje je ovaj Sabor usvojio pod formom velike, ogromne decentralizacije ne mijenja zakone i provedbene propise koji bi to omogućili da lokalna samouprava može koristiti. Dakle, to su načelni razlozi zbog čega mislimo da je opet ovo ovdje samo bacanje prašine u oči građanima Republike Hrvatske i velika priča o tome kako će se eto Hrvatska decentralizirati, kako ćemo imati općine, gradove i županije koji će imati ovlasti i fiskalni kapacitet za rješavanje problema i potreba građana Republike Hrvatske. Uz to ovaj zakon je potpuno nekonzistentan, konfuzan, nedorečen, kontradiktoran, u suprotnosti sa drugim zakonskim prijedlozima koje trenutno imamo u saborskoj proceduri, a koji se tiču lokalne samouprave. Ja bih molio da se donese i zaključak, ako već bude parlamentarna većina inzistirala na ovome, da se napravi pročišćeni tekst Zakona o lokalnoj i područnoj regionalnoj samoupravi pa me baš zanima kako će izgledati taj pročišćeni tekst toga zakona. Jer u tom zakonu ćete imati dio koji je na snazi i može se primijeniti, dio koji je na snazi i neprimjenjiv je i dio koji će tek stupiti na snagu 17. svibnja 2009. godine. U istom članku ćete imati te tri odredbe toga zakona. Nema nikakve potrebe da danas ovdje raspravljamo o tome što će biti 18. svibnja 2009. godine, ako danas nismo još uvijek raspravili i donijeli odluku o tome da od sutra veliki gradovi mogu izdavati građevinske dozvole, jer mi smo ovdje izglasali da oni to moraju moći, a Vlada im to onemogućuje. … [[Upadica se ne čuje.]] A veliko je pitanje. Mi smo ovdje obvezali Vladu da donese zakon kojim će se javne ceste povjeriti jedinicama lokalne samouprave na upravljanje i održavanje. Prošla je godina dana od kada to Vlada naprosto jedinicama lokalne samouprave onemogućuje. Ako trebamo o čemu raspravljati, onda trebamo o tome. Ako trebamo o čemu raspravljati, trebamo raspravljati o Zakonu o komunalnom gospodarstvu, gospodo, koje je Vlada obećala da će ući u proceduru do kraja 2004. godine. Ako trebamo o nečemu raspravljati, onda je to o fiskalnoj decentralizaciji. Ne na stranačkim skupovima. Ovdje u Saboru trebamo raspravljati o fiskalnoj decentralizaciji. A ova Vlada nije lokalnoj samoupravi dala niti lipe poreza. I to su činjenice o kojima treba ovdje razgovarati u ovom Saboru a ne govorit o tome što će biti 18. svibnja 2009. godine, jel'. E sad idemo na cijeli niz primjedbi koji se tiču ovog zakona. Ovaj zakon je potpuno nekonzistentan u odnosu na prijedloge koji su isto tako pisani u istoj Vladi pa recimo, u članku 40. a, gdje se navode razlozi za raspuštanje za opoziv ili kada prestaje gradonačelniku odnosno županu i njegovom zamjeniku mandat po sili zakona se navode određene stavke ali u članku 12. Zakona o neposrednom izboru gradonačelnika koje smo raspravili a nismo izglasali imate primjerice još jedan razlog. Pa kako to da se iz jednog zakona do drugog zakona taj jedan razlog izgubio. Ako već to imamo potrebe u ta dva zakona definirat, pa onda su valjda isti razlozi. Nemoguće da u jednom zakonu bude razlog više a u drugom zakonu razlog manje. A ja vas pozivam ako donesemo ovaj zakon da si probamo sastaviti taj članak 40. i probamo ga pažljivo iščitat kako će on uopće izgledati i tko će ga moći u tom trenutku interpretirati, jel'. E sad ono što je izuzetno problematično, to je pitanje doista opoziva načina na koji se može opozvati neposredno izabrani čelnik jedinice lokalne samouprave i njegov zamjenik. Imate dva načina koji zakon predviđa. To je dakle kada to odluči vijeće pri čemu se ne govori kojom većinom vijeće donosi odluku o raspisivanju referenduma, nego on može biti većinom glasova prisutnih na sjednici, što znači da recimo gradsko vijeće sa 25 članova može se dogoditi da 7 vijećnika donese odluku o raspisivanju referenduma. Drugo, kaže se da je referendum, da će biti smijenjen gradonačelnik ako se o njemu izjasni većina birača koji su izašli na referendum. Gospodo, ova odredba kaže da jedan građanin, jedan jedini građanin može smijeniti gradonačelnika. Jedan jedini, teoretski. Jedan građanin može izaći na referendum, na referendumu može biti 100% glasova … [[Govornik se ne razumije.]] i za smjenu gradonačelnika. Dakle, 6 vijećnika primjerice ili jedna trećina vijećnika, jedna četvrtina plus jedan vijećnik raspisuje referendum a jedan građanin smjenjuje neposredno izabranog gradonačelnika. Još je apsurdnija situacija u članku 40. c, koji kaže da će predstavničko tijelo donijeti odluku ako 33% upisanih birača zatraži raspisivanje referenduma a da bi referendum bio valjan, dovoljno je da na njega izađe jedan građanin. Ponovno jedan građanin može smijeniti gradonačelnika ali da bi taj jedan građanin bio u poziciji da ga smijeni mora 33% birača potpisati peticiju. Pa to su apsurdi, gospodo. Ako 33 mora potpisati, a onda barem 50 treba izaći na izbore ili 50 mora glasati da se smijeni gradonačelnik, jer ne može manje od onih koji potpišu biti kvalificirano da razriješi tog gradonačelnika. I stalno govorimo o tome da gradonačelnika treba, župana govorim dakle čelnika jel', načelnika, gradonačelnika, župana i njegove zamjenike treba razrješavat. Gospodo, a šta je sa vijećima? Zašto građani ne bi imali pravo onda raspustiti i gradsko vijeće, zašto ne bi imali mogućnost raspisat referendum o raspuštanju gradskog vijeća? Pa i Sabora? Zašto samo bi smjenjivali građani gradonačelnik? Pa građani će izabrati i vijećnike. … [[Upadica se ne čuje.]] Da, da, da. Jel'? Zašto gradonačelnik ne bi imao ovlast raspuštanja gradskog vijeća? Da, da gospodo! … [[Upadica se ne čuje.]] Jer ako gradsko vijeće može donijeti odluku, ako jedna četvrtina gradskog vijeća može donijeti odluku da se smijeni gradonačelnik onda i gradonačelnik u nekim izuzetnim situacijama mora imat mogućnost raspuštanja gradskog vijeća. Mora imat mogućnost raspuštanja gradskog vijeća. Jer inače dovodimo u poziciju gradonačelnika da ništa, neposredno izabranog gradonačelnika, ne današnjeg gradonačelnika koji ionako mora slušati predstavničko tijelo, nego neposredno izabranog gradonačelnika koji ima svoj legitimitet, neposredno dan od građana, da ništa drugo ne radi nego sluša što mu gradsko vijeće određuje. Nije vijeće neposredno izabrano. Prema zakonu, možda vi znate nešto kolega više nego što ja znam, ali ja sam o tome i jučer govorio da treba donijeti novi Zakon o izboru predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave a ne imati ovakvu konfuziju kakvu danas imamo, jel' znate. E sad dolazimo do zamjenika. Meni nije jasno šta se događa kad smijenite gradonačelnika, ostaje zamjenik. Nije mi jasno zar doista ćemo raspisivati referendum za smjenu zamjenika gradonačelnika i zamjenika župana? Zar ćemo to raditi? Šta će se onda događati? Pa zamislite u kojoj ćemo mi situaciji biti. A gradonačelnik i zamjenik se biraju zajedno, istovremeno, neposredno kada se bira i gradonačelnik. Pa u koju mi to situaciju imamo? Pa imat ćemo svaki tjedan neki referendum ili izbore u nekim jedinicama lokalne samouprave, jel'. E sad dolazite do pitanja zastupljenosti nacionalnih manjina. Ovaj zakon predviđa da predstavničko tijelo posredno, dakle ono odabire drugog zamjenika. Međutim taj posredno odabrani zamjenik ima iste ovlasti kao i neposredno izabrani zamjenik odnosno neposredno izabrani gradonačelnik. Što je sa tim posredno izabranim zamjenikom, da li je on smjenjiv na referendumu? Da li ćemo za njega raspisivat referendum da ga se smjenjuje? Dakle, imate koliko god hoćete neodređenih stvari koje naprosto su u jedna u suprotnosti s drugim. Pa ajmo na članak 13. ovog zakona gospodo. Ovdje se govori da imamo, da ćemo imat gradonačelnika od milijun kuna. Dakle, gradonačelnik će moći donositi ovlasti do 0,5 odnosno maksimalno milijun kuna. Ako smo tamo u onom članku rekli da izvršni organi u jedinicama lokalne samouprave više neće biti poglavarstva nego su to neposredno izabrani čelnici onda zašto im smanjivati ovlasti. To je jedno. Drugo, pa mi smo prošli tjedan raspravljali o prijenosu vlasti. I pazite sada apsurda. Ovim člankom se kaže o.k. tri godine i 11 mjeseci imaš 0,5 i milijun kuna a u mjesecu predizborne kampanje imaš 1% do jedne dvanaestine proračuna. Dakle, kada raspišemo izbore u predizbornoj kampanji onda ćemo povećati ovlasti čelnika jedinica lokalne samouprave. Potpuno konfuzno, iz istog ureda, iz iste Vlade su došla oba dva teksta zakona, na istoj sjednici raspravljamo o tome. Ne može, pazite ne može niti danas poglavarstvo odlučiti ništa što nije u proračunu. Prema tome, čemu ograničavanje nekakvih ovlasti. Ako predstavničko tijelo donese proračun pa ne može gradonačelnik bio on posredno ili neposredno izabran osim ako ne zloupotrebljava svoje ovlasti a tada ga treba strpati u zatvor odlučivati izvan onoga što je u proračunu. Pa zato država mora definirati svoje kontrolne mehanizme u Uredu državne uprave pa raditi upravni nadzor, u Ministarstvu financija pa raditi financijski nadzor ali nemojmo reći onda da će primjerice gradonačelnik Splita ili Rijeke koji će 2009. godine imati ja se nadam između milijardu i pol i 2 milijarde kuna budžeta. Pa nemojmo ih tjerati da moraju imati svaki drugi dan gradsko vijeće da bi donositi odluke o stjecanju odnosno otuđenju pokretnina i nekretnina. Ili recimo, da ne treba donijeti proračun. Nema potrebe da donosimo proračun i da radimo. Zamislite da Sabor ne odlučuje ni o čemu što se tiče proračuna a proračun države je 110 milijardi. Zamislite da mi tu sada situaciju preslikamo na Sabor i kažemo da do deset milijuna kuna može Vlada odlučivati samostalno a ostalo mora doći ovdje u Sabor. Pa nema potrebe. Pa imamo nešto što se zove proračun. Dalje, imate situaciju kad se raspušta gradsko vijeće. Imenuje se povjerenik. Koja uloga je povjerenika u toj situaciji? Kad smjenjujete gradonačelnika odnosno njegovog zamjenika imenujete povjerenika. Pa mi ćemo biti u situaciji da imamo dva povjerenika. Ovdje se preslikava sadašnja pozicija na buduću situaciju. Ne možemo nešto što su rješenja i danas kad imamo predstavničko tijelo posredno izabranog čelnika preslikavati na nešto kada ćemo imati neposredno izabrane gradonačelnike. I u konačnici, pazite ovo je nešto što treba stupiti na snagu 17. svibnja 2009. godine pa se u članku 24. kaže od tada, dakle od 17. svibnja u roku od 90 dana se moraju uskladiti statuti jedinica lokalne samouprave, a kako će jedinice lokalne samouprave funkcionirati u tih 90 dana. Sa poglavarstvima? Ne statutarno. Kako će funkcionirati gospodo ako imamo neposredno izabranog gradonačelnika, u statutu je predviđeno da poglavarstvo donosi neke odluke itd. Koliko je apsurdno ovo govori i to da zakon predviđa da gradonačelnik prisustvuje sjednicama predstavničkog tijela. A drugi članak mu kaže da je on predlagatelj općih akata. Pa ako prisustvuješ kako ćeš onda braniti opće akte. Treba se reći da sudjeluje u radu odnosno dati mu ovlast koju ima danas poglavarstvo. Gradonačelnik mora biti u poziciji i moći sazvati predstavničko tijelo da ga ne blokira u radu kada treba donijeti opći akt ali sve se to ovdje o tome ne govori. Prema tome, predlažemo da Vlada se konačno primi posla, da omogući jedinicama lokalne samouprave da dobiju mogućnost da koriste one ovlasti koje su predviđene postojećim Zakonom o lokalnoj samoupravi i da se obveže Vlada u primjerenom roku da donese jedan cjeloviti tekst novog Zakona o lokalnoj samoupravi koji će stupiti na snagu doista u svibnju 2009. godine. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Krunoslav Peronja.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege! Upravo je netočan navod kolege da je ovaj prijedlog zakona konfuzan, nedosljedan. On je upravo moderan i dio je sustava kojim se decentralizira lokalna i područna samouprava u Republici Hrvatskoj i one primjedbe koje je kazao da bi trebale biti u ovom zakonu upravo su oni dijelovi zakona, Zakon o otpadu, Zakon o komunalnom gospodarstvu, Zakon o cestama, Zakon o ostalim udrugama, dakle ne bi trebalo miješati sa ovim prijedlogom zakona a Zakon o financiranju lokalne samouprave i to je posebni dio zakona kojim se decentralizira upravo moderna Hrvatska država.
Drugi ispravak poštovani zastupnik Josip Đakić.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege! Pa naime, ispravit ću netočan navod uvaženog kolege gradonačelnika Koprivnice gdje je ustvrdio da ovaj zakon ne služi ničemu i da ga treba povući iz procedure. Naime, ovo je moderni zakon koji govori o svemu onome što niste vi bili u stanju i mogli učiniti te predlaže jasnu definiciju izbora lokalnih regionalnih čelnika i njihove ovlasti kroz daljnji rad u lokalnoj samoupravi. To vi niste bili u stanju ni imali snage učiniti i stoga je ovo moderan zakon koji je na tragu europskih normi. Hvala lijepo.
Za Klub HSS-a poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodine Palariću, kolegice i kolege zastupnici! Pa evo, ja bih rekao da je Klub HSS-a o ovom prijedlogu zakona već više puta i javno govorio što misli iako naravno se to može odnositi na prije svega Prijedlog zakona o izborima župana, gradonačelnika grada Zagreba, gradonačelnika i općinskih načelnika, prvog čitanja koje je bilo na prošloj sjednici i kada smo iznijeli određene primjedbe. To je dosta povezano i zato je nužno na početku reći da smo i tada već upozorili na neke nedorečenosti kao i nejasne formulacije pojedinih članaka. Ako se pogleda malo fonogram, ja sam i tada govorio upravo sam ukazivao i o čemu je govorio moj prethodnik o posebnom položaju zamjenika i njegovoj nedefiniranosti. Da o tome sad ne ponavljamo. Stoga Klub HSS-a smatra da iz razloga tih povezanosti ovog današnjeg Prijedloga zakona a i zakona o kojem sam govorio dakle Prijedloga zakona o izborima župana, gradonačelnika Grada Zagreba, gradonačelnika i općinskih načelnika da upravo ta dva zakona zbog te simbioze moraju biti na istoj sjednici da vidimo koji je sadržaj jednog i drugog zakona pa onda ne bi bilo nejasnoće i ne bi bilo pitanje u jednom zakonu ono što se odnosi na drugi zakon. Znači mi ćemo kao Klub HSS-a protestirati ako se odvojeno bude raspravljalo o konačnoj, konačnom prijedlogu zakona. Drugo, kao što sam i rekao i tada u ime Kluba kad smo govorili i pojedinačno Hrvatska seljačka stranka je u svakom slučaju i bila i jest zagovornik neposrednog izbora čelnika lokalne i područne samouprave jer to je za nas jedan značajan i važan civilizacijski iskorak, ali ja u ovom trenutku, ja bih rekao da to možemo tretirati i kao jedan značajan izazov. To je jedna novina koliko god mi to htjeli i primijeniti što prije, ali novina koja sigurno javlja ili koja će ako već i nije javila niz dilema od moralnih do etičkih. I oni, sasvim sigurno možemo ih nekako kategorizirati ovisno o stupnju spremnosti društva za tako značajan civilizacijski iskorak. S obzirom da je javnost poprilično ja bih rekao već informirana o načelima neposrednog izbora, ali i ne dovoljno upoznata sa pojedinostima mislim da neće biti teško prihvatiti u javnosti takav novi model. Međutim važno je da ova potrebna, praktična iskustva koja ima, koja imamo svi skupa na postojećem sustavu organiziranosti i funkcioniranja lokalne ili područne samouprave pokušamo maksimalno primijeniti u ovaj zakon. Neke dileme ili problemi koji su se pojavljivali da izbjegnemo sada jer sada je prilika. Naravno da postoje modeli i ovo nije sasvim originalna ideja koja se želi ovdje primijeniti i upravo na tim postojećim modelima koji postoje mislim da bi trebalo stvoriti dobar sustav. Koja je kod nas ili koji su kod nas glavne dileme? Glavna dilema koja bi ukupno trebala i kod predlagatelja zakona biti da li je ovim Prijedlogom zakona precizno i vrlo jasno utvrđen odnos predstavničkog tijela i neposredno izabranog čelnika? Dakle načelnika, gradonačelnika, župana. Da ne dobimo naravno lokalnog, pod navodnicima šerifa s neograničenom moći ili da se od neposredno izabranog čelnika lokalne ili područne samouprave određenim zakonskim ograničenjima ne stvori fikus bez prave zakonske moći a opet s druge strane osoba koja je dobila veliko povjerenje birača ili podršku birača. I drugo, da li su ovim Prijedlogom zakona postavljeni kvalitetni mehanizmi kontrole koji bi morali pospješiti a ne blokirati funkcioniranje lokalne samouprave odnosno zakočiti rad lokalne samouprave? Pokušat ću sada na temelju ovih nekakvih naših dilema o kojima sam govorio, a mislim da nije ništa neskromno ako se ovdje konstatira da upravo među uvaženim kolegicama i kolegama zastupnicima ima velik broj i načelnika i gradonačelnika pa i župana koji su osjetili gorak život izvršne vlasti u lokalnoj samoupravi i mogu sigurno doprinijeti kvalitetnoj raspravi ali i poboljšanju, značajnom poboljšanju ovog Prijedloga zakona. Ako se krene sa samim Prijedlogom zakona naravno vrlo jasno je rečeno nema poglavarstva, postoji samo načelnik, gradonačelnik, župan i njegova administracija. Ljudi koji će pisati određene odluke. Nekad je poglavarstvo to koje je, možemo mi govoriti bilo jednostranačko ili koalicijsko i tako dalje, ali tamo su bili posve različitih profila i svaki je imao svoju nekakvu sugestiju i da tako kažem pomogao u donošenju što kvalitetnijih prijedloga ili odluka. Danas nema zakona o lokalnim službenicima. Nemamo odnosa između načelnika, pročelnika i službenika. Govorim o lokalnoj iako možemo reći primjenjuje se Zakon o državnim službenicima. Ali to nije to. Znači mi u HSU smatramo da je poglavarstvo imalo tu nekakvu svoju posebnu ulogu barem u tom segmentu što su tamo dolazili ljudi iz različitih profesija. Sada, što će se desiti? Ma ne možemo mi uspoređivati županije, velike gradove, manje gradove, veće općine i manje općine. Nisu svi oni podjednaki. Kako će male, slobodno možemo kazati siromašne općine gdje ima načelnik volonter eventualno pročelnik jedinstvenog kupovnog odjela ako ima i tajnica u tom, u tom sjedištu općine? Kako će ti ljudi moći kvalitetno pisati i pripremati neke odluke? Mislim da bi trebali ipak malo razmisliti da li u zakonu omogućiti na neki način ili, naravno to će biti mogućnost da svaki načelnik, gradonačelnik ili župan, vjerojatno župan ne toliko, odredi se nekakv tim sa strane, ali ovo, ovo je dosta nezgodno prijelazno razdoblje gdje ćemo u početku stvoriti od tih lokalnih čelnika ili velike šerife ili nemoćne osobe koje nemaju, koje nisu univerzalne. Nadalje u članku 4., dakle to je bivši članak 35.b gdje se govori da načelnik ili nije bitno, dakle lokalni čelnik dva puta godišnje podnosi izvješće o svom radu. I to je u redu. Ali stavak iza toga, dakle odlomak iza toga govori da bi, da predstavničko tijelo može od općinskog načelnika i tako dalje tražiti izvješće o radu. Ma to nije sporno, ali što će se desiti? Ja govorim na temelju iskustva. Pa svaki mjesec će netko tražiti nekakvo izvješće o radu. A čime će se baviti taj načelnik. Stalno će pisati svoja izvješća? Pa dvaput godišnje je dovoljno dati izvješće. Pa do sada je bilo jednom godišnje. Tako smo obično u institutima općinskih načelnika, dakle općinskih vijeća stavljali kod županije bilo to dva puta godišnje. A kuda ćemo doći da svaki mjesec tražimo izvješće o njegovom radu? Nije ovo prijedlog koji je loš, ali ćemo samim time vjerojatno onda potencirati predstavničko tijelo da svaki čas traži izvješće o radu, odnosno da po mogućnosti blokira rad lokalnoj neposredno izabranog čelnika. Ovo sam već rekao u članku 7. i 9. gdje se spominje da će prema posebnom zakonu biti definiran položaj i … [[Ne razumije se.]] načelnika, gradonačelnika i župana te ponavljam još jedanput HSS inzistira da to bude na istoj sjednici, da vidimo koja su to rješenja. Članak 8. odnosno ako gledamo malo postojeći zakon to je članak 40. ali nas najviše ovdje interesira članak 40.b. O tome se govori i o tome će se vjerojatno najviše raspravljati u ovom Visokom domu. Odnos izvršne i predstavničke vlasti. Smatramo da ovdje u ovom prijedlogu zakona nije dovoljno precizno i kvalitetno definiran njihov odnos. Zašto to velimo? Zato jer samim time što je do sada koliko-toliko, ali možemo biti mi više ili manje zadovoljni, poglavarstvo je imalo ipak točno definiran odnos između izvršne vlasti, dakle poglavarstva i predstavnička tijela. Ovdje bi trebalo puno više i preciznije neke stvari utvrditi. Najviše vremena ću sada posvetiti oko ove dileme kako izglasati nepovjerenje načelniku koje je ovdje solidno upisano, međutim nisam baš siguran da su sve dileme otklonjene. Prvo jedan model razrješenja putem referenduma. Ja neću nešto ponavljati što je bilo rečeno, ali ću samo ipak skrenuti pozornost, to je da ovakav prijedlog može biti naravno prihvatljiv, znači predstavničko tijelo ima mogućnost da raspiše referendum o razrješenju općinskog načelnika, gradonačelnika i župana. Za nas je, za nas su dvije ovdje sada dileme prisutne. Prvo, 33% birača upisanih u popis birača općine, grada i županije. Jel' netko razumije što znači 33%. To je gotovo ponekad i kompletni odaziv na izbore. Mi se naravno nećemo protiviti ovih 33%, ali to je dosta značajan posao, samim time se hoće reći ako netko i predstavničko tijelo želi smijeniti svog načelnika i gradonačelnika treba enormno veliki trud da bi se to napravilo. Nije to tako jednostavno napraviti. Odnosno hoće reći ako načelnik učestalo griješi i konfrontira se sa predstavničkim tijelima itd. biti će dosta komplicirano to napraviti. Možda bi trebalo razmisliti da se smanji taj postotak od 33%. S druge strane nije definirano kada je referendum valjan. Kao što je i kolega Mršić govorio, dođe jedna osoba i smijeni neposredno izabranog čelnika. To treba precizno definirati da li je potrebno 50+1 od naravno 50% od neznam koji su izašli, ali to je opet dilema. Ne možemo ići sa 50% koji su izašli. Naša dilema je od 50% od onih koji su potpisali minimum. Druga stvar koja je bitna. Veli da ako se donese na referendumu odluka, da će Vlada Republike Hrvatske imenovati povjerenika. Pa zašto Vlada? Za jednog načelnika Vlada mora to raditi. To neka predstavničko tijelo … [[Ne razumije se.]] načelnika. Čemu da Vlada sada svakog načelnika mora imenovati, pa zaboravimo ta vremena. Isto tako ako na referendumu ne bude donijeta odluka o razrješenju načelnika, odnosno župana. Vlada Republike Hrvatske raspustiti će predstavničko tijelo. Ma ne treba Vlada, neka to napravi načelnik ili župan, a naravno treba se postaviti rok u kojem treba Vlada raspisati te izbore. I s obzirom da mi vrijeme ističe, radi se i o raspolaganju sredstvima, 0,5% ili milijun kuna. Dilema je dosta značajna. Za nekoga je 0,5% mnogo, za nekoga je milijun kuna mnogo, a za nekoga je milijun kuna malo. Jer ovdje se sve skupa unificira na 0,5% ili maksimum milijun kuna. Ma ne možemo to unificirati za župana ili za načelnika male općine. Isto tako ako govorimo o tom limitu od milijun kuna onda je to za siromašne, primjerice treba asfaltirati 500 metara, vrijednost milijun kuna. Međutim to nije isto i za jednog malog načelnika i za jednog bogatog gradonačelnika ili tako. U svakom slučaju odredbe u proračunu trebaju biti puno preciznije definirane i da načelnik ili dakle neposredno izabrani čelnik može raspolagati samo sa onim stavkama koja su precizno i u proračunu utvrđene. Mogli bismo sada govoriti problem izglasavanja proračuna. To uopće nije definirano. Ako se ne izglasa proračun, naravno prema sadašnjoj postojećoj situaciji raspušta se predstavničko i naravno izvršno tijelo. Kako riješiti taj odnos, te sukobe? Jer u pravilu će ili u pravilu ili u većinu slučajeva će neposredno izabrani načelnik biti možda i iz manjinske nekakve političke opcije, a predstavničko tijelo će imati većino iz one opcije iz koje on nije. To će biti sukobi … [[Ne razumije se.]] mora se to precizno definirati, jer općina mora funkcionirati naravno i zbog razvoja same općine, a isto tako i zbog funkcionira prema ljudima. Dakle ponavljam, potrebno je još puno dorađivati ovaj prijedlog zakona. HSS će kao i … [[Ne razumije se.]] uvijek podržati, ali idemo precizno utvrditi odnos načelnika i predstavničkog tijela, dovesti oba zakona ovdje da vidimo kako je riješen izbor načelnika, župana i gradonačelnika pa onda ćemo sigurno puno lakše diskutirati. Hvala lijepo.
Hvala. Za klub HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Pa mi smo ovim zakonom u postupku vrlo značajnih promjena sustava lokalne samouprave. Ne samo ovim zakonom nego i onim zakonom koji smo već iščitali dva puta, to je Zakon o neposrednim izborima gradonačelnika, načelnika i gradonačelnika Grada Zagreba. Jer sami znamo da se u javnosti postavljalo vrlo često pitanje i bilo je veliko nezadovoljstvo dosadašnjim načinom izbora koji je omogućavao objektivno da ljudi iz manjih stranaka ili sa lista koje nisu dobile značajan broj članova Parlamenta neke jedinice lokalne ili područne samouprave postanu čelnici ili župani ili gradonačelnici i to raznim međustranačkim dogovorima, raznim međustranačkim kuhinjama i ljudi su naravno, javnost je tražila da taj izbor bude transparentan i da taj izbor zapravo oni naprave. To znači da oni direktno daju glas onome tko će sutra biti gradonačelnik, načelnik ili župan. Naravno, u javnosti bilo je onih drugih mišljenja koja su išla za time da ćemo Hrvatsku zapravo podijeliti na način da ćemo imati 500 ili 600, ovo što je kolega Sabati govorio, lokalnih šerifa ili lokalnih moćnika koji će tu jedinicu vodit autokratski, koji će tu jedinicu voditi na jedan način koji nije primjeren demokratskom uređenju. Međutim, čini mi se, suglasni smo da nakon dosadašnjih iskustava koja imamo u funkcioniranju sustava lokalne samouprave, čini se da u tom daljnjem razvoju nužno je da idemo u ovaj projekt neposrednog izbora. I sve ono što smo suglasno ovdje u ovoj dvorani izražavali je da sami Zakon o neposrednom izboru nam ne znači ništa dok ne vidimo onaj odnos kakve ovlasti taj gradonačelnik ima neposredno izabran ili drugi čelnik, i kakav je njegov odnos sa lokalnim parlamentom. Upravo to dobivamo odgovor na to pitanje kroz izmjene ovog Zakona koji se danas ovdje pred nama nalazi u prvom čitanju i mislimo da je dobro da je u prvom čitanju. To znači da ga možemo za drugo čitanje i uvažiti brojne primjedbe koje će biti sasvim dobrodošle i koje su već do sada iznijete i koje objektivno stoje i treba ih urediti. Po mišljenju Kluba HDZ-a mislimo da je ovim Prijedlogom taj odnos prilično dobro izbalansiran i da sada imamo jedan dosta dobro uravnotežen odnos između lokalnog parlamenta i neposredno izabranog čelnika. Naravno da će u daljnjem funkcioniranju to zahtijevati određenu i veću političku kulturu i jedan racionalniji pristup tom problemu. Da će trebati staviti u stranu nekakve sitne politikantske interese u funkcioniranju. Jer ono što ja sebi kad sam postavljao pitanje kako će to funkcionirati nama se objektivno može dogoditi da u nekoj jedinici lokalne samouprave imamo situaciju da postoji neka osoba koja ima karizmu u svojoj sredini, ne pripada niti jednoj stranci i prođe, dobije većinu i postane gradonačelnik, načelnik ili župan. A odnos u Parlamentu da bude potpuno drugačiji. Da nam Parlament u toj jedinici lokalne samouprave čini neka druga politička opcija sa kojom se on baš, što bi se reklo, i nema. I sada u funkcioniranju tako sastavljenih tijela može doista doći do određenih blokada i može doista doći da ili gradonačelnik sutra ili taj neposredni čelnik ne provodi one odluke koje donosi takav parlament, a opet moguće i da taj lokalni parlament ne prihvaća one prijedloge odluka koje takav čelnik donosi. Tu su doista moguće blokade sustava. Međutim, ako iščitavamo Zakon vidimo da i za to postoje rješenja. Čini mi se da je ovo dobro jer ovaj Zakon zapravo ne pruža mogućnost da taj čelnik bude olako smijenjen. Vjerujte mi, neće se lokalni parlament tek tako odlučiti da ide u raspisivanje referenduma da smijeni takvog čelnika. Jer veliki je to rizik, veliki je to rizik izaći na referendum i tražiti da se smijeni čelnik koji je izabran na neposrednim izborima. Ako to ne prođe tada oni koji su to podnijeli, e tada oni zapravo su na dispoziciji, oni bivaju raspušteni. Također veliki je rizik i takvog parlamenta da opstruira, da više od 3 mjeseca ne donosi one odluke i ne donosi odluke iz svoje nadležnosti samo zato što želi neposrednog čelnika opstruirati jer tada ovlast za raspuštanje takvog parlamenta ima Vlada Republike Hrvatske po postojećim propisima. Potpuno se ne slažem sa prijedlogom kolega iz SDP-a koji je iznio kolega Mršić da bi trebalo gradonačelniku dat ovlasti da on ima pravo u određenim situacijama raspustiti Parlament. Mislim da to ne bi bilo dobro jer po našem Ustavu građani ostvaruju pravo na lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu preko svojih predstavnika izabranih u lokalne parlamente. Naš Zakon i po sustavu nadzora, to znači onaj nadzor koji provode predstavnici državne uprave, znači oni predstavnici središnjih tijela državne uprave, to je nadzor akata koje donosi. Mislim da je sasvim korektan, to znači da predstojnik Ureda državne uprave može obustaviti određeni akt za koji smatra da je nezakonit. Zatim ga dostavlja Središnjem državnom uredu, Središnji državni ured ga dalje dostavlja Vladi i to je sustav koji po nama je vrlo korektan. Što se tiče raspuštanja, u Zakonu su vrlo taksativno i vrlo korektno nabrojani razlozi kada se predstavničko tijelo može raspustiti. Zato ovo su eventualne mogućnosti sutra koje mogu nastupiti u blokadi i koje mogu zapravo dovesti do opstrukcije funkcioniranja između predstavnika, između neposredno izabranog čelnika jedinice lokalne samouprave i lokalnog parlamenta. Ali kada iščitamo Zakon i kada vidimo koje posljedice mogu doći mislim da u praksi se to tako često i neće događati. Također još jednu drugu stvar ne smijemo zaboraviti, a to je da se tu radi o jedinicama lokalne samouprave. Mislim da nekakvim daljnjim razvojem tih naših demokratskih institucija, da daljnjim razvojem i naše političke i demokratske kulture ćemo doći na tu razinu da se na tim tijelima ne provodi visoka i velika politika. Tu se odlučuje o zadovoljavanju onih neposrednih potreba građana, onoga što je vezano za određenu lokalnu sredinu i tu se ne bi smjeli toliko prenositi oni sukobi koji su karakteristični za stranke na samoj državnoj razini. Zato imamo na koncu konca i veliki broj po lokalnim parlamentima i onih predstavnika nezavisnih lista, onih jakih nezavisnih pojedinaca koji ne pripadaju niti jednoj stranci. Stoga ne mogu se složiti sa ocjenom kolege iz SDP-a da je ovaj Zakon bacanje prašine u oči građanima jer mislim da definitivno se ne mogu, kolega Mršić, sa vama složiti u tom pogledu. Da naš sustav lokalne samouprave ne funkcionira. Na koncu konca i vaš grad dokazuje da sustav lokalne samouprave funkcionira, a dokazuje zapravo i brojna međunarodna izaslanstva koja vrlo afirmativno govore o njemu. Mi smo u fazi jedne nadogradnje i razvoja tog sustava. Ovo je jedan vrlo, vrlo korektan prijedlog u prvom čitanju s kojim možemo naravno nadograditi, sa vama se potpuno slažem da je potrebno preispitati one odredbe o referendumu i eventualno spriječiti preciznijim reguliranjem takvih odredbi da sutra bude nekakav zaista minimalan izlazak građana na takav jedan referendum. Također potrebno je preispitati i ove neke druge odredbe vezano za ovo što je i Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav u svom izvješću naveo da je potrebno točno i precizno navesti razloge kada bi se mogao takav gradonačelnik smijeniti ili tražiti da se provede referendum građana vezano za njegovu smjenu. Ono što je vrlo bitno, nakon ovoga, nakon ova dva zakona, ovo što je kolega Sabati govorio što je vrlo značajno, da su ta dva zakona u proceduri, o ovome smo već raspravljali, ovaj je danas pred nama. Glasovat će se vjerojatno istovremeno na istoj sjednici o oba. Ono što je vrlo značajno u tom sustavu lokalne samouprave nakon ova dva zakona doista se dešavaju vrlo bitne promjene. Nemamo više poglavarstva, imamo gradonačelnika kao nositelja izvršne vlasti na lokalnoj razini. Možda bi bilo dobro u tom zakonu neke odredbe staviti i vezano za možda ured gradonačelnika, da se vidi otprilike i ustrojstvo njegove uprave ili to ostaviti što je isto korektno, ostaviti da se regulira samim statutom. Stoga kolegice i kolege klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovaj zakon u prvom čitanju. Smatramo da je to jedan dobar predložak, smatramo da su ovim zakonom dobra rješenja i uravnotežen je taj odnos između lokalnog parlamenta i neposredno izabranih čelnika općina, gradova, županija i Grada Zagreba. Podržavamo ga u prvom čitanju i nadamo se da će i do drugog čitanja i ove neke čisto tehničke stvari koje su već i do sada primijećene, u svakom slučaju daju se dobro popraviti. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa kolega Bošnjaković je rekao da sam ja rekao da sustav lokalne samouprave ne funkcionira u Hrvatskoj, što nije točno, ja nisam uopće govorio o tome, a kad već ste me prozvali onda moram reći da kol'ko malo novaca ste ostavili lokalnoj samoupravi ona sjajno funkcionira.
Klub zastupnika HNS-a, poštovani zastupnik Dragutin Lesar, izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke ni u prvom čitanju neće podržati ovaj prijedlog zakona iz desetak suštinskih razloga. Naime, kada sam pročitao prvi put ovaj prijedlog izmjena zakona mislio sam da mi je netko podvalio šaljivu verziju zakona pa sam provjeravao još jedanput da li raspolažem autentičnim tekstom koji je k nama došao i ne mogu se oteti dojmu kao da je ova varijanta zakona bila rađena ili došla iz nekakvog amsterdamskog coffee shopa. U obrazloženju zakona piše vjerovali ili ne da je u Hrvatskoj zakonom ukinuto poglavarstvo u općinama, gradovima i županijama i budući da u Hrvatskoj postoji zakon koji propisuje neposredni izbor općinskih čelnika. Kol'ko ja znam još uvijek nemamo takav zakon u Hrvatskoj jer ga nismo usvojili i čekamo da dođe na red za glasanje. Možda će Sabor usvojiti taj zakon, ali on u ovom trenutku još ne postoji. U obrazloženju zakona se pošlo od toga da je on već donijet, mislim da takve nepreciznosti i takve tvrdnje ne bi smjelo pisati u prijedlogu zakona koji je rađen nakon drugog čitanja zakona na koji se on odnosi. Ja želim vjerovati da će Sabor konačno ipak prihvatiti ono što je Hrvatska narodna stranka u ovom parlamentu od 2001. četiri puta predlagala, a to je to da neposredno građani biraju svoje lokalne čelnike. Iz samog teksta zakona vidljivo je da je u njegovom pisanju izostala ovaj put stručna pomoć različitih agencija za međunarodni razvoj, instituta stranih dakako i ono što me posebice smeta opet u kojem to dokumentu postoji obaveza Vlade, središnje vlasti da kada priprema zakone o lokalnoj i regionalnoj samoupravi mora izvršiti konzultiranje sa lokalnom ili regionalnom samoupravom. Čini mi se da se radi o Europskoj povelji o lokalnoj samoupravi koju je Hrvatska ratificirala. U obrazloženju zakona nema ni riječi da li je provedena rasprava u savezu općina, savezu gradova i zajednici hrvatskih županija i kakvi su stavovi bili tamo rečeni od strane onih koji bi trebali primjenjivati ove zakonske propise. Sad vas moram podsjetiti kada smo mi prije negdje godinu i pol dana predlagali dva cjelovita zakona – o izboru i o lokalnoj samoupravi – i nismo nudili izmjene i dopune jer česte izmjene i dopune zakona bez izrade pročišćenih tekstova jesu razlogom loših zakona, tada je Vlada u svojem mišljenju odbila naše prijedloge uz obrazloženje da odnos između neposredno izabranog čelnika i predstavničkog tijela treba jako pažljivo zakonom definirati i utvrditi. Pa ajmo vidjeti kako je to u ovom prijedlogu zakona Vlada sada jako pažljivo utvrdila. Članak 3. izmjena odnosi se na članak 35. zakona, on vam inače regulira ovlasti predstavničkog tijela. U ovom se ne mijenja ta odredba i pitam vas da li u članku 35. piše da je općinsko vijeće nadležno za usvajanje proračuna ili županijska skupština. Da li u ovlasti predstavničkog tijela postoji odredba usvajanja proračuna? To je bitno zbog članka 48. Pitam po ovom modelu neposrednih izbora, tko je predlagatelj proračuna županijskoj skupštini? Tko predlaže proračun? Nema odredbe. Predlagatelj proračuna nije zakonom utvrđen. Postoji odredba da ako predstavničko tijelo ne usvoji proračun u zakonom predviđenom roku da se raspušta. Al' nema nikog tko je u obavezi predložiti proračun. I što ćemo raspustiti predstavničko tijelo zato što recimo gradonačelnik nije predložio proračun, jer ga ovi zbog toga nisu mogli donijeti. Pa kad radimo zakon koji regulira nove odnose u lokalnoj samoupravi kao što jesu neposredni izbori, onda i ove odredbe koje u starom sustavu nisu bile ni potrebne, moramo utvrditi radi preciznosti. Upravo radi preciznosti tih odnosa neposredno izabranog čelnika i predstavničkog tijela. Nadalje, članak 8. uvodi novinu, o prestanku mandata neposredno izabranom čelniku. I sad imate odredbu u članku 40.a da ako mandat neposredno izabranom županu prestane u godini u kojoj se održavaju redovni izbori da neće biti izvanrednih izbora. Točka. Tko ga zamjenjuje? Vladin povjerenik. On ima svog zamjenika koji je izabran na neposrednim izborima u paketu s njim. Zašto ga on ne bi zamjenjivao? Ili ga možda on zamjenjuje? E to se iz zakona ne zna iščitat. Jer ovdje je stavljena točka a tamo postoji odredbe ako prestaje mandat županu da ide Vladin povjerenik. Stari i novi model, međufazno rješenje, nedorečeno. Ima dalje. Ako prestane mandat zamjeniku bilo kada, nema novih izbora za zamjenika. Dakle, ostaje samo jedan čovjek, župan, gradonačelnik ili načelnik općine. I što onda? Prestanak mandata po sili zakona ima 1, 2, 3, 4, 5, 6 razloga. Da li je svaki od tih razloga … [[Govornik se ne razumije.]] zakona podjednako bitan? Pa recimo ako gradonačelniku prestane mandat zbog smrti, onda ga zamjenjuje zamjenik, Vladin povjerenik ili idu izvanredni izbori. Drugo je, pravomoćna sudska presuda zbog kaznenog djela i kazne zatvora duže od 6 mjeseci. Nisu isti slučajevi, nisu isti razlozi i nije ista situacija. Ove izmjene i dopune o tome uopće ne govore a kada ćemo imati dole nesporazume onda će središnji ured morat davat tumačenje i angažirat Katedru za ustavno pravo pravnog fakulteta da nama objasni u Parlamentu što smo mi mislili kad smo donašali zakon. Članak 40. b, govori o referendumu i smjeni tako izabranih čelnika. Pa veli da predstavničko tijelo može raspisat referendum. Na čiji prijedlog? Jednog vijećnika. Jedne desetine vijećnika, većine vijećnika, kluba vijećnika. Tko je formalni predlagatelj referenduma, određenog broja potpisa vijećnika, skupštinara? Kojom odlukom se donaša odluka o referendumu? Običnom većinom, dvotrećinskom, tročetvrtinskom. Odredbe nema. Dakle, običnom većinom. Da li referendum ujedno kad je inicijativa za smjenu načelnika znači i smjena njegova zamjenika? Oni su birani u paketu. Valjda je i referendum u paketu. Ali članak 40.b, govori samo o načelniku, gradonačelniku i županu ali ne i zamjenicima. I u članku 9. odnosno novi članak 41. odredbe o njima su zasebne. Što to znači? Da ćemo ih birat u paketu a razrješavat pojedinačno. To je nespojivo, što ne ide? Nadalje, referendum raspisuje predstavničko tijelo i odluka je pravovaljana većinom birača koji su izašli na referendum. Po kojem zakonu? Naime, ja podsjećam Sabor da Hrvatska ima posebni Zakon o referendumu. Postoji posebni Zakon o referendumu koji propisuje da ovakvu vrstu referenduma raspisuje Vlada Republike Hrvatske, da je referendum pravovaljan ako na njega izađe 50% plus 1 birač upisani u birački popis a odluke se donose ako se za nešto izjasnila većina 50% plus 1 izašlih na referendum. Dakle, da li će se ovaj referendum provoditi po Zakonu o referendumu ili ćemo ovaj zakon doraditi ili da bi ovo bilo prihvatljivo za prvo čitanje da vidimo da li mijenjamo Zakon o referendumu, jel' i njega treba onda doraditi i prilagoditi novoj vrsti referenduma općinskog, gradskog, županijskih i nacionalnih odnosno državni referendum. To nije isto. I da. Sad veli ovako. Općinsko vijeće nepoznatom većinom raspisuje referendum a ako pak slučajno građani žele smijeniti za inicijativu trebate 33% potpisa birača, dakle jednu trećinu, a na referendumu za smjenu je dovoljno 25% plus 1 glas. Pa gdje toga ima da inicijativa traži 33% potpisa a konačna odluka 25% glasova. Kako to da je za inicijativu potrebno veći broj birača nego je potrebno na referendumu da bi odluka bila pravovaljana. Valjda obrnuto. Ako se već željelo napravit to da se građanima da mogućnost što je dobro, onda je za inicijativu dovoljno valjda 10% a odluka referenduma je 25%. U zakonu tako piše o referendumu. Njega ne mijenjamo, dakle ostaje ta odluka. Članak 13. govori o ovlasti raspolaganja imovinom. Do sad je poglavarstvo upravljalo i raspolagalo imovinom. Upravljalo i raspolagalo. Sada se predviđa da upravljanje imovinom ostane neposrednom čelniku a raspolaganjem se limitira zavisno od vrijednosti, pa se veli 0,5% odnosno do milijun kuna. Čega? 0,5% vrijednosti čega? Pojedine nekretnine i tako deset puta u godini dana ili samo jednom u godini dana. Vrijednosti nekretnine uknjižene u knjige, tržišne vrijednosti te nekretnine, procijenjene vrijednosti te nekretnine. Koja vrijednost se uzima? Što je s nekretninom koja je u knjigama općine, grada ili županije isknjižena? Dakle, nema knjižnu vrijednost više. 0 je vrijednost. Pa kad se daju u zakonu odredbe koje se odnose na nekakvu vrijednost onda moraju biti jasne na koju se vrijednost misli. Knjižnu, tržišnu, procijenjenu i koliko puta u godini dana se takvo pravo može akumulirati, koristiti ili je ovo jednokratno pravo. Opet je odredba zakona nejasna i opet ćemo je različito primjenjivati i tumačit. I onda ćemo imat situacije da će se činit pogreške zbog koje će netko doći u sukob interesa, drugi će zahtjev za smjenu, treći će imat kaznenu prijavu, samo zbog toga što sada nemamo cjelovitu zakonodavnu reformu. Samo zbog toga što kroz izmjene i dopune krpamo sustav umjesto da imamo zakone, cjelovito rješenje. Članak 24. govori o prelaznim situacijama i obavezi da se statuti i poslovnici lokalnih zajednica usklađuje s ovim zakonom u roku od 90 dana od 17. svibnja 2009. A po kojim propisima i pravilima će se vršiti konstituiranje predstavničkog tijela na tim izborima? I taj dio zakona kad smo mi radili je bio najteži izradit jer smo na kraju ipak i nakon savjetovanja sa stručnjacima ustavnog prava došli do zaključka da kada mijenjate model izbora prijelaznom rješenju pitanje je konstituiranja i prve konstituirajuće sjednice treba riješiti zakonom jer akti koji u lokalnoj zajednici postoje ne mogu se primjenjivati na novi izborni model. I zbog toga ovaj zakon bi trebao imati i rješenja konstituiranja po novom modelu za prvu konstituirajuću sjednicu nakon izbora 2009. Ovakvu odredbu zaista će biti konfuzija, zaista će biti situacija da se veliki broj predstavničkih tijela neće moći konstituirati i da ćemo imati zbog toga izvanrednih izbora. To su razlozi zašto nećemo moći podržati mi u prvom čitanju ovaj prijedlog zakona. I predlažemo da se ovaj prijedlog zakona povuče, da se pripremi novi Zakon o lokalnoj i regionalnoj samoupravi podešen modelu neposrednih izbora koji bi zajedno stupili na snagu 2009. kada su redovni izbori za predstavnička tijela, za načelnike, gradonačelnike i župane. Ovaj dio mandata je započeo, ova utakmica je započela po jednim pravilima i neka završi do kraja po pravilima koja su vrijedila, svibanj 2009. Novi mandat, novi ustroj, novi propisi, novi način izbora i druga pravila. Onda smo korektni i prema građanima, prema biračima i sada već utvrđujemo pravila igre za izbor, ovlasti, nadležnosti a nadam se da će i pitanje financiranja lokalne samouprave sa stranačkih tribina i konvencija prijeći u ovu sabornicu. Hvala.
Hvala. 10:43, isteklo je vrijeme za raspravu u trajanju od deset minuta na koju se inače prijavilo 16 zastupnika. Klub zastupnika HSP-a u dva dijela, prvi poštovani zastupnik Pero Kovačević i u drugom dijelu Pejo Trgovčević. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajniče! Pa, Klub HSP-a smatra da je kod prijedloga ovoga zakona jedino naslov zakona dobar i mislimo da se nisu stekli uvjeti da se obavi rasprava o ovome prijedlogu zakona u prvom čitanju i smatramo da bi trebalo obaviti prethodnu raspravu. Naime, mi danas nismo ništa pametniji a to smo očekivali i to je bila cijela tema rasprave kad smo govorili o neposrednom izboru načelnika, gradonačelnika i župana jer smo se svi onda manje-više složili s činjenicom da taj neposredni izbor u biti ne znači ništa ukoliko se ne zna kakvi su odnosi između predstavničkoga tijela s jedne strane i neposredno izabranog čelnika s druge strane. Znači, ako idemo u nove projekte moramo znati i osmisliti i simulirati kako i na koji način ćemo riješiti sva moguća sporna pitanja odnosno blokade koje će se pojaviti u odnosima neposredno izabranog čelnika i predstavničkoga tijela. I zbog toga je to trebao biti i temeljni pristup Vladi pri izradi ovoga zakona, znači točno isimulirati situacije gdje može doći do blokade odnosno do sukoba neslaganja između neposredno izabranog čelnika s jedne strane i predstavničkoga tijela s druge strane. Tu je riječ o jedno pet, šest ključnih krucijalnih pitanja gdje može doći do sukoba i onda je trebalo na temelju toga vidjeti kako i na koji način ta pitanja razriješiti. Prvo pitanje recimo je jako bitno, to je pitanje proračuna. Moramo biti svjesni činjenice ako je riječ o neposrednim izborima da će taj čelnik koji se kandidirao dati svoju viziju, svoj program za dotičnu općinu, grad ili županiju što on misli i u kom vremenskom razdoblju, znači za četiri godine što i kako će se napraviti. I sada dolazimo u situaciju. On predlaže proračun gdje taj svoj program hoće provesti u djelu vezano za sredstva. I s druge strane, postoji predstavničko tijelo koje ne prihvaća takav proračun odnosno ne omogućava mu da on provodi dio svoga programa koji je on izložio biračima te općine, toga grada, te županije. I znači, dolazimo do prvog sukoba između neposredno izabranog i predstavničkog tijela. I možemo doći do situacije da predstavničko tijelo ne prihvati proračun a proračun normalno mora predlagati i predlaže onaj neposredno izabran. Da li je to riječ o gradonačelniku, načelniku ili o županu. Što onda? Da li će se raspustiti predstavničko tijelo ili će se provoditi referendum o tome da li taj neposredno izabran ima povjerenje? Znači, to je prvo pitanje koje je krucijalno i koje je najbitnije u ovome dijelu kad se hoće program koji je tako napravljen provesti u djelo. Postoji razni broj drugih pitanja iz te domene, recimo neposredni čelnik je obećao da će napraviti racionalizaciju stručnih službi, uprave na području općine, grada i županije. On s tim prijedlogom ide na predstavničko tijelo, predstavničko tijelo ne prihvaća taj prijedlog. Šta će se onda napraviti? Na koji način će se ta pitanja razriješiti? Evo recimo, vi ste u ocjeni stanja kazali osnovna pitanja koja se predlažu urediti ovim zakonom. Prvo ste rekli uvođenje neposrednog izbora općinskog načelnika, gradonačelnika odnosno župana, to ne uvodimo ovim zakonom nego onim zakonom o neposrednim izborima. Drugo, kaže preciziranje odnosa između predstavničkog tijela i nositelja izvršne vlasti. Jesu li ti odnosi precizirani? Nisu precizirani. Čut ćete i u drugome dijelu oko pitanja referenduma što će kolega Trgovčević reći. Znači, sve one krupne stvari, sve one situacije gdje dolazi do blokade, znači gdje dolazi do sukoba između neposredno izabranog i predstavničkoga tijela uopće nisu razriješene niti je vidljivo kako i na koji način se to može razrješavati. Definiranje ovlasti općinskog načelnika, odnosno gradonačelnika, odnosno župana, da li je definirano? Nije definirano ovlasti. Što u situacijama kad se sadržano je projekt program recimo toga netočno izabranog gdje on daje jednu viziju što će se i na koji način u četiri godine napraviti? Kako će se onda ići sa pitanjem zaduživanja te općine, toga grada, te županije? Jer, on je izložio svoj program, rekao je biračima napravit ćemo ceste, napravit ćemo bazene, otvorit ćemo poslovnu zonu ili sve već što mu padne na pamet i sad on hoće to putem proračuna znači osigurati provođenje u djelo. Da li ste razmišljali u tome dijelu da jedan dio proračun on kao neposredno izabran recimo može 40% da se taj dio mora prihvatiti a onome 60%, moguća je takva varijanta da se vidi da je to u nadležnosti predstavničkoga tijela. I znači koje će u takvim situacijama ako je sukob oko proračuna ili kod tih odluka tko će biti taj koji će donijeti sud odnosno kad nemamo zakonskoga rješenja da li u toj situaciji će doći do raspuštanja predstavničkoga tijela? Ili će doći do onoga dijela da će se ići referendumom izjašnjavati o tome da li taj čelnik ima povjerenje ili nema povjerenje? Onda vam je recimo vrlo zanimljive situacije veli prestanak po sili zakona. Veli, to je onaj članak 40a: «Ako mu pravomoćnom sudskom presudom bude oduzeta odnosno ograničena poslovna sposobnost danom pravomoćnosti sudske odluke.». Znamo mi kome se može oduzeti poslovna sposobnost odnosno kome se može ograničiti poslovna sposobnost i u kojima uvjetima? To je normalan pravni institut. Ali vjerojatno ste ovdje više mislili na izricanje raznoraznih zaštitnih mjera zabrana obavljanja … [[Govornik se ne razumije.]] svih drugih. Što recimo u situaciji da je postupak oduzimanja poslovne sposobnosti pokrenut i nije razriješen za mandata? I nakon toga se utvrdi da je pojedina općina imala čelnika koji uopće, kojima je oduzeta poslovna sposobnost. Šta ćemo unatrag sa svim time što je on radio? Znači moguća je i takva varijanta. I recimo što ćete napraviti u slučaju veli: «Predstavničko tijelo će u roku od 8 dana obavijestiti Vladu o prestanku mandata». Što ako ono u roku 8 dana kad su nastupili neki od ovih razloga za koje se smatra da prestaje mandat po sili zakona, ako oni u tome roku ne obavijeste? Da li ćete onda poduzeti? A znali su recimo. Predstavničko tijelo zna, ali neće obavijestiti Vladu da je recimo kažnjen čelnik za kazneno djelo u prometu recimo s dva mjeseca pravomoćnom, pravomoćno osuđen. I zašto onda u takvim situacijama ako je on razriješen, zašto ćemo ići na nove izbore kad postoji njegov zamjenik? Prema tome vidljivo je iz ovoga svega da u biti osim naziva zakona sve drugo nije riješeno. Niti je pokušano na odgovarajući, na adekvatan riješiti. Prema tome ajmo stavimo 10 pitanja gdje će doći, evo mi smo vam rekli par, 10 pitanja gdje može doći do sukoba, do blokade između neposredno izabranog i predstavničkoga tijela. I onda pitanje po pitanje riješimo pravno i omogućimo izlazak iz takve situacije. To je jedini način gdje možemo doći do nečega gdje znamo u što idemo, kako idemo? A najbolja bi bila varijanta i kad tako nešto napravimo onda napraviti test na određenom broju gradova i općina gdje će eventualno biti održani izvanredni izbori tako da vidimo da li je i to dobro? Ovako kad bi ovo danas stupilo na snagu i kad bi se po tome radilo to se ne bi znalo, moglo, imali bi situacije da se pojedinima općinama i gradovima može cijelo, cijeli mandat se održavati referendumi pa će jedni drugima iskazivati nepovjerenje. Evo Pejo Trgovčević nastupa dalje. Hvala.
Hvala. Sad malo zaustavite vrijeme samo. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Zlatko Kramarić [[Upadice se ne razumiju.]]
Kad kolega Pero KOvačević je rekao na početku svog izlaganja da danas nismo ništa pametniji. Ja bih ga molio da govori u svoje ime i da izbjegava ove množinske oblike. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, ne.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo saborski zastupnici evo ja moram reći u ime Kluba Hrvatske stranke prava da se naš Klub ne protivi donošenju ovakvoga zakona i nismo protiv neposrednog biranja gradonačelnika, načelnika, župana, dožupana odnosno predstavnika lokalne samouprave u izvršnoj vlasti. Međutim imati Zakon o neposrednom biranju čelnika lokalne samouprave bez izmjena i dopuna Zakona o lokalnoj samoupravi kojim bi se regulirao odnos neposredno izabranih čelnika lokalne i regionalne samouprave i predstavničkog tijela apsolutno to ne podržavamo. Maloprije gospodin Krunoslav Peronja je rekao da je ovaj Prijedlog zakona fantastičan, moderan, izvrstan. Ja ne znam o kakvom Prijedlogu zakona on govori, možda on ima nekakav drugi zakon, ali ovaj Prijedlog izmjena i dopuna zakona svakako to nije. Naime ja ću upozoriti na neke stvari a to je da se u provedbi ovoga Zakona mora osigurati dodatna sredstva u proračunima lokalne i regionalne samouprave ali se ne zna koliko ni kada? Jer se ne zna koliko će se puta, ovim Prijedlogom zakona nije regulirano koliko puta se može održati tijekom mandata odnosno tijekom jedne godine referendum? Dakle to uopće nije definirano. A taj referendum koji može raspisati lokalna samouprava po ovom Prijedlogu zakona može biti više puta tijekom mandata odnosno više puta u godini jer to nije regulirano. Dakle ne može se planirati u jednom proračunu na koji način će se financirati referendum? Što se tiče smjene čelnika lokalne samouprave odnosno gradonačelnika, načelnika, župana i dožupana to također nije regulirano ovim Prijedlogom zakona a svakako bi trebalo biti regulirano a to je kako i na koji način će se oni mijenjati? Dakle ovaj Prijedlog izmjena i dopuna zakona regulira sustav referenduma. Dakle moguće je provesti referendum, ali mi dobro znamo svi da je referendum zapravo, da treba financirati kao i redovne izbore. Ali ovdje trebamo iščitati jednu stvar koju nitko ne napominje, a to je da nakon provedenog referenduma svakako slijede izbori. Bez obzira da li referendumom dobio povjerenje gradonačelnik i župan ili ne dobio. Dakle mi provedbom referenduma moramo nakon toga provesti izbore. Da li izbore za gradonačelnika i župana ili izbore za predstavnike u lokalnoj samoupravi? Pa ovim Prijedlogom ovdje izmjena i dopuna zakona zapravo predlagatelj ne zna da li će biti dostatan proračun lokalne samouprave za sve ove možebitne makinacije ovim Prijedlogom zakona? Dakle Klub zastupnika Hrvatske stranke prava smatra da ovaj Prijedlog može biti samo kao jedno predčitanje zakona. Mi smo rijetko kao klub, nismo podržali prvo čitanje nekog zakona. Ovaj put ne možemo podržati ni prvo čitanje ovoga zakona jer smatramo da ga treba mijenjati u 95% ovoga prijedloga. Dakle predlažemo da predlagatelj da ovo kao predčitanje i složi jedan Prijedlog zakona izmjena i dopuna Zakona o lokalnoj samoupravi koji će definirati točno odnose između predstavničkog tijela lokalne samouprave i predstavnika izvršne vlasti lokalne samouprave. Hvala vam lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Vladimir Štengl.
Krivi je navod uvaženog kolege da nužno poslije referenduma slijede izbori. Jer ako, ako su izbori raspisani na osnovu zahtjeva 33% birača pa neće se onda raspisati izbori za tih 33% birača.
Klub zastupnika HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine Palarić, kolegice i kolege. Mogao bi se steći dojam da zapravo sada imamo jednu sjajnu situaciju da sve funkcionira i da bi bilo najbolje da se apsolutno da se ništa ne mijenja. S druge strane, ne mogu ja govoriti u ime svih, nego neki su, neki od nas, ali dobar dio javnosti smo svjedoci da su prošlogodišnji izbori i sve ono što se poslije 15. svibnja 2005. godine događalo, doista bili kap koja je prelila čašu i da se doista moralo nešto pod hitno učiniti. Očito da je onaj postojeći zakon generirao krizu i ako ćemo biti iskreni ni dan danas zapravo nije prošlo ni godinu dana, neprestano se preslaguju kockice, političke kockice u Velikoj Gorici se to dogodilo, to se dogodilo u Požegi, to se dogodilo u Dubrovačko-neretvanskoj županiji, priprema se nešto u Brodu sl. i svakako da postoji čitav niz drugih općina i gradova i županija gdje je stanje daleko od idealnoga. Iako su izbori prošli zapravo ne radimo ništa drugo nego se bavimo sami sobom i pokazujemo koliko nisko politika može pasti. Svakako da je slobodni mandat je kažu civilizacijska tekovina i da čovjek kada bude jedanputa izabran da s tim mandatom može … [[Ne razumije se.]] onako kako on to želi. Mi jednostavno možemo sumnjati u motive njegovih naglih promjena političkih dresova, da li su one političke naravi ili iza toga stoji neki malo opipljiviji razlozi i motivi i promjena tih dresova. Stranke se kao amebe dijele. Ljudi kažem prelaze naglo u neovisne ili pronalaze najedaputa nove političke ljubavi i očito da je nešto trebalo učiniti. Zakon je očito bio tako načinjen da je upravo proizvodio tu krizu i očito kako stvari stoje, a mi smo pokazali da smo vrlo maštoviti kada je u pitanju kako da izigramo određena zakonska rješenja i kažem to smo doista činili kako je vrijeme tamo od 93. na ovamo prolazilo, sve maštovitije i maštovitije da doista 2005. smo se sudarili da tako ipak više neće ići. I to je bio doista signal i Vladi, odnosno državnome uredu da se izađe sa jednim setom zakona koji će pokušati tu doista situaciju koja nam ne ide na čast, koja politiku svodi na najgoru moguću vrstu posla i sve one epitete koji nam se u javnosti i medijima dijele, moramo prihvatiti da pomalo i zaslužujemo budući smo mi najviše predstavničko tijelo, onda na nama je da pokušamo mijenjati to postojeće stanje za koje se nadam da postoji konsenzus da nije idealno i da kažem kako stoji, kako stvari stoje bojim se da se do 2009. ako bi zakon ostao isti neće ništa bitnije promijeniti, odnosno da će situacija poslije 2009. biti još i gora. Očito da su najatraktivnija mjesta, mjesta načelnika, gradonačelnika i župana i da se mora povući određeni potezi koji će upravo tu unutar predstavničkih tijela smanjiti te trgovine, te neprincipijelne dogovore, te neprincipijelne koalicije, uopće jednu političku trgovinu kažem koja svakako u javnosti izaziva opravdani otpor i gnjev. Ono što je sada važno, ako smo se za tako nešto odlučili i smatramo da kažem postojeći zakon ne valja, onda ovi novi zakoni se moraju donositi, moraju biti po mom mišljenju puno sadržajniji, deblji. U zakonu se ništa ne smije predmnijevati. Jer ako se nešto predmnijeva, ako nešto ostane otvorenim onda znate da će, onda morate znati unaprijed da će naša maštovitost doista te stvari dotjerati pa evo što su neke kolege prije mene govorili, upravo do ovih pomalo … [[Ne razumije se.]] oblika ako se to u zakonu ne napiše jasno. Jasno. I ta jasnoća mora da doista bude sveobuhvatna. I to je ona naša primjedba. Podržavamo, na kraju upravo moramo reći da iskustva onoga zakona koji je donesen krajem 92. godine pa smo imali izbore 93., upravo taj život upravo u lokalnoj, radeći 15-tak godina u lokalnoj samoupravi pokazali su se upravo sve te moguće devijacije i onda upravo iz tog iskustva isto nam se učinilo da bi bilo kud i kamo uputnije da imamo neposredni izbor gradonačelnika kako bi upravo ta činjenica kada se izabere takav čovjek da onda u predstavničkom tijelu zapravo se gubi, bile neke nužnije potrebe za nekom neprincipijelnom trgovinom nego jednostavno da predstavničko tijelo radi pa čak ako postoji mogućnost kohabitacije da su politički odnosi u predstavničkom tijelu drugačiji, odnosno imaju većinu kojoj ne pripada tako neposredno izabrani načelnik, gradonačelnik ili župan. I ne treba od toga, mislim to je moguće, to iskustvo europsko, svjetsko takve mogućnosti poznaje i ne treba nas zbog toga se plašiti. Isto također ako postoji strah da li ćemo imati fikuse ili šerife. Pa i ovi zakoni, pa i po ovom postojećem zakonu imali ste neke koji su vrlo ekstenzivno tumačili zakone, vrlo ekstenzivno pa smo mi imali te upravo, govorili smo o gubernatorima, o lokalnim moćnicima, o šerifima koji su doista radili, odnosno su poštivali zakon i sami su znali reći koliko im to treba. Isto također bilo je ljudi koji su iz određene mentalne, mentalnoga sklopa su bili ono što se kaže, pristali da budu lokalni fikusi. To uvijek, kakav čovjek, odnosno kolega Račan to ponavlja Bufonovu misao da čovjek je stil, toga će uvijek biti. Tako da ovaj zakon nema ako bi bio dobar, ako bi bio temeljit, ako bi sve predvidio, onda doista nema straha niti od šerifa niti od fikusa. Na kraju krajeva ovo što mi uvodimo nije nikakav eksperiment. To čak postoji i u ovim zemljama bivše Jugoslavije. Gotovo čini mi se da je Hrvatska posljednja koja se odlučila na ovaj institut neposredno izabranog gradonačelnika, župana, odnosno načelnika. Republika Srpska, ali upravo da se ne … [[Ne razumije se.]] da bi ikoga trebalo samim time uvrijediti. Pa ako u Njemačkoj, u Mađarskoj, evo ovim zemljama koji, znači ovoj jednoj koja pripada, da kažem, jednoj staroj demokraciji i ovoj jednoj koja dolazi iz ove tranzicijske demokracije. I stvari ipak funkcioniraju. I evo, mislim da je kolega Sabati to mudro govorio, da upravo i na ovom tragu da Zakon mora biti sveobuhvatan, da mora previdjeti sve detalje, da se ništa ne može ostaviti na slobodnu interpretaciju onda ovu ideju Klub HSLS-a mora podržati. Na kraju krajeva mi smo na njoj 15-ak, odnosno 10-ak godina inzistirali upravo svjesni iskustva koje smo nosili iz ove lokalne samouprave. A sada, odnosno, a priori postavljati da nešto neće funkcionirati čini mi se da nije korektno nego upravo stvar bi bila da pokušamo ne samo do ovog drugog čitanja i amandmani su uvijek opasni jer oni samo pogađaju dio cjeline, ne pogađaju cjelinu. Ali u Državnoj upravi u uredu, gospodinu Palariću i njegovim suradnicima ih natjerati, kad kažem natjerati to mislim doista kao jedna pozitivna prisila da iz, na kraju krajeva postoji taj komparativan uvid kako je to riješeno upravo u zemljama iz stare demokracije i zemljama tranzicijske demokracije i upravo to ne mehanički prepisati nego jednostavno upravo ići na to da se predvide one sve mogućnosti koje naš politički život bremenit, kažem, poslije 2005. godine. I nema straha od odnosa između predstavničkoga tijela i ovoga gradonačelnika, odnosno župana ili načelnika kao isto što svakako da se ne smije ostaviti na mogućnost koliko puta gradonačelnik podnosi izvješće, godišnja izvješća, a ne doista upravo da ova naša maštovitost koja je vrlo često itekako razigrana. Da to doista život u lokalnoj samoupravi svede na karikaturu i pretvori ga zapravo u pakao onih koji će ih obnašati. I doista da postoje i one sankcije ako se netko doista pokušava ponašati maštovito i ako pokušava zakonska rješenja ironizirati ili podvrgnuti javnom ruglu. To je, mislim, u tom smislu ja sam, doživljavam ovaj set zakona, kažem, koji se donosi poslije 15. svibnja 2005. godine. Opet da nam bude jasno, 17. svibnja 2009. godine i nije tako dalek datum. Stvari će proći vrlo brzo. Vidimo kako nakon godinu i pol dana kako je uspostavljena ova lokalna samouprava, rijetko ćemo naći općine, gradove i županije koje ustvari funkcioniraju savršeno. Upravo idemo iz krize u krizu zbog toga što je zakon, upravo omogućava da ne samo prije utakmice nego i za vrijeme utakmice da se pravila mijenjaju, da se dresovi mijenjaju i da zapravo neprestano imate jedan osjećaj nesigurnosti, neizvjesnosti koji onda bitno umanjuju kvalitet rada. Svakako da ona ideja decentralizacije, ali kroz demokratizaciju zapravo ovoga života u lokalnoj razini mora biti naša intencija. Ako toga nema, a isto također kad bi, ako malo i čitate ovu literaturu onda ćete vidjeti da zapravo ni u drugim, ajde razvijenijim zemljama odnosi između središnje vlasti i lokalne samouprave nije baš tako idealan kako nam se čini. Čak ni američki liberali koji su oci ove liberalne demokracije također nisu baš previše vjerovali gradovima i tamo je također intencija zapravo da država širi ova administrativna ovlasti, ali da bitno smanjuje prihode koji bi se te onda ovlasti, koje su spuštene, koje bi se onda implementirale. To su problemi s kojima se, kažem, i mi moramo suočiti. Upravo naći taj balans između odnosa između središnje vlasti, … [[Govornik se ne razumije.]] kudikamo, odnosno Vlade, kudikamo bitnije i lokalne samouprave kako bi se osigurao ravnomjerni razvoj Republike Hrvatske, svih njenih dijelova. I veliko je pitanje, opet se moramo vratiti da li je ovaj broj općina, da li je ovaj broj gradova, ovaj broj županija da li je optimalan? Mi u klubu mislimo da nije, da je pretjeran, da to ovoga momenta ova materijalna supstanca poreznih obveznika ove zemlje jednostavno ne može alimentirati, ne može pratiti. Da nam je preskupa. Isto kad se ovako neki puta vrlo lijepo govori o nužnosti decentralizacije onda vas ja pitam što će to 15 općinama njihova vatrogasna postaja, ako će se 3 onda njihova vatrogasna vozila 2 puta godišnje upotrijebiti. Da li tu ne postoji i neka, da li tu ne postoji i neka druga rješenja? … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]] Da, da. Upravo evo još da zaključim. Mi ideji dajemo punu potporu, ideja je mislimo da je dobra. Ona je na tragu svih onih neugodnih političkih događanja od prošle godine koji su doista bacili sjenu na naši politički život posebice na lokalnoj razini. Ali još jedanputa ponavljamo da se u zakonima ništa ne smije ostaviti na slobodno tumačenje i interpretaciju, da se sve mora predvidjeti i da kažem, upravo zbog toga zakoni moraju biti puno deblji, puno temeljitiji, puno sadržajniji. I upravo sve ove mogućnosti koje svakodnevni život sa sobom nosi kako bi se upravo otklonile one primjedbe koje su se mogle ovdje čuti. Evo, znači, ideji i ovom Nacrtu, Prijedlogu zakona da, ali do drugog čitanja očekujemo jedan malo deblji i konkretniji tekst koji će zadovoljiti i ove naše zahtjeve. Hvala.
Hvala. To su Goetheove riječi bile, "svijetla, svijetla". To su bili u "Jadima mladog ne Kramarića nego mladog Verthera". Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Miroslav Rožić. A što je sada zapravo sa tom strujom? … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Sa strujom je sve u redu, predsjedniče, sa strujom je sve u redu samo svijetlo ne radi.
Krenite.
Hvala lijepo. Neću nigdje krenuti ali ću samo ispraviti netočni navod kolege Kramarića. Naime, govoreći o ovim odnosima između izvršne vlasti on je spominjao funkciju šerifa. Očito je spominjao funkciju šerifa u onom pojmu poznatom na divljem zapadu u sjevernoj Americi gdje je upravo šerif bio neposredno izabrana izvršna vlast i to od svih građana u funkciji policijskih poslova koje je obavljao. Nadam se da, ja ga sad ispravljam. Inače pojam sheriff se odnosi na od kralja imenovanu sudsku i ovršnu vlast u Engleskoj koja postoji još i danas.
Iz vremena Robina Hooda. Poštovani zastupnik Pejo Trgovčević.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Kramarić je izjavio da dosadašnji odnosno vrijedeći zakon je proizvodio uvelike krize vlasti u lokalnoj samoupravi, ali uspoređujući kolega Kramariću sa ovim prijedlogom izmjena i dopuna, onda će daleko više sada biti kriza vlasti, referenduma, predreferenduma, izbora nakon referenduma, a vi kao dugogodišnji čelnik lokalne samouprave još jednu stvar bi trebali znati, kako će biti neposredno izabranom gradonačelniku vladati i provoditi programe koji nema većinu u gradskom vijeću, odnosno u predstavničkom tijelu, da li će on morati što trgovati?
Klub PGS-a, SBHS-a, NDS-a, prvo poštovani zastupnik Nikola Ivaniš. Al' ako njega ništa više. A nakon njega onda poštovani zastupnik Pavlic, izvolite. … [[Upadica se ne čuje.]] Ispravak ste imali? Stvarno ste imali? Evo tu su i dva svjedoka, vrlo pouzdana, izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Sad ćete vidjeti zašto je nestalo struje. Zbog činjenice jer je gospodin Kramarić ustvrdio da trebamo uzeti primjere stare demokracije i naveo Republiku Srpsku. Republiku Srpsku je naveo i uzet je primjer jedne stare demokracije. I zato je nestalo struje.
To je bilo malo nejasno izrečeno, ali… … [[Upadica se ne čuje.]] Nije bilo tako, nije on ubrojio Republiku Srpsku u stare demokracije. Kolega Kramarić to je u redu. Izvolite. Izvolite kolega.
Kolega Kovačević, mogu li ja početi? Smijem? Dozvoljavate? Ajde hvala lijepo kolegama iz HSP-a. Ja bih ipak iskoristio poslovničko pravo da u ime kluba PGS-a, … [[Govornik se ne razumije.]] u ime kluba regionalnih stranaka kažem nešto o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj samoupravi koga mi nažalost ne ocjenjujemo dobrim. Bili bismo sretniji da izmjene i dopune zakona koji regulira područje koje nas kao regionalne stranke jako zanima, da možemo ocijeniti kao kvalitetan korak u reformi lokalne samouprave. Mi ne držimo da je tako. Mislimo da su točne ocjene koje su danas izrečene da zakon nije dovoljno konzistentan, da je zakon dovoljno nažalost neprecizan i da bi sa čitavim nizom svojih rješenja izazivao konfuziju u funkcioniranju općina, gradova i županija. Gledajući dio predloženih izmjena i dopuna zaista teško možemo zamisliti kako će u integralnom tekstu zakona izgledati ti članici iz jednostavnog razloga jer nam se čini da se nije simuliralo niti izgled niti onda konzekvence pojedinih rješenja. Opoziv čelnika i zamjenika, raspisivanje referenduma, donošenje odluke o raspisivanju referenduma, nedefiniranje kvalificirane većine za raspisivanje, konfuzija oko postotaka potrebnih potpisa za saziv referenduma, onda rješenja oko toga koliko građana u stvari treba izaći na referendum i što je kvalificirana većina koja ga je donijela su samo neki od primjera koji govore da će ta konfuzija biti značajna i da ćemo imati više problema u funkcioniranju lokalne samouprave sa ovim rješenjima nego li što su čak i ova sadašnja. Dodatno što bismo željeli istaknuti je ukidanje članaka 53., 56., 64. i 77. Poglavarstva se jednostavno brišu i navodi se ime čelnika, načelnik, gradonačelnik, župan. Što je sa svim onim što je do sada kao ovlast imalo poglavarstvo, sa svim onim što je poglavarstvo do sada radilo? Nadalje, što je sa proračunom? Proračun će i dalje donositi predstavničko tijelo. Tko priprema proračun? Tko je oficijelni predlagatelj proračuna? Tko prati i pod kojim kondicijama izvršenje proračuna? Prema tome, mislimo da je ovako ovo nabrojeno, a većina od toga i spomenuta u dosadašnjoj raspravi dovoljno da može, da smatramo kao klub da se ovim izmjenama i dopunama ne bi uspostavio skladan odnos između čelnika i njihovih zamjenika na lokalnoj ili regionalnoj razini i predstavničkih tijela te da iz tog razloga s ovim rješenjima ne bi trebalo ići dalje. Mi smo zagovornici koncepta da bi trebalo donijeti integralni zakon o lokalnoj samoupravi, integralni zakon o lokalnoj samoupravi koji bi regulirao sve što je važno za funkcioniranje općine i gradova. Dosljedno razlogu postojanja regionalnih stranaka, mi zagovaramo koncept da ova država, ovaj Parlament treba donijeti Zakon o regionalnom ustroju koji će regulirati sve što je potrebno od ovlasti do fiskalne problematike za razinu regija. Bez toga mislim da će naš put u Europsku uniju, naša … [[Govornik se ne razumije.]] usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije na području lokalne, a posebno na području regionalne samouprave biti u stvari izrazito velika zapreka u pregovorima i u fazi integracije Hrvatske. Uz ovo iskoristili bismo povod ovog zakona da postavimo jedno pitanje ljudima iz Vlade i onima koji se ovim bave. Da li je došlo vrijeme da se u Hrvatskoj razmisli o tome i da se zakonski riješi koliko jedan integralni zakon može doživjeti svojih izmjena i dopuna? Je li to jedna izmjena i dopuna, jesu li to dvije izmjene i dopune ili su to 22, a nakon recimo 5., više od osnovne niti nekoga zakona ne ostane ama baš ništa. Izmjene i dopune, pa izmjene i dopune izmjena i dopuna i na kraju nema niti traga od osnovnoga što je zakon sam po sebi regulirao. S obzirom da se radi o zakonu koji tretira područje lokalne i regionalne samouprave mi bismo željeli upravo još nekoliko riječi kazati o tome što je sve trenutno u Hrvatskoj sporno na tu temu, a u svjetlu i pregovora sa Unijom i u svjetlu ukupnog procesa integriranja Hrvatske. Citiram jednog europskog funkcionera koji kaže da je Hrvatska jedna od rijetkih zemalja koje teže članstvu Uniji bez jasno utvrđene regionalne politike, a takva je politika ne samo uvjet za članstvo u Europskoj uniji već i ključni hrvatski nacionalni interes, kaže taj europski funkcioner. Dalje navodi čitav niz zakona koji određuju ta područja, Zakon o posebnoj skrbi, Zakon o otocima, o brdsko-planinskom području, Zakon o prostornom planiranju, Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi, danas predmetni zakon, Zakon o financiranju jedinica lokalne samouprave. Međutim, usprkos postojanju svih tih zakona, taj europski funkcioner utvrđuje: bez obzira na sve to skupa, Hrvatska i dalje nema strategiju regionalnog razvoja, nema regionalnu politiku i potrebnu administrativnu sposobnost za provođenje te regionalne politike. Pa to je jasno zato što nema regije u europskom smislu te riječi. I dalje se navodi jasno je da bi se moralo posložiti, da bi Vlada morala posložiti osnovna načela regionalne politike, opće organizacijske, institucionalne, instrumentalne, programske i financijske mogućnosti kojima bi omogućila da se kroz regije počne Hrvatska razvijati kao regionalna zemlja onako kako čine sve članice Europske unije. Mi ovakvim parcijalnim pristupima kako sada radimo a uvjeravamo sami sebe da provodimo neku radikalnu reformu lokalne i regionalne samouprave ne idemo nigdje i iz tog razloga vjerojatno nećemo nikuda ni stići. A podsjetio bih vas da prema Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju imamo obavezu na ovu temu jer je u članku 8. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju jasno Hrvatska potpisala da će donijeti nacionalni program regionalnog razvoja i u skladu s time i zakonodavni okvir. No, umjesto da to radimo donosimo ovakve parcijalne zakone koji su posljedica dnevno političkih potreba bilo stranaka, bilo grupacija, koje su posljedica stranačkih projekcija za slijedeće izbore. Uz to, da upotrijebim riječ, brljamo sa pitanjem statističkih regija, o tome i ovih dana javnost govori. Sinoć je Hrvatska televizija o tome nešto govorila. Predlažemo statistike regije, uvjeravamo Hrvatsku da Zagreba treba biti u statističkoj regiji koja će imati manje od 75% BDP-a Europske unije, da Zagreb može crpiti novac iz fondova. Nećemo da kažemo javnosti da postoje statističke regije tri razine plus dvije i da statistička regija može biti svaka naša županija. Svaka županija Republike Hrvatske može biti nuts statistička regija treće razine i sa svojim izračunima dakle može u skladu sa realnim svojim BDP-om konkurirati za europske fondove. Ali one nemaju vlastiti kapacitet, niti kadrovski niti u smislu ovlasti niti u smislu financija da sudjeluju u tim projektima. Prema tome, podjela na dvije regije na koje i dalje inzistiramo prijevara je i Europe, prijevara je i europskih građana. Iz tog razloga zaista, i s time ću zaključiti, držimo da možemo mi donositi 101 izmjenu i dopunu različitih zakona, pa i o izborima čelnika, pa o financiranju jedinica lokalne samouprave, pa o ovlastima, sve ovo što skupa radimo. Možemo za jedno područje imati u konačnici jedno jedanaest zakona. Sada otprilike devet zakona tretira područje lokalne i regionalne samouprave a nemamo integralni sustav i zbog toga ne funkcioniramo kako spada. Međutim, kad se suočimo sa pravom fazom pregovaranja sa Unijom, kada se suočimo sa alternativom kada idemo u Uniju tada ćemo morati donijeti nacionalni program i tada ćemo morati donijeti zakonodavni okvir i ustrojiti regije u Hrvatskoj onako kako su ustrojene u zemljama Europske unije. Iz tog razloga mi ovakve prijedloge zaista ne podržavamo kao ovaj koji je danas na raspravi.
Hvala. I drugi dio u ime kluba poštovani zastupnik Željko Pavlic. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani predstavnici ureda! Evo, dopustite dakle da u ovom drugom dijelu konkretnije malo progovorim o samom zakonu, tj. o našoj glavnoj primjedbi zbog čega nećemo podržati ovaj naš predloženi zakon. Naime, naša glavna primjedba ide ka tome da ovaj zakon ne osigurava uravnotežen, kvalitetan odnos između gradonačelnika i predstavničkog tijela. Očito je dakle da će se uskoro donijeti izbor o neposrednom izboru načelnika, gradonačelnika i župana što će predstavljati temeljnu promjenu vlasti u državi na lokalnoj razini. To će uzrokovati razdvajanje vlasti između neposredno izabranog nositelja, izvršne vlasti i zakonodavne vlasti tj. predstavničkog tijela pri čemu su izvršne vlasti prethodno podlijegale kontroli zakonodavne vlasti zbog ovlasti imenovanja gradonačelnika i članova izbornog povjerenstva. S obzirom da su sve ovlasti zakonodavne i izvršne dakle do sada ranije podlijegale nekom obliku kontrole od strane predstavničkog tijela detaljne zakone odredbe koje opisuju izvršne i određuju ulogu i odnose između izvršne i predstavničkog tijela nisu bile toliko kritične. No, s obzirom da sada, dakle uskoro da će doći do promjene u lokalnoj samoupravi koja će dobiti neposredno izabranog nositelja izvršne vlasti po našem je mišljenju od kritične važnosti da imamo jasne zakonske odredbe kojima se definiraju uloge i odnosi različitih institucija lokalne samouprave tj. načelnika i predstavničkog tijela tj. vijeća ili skupštine. Tu se dakako otvaraju dva pitanja, s jedne strane koliko bi gradonačelnik trebao biti snažan, s druge strane kolika je razina ovlasti kontrole koje se daje predstavničkom tijelu. To nažalost, ponavljamo i ističemo, u ovom zakonu nije detaljno predloženo a sigurno bi trebalo biti. Možemo postaviti pitanje ali nemamo preko ovog zakona odgovore na ta pitanja. Koliko često gradonačelnik mora odgovarati predstavničkom tijelu, o kojim pitanjima mora izvještavati i koliko detaljni trebaju biti izvještaji, hoće li postojati posebni odbori za kontrolu unutar predstavničkog tijela kako bi se dobilo stručno znanje radi provjere rada izvršnih institucija. Hoće li odbor za kontrolu imati istražne ovlasti kako bi dobili informacije koje izvršne institucije ne daju slobodno. Treba zaista razmisliti o pitanjima kontrole jer nedovoljni mehanizmi kontrole stavljaju sposobnost predstavničkog tijela za odgovarajuću ulogu u lokalnoj samoupravi na marginu. Dakle, rekli smo ovo je najbitnije pitanje na koje mi preko ovog zakona nismo dobili odgovor. Nadamo se dakle da će se to desiti do drugog čitanja a s obzirom da dakle u ovom prvom čitanju nema odgovora na naša pitanja niti na ova pitanja ovaj zakon nećemo dakle podržati u prvom čitanju. Hvala lijepa.
Hvala. Klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici! Prvo, ja ću poći od onoga što podržavam a to je ovaj članak 9. koji u stavku 2. doslovce glasi da u jedinicama lokalne odnosno područne regionalne samouprave u kojima pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na razmjernu zastupljenost u predstavničkom tijelu jedinica lokalne i područne regionalne samouprave drugog zamjenika bira predstavničko tijelo iz redova pripadnika nacionalne manjine odnosno iz redova hrvatskog naroda u jedinicama lokalne i područne regionalne samouprave u kojima pripadnici nacionalnih manjina čine većinu stanovništva. Mislim da se time otklanjaju nesporazumi barem kada je riječ o nacionalnim manjinama i to je zasigurno dobro i to je pozitivno, znači u tome treba ipak pozdraviti ovu intencu takvog, šta je to, reguliranja. Evo na primjer, u Istri gdje imate čitav niz dvojezičnih općina, gdje je statutima ali i međunarodnim ugovorima regulirano to pitanje dobro je da se takav jedan nesporazum otklonio. Malo mi je smiješna gospodo odredba članka 13. koji glasi da, dobro to nije bitno, odlučio o stjecanju misli se sad na lokalnu samoupravu, o stjecanju i otuđivanju nekretnina, nekretnina jedinica lokalne odnosno područne (regionalne) samouprave čija pojedinačna vrijednost ne prelazi 0,5% iznosa proračuna te jedinice za tekuću godinu odnosno najviše do 1 milijun kuna u granicama godišnjeg proračuna. Smiješna mi je ta odredba iz razloga što znamo gospodine državni tajniče, svjetla, svjetla nam dajte. Kada znamo da županije recimo ne raspolažu ni sa jednim kvadratnim metrom bilo poljoprivrednog, bilo šumskog bilo građevinskog zemljišta. Recimo, šta ja znam, Županija istarska, tako je manje-više i drugdje, nema ni jedan stan, nema ni jednu nekretninu, čak i službeni prostori su u zakupu a onda o čemu stvarno uopće raspravljamo kada je lokalna samouprava posrijedi. Lokalna samouprava poglavito županije su pauperizirane, one su osiromašene, to su jednom riječju tijela bez moći. Mi sad s druge strane farbamo građane da su to ne znam, neki politički subjekti a proračuni su im nepunih 100 milijuna, 200 milijuna kuna, maksimalno u onim sredinama gdje županije broje preko 300, 400 tisuća ljudi, možda 300 milijuna kuna. Jednom riječju ne trebamo se više zavaravati i recimo ljudima istinu. Umjesto znači o izborima treba progovoriti u ovome Parlamentu o decentralizaciji financijske, političke, materijalne moći. Evo pred kol'ko, 7-8 dana, ovdje kada je bila ona Interpelacija o radu Slavonsko-požeške županije vidjeli smo da imaju autonomna sredstva u proračunu u iznosu od nekih 14 milijuna kuna. Grad Zagreb samo nogometnom klubu "Dinamu" može godišnje doznačiti preko 20 milijuna kuna. Ja znam da ova Vlada neće ići u pravcu decentralizacije Hrvatske, nije išla ni bivša jer ovakvim ustrojom Vlada i onim sredinama gdje inače ne osvaja političku naklonost. Međutim, kao što se hrvatska politička scena bipolarizira tako se isto Hrvatska s druge strane metropolizira. Zagreb je na dobrom putu da usisa Hrvatsku. Od svih županija samo Grad Zagreb i čini mi se Istra i to radi doseljavanja ne prirodnog prirasta imaju više stanovnika 2001. nego '91. To su znači teme o kojima valja razgovarati a mi se isključivo, jedino u ovoj zemlji bavimo izborima načelnika, župana, gradonačelnika kao da će to pitanje kada je funkcioniranje lokalne samouprave posrijedi išta riješiti. Neće gospodo! Riješit će se samo jasno razvojem, riješit će se ta pitanja funkcioniranja te lokalne samouprave decentralizacijom novca, ali taj novac danas kontrolira vlast, daje ga svojima, uzima ga jasno od sviju i takva perspektiva je krajnje bez perspektivna. Još jedanput, Hrvatska se metroplizira, Zagreb usisava Hrvatsku, Istra je na neki način Lesar, svijet za sebe. 2006. imamo više radnih mjesta no što ih je bilo '90.-tih. 2006. imamo manju nezaposlenost nego '90. Robnu razmjenu 2 i pol, možda tri puta veću nego '90. godine. Jasno da socijalna prava, socijalni status itd., je neusporedivo iza onoga kako su ljudi živjeli '80.-tih kad je još Bog hodao ovom zemljom. No da se sada vratim na ovaj famozni članak 40. b. Prije svega da li ima smisla to citirati sve, predstavničko tijelo će raspisati referendum o razrješenju općinskog načelnika, gradonačelnika odnosno župana i njihovih zamjenika u slučaju nesposobnosti za obnašanje funkcije kada krše i neizvršavaju odluke predstavničkog tijela, kada svojim radom prouzroče jedinici lokalne odnosno područne (regionalne) samouprave znatnu materijalnu štetu itd. Između ostalog govori se i o nesposobnosti tog načelnika, gradonačelnika ili župana. Sad stvarno se postavlja pitanje da li ćemo kroz jednu ovakvu formulaciju taj referendum moći pokretati kada god želimo? Koje su konačno s druge strane sankcije za one koji pokrenu referendum a referendum ne uspije? Jasno da ih ne može niti biti. U članku 40. c, doslovce glasi da građani imaju pravo predstavničkom tijelu predložit održavanje referenduma o pitanju razrješenja općinskog načelnika, gradonačelnika i njihovog zamjenika i predstavničko tijelo će donijeti odluku o održavanju referenduma ako je prijedlog iz prethodnog stavka podržalo najmanje 33% birača upisanih u popis birača općine, grada odnosno županije. Članak 40. b stavak 5. kaže da Odluku o razrješenju općinskog načelnika, gradonačelnika donijeta je ako se za razrješenje izjasni većina birača koji su izašli na izbore. E sad gospodo o tome valja razmisliti, što je to većina od 33%? To je 16,56%. Teoretski gospodin Mršić je govorio da 1 čovjek kada izađe na taj referendum, jasno da se to neće dogoditi može smijeniti prije toga legitimno izabranog načelnika, gradonačelnika odnosno župan. Ono što je problem a to je moj stalni dojam da gospoda koja stoluju tu u Zagrebu kada pišu zakone isključivo te zakone pišu za prilike koje vladaju u Zagrebu, u velikim županijama, u velikim gradovima. Tih 33%, to je u redu, to je prihvatljiva veličina. Ali što je sada sa onim malim općinama o kojima je govorio gospodin Sabati, gdje imate 400, 600, tisuću ljudi a takvih općina u Republici Hrvatskoj je brat, bratu 200.-tinjak. To su općine koje imaju 2, 3, maksimalno 5 milijuna kuna. Čitav niz nevladinih udruga ima veće proračune od tih malih općina a s druge strane zastupaju tezu da je moć u političkim strankama. Točno, ona je u HDZ-u, SDP-u koji se izmjenjuju na vlasti, koji raspolažu sa proračunom koji je 50% bruto društvenog proizvoda ali sve ovo drugo narod bi rekao da je buranija. Da li je u tim općinama sa 33% moguće manipulirati? Da li je moguće na primjer u jednom Lanišću, koji broji 390 stanovnika, pretpostavljam 3 stotine punoljetnih, da li je moguće ovdje prikupiti 100 potpisa i ići naprosto u izbore i na neki način manipulirati izbornim rezultatima? Razmislite o tome. Nije isto pisati zakon za jednu sredinu poput Zagreba, Pule, Rijeke, Splita, za županiju ovu ili onu, ili za tih 200.-tinjak općina na tlu Republike Hrvatske. Ako je netko za građansku demokraciju onda je to Damir Kajin. Ako je netko za neposredan izbor ma ne samo načelnika, gradonačelnika, župana nego i ovaj vijećnika, zastupnika onda sam također ja, ali opet ću reći da najbolji zakon glede izbora kojega je Republika Hrvatska imala, imala je tamo 1993. kad smo 50% vijećnika birali neposredno, 50% sa lista. Rekli smo idemo u neposredne izbore. OK. … [[Govornik se ne razumije.]] meni kao stranci odgovara. Nemamo ništa protiv toga. Ali još jedanput gospodo dajte razmislite o tim mogućnostima manipulacije. Manipulacija je sa tim smjenjivanjima, referendumima zasigurno moguća i ona je na neki način ovako kako je zakon pisan ključ, bit ovoga zakona. Međutim suština je u decentralizaciji, u policentrizmu, u regionalizaciji Republike Hrvatske, u jačanju tog jednog autonomnog subjektiviteta regija, a ne da mi stalno pričamo o izborima župana, gradonačelnika, ne znam načelnika i tako dalje. Međutim jasno je, sve što radimo radimo naopako. Kuću gradimo od krova prema temeljima. Postavlja se pitanje zašto? I upravo stoga sve što funkcionira u ovoj zemlji loše funkcionira. Ništa to nije rečeno, sve je improvizacija. Sve činimo površno bez volje, jednostavno ne ide i neće nam niti tako skoro ići na bolje. Rekli smo, još jedanput ću reći da smo za neposredan izbor. Idemo u to, ajde probajmo. Imaju svi, imat ćemo i mi. Ali sva pitanja te lokalne samouprave znači koja su marginalna mi stalno otvaramo ali i sustav, o sustavu decentralizacije ne progovaramo. Hrvatska je, tu se svi valjda slažemo, i visoko centralizirana i visoko birokratizirana i metropolizirana, netko bi tu dodao i korumpirana i kontrolirana. I stoga Hrvatska kao takva je neuvjerljiva, spora i neučinkovita kao država a to znači da nam je takva i vlast. Ova, bivša, lokalne vlasti, sve vlasti zajedno. Mi se možemo zavaravati ali kozmetičkim promjenama problem nećemo riješiti. Hrvatska će prije ili kasnije morati zagristi i u decentralizaciju, ne samo pričati o izborima. U ovoj godini, znači do izbora imamo cirka, koliko još? 12 mjeseci. Znači u centralizaciju se neće ići. Dolaskom na vlast nova vlast opet neće ići. Znači taj proces treba pokrenuti. Kako? Vjerojatno iz lokala prema gore. Jer odnos vlasti i onih sredina gdje se ne poklapa vlast i lokalna sredina je doslovce tragikomična. Za prvih 6 mjeseci iz Državnog proračuna, govorit ćemo kada bude izvršenje, Istra je dobila milijun i 500 tisuća kuna plus 60 milijuna kuna za «ipsilon» ali jedino nama se valjda kao proračunska stavka vodi ta investicija koja uvijek ide za tim izvanproračunskim fondovima «Hrvatske ceste» i tako dalje. No ponavljam, milijun i 500 tisuća kuna za 1.1., 30.6. Jasno tu su i plaće i tako dalje, ali u kapitalne invesiticije milijun i 500 tisuća kuna. … [[Upadica se ne razumije.]] Ponavljam, nemam ništa protiv, nisam te čuo, nemam ništa … … [[Upadica se ne razumije.]] Istarska vlada puni proračun 4, 5 puta više nego bilo koja druga županija u Republici Hrvatskoj. I još jedanput ću ti ponoviti. Istra danas može reći valjda jedina u Hrvatskoj 2006. ima više zaposlenih nego je imala devedesetih, ima manje nezaposlenih 2006. nego je imala devedesetih. Ima tri puta veću robnu razmjenu no što je imala 1990. Netko je i zbog toga zaslužan ali se isto tako živi kao što sam rekao prije, 3 puta lošije nego se živjelo osamdesetih kada je Bog hodao ovom zemljom. Znači ponavljam nemam ništa protiv neposrednih izbora. Nama to odgovara, ali još jedanput ću reći da su nam najbolji lokalni izbori bili 1993. godine. Za kraj ovaj Prijedlog po mom sudu je nedorečen. Ovaj Prijedlog oko izbora manjinskih zastupnika kako predlažete državni tajniče on je apsolutno korektan, to treba podržati, to je najveća kvaliteta zakona, ali mislim u drugim dijelovima zakon je u najmanju ruku površan i bojim se da sutradan on kao takav će izazivati veće probleme poglavito u malim sredinama, dvjestotinjak malih općina no što će svima nama nositi koristi. Mi ćemo se suočavati da ćemo možda u godinu dana imati po, ne 20-tak nego možda i 50-tak ovih refrenduma a takvu jednu situaciju, takva jedna situacija opet neće doprinositi demokratizaciji lokalne odnosno Republike Hrvatske odnosno funkcioniranju lokalne samouprave. Jednom riječju treba biti suzdržan, ali treba isto tako pozdraviti rješenja koja ste eto jasno decidirano, u duhu i međunarodnih standarda ponudili za izbore manjinskih predstavnika.
Hvala. Ispravci netočnih navoda poštovani zastupnik Ivo Lončar.
Pa evo moj simpatični kolega Damir Kajin, dok je govorio nestalo je struje, držim da je to bila sabotaža i s pravom je zavapio da mu treba svjetla i čovjeka treba prosvijetliti. Ali da ispravim netočan navod. Kolega Kajin je rekao da je Grad Zagreb Dinamu dao 20 milijuna kuna. To je netočno. Neku večer smo na televiziji čuli iz ureda gospodina Ljuštine da je samo taj ured dao 24 milijuna kuna, Holding 7 i po milijuna kuna. U tom Holdingu je Elektra, Plinara, Vodovod, Kanalizacija i tako dalje i oni će se reklamirati na Maksimirskom stadionu jer naravno boje se konkurencije. I čuo sam, turistička zajednica također da je dala 3 i po milijuna kuna. Opet mora se na Dinamovom stadionu reklamirati. Ja to govorim kao Dinamovac, dakle nije 20 milijuna nego više od 40 milijuna kuna za sada. Hvala.
Poštovani zastupnik Krunoslav Peronja.
Netočno je kolega izjavio da u Hrvatskoj ništa ne funkcionira, da nikakva decentralizacija nije izvršena jer ono što funkcionira doista možemo s ponosom istaknuti da decentralizacija kreće i upravo ovim Prijedlogom izmjene zakona tome se i potvrđuje. I kolega je kazao također da se povećava plaće i da se smanjila nezaposlenost i u Istri, dakle apsolutno netočno i kontradiktorno izjavio je kolega zastupnik.
Krunoslav Markovinović, ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo ne mogu ispraviti kompletan govor. To čak ni struji nije uspjelo, jel' pa ću samo nekoliko navoda krivih. Dakle ovako, prvo veli: «Manipulacija s referendumom je moguća.» Pa ja mislim da upravo ovaj Zakon sprječava manipulacije. Pa ne može deset ljudi mijenjati gradonačelnika i načelnike kad se sjeti. Pa to ima svoju cijenu, konačno i svoje opravdanje, a koliko će ljudi izaći poslije na izbore ovisi o njima je li žele smijeniti nekog ili ne žele smijeniti nekog? Dalje, čuli smo niz neistina, krivih navoda o državi. Nismo ni bolji niti gori od opjevane Europe samo što oni primaju nas, a ne mi njih. Da mi njih primamo k sebi budite uvjereni našli bi im isto sve što i oni nama. I treće, veli: «Živi se tri puta lošije sad nego prije 1990.» Pa ja mislim da se tri puta više bar neki pate zbog toga što nije država od prije '90., ali standard je bar pet puta veći, jedini je problem što taj standard košta. Ljudi moraju platiti sve ono što nisu imali, i vodu, i telefone, i mobitele, i automobile i sve ostalo, pa mislim da je tu jedini problem. Hvala.
I poštovani zastupnik Jure Bitunjac, ispravak netočnog navoda.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolega Kajin je rekao između ostalog, sve vlasti od vrha do dna, od razine države do jedinica lokalne samouprave su birokratizirane, neučinkovite, zakoni se ne provode i spominjao je korupciju. Smatram da je to netočno, apsolutno netočno, da je to jedna paušalna ocjena i da tako jedan visoko pozicioniran političar kao što je gospodin Kajin kada govori u ovom Visokom domu, da to ne ide u korist Hrvatske, da to ide na štetu Hrvatske kao države i svih jedinica lokalne samouprave s jedne strane. A onda se ne trebamo čuditi kada govorimo o konkurentnosti, korumpiranosti, kada ovim svjetskim ljestvicama gdje se Hrvatska nalazi, kada tako odgovorni ljudi koji bi trebali biti odgovorni te stvari govore. S druge strane odnos gradonačelnika i predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave smatram da je on uravnotežen, a ne kao što ste vi rekli da nije, da tu nema onih odnosa i kompletno da bi, zaključujem, mislim da je vaš ekspoze, vaš istup ovdje u Hrvatskom saboru ima jednu nihilističku, jedan nihilistički pristup, jedno nihilističko gledanje i mislim da to na taj način ne doprinosite demokraciji i pravilima igre u Hrvatskoj, kada je riječ o demokraciji i odnosima građana prema vlasti itd. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Silvano Hrelja, Klub zastupnika HSU-a. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima. Klub Hrvatske stranke umirovljenika smatra da je veoma teško dignuti ruku za prijedlog ovog zakona i u prvom čitanju i svakako smo suglasni da materija nije jednostavna, da joj treba pristupiti sa posebnom pažnjom i težiti ka jednom svestranačkom konsenzusu. Mi u Hrvatskoj stranci umirovljenika mislimo i želimo vjerovati da ovo nije zakon na kojemu treba podigravati političku utakmicu već treba zajednički osmisliti kvalitetan i funkcionalan izborni sustav i sustav lokalne, područne, odnosno regionalne samouprave. Hrvatska stanka umirovljenika, odnosno predstavnici Hrvatske stranke umirovljenika su već sa ove govornice istakli da Hrvatskoj treba jedinstveni integralni Zakon o lokalnoj i područnoj, odnosno regionalnoj samoupravi koji u sebi sadržava poglavlja o izborima za predstavnička tijela, izborima izvršne vlasti, izbornom postupku, odnosima predstavničkog i izvršnog tijela i sve što je bitno ponavljam, za kvalitetno funkcioniranje sustava lokalne, područne, odnosno regionalne samouprave. Kako se ovi pomaci koje želimo ne događaju kroz koje bi mogli sagledati, dakle kako nemamo integralni tekst zakona kroz koji bi mogli sagledati sve prednosti i nedostatke pojedinih zakonskih rješenja, skloni smo se prikloniti već rečenim stavovima klubova zastupnika da se ovo čitanje može smatrati prethodnim čitanjem. Iako mi u Hrvatskoj stranci umirovljenika dvojimo o učincima neposrednog izbora izvršne vlasti, dakle načelnika, gradonačelnika i župana, spremni smo poštovati volju građana i njihove sve glasnije izražene želje da neposredno biraju izvršnu vlast. To bi sigurno moglo imati učinak većeg izlaska birača na izbore što znači i veći legitimitet za predstavničku i izvršnu vlast. Upravo zato ne želimo da plodno tlo za neke buduće afere bude u ovom zakonu i tražimo najveću odgovornost predlagača obzirom da je građanima dosta inovacija po principu pokušaja i pogreške. I zbog još jednog razloga želimo da ono što se dogodilo u Labinu, koliko god kolega Kajin imao pravo, kod konstituiranja gradske vlasti u Labinu da je IDS imao relativnu većinu, što mu ja priznajem, kažem želim vjerovati i ističem legitimnu volju IDS-a da se bori da ponovno dođe na vlast ali je veoma sramotno ono što je u suradnji sa našim koalicijskim partnerom dosadašnjim SDP-om učinio u Labinu. Dakle nemojmo govoriti o političkoj trgovini, pometimo najprije u svom dvorištu pa idemo dalje. A već kada sam vas spomenuo, molim vas u Istri se rade veliki napori i izvršna vlast radi velike napore za punjenje gradskih, općinskih i županijskog proračuna. Međutim nemojte molim vas kolega Kajin toliko hvaliti, jer onda nećemo doista ništa dobiti iz državnog proračuna, a trebamo za neke kapitalne projekte, jer će nam na kraju reći pa vi to sve možete sami riješiti kada ste tako učinkoviti. Prema tome nije mi namjera polemizirati, ali koristim priliku jer imam dovoljno vremena da vam uputim ovako jedan prijateljski savjet. Dalje, da idemo onda na konkretno, dakle ovo je bilo generalni stavovi u pogledu ovog zakona, idemo na neke konkretne ili nedoumice ili pak mislimo nedostatke zakona. Prvo, članak 40.b gdje kaže da predstavničko tijelo, dakle opisuje slučajeve kada će predstavničko tijelo raspisati referendum o razrješenju općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana i njegovog zamjenika. Pogledajte u ovoj 3. alineji stoji da će to učiniti kada svojim radom prouzroče jedinici lokalne, odnosno područne (regionalne) samouprave znatnu materijalnu štetu i sada dolazimo do situacije ako referendum uspije i ako mu građani iskažu nepovjerenje onda je sve u redu, onda će se imenovati povjerenik i onda će nakon određenog vremena vjerojatno se organizirati izbori za izvršnu vlast. Međutim, ako je i u opravdanom slučaju predstavničko tijelo raspisalo referendum, referendum nije uspio, tko plaća cijenu za materijalnu štetu koju je gradonačelnik napravio gradu ili općinski načelnik, načelnik općine. Plaća cijenu predstavničko tijelo. Znači da li zato što je pogriješio u namjeri ili je pogriješio u proceduri ili je sada predstavničko tijelo kolateralna žrtva nedostatka ovog propisa. Prema tome smatramo da ovaj dio, da članak 40.b treba veoma detaljno proučiti i na neki način osmisliti sve moguće situacije i veoma precizno ga odrediti. Mislim da ne možemo ovakvu penalizaciju predstavničkog tijela na temelju određenog činjeničnog stanja dozvoliti. Drugo, mislim da i mi u Hrvatskoj stranci umirovljenika smatramo da je prerigidna odredba članka 40.c o 33% birača upisanih u birački popis općine, grada ili županije koji trebaju dati svoj potpis za raspisivanje referenduma. Gledajte, imamo jedne kriterije, imamo kriterije za referendum na razini države gdje je kriterij 10% građana, a ovdje imamo 3,3 puta veći kriterij za općinu i grad. Čime je to općina, grad ili županija toliko značajnija od države da bi imala toliko oštri kriterij. Ja ne kažem da ne mora biti neki drukčiji kriterij, ali mislim da je ovo prerigidan kriterij od 33% birača i mislimo da se tu može intervenirati. Isto tako imamo primjedbe ako se biraju, bira jedan zamjenik gradonačelnik neposredno zašto se i ne bi drugi birao. Pa mi valjda znamo u kom gradu koja nacionalna manjina ili koja je nacionalna manjina ili većina i gdje moramo birati više zamjenika gradonačelnika. Zašto oni ne bi bili taj koji se već kandidira za gradonačelnika ne bi uza sebe i predložio kandidata nacionalne manjine. Dakle, ne kažemo da je ovo loše što je predloženo, ali mislim da možemo razgovarati o jednoj i drugoj opciji. O tom, tu vjerojatno je kompetentniji kolega Radin pa neka kaže nešto, možemo slobodno o tome i popričati, ali ja imam jednu dvojbu koji želim raščistiti. Drugo, u članku, dakle, u članku 13. izmjena i dopuna svakako ako imamo, jer radimo na Zakonu o primopredaji vlasti u kojem se sprječavaju određene zloupotrebe položaja u tim prelaznim razdobljima, ako proračunom, ako sankcioniramo gradonačelnika za kršenje i trošenje proračunskog novca onda smatramo da ili ova, smatramo da je ova odredba o limitu na milijun kuna ili 0,5 iznosa proračuna, mislim da je poprilično nepotrebna. I zadnja primjedba, ja ne razumijem, morat ćete mi objasniti, kako to da ćemo provesti u svibnju 2009. godine izbore, a ovaj će Zakon stupiti na snagu 17. svibnja 2009. godine. Dakle, sve ćemo, sve pripremne radnje ćemo učiniti po Zakonu koji neće biti na snazi. Ne znam kako to ide. Moguće griješim, ali ja postavljam ovdje jednu nomotehničku dilemu i pravnu dilemu da li je to u redu ili bi to moglo biti vrlo lako ili 15. travnja 2009. godine kao što je 17. svibnja. To je dilema na koju želim odgovor. Dakle, još jednom na kraju mog izlaganja u ime Kluba Hrvatske stranke umirovljenika ističem da je veoma teško dignuti ruku za ovaj Zakon u prvom čitanju i da smo se skloni prikloniti svim onim prijedlozima koji su se ispred klubova zastupnika očitovali da se ovo smatra prethodnim čitanjem. Jer doista želimo samo jedno, želimo imati kvalitetan sustav, cjelokupni sustav lokalne, područne, odnosno regionalne samouprave. zahvaljujem.
Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Damir Kajin.
E sad, … [[Govornik se ne razumije.]] Kada su SDP, HSU, itd., išli sa HDZ-om u Labinu, e to je bilo u redu. A sad kad je došlo do promjene vlasti i SDP i IDS vraćaju tu vlast, to je sramotno. Tako ste rekli, gospodine Hrelja. A Damir Kajin nije bio tada u Istri, nažalost. Bio je za izbore jer znam da smo išli u izbore bi dobili znatno više glasova nego pred 2 godine. Nije IDS dobio samo relativnu većinu na prošlim lokalnim izborima. Dobili smo 45% glasova. Sa 45% osvojenih glasova nismo bili u stanju formirati vlast. I konačno, i što je žalosno, tako je, sramotno. E to je sramotno. E, ne tražimo konačno mi da nama u Istri netko nešto da nego samo da nam se manje uzima. Jer ovakav kolonijalan odnos doista je krajnje besperspektivan i više ničemu ne vodi.
Idemo sada na pojedinačnu raspravu. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine Palariću sa suradnicom, kolegice i kolege. Ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi ne da se stječe dojam nego tome uistinu jeste da se njime ustvari nudi jedno parcijalno rješenje koje nije na tragu one sveopće izmjene čitavog jednog zamišljenog sustava decentralizacije i nove uloge čelnika tijela jedinice lokalne samouprave, župana, gradonačelnika i načelnika koji bivaju izabrani neposrednim putem i koji onda nužno imaju i drugačiji odnos prema vijeću, odnosno i vijeće prema njima. Ovako smo dobili jedan Prijedlog zakona koji se u biti na staru strukturu, okoštalu strukturu koja onemogućava kreativne i dobre gradonačelnike, evo o tome je govorio i kolega Mršić, koji upravo i poštujući zakon do krajnjih granica, jednostavno onemogućen u daljnjem razvoju svoga grada, svoje jedinice, odnosno jedinice lokalne samouprave kojoj je na čelu. Naime, zbog čega je to tako? Zbog toga što jednostavno puna su usta decentralizacije, ali ona se nije dogodila. Bar se nije dogodila u toliko potrebnoj i od građana očekivanoj mjeri. Dapače, zadnjih godina imamo i retrogradni proces. Na sceni je što formalno, a još više neformalno, centralizacija, prije svega centralizacija sredstava. Još se država odriče benevolentno određenih funkcija jedinicama u korist jedinica lokalne samouprave, ali sredstva ne daje. Prema tome, ono što se čini. To je činjenica da kad se građanima bilo kojim prijedlogom zakona, bilo kad je riječ o porezima ili i drugim davanjima uzima, takav zakon stupa odmah na snagu. Eventualno 8. dana od objave. A kad se tobože nešto obećava onda je to 2009. godine. Dobro je kolega Mršić ustvrdio govoreći u ime kluba SDP-a, onda Vlada daje mrkvu i to na dugom, dugom štapu. E takva je situacija i sa ovim prijedlogom zakona koji eventualno, koji ne samo općenito nego i konkretno trpi niz nelogičnosti. Nelogičnosti koje su velike ne samo glede sadržaja nego i glede same nomotehnike, trpi ozbiljne kritike. Jučer smo raspravili, molim vas, to nije bilo prije mjesec dana, prije nekoliko mjeseci niti prošle godine. Nego smo jučer raspravili izmjene Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne samouprave, dakle mala jedna izmjena od tri, četiri članka, mi inače dobivamo takve prijedloge zakona, pa eto kako će se time predlagač pokušao riješiti situaciju davanja, odnosno onemogućavanja manipulacijama tzv. pisanim ostavkama iako bi ostavka trebala biti ostavka i onog dana kada je data u bilo kojem obliku i bilo kada i bilo gdje trebala bi biti neopoziva. Daleko smo mi od takvog uređenja. Dakle, jučer mi raspravljamo o davanju pisane ostavke, dakle o ostavci, a evo danas raspravljamo o ovom prijedlogu koji govori molim vas o ostavci sasvim nešto drugo i kaže općinskom načelniku, gradonačelniku, odnosno županu i njihovom zamjeniku mandat prestaje po sili zakona ako podnese ostavku i to shodno pravilima o dostavi propisanim Zakonom o općem upravnom postupku. Pa ima li to jednog smislenog postupanja tijela koji predlažu ovaj zakon. Pa ovo ne predlaže neko drugo tijelo, odnosno neko drugo ministarstvo. Svakog dana drugačija rješenja o istim pitanjima. I ako se riješi ostavka, onda ona treba biti univerzalna za sve dužnosnike bilo da se radi o vijećnicima bilo da se radio o načelniku, gradonačelniku ili županu. To je sasvim logično i to je uvijek tako bilo. Ali ne, ovdje je ostavka na ovakav način … [[Govornik se ne razumije.]] na onakav način. To nema jednog smislenog … [[Govornik se ne razumije.]] To će biti jedan opći iznered, a tijelo koje upravo predlaže Središnji državni ured treba ga, zato mu i naziv kaže da on treba nešto urediti, a ne situaciju iznerediti do krajnje mogućih granica jer ju je praksa već takvim i učinila. Odnos gradonačelnika i vijeća, to je ključni problem koji smo svi očekivali da će biti riješen i na novi kvalitetniji način, kvalitativan, kvalitativno drugačiji način, ali to ovdje se nije dogodilo. Dapače, uloga gradonačelnika je svedena tobože pod velikim strahom da se ne bi radilo o sheriffu. Mi se ne smijemo davati određenih ovlasti pa i velikih ovlasti određenom čovjeku ili određenim tijelima ako će biti kontrolni mehanizmi takvi da će ga naravno sankcionirati u kršenju zakona. Pa to je uloga da se personalizira odgovornost, ali o tome nema govora. Prema tome, predlaže evo, kako iz prijedloga proizlazi predlaže se eto da će gradonačelnik odnosno čelnik jedinica lokalne samouprave moći sudjelovati u radu vijeća ili skupštine, moći prisustvovati. Pa on je taj koji je aktivni sudionik, to su, on je izvršna vlast koji ne samo da odgovara vijeću nego jednako tako on mora imati i određene inicijative. I to vrlo konkretne. Ono što smo očekivali i što je bitna primjedba dakle ne samo ono što jeste u zakonu nego još više onoga čega nema. A zadnje izmjene upravo ovog jednog te istog zakona koje su omogućavale većim gradovima da slobodno upravljaju, održavaju, izgrađuju javne ceste, pa u pogledu zdravstvenih institucija, doma zdravlja, utjecaji dakle upravo oni na izdavanje odnosno da odlučuju i da imaju ovlast izdavanja građevinskih dozvola, a to pretpostavlja decentralizaciju bitnih funkcija države koje najveće primjedbe imaju građani glede takvih situacija, to se ovdje nije dogodilo. Ovdje nije samo dakle u ovim konkretnim situacijama pitanje i sredstava nego svjesne volje države da se ne želi odreći takvih ovlasti. A zbog čega? Također se postavlja pitanje. To je pitanje bespravne gradnje jedan veliki problem. Ali pitanje kako to netko dobiva građevinsku dozvolu na onim istim ili uokrugu područja gdje se ruši, gdje je zabranjena gradnja za jednog, a za drugog sutradan je dozvoljena. To je problem. A upravo u onim državama u kojima je činjenica bespravne gradnje apsolutno nepoznata, ali je poznato svugdje da je najveća teren i mogućnost korupcije upravo na izdavanju građevinskih dozvola. Prema tome, ne vidim ovdje razloga zbog čega država ne bi to prepustila kad to već daju, da je već to zakonski omogućila da se tome to učini, zašto se to i ne izvrši. Pogotovo država ima velikih i silnih briga oko čitavog niza zadataka, zakonom je to omogućila ali i dalje dakle postojećim i daljnjim razradama i izmjenama to se ne događa. To je nešto što je zaista ozbiljno i što nema, ne trpi odnosno nema logičnog obrazloženja. Dakle, uloga, da se vratim na ulogu samog načelnika koji ne treba biti ni sheriff jer ga treba onda zakonski onemogućiti, a i sankcionirati, ali ne treba biti ni fikus. Međutim, i dalje postoje u zakonu, odnosno u prijedlogu izmjena kaučuk norme, pa se ne zna dakle da će, predviđa se da će čelnik jedinice lokalne samouprave biti smijenjen ako svojim radom, molim vas, samoupravi, jedinici lokalne samouprave proizvede znatnu materijalnu štetu. A čemu ta znatna materijalna šteta? Zar nije dovoljna i materijalna šteta? Zar nije dovoljno isto to što umanjuje vrijednost jedinica lokalne samouprave? Sa najviših instanci čuli smo i predstavnika vlasti pa i samog premijera kako će država učiniti sve da se zaštiti i imovina u njezinom vlasništvu i vlasništvu jedinica lokalne samouprave. Međutim, tomu se to ne događa. Dapače, imamo primjer Posedarja, vrlo interesantan, da je država benevolentno najvrijedniji dio svoje imovine poklonila općinskom, općini Posedarje koje je onda dala jednoj velikoj kompaniji tobože to je bilo najavljeno kao jedna od najvećih investicija u javno-privatnom partnerstvu, a nigdje u svijetu ni u Europi javno-privatno partnerstvo nije zamišljeno tako, prije svega ne u turizmu, ali pustimo sada te grane, gdje nekretnine koje se grade ne ostaju u vlasništvu države. A nigdje tim ugovorom ne kaže što će se dogoditi ukoliko se ne izgradi ono sve što je tim ugovorom predviđeno pa je tako onda ostalo ako se to i ne dogodi da zemljište za 2-3 eura pripadne u privatne svrhe. Toliko o državnoj brizi o njezinoj imovini i evo primjer kako je država se zabrinula za vlastito zemljište. Hvala lijepo.
Dobro. Imamo seriju ispravaka netočnih navoda. Prvo. Poštovani zastupnik Krunoslav Peronja.
Gospodine predsjedniče! Netočno je kolegica istaknula a i poistovjetila ostavku iz Prijedloga zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave i Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi jer se u ovom prvom zakonu govori o pisanoj ostavci člana predstavničkog tijela a u ovom drugom sada o kojem raspravljamo, općinski načelnik, gradonačelnik ili župan, ako podnese ostavku dostava će se smatrati dostavljenom po pravilima o dostavi propisanom u Zakonu o općem upravnom postupku. Dakle, ovo je specijalniji zakon koji govori isključivo o ostavci načelnika, gradonačelnika i župana a ovaj prethodni govori o ostavci člana predstavničkog tijela. Netočno ste naveli.
Drugo. Poštovani zastupnik Anto Bagarić.
Poštovani gospodine predsjedniče. Uvažena zastupnica izrekla je da zakon nije na relaciji decentralizacije što doista nije točno jer do sada u svim izmjenama i dopunama i u temeljnom zakonu sve odredbe su bile na decentralizaciji, istina u domeni rada i odlučivanja svake od jedinica lokalne i regionalne samouprave. Znači i ove izmjene su na toj relaciji. Mogu usput samo reći i obrazložiti što je zapravo bivša koalicijska vlast pokušala odrediti u decentralizaciji, fiskalnoj decentralizaciji a nije imala učinka. … [[Upadica se ne čuje.]] Kratko samo. U porezu na dohodak, gospodin Mršić se buni ali dobro da to nije bilo ništa, u porezu na dohodak …
To ćete u raspravi iznijeti, ne kroz firmu ispravka netočnog navoda.
Samo govorim da nisu ništa učinili u decentralizaciji … [[Govornik se ne razumije.]]
Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović, sljedeći ispravak.
Gospodine predsjedniče. Pa evo kolegica kaže da je veliki problem ako među objektima koji se ruše ima i nekih sa građevinskom dozvolom. To uopće nije problem. Bilo je perioda na Viru kad su se objekti mogli legalizirat, pa ljudi nisu htjeli po sistemu ama baš me brige i tko mi šta može. Ali je problem kad ste vi i vaša Vlada dozvolili da bespravno sagrađene objekti priključe ljudi na infrastrukturu jer to je potaklo bujanje upravo bespravne izgradnje. A problem je, evo iako gradonačelnik recimo Mljeta proda državnu zemlju pa ga još hvalite da je sposoban.
Poštovana zastupnica Zdenka Babić-Petričević, ispravak netočnog navoda.
Gospodine predsjedniče. Kolegica Antičević je u svojoj raspravi iznijela nekoliko netočnih navoda, navest ću samo jedan. Citiram: "… da se građevinska dozvola dobiva na području gdje se ruše bespravni objekti." Ako je tomu tako morate navesti mjesto. Bili ste u Zadru, bili ste u Velom Drveniku i drugim primorskim mjestima, morate navesti ime. Do tada nije točno jer vaše su izjave mi sliče na bagere koji ruše bespravne građevine.
Poštovani zastupnik Marko Širac, sljedeći ispravak.
Gospodine predsjedniče. Uvažena kolegica zastupnica Antičević navela je kako se na prostorima gdje je zabranjena gradnja nekima ruše kuće, a nekima se ne ruše kuće. Naravno da to nije točno. Ne ruše se onima koji su u prošlosti, a naročito za vrijeme prošle Vlade, legalizirali svoje objekte, a onima koji nisu izgradili objekte u skladu sa važećim zakonima ove države, njima se svakako trebaju i rušit će im se kuće, bez obzira što će one koje su legalizirane ostati stajati.
Poštovani zastupnik Vladimir Štengl, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Zakonom najavljeni tzv. lokalni predsjednički sustav svakako zahtjeva i promjene, izmjene i dopune o Zakonu o lokalnoj i područnoj samoupravi. Radi se prvenstveno o definiranju odnosa neposredno izabranog gradonačelnika, općinskog načelnika ili župana, prema vijeću odnosno skupštini jedinice lokalne ili područne samouprave. Prava u odnosu jednih prema drugom i obratno, određena prava i ovlasti koje je do sada imalo poglavarstvo jedinice prenose se na gradonačelnika. Naravno da ovako uređeni odnosi neće značiti i dva potpuno odvojena kolosijeka po kojem će jedni voziti ili po drugom drugi, nego će se oni itekako ispreplitati. Mislim da je neupitno a tu i stoji da načelnik odnosno gradonačelnik ili župan moraju nužno prisustvovati sjednicama vijeća kad već i to mora pisati, mora prisustvovati sjednicama vijeća ili skupštine, odgovarati na pitanja u pismenom ili usmenom obliku i sve ono što njegova funkcija nosi. Članak 8. izmjena navodi pod kojim okolnostima izabranima može prestati mandat po sili zakona ili po održanom referendumu o pitanju razrješenja koje raspisuje predstavničko tijelo. Održavanje referenduma o razrješenju može predložiti i najmanje 33% birača te jedinice i predstavničko tijelo je u tom slučaju dužno raspisati referendum o razrješenju. I što je značajno, ako predstavničko tijelo raspiše referendum o svom prijedlogu a prijedlog o razrješenju ne prođe, raspušta se predstavničko tijelo ali to naravno nije slučaj ako je referendum raspisan na prijedlog najmanje 33% birača, članak 40. c. Člankom 9. ovih predloženih izmjena propisuje se da općinski načelnik, gradonačelnik odnosno župan imaju zamjenika. Ali u jedinicama lokalne odnosno područne samouprave u kojima pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na razmjernu zastupljenost u predstavničkom tijelu, drugog zamjenika bira predstavničko tijelo iz redova pripadnika nacionalne manjine odnosno iz redova hrvatskog naroda u jedinicama samouprave u kojima pripadnici nacionalne manjine čine većinu stanovništva. Ovo u svakom slučaju stavlja u ravnopravan položaj manjinu, bila ona iz redova nacionalne manjine ili iz redova većinskog naroda što je slučaj u određenom broju jedinica lokalne samouprave. Sve ostale predložene izmjene koje prate ovakav lokalni predsjednički sustav su u funkciji istoga ili u postojećem zakonu brišu ono što je u suprotnosti sa prethodno nabrojanim promjenama. Sve ove izmjene će zasigurno poboljšati rad jedinica lokalne i regionalne samouprave, one definiraju ovlasti i obveze izvršne vlasti i naravno mjeru u odnosima izvršne vlasti neposredno izabrane i predstavničkog tijela. To je možda najvažnije jer se izbjegava mogućnost da sada moramo si priznati ipak dosta prisutna da je izvršna vlast pomalo bila taoc predstavničkog tijela naročito kada su u pitanju bili koalicijski dogovori i kompromisi. Mi smo jučer dosta raspravljali i o ostavkama i o javnim bilježnicima, o prijelazima itd. Ovim sustavom to postaje pomalo bespredmetno iako su i ovi prethodni bili prema onome što je jučer iznio gospodin državni tajnik izraženi u promilima. Naravno da će tih prijelaza, ostavki itd. i u budućnosti po svoj prilici biti, međutim daleko će imati manji značaj pa bile one uzrokovane materijalom ili idealom. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prvi je gospodin Zvonimir Mršić. Izvolite!
Pa kolega Štengl, možda nemamo iste tekstove zakona ali ovaj zakon doista ne govori uopće o odnosu između neposredno izabranog gradonačelnika i predstavničkog tijela jer kaže sljedeće, da gradonačelnik odnosno neposredno izabrani čelnik ima obvezu prisustvovati sjednicama predstavničkog tijela i odgovarati na tim sjednicama na pitanje vijećnika. To je ono što ima pravo gradonačelnik. A predstavničko tijelo ima sve ovlasti ovog svijeta uključujući i ovlast da donosi konkretne odluke do visine 0,5% godišnjeg proračuna odnosno gradonačelnik ne može odlučivati u okviru proračuna niti više od milijun kuna. Dakle, tek toliko o tom odnosu između gradonačelnika i ovo. Primjerice, gradonačelnik kada predsjednik predstavničkog tijela koje može biti sastava drugačijeg od političkog opredjeljenja gradonačelnika ne želi sazvati sjednicu dva i pol mjeseca predstavničkog tijela da bi se donijele te odluke koje gradonačelnik ne može donijeti gradonačelnik ne može ništa. Gradonačelnik nema ovlast da sazove sjednicu predstavničkog tijela da bi osigurao funkcioniranje jedinice lokalne samouprave jer mu ovaj zakon ne daje apsolutno nikakve ovlasti. On naprosto se ovim zakonom svodi na jednog činovnika koji mora pokorno slušati predstavničko tijelo koje može doista biti sastavljeno od drugačijih političkih usmjerenja. I na svakoj sjednici može biti pokrenuto pitanje raspisivanja referenduma tom istom gradonačelniku za što treba glasati četvrtina vijeća plus jedan vijećnik da bi se raspisao referendum. Pa, u kojoj to situaciji, u kojem ozračju će to raditi taj neposredno izabrani gradonačelnik? Ali to je tek jedno od brojnih neriješenih pitanja ovoga zakona.
Hvala. Odgovor gospodin Štengl. Izvolite! Replika gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite!
Kolegice i kolege, dosadašnji tijek rasprave pa čak i najtolerantniji pristup prema ovom tekstu vidjeli smo rezultira ocjenom nedovoljan. Svi su klubovi rekli da ga ne mogu podržati ni u prvom čitanju i predlažu da ovo bude prethodnim čitanjem. Koristili su izraze da se radi o nedorečenom tekstu, da se radi o nepreciznom tekstu, o nesustavnom tekstu, o nekoordiniranom tekstu sa drugim zakonima, o neprincipijelnom tekstu itd. Ja imam jednu veliku zamolbu prema kolegama iz HDZ-a da zatražite kratku stanku, da se dogovorite sa predlagateljem, da se ovdje prekine ova rasprava, da se povuče ovaj prijedlog, da ga se jasno uputi prema našem Odboru za lokalnu i regionalnu samoupravu, prema savezu gradova, da se taj tekst doradi. Vrlo argumentirani su ovdje prijedlozi izneseni zašto taj tekst ne može proći u prvom čitanju i da ga se onda vrati na plenarnu sjednicu. Mislim da ovo nema smisla da se ovako i dalje mučimo, da ponižavamo jedni druge, da odugovlačimo, da rušimo dignitet ovoga doma. Hvala lijepo.
Hvala. Idemo dalje. Na redu je gospodin zastupnik Ivica Klem. Nema ga. Gubi pravo po ovoj točci. Gospodin zastupnik Vlado Jelkovac. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege! Prema sadašnjem zakonu nositelja izvršne vlasti bira predstavničko tijelo i on je ovisan o tom predstavničkom tijelu jer dakle kao što ga ono imenuje ono mu može izglasati i nepovjerenje. Mi smo raspravili Zakon o izborima općinskih načelnika, gradonačelnika, župana te gradonačelnika grada Zagreba. Nismo ga još usvojili jer smo odgodili donošenje toga zakona i usvajanje do konačne rasprave o ovom zakonu i rekli smo da ćemo onda zajednički usvojiti odnosno uskladiti ta dva zakona, ali činjenica je dakle da se sada na drugačiji način definira i regulira podjela ovlasti između neposredno izabranog nositelja izvršne vlasti i predstavničkog tijela. Ja moram priznati da isto tako sam mišljenja da možda ne bi bilo loše razmisliti o jednom cjelokupnom novom zakonu odnosno zakonodavstvu o lokalnoj samoupravi jer doista je već puno i izmjena i dopuna zakona i različitih područja koja se reguliraju pojedinim tim izmjenama i dopunama. I dakle, siguran sam da ćemo sasvim sigurno do stupanja na snagu ovoga zakona mi usvajati novi zakon. Bilo je ovdje dosta pitanja što se sada dešava. Činjenica je da izmjene i dopune zakona ne reguliraju više što to rade stručne službe, ne reguliraju ona pitanja koja su ranije bila dana u nadležnosti poglavarstva jer je cjelokupnu ulogu poglavarstva uzela jedna osoba a to je gradonačelnik, načelnik ili župan i sve ono što se ranije odnosilo na poglavarstva sad se odnosi na te osobe koje su neposredno izabrane a one samostalno biraju krug svojih suradnika s kojima će raditi i voditi pojedinu općinu, grad ili županiju. Ja bih malo prokomentirao na neki način gotovo kritički se osvrnuo na pojedine odredbe ovih predloženih izmjena i dopuna. Pa konkretno, u članku 4. gdje se dodaje članak 35.b kaže se da općinski načelnik, neću sada čitati dalje sve ono, dva puta godišnje podnosi izvješće o svom radu predstavničkom tijelu a pored toga dužan je na zahtjev predstavničkog tijela izvijestiti to tijelo o svom radu u roku 30 dana. Mislim da se nama u praksi može desiti blokada jednog sustava da se nositelj izvršne vlasti 90% svog vremena bavi pisanjem izvješća i izvješćujući o tome što on radi na zahtjev predstavničkog tijela. Mislim da bi to trebalo ograničiti na možda maksimalno dva puta godišnje, a ja držim da je dovoljno i jednom godišnje izvješće nositelja izvršne vlasti predstavničkom tijelu. U članku 5. kaže se, dodaje se novi stavak koji kaže da sjednicama predstavničkog tijela prisustvuje općinski načelnik, gradonačelnik, odnosno župan i njegov zamjenik, dakle obvezno prisustvuju. Praksa će puno puta u životu donijeti situaciju da će oni morati negdje drugdje biti taj dan kad se održava sjednica vijeća ili skupštine, ja iz ovakvog prijedloga iščitavam da oni moraju biti nazočni sjednici inače dakle nije ostavljena dvojba, dakle oni prisustvuju, barem u Konačnom prijedlogu zakona predlažem da napravimo promjenu na način da jedan od načelnika, odnosno njegov zamjenik moraju biti nazočni, ajde to bi već nekako držalo vodu. Članak 40.a koji se dodaje regulira pitanje prestanka mandata nositelju izvršne vlasti i mislim da su ovo situacije u kojima generalno može vrijediti odredba da načelnika, gradonačelnika ili župana u datim i ovdje opisanim situacijama može zamijeniti njegov zamjenik zato jer kod zamjenika nisu nastale one okolnosti koje su nastale kod prvoizabranog načelnika ili gradonačelnika, dakle zamjeniku nije prestala poslovna sposobnost, zamjenik nije osuđen na kaznu zatvora dužu od dva mjeseca, zamjenik nije promijenio mjesto prebivališta, a oni su izabrani kao tim, kao paketi, dakle ako se onom prvom čovjeku promijenile okolnosti, nisu se promijenile drugom, i drugi čovjek može zamijeniti prvoga do kraja mandata i tu mislim da nema potrebe ići sa povjerenikom i sa raspisivanjem novih izbora. Kod članka 40.b je prepušteno puno toga političkoj procjeni predstavničkog tijela koje će često puta u praksi biti i suprotne opcije od onog, one političke pripadnosti kojoj dakle pripada izabrani čelnik i ona će često na temelju političkih kriterija ocjenjivati i procjenjivati dakle što je to nesposobnost, kada se krše i ne izvršavaju odluke predstavničkog tijela, kada je počinjena materijalna šteta i onda će predstavničko tijelo temeljem tih svojih ocjena i procjena donijeti odluku o raspisivanju referenduma. Ja bih ovaj članak 40.b brisao odnosno ne bih ga uopće stavljao. Mislim da bi bilo dovoljno da građani mogu pokrenuti inicijativu i mogu dakle predložiti održavanje referenduma, jer ćemo ovdje imati situaciju da ćemo svako malo imati referendume o izglasavanju nepovjerenja načelniku, gradonačelniku ili županu, a poglavito i zadnja odredba u tom predloženom članku 40.b koja kaže da se odluka o razrješenju donosi većinom birača koja je izašla na referendum, a to može teoretski biti 5 ili 10 ljudi koji mogu donijeti odluku o razrješenju čelnika izvršne vlasti. Ostavio bih članak 40.c samo dakle kao što je to i ovdje dato, s tim da bih definirao broj građana koji moraju izaći na referendum da bi taj referendum bio pravovaljan. I zadnje što želim reći i osvrnuti se malo na članak 13. koji regulira pravo nositelja izvršne vlasti na raspolaganje pokretninama i nekretninama. Pa kaže da načelnik, odnosno gradonačelnik ili župan odlučuju o stjecanju i … [[Govornik se ne razumije.]] pokretnina i nekretnina jedinice lokalne odnosno područne samouprave čija pojedinačna vrijednost ne prelazi 0,5% iznosa proračuna te jedinice za tekuću godinu, odnosno najviše do milijun kuna u granicama godišnjeg proračuna. Mi imamo velik broj jedinica lokalne samouprave koji imaju proračun do milijun kuna, dva, ove male općine. Tako vam dakle načelnik općine koja ima do milijun kuna proračuna mogao bi samostalno raspolagati samo sa 5 tisuća kuna. Do pet. Načelnik koji ima do 10 milijuna kuna proračun mogao bi raspolagati samostalno do 50 tisuća kuna, za sve ostalo odluku mu mora donijeti predstavničko tijelo. Ovakva odredba izazvati će puno tehničkih, provedbenih problema u praksi i predlažem predlagatelju da pokuša razmisliti o razredima unutar kojeg bi se mogla kretati ovisno dakle o veličini proračuna i još samo jedna stvar, ovakovo reguliranje kao što je dato u zakonu dovesti će do toga da ćemo imati u praksi napuhavanje proračuna konkretno. I u jednoj maloj općini vlastiti izvori prihoda su 500 ili 800 tisuća kuna, ali će načelnik predložiti da se stavi još dva milijuna kuna dotacija od ovog ministarstva, dva milijuna kuna dotacija od drugog ministarstva iz jednog jedinog razloga da bi taj proračun u konačnici izgledao veći, odnosno i da bi on sam mogao raspolagati onda samostalno većim iznosima bez obzira što se takav proračun neće ostvariti. Evo, ja zaključujem svoju raspravu, ona je izgledala prilično kritički, ali kritički u odnosu na ovih par članaka mislim da je dobro i njih čuti s obzirom da je prvo čitanje vjerujem da će predlagatelji uvažiti mnoge primjedbe ili prijedloge koje su u raspravi čuli i da ćemo u konačnici imati kvalitetniji odnosno kvalitetan zakon koji će dobro regulirati ova pitanja koja su vrlo bitna za funkcioniranje lokalne samouprave. Hvala.
Replika, gospodin zastupnik Zvonimir Mršić, izvolite.
Evo, kolega Jelkovac vi ste naprosto me, ustvrdili u svom uvjerenju i u mojem uvjerenju da ovaj zakon treba povući i da se trebamo prestati baviti u ovom Saboru nečim što će biti 2009. Mi se samo o lokalnoj samoupravi brinemo što će biti 2009. Što će biti sa porezima 2009. to se ne brinemo. Jel'? Samo o lokalnoj samoupravi. A ne brinemo se i ne raspravljamo o onome što će biti sutra. Pa dajte konačno vi iz vladajuće većine jedanput dajte taj Zakon o komunalnom gospodarstvu da se urede odnosi. To ste obećali još 2004. Dajte novi Zakon o financiranju jedinica lokalne samouprave. Dajte Zakon o javnim cestama izmijenite da gradovi dobiju dio novca od cestarine i od benzina. Pa dajte omogućite gradovima što im daje Zakon o lokalnoj samoupravi, da osnivaju domove zdravlja, da se brinu o srednjem školstvu. Pa sve to Zakon o lokalnoj samoupravi omogućuje, ali vi ne želite dati prijedlog zakona koji će to dozvoliti da se realizira nego sada ćemo pričati priču o tome što će biti 2009. godine i istovremeno kažete da se nadate da će u vremenu biti napisan novi zakon. Prema tome ajmo reći građanima nemojte samo u Karlovcu, iz rukava vam premijer tamo kaže 2007. će biti fiskalna decentralizacija. Ovdje treba biti Zakon o fiskalnoj decentralizaciji, ali mi o tome ne raspravljamo nego raspravljamo kako će građani na referendum 2009. godine. Građani moraju živjeti i sutra i 2007. godine.
Ovo je replika Vladi, a ne kolegi Jelkovcu pa bi molio ako je već replika da bude vezana za raspravu ovu prethodnika a ne nova rasprava, nova teza o raspravi. Imamo još jednu … … [[Upadica se ne čuje.]] Odgovor? Izvolite.
U svezi s ovim što je gospodin Mršić govorio. Fiskalna decentralizacija koju je premijer spominjao, može ići jedino na način da je premijer spomene, da je premijer predloži i da takav prijedlog dođe u ovaj Sabor i da je onda Sabor raspravi i usvoji. Premijer do sada sve što je rekao je ostvario, prema tome sasvim sam siguran da će ostvariti i svoja obećanja vezana za fiskalnu decentralizaciju, a niz ovih zakona koje ste vi spominjali jesu ili u izradi, neki su usvojeni, o nekima smo raspravljali. Ja ću vam samo spomenuti Zakon o velikim gradovima koji nije sve riješio, ali je puno toga, odnosno dosta riješio. Prema tome i vaš grad i moj grad i mnoge druge gradove. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Jelkovac predložili ste ili rekli ste da je članak 40.b koji se predlaže kao dopuna u zakonu, suvišan i da po vašem mišljenju njega treba izostaviti. Gledajte koja je tu ogromna zamka i opasnost. Ovaj zakon poziva građane i predstavnička tijela da putem referenduma mogu smjenjivati neposredno izabrane čelnike, ali ne veli da će se taj referendum održavati po Zakonu o referendumu nego otvara ili uvodi jednu novu kategoriju referenduma. Jer kada bi ovdje pisalo da taj referendum ide po ovom zakonu onda ovaj članak 40.c gdje traži 33% birača je suprotan, jer Zakon o referendumu daje pravo građanima s 20% potpisa birača zahtijevanje referenduma, ne 33. A ovakva definicija znači da dva građana, dva birač mogu izaći na referendum i smijeniti načelnika, župana ili gradonačelnika jer nema odredbe koliko njih mora izaći na referendum da bi on bio pravovaljan, a ovaj zakon nije baza za ovaj referendum i ovo je neki aj' kak' da ga nazovem, polureferendum ili igrokaz referenduma. Izostavkom članka 40.b a ostankom članka 40.c imate još goru situaciju, da zahtjev za referendumom može biti na svakoj sjednici. Kad se već kopirao model referenduma, onda je državni ured morao prepisati naše rješenje do kraja, da nakon neuspjelog referenduma novi zahtjev za referendum u roku godinu dana ne može ići, da se ne igramo svaki čas referenduma. Taj nastavak rečenice nekome je ispao iz prepisivanja našeg modela i zato je ovako loš prijedlog. Hvala.
Hvala. Odgovor, gospodin zastupnik Jelkovac. Izvolite.
Gospodin Lesar je sada više govorio o Zakonu o referendumu, a manje o onome što sam ja govorio. No, činjenica ako se koncentriramo na ovaj zakon onda članak 40.b u sebi sadrži puno političkih ocjena i procjena koje će u praksi dovesti do vrlo čestih pokretanja odgovornosti. Ovu situaciju je moguće regulirati da se i temeljem ovoga što je gospodin Lesar govorio, temeljem nekih drugih prijedloga. Ovo što sam ja u svojoj raspravi spomenuo predlagatelj vidi i nađe tu jedno kompromisno rješenje koje će udovoljiti i jednom i drugom, koje će biti i u skladu sa Zakonom o referendumu i koje će praktički to pitanje riješiti što nam ustvari jeste temeljni cilj.
Hvala. Idemo dalje. Na redu je gospođa zastupnica Jagoda Mardić. Izvolite.
Hvala. Gospodine potpredsjedniče, gospodine Palariću, kolegice i kolege. Kada smo raspravljali o Zakonu o neposrednom izboru čelnih ljudi lokalne i područne samouprave, mi iz kluba SDP-a upozoravali smo na nužnost da se u slučaju neposrednog izbora načelnika, gradonačelnika i župana treba jasno definirati odnos između predstavničkog i izvršnog tijela vlasti. Definiranje tih odnosa preduvjet je da se osigura stabilnost funkcioniranja i ravnoteža između predstavničkog tijela i izvršne vlasti. Zakon o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi temeljni je zakon kojim je utvrđen sustav lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj. Kako su upravo tim zakonom utvrđene ovlasti nadležnosti tijela lokalnih jedinica, njihovi međusobni odnosi i odgovornosti onda je jasno da se u slučaju neposrednog izbora načelnika, gradonačelnika i župana trebaju izvršiti izmjene važećeg zakona. Međutim ovaj prijedlog zakona koji je pred nama priključila bih se svima onima koji su ga ocijenili lošim, nedorečenim i površnim. Osvrnula bih se samo na neka rješenja koja se predlažu ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj, područnoj (regionalnoj) samoupravi. U članku 8. dodaje se novi članak 40.a koji govori o tome kada općinskom načelniku, gradonačelniku i županu prestaje mandat po sili zakona pa se tako između ostalog kaže: Ako je prestanak mandata općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana nastupio u kalendarskoj godini u kojoj se održavaju redoviti izbori, a prije njihovog održavanja u toj se jedinici neće raspisati i održati prijevremeni izbori za izbor općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana. Ali, ovako definirano zapravo nije jasno tko će u tom slučaju do održavanja novih izbora obnašati funkciju čelnog čovjeka, jer tu se ne spominje da će se imenovati povjerenik il' da će to preuzeti netko drugi. A kad sam već spomenula povjerenika onda smatram da zapravo Vlada ne bi trebala u pojedinim slučajevima određivati povjerenika jel' ako se već zalažemo za jačanje lokalne i funkcioniranje lokalne uprave onda dozvolimo isto tako predstavničkom tijelu te jedinice lokalne uprave da imenuje čovjeka koji će vršiti funkciju povjerenika. Nadalje iza toga se isto tako u članku 40. a, kaže ako prestane mandat zamjeniku općinskog načelnika, gradonačelnika odnosno župana neće se raspisivati prijevremeni izbori. Iza ovako definiranog članka nije jasno kako će se birati novi zamjenik ili to podrazumijeva da će se zapravo dalje raditi bez zamjenika. Općenito odnos čelnog čovjeka i njegovog zamjenika zapravo nije jasno definiran. U članku 40. b, govori se o tome kada i na koji način se općinski načelnik, gradonačelnik, župan i njihov zamjenik mogu razriješiti od strane predstavničkog tijela. Tu se govori samo o mogućnosti razrješenja putem referenduma. Mišljenja sam da bi trebalo precizirati i razloge zbog kojih vijeće odnosno skupština može razriješiti čelnog čovjeka i bez raspisivanja referenduma a osim toga zakonom treba jasno definirati što se podrazumijeva pod znatno materijalnom štetom kako se tu navodi jer u protivnom bojim se da ovako definirana odredba ovog zakona, zapravo ostavlja prostor za različite manipulacije. Zatim se u članku … [[Govornik se ne razumije.]] kaže da će u slučaju kada na referendumu ne bude donijeta Odluka o razrješenju općinskog načelnika, gradonačelnika odnosno župana i njihova zamjenika, Vlada Republike Hrvatske raspustit će predstavničko tijelo i imenovati povjerenika Vlade Republike Hrvatske za obavljanje poslova iz nadležnosti predstavničkog tijela. I što zapravo to sada znači? Da li podrazumijeva da će taj povjerenik obnašati ulogu cijelog predstavničkog tijela sve vrijeme do redovnih izbora ili će se raspisati prijevremeni izbori za predstavničko tijelo što bi po meni bilo jedino logično i prihvatljivo jer nema nikakvog razloga da se u slučaju kada mandat prestaje čelnom čovjeku raspisuju prijevremeni izbori, a u slučaju raspuštanja predstavničkog tijela izbori se ne raspisuju već će jedan čovjek obnašati ulogu cijelog gradskog vijeća ili čak i čitave županijske skupštine. Osim toga, da li se u slučaju kada se pokreće postupak razrješenja općinskom načelniku, gradonačelniku ili županu automatski podrazumijeva da se postupak razrješenja pokreće i za njihovog zamjenika i obratno. Možemo u praksi imati isto tako i situaciju da se želi razriješiti zamjenik, da li se to onda automatizmom odnosi i na čelnog čovjeka. Iz ovako predloženog članka 40. b, to nije jasno. Prema tome, trebalo bi te relacije jasno definirati i precizirati kako se u praksi ne bi ostavila mogućnost različitih tumačenja odredbi zakona i naravno različitih manipulacija. I na kraju nešto o postotcima, o kojima je već ovdje bilo dosta riječi. Mislim da su članak 40.b i 40.c, u raskoraku. Naime, član 40.b kaže, da će odluka o razrješenju čelnog čovjeka biti donijeta ako se za razrješenje izjasnila većina birača koji su izašli na referendum. U praksi taj postotak može biti jako mali i zadnji izbori su pokazali da birači sve više apstiniraju pa se može desiti i da na referendum izađe na primjer 15 ili 16% birača ili možda čak i manje. Znači općinski načelnik, gradonačelnik ili župan bit će razriješeni s te funkcije voljom 8 ili 9% birača ili čak i manje od tog postotka, a s druge strane u članku 40.c, kaže se da Prijedlog za održavanje referenduma o pitanju razrješenju općinskog načelnika, gradonačelnika odnosno župana i njihovog zamjenika mogu podnijeti građani i taj prijedlog je valjan ako ga potpiše najmanje 33% birača upisanih u popis birača. Ako imamo na umu da se u praksi čelni čovjek može razriješiti s na primjer minimalnim postotkom glasova birača onda je ovaj postotak prevelik i te bi odnose zapravo trebalo uskladiti, smatram da bi trebalo zakonom odrediti donju granicu koja je potrebna da bi odluke provedenog referenduma bile važeće a da to ne bude onda riješeno na ovaj način, znači da se može maltene desiti da nekoliko postotaka birača razriješi odnosno donese odluku o razrješenju čelnog čovjeka. Sve u svemu priklanjam se svima onima koji se zalažu da se ovaj prijedlog zakona povuče iz procedure na doradu, znači da to bude nekakvo prethodno čitanje jer bojim se da će ovako predloženi zakon kakav je sad u ovom obliku zapravo uvesti dodatnu zbrku i dodatnu nestabilnost funkcioniranja jedinica lokalne uprave a upravo nam je intencija i cijelo vrijeme se zalažemo za potrebu i svjesni smo potrebe jačanja funkcioniranja i stabilizacije funkcioniranja jedinica lokalne uprave i samouprave. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je gospodin zastupnik, Nenad Stazić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Sabora. Pa, klubovi i mnogi zastupnici su se zalagali za to da ovo ne bude prvo čitanje nego prethodna rasprava o ovom zakonskom prijedlogu. Ja mislim da to nije dovoljno. Ovaj zakonski prijedlog bi zapravo trebalo povući i pisati novi. Zašto? Tu se donosi jedna bitna promjena. Znači neće se više birati posredno gradonačelnik, načelnik općine i župan, oni će biti neposredno izabrani i to je jedna bitna promjena. Bitna promjena, s tom bitnom promjenom treba regulirati odnos između tako neposredno izabranoga vijeća a ja mislim da se ta bitna promjena ne može raditi ovakvim popravkama zakona koji zapravo tretira koji je zapravo napisan za jedan drugačiji sustav. Potpuno drugačiji sustav. Ne može se novi sustav uvoditi popravljanjem zakona koji govori o starom sustavu, nego treba sjest pa napisati novi zakon i zapravo mi nije uopće jasno zašto se to ne radi. Pa vremena imate. Kad su izbori? 2009.! Zašto to na ovaj nakaradan način radite, pa imamo jednu apsurdnu situaciju, sad u ovom zakonu imamo dio zakona koji vrijedi i primjenjuje se, dio koji vrijedi ali se ne primjenjuje do 2009., dio koji ne vrijedi, sve je to u istom zakonu. To je takva jedna papazjanija, posve nepotrebno. Ambicija je bila ovog zakonskog teksta, ambicija predlagatelja riješiti odnos neposredno izabranog zastupnika i Vijeća. A je li se uspjelo u toj ambiciji? Pa je, ali samo donekle i samo u jednom dijelu. Riješen je, riješeno je to kako Vijeće može smijeniti gradonačelnika referendumom? Samo to. A svi drugi odnosi koji će se pojaviti, koji sad već postoje između Vijeća i posredno izabranog gradonačelnika a koji će se pogotovo javiti između neposredno izabranog gradonačelnika i Vijeća se ne rješavaju. Primjerice, što ako Vijeće opstruira? Može se dogoditi. Vijeće ima jednu političku, iz jedne političke opcije, izabrani gradonačelnik iz druge i Vijeće njemu komplicira rad. Neće sazivati sjednice Vijeća, neće. Jer se neće odazivati, neće imati kvorum. A što onda? A što onda? A mora potvrditi neke odluke toga gradonačelnika jer on nema tako prevelike ovlasti. Što taj siroti gradonačelnik da radi? Ništa. To ovdje nije predviđeno. Onda, pazite zakonodavac kao da ne zna, kao da je živio u nekoj drugoj zemlji pa ne zna što se u Hrvatskoj događa u vijećima lokalnih samouprava. Pa gledajte tu uopće nije riješeno pitanje tko, da li se raspušta, a ja mislim da bi ga trebalo raspustiti. Vijeće gdje je jedna većina na primjer stvorena kupovinom mandata. Ne poštuje se volja građana iskazana na izborima nego se stvara umjetna većina korupcijom. Evo tebi novci za tebe ili tvoju stranku, a ti meni daj većinu kao slučaj u Karlovcu, onda još to i potpiše. I to ko ministar. … [[Upadica se ne razumije.]] Da bude legalno, da. Jedino što nisu kod bilježnika otišli da to i tamo ovjere. Ili u Split, ili u … [[Govornik se ne razumije.]] ili u Sisku. Kupe dva vijećnika. Kupe ih, Bože, ljudi. Uvijek ima ljudi koji su na prodaju iz svakih stranaka. E sad kupe ih i imaju jednu većinu. Kad se to dogodi, kad se to dogodi morao bi gradonačelnik imati ovlasti da raspusti takvo vijeće i da to proizvede nove izbore. Pa i za njega, pa i za njega. Jer oni se moraju uzajamno kontrolirati, vijeće i izabrani gradonačelnik. Oni se moraju uzajamno kontrolirati. To će se događati jer ako se događalo do sad, a Vlada nije raspuštala takva vijeća koja postoje temeljem korupcije i kupovine mandata, nije nikakvu volju pokazala unatoč tome što se zaklinje da je povela energičnu borbu protiv korupcije. Pa je uhapsila liječnika zbog 1300 kuna. Svaka čast! Svaka čast. Ali bi, Vladi bi više vjerovali kad bi raspustili ona vijeća gdje su korupcijom jer to je politička korupcija, najgori oblik korupcije, najgori, stvorena, stvorene umjetne većine mimo volje građana iskazane na izborima. Šta će građani uopće na izborima? Šta će oni na izborima? Oni izaberu jedno a ovi istrguju nešto drugo i nikom ništa. Umjesto da su kaznene prijave podignute protiv tih koji su potpisivali trgovačke ugovore, koji su obavili trgovinu i na taj način postali gradonačelnici. Podižu se kaznene prijave, dobro, i protiv onih liječnika za 1300 kuna. Ali to neće riješiti pitanje korupcije u ovoj zemlji. I dok god se ovo pitanje ne unese i u ovaj zakon da se spriječi politička korupcija, najgori oblik korupcije neće nitko od građana ove zemlje ni nitko izvana iz Europske unije vama neće vjerovati ko što vam ne vjeruju da se upuštate u borbu s korupcijom na ozbiljan način. I ovaj zakon je, i ovaj zakon je prilika da pokažete tu političku volju ako te političke volje imate. Ali ja ne vidim da imate. Ja ne vidim da imate. Jer da imate ne biste nudili ovaj zakonski tekst. Prema tome moj je prijedlog Vladi ajd kad ste već najavili tu bespoštednu borbu s korupcijom obračunajte se s političkom korupcijom u jedinicama lokalne samouprave, spriječite ubuduće bilo kakvu kupovinu bilo kakvih vijećnika. Sankcionirajte to raspuštanjem toga vijeća i novim izborima, dopustite neposredno izabranom gradonačelniku da ako mu se to dogodi u vijeću da i on može raspustiti to vijeće pa da na izbore ide, idu ponovo svi. Dopustite tom gradonačelniku da ima neke instrumente političke borbe sa vijećem koje bi opstruiralo njegov rad i štetilo jedinice lokalne samouprave. Zapravo spriječilo da ta jedinica lokalne samouprave funkcionira. Ali i za sve to morate napisati novi, cjelovit, razuman, logičan zakonski tekst. Ovo je samo jedan neuspio pokušaj da se riješi taj odnos između vijeća i neposredno izabranog gradonačelnika. Ustrajati, ustrajete li vi na ovakvom rješenju vi ćete stvoriti neviđene probleme nakon 2009. godine jer život se odvija po jednom ritmu kojeg vi ovdje niste predvidjeli. Vama će se i dalje događati, i dalje će vam se događati trgovine po vijećima, a vi nećete imati nikakvu zakonsku mogućnost da to spriječite. Pa ako vam je cilj to spriječiti, ako vam je cilj sa tih obećanja prijeći na konkretna djela onda učinite kako vam se savjetuje jer vam se savjetuje u dobroj namjeri. Hvala vam.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospodin Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče pa evo moram ispraviti netočnu priču o kupovini karlovačkih umirovljenika koju je kolega Stazić već po 107 put valjda spominje. Prije svega ni ugovori, predizborni ugovori, koalicijski ugovori kod nas su uvijek bili javni pa upravo za to za njih i znate, inače ne bi znali. Međutim manje javni su bili, bile vaše kupovine. Recimo predizborna kupovina novinara, 20 ste ih smjestili u diplomaciju za nagradu. Sad to jasno, ne smijete više javno, ali postoji Medison koji će vam odraditi to, možda i koji lijek kakav Aktavisa. Generički jel' pardon? Generički.
Na redu je gospodin zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U Hrvatskoj od 1993. godine kada je počela uspostava lokalne i područne, regionalne samouprave traju rasprave, dileme o tome kako naći najbolji sustav izbornog zakonodavstva, kako naći najbolji odnos između predstavničkog tijela i onih koji obnašaju javne funkcije? I na koji način urediti tu, to područje javnog djelovanja koje je presudno za funkcioniranje jedne područne, regionalne samouprave, ali i za funkcioniranje jednog društva, jedne države. Naravno kod reforme izbornog zakonodavstva prišlo se tom problemu parcijalno, od samog početka. Pa su se pojedine razine izbornog zakonodavstva prema potrebi ili političkoj ili prema silnom očekivanju javnosti vadile iz konteksta i pokušale se pojedinačno rješavati. Tako da imamo različite modele na koji način izborno zakonodavstvo u Republici Hrvatskoj danas djeluje. Da li ćemo staviti na jednu stranu kada se radi o izboru Predsjednika Republike, na drugoj strani kad se radi o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi i na trećoj strani kad se radi o parlamentarnim izborima ili o izvršnoj vlasti na razini države. Imamo 3 različita praktično modela koja su, međusobno se ne razumiju. Ona međusobno ne komuniciraju. Naravno, u konkretnom slučaju Prijedloga zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi mislim da smo gotovo svi na tragu da je dobro da se gradonačelnici, načelnici, župani biraju direktno i da praktično je to jednoglasno od samog početka vrlo jasno i gotovo svi klubovi su se zalagali za jedan takav pristup. Naravno, problemi nastaju na sadržajnoj razini. Ova deklarativna ona je gotovo uobičajena i u susjedstvu i u onom susjedstvu koje je bliže onome, koje je dalje onome, koje je ispod nas u smislu razine i demokracije i gospodarskog društvenog odnosa. U svakom slučaju tu možemo naći neki konsenzus. Međutim, ona je sadržajna razina, naravno ona je uvijek implicirana i političkom dimenzijom, vremenom u kojem se neka rasprava događa. Tako da mi ustvari naše građane kad ih navedemo na trag kako smo došli do jedne zajedničke konstatacije da je dobro da oni mogu direktno nešto birati. Onda ih nakon toga u tri dana toliko izmuljamo i oni više ne znaju šta ćemo mi birati, ni da li se mi uopće više slažemo da treba direktno birati. Mislim da takve poruke ne smiju se događati i mislim da je ova dobra ideja trebala biti bolje i sadržajnije pripremljena. Mislim da je trebalo ići na svojevrsno anketiranje u političkom smislu, a na drugoj razini sa onima koji već sada obnašaju u jedinicama lokalne samouprave i uprave vlast sa građanima, sa udrugama pokušati kroz javnu raspravu naprosto isprofilirati najbolji mogući sadržaj ovog novog modela izbornog zakonodavstva. Jer ovako smo naizgled svi suglasni, a kad bi se rezime ove rasprave pokušao vrlo jasno i precizno postaviti vidjeli bi da ustvari postoje gotovo nejasnoće u svakom poglavlju, u svakom segmentu. Mislim da to nije dobro, nije dobro ni za one građane koji očekuju da se napravi promjena tu. Nije dobro ni za nas kao predstavničko tijelo, da nemamo u tom pogledu snage da to iznjedrimo. Nije dobro za Vladu da se gotovo od većine daje prijedlog da ovo bude prethodna rasprava iako mi imamo iskustva da su ponekad prethodne rasprave jako pomogle. Da su one pomogle u smislu traženja najboljeg načina i najboljih rješenja i uvažavanja, posebice u ovoj temi koju smo na neki način pokušali zaštiti od političkih udara sa bilo koje strane, iz razloga što je nakon zadnjih lokalnih izbora vrlo jasan glas i poruka građana Republike Hrvatske bio "nemojte više po tom modelu raditi lokalne izbore jer to sve skupa nije na diku i čast onih koji to rade". Prema tome, mislim da je dobro zaštititi se kod izrade zakona od tih političkih udara, ali da je dobro i da Vlada Republike Hrvatske kaže "u redu, ovo je prethodna rasprava, imamo vremena do idućih lokalnih izbora", a imamo vremena do idućih lokalnih izbora. Određene segmente koji se tiču ovog Zakona, prije svega referendum koji je izazivao najviše polemike, najviše dilemu, u potpunosti naravno treba uskladiti ne samo sa Zakonom o referendumu nego i sa realnim stanjem koje imamo na terenu. Vi znate kakve su posljedice kada se dođe do rušenja neke vlasti. Vi znate kakva je razina izlaska u tim i takvim varijantama. Vi znate da u slučaju kad se dođe uopće do varijante da se referendumom smjenjuje izabrani gradonačelnik, načelnik ili župan da je to situacije određene podijeljenosti. Tada je vrlo mali broj ljudi raspoložen za izlazak na referendum. Prema tome, moramo propisati one instrumente koji će moći biti djelotvorni, a da ne izazivaju blokadu sustava. Da referendum ne bi bio poštapalica za sve one koji žele destruktivno djelovati. Ali isto tako slažem se, ja apsolutno mislim da treba gradonačelnike, načelnike i one koji obavljaju tu javnu funkciju zaštititi i dati im instrumente koji će oni moći obavljati svoj posao na najbolji mogući način. Ali ja se manje bojim za njih, a više se bojim za građane, za predstavničko tijelo da će ono biti ustvari u podređenom položaju. Puno podređenijem nego što će to biti gradonačelnik, načelnik i župan. Pa i do sada su ustvari, praksa je pokazala da su nesporazumi nastajali iz razloga ovog dijela segmenta vlasti, ove izvršne vlasti. A da je predstavničko tijelo radi okolnosti i načina na koje se ono u našem sustavu zakonodavstva tretira, ali i uloge koje ima, počesto na sebe primalo one udarce koje ne zaslužuje. Ja bi se usudio reći kao i ovaj Parlament koji počesto prima na sebe sve one negativne konotacije koje proizlaze iz javnog rada političkog djelovanja, a počesto nisu namijenjene ovom Parlamentu nego možda više pripadaju izvršnoj vlasti. Ali nažalost, mi smo tu, mi smo u takvom sustavu i tako djelujemo. Isto tako je i kod lokalne samouprave, znate? Lokalni šerifi ne stanuju u vijećima, u županijskim skupštinama nego oni su u izvršnoj vlasti. A sve se kad se govori o negativnim konotacijama pokušava se uspostaviti kao dijalog. Sve je problem kako će i na koji način će predstavničko tijelo reagirati naspram izabranom gradonačelniku koji je biran direktno. U redu, on je biran direktno, ali i narod mora zadržati svoje predstavnike u mogućnosti da budu kontrolni mehanizam, da budu tijelo koje će moći kontrolirati. Prema tome, uz najbolje namjere ja želim kazati da nema razloga da ovdje danas sudimo ovako ili onako. Ja podržavam ideju ovog zakona. Mislim da se on treba uskladiti u potpunosti sa potrebama ovog društva, sa našim načinom na koji živimo i kako politički djelujemo. Mi ne možemo prepisati ovaj zakon od bilo koje druge zemlje osim načela. Prema tome, oni koji kažu idite tamo pa ćete vidjeti kako to oni rade. Oni to rade možda drukčije, možda lošije, možda bolje ali možda su i druge okolnosti kod njih. Prema tome, mi moramo naći vlastiti način, vlastite institucije i instrumente kojima ćemo djelovati da ovaj važan zakon bude u interesu i onih koji će obnašati vlast i predstavničkog tijela ali prije svega građana Republike Hrvatske koji su zaslužili naprosto da ih stalno ne frustriramo, da nakon svakih izbora, nakon svakih skupština dolazi do nekih poremećaja. Naravno, ti poremećaji, znate vrlo je teško bilo koga tko je izabran od strane naroda, vrlo je teško bilo kojeg člana predstavničkog tijela bilo koje razine zakonskim kapacitetima ograničiti da čini nešto što nije moralno. To je vrlo teško. Prema tome, to je naprosto. Ja ne znam, to se može dogoditi u najuređenijem sustavu, u najuređenijem zakonodavnom smislu to se može dogoditi. Međutim, mora postojati neka druga sankcija koja nije propisana krutom uredbom zakona koja kaže dobro mi ćemo sada poništiti općinsko, gradsko ili županijsko vijeće, ovo ćemo raspustiti, mora postojati neka druga sankcija koja će biti daleko teža, koja će biti daleko neprihvatljivija i za političku stranku i za pojedinca da učini nečasno djelo koje se tako može okarakterizirati. Prema tome, ponavljam, ne može se restrikcijama riješiti pitanje ukupnog povjerenja koje treba izraditi.
Hvala. Imamo jednu repliku gospodin zastupnik Jure Bitunjac. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče! Slažem se sa kolegom Markovom u većem dijelu njegovog izlaganja a poglavito što je locirao dvije stvari koje su svi zastupnici bez obzira kojoj političkoj opciji pripadaju ovdje istaknuli. To su znači s jedne strane konsenzus po pitanju neposrednog izbora gradonačelnika, načelnika i župana i njihovih zamjenika. I s druge strane, jednu konstataciju koju je jako dobro locirao a to je kad idemo to pretočiti u zakon, u zakonske odredbe onda de facto naša diskusija ide u tom pravcu kao da smo svi, zapravo jedan dobar dio kao da je protiv takvog jednog zakona. Da li je zakon manjkav ili ne, ovo što ste vi istakli gospodine Markov, mislim to je vaš stav i u redu, zakon će sigurno doživiti određene promjene, izmjene i tako i nadam se da ćemo doći do takvog zakonskog rješenja koje ćemo svi prihvatiti. Ali, drago mi je što osim HDZ-a ima još i onih drugih zastupnika koji ne idu na sitno politikanstvo. Ja mogu reći i to kad je riječ o neposrednim izborima načelnika, gradonačelnika da je ovo jedno od izbornih obećanja Hrvatske demokratske zajednice, predizbornih obećanja Hrvatske demokratske zajednice gdje je u našoj kampanji 2003. godine jasno istaknuto da će HDZ u ovom mandatu donijeti zakon kojim će se riješiti pitanje nesporednog izbora gradonačelnika, načelnika općina i župana odnosno njihovih zamjenika. Evo, u ovom pravcu smatram da ova vaša diskusija apsolutno je korektna ali neke dileme, nema vremena za neke dileme o kojima bi se dalo razgovarati i pričati ali nadam se da će se one tijekom i ove rasprave i narednom raspravom da će biti riješena. Hvala lijepo.
Odgovor gospodin Ante Markov. Izvolite!
Pa naravno uvijek najveći nesporazuma dolaze iz različitog načina iz koje pozicije govorimo. Počesto nama danas kad se radi o lokalnoj samoupravi ali i kad se radi o bilo kojoj društvenoj aktivnosti, recimo turističkoj sezonu u nedostatku najosnovnijih pokazatelja, statističkih informacija, analiza ulazimo u neke teme za koje nemamo dovoljno informacija a nažalost ni od '90. na ovamo mi nemamo jedan sustavno izrađen analitički pristup kojim ćemo vidjeti kakvi su uistinu bili rezultati lokalne samouprave od '93. na ovamo, što je bila pozitivna strana, što je bila negativna strana, kako su građani reagirali u pojedinim sredinama, da li je isti odnos u svim krajevima Republike Hrvatske, da li je isti odnos na svim razinama vlasti, da li je isti odnos kod velikih i malih gradova. Prema tome, nemamo dovoljno analitičkih pokazatelja, nemamo dovoljno usporedbi da bismo usporedili vrijeme iza nas i da bismo kazali ono je bilo ocijenjeno ocjenom tri a mi želimo doći do ocjene pet nego se stalno vrtimo u jednom krugu u kome se naravno nesporazumi rađaju ne toliko na načelnoj ideji. Rekao sam načelno svi smo za direktni izbor, ali se rađaju upravo na sadržajnom razlogu jer njega nismo uistinu svi skupa zajednički mogli razmotriti jer nemamo dokumente kojima ćemo se uvjeriti da je nešto bilo dobro odnosno da je nešto bilo loše, i to je jedan ključni problem oko koga se stalno vrtimo i koji rađa sam po sebi kao perpetuum mobile nesporazume.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite!
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, dame i gospodo zastupnici! Pa evo, nekoliko riječi o ovom zakonu. Ja bih prvo rekao da možda ponovo idemo u jednom smjeru koji osobno za mene nije dobar a to je smjer u kojemu kompletne sustave mijenjamo a bez da imamo bilo kakve analitike, bilo kakva saznanja da možemo i kako će se to odraziti u samoj praksi. Ja sam već i o promjenama ukupno ne samo ovog dijela Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi nego i izbornih zakona govorio o tome da postoje države u svijetu pa i u našoj blizini koje imaju različite sustave na različitim područjima i na način da su ipak neke stvari prethodno isprobali na, evo na način da se vidi da li to funkcionira. No međutim, mi uvijek idemo sa nekim generalnim rješenjima za koje definitivno a tu smo se sada ja bih rekao svi izdiskutirali ne znamo kako će izgledati. I onda će nam se dogoditi novi problem. Bilo je već i riječi ovdje vrlo jasno da i sam ukupno Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi sa našim općinama, sa našim županijama je nešto u što se krenulo, neki kažu izuzetno dobro, pitajte u nekim mjestima naše građane, izuzetno su zadovoljni, u drugim imaju izuzetno puno problema. Mislim da se ponovo vodimo u svemu tome ipak na kraju samo političkim određenim smjernicama a ne da pokušamo objektivno procijeniti što to znači globalno za Republiku Hrvatsku a onda ovisno o pojedinom zakonu što to znači za pojedinu općinu, za pojedini grad, za pojedinu županiju. I jučer smo također puno diskutirali o određenoj maloj promjeni koja nikakvom prisilom, nikakvim zakonom neće moći definirati ono što se mora definirati negdje drugdje. Mi govorimo o tome da će, barem je jučer bilo puno riječi o tome, neke nemoralne radnje se moći zakonom zaustaviti. Bojim se da to neće nažalost o tome ovisiti nego će ovisiti prvo o ljudima. Prvo o tome da li ima potražnje i da li ima onih koji na neki način odgovaraju na tu potražnju? Tako dugo dok mi ukupni, taj naš politički život svodimo na, ja bih rekao potpuno krive stvari onda i mi kao saborski zastupnici pa svi oni koji se bave ovim javnim poslom nažalost budemo ponekad izvrgnuti i prozivkama i baš nam nije status u društvu onakav kakav bi mi svi željeli. Bojim se da to ni jednim zakonom nećemo moći definirati niti bilo kojim izmjenama članaka nego moramo to pokušati redefinirati mi kao političari, mi kao ljudi ali na svim razinama. Žalosno je kada čujemo ili se na neki način čuje da je pokušaj promjene vlasti ovakav ili onakav, on neće biti zaustavljen evo ponovo se pozivam na jučerašnju raspravu i na jučerašnji prijedlog, nikakvim potpisivanjem kod javnog bilježnika. Bit će reguliran na način da ako se na bilo koji način uspije promijeniti dio ljudi, dio promišljanja ali dio shvaćanja onoga da je politika ipak borba za opće dobro i kako je moguće maksimalno uključiti dio ljudi u tom dijelu. Mislim da je bilo i dovoljno govora već ovdje o konkretnim ovim člancima ali ja ću se posebno osvrnuti na jedan članak koji po meni definitivno govori o nečemu da ovo nije promišljanje za neko opće dobro nego više opet dio koji će biti usmjeren prema nekim političkim ciljevima, prema nekim željama, ali i usklađivan valjda i sa postojećim stvarima. Radi se o članku 22. gdje se govori o tome da općinski načelnik, njegovi zamjenici, gradonačelnik, župan svoju dužnost obavljaju u pravilu profesionalno, a u drugom članku se to definira da to mogu raditi bez zasnivanja radnog odnosa. Ako me pitate o ovom dijelu mislim da bi trebalo napraviti jasnu razdiobu između ovih triju funkcija. Prema tome gotovo da općinski načelnik bi moglo se definirati, a s obzirom i na onaj izvorni proračun pa vidjeti tu, u tom dijelu bi trebao možda svoju dužnost obavljati volonterski. Sigurno da neki proračuni koje imamo u našim općinama se troši gotovo 50% izvornih sredstava na plaćanje da li načelnika ili još kojeg djelatnika i mislimo da to na taj način ne može funkcionirati jer vjerujem da su općine zamišljene na način da ti ljudi koji su u onom najmanjem dijelu lokalne samouprave što bolje iskoristi se taj novac, koliko ga malo ima. Ja neću govoriti o svim onim stvarima u kojima se slažem da je decentralizacija nužnost. Da se mora više novaca usmjeriti lokalnoj samoupravi, ali u ovom dijelu da oni kontroliraju i da ulažu u neke stvari nažalost najveći dio se potroši, ja bih rekao za plaće. Kada dolazimo na onu drugu razinu kao što su gradonačelnici i župani ja moram reći da mi je, da se ja ponekad i divim ljudima koji imaju puno funkcija, stvarno kako ih obavljaju. Mislim da je to stvarno svatko od nas ima određene kapacitete ali iskreno se bojim da takav smjer nije dobar. Mislim da u tim stvarima bi trebalo biti vrlo jasan i da je ponekad nemoguće obavljati nekoliko funkcija koje kada vidimo zahtijevaju i desetak i više radnih sati na dan, a da neki ljudi to obavljaju ja bih rekao na način da se valjda razmišlja da je to moguće. Prema tome u ovom dijelu promišljanja vezano uz gradonačelnike, naročito kada se rade o tome da su to posebice gradonačelnici velikih gradova sa velikim proračunom nezamislivo mi je, jedino ne znam da li bi gospodin Bandić mogao raditi u onom Gradskom komunalnom kao direktor i volonterski kao gradonačelnik ako to nije drugačije definirano ili možda već prije ili ne znam, netko drugi? Neću sada spominjati konkretne primjere ali mislim da takvi slučajevi ne bi bili dobri. A pogotovo mi je nezamislivo da će župan biti volonter. Župan volonter u nekoj županiji ne znam kojim će se poslom baviti. Ne znam što je važnije od toga da netko, netko obavlja funkciju župana na jedan profesionalan, odgovoran način. Brine se o jednoj regiji, unapređuje nju, da se time bavi na volonterski način. Ne znam kuda to vodi, kakvog to ima, ima smisla? I mislim da tu treba biti rezolutan jer se bojim iskreno da se na ovaj način može doći do određenih zlouporaba, da na određeni način mi samim zakonom onda pokušavamo i reći da to valjda nije takva funkcija u kojoj bi trebao netko dati sebe ili raditi na pravi način. Zato mislim da evo uz ovu konkretnu primjedbu, ali i uz promišljanje da je uvijek ako je moguće određeni sustav kada ga stavljamo u tom dijelu u funkciju da li je moguće razmisliti da ipak, evo nek to bude tak rečeno jednostavno shvaćeno isprobamo to. Pa evo imat ćemo izbora, bit će izbora u jednom dijelu. Pa evo idemo direktni izbori u jednoj općini, u jednom gradu. Neki funkcionira po novom sustavu. Vidimo to, pratimo u tom dijelu i da vidimo kako će to djelovati. Mislim da bez takve jedne malo analitike, bez malo dubljih stvari ćemo se svi mi zajedno čuditi. Ako većina se odluči da se donese ovakav zakon da se ponekad neke stvari dese na krivi način, a onda nikakva pomoć ili kozmetika tome neće pripomoći. Hvala lijepa.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Pero KOvačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, slažem se sa većinom izlaganja uvaženog kolege Pankretića, ali mislim da je jednu zamku i on odnosno udicu progutao a to je vezano za ovaj dio profesionalno i plaćeno. Kod nas se uvriježilo da profesionalno znači plaćeno. I to je greška. Imali smo to primjer kad se imenovala predsjednica Skupštine Grada Zagreba pa sam ja pitao. Piše, pisalo je u odluci, veli: «Dužnost će obavljati profesionalno». Velim ja vas ne pitam da li će ona biti plaćena nego pitam da li će, da li će pošteno i čestito obavljati tu dužnost? Znači tako je i ovdje bitno. Nije bitno da li će načelnik biti plaćen ili neplaćen. To ne znači da je on ako je plaćen profesionalac. Profesionalac je onaj, a može biti i volonter koji će pošteno i čestito i stručno obavljati te poslove. Evo samo toliko. Hvala.
Hvala. Odgovor Pankretić. Izvolite.
… [[Govornik se ne razumije.]] Uvaženi kolega Kovačević znate prva je stvar da ako netko uopće ide obavljati neku dužnost onda treba ju obavljati profesionalno. Ali ovdje je stvar u tome da li on zasniva radni odnos ili ne. Moj čvrsti je stav da za određene stvari on mora zasnovati radni odnos, a da moraju biti svi profesionalci i volonteri i oni koji su plaćeni, to mislim da se samo po sebi podrazumijeva, ja drugačije to niti ne definiram.
Hvala lijepa. I kao posljednji u ovom dijelu rasprave, gospodin zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospođe i gospodo zastupnici. Teško je govoriti nakon kolege Bože Pankretića, ali ja ću ipak pokušati dati još nešto doprinosa ovoj raspravi. Naime, prije svega moje mišljenje je doista da se ova rasprava danas čak i ako su to tražili gotovo svi klubovi, ne može shvatiti kao prethodna rasprava, jer se i kasnije iz rasprave vidjelo da zapravo jedini zaključak te prethodne rasprave kada bismo to mi prihvatili kao prethodnu raspravu, jedini zaključak svih ovih rasprava je da ovaj zakon ne rješava osnovna pitanja koja treba urediti ovim zakonom i onda doista nema smisla da to bude zaključak prethodne rasprave. Naime, moram reći da je i iz rasprave proisteklo doista da je ovaj zakon između ostalog i jedan ja bih rekao smjeli doprinos jednoj zakonodavnoj praksi u Hrvata. Ovo je po prvi puta ja bih ga kolokvijalno nazvao jedan fragmentirani zakon. Dakle može imati takvo kolokvijalno ime u teoriji, fragmentirani zakon i to iz jednostavnog razloga što se jedan dio tog zakona primjenjuje sada, jedan dio tog zakona je na snazi ali se ne primjenjuje, a jedan dio tog zakona tek se treba izglasati, a to je ovaj dio o kojem već danas raspravljamo. Ako je doista, nisam prejudicirao da bi jedini zaključak iz ove rasprave mogao biti to da ovaj zakon ne rješava osnovna pitanja koja treba urediti ovim zakonom, ja ću vas podsjetiti iz samog prijedloga zakona pa ću pročitati koja su to kao što poglavlje po Poslovniku i glasi, osnovna pitanja koja se predlaže urediti ovim zakonom. To su: Prvo, uvođenje neposrednog izbora općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana, te gradonačelnika Grada Zagreba te njihovog zamjenika. To je koliko je meni poznato već jednim zakonom riješeno koji se doduše ne primjenjuje, ali smo ga donijeli. Drugo, problem zapravo unošenja tog novog principa, odnosno ugradnje jednog rješenja kao što je neposredni izbor općinskog načelnika i gradonačelnika smo već puno raspravljali u ovom Saboru. Ako se dobro sjećam, jedan cijeli dan smo potrošili na tu raspravu i još uvijek mene osobno ta rasprava nije uvjerila da je dobro raditi ono što mi radimo, a to ovaj prijedlog zakona potvrđuje, a to je da iz rješenja pojedina rješenja u ovom slučaju se odnosi na lokalnu samoupravu iz jednog političkog sustava prenosimo u posve drugi politički sustav. To me uvijek podsjećalo na to, kao da na brod ugrađujemo kotače da bi se mogli voziti i po cesti. To je doduše moguće, zašto ne, ali morate priznati da nije uobičajeno i da najčešće ne daje baš dobre rezultate. Drugo osnovno pitanje je preciziranje odnosa između predstavničkih tijela i nositelja izvršne vlasti, kaže predlagatelj. Dakle preciziranje odnosa. Ako išta nije riješeno ovim prijedlogom zakona, onda nije riješeno preciziranje odnosa između predstavničkog tijela i nositelja izvršne vlasti i ne mislim o tome doista ovdje redati argumente jer su to rekli sve prethodni govornici. Treća točka koja je osnovno pitanje koje se predlaže urediti ovim zakonom je definiranje ovlasti općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana. Ni o tome ne bih gotovo ništa rekao, ali mislim da skoro ništa nije definirano ovim prijedlogom zakona, odnosno da je kroz raspravu postavljeno više pitanja nego što je dato odgovora. Četvrto pitanje je definiranje i uređenje postupka opoziva općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana i njegovog zamjenika. To definiranje se i uređenje postupka se svelo na jedno rješenje, referendum. I peta točka je uređenje situacije kada predstavničko tijelo jedinice lokalne, odnosno područne (regionalne) samouprave ne donese proračun, odnosno odluku o privremenom financiranju. I ovdje je zapravo ta situacija uređena na takav način ovim prijedlogom da je to uređenje situacije izazivalo više i izazvalo više dvojbi i pitanja u ovoj raspravi nego što je dalo odgovora i to su potvrdili svi moji kolege koji su prethodno o tome raspravljali. Nadalje u prijedlogu postoji i poglavlje koje kaže, posljedice koje će proisteći donošenjem ovog zakona su sljedeće: Prvo, pridonošenje većoj identifikaciji građana s lokalnom vlašću. Najveća je bila u jednopartijskom sustavu, tu su bili apsolutno identificirani. Drugo, veći stupanj sigurnosti i kontinuiteta u radu izvršnog tijela, i to je bilo najveće u komunizmu. Tamo je sve određivala partija, sve je bilo sigurno i kontinuirano. Znalo se unaprijed, petoljetke i sve ostalo. Treće je veća legitimnost izbora općinskog načelnika, gradonačelnika, odnosno župana budući je njihov izbor ostvaren neposrednim izborom od strane građana i to je možda jedino što je točno, da im to daje veću legitimnost od svega ovog što je do sada nabrojano. Međutim o toj legitimnosti dopustite mi nekoliko riječi. Mislim da se ovakvom načinu osiguravanja legitimnosti vraćamo u zapravo negdje prema prapočecima demokracije prema tzv. neposrednoj demokraciji u staroj Grčkoj, jer tamo su svi neposredno birali predstavnike, dakle gradonačelnike ili predsjednike ili kako god hoćete. Doduše tamo je bilo u toj demokraciji upitno tko ima, a tko nema pravo glasa, jer nisu znate svi imali pravo glasa. Tu smo mi dakle uznapredovali u međuvremenu, ali eto u rješenjima se vraćamo prema tim vremenima. To je sasvim sigurno najbolji oblik demokracije i to bez daljnjega, dakle neposredan, osigurava se dakle veća legitimnost i sve je… Međutim koliko je meni poznato u povijesti, posljednji čelnik izvršne vlasti koji je izabran na takav neposredni način u povijesti prije nego su se razvili sustavi zapadne demokracije u kojima, ja kažem, na ovaj način kako se ovdje predlaže i sa ovlastima kako se ovdje predlaže i sa odnosom prema predstavničkom tijelu, je mislim bio poglavica Kuanah Barker iz Seminole, negdje 50-ih godina prošlog stoljeća, dakle, 1950. On je imao takve ovlasti i takav odnos prema predstavničkom tijelu, ali samo unutar rezervata. Dakle, ovdje zapravo dolazimo u jedan sukob, a to je nedefiniranim odnosom između parlamentarnog ili parlamentarizma i neposredno izabrane izvršne vlasti, to nas zapravo, taj nedefinirani odnos suprotstavlja s jedne strane demokraciju koja je najbolja neposrednim izborim i s druge strane parlamentarizam koji zapravo uključuje principe zastupnička, odnosno bolje rečeno zastupničkih tijela i parlamenata u politički sustav. Prema ovim rješenjima sve je upereno protiv parlamentarizma. Apsolutna sva rješenja dana Prijedlogom ovog Zakona su na tragu prvobitne demokracije neposrednim izborom i sva su okrenuta protiv parlamentarizma, odnosno predstavničkih tijela. Koliko je meni poznato, takav odnos protiv parlamentarizma vraća nas nešto bliže u 17. stoljeće kad je zadnji put Charles II. ukinuo parlament u Engleskoj. Od onda više nitko nije radio na tome da ukine Parlament i parlamentarizam, ali su odnosi između kralja i Parlamenta bili puno preciznije riješeni nego što su ovdje na ovoj razini, a pogotovo na nižim razinama. I da zaključim. Bez obzira na rješenja u ovom Zakonu i kakva će ona biti to donešena i kakva će biti naša odluka, hoćemo li to prihvatiti kao prethodnu raspravu ili ćemo inzistirati na tome da se doista napravi jedan cjeloviti zakon, ili ćemo ići za ovim što je kolega Pankretić predlagao da idemo na jedan model paralelno kod ponovljenih izbora, da se ispita, zapravo, i na izvjestan način istraži učinkovitost predloženih ugradnja kotače na brod, da vidimo hoće li to funkcionirati. Ja mislim da ovaj Zakon ne može zaustaviti naš narod niti u razvoju demokracije niti u razvoju parlamentarizma ma koliko se trudio. Hvala lijepo.
Hvala lijepa gospodinu zastupniku Rožiću. Ako smijem dodati, čak se i izvikivao car, a ne birao. Recimo, Klaudije je izvikan od pretorijanske garde, a nitko ga nije izabrao ni imenovao. Ajde dobro, evo imamo jedan ispravak kratki pa ćemo zaključiti. Izvolite.
To je sitni ispravak. Pa uvaženi kolega Rožić je rekao da mu nije lako govoriti poslije mene pa ispravljam taj netočan navod. Njemu je lako govoriti poslije mene, ali nije mu lako govoriti, on zna sam polije koga.
Ja sam razumio gospodina Rožića da je dao kompliment s time [[Upadica: Sumnjiv je kompliment bio, sumnjiv.]] Hvala vam lijepa. Nastavljamo u 15 sati. Prvi je na redu potpredsjednik Mato Arlović, a poslije njega Kruno Markovinović. STANKA U 13,33 SATI
Dame i gospodo nastavljamo sjednicu i raspravom o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi. Poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović. Izvolite.
… [[Govornik je naknadno uključen.]] predsjedniče, poštovane kolegice i kolege, državni tajniče, moram reći da je dobro da je ovaj Prijedlog zakona u prvom čitanju jer to otvara mogućnost da se ozbiljnije propitaju i rasprave neka i načela i temeljna pitanja koje treba urediti inače Zakonom o lokalnoj i područnoj /regionalnoj samoupravi/ naročito nakon što će nastupiti situacija da ćemo imati neposredno izabranog gradonačelnika, zamjenika gradonačelnika, načelnika odnosno njegovog zamjenika, župana i njegovog zamjenika. No u toj situaciji je sasvim jasno da treba malo drugačije urediti pitanje odnosa između organa ili tijela izvršne vlasti i predstavničkog tijela. U ovom Prijedloga zakona se pokušalo dati jedno viđenje takvih rješenja no nažalost moram reći da u tom segmentu ovaj Prijedlog trpi čitav niz kritika a i prijedloga da se eventualno razmotre drugačija rješenja do drugog, do drugog čitanja. Prvo, znate dosta je teško govoriti o odnosima između neposredno izabranog gradonačelnika i neposredno biranog predstavničkog tijela kada se posebice opet otvara prostor da se interpolira između njih Vlada Republike Hrvatske koja će imenovati povjerenika za obavljanje poslova iz nadležnosti općinskog načelnika, gradonačelnika odnosno župana u slučaju kada se donese odluka na referendumu o razriješenju općinskog načelnika odnosno iskaže nepovjerenje. Jer je to zadiranje praktički Vlade u taj dio poslova i mislim da je definitivno došlo vrijeme da se lokalnoj samoupravi prepuste te dužnosti. Mislim da bi zakonom trebalo propisati da tada bez povjerenika tu dužnost obavlja privremeno predsjednik Vijeća. Da obavlja minimum poslova da bi uopće moglo, minimum … [[Govornik se ne razumije.]] poslova da … [[Govornik se ne razumije.]] mogli funkcionirati i da naravno u takvoj situaciji se treba otvoriti odmah raspisati izbore za novog načelnika, gradonačelnika, župana odnosno i njihove zamjenike. Drugo što je važno razriješiti jeste da je pitanje u članku 45. otvoreno da predstavničko tijelo će raspisati, dakle mora raspisati referendum o razriješenju općinskog načelnika odnosno gradonačelnika i župana u slučajevima nesposobnosti za obavljanje funkcije općinskog načelnika i gradonačelnika odnosno župana a da zapravo se postavlja pitanje kako ono može utvrditi da je ono nesposobno? Na osnovu čega? Zatim kada krše i ne izvršavaju odluke predstavničkog tijela, kada svojim radom prouzroče jedinice lokalne odnosno regionalne samouprave znatniju materijalnu štetu. A šta je sa teškim povredama zakona i zakonitosti rada? Šta je primjerice kad oni svojim radom naprave slučajeve kao što smo imali u slučaju recimo Požeško-Slavonske županije davajući jamstva bez pokrića ili zadužnice i tako dalje i tako dalje i tako dalje. Mislim da u takvoj situaciji bi trebalo ipak razmotriti do drugog čitanja da se enumerativno, da pobroje slučajevi kada po sili zakona ne samo se raspisuje referendum o razrješenju nego kada po sili zakona prestaje mandat gradonačelnika, načelnika odnosno župana za teške povrede zakona koje izazivaju ovo kao što je ovdje između ostaloga predviđeno i znatnu materijalnu štetu po tu jedinicu lokalne odnosno regionalne samouprave. Zatim kada se radi o primjerice gubitku poslovne sposobnosti jer se i to može dogoditi i tako dalje i tako dalje. Pa da se u takvim slučajevima raspisuju novi izbori bez održavanja referenduma. Jer mi moramo uvesti zapravo jedan dio zakonskog mehanizma. Treće, potpuno je neprihvatljivo da u isto vrijeme rješenja o referendumu se ovdje daju koja nisu u skladu sa zakonom, važećim Zakonom o referendumu. A da se ne upućuje na to da će se zapravo novim zakon, leg specialis, Zakon o referendumu to pitanje dodatno urediti i razraditi. Jer onda to bi značilo da moramo praviti izmjenu i dopunu onog Zakona. Onaj zakon po sada važećem i ovakvom rješenju bi ostao na snazi, ali tamo se otvara pitanje tko raspisuje referendum? I tako dalje, u ovakvim slučajevima. Četvrto, predstavničko tijelo će donijeti odluku o održavanju referenduma ako je prijedlog iz prethodnog stavka primjerice podržan od najmanje 33% birača upisanih u popis birača i tako dalje i tako dalje, članak 47. Postavlja se pitanje zašto … [[Govornik se ne razumije]] 1/3? To je ogroman broj birača. Mi u Ustavu imamo da iz nadležnosti Hrvatskog sabora, Vlade Republike Hrvatske, Predsjednika države, iz njihovih ustavnih nadležnosti je moguće i mora se raspisati. Dakle raspisat će se, ne može se odvijati ako se steknu uvjeti ustavni, a to je da 10% biračkog tijela potpiše peticiju odnosno zahtjev za održavanjem referenduma i ako su u redu potpisali i prihvatili i ne ponavljaju se onda se taj referendum mora održati odlukom … [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome ova 1/3 je potpuno, potpuno nerealna i mislim da u takvoj situaciji sasvim sigurno treba raspraviti o tome da to mora biti daleko, daleko manji postotak nego što je 1/3. Peto, posebice je interesantno da u isto vrijeme će se otvoriti pitanje a šta je sa time kako će se donijeti odluka o raspisivanju referenduma na Vijeću? Kojom većinom se ona donosi? A ovdje imamo 1/3 koji bi morali potpisati zahtjev da se uopće može, prijedlog da, prethodno, prijedlog za održavanje referenduma. E sad najinteresantnija i najdubioznija stvar po meni jeste to ako se na referendumu donese odluka o razrješenju da će zapravo do izbora novog gradonačelnika odnosno župana i zamjenika poslove umjesto njih obavljati povjerenik. To mi nikako ne ide ako hoćemo osigurati ustavnu poziciju naših jedinica lokalne samouprave da se ne priseže u njihove, njihove nadležnosti. Sedmo, u članku 7. predloženih izmjena i dopuna se kaže: «Članak 40. mijenja se i glasi: Općinski načelnik, gradonačelnik i župan biraju se na općim izravnim izborima sukladno posebnom zakonu.» Ali posebnim zakonom se ne govori da se biraju samo oni izravnim izborom nego i njihovi zamjenici. Prema tome, ako već mijenjamo taj članak 40. trebalo bi naznačiti da se biraju i oni i njihovi zamjenici, kao što između ostaloga u 40.a u članku 8. se sad već navodi da mandat prestaje jednom i drugom i načelniku i zamjeniku načelnika odnosno gradonačelnika. Prema tome, tu je očigledno propust i to treba dodatno napraviti i popraviti. Posebna rasprava ili posebno pitanje koje se otvara je vezano uz članak 35. gdje se propisuje da će nosioci izvršne vlasti dva puta godišnje podnositi izvješće o svom radu i naravno uvijek kad to zatraži vijeće, a onda mora u roku od trideset dana. To treba vezati sa raspravom o proračunu te jedinice lokalne samouprave. Rasprava kada je proračun, kada je rebalans proračuna i kada je izvješće o ostvarivanju šestomjesečnog proračuna, onda mora svakako biti izvješće o radu izvršne vlasti. Ali naznačiti da će oni svaka dva puta godišnje podnositi izvješće o svom radu, a ne reći u kom periodu i za koje poslove, pomalo visi u zraku. Osmo, u članku 35.a potpuno je jasno da se zapravo radi o čistoj poslovničkoj materiji vezano za vijećnička pitanja, odgovore na vijećnička pitanja, pisane, nepisane, itd. I u tom segmentu je potpuno jasno da ova odredba ne pripada tu, eventualno može pripadati generalna odredba da vijećnici mogu postavljati pisana i usmena pitanja nosiocima izvršne vlasti na koju mora odgovoriti, što se uređuje posebno Poslovnikom, itd., ali ovdje piše da mu mora odgovoriti u roku od trideset dana načelnik odnosno župan itd., da u roku iz prethodnog stavka općinski načelnik on je dužan je dati odgovor i na usmeno postavljeno pitanje, ako vijećnik nije dobio odgovor na sjednici. Kako sad to? Ne, nego će se zapravo to pitanje koje nije na usmeno, usmeni odgovor dobija usmeno postavljeno, ako ne može mu dati usmeno, on će na pismeno odgovoriti u istom roku kao i ovo. Prema tome, tu bi, ako već, ali to treba biti u materiji Poslovnika, ne bi trebalo biti u materiji zakona jer se time otvara rasprava zapravo da se bavimo pitanjima koji same po prirodi stvari nisu nužno potrebne da budu u ovom zakonu. Interesantna su rješenja vezana uz članak 13. gdje se kaže da između ostaloga odlučuju o stjecanju i otuđivanju pokretnine, nekretnine jedinice lokalne odnosno područne regionalne samouprave čija pojedinačna vrijednost ne prelazi 0,5% iznosa proračuna ili najviše milijun kuna. I sad imamo rješenje koje u isto vrijeme u Zakonu o prijenosu vlasti zapravo jedan s drugim nije kompatibilan, a obadva su zakona na raspravi u Saboru. Ni po vrijednosti ni po iznosu, a poglavito što tamo naznačujemo iznimke da u iznimkama ako je to predviđeno proračunom, ako bi nastupila šteta itd., on može zapravo i iznad tog iznosa to raditi. E sad se postavlja pitanje, znate, kad on kao mora dobiti ipak prethodnu suglasnost ili naknadnu suglasnost vijeća u vezi s time s obzirom da se radi ipak o proračunu i o politici vijeća. Vrijeme ističe pa moram zaključiti. Ja iz svih tih razloga smatram da bi zapravo ovo trebalo pretvoriti u prethodnu raspravu i tek na osnovu prethodne rasprave pripremiti sljedeći prijedlog zakona koji mora i po opsegu i po sadržaju biti sveobuhvatniji nego što je ovaj prijedlog zakona da bi mogao ići u daljnju proceduru. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine predsjedniče. Gospodine državni tajniče, zamjeniče, kolegice i kolege. Ja mislim da je danas već tol'ko tog rečeno evo možda samo par riječi. Slušajući naše zastupnike i zastupnice danas o ovom zakonu stvarno je toliko tog rečeno što zakon ne zaslužuje. Zakon je pokušao riješiti, a u dobroj mjeri i riješio očekivane odnose između kako je kolega Bošnjaković rekao lokalnih parlamenata i čelnih ljudi. A opet si postavljam pitanje zašto se gospodin Palarić i ekipa toliko trude, evo gospodin Lesar veli da se mogu zakoni nabaviti u Amsterdamu, vjerojatno je lani bila rasprodaja jer on je cijeli paket lani donio kojekakvih zakona. Lokalna samouprava solidno funkcionira kod nas. Jedino što su naglašeni pojedinačni ekscesi malo previše, jer normalno tamo gdje je dobro to nikog ne interesira. Dajte pronađite u novinama, u medijima da će vam netko govoriti o gradu ili općini gdje je sve u redu, a takovih je 98% sigurno. Novi način izbora čelnih ljudi općina, gradova i županija traži normalno i novo reguliranje odnosa s vijećem odnosno skupštinom. I sada tamo gdje je nekakva većina stranačka, funkcionira jako dobro, gdje nije vidimo da su ucjene koalicijskih partnera, imali smo to prilike vidjeti i na višim nivoima ne samo u gradovima i općinama. Taj odnos ovdje normalno je pokušan riješiti referendumom. I ja mislim da je to dobro. Zašto 33%? Zato da svaki čas nekom ne padne na pamet i skupi pogotovo u manjim sredinama 50, 100, 200 potpisa koji su nekakvih 10% i ajdemo svaki čas na referendum. Dobro je da iza ovog ukoliko referendum ne prođe ide i kazna. Dakle, raspušta se vijeća, koje vijeće inicijator tog. Jer vijeće će vrlo često biti, a to ćemo vidjeti iz jedne stranke, a gradonačelnik, načelnik iz, odnosno župan iz druge stranke. Koliko će ljudi izaći na izbore. Govorimo većina može biti jedan čovjek. Pa tko je taj od inicijatora referenduma a da neće dovesti bar svoje ljude da glasaju protiv onog protiv kog je referendum usmjeren? Dakle, znači to bi stvarno bila sramota da izađe malo ljudi, prema tom koliko su ljudi zainteresirani za one koji će im voditi grad i općinu, valjda će u toj mjeri izaći van. Normalno velim, bit će različite boje dresova pa i sad tog ima isto između gradonačelnika i vijeća, tu i tamo ima isto nekakvih iskrica. Ograničenje o tom s koliko može raspolagati načelnik, gradonačelnik, župan, mislim da je dosta dobro postavljeno, žao mi je tamo u nekim općinama mali su proračuni pa i sa malo može raspolagati, ali loše je rečeno da zapravo šteta da pola tih novaca odlazi na plaće zaposlenih. Pa nisu ti zaposleni samo tamo da skupljaju novac nekakav od poreza, samo to rade. Pogledajte malo po našim ministarstvima, pogledajte u Hrvatskim vodama, Elektroprivredi, HT-u, svud idu ti čelni ljudi okolo i pokušavaju Hrvatskim cestama i drugdje, pokušavaju za svoje mjesto napraviti što više a u dobroj mjeri to su i uspjeli. Prema tom, mislim da i dalje podržavam da te male općine ostanu i da zapravo je to jako dobro. Čuli smo od gospodina Mršića, veli da bi bilo jako zgodno da i gradonačelnik može raspustiti vijeće. Što se gospodina Mršića tiče ja mislim da bi on rado raspustio i Odbor za lokalnu i područnu samoupravu, jer priča ono što nije dobio odobrenje pa ćemo mu mi vjerojatno biti u budućnosti smetnja, jer ne može u ime odbora ni ovdje, a i neki dan pričati ono što mi nismo na odboru zaključili, odnosno svoje stranačke boje izražavati. Ono što još je malo ostalo nedorečeno a mislim da bi bilo dobro da ukoliko se iskazuje nepovjerenje načelniku, gradonačelniku, županu da u paketu idu i zamjenici. Onda bi bila situacija čista pa nek' idu u paketu, tamo nek si biraju u paketu i mislim da je to, da bi to bilo puno, puno jasnije. I ponovno treba reći da je prvo čitanje i da je sve ovo što je rečeno vjerojatno će dobro doći, da će se riješiti neke nedoumice ovdje, možda tumačenja, izbjeći daljnja tumačenja ali u svakom slučaju zakon ovaj obećava i jako puno je već sad dao. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Josip Đakić, izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Naime pred nama je prijedlog ovog zakonskog rješenja koji ovaj puta donosi bitnu reformu sustava lokalne i područne tj. regionalne samouprave. Predloženi tekst zakona od strane Vlade Republike Hrvatske kojim se po prvi puta u Republici Hrvatskoj uvodi neposredan izbor načelnika općina, gradonačelnika i župana. Vidimo da dosadašnji modeli su zapravo vodili ka tome da je postojalo i omogućeno je niz stvari koje zapravo su bile izložene javnoj kritici i nije uvijek bila volja birača ni u općinama ni u županijama ni u gradovima izražena kroz stvarnu koalicijsku vlast a pogotovo u funkciji osobe koja je obnašala dužnost načelnika općine, gradonačelnika ili župana. Uvijek su se križaljke slagale političkim dogovorima više strana, i mislim da iz toga ovakve povike koji dolaze da ovo nije dobar zakon, da je konfuzan, ne stoji. Jer stvarnost govori o tome da osoba koja će biti izabrana, ne neposrednim izborima zasigurno će biti izabrana voljom, većinskom voljom građana te jedinice lokalne samouprave, da će služiti sigurno tim građanima a u protivnom ukoliko neće i ukoliko će bitno se otklanjati od onoga što je programski predočavao, građani isto tako imaju mogućnost da sa ovim postotkom svojim potpisa i zahtjeva zatraže raspisivanje referenduma i smjene toga načelnika. Isto tako razgraničava se i ono što je podjela vlasti između neposrednog vršitelja izvršne vlasti tj. općinskih načelnika, gradonačelnika i župana te predstavničkog tijela, … [[Govornik se ne razumije.]] izvršne ovlasti načelnika, gradonačelnika odnosno župana. I tu se događa ono da točno definirano što je kroz ovaj zakon precizirano što su to ovlasti i dosezi onoga izabranoga gradonačelnika, načelnika općine ili župana? Zasigurno će taj čovjek predano i zdušno raditi jer je dobio potporu građana, mora komunicirat š njima, a i sam kontinuitet njegovog rada će doprinijeti tome da ta jedinica lokalne ili regionalne samouprave zasigurno funkcionira na pravim i zdravim nogama i da se sigurno bori za dobrobit svojih građana. Predstavničko tijelo će kao što vidimo imati dva puta na uvidu njegov rad i izvješće o njegovom radu a po potrebi kada se posumnja u bilo kakove možda bitne otklone od zakona ili trošenja proračunskih sredstava ili otuđivanja imovine općina ili gradova zasigurno kroz to izvješće će morat opravdat što je činio i radio, a poslije toga ukoliko je to bilo krivo i predstavničko tijelo može zatražiti raspisivanje referenduma o njegovom povjerenju. Stoga mislim da smo kroz ova zakonska rješenja puno toga definirali i objasnili. Zasigurno ono što se treba reći, da je kroz ovih 6 točaka kako se mijenja ili kako se smjenjuje općinski načelnik, župan ili gradonačelnik ostavkom, pravomoćnom sudskom presudom i svim ostalim što je nabrojeno u krajnosti i smrću, jasno definirano što to znači. Da bi njegova kontrola bila veća nedavno je uvedena i unutarnja revizija u županije i one se pripremaju da preuzmu svoj posao kao savjetodavno tijelo i kontrola trošenja proračunskih sredstava a da bi ona bila potkrijepljena svim aktima kao i u gradskim upravama također će biti unutarnja revizija ili revizor koji će raditi u zajedništvu sa tim gradonačelnicima i sa općinskim vijećima, na zakonitosti trošenja sredstava i mislim da će sustav i kroz ovakve zakonske prijedloge stvarno ići u dobrom i pravom smjeru. Da neće bit mogućnosti otklona od zakonskih normi i propisanih ovlasti. Čuli smo i to da je iako je politika borba za opće dobro, onda kada opće dobro izostaje ili se dugo vremena ne dogodi u jedinici lokalne samouprave u gradu, ili županiji tada je nužno da reagira predstavničko tijelo kroz ove pitanja o izvješću, pa tako isto je dužnost i građana da ovim zakonskim momentima zatraže kada ne žive u dobru, kada im se ne događa dobro, kada se gradonačelnik, župan ili općinski načelnik nije udostojio da se potrudi da radi za opće dobro nego da radi samo za sebe, što ima primjera i u sadašnjim mandatima, da su pojedinci koristeći i političke boje a isto tako i svoje stranačke kolege koji im bezuvjetno dižu ruke zato što su vjerni stranci otišli predaleko, ništa ne učinivši godinama, no međutim ništa se nije bitno ni dogodilo. Ovaj puta može se … [[Govornik se ne razumije.]] da se to neće moći dogoditi, jer će građani reagirati a dužnost predstavničkog tijela je da ih raspiše referendum i opozove ih. Želim još reći kroz ove zakonske norme da su vrlo interesantni današnji pokušaji zaustavljanja, odgađanja, donošenja ili rasprave o ovom zakonu, ili izglasavanja o njemu te prozivanje konfuznim ovoga istoga zakona dok su u svim prethodnim raspravama energične prozivke za političku trgovinu, kupovinu mandata, trženje mandata, političku korupciju sa mandatima i kad se pojavljuje jedan zakon koji će te u većini i takove čine spriječiti jasno uviđamo kome je stalo i kome će nedostajati trgovanje mandatima. Jasno se vidi da oni koji su najviše kritika upućivali zbog promjene volje vijećnika obmanu birača. Danas kada se i te mogućnosti žele otkloniti i spriječiti može se jednostavno zaključiti kao što i stara hrvatska poslovica govori da stvarno par ne laje zbog sela nego zbog sebe. Hvala lijepo.
Hvala. Replika poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite!
Naime, ja bih samo želio replicirati kolegi Đakiću i reći da nismo svi prozvali taj zakon konfuznim, nismo svi generalno ga i bez razloga odbacivali. Mi smo u Klubu Hrvatske narodne stranke vrlo argumentirano iznijeli desetak elemenata za koje smatramo da treba bitno dotjerati. Dakle, argumentirali smo, rekli smo na što se odnose i dali smo prijedlog rješenja.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Josip Đakić. Izvolite!
Uvaženi kolega, slušao sam pozorno sve vaše prijedloge, no nisam ih čuo u prijašnjim vremenima. Niste se trudili ničim da bi to prije pokušali uopće staviti u zakonske okvire nakon toliko vremena koje je upotrijebljeno da bi se tržilo i trgovalo a onda se to prebacivalo na druge. Danas ste našli biti vrlo pametni, vrlo pedantni u određivanju svih normi i ne zadovoljavate se onim što ovdje u ovim prijedlozima zakona je napisano a jasno stoji i sve su mogućnosti i solucije otvorene. Stoga, molim vas da ne replicirate na ono što je jasno nedvosmisleno napisano kako će buduća lokalna regionalna samouprava funkcionirati jer ovo su zasigurno prave forme i mi u našoj stranci se ne bojimo njih. Mi prianjamo baš tome kao što je u svom demokratskom svijetu da gradonačelnik bude ta osoba koju najveći dio građana podržava, kojoj vjeruje i koja će sigurno za njega odrađivati ono što je potrebno a to je stvarati boljitak i bolje uvjete za život, radna mjesta i sve ono što nedostaje u našim jedinicama lokalne samouprave. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Željko Pavlic. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Državni tajnik Antun Palarić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici! Promjena izbornog sustava i promjena sustava lokalne samouprave u svojoj važnosti naravno zahtijeva ozbiljnu, temeljitu raspravu i zato me nije iznenadilo da se ovoliko dugo raspravlja o ovom prijedlogu zakona. Postoje naravno u Saboru zastupnici koji iz bilo kojih razloga koje ne žele reći ali ne podržavaju uvođenje modela neposrednog izbora nositelja izvršnih ovlasti i razumljivo mi je da ne podržavaju ni donošenje zakona koji je dogradnja koja je korak dalje u provedbi te promjene modela vlasti na lokalnoj razini. Ali, Vlada čvrsto stoji kod stava da će izvršiti i ovo obećanje a to je uvesti neposredni izbor članova, gradonačelnika, općinskih načelnika i župana i da će time zaustaviti i prekinuti sve one negativne pojave koje su se događale kod formiranja izvršnih vlasti nakon zadnjih lokalnih izbora i ukloniti moguću sumnju na korupciju, na trgovanje mandatima i vratiti vjerodostojnost politike prema građanima i povjerenje građana u nositelje izvršnih ovlasti. Ovakvim prijedlogom zakona a i onim ranije koji još nije izglasan a koji je prošao dva čitanja, dakle o neposrednom izboru uvodi se novi model prepoznatljiv, građani će dobiti onoga gradonačelnika za kojeg budu glasali, za kojeg bude glasala većina a ovim zakonom mu jamčimo čvrst položaj, stabilnost tako da će u najvećem broju jedinica lokalne samouprave vladati odnosno služiti narodu kako mi to volimo reći na dobrobit građana koji žive u toj jedinici lokalne samouprave. U današnjoj raspravi čuli smo kritika naravno jer jasno je da postoje zastupnici koji po prirodi stvari misle da moraju kritizirati sve što dolaze iz Vlade. Čuli smo i različita rješenja. Čuli smo i kontradiktorna rješenja, rješenja koja žele u potpunosti eliminirati bilo kakav utjecaj predstavničkog tijela na gradonačelnika. I s druge strane, dakle i čak pružiti gradonačelniku mogućnost da raspušta predstavnička tijela a s druge strane smo čuli i mogućnost da u slučaju kad se ispune zakonom predviđene pretpostavke i prestane mandat gradonačelniku izvršne ovlasti preuzme predsjednik predstavničkog tijela, na kratko vrijeme doduše ali ipak za nešto što nije naše opredjeljenje jer mi želimo razgraničiti te ovlasti. Gospođe i gospodo zastupnici, evo vidjeli ste da je Vlada se povukla iz mogućnosti arbitriranja u lokalnoj samoupravi, iz mogućnosti da ona sudjeluje na bilo koji način u mogućem konfliktu. Ona prepušta građanima da rješavaju mogući sukob između gradonačelnika, općinskog načelnika, župana i predstavničkog tijela i pridržala je sebi samo tehničko pravo da imenuje povjerenika koji će obavljati nužne poslove dok se ne provedu novi izbori. Mi ovaj zakon nismo nametnuli, ne želimo ga nametnuti nego smo ga raspravili odnosno prijedlog zakona, radni tekst raspravili smo i sa stručnjacima Venecijanske komisije, vrlo ozbiljnim ljudima koji se bave izbornim zakonodavstvom u zemljama članicama Vijeća Europe. Zakon smo raspravili i sa Savezom gradova i općina odnosno Udrugom saveza gradova i općina i dobili smo podršku za ovako predložena rješenja. Nama su u uvođenju novog modela pomagali i stručnjaci iz zemlje gdje je rođena suvremena demokracija iz Amerike, istaknuti stručnjaci za izborno zakonodavstvo i danas se pokušalo u nekoliko navrata imputirati uredu kao eto tražio je mišljenje Katedre Pravnog fakulteta. Da gospodo, mi nemamo monopol na pamet, mi u slučaju dvojbe uvijek mislimo da imamo pravo tražiti i mišljenje znanosti i struke, i kad god budemo smatrali potrebnim provjeriti naša stajališta ili u slučaju dvojbe zatražit ćemo mišljenje jer ne mislimo da sve znamo. No bilo je i pokušaja optužbi da su nam zakoni nekonzistentni. Recimo uspoređuje se Zakon o prijenosu vlasti i Zakon ovaj u pogledu ovlasti gradonačelnika. Ne, nisu. Nego posve različite … [[Govornik se ne razumije.]] Ovdje imamo gradonačelnika i Vijeće i u slučaju potrebe trošenja sredstava uvijek se može sa Vijećem uspostaviti kontakt i Vijeće može donijeti odluku. U procesu prijenosa vlasti Vijeća više nema. I gradonačelnik je sam i zato on ima malo veće manevarske, manevarski prostor nego što je to tu. Pokušalo se ismijati odredbu o stupanju na snagu zakona. Zakon stupa na snagu u noći kada završe izbori i primijenit će se novi model. I nema nikakve zabune kako će se primijeniti novi model? Primijenit će se jer imamo odredbu da opći akti i dijelovi općeg akta koji su u suprotnosti sa odredbama ovog zakona dakle tamo gdje u Statutu piše da gradonačelnika bira skupština neće se primijeniti već će se neposredno primijeniti ovaj Zakon i mislim da je takvo prijelazno razdoblje dobro pogođeno. Ali do drugog čitanja sumirat ćemo i ono što smo čuli i pokušat ćemo još preciznije urediti ova pitanja. Čuli smo i vrlo dobrih prijedloga, moram reći, vrlo dobrih prijedloga. Mi svaki put kad pripremamo zakon za drugo čitanje onda pažljivo čitamo fonogram nekoliko puta, izvlačimo što je tko rekao? Obrazlažemo što smo prihvatili ili što nismo i vjerujem da je ova rasprava doprinijela da se za konačni, kao konačni prijedlog zakon pripremi i kvalitetnije. Mi smo htjeli provjeriti u ovom Parlamentu našu koncepciju, dobiti podršku za koncepciju da će mogući sukob između izvršnog tijela na razini lokalne samouprave i predstavničkih tijela rješavati građani prema proceduri kako je to propisana, kako je to predviđeno. Možda je najveća vrijednost u ovome kako mi pristupamo ovoj reformi to što se nismo doveli u «zeit note» kako bi to rekli, došli u situaciju da se moraju hitno preko noći donositi zakoni kako bi se oni morali odmah pripremiti već imamo dovoljno vremena da se zakoni kvalitetno pripreme, temeljito rasprave, danas ovdje, drugi tjedan na stručnim i znanstvenim skupovima i da se u konačnici postigne suglasnost oko donošenja ovog zakona. Jer tko se protivi ovom Zakonu, tko se, taj se indirektno i protivi neposrednom izboru gradonačelnika, a time i volji građana da na izborima odlučuju tko će vladati i tko će biti nositelj izvršnih ovlasti u lokalnoj samoupravi? A i time zapravo i povjerenje građana u političare i uopće u ova funkcioniranja državne vlasti i lokalne samouprave. Evo gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici još jedanput zahvaljujem svima na sudjelovanju u raspravi i predlažem da se ovaj Zakon podrži. Mi ćemo ga pripremiti za drugo čitanje, ako bude trebalo i treće čitanje. Ne bježimo ni od toga, ali prvo čitanje je bila rasprava o koncepciji i predlažem da nam podržite koncepciju. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodin državni tajnik je rekao da postoje stranke koje nisu za neposredan izbor župana i gradonačelnika upotrijebivši sadašnje vrijeme. Ja mislim da to apsolutno nije točno. Sve su stranke shvatile konačno prednost takvog modela. Gospodin tajnik je trebao upotrijebiti prošlo vrijeme: bilo je stranaka. Jer je samo HNS u prošlom mandatu dva put predlagao izbor, neposredni izbor župana i gradonačelnika i u ovom mandatu dva puta. I neke su stranke to sustavno odbijale. Drugi ispravak poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Drugi ispravak poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, ispravljam dva netočna navoda državnog tajnika. Prvo što je rekao, veli: «Tko se protivi ovome zakonu taj se protivi i neposrednim izborima». To je netočno. Mi smo ovdje danas razgovarali sa stajališta kako zakon treba izgledati da bi se riješili svi mogući odnosi i konflikti. Znači svi smo za to da se obavlja neposredan izbor ali ne odnos da se uredi na način kako je uređeno u ovom Zakonu. I drugi netočan navod odnosi se na to što je gospodin državni tajnik rekao, veli: «Ovim Prijedlogom zakona onemogućit će se trgovina mandatima, korupcija, politička trgovina i dalje.» Pa nema ni jedne odredbe u Prijedlogu zakona gdje se to regulira tako da je vaš govor daleko bolji nego sadržaj Prijedloga zakona. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu o ovom Prijedlogu zakona. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi, prvo čitanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj samoupravi. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga Zakona. Molim uključimo se. Idemo glasovati. Rezultat? 74 za, 2 suzdržana, 6 protiv, donesen predloženi zaključak.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici pred vama je Zakon o vijećima mladih u prvom čitanju koji po prvi puta mladima pruža organizacijsku osnovu koja će im poslužiti kao instrument za jednostavnije rješavanje problema od interesa za mlade putem neposrednog kontakta s predstavnicima lokalne i regionalne vlasti. Ovim Zakonom se uređuje status, način osnivanja, djelokrug, postupak izbora članova te druga pitanja od značaja za rad Vijeća mladih. Ovim Zakonom vijeća mladih su savjetodavna tijela predstavničkih tijela jedinice lokalne i regionalne samouprave koja se mogu osnovati s ciljem aktivnog uključivanja mladih u javni život jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave. Odluku o osnivanju vijeća mladih donosi predstavničko tijelo odnosno općinska vijeća mogu osnovati općinska vijeća mladih, gradska vijeća mogu osnovati gradska vijeća mladih, a županijske skupštine mogu osnovati županijska vijeća mladih. Mladi u smislu ovog Zakona su osobe s prebivalištem na području jedinica lokalne samouprave u dobi od 15 do 29 godina, a vijeća mladih čine predsjednik, zamjenik predsjednika i članovi naravno vijeća s tim da predsjednik vijeća može biti osoba od 18 do 29 godina. Njihov mandat traje dvije godine. Broj članova vijeća ovisi o broju stanovnika općine, grada, odnosno županije. Izbor članova vijeća provodi se na način da predstavničko tijelo pokreće postupak izbora članova vijeća javnim pozivom i na temelju pisanih prijedloga i obrazloženja članovi predstavničkog tijela biraju vijeće mladih za svoju jedinicu lokalne samouprave. U okviru svog djelokruga rada vijeće mladih raspravljaju o pitanjima iz djelokruga rada predstavničkog tijela koji su od interesa za mlade te predlaže donošenje odluka, programa i drugih akata koja su značajna za unapređivanje položaja mladih te daju svoja mišljenja prilikom donošenja odluka, mjera i programa od osobitog značaja za unapređivanje položaja mladih na području jedinice lokalne, odnosno područne samouprave. Predlažu predstavničkom tijelu raspravu o pojedinim pitanjima te način njihovog rješavanja. Jedinice lokalne samouprave i regionalne samouprave su dužne u svom proračunu osigurati financijska sredstva za funkcioniranje vijeća mladih tako da kada je u pitanju državni proračun ovaj zakon neće u tom smislu opteretiti ni na koji način državni proračun jer je obaveza jedinica lokalne samouprave, dakle da u svojim proračunima osiguraju sredstva za funkcioniranje vijeća. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori? Obitelj, mladež i šport? Ustav, Poslovnik, politički sustav? Zakonodavstvo? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege, poštovani gosti na galeriji. Mislim da nije pogrešno utvrditi ako kažemo da su danas mladi najslabije zastupljena ili politički najslabije zastupljena populacija u hrvatskom društvu. Mene zanima da li vi znate da mladih ti biračima oko 18% da su u tijelima vlasti od lokalnih razina pa evo ovdje do Hrvatskog sabora zastupljeni između 0 i 2%. Po nekim istraživačima koji se bave mladima, koji su istraživali upravo te podatke to proglašavaju tako velikim problemom da čak smatraju da je prijetnja za budućnost reprezentativne demokracije u Hrvatskoj uopće. Ono što mislim da dodatno obeshrabruje jest činjenica također preko nekoliko puta utvrđena u znanstvenim istraživanjima, da mladi koliko god nezadovoljni bili, silno zaziru od politike i vlastitog angažmana u politici i vlastitog sudjelovanja u bilo kakvom procesu donošenja odluka. Kada se išlo istraživati koji su uzroci tog nepovjerenja i tog zaziranja, ključni razlozi su bili upravo u starijima. Stariji, tj. mi, ja mogu reći i vi, vrlo teško, političke stranke vrlo teško se odlučuju mladima dati prostor, također kao to sudjelovanjem u procesima donošenja odluka kao važan indikator samog društvenog statusa mladih pokazuje da je društveni status mladih u Hrvatskoj danas u izrazito nepovoljnom položaju. Dakle dok god stariji ne odluče da su spremni propustiti dio političkog prostora ili možda točnije reći dio političke moći mlađima, bitnijeg poboljšanja neće biti. Meni je žao što gospodin državni tajnik nije ovdje u uvodnom izlaganju izrekao brojne europske dokumente koji se referiraju na tu temu pa ću ja samo spomenuti Europsku povelju o sudjelovanju mladih u životu općine i regija koje je Hrvatska potpisnica u okviru kongresa lokalnih i regionalnih vlasti Vijeća Europe gdje upravo se je taj model vijeća mladih i nekih drugih instituta koje bi omogućili sudjelovanje mladih u procesima donošenja odluka zapravo i preporučaju državama članicama pa tako i Hrvatskoj. Ono što bi htjela reći kao poseban naglasak iz europskih dokumenata, politika za mlade je primarno pitanje koje se treba rješavati na lokalnoj, odnosno na regionalnoj razini te je prema "Bijeloj knjizi" Europske komisije isključiva odgovornost država članica, dakle nema jedinstvene politike u Europskoj uniji oko mladih, ali se s druge strane očekuje dostizanje određenih standarda i kriterija za politiku prema mladima, a upravo te kriterije i te standarde je i sama Europska komisija definirala u jednom suradničkom procesu prvenstveno sa .. forumom koje je predstavničko tijelo mladih na razini Europske unije. U Republici Hrvatskoj su tek 2001. godine krenuli procesi za kreiranje nacionalne strategije za mlade, izrade zakonodavnog okvira za instrumente sudjelovanja mladih u procesima donošenja odluka na lokalnim razinama te za stvaranje krovne nacionalne organizacije mladih. Hrvatski sabor je 2002. godine konsenzusom, dakle jednoglasno podržao nacionalni program djelovanja za mlade koji bi provedbom trebao zadovoljiti prioritetne potrebe mladih u Hrvatskoj. Promjenom vlasti krajem 2003. godine došlo je do velikog zastoja u provedbi nacionalne politike što je dijelom bilo uzrokovano i novim institucionalnim rješenjima kada je ukinut tadašnji Državni zavod za zaštitu obitelji, materinstva i mladeži i mladi su tom novom organizacijom u državi postali uklopljeni u Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti unutar Uprave za obitelj u Odjelu za djecu i mlade ima jedan Odsjek za mlade. Dakle mladima se bavi svega nekoliko ljudi na jednoj četvrtoj razini izvršne vlasti unutar samog tog jednog velikog ministarstva. Ipak treba reći da je krajem 2005. godine donesen operativni plan za provedbu nacionalnog programa pa je za očekivati da će doći do nekakve konkretnije provedbe nacionalnog programa. Zašto spominjem taj nacionalni program? Upravo zato što je on u svojoj mjeri broj 75, utvrdio da je potrebno donijeti Zakon o vijećima mladih kojim bi se reguliralo osnivanje status i ustrojstvo vijeća, također je sam nacionalni program koji ponavljam je jednoglasno podržan ovdje u Hrvatskom saboru, utvrdio da vijeća trebaju biti zadužena za zastupanje interesa mladih i potreba svih skupina mladih na razini određene zajednice, koordinaciju aktivnosti za mlade te da vijeća mladih trebaju izabirati predstavnike koji bi sudjelovali u radu općinskih i gradskih vijeća ali naravno bez prava formalnog odlučivanja. I mi sad konačno danas ovdje imamo zakon i mi iz SDP-a kažemo konačno, obzirom da je ovaj zakon istina Bog u nešto drugačijem obliku već bio ovdje u Hrvatskom saboru čini mi se u rujnu ili u listopadu 2003. godine, dakle netom prije izbora i zbog samih izbora nikad nije doživio svoje izglasavanje, čak niti raspravu ovdje u Hrvatskom saboru, a onda ono što se dogodilo a to je da je tri godine se skupljala ladica u, skupljala prašina u ladicama Vlade. Ja moram reći odmah na početku da će klub SDP-a biti suzdržan kod glasanja oko ovog prijedloga zakona u prvom čitanju iz jednostavnog razloga što je zakon loš, zakon treba bitno popraviti, ideja kao takva nije loša, nama vijeća mladih trebaju ali je zaista potrebno učiniti gospodine državni tajniče puno toga da taj zakon odgovara onome kako u europskim dokumentima mišljeno da treba biti, onako kako je u našim dosadašnjim strateškim dokumentima regulirano što to trebaju biti vijeća mladih. Naša ključna primjedba se odnosi na to što smatramo da Prijedlogom zakona nije osigurana neovisnost Vijeća u samostalnom zauzimanju stajališta oko pitanja iz djelokruga rada Vijeća, već same odredbe Prijedloga o načinu izbora, financiranju, odnosima Vijeća mladih i lokalnog predsjedničkog tijela, ostavljaju dosta prostora za manipulaciju Vijeća od strane nekakvih lokalnih moćnika. Čuli smo jutros da se pričalo o lokalnim šerifima i podređivanje, postojanje i rada Vijeća mladih zadovoljavanju nekakvih promotivnih pa vrlo često i politikantskih ciljeva tih istih lokalnih šerifa. Mi u SDP-u smatramo da Vijeće mladih ne smiju biti tijela za šminku, za iskazivanje nekakve dobrohotnosti "eto, mi smo u našem gradu dobri, mi slušamo i pitamo mlade", već oni trebaju uvažavajući, ponavljam, sve europske preporuke trebaju biti pravi poligon za suradnički i partnerski odnos Vijeća i lokalnih vlasti te jedan od načina za vraćanje povjerenja mladih u politiku i njihovo uključivanje u procese donošenja odluke kojih se njih, dakle, samih mladih tiču. Dozvolite mi da sad taj načelan stav argumentiram primjedbama po pojedinim člancima. Vi ste u svome izlaganju, gospodine državni tajniče, istakli iz članka 2. cilj Vijeća mladih, da je to aktivno uključivanje u javni život lokalne zajednice. Cilj Vijeća mladih to ne smije biti. Cilj Vijeća mladih je uključivanje mladih u procese donošenja odluka. Uključivanje u javni život neke lokalne zajednice je puno šire od samog procesa donošenja odluka. Ovo Vijeće mladih na način kao što su postavljeni dalje u Zakonu se primarno trebaju baviti time. U članku 3. stavku 2. je potrebno utvrditi da predsjednik i zamjenik predsjednika Vijeća mogu biti u dobi od 15. do 29. godine, a ne kao što je predloženo od 18. do 29. godine. Mogu to i dodatno kasnije argumentirati ako je potrebno. Odredbu članka 3. stavka 5. treba također uskladiti s Nacionalnim programom i europskim preporukama. Naime, županijska vijeća mladih trebaju nastati kao mreža gradskih i općinskih vijeća mladih. I uz još jedan dodatak, ja vas molim da razmotrite i prijedlog da se u Gradu Zagrebu omogući osnivanje Vijeća u gradskim četvrtima. Zagreb ima 17 gradskih četvrti i već imamo inicijative za osnivanje Vijeća mladih, čini mi se, u Gornjoj Dubravi i na Trešnjevci i … [[Govornica se ne razumije.]] Članak 6. je potrebno u potpunosti preurediti. Način utjecaja na rad predstavničkog tijela, to je alineja 3., treba biti definiran u Zakonu kako bi se postigla ujednačenost na razini cijele Hrvatske jer to je sukus samog osnivanja Vijeća mladih, a ne odlukom o osnivanju Vijeća. Isto vrijedi i za način financiranja jer upravo to, način utjecaja i financijska sredstva predstavljaju temelj za pozicioniranje Vijeća mladih kao samostalnog i neovisnog savjetodavnog tijela, te stoga to treba biti definirano u Zakonu, a ne u odlukama o osnivanju Vijeća. S druge strane, koji će to biti oblici suradnje Vijeća mladih s udrugama mladih i ostalim mladima, što je u alinejama 4. i 5. Treba biti riješeno ne odlukom o osnivanju kao što je predloženo već statutom Vijeća jer će se jedino tako postići da se uvažavaju određene lokalne specifičnosti. Članak 7. je po nama predefiniran. Mislimo da je potrebno samo utvrditi da broj članova Vijeća treba biti neparan, a da se odlukom o osnivanju Vijeća utvrđuje koliko će to članova ili članica Vijeća imati pojedino Vijeće mladih. Jer mislimo da kriterij da se broj članica i članova Vijeća mladih utvrđuje na način da se veže uz broj stanovnika pogrešan jer u nekim manjim sredinama ima bitno aktivnije mladih sa bitno više udruga ili organizacija mladih i za mlade u kojima mladi provode slobodno vrijeme nego što je to sam broj stanovnika. U stavku 2. članka 8. treba dodati da članovi Vijeća mladih mogu predlagati i studentske udruge i pomladci političkih stranaka, a treba izbaciti prijedlog da članove Vijeća mladih mogu predložiti pravne osobe na području jedinice lokalne samouprave. Jer mislim ako dozvolimo svim pravnim osobama da predlažu članove Vijeća mladih, mislim da to zaista nema nikakvog smisla. Stavak 3. članka 8., dakle, način izbora Vijeća je jedan od ključnih za autonomiju Vijeća. Za nas u SDP-u je potpuno neprihvatljivo da članove Vijeća mladih bira predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave. Članove Vijeća mladih trebaju birati mladi među sobom sami. Za to ima dosta modela, od toga da se mladi sami dogovore tko će biti, do toga da se izrade kriteriji koliko pojedina grupacija treba biti zastupljena u Vijeću, do toga ako se ne mogu dogovoriti da se naprosto bira kockom. Svi ti modeli su bili razrađeni na, čini mi se, 3 ili 4 savjetovanja koja su održana tijekom 2002. i 2003. godine sa preko 100 udruga mladih. Pa ja bi onda molila predlagatelja da ja sad to tu ne elaboriram da se prokopaju malo te prašne ladice po ministarstvima i da se promijeni ova za neovisnost Vijeća čini mi se ključna, a ovako neprihvatljiva odredba. Što se tiče djelokruga rada Vijeća, to je članak 10., potrebno je odredbe pročistiti jer ima tu dosta ponavljanja, a treba i dodati po našem mišljenju obvezu davanja mišljenja Vijeća mladih na prijedloge predsjedničkog tijela koji se mladih tiču. Time ne samo da se jača uloga Vijeća već radimo i na vraćanju povjerenja mladih u političke institucije. Vezano uz taj članak još samo dodatak. Sve nevladine udruge i pomladci svih političkih stranaka od HDZ-a do SDP-a i ovoga svega između se slažu da je potrebno dodati i mogućnost suspenzivnog veta na neke odluke Vijeća pa onda molimo da se razmotri i taj prijedlog samih mladih. Također je potrebno dodati novi članak koji bi regulirao odnos Vijeća mladih i predstavničkog tijela na način da je predstavničko tijelo dužno razmotriti prijedloge Vijeća mladih te da predstavnik Vijeća mladih ima pravo prisustvovati na sjednicama Vijeća ali bez prava odlučivanja. Također odredbe članka 16. i 17., što se tiče 17. je potrebno uskladiti, oni su moram priznati prilično smiješni jer predviđaju da se financijski plan Vijeća mladih mora donijeti do 30. rujna, koji mora biti usklađen s proračunom jedinica lokalne samouprave za iduću godinu. A mislim da svi jako dobro znamo da 30. rujna još nema u jedinicama lokalne samouprave proračuna za iduću godinu pa samo da se na neki način to uskladi. Također odredba stavka 2. članka 17. da o programu rada Vijeća mladih odlučuje predstavničko tijelo je za nas u SDP-u neprihvatljivo. O programu rada Vijeća mladih mislim treba odlučivati samo Vijeće mladih i to je opet jedan od primjera kako se može ako se hoće jačati i sama neovisnost i samostalnost Vijeća mladih. Također u članku 19. je potrebno razraditi odnos Vijeća s udrugama koje nisu ušle u sastav Vijeća. U članku 20. potrebno je precizirati da se od strane jedinica lokalne samouprave moraju osigurati sredstva, financijska sredstva za hladni pogon Vijeća te da se Vijeća mogu financirati i iz drugih izvora osim lokalnih proračuna jer sada u Europi postoje dosta izdašni fondovi upravo za te namjene pa mislim da to treba nadodati. Naravno, jedini izuzetak treba biti da Vijeća mladih ne mogu primati donacije od političkih stranaka. Mislim da sve ostalo možemo ostaviti. U članku 21. umjesto prijedloga da stručne i administrativne poslove za potrebe Vijeća mogu obavljati stručne službe, treba staviti da stručne službe moraju i trebaju, odnosno obavljaju poslove, stručne i administrativne poslove za vijeća mladih. Ja se nadam da ste iz ovih primjedbi po pojedinim člancima mogli zaključiti da se mi u SDP-u ni na koji način ne protivimo osnivanju Vijeća mladih, dapače. Ali se zalažemo za neovisna vijeća mladih, neovisna od lokalnih političkih moćnika kako bi ideja Vijeća mladih kao obvezatnih konzultativnih tijela zaživjela i u hrvatskoj praksi. Danas u Hrvatskoj imamo vijeća mladih u već mnogim gradovima, neke su osnovane ovako neke onako, neke su u statusu nevladinih udruga i zaista je potrebno donijeti i propis koji bi Hrvatskoj i to sve skupa ujednačio. I ponavljam, na kraju, klub SDP-a će glasati suzdržano o ovom prijedlogu zakona jer dok ovaj prijedlog zakona ne doživi ozbiljne izmjene u smislu da se vijeća mladih osnaže, da postanu neovisna, da postanu samostalna, mi nećemo, ne možemo podržati taj prijedlog, ali ako se do drugog čitanja ove primjedbe uvaže, mislim da ćemo moći podržati onda u drugom čitanju sam zakon. I na kraju, nešto što pokazuje koliko se ozbiljno ili neozbiljno misli o ovoj temi. Vlada Republike Hrvatske ima Savjet za mlade koji upravo se bavi time da savjetuje odnosno da proradi stvari koje se bave mladima, iz djelokruga su rada Vlade. Ovaj zakon koji upravo predlaže da se tako nešto treba osnovati u svakoj jedinici lokalne samouprave, Vlada se nije udostojila dati na mišljenju Savjeta za mlade. Neke stvari nije dovoljno samo deklarativno govoriti, nego treba svakim danom i djelatno činiti, a onda mislim da će i razina i političke kulture i participacije biti na bitno različitoj razini. Hvala.
Hvala. Klub HDZ-a, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, poštovani profesori i učenici, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravio je Zakon o vijećima mladih u prvom čitanju i podržat će ga. Ustav je točno definirao u članku 162. da država štiti materinstvo, djecu i mladež te stvara socijalne, kulturne, odgojne, materijalne i druge uvjete kojima se promiče ostvarivanje prava na dostojan život. Mladi su budućnost jedne zemlje i država mora unaprijediti položaj mladih. Dužnost je svih nas upravo ovdje. U cilju ostvarivanja što boljeg položaja mladih u društvu, njihovog obrazovanja, odgoja, kulturnih i socijalnih uvjeta života Vlada je još 2003. godine kako smo čuli usvojila Nacionalni program djelovanja za mlade koji sadrži 110 mjera u osam područja. Sveukupna politika prema mladima temelji se na smjernicama iz Deklaracije VI. Konferencije europskih ministara odgovornih za mlade iz 2002. godine koja se temelji na bitnoj smjernici da se mladima mora osigurati aktivno sudjelovanje u donošenju odluka koje se odnose na njih, a i pomoći im da se uključe u rad svoje lokalne zajednice. Kroz niz akcija Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti počelo je provoditi neke mjere koje su zacrtane u Nacionalnom programu djelovanja za mlade tako da je osnovan Savjet za mlade, već je gospođa Lugarić spomenula, potakli su se i osnažili osnivanje niz udruga mladih, kluba u lokalnoj sredini. Isto ministarstvo je organiziralo i 1. Konferenciju za mlade u lipnju 2005. godine na Bjelolasici pod nazivom "Mladi i društvo u tranziciji" na kojoj su izdvojene neke mjere koje su sami sudionici odabrali kao prioritet. Neke od njih već su uveliko zaživjele u ovoj godini. Promjenom Zakona o športu u kojem se prioritet daje športu mladih i korištenju športskih objekata po kojem učenici i mladi imaju prioritet. Zadovoljen je i zahtjev mladih da se otvore i postanu dostupni športski, školski, fakultetski prostori mladima, udrugama koje nude mladima neprofitne športske, kulturne, informatičke ili tehničke programe. Jedan od zahtjeva mladih bio je i pojačano informiranje mladih o mogućnostima zapošljavanja i poduzetništva. 27. listopada nakon ove 1. Konferencije za mlade na nivou cijele zemlje, održana je i 1. Regionalna konferencija i to u gradu Kutini, a na 1. Regionalnoj konferenciji sudjelovalo je pet županija pod nazivom, imali su jednu temu "Provedba Nacionalnog programa djelovanja za mlade na lokalnoj razini". Iza toga su odmah održane i takve iste konferencije u Splitu, u Opatiji i u Varaždinu. Mladi su uglavnom, predstavnici mladih su sudjelovali na toj konferenciji, ali i predstavnici lokalne vlasti. To je važno, održavanje upravo takvih skupova zbog senzibiliziranja lokalnih vlasti za probleme mladih, da se oni direktno uključe u ovo rješavanje. Moram istaknuti da je ministarstvo podržalo izradu lokalnih programa za mlade u 9 hrvatskih gradova koji su te programe uputili na natječaj i u 2 županije. Uglavnom se za sada ti programi odvijaju kroz nevladine udruge koji upućuju i lokalnoj zajednici i ministarstvu. Predloženi zakon pomoći će svakako mladima da se organiziraju i da djeluju, da imaju tijelo koje će nositi izradu programa, ali i djelovati prema lokalnoj zajednici. Evo, zašto je Vijeće mladih dobro. Ja ću reći na primjeru Gradskog vijeća mladih grada Siska koje je osnovano još 1998. godine, ovdje već dobro spominjana Europska povelja o sudjelovanju mladih u životu gradova i županija, dakle lokalne zajednice. Na inicijativu veleposlanstva lokalne demokracije grad Sisak i sve osnovne škole osnovale su gradsko vijeće mladih. Prema Pravilniku o radu gradskog vijeća mladih mladi vijećnici su na nekoliko svojih sjednica, ali i zajedničkih sjednica sa gradskim vijećem donosili i raspravljali o određenim svojim prijedlozima, određenim inicijativama. Moram vam reći da nije bilo ovakve zakonske podloge, pa je Vijeće mladih u tom trenutku brojilo 31 vijećnika mladih, onoliko koliko ima i gradsko vijeće grada Siska, izabran je u drugom krugu mladi gradonačelnik, mi smo ga tako zvali i donesli su svoj program. Između ostalog mogu vam reći da je jedan od njihovog prioritetnih programa bilo je uređenje dječjih igrališta u gradu Sisku i upravo na inicijativu gradskog vijeća mladih gradsko vijeće grada Siska je donijelo već sljedeće godine program uređenja dječjih igrališta i započelo akciju, akcija traje još i danas. Proširila se na ne samo uže središte grada nego i na prigradska naselja. Evo, to su neke od inicijativa i zašto je dobro već na tom početku upravo ovo djelovanje mladih. Međutim, nije bilo zakonskog okvira i to Vijeće mladih prestalo je polako s djelovanjem. Sve rjeđe i rjeđe se sastaje i više nismo čak ni izabrali drugoga mladog gradonačelnika. Zato mislim da ovaj će, upravo ovakav predloženi zakon pomoći mladima da se organiziraju i da djeluju, da imaju tijelo koje će nositi izradu programa i djelovati prema lokalnoj zajednici. Dakle, primjeri iz prakse govore da treba podržati donošenje zakona. Dobro je da se u rad Vijeća uključuju srednjoškolci koji će se na taj način aktivno i uključiti u rad lokalne zajednice i utjecati na one odluke koje su vezane uz život i rad mladih u trenucima kad bi neke odluke mogle možda biti i na štetu mladih, na primjer zatvaranje nekih prostora koji sada mladi koriste. Zašto srednjoškolci, zašto petnaest godina ovo iskustvo o kojem sam vam govorila, govori upravo o tome da ova mlađa populacija još se dobro ne snalazi, mada su mladi vijećnici bili iz populacije 6.-ih i 7.-ih razreda, a birali su ih učenici svih osnovnih škola od 4. do 8. razreda. Dakle, onoliko škola koliko ima. I budući da je ovo prvo čitanje, predlažemo da se razmisli o nekim promjenama u zakonu i to u članku 11. u kojem se u točci 3. predviđa da predsjednik vijeća mladih može sazvati izvanrednu sjednicu mislim da bi trebalo odredit kad je to i u kojim uvjetima, kada, zašto? U članku 16. u kojem se govori o donošenju programa vijeća mladih predlažem da se nadopuni obveza izrada financijskog plana koji će pratiti ostvarivanje programa a ne kao u članku 17. u kojem se predlaže da ukoliko se program rada vijeća mladih za provedbu planiranih aktivnosti predviđa osiguranje financijskih sredstava, tada program mora sadržavati financijski plan. Nema nekakvog programa rada bez praćenja i financijskih sredstava. Mislim da se to mora odrediti u zakonu, jel' ostaviti lokalnoj zajednici hoće li odvojiti dovoljno sredstava u proračunu ili ne za ove programe, mislim da ne bi bilo dobro. Predlažemo isto tako da se u članku 18. promijeni i da se vijeće mladih obveže na jednogodišnje podnošenje izvješća o radu, jer i program rada donose za jednu kalendarsku godinu pa mislim ne znam zašto je predlagatelj u svom članku donio i predložio da se polugodišnje izvješće podnosi. Evo to su neke od primjedbi na predloženi tekst zakona o vijećima mladih i nadamo se da će biti prihvaćene. I na kraju, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju, jel' smatramo da je to napokon korak da mladi imaju zakonski okvir za svoje djelovanje prema lokalnoj zajednici. Pa i mislimo da se on može u drugom čitanju popraviti.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Ma samo jedan ispravak. Rekla je kolegica Roksandić, mladi su budućnost u Hrvatskoj. Ja bih voljela da to prestanemo pričati i da shvatite da su mladi u Hrvatskoj danas i sadašnjost i u tom smislu ispravljam netočan navod.
Šta je netočna tvrdnja je činjenična tvrdnja da mladi nisu budućnost Hrvatske? … [[Upadica se ne čuje.]] Pa mladi jesu budućnost Hrvatske, pa nije to, kako to… … [[Upadica se ne čuje.]] Stari sigurno nisu. … [[Upadica se ne čuje.]] Stari su prošlost a ne budućnost. Mi mladi mislim da smo budućnost. Za klub HSS-a poštovani zastupnik Zvonimir Sabati, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, predstavnik Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Dozvolite nekoliko opaski na ovaj Prijedlog zakona o vijećima mladih i u ime Hrvatske seljačke stranke. Ja ću možda malo drugačije započeti ovo svoje izlaganje, citirajući članak 62. Ustava Republike Hrvatske koji govori: "… država štiti materinstvo, djecu i mladež te stvara socijalne, kulturne, odgojne i materijalne i druge uvjete kojima se promiče ostvarivanje prava na dostojan život." S tim u vezi dužnost je naravno države što se i očekuje da permanentno unapređuje položaj mladih u društvo i to socijalni, kulturni, odgojni, materijalni i svekoliki drugi. Uvodno ja bih se osvrnuo malo na položaj mladih u nas i možda dao neke usporedne podatke kako to izgleda u Europskoj uniji, jer čini mi se da je to bitno i zbog lakšeg razumijevanja tematike. Po nama trebalo bi se posvetiti prije svega ozbiljnom problemu, ili glavnom problemu mladih u nas a to je prije svega nezaposlenost mladih u Republici Hrvatskoj. Hrvatska ima jednu od najviših stopa nezaposlenosti mladih osoba među europskim zemljama. 2004. godine prema podacima eurostata prezentiranih na međunarodnoj konferenciji rada bili smo druga zemlja u Europi po nezaposlenosti mladih sa stopom čak od 33,4%. Ove godine je stopa nezaposlenosti mladih čitave Europske unije iznosila oko 14%. Tu se točno vidi koliko kaskamo za Europom, što se tiče zaposlenosti mladih. Stopa ukupne nezaposlenosti u Republici Hrvatskoj prema podacima Državnog zavoda za statistiku za mjesec ožujak ove godine iznosi 18,1%, a stopa nezaposlenosti mladih kreće se oko 34%. Da je nezaposlenost mladih u dobnoj strukturi Hrvatske problem s kojim se susrećemo već duže vrijeme pokazuje i činjenica da je najveći broj nezaposlenih u dobi od 20-29 godina. Trendovi nezaposlenosti mladih se od 2001. godine nisu znatnije promijenili. Mladi se danas diljem svijeta suočavaju s istim ili sličnim problemom. Većina mladih ljudi radi u sustavu na žalost sive ekonomije. Mladi u većini slučajeva rade na određeno vrijeme, na sezonskim poslovima ili povremeno putem agencija za privremeno zapošljavanje. Njihov radni odnos karakterizira velik broj prekovremenih sati, male plaće, loša zaštita na radu, loša i nesigurna radna mjesta, nedostatak socijalne zaštite, bez mogućnosti su profesionalnog usavršavanja i napredovanja u karijeri ili dodatnoj izobrazbi i edukaciji. Mlade žene izložene su diskriminaciji pri zapošljavanju i na radnom mjestu. Tako stopa nezaposlenih mladih žena iznosi 59,5 a muškaraca 40,6%. Sve te nepogodnosti povlače za sobom i druge posljedice. Naime, zbog lošeg materijalnog statusa mladi sve kasnije stupaju u brak i osnivaju obitelji. Stoga se ne treba čuditi što je Hrvatska danas uz probleme koje imam suočena i s problemom demografskog starenja stanovništva. Već se danas u Hrvatskoj uveliko osjećaju posljedice povećanja broja starih građana u ukupnom stanovništvu. Mirovinski sustavi su za socijalnog osiguranja općenito danas teško podnose velik broj umirovljenika ili prijevremeno umirovljenih radnika. Zbog nedostatka socijalne pomoći sve je veći broj socijalnih slučajeva koji ovise o socijalnoj pomoći. A što? Naravno stvaraju ogromni pritisak na državni proračun. Visoka stopa nezaposlenosti mladih uzrokuje naravno društvu i visoke troškove, međutim ono što je najvažnije raste broj zaposlenih osoba, raste i broj poreznih obveznika itd., državni proračun se sve više puni i svi, naravno prije svega mladi bi imali koristi od toga. Nacionalni program djelovanja za mlade prihvaćen 2003. godine definira tisuću i sto mjera ili ciljeva vezanih za specifične probleme mladih ali pokazuje i dokazuje da Hrvatska pati od tihe bolesti koja se kako mi mislimo nažalost zove mrtvo slovo na papiru jer od danas ne postoji njegova sustavna provedba. Sad dozvolite da ipak se osvrnem na pojedine članke zakona i da velim nešto o samom zakonu. Naime, ovim prijedlogom je određeno da su vijeća mladih savjetodavna tijela predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave te da ih iste mogu osnovati a u cilju aktivnog uključivanja mladih u javni život. Prema tome, budući zakon ne obvezuje osnivanje vijeća za mlade već to ovisi o jedinicama lokalne i područne samouprave, da li će ih osnivati ili ne, u članku 2. Ocjenjujući iznimno značajno uključivanje mladih u društveni život neobveznost osnivanja vijeća za mlade prema mišljenju HSS-a može ovu dobru ideju koja je … [[Govornik se ne razumije.]] u zakon pretvoriti kao što sam već malo prije rekao u mrtvo slovo na papiru. Tog smo mišljenja stoga jer će osnivanje vijeća ovisiti o financijskoj snazi jedinica lokalne samouprave te na indirektan način diskriminirati mlade. Naime, u gospodarski razvijenim bogatijim jedinicama lokalne samouprave će se vijeća za mlade osnivati, obavljati svoju ulogu promičući uglavnom interese mladih a dok mladi u tzv. siromašnijim općinama i gradovima neće imati svoja vijeća i neće biti njihovog aktivnog uključivanja u društveni život na svom području. Mladih ima naravno i u siromašnijim općinama. Kako je nacionalnim programom određeno ili predloženo da mladi obuhvaćaju populaciju od petnaest do devetnaest godina zbog duljeg trajanja obrazovanja i otežanog zapošljavanja tako je i zakonom propisano da se u vijeća mladih biraju osobe od petnaest do dvadeset i devete godine života. No, ovdje treba spomenuti da je u drugim propisima zdravstveno i mirovinsko … [[Govornik se ne razumije.]] roka kao gornja granica za ostvarivanje nekih prava na primjer studenata. Određena dobna granica do dvadeset sedme godine života, tako da nam se čini da baš ovdje nema nekog opravdanog razloga za definiranje gornje dobne granice za mladog čovjeka i to dvadeset i devet godina. Donja granica od petnaest godina je opravdana jer se sa petnaest godina po našim propisima može zasnovati radni odnos. To se odnosi na članak 3. Zaključak koji se nameće temeljem predloženog Zakona o vijećima mladih na temelju ovoga što sam sada rekao u svakom slučaju može biti diskriminacija mladih članova političkih stranaka budući u članku 8. kao predlagatelji članova vijeća mladih nisu predviđene političke stranke. Koje poante iz toga možemo izvući? Mladi, nemojte se baviti politikom jer nećete moći sudjelovati u radu vijeća mladih i na taj način izreći svoje stavove i mišljenja, isto je naravno u kontradikciji s tim da su kao predlagači u istom članku navedene udruge mladih i udruge koje se bave mladima čiji članovi ujedno mogu biti i članovi političkih stranaka. Temeljem navedenog nameće se zaključak da bi udrugama mladih i udrugama koje se bave mladima trebalo zabraniti pretpostavljam učlanjivanje članova političkih stranaka, u protivnom ćemo imati netransparentan politički odabir članova i predsjednika vijeća. Slijedeće pitanje koje se nameće je definiranje pojma udruga mladih. Budući je na 2. nacionalnoj konferenciji mladih održanoj na Bjelolasici 3. i 4. srpnja ove godine na zahtjev ministrice i potpredsjednice gospođe Kosor jednoglasno donesen zaključak da se izmjenom i dopunom postojećeg Zakona o udrugama definira pojam udruge mladih. Kako bi izbjegli neravnopravnost u članstvu vijeća mladih nužno je odrediti broj članova vijeća po ovlaštenim predlagačima. U suprotnom će se dogoditi da pojedino vijeće mladih može imati samo članove iz udruge u kojoj su učlanjeni predstavnici političke stranke koja naravno trenutno obnaša vlast u pojedinoj općini budući članove vijeća mladih bira i razrješava predstavničko tijelo jedinice lokalne odnosno područne samouprave. Nadalje, u članku 8. stavak 2. određeni su ovlašteni predlagatelji članova vijeća za mlade pa su tako između ostalog navedene i pravne osobe na području lokalne ili regionalne samouprave. Možda bi bilo dobro jasnije odrediti na koje pravne osobe je predlagatelj mislio jer ako ovlašteni predlagatelji mogu biti sve pravne osobe na području lokalne samouprave nema smisla onda nabrajanje ovlaštenih predlagatelja. Naime, studentska udruga, određena odgojno-obrazovna institucija i studentski zborovi imaju svojstvo pravne osobe. Po nama je možda malo i diskutabilno članak 9. zašto se članovi vijeća mladih biraju na dvije godine a ne na četiri. I zaključno, Klub Hrvatske seljačke stranke smatra da je ovaj zakon dobrim djelom neprovediv jer nema provedbenih propisa, nema državnog tijela određenog za nadzor za provedbu ovog zakona, nema kaznenih odredaba jer nema nikakve obvezatnosti. Mislimo da je zakon deklaratorne naravi, na našu žalost, tek toliko da kažemo da ga imamo a nema ni obveze usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije jer ga nema u planu usklađivanja zakonodavstva za 2006. godinu. U ocjeni stanja nije uočen podatak o tome da li su u izradi ovog zakonskog projekta sudjelovali i sami mladi preko svojih predstavnika i da li su i u kojoj mjeri njihovi prijedlozi uvaženi od strane predlagatelja. Bilo bi dobro da nam je predlagatelj uvodno nešto rekao i o tome ili da završno nešto kaže o tome. Mi danas u Hrvatskoj imamo dobro iskustvo da su predstavnici zainteresiranih udruga civilnog društva aktivno sudjelovali u izradi kako zakona tako i drugih propisa iz čitavog niza područja. Sjetimo se samo Zelene akcije, sjetimo se "Prijatelji životinja", sjetimo se Udruge za zaštitu potrošača. I da završim, ovim prijedlogom se ne rješavaju očekivanim načinom rješavanje problem uključivanja mladih u društveni život ali isto tako i u javni život odnosno uključivanje u društveni život lokalne zajednice. Po nama to se predlaže samo deklaratorno. Zakon ima puno neprovedivih detalja odnosno nema provedbenih propisa. S obzirom da je potreban određeni, ja bih rekao zakonodavni okvir za rješavanje jednog od važnih ili najvažnijih problema mladih kao ideju podržavamo. Mislim da nikog nema tko neće podržati ideju da se donese zakon o mladima, ali zbog čitavog niza ovih nedostataka o kojima sam govorio na početku, na neki način nedorečenosti zakona mi bismo voljeli da u drugom čitanju se sve te primjedbe koje su bile izrečene usvoje, da se izradi pravi zakon jer to svi želimo i čekamo i upravo zbog toga mi nećemo biti niti protiv niti za nego ćemo biti suzdržani. Hvala.
Hvala. Klub HNS-a poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Obzirom da su kolegica Lugarić i kolega Sabati već dovoljno govorili općenito o položaju mladih u nas ja ću taj dio svog izlaganja bitno skratiti i kao sveučilišni profesor napravit ću jednu disgresiju. Najprije ću dati ocjene i to tri ocjene a onda ću početi sa postavljanjem pitanja. Tri ocjene: ideja, vrlo dobra. Prijedlog zakona, vrlo skroman po sadržaju, ocjena dovoljan. Vrijeme potrebno da se pripremi Prijedlog zakona tragično i neopravdano dugo. Ocjena nedovoljan. Moj je prijedlog da ne razgovaramo o ideji, gubimo vrijeme. Tu se svi slažemo. Tu svi podržavamo ideju i tu moramo jasno pokušati uštediti barem nešto vremena. Pitanje je što činiti sa ocjenom dva i ocjenom tri? E sada, ja ću vas samo podsjetiti jer će se kasnije u raspravi vjerojatno reći ništa se nitko nije trudio. Nitko nije ništa pokušavao. To smo i malo prije kod prethodnog zakona čuli. Klub Hrvatske narodne stranke je još u srpnju prošle godine u saborsku proceduru predao dva zaključka. Prvi zaključak: Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku 60 dana Hrvatskom saboru dostavi izvješće o dosadašnjoj realizaciji Nacionalnog programa djelovanja za mlade. I šta se dogodilo? Vlada je odbila taj zaključak. Predložili smo drugi zaključak: obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana dostavi Hrvatskom saboru operativni plan realizacija Nacionalnog programa djelovanja za mlade. I što se dogodilo? I zaključak drugi je također odbijen. Konačno nakon tri godine što je ovaj prijedlog stajao u nečijoj ladici konačno je ugledao svjetlo dana. Zato ocjena apsolutno nedovoljan. Vezano uz sadržaj ja ću reći da ja možda imam i nešto malo drugačiji stav oko nekih dijelova zakona nego što ću ovdje iznijeti, ali kao zastupnik iz osme izborne jedinice ja ću iznijeti stavove mladih ih Istre, Primorsko-Goranske županije a konzultirao sam se i sa mladima iz grada Zagreba pa mi dozvolite gospodine državni tajniče ovaj dio će vjerojatno biti najinteresantniji za vas da iznesemo i neke konkretne primjedbe vezano uz ovaj sadržaj Prijedloga zakona. Mladi kažu da je on nedorečen. Da on praktično nikoga ni za što ne obvezuje i da se radi o jednom fakultativnom modelu. Ja se s time slažem jer to je opasno kada se ne kaže točno tko nosi koje zadatke i u kojem roku sa kojim sredstvima mora nešto napraviti? Ako se nešto ostavi na dobru volju u našoj zemlji onda od toga neće najčešće biti ništa. Također je ta činjenica i taj model neprihvatljiv i suprotan duhu Bijele knjige Europske unije pa i našeg Nacionalnog programa djelovanja za mlade. Nadalje mladi kažu da sam izbor predstavnika u Vijeću nudi nebrojene mogućnosti političke manipulacije. O tome je i i kolega Sabati govorio. Slažemo se s njim. Tako da se može dogoditi da bez obzira na intencije da u biti svi članovi Vijeća mladih budu predstavnici samo jedne političke opcije jer vijeće može itekako, naime biti ovdje glede sastava politički manipulirano. S druge strane mladi upozoravaju da broj predstavnika u Vijeću ne nudi mogućnost realne zastupljenosti različitih interesa mladih. I tu se slažem s njima. Nadalje Vijeće mladih se ne definira kao pravna osoba ali se istovremeno od njega očekuje program i proračun a onda valja, valjda se podrazumijeva i raspolaganje odobrenim sredstvima što je pomalo kontradiktorno. Vijeće po nama ne mora biti pravna osoba ali mu se onda ne mogu nametati obveze kakve pripadaju pravnim osobama i članskim organizacijama. Druge nelogičnosti koje se mogu pronaći u ovoj Prijedlogu zakona su sljedeće: predsjednik i zamjenik Vijeća teorijski mogu biti reizabrani i obnašati dužnost punih 12 godina. Mi sjedi mi znamo da je to bilo viđeno svojevremeno u «Komsomolu». To ne bi smjeli dozvoliti. Nadalje članovi Vijeća mogu predlagati i škole i fakulteti dakle kao ustanove što je potpuno besmislica jer to pravo već je dato učeničkim vijećima i studentskim zborovima. Prema tome trebalo bi izbjeći tu dvojnost. Vijeće bi trebalo nadalje donijeti program i proračun do kada? Do 30. rujna tekuće godine za sljedeću godinu. Usklađen sa proračunom jedinica lokalne samouprave. A Zakon o proračunu, a u Zakonu o proračunu propisano je da jedinice lokalne samouprave donese proračun do kada? Do 31. prosinca. Kako je predlagač onda zamislio da se to uopće uskladi? To je vrlo teško uskladiti ako će ovi rokovi biti poštivani. Navodi se da općinske, gradske i županijske službe mogu, mogu, ne moraju, mogu pružiti administrativne i tehničke, tehničku pomoć za rad Vijeća mladih, evo istina je. Što ako oni to ne učine? Zašto im to nije predlagatelj ovdje uveo kao obvezu? Polugodišnja izvješća i sjednice jednom u dva mjeseca, znači i u srpnju i u kolovozu je zapravo birokratiziranje zamišljenih vijeća. Logičnije bi bilo propisati godišnja izvješća i sjednice prema potrebi, dakle prema potrebi a najmanje recimo jednom na tri mjeseca. Ako je u ta tri mjeseca potrebno i četiri puta da se sastanu to im trebamo omogućiti. Nadalje pitaju se mladi da li je predlagatelju možda palo na pamet da bi bilo dobro da i gradski oci vijeću mladih i javnosti katkad podnesu izvješća o tome što jedinica lokalne samouprave čini da bi se riješili problemi mladih. Dakle i tu treba biti jedna obvezna zapravo čelnika lokalne i županijske samouprave da mladima i njihovom vijeću podnesu takva izvješća. Dale prijedlog brka moguće savjetodavne i radne funkcije vijeća jer vijećima nameće ulogu koju sada imaju radna tijela općinskih i gradskih vijeća, odnosno županijskih skupština. Nije jasno što želi predlagatelj da vijeća budu stvarno savjetodavna ili radna tijela. S druge strane vijećima se praktički ograničava pravo o čemu mogu raspravljati jer se kaže o pitanjima, citiram: "od osobitog interesa za položaj mladih" pa se mladi pitaju da li je ponašanje službenika javne uprave, socijalne politika općine ili grada, zaštita okoliša tema od interesa za mlade. Oni kažu da je. A tko će to odlučiti i tko će u biti reći ne oprostite, oprostite to je jako važno reći i dati im puno više prostora nego osobiti interes za mlade. Nadalje stavlja im se, dakle vijećima, u obvezu da informiraju mlade. Na koji način? Čime? Ako ne dobiju onu obveznu logistiku od strane jasno službenika administracije gradske, općinske, županijske koja nije obvezna. Dakle prije drugog čitanja svakako sve prijedloge koji će ovdje biti iznijeti treba uzeti u obzir. Naš klub će se suzdržati jer je ideja dobra, ali smatramo da apsolutno ne možemo podržati ovaj sadržaj i želimo prisiliti predlagatelja da ga bitno promijeni. Jako mi je drago bilo čuti kolege iz kluba HDZ-a sa primjerima za Sisak itd. to su obični primjeri. Mi u Primorsko-goranskoj županiji dok sam ja bio predsjednik županijske skupštine smo imali silne porođajne muke da na županijskoj razini formiramo to vijeće. Ono međutim jako dobro funkcionira u Međimurskoj županiji, Makarskoj, Puli i nekim drugim mjestima. Prema tome treba predlagatelj uzeti u obzir dobra i loša iskustva u radu sadašnjih vijeća. Treba, a što nije učinjeno, razgovarati sa ljudima koji sjede u savjetu za mlade, a Vlada je upravo zato formirala savjet. Vlada treba komunicirati sa udrugama mladih i dobiti jasno od njih odgovor, prijedloge inicijative na sve ono što je ovdje predloženo. Velim ideja je dobra, ali sadržaj je za sada previše skroman da bi dobio prolaznu ocjenu. Hvala lijepa.
Hvala. Sada idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Lino Červar. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, dame i gospodo. Započeti ću moju raspravu uvjeren u činjenicu da živimo u zemlji podijeljenosti, da je ova rezacija među građanima naše zemlje. Na žalost ne postoji ni trunka tolerancije, a također razina komunikacije među građanima pa i u Parlamentu, poglavito jako zabrinjavajuća. Mislim da mi danas nemamo konsenzusa niti suglasja ni po jednom pitanju i stvarno mi dođe da se pomalo smijem kada čujem da će u narednoj predizbornoj kampanji pobijediti ona stranka koja će imati najbolji program. Dakako da to neće biti jer neće tu odlučivati niti načela ni činjenice već će odlučivati snaga političke ideologije, to je svakom jasno. Koliko god mi je žao što nema pomirbe hrvatskih građana za što se zalagao naš prvi predsjednik doktor Franjo Tuđman. S druge strane uvjeren sam da će mladi, evo ovdje gore, da će oni ispuniti tu povijesnu ulogu i pomiriti sve hrvatske građane i svu našu djecu. Danas moramo imati petlju i hrabrosti i otvoriti dva ključna pitanja, suvremenog hrvatskog društva koji će odrediti budućnost hrvatske države, života naših građana i naše djece. Prijedlog zakona o vijećima mladih koji predlaže Vlada, odnosno ministarstvo je odgovor na prvo pitanje. Ovaj prijedlog zakona kojem dajem potpunu potporu je ništa drugo već poziv mladima da participiraju u vlasti u jedinicama lokalne samouprave, ali ja bih rekao neka se doda u drugom čitanju, i na svim drugim razinama naše zemlje i u zakonodavnoj vlasti i u državnim institucijama i drugdje. Po meni ja zaista nemam ništa, ja zaista dakle nemam ništa protiv načela senioriteta u politici. Ja nemam ništa protiv ravnopravnosti spolova. Ja dakako nemam ništa protiv manjina. Ali jesam za to da se mladima, ja nemam protiv političara koji su mudri, koji imaju iskustvo, jer pameti i mudrosti nikada dosta i treba biti. Ali jednako tako sam za to da se mladima ne priznaje samo biološka zrelost i socijalni aktivizam. Ja jesam za to da se mladima priznaje i socijalna i politička i sva druga zrelost da mogu odlično obnašati vlast. I drago mi je, stvarno mi je drago da i naša stranka Hrvatska demokratska zajednica sa svojim određenjem za profiliranjem stranke sa mlađim ljudima zapravo šalje poruku da šalje poruku da vjerujemo u našu djecu, u našu mladež, u studente, u visoko obrazovani mladi potencijal koji opravdano želi promjene u društvu i koji nudi inovativnost, kreativnost i znanje. Bez mladih po meni nema istinske demokratizacije u našem društvu i nema nam budućnosti i ja sam sasvim siguran da mladi žele izaći iz sjene svojih roditelja i žele inicijativu. I naša država mora podržati, napraviti sve da se tim mladim ljudima podari šansa. A mladi moraju smoći snage da se uhvate u koštac sa svim problemima koji su pred našim društvom. I odgovor na drugo pitanje, ali taj odgovor treba zatražiti od društva, od obitelji, od vjeroučitelja, od nastavnika, od profesora, od ravnatelja, od televizija, od svih, a pitanja bi glasila. Pa kakvog mi to zapravo želimo, kako, za koje vrijednosti, za koje vrednote želimo odgojiti našu djecu? Kakve to životne kreposti su potrebne našem društvu? Da li se treba oduprijeti nepoštenju, eroziji morala, korupciji, kriminalu, laži, nasilju i nepravdi? Da li se treba boriti protiv izopačenog mentaliteta i poganskog mentaliteta mržnje gdje je cilj da se fizički uništi čovjeka? Da li treba njegovati, razvijati u čovjeku duh zajedništva, solidarnosti, altruizma, a ne onog trivijalnog, iskrenog. Da li treba njegovati ljubav prema domovini od malena, ali da ta ljubav ne preraste u nacionalizam i euforiju? Da li treba njegovati i pozivati na suživot, na suradnju, na dobrosusjedske odnose sa ljudima različite vjere, sa različite nacionalnosti, sa različitim policijskim opcijama, sa različitim imovinskim stanjem? Da li je moguće živjeti jedan do drugoga? Da li treba poticati dobre odnose sa susjednom državom? Da li treba razvijati u djece i mladeži prosudbeni osjećaj za istinske vrijednosti, ne za napatvorene vrijednosti? Da li prednost u školi treba dati izobrazbi ili odgoju? Da li treba odobravati osporavanje vjerske i crkvene baštine? Da li roditelji moraju biti uzori i prijatelji svoje djece ili gospodari svoje djece? Da li kod djece treba razvijati ljubav prema obitelji, ljubav prema braći, sestri, prema ocu i majci? Da li kod djece treba razvijati da oni budu ti koji će biti inicijatori da se zadrži krov nad glavom, da se zadrži obitelj na okupu? Dame i gospodo, odgovori samo na ova pitanja će odrediti budućnost naše države i život naših građana i naše djece, a ne neki izmišljeni programi. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani kolega Červar. Uvažavajući sve ono što ste rekli i vaše dobre motive, ja mislim da danas kad razgovaramo o zakonu koji bi konkretno trebao uključiti mlade u procese odlučivanja je baš primjer kad se treba lišiti ali ama baš bilo kakve patetike. Govoriti o mladima, sutra, budućnost, trebamo, moramo, ja ne znam, ja sam već od toga umorna, a spadam u te sve skupa mlade. Ono što sam rekla kolegici Roksandić, mladi su i sadašnjost. Oni žive i danas. Stoga mislim da za nekakve velike deklaracije i, daleko vrijednosti koliko god ih trebamo, mislim da je naša obveza ako ništa drugo danas kad raspravljamo o ovako jednoj konkretnoj temi govoriti i raditi zapravo puno više od samih deklaracija. Kao odgovor na vaše prvo pitanje, možda samo protupitanje kada već govorite koliko je bitno imati u politici, itd. U HDZ-u koji je ovdje najveća stranka, koja je ovdje u većini, ima 74 čini mi se zastupnika, koliko ima mlađih zastupnika od 30 godina? Upravo o tome se govori u ovom Zakonu i u ovim istraživanjima koje sam spomenula kada sam govorila u ime kluba. Jer ako zaista želimo da nam vjeruju, da želimo da se mladi uključe, onda to trebamo činiti svaki dan, a ne govoriti samo o deklaraciji, kako je to potrebno.
74? To je sjajno. Dakle, imamo i prikrivene zastupnike koji se još nisu deklarirali. 10 je prikrivenih, tak se, otkriju što prije. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Lino Červar.
Pa ja sam, moram reći, više puta rekao da sam u prednosti u odnosu na vas zato što sam sportaš i trener. A dobar je onaj trener koji predviđa šta će protivnik reći, a ja sam znao da ćete vi to meni reći i imam spreman odgovor. A postoji, vi očito ne poštujete jednu narodnu poslovicu koja kaže "čovjek kojemu glava stoji u koso ne bi trebalo da drugome ispravlja". A dokazat ću vam time, isječkom, evo da vidite, ovdje novine su, to je "Večernji list" od 6.6.2006. godine. I vi ste izvršili anketiranje na terenu u vezi vaše stranke. Da ocijenite, to je bila provedena demoskopija, a demoskopija vam je anketiranje ili propitivanje građana. Inače ja do anketiranja ponekad imam neke moje kritike, ali činjenica da ste vi to 6.6. rekli ovako, pročitat ću, tu su djeca ovdje pa da slušaju. "Nažalost", kaže, "organizacija na terenu Socijaldemokratske stranke je dokazala da naše članstvo preferira starije pojedince". Znači, rekli ste dalje, izjava vaša: "da organizacija na terenu nažalost preferiraju starije i da ne vjeruju mladima". I sad vi meni ovdje prodajete demagogiju rekavši da je to drugačije. E onda, morate se javiti "Večernjem listu" ili poništiti ono što ste rekli 6.6. A kažem, budući da sam znao da ćete vi to reći, ja sam to znao da ćete vi to reći, ja sam vam to morao servirati. Ali budite, evo, evo vam tu, vidite, kako je lijepo tu već sve postavljeno. I znači, vaša replika je bila neprimjerena i demagogija.
Druga replika, poštovani zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Kolega Červar je rekao da ne sumnja da će mladi ispuniti svoju povijesnu ulogu. Ja se slažem sa vama, kolega Červar, ali pod dva uvjeta. Prvo da im damo priliku da ispune jasno tu svoju povijesnu ulogu i pod dva, da im osiguramo uređenu pravnu državu. Ja bih vas molio, mi moramo imati stalno na pameti ono što je kolegica Lugarić rekla, mladi su ne samo budućnost već i sadašnjost ove zemlje, a mi sijedi smo njena sadašnjost i njena prošlost. Ali smo najodgovorniji za njenu budućnost jer sjedimo ovdje.
Hvala. U 16,44 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Lino Červar. Izvolite.
A čujte, profesore, kaj da vam kažem? Ja sam isto predavao na školi. A ne bih baš ovo što ste sad rekli, osim deklarativno ne bih ništa naučio. Ja sam vam htio ukazati ako ste dobro razumjeli, mislim da ste vi dosta na jednoj intelektualnoj razini da bi to trebali razumjeti, da baština ljudskih i kršćanskih vrijednosti mora ostati najdragocjenije blago puka naše domovine i naše djece, a to očito niste naučili.
Poštovani zastupnik Zvonimir Mršić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik potpredsjednik Doma Mato Arlović, izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Meni je drago da se pojavio Prijedlog zakona o vijećima mladih napokon u Hrvatskom saboru. Međutim, način kako on regulira ovaj pitanje vijeća mladih, njihov položaj, način osnivanja, izbor, itd. po mom dubokom uvjerenju neće dati i neće afirmirati položaj mladih u Republici Hrvatskoj, a posebice na području jedinica lokalne samouprave nego će stvoriti i točke mogućih konflikta i sukoba između predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave i samih mladih i unutar mladih. Naime, kolege, prvo treba raspraviti ozbiljno pitanje da li mi otvaramo prostor da mladi imaju pravo birati i biti birani u vijeća mladih ili su mladi samo iz strukture mladih odabrani koji će biti predstavnici u vijeću mladih bez glasa mladih. To je nešto što mene ozbiljno interesira i to još po obliku nekakvog kvazidelegatskog sustava. O čemu se radi? Ovdje je predviđeno kao što vidite u zakonu da vijeće mladih prvo osniva ili preciznije ne da osniva nego može osnovati jedinice lokalne samouprave odnosno regionalne samouprave, pa se postavlja pitanje zapravo čime je uvjetovano ovo osnivanje. Stvarno je uvjetovano sredstvima kojim raspolaže ta jedinica lokalne samouprave jer ona iz svog proračuna treba izdvajati sredstva za financiranje rada i ostvarivanje programa vijeća mladih. Mi smo svjesni i znamo podatak da više od 1/3 jedinica lokalne samouprave nemaju proračune koji mogu i moraju osigurati sredstva za financiranje obveznih zakonskih djelatnosti koje imaju jedinice lokalne samouprave. Da li će takve jedinice lokalne samouprave sada širiti djelatnosti koji ju trebaju financirati, a za koje ne moraju … [[Govornik se ne razumije.]] ne moraju osnivati. Pa naravno da neće. U takvoj situaciji će se stvoriti prvi faktor diskriminacije mladih pa će bogatiji i imućniji gradovi, općine i naše županije osnivati vijeća mladih a u isto vrijeme siromašnije općine, a u pravilu se radi o ruralnim sredinama, neće moći osnivati takve općine, ne zato što neće, nego zato što nemaju sredstava i u takvoj situaciji ćemo dovesti do diskriminacije mladih zapravo bez njihove volje. Drugo, predlaže se da bi tamo gdje će se osnovati birala se u vijeće mladih predstavnička tijela jedinice lokalne samouprave birali od 15 do 29 godina predstavnike starosti, s tim da ih mogu istaknuti kao što ovdje u zakonu piše, pravne osobe odnosno udruge uključuju i pravne osobe na području jedinice lokalne samouprave pa se postavlja pitanje da li mogu primjerice i imaju pravo mladi tražiti da istaknu svoje predstavnike koje će birati predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave u privatnim trgovačkim društvima. Po ovom zakonu imaju. Da li je to moguće? Dosta teško. Da li je to povratak na koncept zapravo bivše Omladinske organizacije? Pa je. Očigledno dakle da se nije sagledala ova situacija do kraja, a poglavito ako se ima u vidu da bi to bile udruge koje se bave mladima, udruge mladih, obrazovne institucije, studentski zborovi, učenička vijeća i na području pravne osobe sve na području lokalne samouprave. Dosta će teško iz svega toga biti izabrati samom predstavničkom tijelu vijeće mladih. A osim toga tako izabrano vijeće nije vijeće koje su izabrali mladi, nego je to odabrano vijeće koje … [[Govornik se ne razumije.]] predstavničko vijeće i pitanje je da li predstavničko vijeće će moći, predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave moći samo sebe osloboditi mogućnosti da zapravo bude u tom dijelu i pristrano s obzirom da je ono ipak odabrano po političkim kriterijima s obzirom na pripadnost političkoj stranci. Nakon toga nastupa drugi problem. Da tako odabrano vijeće mladih bira iz svojih redova predsjednika i zamjenika predsjednika, e sad ti predsjednik ili zamjenik predsjednika … [[Govornik se ne razumije.]] ne smije biti mlađi od 18 godina, a sad se postavlja pitanje kako može biti član vijeća sa 15 godina, a ne smije biti izabran za predsjednika ili zamjenika ako je mlađi od 18 godina. Da li su oni jednaki ili nisu? Pa nisu jednaki, u takvoj situaciji je posve jasno zapravo da se pokuša povući linija razgraničenja i diferencijacije između tzv. aktivnog i pasivnog biračkog tijela, prava, što sasvim sigurno nije dobro, na kraju krajeva postavimo pitanje da li recimo radnik koji se zaposlio sa 15 i 16 godina iznimno može biti biran u neko predstavničko, recimo radničko vijeće. Može. Nema razloga što nema 18 godina. A ako mu omogućujemo da može biti biran u to vijeće, zašto ne bi mogao i predsjedavati tom vijeću itd. Posebice je još dodatno interesantno nešto drugo, da sad predstavničko tijelo može razriješiti člana vijeća mladih, primjerice ako neopravdano ne nazoči sjednicama vijeća mladih, ako ne navrši, ako navrši 30 godina, na osobni zahtjev itd., jer zapravo ga ono bira. Pa zapravo mislim da su to pitanja koja treba stvarno ostaviti mladima ako hoćemo mladima s jedne strane jačati odgovornost, s druge strane dati pravo da se bave svojim pitanjima i to kroz bavljenje svojim pitanjima da savjetodavno utječu na predstavničko tijelo i naravno da imaju mogućnost i dužnost da obavljaju ta pitanja. Naravno, posebice valja i interesantno je pitanje između ostaloga kaže se ovako – vijeća mladih predstavlja i zastupa predsjednik vijeća mladih. Očigledno da se ne razumije zapravo institut predstavljanja i zastupanja. Predsjednik sasvim sigurno i predstavlja i zastupa, ali svaki član vijeća i predstavlja u isto vrijeme vijeće. Prema tome, mi možemo ovdje, trebamo razlučiti kad on zastupa, kad predstavlja, svaki član vijeća predstavlja između ostaloga radom u vijeću i … [[Govornik se ne razumije.]] savjetodavno tijelo. Prema tome, mi moramo te stvari razlučiti i pojasniti, a najveći problem je za mene vezan uz financijska sredstva i uz program mladih. Prvo, nije mi uopće jasno kako je moguće prihvatiti koncepciju da bi program rada vijeća mladih donosilo predstavničko tijelo, a u isto vrijeme bi se obvezalo vijeće mladih da je dužno izvještavati predstavničko tijelo o svom radu, odnosno o ostvarivanju programa rada koje je odobrilo predstavničko tijelo. Predstavničko tijelo dakako može dobiti prijedlog programa vijeća mladih, ali će donijeti onaj program koji će ono raspraviti i donijeti stajalište, dati amandmane itd. To može biti u cijelosti prihvaćen program vijeća mladih ali i ne mora. Prema tome, sasvim je jasno da se to pitanje mora razriješiti. Drugo. Potpuno je neprihvatljivo da se on donosi najkasnije do 30. rujna tekuće godine. Zašto? Zato što taj program vijeća mladih između ostaloga mora biti usuglašen sa odabranim sredstvima jedinica lokalne samouprave za financiranje Programa rada vijeća mladih. Pa kako kad programa odnosno proračuna za tu narednu godinu još nema? Oni jednostavno to ne mogu usuglasiti. I u takvoj situaciji je sasvim jasno zapravo da se to pitanje mora dodatno precizirati i razriješiti u skladu sa programom vijeća. I zadnju posljedicu koja iz toga sljedi sama po sebi znate. Ako nema dovoljno sredstava da odobri za pojedinu godinu jedinica lokalne samouprave onda Program vijeća mladih može biti idealan ali on ne može zapravo se realizirati jer nema sredstava. I sad posebno pitanje ono na početku. Aktom o osnivanju vijeća mladih između ostaloga se kaže i o načinu financiranja će odlučivati jedinice lokalne samouprave. E to nije stvar jedinica lokalne samouprave. Mi u zakonu moramo predvidjeti da jedinica lokalne samouprave može i mora iz proračuna izdvajati sredstva za rad vijeća mladih ali bi zakonom trebalo omogućiti i druge izvore financiranja rada vijeća mladih ako to može, naravno pod uvjetom da ne dođe do sukoba interesa i nepodudarnosti funkcije itd. I zbog toga zapravo i ova sredstva za rad vijeća mladih u članku 20. u odnosu na članak 17. i članak 16. jednostavno nisu usuglašeni. Oni su kontradiktorni sami po sebi i između sebe. Prema tome, u takvoj situaciji je sasvim jasno da ovakav prijedlog zakona, da zapravo bi bilo najbolje da provedemo raspravu u prvom čitanju i da se definitivno opredijelimo o načelima, da li želimo vijeća mladih kao izraz volje mladih ljudi na području jedinica lokalne samouprave koji imaju pravo birati i biraju svoje predstavnike iz redova mladih od 15-29 godina, da ti mladi tako formirano vijeće mladih kada se formira bira svog predsjednika, svog zamjenika, da oni u odnosu na vijeće, općinska vijeća imaju savjetodavnu funkciju i drugo, da općinska vijeća mogu osnovati ako imaju mogućnosti i gradska vijeća mogu osnovati vijeća mladih aktom. Ali tamo gdje općinska vijeća ne osnivaju tada mora država omogućiti da se u tim općinama osnuju vijeća mladih i da se financiraju iz proračuna Republike Hrvatske ako jedinice lokalne samouprave to ne mogu učiniti. Jer pazite, pitanje osposobljavanja mladih za demokraciju i demokratske standarde, pitanje osposobljavanja mladih za upravljanje društvenim poslovima je opće korisna društvena stvar, nije to samo pitanje edukacije mladih za te poslove radi njihovog individualnog napredovanja nego i opće korisna društvena stvar koju bi trebalo itekako voditi računa i zbog toga ja predlažem da mi ovu raspravu o ovom prijedlogu zakona pretvorimo u prvo čitanje i da nakon provedene rasprave, pardon ne u prvo čitanje nego u prethodnu raspravu i da nakon provedene rasprave u prethodnom dijelu praktički za prvo čitanje pripremimo novi prijedlog zakona koji bi to cjelovito i na kraju krajeva u skladu sa standardima Vijeća Europe pripremio novi prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Damir Sesvečan.
Gospodine predsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Prije svega reći ću da ću podržati ovaj Prijedlog zakona o vijećima mladih dakle, u prvome čitanju iz razloga što smatram da će provođenje ovog zakona svakako doprinijeti unapređivanju položaja mladih kao i većem uključivanju i sudjelovanju mladih u društvenom životu lokalnih zajednica dakle, općina, gradova i županija. Ja neću govoriti o europskim dokumentima koji reguliraju ovu problematiku, niti o nacionalnim dokumentima nego ću se konkretno osvrnuti na pojedine članke ovog prijedlog zakona i pokušati svojom raspravom dati doprinos u kvaliteti određenih odredbi za koje smatram dakle, da će biti, da su bolja rješenja od ovoga što je ponuđeno u prijedlogu zakona. Prije svega osvrnut ću se na članak 5. dakle, o njemu je bilo već govora i u prethodnim raspravama. Smatram da članak 5. mora glasiti da općinska i gradska vijeća te županijska skupština moraju osnovati gradska odnosno općinska odnosno županijska vijeća mladih, da se ne prepušta njima mogućnost da takvu odluku i ne donese. Također, vezano uz članak 8. koji govori o izboru članova vijeća mladih, slažem se sa prethodnicima da je malo nespretno definirano tko može predložiti sastav odnosno izbor članova vijeća mladih, na koji način se može izvršiti kandidiranje. Nespretno je da to budu pravne osobe a mislim da treba omogućiti i podmlacima političkih stranaka kao što je isto tako bilo rečeno da mogu kandidirati članove za vijeća mladih a isto tako založio bih se jer zašto ne omogućiti i osobno kandidiranje mladom čovjeku da se i osobno kandidira za člana vijeća mladih ukoliko nije član određene udruge ili neke druge grupacije. To se tiče odredbe članka 9. stavka 2. koji govori o razrješavanju člana vijeća mladih, mislim da ova odredba da će predsjedničko tijelo jedinica lokalne samouprave razriješiti člana vijeća mladih ako navrši 30 godina života, nije nekako najpogodnije rješenje. Naime, to mi zvuči kao da tog mladog čovjeka kažnjavamo što je navršio 30 godina života pa ćemo ga odmah razriješiti iz vijeća mladih. Mislim da se treba omogućiti da on ostaje do isteka mandata tim prije što je mandat vrlo kratak, predlaže se da on bude 2 godine. Prema tome ne bi trebalo biti problem da mandat tog člana vijeća mladih bude do ne znam navršenih 30 i nešto godina, svakako će mu prestati prije 31 godine. Što se tiče članka 11. koji govori da predsjednik vijeća može sazvati i izvanrednu sjednicu. Mislim da je to nepotrebna odredba jer mislim da se predsjedniku mora omogućiti da uvijek može sazvati sjednicu a eventualno ukoliko on ne sazove sjednicu u određenom roku moralo bi se omogućiti članovima tog vijeća, može to biti 1/3 članova vijeća da mogu oni tražiti sazivanje od predsjednika sjednice koji tada mora sazvati sjednicu ali ako on to i ne učini da oni kao 1/3 članova vijeća to mogu u svako doba učiniti, ako predsjednik to ne bi želio učiniti. Što se tiče odredbi članka 16. i 17. također je bilo u prethodnim raspravama govora o tome. Mislim da tu treba isto malo biti precizniji, smatram da program rada mora sadržavati financijski plan. Slažem se da program rada mora donijeti vijeće mladih ali isto tako predstavničko tijelo mora imati mogućnost upravo zbog ovog financijskog dijela da daje određenu suglasnost ili odobrava taj program dakle upravo zbog tih financija i planiranja određenih sredstava u proračunu jedinice lokalne samouprave. I na kraju, osvrnuo bih se i na članak 21. o kojem je isto tako bilo govora. Mislim da se mora odrediti da stručne i administrativne poslove obavljaju stručne službe predstavničkog tijela jedinice lokalne samouprave za potrebe vijeća mladih, da se ova mogućnost da mogu obavljati dakle briše. Dakle, mora se odrediti da moraju obavljati te stručne poslove za vijeća mladih. Eto, ovo su neka od mojih razmišljanja vezano uz ovaj Prijedlog zakona o vijećima mladih. I ponavljam dakle da do drugog čitanja imamo vremena i kvalitetnije urediti pojedina pitanja koja se žele regulirati ovim zakonom. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Antun Peruško. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Već sama činjenica da su zemlje Europe prepoznale posebno mjesto i ulogu mladih a da je donošenjem povelje iz 1992. godine na neki način dat zemljama Europe poticaj za iskazivanje brige i donošenje i zakonske regulative vezano za učešće mladih u političkom životu i odlučivanju već od najnižih lokalnih preko regionalnih razina kao zastupnik podržavam donošenje Zakona o vijeću mladih i u svojoj kratkoj raspravi neću se služiti nekim demagoškim frazama, ili da budem blaži demagoškim deklaracijama o tome kako su mladi naša budućnost svjestan realnosti života u vremenu u kojem živimo. Prema tome, klonit ću se tih i takovih ocjena. Ali već zbog same činjenice da su ankete iskazale da dvije trećine mladih izražavaju stav da nisu zadovoljni participacijom u političkom i svekolikom životu Republike Hrvatske to je automatski nekakav odgovor da dvije trećine mladih žele biti faktori odlučivanja u političkom i svekolikom životu Hrvatske počevši od najnižih razina. Ne bih se bio javio za raspravu po ovoj temi, međutim na području Županije Istarske u pet od deset gradova osnovana su vijeća mladih a aktivno djeluje i ZUM udruga za poticanje zapošljavanja i stručno usavršavanje mladih ljudi i aktivisti udruge održali su u više gradova razgovore na temu Zakona o vijećima mladih, pa je i sinoć u Poreču održan okrugli stol kojega je predmet bila rasprava o ovom Prijedlogu zakona o vijećima mladih i zamolili su me da iznesem u ovoj saborskoj raspravi određene konkretne prijedloge na tekst zakona koji se danas nalazi pred nama u prvom čitanju. Kolegica Marija Lugarić govoreći u ime Kluba SDP-a i kolega Ljubo Dorić govoreći u ime Kluba HNS-a većinu tih stavova su na neki način prepoznajem i iznijeli, a gospodin potpredsjednik Sabora kolega Mato Arlović je dotaknuo malo detaljnije ono ključno pitanje koje je proisteklo upravo kod svih ovih rasprava koje su na području Istre vođene po pitanju ovog prijedloga zakona a to je želimo li mi oktroirano vijeće mladih ili izborno vijeće mladih. I to je ključno pitanje. I da ne duljim, pokušat ću preskočiti neke konkretne primjedbe koje su već iznesene i pročitati primjedbe na određene konkretne članke zakona koje su mi dostavili aktivisti udruge ZUM udruge za poticanje zapošljavanja i stručnog usavršavanja mladih ljudi, dakako s kojim se ja primjedbama slažem i apsolutno ih podržavam. Na članak 7., to je već otprilike i rečeno na ovim savjetovanjima i okruglim stolovima zauzet je stav da broj stanovnika u jednoj općini, gradu ili županiji ne bi trebao utjecati na broj vijećnika već bi broju vijećnika trebali odlučivati posebno poglavarstva navedenih institucija jer broj vijećnika u vijeću mladih ne bi trebao biti uvjetovan brojem stanovnika jedne općine, grada ili županije iz razloga što svaka sredina je posebna i specifična i predlaže se da se promijeni prijedlog iz članka 7. na način da ne bude određen broj članova vijeća mladih ovisno o broju stanovnika pojedine jedinice lokalne samouprave. U članku 8. stavak 2. predlaže se da se nadopuni tako da se doda da pravo na kandidaturu imaju i pojedinci koji se žele kandidirati ako ih niti jedna od navedenih institucija ne predlaže. Treba još dodati da svaki kandidat mora pohađati srednju školu ukoliko već nije maturirao i to se obrazlaže da pravo na kandidaturu imaju pojedinci zato što bi navedene institucije odlučile kandidirati samo većinom odlične učenike a takvim bi se načinom uskratila mogućnost nekima koji su možda više spremni da ne kažem i sposobni za djelovanje u vijećima mladih i koji bi kad bi se sami prijavili sigurno ozbiljnije i s puno većom odgovornošću prihvatili takvu odgovornost rada i tereta rada u vijećima mladih. I ovo što sam rekao u tom istom članku 8. stavku 3. što je po meni također najbitnije. Članak 8. stavak 3. treba u potpunosti izmijeniti a prijedlog je da vijećnike vijeća mladih biraju mladi u dobi od petnaest do dvadeset godina putem izbora što se obrazlaže da je ovaj članak potrebno u potpunosti izmijeniti jer bi po takovom zakonu oni koji su na vlasti odlučivali tko bi bio vijećnik vijeća mladih a to bi značilo da bi određene vlasti mogle utjecati tako da bi izabrale one kandidate koji njima više odgovaraju što bi u svakom slučaju kršilo načelo demokracije. Gradsko vijeće mladih grada Vodnjana je takvog mišljenja, a taj stav je zauzet i na sinoć održanom Okruglom stolu da bi bilo pravednije da mladi sami putem izbora biraju svoje predstavnike u vijeće mladih koje je jako odgovorno tijelo mladih u jednoj općini, gradu ili županiji. Na neki način sugerira se promjenu ovog prijedloga iz članka 8., stavka 3. jer na ovakav način imaju stav mladih, a taj stav i ja dijelim da bi se radilo zapravo o oktroiranom vijeću mladih što u demokratskoj praksi nije dopustivo. Ja se nadam, neću više o ovim drugim članovima koji su mi uputili konkretan prijedlog a koji su već izneseni. Ja se nadam da iz rasprave koje su ovdje vođene u ovoj Sabornici bilo putem predstavnika klubova bilo iz pojedinačne rasprave da će predlagač iz ugraditi u prijedlog zakona za drugo čitanje i da će mi na taj način omogućiti da u drugom čitanju glasam za ovaj Prijedlog zakona kojega osobno podržavam. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Miroslav KOrenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Moram priznati da je i u Varaždinu održan u organizaciji Foruma mladih SDP-a okrugli stol na kojem su bili predstavnici i mladeži političkih stranaka ali i Studentskog zbora Fakulteta organizacije informatike, Nezavisne udruge mladih kao i mreža mladih Hrvatske. Njihova temeljna primjedba na prijedlog ovoga zakona je da se jer su i oni sudjelovali znači mreža mladih je sudjelovala u kreiranju ili barem u stvaranju nacrta ovoga zakona i njihov stav je da se jedno dogovara na takvim tijelima a kasnije kada ministarstvo i Vlada dođu sa prijedlogom zakona odjednom se iznjedri nešto sasvim drugo. Zamjerka je da se zahtjeva da mladi traže da se razvija partnerstvo a ne na neki način samo savjetodavna tijela jer mladi žele biti realni političari. Oni žele realno sudjelovati u politici. Što znači nekoga savjetovati? Savjet se može ali najčešće i ne mora prihvatiti. Osim toga kada idemo gledati naziv samoga zakona on je neodgovarajući jer bi trebao, ovo bi prije bio nekakav zakon o nekakvim odborima, odborima, savjetodavnim odborima nego što je o vijećima mladih. Ako pogledamo ili idemo raščlaniti članak po članak tada sasvim sigurno ima dosta primjedaba. Već ih je dosta iznešeno u ovoj prethodnoj raspravi. Bez obzira što ću se ponoviti ja ću ipak, što ću ponoviti ono što su već rekli prethodni kolege čini mi se da prva stvar je da, ja bih molio objašnjenje od državnoga tajnika na koji način se nastoji, na koji način će se ustanoviti u Hrvatskoj piramida odgovornosti za, na neki način sudjelovanje mladih osoba u političkom životu. Hoće li ili neće postojati nekakva krovna udruga koja će definirati i usmjeravati, sažimati sve one stavove ili sve one prijedloge koje mladi od lokalnih preko regionalnih predstavničkih tijela usmjeravaju prema pa ako treba i Hrvatskome saboru. O tome se ovdje ne govori ništa. Meni se čini da smo ovdje izvukli jedan segment ili jedan djelić te piramide. Sve ostalo se jednostavno ne zna. Izgleda, čini mi se da predlagatelj ima želju doći pred ovaj Visoki dom sa nekakvim zakonom, a još uvijek ne zna i nema cjelovito rješenje za predstavnička tijela mladih. Ono što nas posebno zanima i znači, mislim da bi trebalo biti obvezno osnivanje vijeća mladih. Ako idemo na sam tekst zakona. Ako imamo da negdje se može to znači da se i ne mora osnovati Vijeće mladih. Ja mogu shvatiti da u nekakvoj maloj općini, a takvih općina u Hrvatskoj ima sa 1000 ili 1500 pa i manje birača odnosno čak i stanovnika, da je tamo teško osnovati Vijeće mladih. Relativno je mali broj mladih osoba. Ali je činjenica da zašto ne bi nekoliko općina koje čine nekakav prst i nekakvu, možda čak i prirodnu cjelinu zašto one ne bi mogle zajednički osnovati jedno vijeće mladih na jednoj strani, a na drugoj strani čini mi se da nema niti jednog jedinog razloga da veće općine, gradovi i županije imperativno ne osnivaju vijeća mladih odnosno vijeća mladih. Druga stvar je broj članova vijeća mladih. Ako već govorimo o lokalnoj i regionalnoj samoupravi onda mi se čini a u raspravama je o tome i rečeno svaka općina ili grad pa i županija kod nas varira i brojem stanovnika. Prema tome zašto ne dati mogućnost da općine, gradovi i županije svojim statutima odrede za svoje područje koliki će biti broj članova vijeća mladih? Ja ću dati samo kao primjer da grad Varaždin već ima Vijeće mladih koje ima 28 članova. Mi možemo raspravljati je li to Vijeće mladih radi uspješno ili neuspješno, dobro ili manje dobro ali dok se stavi koje sve udruge bi trebale imati odnosno i odabirati, birati odnosno predlagati prema predstavničkim tijelima osobe za Vijeća mladih imat ćemo i imamo u pojedinim gradovima velik broj udruga u kojima su mladi ljudi, ja bih postavio pitanje na koji način će onda se izabrati i na, koji će to biti kriteriji i na kraju krajeva na temelju kojih će predstavničko tijelo izvršiti odabir. Već je ovdje rečeno to će biti sasvim sigurno politički kriterij. Onaj tko ima većinu predstavničkom tijelu taj će vjerojatno i gurati onda sebi podobne članove. Mislim da i način izbora odnosno način predlaganja, postoje dva modela u Europi odnosno u svijetu pa zašto se ne što ne preslika prema nama? Je li to neposredan izbor mladih u vijeća mladih što bi bilo čini mi se najrealnije i najbolje? Ali idemo prepustiti i to jedinicama lokalne i regionalne samouprave. Svaka za sebe u okviru nekakvih posebnosti da izvrši takav odabir. Znači mi nastojimo na jednoj strani previše voluntaristički nametnuti nečega a pri tome onda zanemarujemo da možemo i na taj način zanemariti istinsku volju mladih ljudi koji bi željeli birati i biti birani. Ono što smatram da je relativno pogođeno to su, to je djelokrug rada Vijeća mladih. Međutim ono što mene posebno smeta, moram priznati kao i mlade osobe to je način financiranja. Prvo, ne mogu shvatiti da za provođenje ovoga zakona u državnom proračunu se ne osigura ništa novca. Mi stalno pričamo o decentralizaciji ako idemo na način da lokalna samouprava kao i regionalna dobiva i u ovom Visokom domu sve više ovlasti, pod navodnicima. Najčešće su te ovlasti definirane na način da imaju sve više financijskih obveza. U okviru i ovoga zakona bilo bi mi normalno da država da nešto novca i preko državnog proračuna da spusti lokalne i regionalne proračune i za rad Vijeća mladih odnosno za poboljšanje života i rada mladih ljudi u ovoj državi. Tako da mi je paradoksalno da za provođenje ovog zakona se ne predviđaju nikakva financijska sredstva. Isto tako ja kao dilemu postavljam, treba li uvjetovati naravno uz uvjet da se i daju neka sredstva od države, znači da izvršimo daljnju financijsku decentralizaciju, treba li onda obvezati općine, gradove i županije da i osiguraju određeni iznos ili određeni postotak iz svog proračuna za rad vijeća mladih. Jer kao što ovdje kažemo mogu pa i ne moraju osnovati vijeća mladih, tako mogu pa i ne moraju financirati. Pitanje je ako i na kraju krajeva ako imamo povjerenja u mlade ljude kao što bismo trebali, kao što se svi zalažemo, ajmo napraviti da se u proračunima osiguraju određeni financijski kolač pa neka ta vijeća mladih ako ih već tako zovemo, bez obzira što su savjetodavna tijela, dajem kao ideju, neka sama provedu natječaje i neka sama odluče što je to od interesa za njihov život i poboljšanje života i rada na temelju određenih, znači da oni definiraju i odabiru koji su to najkvalitetniji programi. To se isto tako da složiti. Ja znam da sad sve poluge moći su u poglavarstvima, danas-sutra će to biti kod gradonačelnika, župana ili načelnika i ovdje dolazimo ponovo dame i gospodo do paradoksalne situacije. Dolazimo sa zakonom koji će se vrlo brzo vjerojatno morati mijenjati nakon što 2009. bude neposredan izbor lokalnih i regionalnih čelnika jer će i svi odnosi biti sasvim drugačiji nego što su sad. Prema tome načelno smatram da u donošenje zakona treba ići i slažem se sa kolegom Arlovićem da to treba biti prethodno čitanje, jer ima puno nedorečenosti, nemamo previše odgovora na pitanja koja sam i ja postavio. I samo usput na članak 21. ne treba širiti administraciju i zapošljavati nove ljude, ali sasvim sigurno da onda i aktualne gradske, županijske i općinske uprave trebaju u svom djelokrugu rada osigurati da provode tehnički dio posla za mlade, za vijeća mladih. Jer ako se nešto radi već volonterski, ako je to želja da pojačamo utjecaj mladih onda sasvim sigurno trebamo i tu reći da tu treba imperativno biti obavljanje, jer šta ako naiđemo na nekakvog lokalnog šerifa ili osobe koje nemaju za razumijevanje za rad vijeća mladih, neće dati osobu. Uvijek će biti nekog drugog posla, hitnijeg posla i svega ostaloga. Znam netko će mi reći na izborima će se to odrediti. Ali puno vode prođe ili proteče rijekom Savom ili rijekom Dravom do izbora, a poslovi zbog toga mogu stajati. Prema tome ja osobno nisam za to da dam prolaz ovom zakonu na ovaj način, mislim da treba ići kao prethodno pitanje jer previše je stvari kojima mladi zamjeraju, a čini mi se ako se radi nešto za i u interesu mladih da treba poslušati i njihov glas. Hvala lijepa.
Hvala. I završna 5-minutna rasprava uz klub SDP-a poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Ja bih samo na kraju rasprave htjela reći obzirom da se u raspravi otvorilo zaista dosta pitanja vezano ne samo za ovaj dio politike prema mladima i za mlade koji se odnosi na sudjelovanje u procesu donošenja odluka nego su ovdje otvorena i brojna druga pitanja. Upravo zbog toga je klub SDP-a predložio zaključak, da se donese zaključak prilikom rasprave o ovom prijedlogu zakona, to je da obvežemo Vladu da u roku od 30 dana podnese Hrvatskom saboru izvješće o provedbi nacionalnog Programa djelovanja za mlade, obzirom da to je jedini i strategijski i akcijski dokument kojim se definira politika prema mladima. Ja bih samo ovdje voljela naglasiti da je to već predlagao HNS nekoliko puta, da … [[Ne razumije se.]] već predlagali čini mi se dva puta do sada u ovom mandatu, da je to do sada svaki puta zbog većine bilo odbijeno i da se ja nadam da će nakon ove rasprave se konačno i ovdje HDZ-ova većina smilovati i omogućiti Vlade da podnese izvješće što su i koliko su to puno dobroga barem tako kažu, za mlade u Hrvatskoj napravili u ovom zadnjem periodu. Drugo što mislim da je važno reći obzirom na diskusiju koja je bila je to da je potrebno učiniti jako puno da bi se definirali kriteriji za to tko se može smatrati udrugom mladih, tko se može smatrati udrugom za mlade, ono što je puno bitnije da mi u Hrvatskoj trebamo konačno definirati pitanje umrežavanja i pitanje krovne udruge mladih u Hrvatskoj iz najmanje dva razloga. Prvi razlog da bi zaista Vlada onda i sa razine vlasti imali partnera s kojima bi mogli surađivati na pitanjima vezanim za mlade, no međutim s druge strane za nas čini mi se ne manje važno, sudjelovanje u … [[Ne razumije se.]] programu Europske komisije u kojem mi možemo kao kandidatska zemlja sudjelovati kao zemlja partner, je nemoguće i u mnogim drugim projektima i povući sredstva iz određenih fondova. Mi u Hrvatskoj naprosto danas ne možemo zato što nemamo krovne udruge mladih, odnosno nemamo agencije koja bi se bavila samim mladima. I na kraju tu smo već nekoliko puta razgovarali, a i sada mi se čini da se to pokazuje kao problem, mislim da je potrebno utvrditi nova institucionalna rješenja u samom sustavu državne uprave koja bi se bavila mladima. Nekoliko puta sam i osobno o tome govorila, danas imamo urede Vlade i za manjine i za ravnopravnost spolova i za sukcesiju i za suradnju s Haagom i za još ne znam što sve ne, mislim da bi bilo u redu da napravimo konačno ured Vlade Republike Hrvatske za mlade, jer ovako vam se danas u Hrvatskoj mladima bavi svako ministarstvo, u praksi vam to znači da se mladima zapravo uopće ne bavi nitko. Stoga možda i ova rasprava kao poticaj i samom ministarstvu da se ova neka pitanja oko mladih šire otvore, možda je dobar put da se zaista prihvati i naš prijedlog zaključka da se dostavi Izvješće o provedbi nacionalnog programa zajedno s operativnim planovima i da onda konačno o tome možemo sustavno raspravljati. Raspravljali smo o ravnopravnosti spolova, raspraviti ćemo o Izvješću o provedbi Zakona o nacionalnim manjinama, raspravljali smo o provedbi Zakona o braniteljima, mislim da i mladi zaslužuju da se o njima raspravlja u Hrvatskom saboru. Zahvaljujem.
Hvala. Državni tajnik, Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Evo na kraju ove rasprave ja bih se svima skupa zahvalio na sudjelovanju u raspravi. Naravno da će predlagatelj razmotriti sve ove prijedloge koji su danas izneseni i vjerujem da će neki od njih biti ugrađeni u nacrt zakona, odnosno prijedlog zakona za drugo čitanje. Hvala vam lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Prijedlog zakona o vijećima mladih. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o vijećima mladih. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga Zakona. Molim glasovati. Rezultat? Sa 79 glasova za, 3 suzdržana prihvaćen predloženi zaključak. Imamo još prijedlog zaključka Kluba zastupnika SDP-a koji Vlada ne prihvaća, koji glasi: Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 30 dana Hrvatskom saboru podnese Izvješće o provedbi Nacionalnog programa "Djelovanje za mlade" zajedno sa operativnim planovima. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? 5 za, 7 suzdržanih, 65 protiv. Zaključak nije dobio potrebnu većinu.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. Podnošenjem izvješća Vlade Republike Hrvatske o provedbi ustavnog Zakona o pravima nacionalnih manjina i utrošku sredstava obveza je Vlade propisana tim istim zakonom i njegovim člankom 37. U izvršavanju te svoje zakonske obveze Vlada se nalazi, odnosno podnosi izvješće ovom Visokom domu po drugi put. Prvi put je Vlada tu svoju obvezu ispunila prošle godine, 2005. godine, kada je podnijela izvješće o provedbi Ustavnoga zakona za 2003. i 2004. godinu. Ovaj Visoki dom to izvješće je usvojio na sjednici održanoj 17. ožujka 2006. godine kada je obvezao Vladu ujedno da se izjasni u narednom izvješću o primjedbama i prijedlozima. Ustavni zakon je krovni zakon koji regulira u širokom smislu prava nacionalnih manjina koje u jednom demokratskom društvu trebaju biti garancija zaštite i prosperiteta tih manjina u društvu. Uz ovaj Zakon postoji niz zakona kojima su detaljnije propisani načini na koji se ta prava trebaju štititi i ostvarivati kao što su Zakon o uporabi jezika i pisma nacionalnih manjina, Zakon o odgoju i obrazovanju na jeziku i pismu nacionalnih manjina, Zakon o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, te Zakon o izboru zastupnika u Hrvatski sabor i drugi zakonski akti. Međutim, ono što mi se čini važno napomenuti je da ne treba suhoparno nabrajati samo zakonske tekstove jer se vrijednost zaštite prava vrednuje i osvjedočuje u njihovoj praktičnoj primjeni i one ne znače samo puku uporabu jezika i pisma kao bitnih obilježja nacionalnih manjina već i zaštitu kulturne različitosti manjina i aktivno sudjelovanje u političkom i javnom životu društva. Svaka prava i one vrijednosti koje se trebaju štititi u jednoj nacionalnoj manjini su na neki način objedinjene i naglasak je stavljen na ta prava koja se trebaju štititi. U članak 7. ovog Ustavnoga zakona kojim se propisuje da se trebaju osobito štititi pravo nacionalnih manjina na služenje svojim jezikom i pismom privatno, te u javnoj službenoj uporabi, na odgoj i obrazovanje na jeziku i pismu kojim se službe, na uporabu svojih znamenja i simbola, na kulturnu autonomiju, pravo na očitovanje svoje vjeroispovijesti te na osnivanje vjerskih zajednica, pristup sredstvima javnog priopćavanja i obavljanje djelatnosti javnog priopćavanja, samoorganiziranju … [[Govornica se ne razumije.]] interesa. Zastupljenost u predstavničkim tijelima na državnoj i lokalnoj razini, te upravnim i pravosudnim tijelima, sudjelovanje pripadnika nacionalnih manjina u javnom životu i upravljanju lokalnim poslovima putem vijeća i predstavnika nacionalnih manjina, te zaštitu od svake djelatnosti koja ugrožava ili može ugroziti njihov opstanak, ostvarivanje prava i sloboda. Realizacija tih, ovim Ustavnim zakonom zajamčenih prava, prikazana je u ovom Izvješću, prikazan je i utrošak sredstava koja su se u proračunu ostavila za ovu namjenu pa mi dozvolite samo napomenuti da je u odnosu na prošlu godinu ukupna financijska sredstva koja su u okviru proračuna pojedinih resora i savjeta za nacionalne manjine utrošena za financiranje prava zajamčenih Ustavnim zakonom povećana su 33% u odnosu na 2004. godinu. Ovo Izvješće u odnosu na Izvješće na proteklu godinu prikazuje utrošak sredstava ne samo po pojedinim aktivnostima nego i prema aktivnostima koje su ostvarene u odnosu na pojedinu nacionalnu manjinu. Isto tako ovo Izvješće u odnosu na prošlogodišnje Izvješće je nešto opsežnije, osobito u dijelu koje se odnosi na Vijeće nacionalnih manjina i zbog toga što su tek 2005. godine zapravo formirana sva vijeća i počela su sa radom. Kao što sam već prije rekla, ovdje je Vlada Republike Hrvatske u zaključnom osvrtu barem pokušala, ovaj Visoki dom će ocijeniti ukoliko je u tom uspjela, osvrnuti se na primjedbe i prijedloge koji su dani u odnosu na prethodno izvješće. U zaključcima ćete vidjeti i uočiti da recimo uporaba jezika i pisma nacionalnih manjina u službenoj uporabi, odnosno zahtjevi za njihovo korištenje se smanjuju premda su pravosudna tijela i upravna tijela spremna omogućiti to. Međutim, to znači da trebamo zapravo svi zajedno poticati nacionalne manjine da se, da ostvaruju to svoje pravo i da traže uporabu službenog jezika i pisma u sredinama u kojima to imaju pravo. Uvažene dame i gospodo zastupnici, dozvolite mi samo napomenuti da je provedba Ustavnoga zakona uz obvezu koja proizlazi iz samog Ustavnoga zakona je obaveza koja proizlazi iz međunarodnih ugovora i akata kojih je Republika Hrvatska stranka. U prvom redu Okvirne konvencije o pravima nacionalnih manjina i Europske povelje o regionalnim i manjinskim jezicima. Republika Hrvatska je putem Vlade obvezna i o provedbi ovih međunarodnih dokumenata podnositi izvješća, međutim dinamika, odnosno rokovi kada se podnose izvješća nije istodobna. Stoga, dozvolite mi samo napomenuti da će se u pogledu Europske povelje o regionalnim i manjinskim jezicima ovom Visokom domu uputiti, odnosno već je upućen, cjelovito izvješće koje će se, nadamo se, uskoro raspraviti. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Izvješće? Predsjednik, poštovani zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče. Svi ste dobili Izvješće našega Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i ja ću samo pročitati najbitnije dijelove. Ocijenjeno je da je Izvješće za 2005. godinu kvalitetnije od prethodnoga ali još uvijek ima konceptualnih nedostataka. Izraženo je tako mišljenje da bi sva pitanja koja se tiču provođenja Ustavnog zakona trebala biti tretirana s podjednakom pažnjom. Razmatrano izvješće o nekim pitanjima daje detaljan opis činjeničnog stanja kao npr. kada je riječ o izborima za predstavnička tijela lokalne i područne samouprave. Dok se za neka druga važna pitanja daju samo naznake problema. Preporučeno je Vladi da ove nedostatke ukloni u narednim izvješćima kao i da naredna izvješća pored konstatacija i opisa problema, jer uglavnom nije problemski postavljen ovo izvješće nego zapravo to je jedan inventar samo onoga što je napravljeno. Sadrži i analizu uzroka neostvarivanja pojedinih manjinskih prava i prijedloge konkretnih mjera koje se namjeravaju poduzeti. U vezi s konstatacijom u Izvješću da uporaba jezika i pisma nacionalnih manjina u pravosudnim i upravnim tijelima, odnosno postupcima pokazuje tendenciju kontinuirano opadanje, odnosno da se broj zahtjeva za uporabu manjinskih jezika i pisma kontinuirano smanjuje, iako su upravna i sudbena tijela spremna prihvatiti uporabu manjinskih jezika u postupcima rečeno je da se ova konstatacija treba uzeti s rezervom. U raspravi je predočena predstavka upućena Odboru u kojoj se navodi da zahtjevu stranke za uporabu manjinskog jezika u sudskom jeziku iako je to izričito traženo nije udovoljeno. U vezi s problemom zastupljenosti manjina u medijima i pristupa manjina medijima istaknuto je da je, da se u Izvješću samo konstatira da stanje nije zadovoljavajuće ali da treba, ali nema naznaka kako se taj problem namjerava riješiti. Kada su u pitanju javne radio i TV postaje, posebno HRT rečeno je da Vlada tu ima instrumente utvrđene zakonom. Istaknuto je da se ispunjavanjem zakonom utvrđenih obveza medija prema manjinama koje se financiraju iz javnih izvora ne može tretirati kao miješanje u uređivačku politiku već kao zahtjev za ispunjavanje zakonske obveze. Postavljanjem pitanja raspodjele i trošenja sredstava koje se okvirom Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta osiguravaju za potrebe odgoja i obrazovanja na jeziku i pitanja nacionalnih manjina je zatraženo objašnjenje kada će ministarstvo sukladno više puta ponovljenim zahtjevima odbora utvrditi i javno obznaniti kriterije za raspodjelu sredstava odluke o raspodjeli i metodologiju praćenja utroška sredstava. Kad je u pitanju ostvarivanje prava manjina na zastupljenost u upravnim i sudbenim tijelima podržana je ocjena Vlade da su donošenjem nekoliko zakona o sudovima, o državnim službenicima itd. stvoreni preduvjeti za ostvarivanje tog manjinskog prava u praksi. Međutim, upozoreno je da je za praktično ostvarivanje potrebno izravno angažiranje Vlade i središnjeg tijela, državnih tijela te stalan nadzor nad provođenjem zakona koje to pravo uređuju. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova, 9 glasova za i jedan suzdržan odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese ovo izvješće.
Hvala lijepa, ali odmah vi ostajete ovdje. Otvaram raspravu, za Klub nacionalnih manjina u prvom dijelu će biti poštovani zastupnik Furio Radin, a u drugom dijelu poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja ću se zaustaviti samo na nekoliko točki ovoga izvješća, a onda će nastaviti kolegica Zdenka Čuhnil koja će obraditi i neke druge probleme jer kada se govori o izvješću, o provedbi Ustavnoga zakona za određenu godinu, a to je, ovo je za prošlu 2005. godinu, onda to je i prilika naravno da se govori i o određenim problemima koji se postavljaju odnosno određenim dijelovima života nacionalnih manjina koji nisu dobro riješeni. O stvarima koje su dobro riješeni nema ni razloga da puno razgovaramo jer smatramo mi iz Kluba nacionalnih manjina da bi trebalo, da je ili odnosno da bi trebalo biti normalno da život jednog takvog jednog segmenta ni važnijega niti manje važnoga od ostalih segmenata hrvatskog društva, znači treba uvijek biti normalno da on funkcionira na način kako, na način koji zadovoljava upravo pripadnike u ovom slučaju nacionalnih manjina. Znači ni bolje niti lošije od ostalih segmenata hrvatskoga društva. Kada želimo govoriti o kritičnim točkama koje doduše, o kojima doduše ovo izvješće i na neki način govore barem ih spomene, onda mišljenje Kluba nacionalnih manjina da te kritične točke se ne stavljaju, ne objašnjavaju se u svjetlu koji očekujemo, koji očekuju pripadnici nacionalnih manjina, znači ne objašnjavaju se na način koji odgovara onoj realnosti kakvu mi poznajemo. Najbitnija za svaku nacionalnu manjinu je uporaba jezika odnosno pisma, pismo u slučaju nekih manjina u Hrvatskoj, jer ostale upotrebljavaju isto pismo kao što upotrebljava većinski narod, ali međutim kada se ovdje govorio o uporabi jezika u pravosudnim i upravnim postupcima i kada se konstatira opadanje, a onda zapravo to se objašnjava opadanjem svijesti nacionalnih manjina, ja mislim da to zapravo je jedno više nego drugo jedno ironično objašnjenje. Biti ću jasniji. Uporaba jezika i pisma nacionalnih manjina u pravosudnim tijelima, u vođenju sudskih postupaka na primjer gotovo da ne postoji. Mi ovdje nemamo niti postotak koliko ima tih, koliko ima na primjer sudskih postupaka koji se vode na manjinskom jeziku, a zašto nemamo taj postotak, zato što bi on bio toliko mali da zapravo to bi ovo izvješće bi zapravo postavio problem na sasvim drugačiji način. Mi nikad nismo ni dobili izvješće o tome koliko doista se sudskih postupaka vodi na jezicima manjina, a ja tvrdim da i kada pripadnici nacionalnih manjina traže da se vodi postupak na njihovom manjinskom jeziku da tu nailaze uglavnom na otpor. Ja sam i pročitao jednu predstavku, ima i drugih, ako se ide bilo koji postupak provoditi u bilo kom, na bilo kom sudu pa čak i u mojoj Istri gdje kao svi pričaju da je najbolje riješeno pitanje uporabe jezika nacionalne manjine i općenito poštivanje prava nacionalnih manjina, naići ćete na otpore. Kada se govori o tome, kada se govori o iskaznicama. Zbog čega samo manji broj pripadnika nacionalnih manjina zapravo ide i traži osobnu iskaznicu na jeziku nacionalnih manjina? Bolje rečeno najveći postotak onih koji traže pripadaju mojoj manjini, talijanskoj manjini, ali i ovdje nedovoljno. Zbog čega? Zbog toga što je sam problem u definiciji tko ima pravo na iskaznicu na jeziku nacionalnih manjina. To pravo, ovdje je sigurno doživljena jedna regresija od '90. godine nadalje. Tu moram reći da je doživljena regresija, zbog čega? Zbog toga što do tada dvojezične iskaznice barem u Istri su bile pravo teritorija. Znači, postojale su dvojezične općine i na tim dvojezičnim općinama svi stanovnici su imali pravo na dvojezičnu iskaznicu. I nitko nije bio diskriminiran. Nitko nije imao ni primjedbe na to. Znači, teritorij je bio dvojezičan i svi Hrvati, Srbi, Talijani, svi koji su živjeli u toj općini su imali dvojezičnu iskaznicu. To je ostalo, činjenica da je to ostalo u Sloveniji. U Sloveniji Talijani imaju, ne Talijani imaju pravo nego u općini Kopar i općinama gdje žive Talijani, svi imaju dvojezične iskaznice. I Slovenci se zato ne osjećaju manje Slovencima. Ovdje kod nas toga nema i zato ja smatram da postoji jedan određeni dio manjinskog stanovništva koji smatra da je to onda valjda nešto što nije dobro imati zato što onda te to obilježava na određeni način, samo ti imaš dvojezičnu iskaznicu pa onda niti ne traže takve dokumente. Znači u definiciji samog dokumenta postoji taj nedostatak i normalna je stvar da mi ćemo se tom problemu vratiti i mi ćemo predložiti da se taj problem riješi na jedan način koji je nediskriminirajući za nacionalne manjine. Izvolite.
Poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil, izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovana državna tajnice, kolegice i kolege. Kao prvo moram reći da u ovoj godini po drugi puta razgovaramo o Izvješću o manjinama. Nažalost svaki puta zaista i dvorana je prazna ali ne prenosi se. Ako to doprinosi senzibiliziranju javnosti ja sam za to ali mislim da neke stvari ne treba gurati pod tepih, da o manjinama i o provođenju ustavnog zakona i manjinskih zakona trebalo bi više govoriti jer tada to ne bi bio problem samo manjina, vjerujem da bi bilo i manje problema i da bismo mogli kvalitetnije razgovarati o odnosu većina, manjina. No, evo da se usredotočim na izvješće koje mnogi su ocijenili kao uravnoteženo i analitično, međutim, ja moram reći da je ono ipak nekritično i da mu nedostaje ukazivanje na neriješene probleme i na način na koji se određeni problemi mogu riješiti. Ustavni zakon svakako govori o posebnim pravima, o ostvarivanju posebnih sloboda koje se uživaju ili pojedinačno ili kolektivno, svrstava ih u deset točaka o čemu je ovdje tajnica već govorila. Ja ću probati istaknuti samo neke. Kad se govori o kulturnoj autonomiji u izvješću stoji samo koja su sredstva utrošena. Ja moram reći gledajući iznos da je on zaista velik i da se možemo složiti da je on velik ako ne znamo zašto su utrošena, ako ne znamo da u tome participira 19 organiziranih manjina, da u tome participira 370 udruga ali ovdje bi trebalo kada govorimo o tim sredstvima otvoriti i nekoliko pitanja. Nama preko noći niču udruge. Zašto te udruge nisu organizirane u kreone udruge. Mi smo na neki način podešavali zakon upravo onome što je ovdje netko danas rekao, znate mi smo konzultirali Venecijansku komisiju, ona nije dozvolila da razgovaramo o krovnim udrugama, ona nije dozvolila da posebno reguliramo manjinske udruge već su one ostale u okviru udruga od 3 člana što zasigurno nije dobro i mi danas govorimo o 60 udruga samo romske manjine koja svaka funkcionira za sebe, svaka aplicira na sredstva i zaista može se postaviti pitanje kako i gdje su ta sredstva utrošena. Zanimljivo je da je taj model primijenjen samo u Hrvatskoj, da drugdje nisu vršili pritisak, drugdje postoje i krovne organizacije, drugdje postoje i drugačije definirano osnivanje manjinskih udruga. Prema tome, donosimo svoje zakonodavstvo, nemojmo previše robovati jer često nam se može negativno obiti o glavu. Prema tome, mislim da kad se govorilo o sredstvima trebalo je upravo odvojiti pitanje i udruga odnosno nicanju velikog broja udruga i normalno otvoriti i pitanje danas, sutra, novelaciji zakona u tom smislu da vidimo šta je sa krovnim udrugama. Kada se govorilo o pravu, odnosno kad se ovdje govori u izvješću o odgoju i obrazovanju ja ću se složiti sa ovim izvješćem da je ovdje zasigurno učinjeno najviše. Ali postoje problemi o kojima se govori 4-5 godina. Govori se o udžbenicima, govori se svakako o pitanju njegovanja jezika, koji na žalost nije kvalitetno definirano niti po satnici, niti po tome da nema dovoljno kvalificiranih učitelja do toga da pojedine škole nisu spremne tada prihvatiti jer ih to posebno opterećuje takav model. Zašto 5 godina, recimo ministarstvo ne želi takav slučaj riješiti? Mi se kažem uvijek pohvalimo brojkama ali iza toga bi u stvari ipak trebala biti jedna analiza problema samoga ministarstva gdje problemi postoje. Ja sam mislila da će moj kolega govoriti o uporabi znamenja i simbola manjina koje je sve više problem i koji sve više stvara incidentne situacije na terenu. Ministarstvo nije progovorilo niti o jednom iako ih je bilo nekoliko i iako ih je moguće izbjeći da je primijenjen zakon. Naime, zakon jasno kaže da se prepušta jedinicama lokalne samouprave da to definiraju misleći na to da se to provodi na lokalnoj razini, da lokalne jedinice imaju svoje svetkovine, svoje dane grada, svoje dane župe itd., kada se mogu ili ne mogu isticati iste zastave. Međutim, jedinice lokalne samouprave su to prihvatile da one trebaju sada nekakve nove zakone stvarati i da oni mogu propisati samo kome će dozvoliti ili kome neće pa se onda dogodi da se vijeću dozvoli na instituciji koja uopće ne postoji zato što ne postoji, ali se udrugama i institucijama koje bilježe jedno stoljeće to ne dozvoli. Prema tome, i tu bi ministarstvo trebalo voditi računa o tome i tu progovoriti zašto ima odnosno nema provedbe takvih propisa odnosno samog ustavnog zakona. Služenje jezikom i pismom jedno je od prava, kolega je dosta o tome govorio, međutim ja ću u biti reći da mi u Hrvatskoj praktički nemamo primjene odnosno u uporabi manjinski jezik … [[Govornik se ne razumije.]] Ako izuzmemo talijanski jezik koji zaista je u uporabi ali koji na kraju je rečeno da su to samo prošireni Osimski sporazumi na cijelo područje Istre ispada da po ustavnom zakonu vrlo malo odnosno gotovo ništa nije učinjeno i na tome smo posebno u klubu radili analizu gdje se pokazalo da recimo od 39 jedinica lokalne samouprave za mađarski jezik, to je provedeno u 2, Česi od 9 u 1, i sada da vas ne zamaram podacima. Prema tome, ne vodi se računa o stečenim pravima tamo gdje se pravo stiče po jednoj trećini više manjinskog stanovništva, ako i je ugrađeno u statute tada se ne provodi. Ovdje je opet problem vraćen natrag da središnji državni ured nažalost nije proveo niti jedan jedini nadzor nad statutima jedinica lokalne samouprave, i tamo gdje je bilo pritužbi prebacio je sve to ali se ne odrađuje iako ustavni zakon propisuje način postupanja u takvim slučajevima. Nažalost, moram reći da jednako tako i Vlada se oglušila o nekoliko takvih slučajeva, o Daruvarskom slučaju ću posebno govoriti u svojih 10 minuta, ali mi na terenu gotovo nemamo uporabe službenog jezika. Pardon, manjinskog službenog jezika, jer vrlo često i u svom ovom izvješću doslovce stoji da se primjenjuje u javnoj uporabi. Još jednom ću ponoviti, privatna i javna uporaba nisu regulirani zakonom. Zakonom je regulirana samo službena uporaba. Prema tome, pisati o slobodnom korištenju jezika u privatnom govoru u ovom izvješću mislim da nije dostojno izvješća niti ministarstva, ja ću pročitati kažem kasnije o čemu se radi. Prema tome, mislim da tu treba ipak obratiti malo više pažnje. O sredstvima javnog priopćavanja odnosno o medijima. S jedne strane govorimo o tome kako su ona potpuno nekritična odnosno stvaraju stereotipe, vrlo često u medijima malo se govori o manjinama. Kažem, ako se govori onda je to najčešće govorom mržnje ili se koristi nacionalna pripadnost kao prizvuk Rom, Srbin činili su to i to. Ali nažalost, ono što bi trebao zakon i regulirati, analizirati to su emisije na manjinskom jeziku koje ja moram reći nažalost u Hrvatskoj nema, posebno na televiziji. I to je dio o kojem moramo razgovarati. Ja ću evo ovdje završiti budući da smo i govorili jučer o predstavničkim tijelima odnosno manjinskoj samoupravi koja ima puno problema i o tome će se još govoriti a osobno ću svojih deset minuta upozoriti na još neke probleme. No, Klub nacionalnih manjina u potpunosti nije zadovoljan sa ovim izvješćem i još jednom naglašavamo Vlada bi morala ukazati na probleme, morala bi ukazati na način rješavanja jer previše je godina prošlo od usvajanja zakona odnosno ako uzmemo da je Ustavni zakon četiri godine u primjeni, ostala dva zakona šest godina mislim da bismo u tom dijelu trebali učiniti više, manje govoriti samo o sredstvima a više o primjeni. Hvala lijepa.
Hvala. Za Klub SDP-a poštovani zastupnik Ivo Josipović. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege! Evo, ja sam tu jer smo pokazali jedan dobar primjer suradnje. Zahvaljujem kolegi Gajici što mi je ustupio iz nekih razloga mjesto. Kratko ću. Točno je da ako pogledamo malo retrospektivno par godina unazad stanje manjinskih prava i onih prava koji proizlaze iz Ustavnog zakona jesu na višoj razini nego što su to bila prije. Ovo izvješće je na neki način formalno. Ono konstatira određeno stanje, vidjeli smo predstavnici Kluba manjina nisu zadovoljni, nismo ni mi u Klubu SDP-a sasvim zadovoljni tim izvješćem jer ono ne reflektira one probleme koji još uvijek postoje i na kojima nismo dovoljno poradili. Naravno, za provedbu tih svih prava najodgovornija je Vlada, gospođo državna tajnice, i nadamo se da je pred nama razdoblje u kojem će se napraviti dodatni napori da se stanje poboljša. Naravno, možemo ići pravo po pravo kako je i metodologija ovog izvješća pa reći da eto nije dobro što u medijima manjine nemaju onaj prostor koji bi trebale imate, slažem se, da je problem u obrazovanju takav da manjinske grupacije nisu zadovoljne nastavom koja se organizira, da postoji određena presija u nekim sredinama da se ne pohađa nastava i da se ako se ona pohađa na jeziku nacionalne manjine postoje određeni oblik recimo to tako neformalne segregacije što svakako nije dobro. Isto tako, možemo analizirati i druga prava. Evo, ja tu imam i neke podatke o zastupljenosti pripadnika manjina u pravosuđu i državnoj upravi gdje je očita podzastupljenost u odnosu na Ustavni zakon i tu treba naći mehanizme da se to popravi. Očito postojeći mehanizmi nisu dovoljni da se osigura potrebna zastupljenost u pravosuđu i državnoj upravi i očito ako nešto ne funkcionira onda treba promijeniti. Međutim, više od tih formalnih nedostataka mene brine nešto drugo. Ja se slažem sa onima koji kažu, to smo već puno puta čuli kako su nacionalne manjine, njihova kultura bogatstvo svakog naroda i svake države. Ja se slažem i s time da je dio hrvatske kulture kultura nacionalnih manjina i da Hrvatska i kao država i kao kulturna zajednica bez nacionalnih manjina ne bi bila to što jest. Da bi zaista imali doprinos manjina našem zajedništvu i kulturi naravno da dio odgovornosti leži i na manjinama. Manjine u svakom slučaju u svim prilikama moraju biti reprezentanti Hrvatske kao države i kao političke i kulturne zajednice i mene veseli da to sve više i više vidimo i da tu problema na jednoj suštinskoj razini nema. Međutim, postoji nešto što je ozbiljan problema a to je određeno stanje svijesti. Mimo ovih problema koje tu vidimo je li ima 5% tu a 3% tamo, da li je više ili manje emisija ima nešto što se ne vidi ni u izvješćima ni u brojčanim podacima i to je ono što me najviše brine i najviše žalosti a to je određena barijera koja je između većinskog naroda i nekih, ne uvijek svih, nekih manjina postavljena ne samo iz povijesnih razloga i rata koji je bio i žrtava koje su pale nego i iz jedne uskogrudnosti koju svi skupa moramo liječiti, mijenjati, popravljati i ostavljati iza nas. Žalosni su podaci koje vidimo kada se izjašnjavaju mladi ljudi da ni pod koju cijenu ne bi ušli s pripadnikom manjine. To je nešto što kao konstatacija je za mene i kao čovjeka i kao ako hoćete pripadnika ovog Sabora žalosno i strašno, a takvih primjera ima još. Naravno, nitko nikoga ne sili da ulazi u brak posebno kad se ovako apstraktno razgovara taj podatak možda ništa ne znači, on više govori o stanju svijesti koje moramo mijenjati. A da bismo ga mijenjali mislim da moramo više jedni druge upoznavati, da moramo više jedni druge razumijevati i da bi upravo na tom planu, na razbijanju tih predrasuda koje evidentno nažalost postoje u našem društvu država sa svojim institucijama a i institucije kulture od nacionalne televizije, medija, obrazovanja morali raditi više pa rekao bih i drukčije nego što to piše u pojedinim zakonima, aktima, dokumentima i papirima. Sasvim sigurno, izvješće poput ovoga ne smije biti povod za neka međustranačka prepucavanja i dobijanja jeftinih poena, ja to neću koristiti naravno ni u ovom slučaju i ne želim nikoga optuživati ni za ovo ni za ono. I ovo izvješće mi u Klubu SDP-a smatramo kao povod da razmislimo gdje smo, da pogledamo gdje su te slabosti koje objektivno jesu jedan od problem koje hrvatsko društvo ima i da zajedno poradimo ne samo formalnom primjenom zakona nego i suštinski na stvaranju onih pravih iskrenih međunacionalnih odnosa koji će zaista ovu Hrvatsku učiniti domom i za većinski narod i za manjinski narod. Zahvaljujem.
Hvala. Za Klub zastupnika SDSS-a poštovani zastupnik Ratko Gajica. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Gospođo državna tajnice, ja ću u uvodu najprije reći da ovo izvješće nosi naslov Vlade i za to računam da ono nosi i poruke s tog naslova i zato mislim da se kroz njega treba gledati i čitati ono što bi se moglo zvati manjinska politika u ime Vlade. I zato u ovom što ću ja ovdje reći bit će i takvog vrste, takve vrste pečata ili ako ništa drugo takvog mog očekivanja kroz ova izvješća ili povodom njega. Naprosto zato što kako kaže kolega Josipović malo prije, to je velika tematika ili velika problematika odnosa manjina prema društvu i odnosa društva prema manjinama zašto u krajnjoj liniji i po ovom povodom čega danas razgovaramo dakle po odredbama Ustavnoga zakona Vlada, prije svega Vlada nosi odgovornost. I ja ću se ovdje suglasiti s dvije stvari. Na početku ću se suglasiti s dvije stvari. U dvije točke zaključaka ovog izvješća pišu, piše da je dostignuta visoka razina normativnih prava. Ja se slažem. Ima, ima još ponešto ili ima ponešto što treba i bolje i drukčije nešto razriješiti, ali prije svega polazeći od Ustavnog zakona suglasan sam da smo dostigli normativnu razinu relativno visoku ili prihvaćam i dosta visoku. Druga stvar s kojom sam suglasan a također piše u zaključku to je Ustavni zakon ne pokriva sva područja, sva područja naravno društvenoga života. Slažem se i interes manjina i problemi manjina ne iscrpljuju se samo kroz ono što bi se moglo nazvati ili što, što zovemo u ovom izvješću provođenje Ustavnog zakona. Radi se o mnogočemu još i u zakonodavnom smislu i u životnom smislu što, što je, kroz što se provodi ono što sam rekao manjinska politika. Treća stvar koja je u zaključku, s kojom nisam potpuno suglasan je sljedeća, piše: pokazuje se veliki napredak i vidni iskorak. Ovo napredak se slažem, nisam siguran da je veliki. Ovo iskorak se slažem. Nisam siguran da je baš potpuno vidni. No dobro. S obzirom na to da je ovo izvješće, da se odnosi na 2005. i s obzirom na još jednu stvar koju smo imali na početku ove godine a to je da smo razmatrali izvješće za dvije godine u rikverc mi smo tek ovim izvješćem uspostavili jedan kontinuitet redovnog izvješćivanja o provođenju Ustavnog zakona ili malo šire da kažem o manjinskoj problematici u društvu. I još jednu stvar hoću reći da Ustavni zakon donijet je 2002. Faktično od tada se ozbiljnije u društvu radi na onom što se zove manjinska problematika. Ili na rješavanju manjinskih problema na efektivniji način, recimo tako. Prije toga, prije toga imali smo mrvicu zaboravljenog stanja i to je dovelo do toga da su mnoga prava devastirana, da je bilo odsustvo afirmativne politike, da je proteklo puno vremena i da zapravo smo imali jedno, s gledišta razumijevanja manjina u odnosu na društvo i društva u odnosu na manjine relativno izgubljeno vrijeme. I zato, zato smo zapravo dobili na neki način zgusnutu problematiku u ovom vremenu i veliki teret koji moramo razriješiti. Ja ću ovdje navesti, navesti nekoliko stvari koje pojedinačno želim komentirati, a povodom ovog izvješća. Prvo, prvo uz ono imamo dobra normativna rješenja izveden je zaključak da treba izraditi, u nastavku treba izraditi zakonodavni okvir. Mi smo ovdje imali na toj liniji. Imali smo dopunu ustavnog, Zakona o sudovima. Imali smo dopunu Zakona o državnim odvjetništvima. Imali smo dopunu Zakona o državnim službenicima i činovnicima i sad bi vjerojatno na tragu Ustava trebalo dopunjavati Zakon o policiji, možda i Zakon o poštama, šta ja znam o čemu? To je proizišlo iz tumačenja kako se Ustavni zakon na primjer o zapošljavanju ne može primijeniti ako to ne ugradite u poseban zakon koji u nekim pojedinim, u pojedinim oblastima društvenog života regulira to, regulira pitanje zapošljavanja u policiji na primjer. U sudovima i tako dalje. I sad, ajde da se načelno možemo složiti da je to tehnički važno, ali dobijemo sljedeću stvar. Primjena Ustavnog zakona s odgodom izgraditi zakonodavni okvir troši sljedećih 5 godina, možda i sljedećih 10 godina i onda šta smo dobili od … [[Govornik se ne razumije.]] Ja sam vrlo uvjeren da se negdje Ustavni zakon može praktično primijeniti na pitanju zapošljavanja bez ove dogradnje. Ovdje ću spomenuti jedan primjer koji je, koji je prije stanovitog vremena se dogodio povodom mog zastupničkog pitanja. Odgovor je bio: čovjek je tražeći zapošljavanje u sudu po kriteriju manjinske zastupljenosti ispunjavao sve uvjete, ali je pogriješio rečeno je. Napisao je da pripada, napisao je svoju nacionalnu pripadnost ali nije napisao da pripada manjinskoj zajednici kao da te dvije stvari nisu same po sebi potpuno istoznačne. I onda dobijete zapravo karikaturu od objašnjenja ali ta karikatura je zapravo praktičan primjer kako se to događa? I sad kad govorimo o ovom kažem zakonodavnom … [[Govornik se ne razumije.]] ja se plašim da ćemo tražeći ugrađivanje svih ovih odredbi da bismo u osnovi proveli Ustavni zakon potrošili vrijeme uvjeren sam potpuno nepotrebno. Tu se naravno mogu izreći i neke krupnije kvalifikacije, ali ja ću se od toga uzdržati jer sada imate stav dok se ne provedu brojne promjene tamo neke druge ne možete provesti ustavni zakon. Drugu stvar koju hoću ovdje spomenuti. Oko učešća manjina u ostvarivanju nekog svog prava polazi se od brojeva, polazi se od učešća u društvu i onda se polazi od popisa 2001. To je naravno legitiman podatak, popis je legitiman institut. Ali vi ćete vidjeti ovdje u izvješću piše da u Zadarskoj županiji popis 2001. ima 770 Srba i ja isto mislim da su se prevarili. Drugi primjer u Šibenskoj županiji gdje sam ja, imate u popisu 10 hiljada Srba, u naravi ih ima 15. I sada neću dalje licitirati. Ja govorim o tome ako u primjeni ustavnog zakona isključivo polazimo od toga što piše u popisu 2001. ne vidjeći što je život, onda ćemo zalutati. Onda ćemo zalutati. Brojni su primjeri u kojima imamo stranputicu baš na ovom pitanju i već sada. Na taj način kad zamijenimo brojeve mi zapravo uskraćujemo pravo konkretnim ljudima u konkretnoj veličini kršeći zakon na potpuno nezakonit način. Treća stvar koju ovdje spominjem to je ono što je kolegica Zdenka također spominjala, to je pitanje dvojezičnosti. Ja neću sada govoriti o tome ide, ne ide, ali reći ću vam jedan paradoks. Ima sredina koje su u svoj statut ugradile dvojezičnost, ima sredina koje to nisu uradile a imaju pravo na to. Međutim i jedna i druga sredina razmišlja na način, mi ćemo to ugraditi, ali mi to još ne možemo primijeniti. Znate to ćemo za godinu dana. Radi se o tome da ljudi razmišljaju na razborit način, nemaju atmosferu za primjenu tog zakona. Oni imaju vjerojatno pravo. Ali postoji za sve nas obaveza da se ta atmosfera mijenja jer i ona kazuje na nezrelost odnosa u toj sredini. Ja ukazujem zapravo na taj zadatak. Bilo dvojezičnosti sada ili je ne bilo sada. I ljudi koji vode lokalne sredine bi, jedan, dva, pet, sve jedno tko odgovara za lokalne sredine, morao bi pokazati senzibilitet na tom pitanju mnogo više nego što ga sada ima. Ja sam potpuno na čisto da se i to mora graditi, ali imam potrebu, ja mislim da se to mora vidjeti i na tome se mora raditi. Peta stvar, četvrta, nešto što naravno nije zadnje, svakako dolazi na prvo mjesto. To je ovo pitanje razvoja sredina u kojima su manjinci pretežno ili u većini. Prvo moram izreći konstataciju da su manjinske zajednice sada raspoređene upravo na sredinama, u sredinama kojima razvoj nedostaje. Naš odnos, dakle društveni odnos, usuđujem se reći čak i odnos Vlade u tom pitanju, prema razvoju tih sredina sada ne zadovoljava zato što su to zapušteni i zanemareni prostori, u velikoj mjeri zapušteni i zanemareni prostori. Može se stvar objašnjavati nemamo novaca, ali ovo zanemareni i ono zapušteni nisu financijske kategorije. Mogao bih čak i nabrajati poimenično sredine koje nemaju razvojnu podršku, nisu tamo samo manjinci i ja kada ovo kažem ne govorim samo u interesu manjinaca, ali ostavili smo sredine koje nemaju odgovarajuću razvojnu pažnju i s mjesta Vlade. I zašto ja sada, mogao bih i dalje razglabati, ali ono što mene brine Izvješće o provođenju ustavnog zakona usmjereno je na one kategorije, na formalne kategorije u provođenju zakona, na cifre, na neke formalne opservacije, nema u izvješću te brige što se tamo događa, što je s ovim razvojem, kakvi su odnosi, koje su reperkusije, što je danas, a što bismo htjeli sutra. Takve vrste opservacija, prognoza, brige nema i zato ovaj izvještaj doživljavam kao formalan i u njemu ne vidim brigu Vlade za položaj manjina u društvu, za odnose između manjine i većine i za tu obavezu kako ćemo stvari u nastavku razrješavati. Reći ću na kraju još jednu stvar koja se zove medijska prezentacija. Medijska prezentacija i manjina i priče povodom manjina. Uglavnom se o manjinama i njihovim problemima govori u senzacionalističkom smislu i to na način da se to interpretira kao slučaj, da se to, dakle ili se radi o manipulacijama ili se radi o prokazivanju manjina čak do mržnje, a vi znate kao i ja, manjine su ranjive grupe i po broju i po statusu i po šansama i kad ih još prezentirate u najgorem mogućem svjetlu onda ste dobili antipropagandu. Zaključujem na sljedeći način. Ja priznam napredak ovim izvješćem, napredak u smislu da sada dobijemo redovnija izvješća i nešto sadržajnija, ali i dalje sam nezadovoljan, i dalje smo nezadovoljni stavom Vlade kroz, dakle stavom koji čitam kao manjinsku politiku koja u pozitivnom smislu u ovom izvješću izostaje. Hvala vam lijepo.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Nema ga, gubi klub pravo na riječ. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Jene Adam. Izvolite.
Štovani predsjedniče, gospođa državna tajnica, kolegice i kolege. Pododbor je na svojoj sjednici održanoj 8. studenog 2005. godine razmatrao problem izvještavanja o provođenju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina sukladno članku 37. Ustavnoga zakona. Pododbor je tada konstatirao da iako je Ustavni zakon na snazi gotovo 3 godine, te iako postoji obveza Vlade da svake godine najmanje jednog podnese Hrvatskom saboru izvješće o provedbi Ustavnog zakona i utrošku sredstava koja se u državnom proračunu osiguravaju za potrebe nacionalnih manjina, da to Vlada nije učinila ni u 2003. ni u 2004. godini. Iz tog razloga pododbor je predložio odboru da razmotri spomenuti problem te da izvijesti predsjednika Hrvatskog sabora o neizvršavanju zakonske obveze Vlade iz zaključaka Sabora. Sa zadovoljstvom moram konstatirati da se nakon toga situacija s izvještavanjem značajno popravila. Početkom 2006. godine Vlada je i dostavila Izvješće o ostvarivanju Ustavnog zakona u 2003. i 2004. godini koje je raspravljeno na 19. sjednici Sabora 17. ožujka ove godine. Sabor je tada zaključio da prihvaća izvješće Vlade, ali da ujedno zadužuje Vladu da najkasnije do 30. lipnja ove godine podnese izvješće o ostvarivanju Ustavnog zakona u 2005. godini s tim da se u tom izvješću izjasni o primjedbama i prijedlozima iznijetim u saborskoj raspravi o Izvješću za 2003. i 2004. godinu. Kao što se vidi, Vlada je Izvješće za 2005. godinu dostavila 29.6. ove godine, dakle, u roku koji je utvrdio Hrvatski sabor. Time su, da tako kažemo, izvršeni svi dosadašnji dugovi Vlade u svezi sa izvještavanjem Sabora i stvoreni uvjeti da se ubuduće za ovu i naredne godine izvješća Saboru podnose pravovremeno. Pododbor za prava nacionalnih manjina je posebno ukazao na sljedeća pitanja. Problemi oko izbora i funkcioniranja Vijeća i predstavnika nacionalnih manjina. Neostvarivanje zakonom zajamčene uporabe jezika i pisma nacionalnih manjina, čak i onim slučajevima gdje to nije vezano s posebnim financijskim izdacima, npr. isticanje dvojezičnih naziva mjesta. Zatražena je detaljna analiza ovog problema i poduzimanje učinkovitih mjera. Problem zastupljenost nacionalnih manjina u tijela Državne uprave, pravosudnim tijelima i tijelima uprave jedinica lokalne i područne samouprave. Potreba modificiranja postojećih modela odgoja i obrazovanja na jeziku i pismu nacionalnih manjina, imajući u vidu preopterećenost učenika iz redova manjina, što ih dovodi u neravnopravan položaj u odnosu na ostale učenike. Potreba da se u ovim izvješćima Vlade buduće obrade i problemi uvjeta života na područjima tradicionalno naseljenim manjinskim stanovništvom. Zatraženo je također da Vlada izvijesti Sabor o tome što će poduzeti u cilju razrješavanja pitanja na koje je ukazano u preporukama odbora ministara Vijeća Europe od 7. rujna 2005. godine. Tendencija osjetnog smanjivanja broja govornika manjinskih jezika, problemi nastave na jeziku i pismu nacionalnih manjina, nezadovoljavajuća uporaba dvojezičnih obrazaca, dvojezični nazivi mjesta, učinkoviti nadzor izvršavanja obveza lokalne samouprave u oblasti manjinskih prava od strane središnje vlasti, problem pristupa i tretiranja manjina i manjinskih jezika u medijima, posebno na televiziji i radijskim postajama. Mada Izvješće u znatnoj mjeri obuhvaća pitanja od interesa za nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj zacrtani ciljevi ovoga dokumenta previše su uopćeni i ponavljani. Očekivao sam dokumenat koji će poduzimati konkretne korake na poboljšanje položaja pripadnika nacionalnih manjina. Nažalost, područja gospodarstva te povratka i obnove ne mogu biti obuhvaćeni izvješćem o primjeni Ustavnog zakona, budući da ta pitanja i nisu predmet uređivanja Ustavnog zakona. Mišljenja sam da Vlada i nadležna tijela moraju utvrditi u provođenju Zakona smjernice za učinkovitije ostvarivanje manjinskih prava. Promatrajući ukupnu političku i socijalnu situaciju u Republici Hrvatskoj iako je evidentno da je tijekom 2005. godine ostvaren napredak u ostvarivanju manjinskih prava, činjenica je da u provođenju Ustavnog zakona ima još dosta otvorenih pitanja i da ostvarivanje nekih manjinskih prava treba uložiti velike napore da bi primjena Ustavnog zakona i zaživjela. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, uvažena tajnice, kolegice i kolege. Znam da je koncentracija popustila, da je tema za neke nezanimljiva, ali ja ću si ipak dozvoliti ponoviti neke stvari. Govorila sam o kulturi i kulturnom amaterizmu kroz kulturnu autonomiju u cilju zadržavanja ustvari vlastitog identiteta, njegovanje svoje kulture. Govorili smo već o tome da se za to troše velika sredstva. Svi skupa kada se nađemo govorimo o multikulturalizmu, govorimo o bogatstvu različitosti. Nažalost, ja vam moram prenijeti poruke sa terena da manjinci se osjećaju sami, da od multikulturalizma ostaje vrlo malo i da nema zajedničkog prožimanja kulture, da nema zajedničke tolerancije i pristupa takvim problemima na terenu. Bojim se da će nam se ponoviti nizozemska situacija kada je bio ubijen Van Gogh, kada se tamo pokazalo da zaista 2, 3 kulture žive paralelno jedna pored druge i da je dovoljno samo jedna mala iskrica koja može stvoriti probleme i koja tada ukazuje u stvari da svi mi manjinci živimo u svome svijetu, da pokušaji da zajedno uspostavimo bliže kontakte i da gradimo nekakav interkulturalizam, nažalost vrlo često završava ipak samo na htijenjima manjina, a većina zatvara vrata misleći time da kada je dala sredstva da je time proces završen. No nisam se javila da govorim o tom segmentu već prije sveg ponovit ću segment problema dvojezičnosti, problema službene uporabe jezika. Ne znam tko je autor ovog izvješća ali mislim da je neprimjereno i nedostojno u ovakvom aktu da stoje stvari koji se uopće ne tiču zakona i dvojezičnosti, jer govoriti zna se da se dvojezičnost ili službena uporaba manjinskog jezika provodi u tijelima jedinica lokalne samouprave, pred državnim sudbenim tijelima u 1. stupnju, zna se kako se ispisuju žigovi, naslovi, itd., međutim o tome na stranici 20. nema ni riječi, već je rečeno da se u iks, ipsilon naselja, da ovdje ne zamaram vas, je propisana dvojezičnost gdje nema niti jedne jedine institucije. Prema tome, pisati to u ovom izvješću zaista je nepotrebno. Jednako tako konstatacija da se u Daruvaru na cijelom području omogućava uporaba češkog jezika. Ja ću ponoviti ono što sam već ovdje rekla, gospodo privatna i javna uporaba jezika je slobodna i po Ustavu i po međunarodnim aktima, nažalost službenu uporabu propisuje Zakon o službenoj uporabi jezika i trebalo bi voditi računa da zaista kad izvješćujemo gdje je manjinski jezik u službenoj uporabi, da obratimo upravo pozornost na to. Zašto nema osobnih iskaznica, zašto nema dvojezičnih naziva, zašto nema niti sudskih, odnosno vođenja sudskih akata dvojezično? Nema zato jer to ta tijela ne žele, odbijaju i normalno ljudi onda se pomire sa time i zato mi još gore zvuči ovaj zaključak, odnosno ponovo zvuči tako da samo želimo u stvari rješavati proforma, a nikako u praksi. Jer kako objasniti da u predstojećem razdoblju da će Vlada nastojati u suradnji s udrugama nacionalnih manjina osmisliti kampanju potpore korištenju manjinskih jezika u službenim postupcima i jačanju svijesti nacionalne manjine o potrebi očuvanja vlastitog jezika kao značajnog elementa svog kulturnog identiteta kad i tamo gdje postoji stoljetno pravo, gdje je to neosporno, zakon se ne provodi, Središnji državni ured ne provodi nadzor, Vlada ne poduzima ništa. Prema tome, složit ću se sa kolegom da, koji je govorio preda mnom, kolegom Gajica, da zaista i forma je dobra, zakon je dobar, implementacije i manjinske politike na terenu nema. Stoga bih još jednom zaista pozvala da kada pišemo o tome, da zaista vodimo računa da to bude u duhu zakona. Ovdje se spominju Slovaci, spominje se Josipovac gdje kaže ugrađeno je u statut ali se ne provodi. Pa netko je morao postaviti pitanje zašto se ne provodi, nije dovoljna samo konstatacija ugrađeno je u statut. Očito postoji razloga zašto se ne provodi. Ja se slažem da možda i sama manjina to ne želi, ali onda je trebalo reći da ta i ta manjina ili ta i ta sredina nema interesa, da to neće provoditi, da je to onda i nepotrebno ugrađivati u njihove statute i zaista povesti računa da jednom znamo gdje to pravo postoji, gdje to pravo se ne želi konzumirati, odnosno tamo gdje se želi, a postoje prepreke administrativne, da se to zaista i riješi. Želim nešto reći još i o elektronskim medijima. Ponovo ću se složiti s time da zaista legislativni okvir je vrlo dobar. Mi smo i u Zakonu o HRT-u ovaj problem definirali, mi smo jednako tako to definirali i u Ustavnom zakonu o pravima nacionalnih manjina, da ne kažem da smo taj problem definirali i kada smo govorili o medijima, odnosno o Fondu za razvoj pluralizma, nažalost ni ovdje taj segment nije kvalitetno odrađen. Nije odrađen zato što ne postoji volja, niti Vlade niti jedinica lokalne samouprave da se to riješi, jer vjerujte ponovo ponavljam nekada je za to potrebno vrlo malo sredstava koje se čak i mogu naći odnosno postoji i u fondu, postoje na određenim mjestima, ali jednostavno ne provodi se zakon, ne postoje sankcije i mislim da će to u dogledno vrijeme stvoriti još veće probleme jer na to nas, evo mi smo i u drugom izvješću, a ovdje je već spominjano treće koje je provelo Vijeće Europe, a radi se o Povelji o zaštiti regionalnih i manjinskih jezika, i tada bili upozoreni na segmente koji zaista u Hrvatskoj se ne poštivaju, znači niti po legislativi koja je donijeta u Hrvatskoj, ali jednako tako i u onom dijelu po kojem nam obvezuje Povelja. Tamo je točno definirano 6 odnosno 7 jezika ako se razdvoji rusinski i ukrajinski, o kojima je potrebno voditi računa na koji način ih štititi. Mislim da evo ponovit ću i dio onoga što sam već rekla da jedini segment koji je pozitivan i koji zaista možemo istaknuti, normalno problemi uvijek u praksi postoje, je školstvo koje u edukaciji čini dosta, ali opet ovisi od sredine do sredine što ne bi trebalo biti ako je zakon jedinstven, ako je zakon koji trebaju primjenjivati svi, a ne samo neki. Prema tome, kažem, školstvo i jezik svakako u tom dijelu se radi puno, ali mediji su zakazali u potpunosti i još jednom apeliram da kroz ovo izvješće da to bude jedan od možda i zaključaka i ukazivanja da se u području elektroničkih medija treba učiniti više. Ne izvješćivanju o manjinama, već izvješćivanje na jeziku manjina, a onda zasigurno se zna da će to biti i tema manjinska jer ako ne možemo postići standarde koje smo imali do '90. godine, onda je teško da možemo govoriti o nekim višim standardima. Mi smo do '90. godine imali kronike na manjinskim jezicima, one su zauzimale pol sata tjedno ovisno o manjini, ali te kronike ipak su bili živi jezik manjina koji je činio i ovaj drugi segment, kulturni segment, normalno jer bez jezika nema niti nadogradnje kulture, tradicije i svega onoga što je s tim povezano. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Kruno Peronja, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovana gospođo državna tajnice. Upravo je pred nama izvješće o provedbi Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj i utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu za potrebe nacionalnih manjina za 2005. godinu. Naime, odredbom članka 37. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina dužnost je Vlade Republike Hrvatske da najmanje jedan put godišnje podnosi ovom časnom Domu izvješće o provođenju ustavnog zakona i o utrošku sredstava koja su u državnom proračunu osiguravaju za potrebe nacionalnih manjina. Naime, iz ovog temeljitog izvješća vrlo jasnog i preglednog stvorena je pretpostavka u prvom redu zakonodavna, da bi se stvorilo još bolje i tolerantnije ozračje u svim dijelovima Republike Hrvatske da doista sve one manjine osjećaju Hrvatsku kao svoj vlastiti dom, kao svoju vlastitu državu i da nema nikakvih razlika u bilo kakvim pristupima, bilo društvenog života, bilo političkog, bilo kulturnog i onog koji nam svima život znači od športa pa do ekologije. Naravno, da upravo je ukupna politika Vlade temeljem ovog izvješća prema različitim aspektima društvenog života došla i do izražaja problematika nacionalnih manjina. Ona je šira nego što to određuje ustavni zakon jer izvješća o provođenju ustavnog zakona i utrošku sredstava izrađenog proračuna odnose se na samo ostvarivanje prava zajamčenih pojedinim odredbama ustavnog zakona. Ono što bi svakako trebalo istaknuti jeste da i odredba ustavnog zakona i odredbe posebnih zakona kojima se uređuju prava i slobode pripadnika nacionalnih manjina moraju se a i tumače se svakim danom sve to više i primjenjuju sa svrhom poštivanja pripadnika nacionalnih manjina i hrvatskog naroda te razvijanju razumijevanja solidarnosti i snošljivosti i dijalogu uopće među njima. Naravno da preko noći postići idealnu solidarnost, razumijevanje i svekoliku snošljivost nije moguće u prvom redu radi razvoja svih ostalih društvenih sfera u kojima trebamo još dodatne napore uložiti. Provedba ustavnog zakona predstavlja i provedbu obveze iz međunarodnih ugovora kojih je Republika Hrvatska stranka. U prvom redu … [[Govornik se ne razumije.]] konvencije o pravima nacionalnih manjina i Europske povelje o regionalnim ili manjinskim jezicima. Naravno da ovaj tekst izvješća obuhvaća svekolika područja znanosti, obrazovanja, kulture, državnu upravu, lokalnu i regionalnu (područnu) samoupravu, pravosuđe, posebne programe i područje rada savjeta za nacionalne manjine. Upravo stoga i danas smo imali prigodu raspravljati kako je to na jedan moderan upravo u duhu ovog izvješća riješio, predlaže riješiti Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o lokalnoj i područnoj odnosno regionalnoj samoupravi. Pa ću ja i citirati taj članak koji zorno govori o modernom pristupu i vrlo rekao bih razumljivom i snošljivom pristupu za sve one koji se osjećaju manjinskim narodom u Republici Hrvatskoj. "Općinski načelnik, gradonačelnik odnosno župan ima zamjenika koji se bira na općim izravnim izborima sukladno posebnom zakonu. Iznimno od odredbe stavka 1. ovog članka, članka 9. u jedinicama lokalne odnosno područne samouprave u kojima pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na razmjernu zastupljenost u predsjedničkom tijelu jedinica lokalne i područne samouprave odnosno jedinicama lokalne i područne samouprave u kojima pripadnici nacionalnih manjina čine većinu stanovništva općinski načelnik, gradonačelnik odnosno župan ima 2 zamjenika. U jedinicama lokalne odnosno područne samouprave u kojima pripadnici nacionalnih manjina imaju pravo na razmjernu zastupljenost u predsjedničkom tijelu jedinica lokalne i područne samouprave. Drugog zamjenika bira predstavničkog tijela bira iz redova pripadnika nacionalne manjine odnosno iz redova hrvatskog naroda u jedinicama lokalne i područne samouprave u kojima pripadnici nacionalnih manjina čine većinu stanovništva. Upravo ovakvo normativno rješavanje je preduvjet da bi se mogao razvijati upravo duh ovih naših izvješća. Ono što je najvažnije naglasiti jeste da se i u općinama, gradovima ali i županijama ostvare sve pretpostavke kako bi se prava manjina predviđena rečenim zakonskim propisima mogli doista i realizirati. Stoga i ovo izvješće pokazuje da na taj način treba krenuti dalje jer ono je kvalitetnije nego što je to bilo prethodnih godina a vjerujem da ćemo težiti upravo oživotvorenju svih onih situacija koje se na područjima općina, gradova i županija pokazuju kako bi ih mogli najprije zakonodavnim okvirom riješiti a na kraju krajeva onda stvoriti doista osjećaj snošljivosti i međusobnog razumijevanja u potpunom visokom i najvišem stupnju. Stoga vjerujem da ovo izvješće treba u cijelosti prihvatiti a sve one korisne sugestije iz do sad provedene rasprave a vjerujem i one koje će sljediti mogu se ugraditi u jedno od idućih izvješća.
Hvala. Poštovani zastupnik Niko Rebić. Inače isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođo državne tajnice, kolegice i kolege. Dobili smo izvješće o provedbi ustavnog zakona, zapravo dostavljanjem ovoga izvješća Vlada Republike Hrvatske izvršava svoju obvezu utvrđenu Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina i zaključku Hrvatskog sabora iz ožujka ove godine kojim je Sabor zadužio Vladu da do 30. lipnja podnese Izvješće o provedbi ustavnog zakona u 2005. godini. Kada raspravljamo o obvezi Vlade da jednom godišnje podnosi izvješće treba naglasiti da je ova Vlada riješila višegodišnje zaostajanje u izvještavanju Sabora o ostvarivanju Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina a samim time stvoreni su uvjeti da se buduća izvješća podnose pravovremeno a to znači jednom godišnje kako je propisano zakonom. Iako izvješćem ne može biti obuhvaćena cjelovita politika Vlade Republike Hrvatske u odnosu na nacionalne manjine nego samo onaj dio koji govori o provođenju ustavnog zakona i utrošku sredstava iz državnog proračuna koji se odnosi samo na ostvarivanje prava zajamčenih pojedinim odredbama zakona. Ipak širina koja je dana u izvješću a koja obuhvaća od područja znanosti, obrazovanja, kulture, uprave, lokalne i područne samouprave, pravosuđa pa sve do rada vijeća za … [[Govornik se ne razumije.]] govore o kvaliteti izvješća koje nam je Vlada dostavila. Izvješće koje smo dobili je zapravo ono što treba i biti realan i detaljan opis činjeničnog stanja, zato se razlikuje od svih dosadašnjih izvješća a neusporedivo je kvalitetnije od izvješća koje je Vlada dala za 2004. godinu. Iz izvješća je vidljivo da je sudjelovanje pripadnika nacionalnih manjina u javnom životu i upravljanje u lokalnim poslovima unatoč dobrim primjerima pojedinih gradova i općina i županija pa i nije baš najbolje jer je još dosta onih jedinica lokalne samouprave koje nisu uskladile statute sa Ustavnim zakonom niti osigurale sredstva za uvjete rada vijeća i predstavnika nacionalnih manjina. Ipak, savjet za nacionalne manjine pozitivno je ocijenio zalaganje Vlade Republike Hrvatske na provođenju Ustavnog zakona. Savjet za nacionalne manjine upozorio je tijela državne vlasti na nedovoljnu zastupljenost pripadnika manjina u tijelima uprave i pravosudnim tijelima kako se ne vodi službena evidencija o zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina u tijelima državne uprave i pravosudnim tijelima treba donijeti provedbene propise koji će to omogućiti. I u tom smislu podržana je ocjena Vlade i od savjeta i od Odbora za ljudska prava da su donošenjem nekoliko zakona, Zakona o sudovima, Zakona o državnim službenicima itd. stvoreni preduvjeti za ostvarivanje toga manjinskoga prava u praksi što podrazumijeva stalan nadzor središnjih državnih tijela nad provođenjem zakona. Iz izvješća je vidljivo da su u 2005. godini sredstva namijenjena za programe ostvarivanja kulturne autonomije nacionalnih manjina povećana u odnosu na 2004. godinu za 11% što znači da je za ostvarivanje kulturne autonomije nevladinih udruga odobreno 24,5 milijuna kuna. Ono što bi trebalo posebno istaći i što u izvješću zauzima značajno mjesto kada je u pitanju ne samo provođenje Ustavnog zakona nego poboljšanje uvjeta življenja i standarda života nacionalnih manjina a to je provođenje nacionalnog programa za Rome i akcijskog plana desetljeća za uključivanje Roma. Od donošenja Nacionalnog programa za Rome Vlada Republike Hrvatske putem ministarstva aktivno se uključila stvarajući uvjete za sustavno provođenje programa zalaganjem državnih dužnosnika u promoviranju prava Roma rezultiralo je pozitivnim odnosom javnosti i građana Republike Hrvatske prema romskoj populaciji u našoj zemlji. Brojni seminari i radionice koji su održani za edukaciju i prosvjećivanje Roma nisu prošli nezapaženo i u Europi. Tako je predstavnik Vijeća Europe poslao pismo potpredsjednici Vlade u kojem čestita Vladi Republike Hrvatske na dobrom napretku koji je postignut u provođenju Nacionalnog programa za Rome te kaže da je tijekom čestih posjeta Republici Hrvatskoj svjedok velikog napretka koji je postignut u unapređenju položaja romske nacionalne manjine u Hrvatskoj i napora koji su za to poduzeti. Na kraju, Izvješće o provedbi Ustavnog zakona i o pravima nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj ukazuju na stalne napore koje Vlada Republike Hrvatske ulaže u skladu sa financijskim mogućnostima da bi osigurala cjelovito ostvarivanje prava nacionalnih manjina. I zaključio bi, Bog dao da Hrvati u susjednim zemljama imaju bar djelić prava, bar trećinu prava koje ostvaruju nacionalne manjine u Hrvatskoj i zato mislim da ovo izvješće treba prihvatiti. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege! Prije svega, izvještaj koji diskutiramo odnosno o kojem raspravljamo danas je svakako bolji nego onaj o kojem smo raspravljali prošle godine. Ali, kao što je već ovdje rečeno još uvijek nije onakav kakav bi zapravo u cijelosti trebao biti. I u tom pogledu može se reći da taj izvještaj ovako kako je sročen i po načinu kako je sastavljan i po elementima koje je u sebi uključio i u načinu kako je obrađivao pojedine teme na neki način ilustrira našu ukupnu manjinsku politiku, odnosno bolje bi bilo rečeno ilustrira realno stanje manjinske politike kakvo Vlada ima u tom području odnosno u toj sferi. I taj izvještaj dakle nije naprosto tehnička stvar. On je jedan dokument koji pokazuje realno stanje prakticiranja manjinske politike od strane Vlade i onako kako ona to vidi i onako kako se to ostvaruje. Ono što sam rekao na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih zajednica ponovit ću i ovdje u jednom dijelu. Neobično je da o ovako važnoj materiji, o ovako važnoj problematici mi raspravljamo u Hrvatskom saboru uz svo dužno poštovanje prema državnoj tajnici gospođi Bagić koja svakako spada među veterane ove problematike u Vladi i ne samo ove nego cijeloga seta pravne problematike. Neobično je da nema viših predstavnika Vlade pri raspravi o ovom izvještaju, pogotovo ima li se u vidu činjenica da su manjinski zastupnici važna komponenta u politici ove Vlade. I ako se misli da je ovaj izvještaj ovako sastavljen dovoljan za prakticiranje te politike i ako se misli da su sami govori manjinskih zastupnika o ovoj tematici dovoljni za tu tematiku kao zapravo dominantnih govornika o ovoj tematici danas u Saboru onda to nije dobar indikator. Nije dobar indikator iz dva razloga. Prvo, ukoliko doista hoćemo podići nivo političke kulture u ovoj tematici i ovoj problematici onda ona zaslužuje nešto veći i nešto širi angažman nego što ga mi ovoga trenutka imamo i to angažman koji naravno nije samo prigodničarskoga karaktera i nije samo deklarativnog karaktera nego i stvarnog i sadržajnog karaktera. Ako je manjinska politika jedna važna i bitna sastavnica kako današnje tako i sutrašnje hrvatske politike onda sasvim sigurno zavrjeđuje da vodeći ljudi ove politike čuju o tome nešto o čemu se govori u ovom izvještaju odnosno o čemu se izvještava u ovom izvještaju. I ja se nadam da će iduće godine se okolnosti u ovom pogledu promijeniti. Drugu stvar koju bih htio kazati oko ovoga izvještaja on je bogatiji sa informacijama, bogatiji sa sadržajima ali potpuno neujednačen kada je u pitanju sadržaj. Naime posvećuje se brojne stranice stanju manjinskih vijeća u pogledu nekih faktičkih prikaza a istovremeno se prema jednom važnom segmentu manjinske politike prema kulturnoj autonomiji u koju ulaze različiti aspekti obrazovne i jezične i kulturne i medijske i svake druge politike posvećuje svega nekoliko redaka. To mi se naprosto ne čini normalnim. I mislim da bi toj stvari trebalo posvetiti znatno više pažnje. Iz kojeg razloga? Navest ću dva primjera. Navest ću primjer neophodnosti obrazovanja za multikulturalnost i neophodnosti obrazovanja za multikulturni i povijesni i književni i jezični identitet koji Hrvatska ima a u kojem naravno manjinske zajednice bez obzira koliko male bile participiraju od nacionalne do lokalne razine. Doprinose od nacionalne do lokalne razine. Ovaj izvještaj bi mogao barem ilustrirati to stanje, barem bi mogao ilustrirati te elemente multikulturalnosti ali on ga nažalost ne ilustrira. S druge strane navest ću još jedan primjer. Hrvatska je naravno i multikonfesionalna država. Iako je ta materija regulirana drugim posebnim zakonima ali je to također znatno povezano sa manjinskom problematikom i manjinskim identitetom. I sasvim bi bilo dobro kada bi se iz ovoga izvještaja mogao čitati i primijetiti taj duh multikonfesionalnosti. Danas smo imali prilike vidjeti povodom Dana općine Gvozda ili Vrginmosta kako se to donedavno zvalo to mjesto, da pri obilježavanju toga dana osim načelnika općina, predstavnika drugih razina lokalne vlasti i susjednih općina imamo naravno prisutne i svećenike i jedne i druge, ne znam da li i treće konfesije. To se ne događa na svim drugim mjestima, a čini mi se da je nekako prirodno i da je najprirodnije. S druge strane ono o čemu je već ovdje čini mi se netko govorio, možda doktor Josipović a to je da mi zapravo u ovom izvještaju nemamo nekoga općega ocjene općega prikaza, općega viđenja u kakvim se to okolnostima zapravo ostvaruje manjinska politika. Da li se mogućnosti normativno regulirane Ustavom i ustavnim zakonom i drugim zakonima ostvaruju u povoljnim okolnostima ili se ostvaruju u nekim nepovoljnim okolnostima koje mogu biti realnost iz bilo kojeg razloga a mi trebamo učiniti da se one promijene. Na primjer vrlo važna komponenta jeste javni i medijski prostor. Do koje mjere javni i medijski prostor doprinose tom stvaranju manjinske kulture kao sastavnice hrvatskoga društva? Do koje mjere se razumije manjinske identitete kao sastavnicu općeg hrvatskog nacionalnog identiteta i da li doista ključni kreatori javnoga mnijenja kao što su pojedini dnevni listovi ili pojedine nacionalne televizijske kuće tome doprinose ili tome debelo odmažu kao što se može primijetiti unatrag nekoliko mjeseci u nekim slučajevima? Dakle umjesto da doprinose razumijevanju manjinske problematike, integraciji manjina događa se zapravo suprotno i obrnuto. I htio bih kazati iz ovoga izvještaja se ne da vidjeti do koje mjere i kako, na koji način i većinski narod i pripadnici manjinskih naroda, manjinskih zajednica prevladavaju teškoće u onom što se zove kreiranje nove politike u Hrvatskoj čija sastavnica je i manjinska politika. Ja bih volio kada bi ti budući izvještaji, reklo bi se bili manje faktografski a dobro je da su bogatiji faktima jer prošle godine nisu bili ni toliko, a da su više analitički. Da više pokazuju kompleksnu sliku stanja manjinske problematike, uvjeta unutar kojih se ostvaruju nego što je to sada slučaj. I da se u toj problematici više pri pripremanju izvještaja razgovara sa manjinskim, ključnim manjinskim institucijama i da onda nakon toga zapravo dođe do stvaranja neke slike koja bi sasvim sigurno bila značajan doprinos raspravi koja danas sasvim sigurno nije bila loša. Bila je sadržajna, bila je pozitivna a mogla bi biti sa jednim takvim izvještajem ne samo sadržajna i pozitivna nego bi mogla biti iznimno produktivna. Zahvaljujem.
Hvala. Za Klub HDZ-a pet minutna rasprava poštovani zastupnik Krunoslav Peronja.
Evo gospodine predsjedniče ja ću samo istaknuti nešto što još nisam rekao u svome prethodnom raspravljanju. Naime da oni mehanizmi koji već postoje u zakonu, a to jest mjerodavnih tijela, nadzor nad rad općinskih, gradskih i županijskih, predstavničkih i drugih izvršnih tijela trebaju još više odigrati onu ulogu koji im se doista sa ovim postojećim zakonima, propisima napravilo a to je u smislu da se stvori unatoč propisima koji već egzistiraju, zakonodavnom okviru koji već je doista donesen da se stvori ozračje u praksi počevši od svih proslava dana općina, gradova i županija pa na više da doista bude to jedan svečani defile svih različitosti koje uopće mogu postojati u jednoj razvijenoj i uljuđenoj zemlji koja želi doista svim građanima boljitak, sreću i zadovoljstvo. Naravno to će biti poticaj da manjinski narodi koji žive u Republici Hrvatskoj pomognu stvoriti takvo ozračje i u onim zemljama gdje Hrvati predstavljaju manjinu i vjerujem da upravo ovaj časni Dom, Hrvatski sabor mora odigrati tu valjanu ulogu. Naravno htio bih istaknuti ono što nam nedostaje u medijima. Mislim da i mediji trebaju jednu korisnu ulogu upravo u stvaranju tolerantnog, snošljivog ozračja stvarati u svojim emisijama poglavito javna televizija i to na onim udarnim emisijama koja mora pokazati i na djelu, tj. prikazivanjem svih onih važnih događaja iz kulture, športa dotičnog naroda da se može i to pokazati. Ono što ustavnim zakonom nije obveza, a ova hrvatska Vlada radi više nego ostale do sada, govori se i o stvaranju gospodarskog razvitka povratak i obnovu zapravo razrušenih kuća dotičnih manjinskih, pripadnika manjinskog naroda da i to se radi unatoč tome što u ovom izvješću nisu obuhvaćeni. Htio bih ukazati i na želju da hrvatska Vlada ne samo poštivajući i realizirajući obveze koje joj stvaraju ustavni zakon, razne konvencije, međunarodni propisi, ali i doneseni zakoni mora i dalje raditi upravo na ovim gospodarskim stvarima što ona doista radi i velikim naporima se stvaraju pretpostavke i za zapošljavanje, ali i za sve one stvari što se tiče državne uprave pravosudnih tijela. Ono što bih istaknuo, a neki od govornika su čini mi se doista dobronamjerno ali neutemeljeno spomenuli jezik u pravosudnim tijelima, poglavito sudovima. Imam prigodu reći iz svoga vlastitog iskustva da mnogi manjinski narodi ne žele se koristiti svojim materinjim jezikom nego mada i lošije razumijevajući hrvatski jezik upravo žele pokazati i tim dijelom da žele, da se postupak vodi i na hrvatskom književnom jeziku. To je ono što se u nekim sredinama događa ne zbog toga što bi netko snosio neku posljedicu ili što bi bio prisiljen nego jednostavno što je stvoreno takvo ozračje da se gotovo minimalne i tolerantne razlike ukazuju, stoga se ne koristi i onim pravom koje mu po zakonu i ustavnom zakonu pripadaju. Vjerujem da ćemo svi zajedno napraviti više i za naše manjine u Republici Hrvatskoj i da ćemo zajedno sa manjinama koje žive u Republici Hrvatskoj napraviti i za Hrvate koji žive u drugim zemljama gdje su Hrvati u manjini.
Hvala. Državna tajnica, Snježana Bagić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici. U ime Vlade Republike Hrvatske dakako drago mi je da je prepoznat napor i koji je učinjen u ovom drugom izvješću. To svjedoči da ćemo s kontinuitetom nadamo se, biti sve bolji. Zato uz prepoznavanje ovog pomaka i ove kritike koje su date na ovo izvješće su doista dobrodošle, jer pokazuju da moramo sa dužnom pažnjom pristupati ovakvim izvješćima koja ovdje je to rečeno kad su, po samoj svojoj definiciji kad su izvješća uvijek jesu nekako formalna. U svakom slučaju ovo izvješće govori o izvješću o provedbi ustavnoga zakona i utrošku proračunskih sredstava pa zbog toga možda se previše pažnje poklanja samo utrošku proračunskih sredstava. S druge strane ovaj zakon nije cjelovit jer on obrađuje primjenu ustavnoga zakona i on naznačava ono temeljno što jest načelo toga zakona i provedba onoga što je ustavnim zakonom propisano, dakako i drugim segmentima osim u gospodarskim segmentima se može promatrati u ukupnosti ova uspješnost politike Vlade prema manjinama jer izvješće budući uvijek na neki način formalno i suhoparno, možda dijelom, manjim dijelom u tim prikazu stanja i utrošku sredstava u tim brojkama bi mogao odražavati politiku ukupnoga društva pa onda i Vlade, ali čini mi se da ni jedno izvješće ne može u cijelosti pokazati taj cilj i udovoljiti tom zadatku niti bi to trebao zato što se uspješnost društva prema pojavama u ovom slučaju, odnosno prema određenim kategorijama građana u slučaju prema nacionalnim manjinama pokazuje osobito u svakodnevnom životu i u reakcijama na pojedinačne situacije koje se mogu pojaviti. u tom smislu ako negdje postoji na neki način nespremnost ili čak možda neznanje sredine, lokalne sredine na to treba reagirati. Na to trebaju reagirati kako lokalne sredine tako i Vlada primjerice u upravnim tijelima kod provođenja upravnog nadzora u sudskim tijelima doista ako se to ne poštuje. Ovdje je bilo izrečeno nekoliko kritičkih tonova na sudove. Ja sam pročitala ponovo ovaj dio izvješća i on kaže da doista recimo na području Istarske županije nadležnost Županijskog suda u Puli nije bio zapravo ni jedan zahtjev da se vodi postupak na jeziku nacionalne manjine. Sudovi su dužni to zabilježiti i upozoriti stranku i zapisnički konstatirati. Prema tome lako je u takvim situacijama uočiti da nešto postoji i reagirati i to jest dužnost na razini Vlade, Ministarstva pravosuđa i tako bi trebalo onda i postupati. Prema tome zahvaljujem na, kako na podršci i pozitivnim reakcijama na ovo izvješće tako i na ukazivanju onoga što bi ubuduće ovo izvješće trebalo sadržavati.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Gospođe i gospodo zastupnici kao što znate sutra u 10 sati je Svečana sjednica povodom Dana neovisnosti. Molio bih da zastupnici i zastupnice budu u 15 do 10 u dvorani i da budu u što većem broju. Što većem broju. To je ipak sjednica Hrvatskoga sabora, svečana sjednica, tako da nastoje svi zastupnici biti u što većem broju na ovoj svečanoj sjednici. U srijedu nastavljamo sjednicu u 9,30 sa raspravom o Strategiji suzbijanja droga i dalje prema dnevnom redu. Vidimo se sutra u 10, a prije toga i na polaganju vijenaca oni koji idu. SJEDNICA PREKINUTA U 19,00 SATI Izvješće o provedbi Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj i utrošku sredstava osiguranih u državnom proračunu za potrebe nacionalnih manjina za 2005. godinu. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se predloženo Izvješće. Molim uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 74 glasa za, 8 suzdržanih, prihvaćen predloženi zaključak.