Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Sloboda informiranja a time i dostupnost informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti jedno je od temeljnih ljudskih prava zagarantirana u našem Ustavu, a isto tako regulirana mnogobrojnim međunarodnim dokumentima. Sadašnji Zakon o pravu na pristup informacijama donesen je još 2003. godine. Cilj ovog Zakona je omogućiti i osigurati ostvarivanje prava na pristup informacijama svim fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti i javnosti djelovanja tijela javne vlasti radi ostvarivanja kontrole njihovog rada. U dosadašnjoj primjeni zakona uočeni su problemi u ostvarivanju njegove osnovne svrhe i cilja. Iz dosadašnjih izvještaja o provedbi Zakona o kojima raspravlja Sabor, kao najčešći problemi spominju se na strani tijela javne vlasti nepravodobno rješavanje zahtjeva, ne donošenja rješenja o odbijanju rješenja, neujednačeno postupanje i praksa u primjeni Zakona, nepravodobno dostavljanje, odnosno ne dostavljanje ovih godišnjih izvješća Ministarstvu radi izrade zbirnog izvješća. Isto tako ne provođenje sustava edukacije, dakle jedne sustavne edukacije o zakonu. Na strani korisnika prava na pristup informacijama uočeno je da se zloupotrebljava traženje podataka koje se u smislu zakona smatra informacije, odnosno traže se podaci koji se u smislu zakona ne smatraju informacijom, zloupotreba zakona radi traženja informacija vezanih za rješavanje svojih osobnih postupaka o kojima se odlučuje u upravnom ili sudskom postupku a koje su im dostupne primjenom Zakona o općem upravnom postupku ili drugih odgovarajućih procesnih propisa. Isto tako i na strani korisnika prava na pristup informacijama prisutno je nedovoljno poznavanje odredbi sadašnjeg zakona. Prema akcijskom planu uz Strategiju suzbijanja korupcije kojeg je Vlada usvojila 2008. godine jedan od ciljeva je unapređivanje pravnog i institucionalnog okvira za učinkovito i sustavno suzbijanje korupcije i u skladu s tim ciljem Ministarstvo uprave je trebalo izraditi i izradilo je Izmjene i dopune Zakona o pravu na pristup informacijama. Inače ovaj Zakon je također jedno o mjerila za zatvaranje Poglavlja 23. u pregovorima. Promjenama Ustava koji je Sabor donio ove godine, posebice je naglašen značaj Ustavnog prava na pristup informacijama kojeg posjeduju tijela javne vlasti, te na taj način utvrđena osnova za njegovu dosljednu zakonsku provedbu. Također je propisana Ustavna osnova za zakonsko ograničenja prava na pristup informacijama koja moraju udovoljavati načelu razmjernosti ograničenja tako da ono bude razmjerno naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju. U samom postupku izrade ovoga Zakona dakle i u pripremi i za prvo i drugo čitanje, sudjelovali su predstavnici civilnog društva, a u suradnji sa GONG-om organizirane su dvije javne rasprave na tu temu. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama prihvaćen je na sjednici Hrvatskog sabora 9. srpnja 2010. na temelju primjedbi koje su iznesene u prvom čitanju i na temelju primjedbi Europske komisije i SIGMA-e izrađen je Konačni prijedlog zakona koji se nalazi pred nama. Osnovna pitanja koja se rješavaju ovim zakonom jesu značenje pojma tijela javne vlasti, na način da se definicija tijela javne vlasti dopunjava pravnim osobama čiji su programi i djelovanje djelomično ili u cijelosti Zakonom utvrđeni kao javni interes, te se u cijelosti ili djelomično financiraju iz državnog proračuna ili iz proračuna jedinica lokalne ili područne samouprave, te trgovačkim društvima u većinskom vlasništvu Republike Hrvatske. Nadalje, pojašnjava se pojam informacija, uvodi se pojam testa javnog interesa i proporcionalnosti u slučaju uskrate informacije. Žalbeni postupak je poboljšan i povjeren je tijelu za zaštitu prava na pristup informacijama. Dakle, on je povjeren Agenciji za zaštitu osobnih podataka koja je tijelo koje je odgovorno isključivo Saboru i koje je neovisno od izvršne vlasti i na taj način smo otklonili jedan od vrlo bitnih prigovora koji nam je bio istican više puta od strane eksperata Europske komisije. Nadalje, ovim Konačnim prijedlogom usklađuju se odredbe sa Zakonom o općem upravnom postupku, uvodi se svrsishodnije provođenje nadzora nad provedbom zakona od strane jednog neovisnog tijela, oslobađanje ovlaštenika prava na informaciju od plaćanja upravnih pristojbi, uvode se jedinstveni kriteriji za naplatu stvarnih materijalnih troškova tijela javne vlasti i ono što smo najavljivali u našim izvješćima, a odnosi se na nedostavljanje godišnjih izvješća ministarstvu radi izrade jednog objedinjenog izvješća, uvodi se kažnjavanje za prekršaj odgovorne osobe u tijelima javne vlasti koja ne dostavlja i godišnji izvještaj u propisanom roku. Ukratko razlike između rješenja koja se predlažu konačnim prijedlogom zakona u odnosu na rješenja koja su bila prezentirana u prijedlogu, dakle na prvom čitanju da je dodatno dorađena definicija tijela javne vlasti na način da se ona dopunjava trgovačkim društvima u kojima RH i jedinice lokalne i područne (regionalne) samouprave imaju zasebno ili većinsko vlasništvo. Nadalje, to je ustrojavanje posebnog odnosno davanje ovlasti posebno neovisnom tijelu u drugostupanjskom rješavanju Agencije za zaštitu osobnih podataka i u vezi s tim propisan je i dodatni sadržaj poslova neovisnog tijela za zaštitu prava na pristup informacijama. U odnosu na prvo čitanje također su popravljene odredbe kojima se uređuje nadzor nad primjenom i provedbom zakona, a isto tako posebnom odredbom se propisuje da podnositelj zahtjeva može izjaviti žalbu, odnosno tužbom pokrenuti upravni spor i kada tijelo javne vlasti u propisanom roku ne odlučuje o zahtjevu podnositelja, čime je omogućeno da se može osporiti i prešutno odbijanje zahtjeva. Dakle, ono što je vrlo često u praksi da jednostavno korisnici prava na pristup informacijama obrate se nadležnim tijelima, tijela jednostavno ne odgovore. Sada smo to pokrili ovom odredbom da i u okviru postupovnih propisa može biti riješeno. Isto tako u odnosu na prvo čitanje propisuje se da Upravni sud RH u upravnom sporu ovlašten je ispitivati pravilnost primjene testa javnog interesa i proporcionalnosti i ocijeniti da li je pristup traženoj informaciji u interesu javnosti i nužnost za postizanjem zakonom utvrđene svrhe. Na sjednici Odbora za europske integracije, postavljeno je pitanje da li definicija korisnika prava na informacije odgovara međunarodnim standardima odnosno da li je to tako uređeno i u drugim zemljama. Mi smo napravili jednu komparativnu analizu koliko je to bilo moguće u jednom danu i dostavili smo je odboru iz kojeg je vidljivo da to jest međunarodni standard propisan međunarodnim dokumentima i slična ili gotovo ista definicija nalzi se u većini zemalja. Naravno da to od zemlje do zemlje može biti drugačije uređeno. Ali ono što je bitno za tu definiciju jest da je definicija korisnika prava na pristup informacijama nepromijenjena od 2003. godine kada je zakon donesen. Dakle, do sada nije bilo primjedbi na njegovu implementaciju a isto tako nije bilo primjedbi od strane Europske komisije na sadržaj te norme. Ovaj konačni prijedlog usklađen je sa primjedbama Europske komisije i SIGMA-E i kao što sam rekao to je jedan od uvjeta za zatvaranje poglavlja 23 i kao takav podoban je za donošenje. Još jednom se zahvaljujem predstavnicima civilnog društva, naročito predstavnicima GONG-a koji su nam znatno pomogli prilikom predlaganja rješenja u ovome zakonu. Na tekst konačnog prijedloga podneseni su amandmani Odbora za Ustav, Odbora za zakonodavstvo, Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i Odbora za lokalne i područne (regionalne) samoupravu. Ministarstvo uprave kao predstavnik predlagatelja uputilo je prijedlog Vladi da sve te amandmane prihvati. Međutim prije završetka sjednice ja to ne mogu prihvatiti. Stoga se Saboru predlaže da donese i podrži ovaj zakon. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Žele li izvjestitelji odbora? Da. Gospodin Emil Tomljanović predsjednik Odbora za zakonodavstvo, vidim i potpredsjednik Mimica. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine predsjedniče, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora je na 107 sjednici koja je održana 22. studenog 2010. godine raspravljao o Konačnom prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama, a koje je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 5. studenog 2010. godine. Odbora za zakonodavstvo podupire donošenje ovog zakona, a na tekst konačnog prijedloga zakona odbor je podnio dva amandmana u smislu nomotehničkog uređivanja samog izričaja, a mislim da je važno napomenuti taj amandman u smislu dopune ili predloženog članka 22.a koji bi glasio, da u cijelom tekstu zakona o pravu na pristup informacijama riječ ovlaštenik se zamjenjuje riječju korisnik naravno u odgovarajućem rodu i padežu. Osim navedenih amandmana odbor daje sljedeće primjedbe i prijedloge. Predlagatelj u članku 13. stavku 4. i 5. nužno je pravno doraditi izričaj u smislu uredno predane žalbe i predaje uredne žalbe, jer korištenje spomenutih pojmova nije sukladno terminologiji važećih zakonskih propisa. Isto tako u članku 21. neprihvatljivo je da se u prijelaznim i završnim odredbama određuje da Agencija za zaštitu osobnih podataka obavlja poslove neovisnog tijela za zaštitu prava na pristup informacijama. S obzirom da se u članku 14. dodaje članak 17.a koji regulira rad neovisnog tijela za zaštitu prava na pristup informacijama. U cijelom tekstu konačnog prijedloga potrebno je prilikom pozivanja na odredbe pojedinih članaka na razvidan način odrediti o kojemu se zakonu radi. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Odbora za europske integracije, predsjednik odbora i potpredsjednik gospodin Neven Mimica. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Odbor za europske integracije je raspravljao o ovom zakonskom prijedlogu kao zainteresirano radno tijelo. U raspravi članovi odbora postavili su pitanje definiranja obuhvata pojma korisnika prava na pristup informaciji. Istaknuto je da je potrebno ispitati praksu drugih europskih država te ukoliko postoje primjeri ograničenja kruga korisnika prava na informaciju da bi ih trebali implementirati u članak 2. zakona. Nakon provedene rasprave Odbor za europske integracije je donio sljedeći zaključak: Usklađenost Konačnoga prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama s pravom Europske unije i pravnim aktima vijeća Europe utvrdit će se nakon što predlagatelj dostavi informaciju o definiranju pojma korisnika prava na informaciju u europskim državama. I sad je to ono što piše u mišljenju odbora koje ste dobili na klupe. Ono što ne piše u ovom mišljenju su činjenice koje su nastale između sjednice odbora i današnje rasprave, a to je činjenica da je predlagatelj dostavio odboru detaljan usporedni pregled definicije pojma korisnika prava na informaciju prvenstveno u zemljama članicama Europske unije. Iz te informacije je vidljivo da praktički većina ili gotovo svi unutar Europske unije, a i sami odgovarajući pravni akti i pravne stečevine Europske unije reguliraju pojam korisnika prava na informacije u najširem smislu kao pravo svih, i domaćih i stranih, i fizičkih i pravnih osoba, da mogu zatražit informaciju, a to je ona definicija koja je utvrđena i u članku 2. ovoga zakona. Znači ja mogu nakon takvog obrazloženja predlagatelje u ime i po ovlaštenju odbora potvrditi da je ovaj konačni prijedlog zakona odgovarajuće usklađen s pravnom stečevinom Europske unije i s tog aspekta predložiti i donošenje ovoga zakona. Hvala.
Hvala lijepa. Žele li ostale… Da. Gospodin Ranko Ostojić, predsjednik Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, štovani kolegice i kolege zastupnici. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost na svojoj 57. sjednici 25. studenoga u svojstvu zainteresiranog radnog tijela raspravio je konačni prijedlog zakona i sukladno našoj raspravi koja je bila, na osnovi toga što je predlagatelj iznio da se zakon usklađuje vezano za zatvaranje 23 poglavlja u pregovorima s Europskom unijom i potrebom izmjena zakona iz 2003. godine. U načelnoj raspravi istaknuto je da Izvješće o pravu na pristup informacijama nije obećavajuće te da naša tijela javne vlasti ignoriraju određene zahtjeve. Pojedini članovi odbora doveli su u pitanje i neovisnost tijela nadležnog za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Stoga je istaknuto da poslove neovisnog tijela za prava na pristup informacijama bi trebao raditi povjerenik za informacije. Predstavnik predlagatelja istaknuo je da je Agencija za zaštitu osobnih podataka institucionalno tako postavljena da predstavlja neovisno tijelo koje odgovara isključivo Saboru, a takva praksa da je poznata u Europi. U pojedinačnoj raspravi iznijete su primjedbe na članak 13. stavak 6. kojim je izmijenjen članak 17. Zakona o pristupu informacijama iz 2003. godine i tu je istaknuto da pristup informacijama kad se radi o klasificiranim podacima je riješeno u samom Zakonu o tajnosti podataka, a da je tijelo koje je vlasnik klasificiranih podataka u slučaju zaprimanja zahtjeva za pristup informacijama dužno ocijeniti razmjernost između prava na pristup informacijama i vrijednosti koje se štite klasificiranim podacima te odlučiti o zadržavanju stupnja tajnosti, primjeni stupnja tajnosti, deklasifikaciji ili oslobođenju od čuvanja tajne. Većinom glasova nakon provedene rasprave Odbor je donio odluku da predloži Hrvatskom saboru donošenje zakona o izmjeni i dopuni Zakona o pravu na pristup informacijama, a na tekst prijedloga odbor je podnio sljedeći amandman na članak 13., da sad ne navodim, sukladno članku 8. stavak 1. zamjenjuje se riječima upravo ovo što smo maloprije govorili vezano za klasificirane podatke. To ste dobili u pisanim papirima. Obrazloženje je da pristup informacijama koje su klasificirane i uvidom u dokumente to je riješeno Zakonom o tajnosti podataka i predložene izmjene se usklađuju sa Zakonom o tajnosti podataka. Iz tog razloga smo iznijeli ovakav prijedlog amandmana da bi bili u skladu s međunarodnim sporazumima RH i NATO-a i Europske unije gdje je točno određeno tko može vršiti uvid u klasificirane podatke. Zahvaljujem.
Hvala. Ima li još interesa odbora? Nema. Otvaram raspravu. Prije toga nego dam riječ prvom predstavniku kluba obavještavam da ćemo kao i uvijek u 12 sati imati glasovanje pa molim klubove da osiguraju zastupnike i zastupnice. I odmah da kažem da bi sljedeći tjedan po sadašnjem našem planu radili normalno u srijedu, četvrtak i petak, a potom ako bi ostalo nešto što bi bilo važno da ipak raspravimo ili više važno od nečeg drugog onda još imamo ona tri dana sljedećeg tjedna ponedjeljak, utorak i srijedu što ja mislim da nećemo, ali ako bude jedan od tih dana moguće da se sastane Sabor, ali ako ne onda sigurno srijeda, četvrtak i petak. Za sada je to sigurno. Evo tako. Molim dakle ponovo klubove da osiguraju u 12 sati svoje članove na glasovanju. Budući da sam otvorio raspravu, gospodin Emil Tomljanović u ime Kluba zastupnika HDZ-a.
Hvala lijepo, poštovani gospodine predsjedniče. Uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege. Na samom početku ću kazati da Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire ove izmjene i dopune, dakle ovaj prijedlog zakona. I naravno da uvodno treba kazati da izmjene i dopune Zakona o pravu na pristup informacijama trebamo sagledavati ne samo u okviru novodonesenih ustavnih odredbi koje definiraju pravo na pristup informacijama koje posjeduju tijela javne vlasti kao ustavnu kategoriju, već i u svjetlu poteškoća u primjeni postojećih zakonskih odredbi odnosno primjeni zakona koji je dakle stupio na snagu ili donesen je još 2003. godine. Od tih poteškoća koje su se pojavljivale u samoj primjerni možda bi trebalo istaknuti tri osnovne, dakle radi se i o dugotrajnosti postupka, neujednačenosti prakse, a u izvjesnim situacijama naravno da je dolazilo i do zloupotrebe u smislu ostvarivanja ovoga prava. Nadalje, izmijenjenom odredbom Ustava Republike Hrvatske, odnosno članka 38. jamči se pravo na pristup informacijama koje posjeduju tijela javne vlasti. Ali isto tako ograničenja prava na pristup informacijama moraju biti razmjerna naravi potrebe za ograničenjem u svakom pojedinom slučaju. Dakle, u svakom pojedinom slučaju te nužna u slobodnom i demokratskom društvu, a naravno da se i ona propisuju zakonom. Kada analiziramo predložene izmjene ili dopune ili analiza predloženih izmjena koje, one apsolutno dakle poboljšavaju institut prava na pristup informacijama i upućuje nas naravno na zaključak da se radi o kvalitetnim promjenama, dobrim zakonskim rješenjima i koji se mogu sistematizirati u idućih pet bitnih i odvojenih cjelina koji zapravo, dakle i karakteriziraju ove predložene izmjene i dopune. O čemu se zapravo radi ili koje su to cjeline. Prva od njih je u svakom slučaju, dakle proširuje se krug osoba koje su obuhvaćene zakonskom obvezom davanja informacija, članak drugi vrlo bitno. Dakle, proširili smo ovim zakonom krug fizičkih pravnih osoba koje su obuhvaćene samom obvezom da su na samo traženje dužne dati informaciju. Drugo ili druga cjelina. U cijelosti je provedeno, a temeljem ustavnih odredbi načelo razmjernosti u smislu davanja informacija tijela javne vlasti. Dakle, propisuje se izričito zakonom u kojim sve situacijama ne može doći i koje su to informacije u kojim sve situacijama ne dolazi do davanja informacija. Ja bih ovdje naglasio da su ostale one zakonske odredbe što je nužno i logično. Dakle, ne može se podastrijeti informacija koja bi u bilo kom smislu onemogućavala učinkovito, neovisno i nepristrano vođenje sudskog, upravnog ili drugog pravno uređenog postupka ili pak izvršenje sudske odluke ili kazne. Isto tako, one informacije koje bi onemogućile rad tijela koje vrše upravni nadzor, dakle inspekcijski nadzor odnosno nadzor zakonitosti. I naravno one informacije kojima bi se povrijedilo pravo intelektualnog vlasništva osim u slučaju izričitog pristanka dakle autora ili vlasnika tog prava. Dakle, poštivano je i Ustavom propisano načelo razmjernosti. Treća stvar vrlo bitna ako ne i najbitnija u smislu ovih izmjena i dopuna jest to da se zakonom definira neovisno tijelo za zaštitu prava na pristup informacijama kojim osim poslova drugostupanjskog tijela u rješavanju žalbi po ostvarivanju prava na pristup informacija obavlja i sljedeće poslove i oni su isto tako taksativno navedeni u ovim izmjenama i dopunama i u prvom redu se odnose na izvještavanje nadležnih središnjih tijela državne uprave o poštivanju obveza tijela javne vlasti propisane ovim zakonom. Zatim, ono predlaže mjere za stručno osposobljavanje i usavršavanje službenika za informiranje, daje inicijative za donošenje ili izmjene propisa radi provedbe i unapređivanje prava na pristup informacijama. I dakako izvješćuje o pravima korisnika na pristup informacija koja su uređena ovim Zakonom. Četvrta cjelina, odnosno četvrta stvar koju bi trebalo napomenuti. Dakle, i na prijedlog zapravo prihvaćen je prijedlog mnogih i institucija i osoba koji se bave ovom problematikom. Dakle, prihvaćen je prijedlog da se prihvati zakonsko rješenje kojim se, dakle oslobađanja od plaćanja pristojbi u ovom postupku. I pet ili peta cjelina mislim vrlo bitna, da se propisuju novčane sankcije za one koji iz neopravdanih razloga uskraćuju ostvarivanje prava na pristup informacijama. Sve ovo navedeno ili navedene izmjene trebali bi u svakom slučaju, trebali bi rezultirati osnovnim ciljem predloženih zakonskih izmjena koji se u konačnici svodi na omogućavanje i osiguranje ostvarivanja prava na pristup informacijama, svim fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti javnosti djelovanja tijela javne vlasti radi ostvarivanja kontrole njihovog rada. Dakle, to je zapravo predstavlja ili poštivanje ovih zakonskih odredbi ili sam zakon je zapravo najbolji mogući oblik kontrole rada tijela javne vlasti uz naravno jednu ogradu pod uvjetom da u praksi ne dolazi do zloupotrebe ovog prava a ove izmjene i dopune su isto tako na tom tragu da se smanji na najmanju moguću mjeru mogućnost da zloupotrebe prava na pristup informacijama. Kao što smo čuli u uvodnom izlaganju uvaženog državnog tajništva upravo i ove zakonske izmjene ili reguliranje na ovaj način problematike prava na pristup informacijama jest i osnovni preduvjet za zatvaranje ili jedan, jedan od mjerila ili preduvjeta za zatvaranje poglavlja 23. u smislu završetka pristupnih pregovora sa Europskom unijom što je isto tako dakako vrlo bitno napomenuti. Shodno svemu izloženom Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba HNS-a, HSU-a gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke, Hrvatske stranke umirovljenika neće podržati predloženi prijedlog zakona i to ne zbog toga što on takav kakav jest ne donosi apsolutno nikakve novine ili poboljšanja, nego zbog toga što to što donosi kao novine i poboljšanja definitivno nije dovoljno i ne znači da će se otkloniti ključni problemi na koje smo naišli u provedbi ovoga zakona. Prema tome, smatramo da su predložene promjene dijelom kozmetičke, a dijelom zapravo formalne naravi i da ne garantiraju stvarnu provedbu zakona koji je već sedam godina zapravo na snazi. O čemu se radi? Iz prošlih nekoliko godina kada smo redovito raspravljali o rezultatima primjene ovoga Zakona, odnosno o izvješćima koje nam je Vlada, odnosno Ministarstvo uprave podastiralo na temelju onoga što je dobilo od tijela javne vlasti koji su se koliko toliko držali ovoga zakona bilo je razvidno da su ključni problemi u njegovoj provedbi upravo to što se on ne provodi. Naime činjenica je da 10-ak posto od svih tijela javne vlasti redovito ispunjava svoju zakonsku obvezu u onom dijelu koji kazuje, radi se o članku 25. da su obvezni svake godine izvijestiti središnje tijelo državne uprave o tome kako provode zakon. Dakle tek 10-ak posto njih se toga pridržava, izvješćuje, i onda dobijamo izvješća na klupe koja su zapravo potpuno nerealna, nerealna u tom smislu jer ne održavaju stvarno stanje. Mi imamo uzorak od 10-ak posto onih koji se dakle odazivaju na svoju zakonsku obvezu i prema tom uzorku pokušamo procijeniti kako se zakon provodi, a onih 90% koji ne žele uopće niti izvijestiti pretpostavlja se da taj zakon ni ne provode, jer da ga provode sigurno bi o tome izvijestili. Drugi problem je, tamo gdje se zakon provodi postoji vrlo neujednačena praksa, tako da neke jedinice lokalne samouprave, područne samouprave također, ali i druga tijela s javnim ovlastima ministarstva, agencije, uredi, zavodi, zakon provode na jedan način, a drugi na drugi. Uglavnom se to manje-više uvijek reflektira s činjenice da li je osoba zadužena kao povjerenik za davanje informacija u ime određenog tijela benevolentna, shvaća li svoj posao ozbiljno i odgovorno ili ne. To je jedan voluntarizam koji je naprosto nedopustiv. Nedopustiv je nakon 7 godina provedbe ovoga zakona i čini nam se u klubu HNS-a i HSU-a da se dosad nije napravilo gotovo ništa da bi se dovela razina provedbe ovoga zakona na jednu prihvatljivu točku, gdje bismo stvarno mogli onda objektivno sagledati da li se ovaj zakon provodi kako piše u njemu, ili se on ignorira. A zašto je to važno? Postoje oni koji provedbu ovoga zakona, dakle sve što je vezano uz njega samo i isključivo gledaju kroz prizmu onih ljudi koji kao objesni parničari na sudu ili dežurna smetala i ljudi koji stalno nešto jamraju eto traže od tijela javne vlasti kojekakve informacije koje eto nikome ne mogu poslužiti i nemaju zapravo javno opravdanu svrhu. Naravno da ima ljudi koji vole gnjaviti sve oko sebe, pa i tijela s javnim ovlastima kojekakvim pitanjima. Ali hoćemo li mi tumačiti provedbu ovog zakona prema nekoliko takvih ljudi koji nemaju drugoga posla nego na taj način se zabavljaju, ili ćemo zapravo shvatiti da je pitanje pristupa javnim informacijama preduvjet za ostvarivanje čitavog niza građanskih i drugih zakonom utvrđenih prava svakoga građanina u Republici Hrvatskoj. Naime prosječan građanin ne gleda što se zbiva u Hrvatskome saboru, ne čita zakone koji se donose, ne čita propise u Narodnim novinama, i teško može pratiti promjenu svih propisa i zakona koji se odnose na naš svakodnevni život. Naravno zakon kaže da ga to na nikakav način ne … [[ne razumije se.]] od obveze poštivanja zakona. No da bi građanin mogao poštivati zakon i iskoristiti sva prava koja mu zakoni daju, u njegovom svakodnevnom životu, on mora raspolagati informacijama. Ako mu tijela s javnim ovlastima uskraćuju te informacije, on može bitno biti zakinut, on može propustiti mogućnost koja mu se pruža na socijalnom, na pravnom, na bilo kojem području i na taj način ga se dovodi u jednu diskriminirajuću poziciju. Zato je iznimno važno da se zakon dosljedno provodi i da oni koji ga ne provode budu sankcionirani. A što mi imamo kao praksu? Unatoč tome što 7 godina, otprilike 90% onih koji bi morali provoditi ovaj zakon ga ne provode, sve kaznene odredbe iz postojećeg članka 26. su zapravo mrtvo slovo na papiru. Ni jednom jedinom općinskom tijelu, državnom tijelu, svim drugim tijelima s javnim ovlastima nikada do sada nije izrečena kazna zapriječena člankom 26. I s kojim onda pravom nas sada predlagatelj uvjerava da će donošenje novog članka 26.a koji predviđa kaznu od tisuću do 5 tisuća kuna za odgovorne osobe u tim tijelima odjednom promijeniti ovu situaciju? Pa ako do sada nitko nije bio prozvan zbog toga i ako se do sada nije izrekla nijedna kazna, tko može garantirati da će to biti i sutra? Nadalje. Kad smo dobivali na svoje klupe izvješća proteklih godina kako se provodi ovaj zakon, također smo dobivali i paralelna izvješća, odnosno kontrolna izvješća koja je pripremao GONG, jer je to organizacija koja je posebnu pozornost posvetila upravo provedbi ovoga zakona, shvaćaju koliko je on važan za ostvarivanje ljudskih, građanskih, nacionalno-manjinskih, socijalnih, svih drugih prava. I što se dogodilo? Svake godine se zapravo uspostavi da izvješće koje nam podastire Ministarstvo uprave, odnosno Vlada, se bitno razlikuje od realiteta, jer GONG sam po sebi sa svojim aktivistima i volonterima upravo probe radi podnosi različite zahtjeve i točno može mjeriti da li je točno ono što kaže Vlada u svom izvješću, u odnosu na njihovu praksu i stanje riješenosti pojedinih zahtjeva koje su oni podnijeli. Dakle elementarne posljedice neprovođenja ovog zakona su samo, odnosno provođenja zakona ovakvog kakav je samo neprovođenje, a tamo gdje se provodi potpuno neujednačena praksa. Posljedica toga je da možemo reći da građani zapravo su onemogućeni u korištenju svojih prava. Uglavnom neujednačenost prakse govori nam o tome i činjenica da neke, neka tijela s javnim ovlastima naplaćuju pristojbe za ovu vrstu obveza, neke ne. Također nam govori i činjenica da postoje tijela javne ovlasti, i to na temelju jednoga naputka kojega je još svojevremeno izdao središnji ured državne uprave, u kojemu se kaže kad god se građanin obrati tijelu s javnim ovlastima, sa zahtjevom za određenu informaciju, ako se eksplicite, dakle izričito ne pozove na pravo iz ovoga zakona nemojte tretirati takav zahtjev prema ovom zakonu. To je krajnje nekorektno, jer se jednim naputkom derogira zakonsko pravo građanina da dođe do svoga, do informacije koja mu treba kako bi ostvario svoja prava. Nadalje tko nam može garantirati da će građani prema ovako izmijenjenom zakonu doći u povoljniju poziciju ako to čak niti saborski zastupnici, ako čak ni vijećnici u gradskim i općinskim skupštinama i vijećima nisu u stanju. Naime podsjećam i to je velika mrlja na licu Ministarstva uprave, na dva slučaja. Prvi je slučaj starih MIkanovaca gdje ne da se vijećnicima godinama ne dostavljaju i zaprječuju se dostaviti podaci koji su im neophodno potrebni za rad o izvršenju proračuna o stanju gradskih financija itd., nego ih se još fizički tuče. Vijećnik SDP-a, HNS-a i HSP-a su tukli u Općinskoj vijećnici Starih Mikanovaca, do dan danas ne mogu dobiti informacije o radu općinske uprave. Drugi slučaj, na to sve manje više Ministarstvo uprave zatvara oči. Jedina posljedica bila je otpuštanje općinskoga vijeća, a općinskom načelniku nije pala dlaka s glave, a on je taj koji je vinovnik cijelog tog cirkusa u Starim Mikanovcima. Drugi slučaj, identične situacije dogode se u gradskim vijećima Vukovara i Velike Gorice, međutim, izdaju se takva rješenja koja u oba dva slučaja, a potpuno su različita, dakle rješenja su različita, ali pogoduju jednoj političkoj stranci, to je krajnje ne vjerodostojno i zbog toga ne vjerujemo u prijedloge Ministarstva uprave, kao što ne vjerujemo niti da će agencija za zaštitu osobnih podataka moći ispuniti ulogu neovisnog drugostupanjskog tijela zašto? Agencija po svojoj definiciji nije do kraja neovisna. Vidjeli smo to iz prakse kada se zahtijevalo od objava Registra branitelja i to po postojećim propisima koji kažu da se registar branitelja sastoji od općeg i posebnog dijela i da u općem mogu biti samo podaci koji nisu zadiranje u osobne podatke. Tek u posebnom dijelu su svi oni sporni elementi od ratnog puta pa nadalje koji su se spominjali u javnosti kao razlog zašto se registar ne može objaviti. I onda se ispostavilo da je Agencija slijedom tih propisa procijenila da objava općega dijela Registra nije sporna. Međutim, na intervenciju tadašnje potpredsjednice, današnje predsjednice vlade Agencija je u roku od 24 sata promijenila mišljenje i rekla ne, Registar se ne može objaviti. Tako raditi ne može tijelo sa autoritetom i vjerodostojnošću, jer se ispostavilo da je netko prekršio čitav niz propisa pa je u opći dio registra unio podatke koji moraju biti u posebnom. Zato ne vjerujemo ni Agenciji, zato smo bili puno bliži rješenju da se kao drugostupanjski element u ovoj cijeloj priči u pravcu zaštite prava korisnika na javne informacije uvede poseban povjerenik. Vlada je to odbila i to s argumentima da se radi o novim dodatnim troškovima. Kada bi stvarno procijenili koji su troškovi neprovođenja ovog zakona, koliko štete nastaje po državni proračun, po lokalne proračune ovakvim tretmanom važnosti ovoga Zakona onda bismo zapravo vidjeli da je to smiješna argumentacija i da trošak jednog povjerenika i njegova ureda nije ništa u odnosu na sve ove novce koji cure iz javnih izvora, gdje se zapravo kralo i šakom i kapom. I to ne samo na državnoj razini da budemo tu čisti, nego jednako tako se to događa na mikro razini i u manjim iznosima i u mnogim jedinicama lokalne i područne samouprave, gdje nadzora građanskoga nema ili se građanima onemogućuje da imaju pristup informacijama kako se troše njihovi novci. Ono što želim na kraju reći je da je jedan od temeljnih interesa svakog demokratskog društva da uspostavi uz čvrstu vlast s jasnim autoritetom koja će poštivati zakone također i jasan čvrst, i nepokolebljiv građanski nadzor. Ako ne shvaćamo da ovim zakonom možemo osigurati efikasan javni nadzor ne samo nad gospodarenjem javnim financijama, javnim resursima kojima raspolažu država, lokalna samouprava i ostala tijela javne vlasti onda će nam se situacije kojih smo sada svjedoci, koje pune Remetinec se i dalje događati. MI to ne želimo, mi želimo efikasniji Zakon, u tom smislu ne možemo podržati ovo što je predložila Vlada jer smatramo da to nisu dovoljno jake promjene, odnosno da se neće ukloniti ključni problemi koji su nastali neprovođenjem ovog Zakona. Hvala lijepo.
Hvala, imamo jedan ispravak. Gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Hvala lijepo. Na početku svoga izlaganja kolega Beus ustvrdio je da predložene izmjene i dopune ne donose nikakve promjene. To nije točno. Naime, upravo predložene izmjene i dopune veoma su važne u poboljšavanju postojećeg Zakona. Ja ću samo jednu istaknuti koja je po mom sudu dosta značajna a to je da se žalbeni postupak uređuje na način da žalbe protiv prvostupanjskog rješenja kao drugostupanjsko tijelo odluče neovisno tijelo za zaštitu prava na pristup informacijama, nadalje nema žalbe protiv drugostupanjskog ali je omogućen upravni spor i rješidba u upravnom sporu i drugostupanjskom daje se naznaka da mora biti žurna. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Kluba SDSS-a gospodin zastupnik Mile Horvat. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsjedniče. Ja jesam istina bio u koaliciji sa HDSSB-om, ali sam još uvijek član i mislim i ostati član SDSS-a. Gospodine državni tajniče. Kolegice i kolege ja ću u ime Kluba SDSS-a reći da mi podržavamo ovaj Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o pristupu informacijama jer mislimo da je pristup informacija prije svega mogućnost dobivanja pravovremene i pravilne informacije stečevine razvijenih modernih demokracija nešto što danas treba da bude prevashodni cilj u budućem vremenu i nešto što mi kao Srpska zajednica tretiramo prevažnom stvari za rješavanje određenih pitanja. Uostalom u zadnjim izmjenama i dopunama Ustava, je stavljen poseban akcenat na uređenje pristupa informacijama. Pravo na informacije po nama je javno dobro i ono bi trebalo biti u pravilu na raspolaganju svim građanima. To su uglavnom činjenice i informacije koje mogu biti važne kako za privatne odluke pojedinaca tako za poslovne odluke za investitore, pa uostalom i za pojedine segmente populacije mogu biti važne odluke za povratak, za odlazak na neke druge prostore itd. Pravo informacije prije svega osnovno je ljudsko i građansko pravo i svijest o tome u društvu bi trebali graditi kako nevladine organizacije tako prije svega i mediji. Dakle, svijest o pravu na pristup informacijama bi trebali graditi svi. Zbog svega toga je sasvim normalno da je taj institut bio pod posebnom pažnjom, da se analiziralo njegovo provođenje i mislim da je vrlo dobru analizu o tome da su napravile nevladine organizacije kao što je moj prethodnik rekao, prednjači u tome kvalitetnom analizom prednjači GONG. Ono što bih ja ovdje htio reći prije same analize zakona jeste da iščitavajući te analize koje su oni provodili, istraživanja, ne možemo biti zadovoljni sa onim što se kroz presjek svega toga uočilo u provedbi postojećeg zakona. Mislim da se čak u pojedinom segmentu provedbe toga zakona pali crvena lampica upozorenja. Ja ću reći ovdje par stvari koje sam uočio iščitavajući analizu koja je stigla iz pojedinih nevladinih organizacija koje se vrlo uspješno bave praćenjem ove problematike. U 2009. godini je provedeno istraživanje o pravu na pristup informacijama i rezultati su pokazali da je u zakonom predviđenom roku od 15 dana odgovoreno na 69 od 177 zahtjeva što u nekom postotku govori da je 39% od ukupnog broja podnesenih zahtjeva bilo realizirano čim je više od 60% tijela javne vlasti nije poštovalo osnovnu zakonsku odredbu. Usporedbom ovih rezultata i onih iz 2008. godine dolazimo do podatka o padu broja dobivenih odgovora u zakonskom roku, što je vrlo bitna premisa kada se govori o kvaliteti izvršavanja ovoga zakona. Prema podacima za prošlu godinu od 4 hiljade tijela javne vlasti koja su dužna podnijeti izvješće o provedbi zakona, to je učinilo samo 688. Dakle, dalje iščitavajući ove analize uočavamo da kada analiziramo sva tijela javne vlasti koja su obuhvaćena istraživanjima u smislu njihovog odgovaranja na zahtjev za pristup informacijama, zaključujemo da tijela uglavnom pružaju odgovore izvan zakonskih propisanih rokova, a što podnositeljima zahtjeva nameće dodatne troškove, žalbene procedure te gubitak vremena. Pojedina tijela javnih vlasti ne poznaju proceduru zakona, ali pojedina tijela javne vlasti vrlo dobro znaju i poznaju proceduru zakona i koriste to znanje kako bi zaobišli davanje konkretnog i sadržajnog odgovora na zahtjev podnositelja. Primjerice, daju li tijela proforme odgovore ili se pozivaju na označavanjem dokumenta određenim stupnjem tajnosti bez da podnositelji zahtjeva mogu provjeriti jeli to istina tako ili nije. Nadalje vidimo iz izvještaja da je zabrinjavajuće velik broj tijela u potpunosti ignorira zahtjeve građana. isto tako katalog informacija koje je propisan zakonom kao obaveza tijela javne vlasti, pojedine općine još nisu donijele. Mogao bih ovdje nabrojati njih 20-ak ali to nije sada toliko bitno. Pojedina tijela javne vlasti ne smatraju se tijelima javne vlasti iako se nalaze na popisu tijela javne vlasti za 2009. godinu, kao što je to recimo Zagrebački holding. Zabrinjava porast broja tijela javnih vlasti koja zovu podnositelje zahtjeva na mobitele, iako podnositelji nisu ostavili nikakav kontakt broj, što ukazuje na dodatno informiranje o podnositelju zahtjeva i predstavlja na neki način uznemiravanje građana. Prilikom poziva predstavnici tijela traže pojašnjenje zašto je podnositelj postavio određeno pitanje, traže od podnositelja da povuku zahtjev ili da povuku tužbu. Također kao i proteklih godina tijela javne vlasti nisu sklona dostavljati dokumentaciju poput preslike ugovora, računa ili sl. Istraživanje je ponovno pokazalo i ukazalo na problem nepostojanja nezavisne institucije o kojoj je moj prethodnik govorio, koja bi u razumnom vremenskom roku provodila test javnog interesa, dakle ocjenu svih argumenata te donošenje odluke nadjačavaju li argumenti protiv objavu informacije i argumenti u koristi objave informacije. Naime, Upravi sud ne odlučuje o sadržaju treba li tijelo javne ovlasti dati informaciju ili ne, već samo provjerava jeli poštovana zakonska procedura u svakom konkretnom slučaju. Građani da bi proveli proceduru dobivanja informacija do kraja moraju provesti više od 6 mjeseci pišući zahtjev, žalbu koji šalju istom onom tijelu koje im je i odbilo zahtjev, požurnicu te na kraju tužbu Upravnom sudu. Ukoliko u toj proceduri učini najmanju materijalnu ili formalnu grešku taj zahtjev se odbija i oni su onda na osnovu svega toga čak dužni platiti i vrlo visoke troškove negde do hiljadu kuna. Posljednji primjer ignoriranja zahtjeva građana je slučaj Uprave za područja od posebne državne skrbi, to je regionalni Ured u Vukovaru koji ne daje podatke o listama za stambeno zbrinjavanje na traženje građana. Dakle, na koji način onda određena kategorija građana ima šanse realizirati nekakva svoja prava ukoliko imamo ovakvu ignoranciju uprave. Dakle, imamo zaključak iz ovog svega moj jeste sljedeći, da imamo ponovno situaciju da imamo dosta dobre zakone, dosta dobro normativno riješena ta društvena problematika, ali nažalost imamo lošu ili gotovo nikakvu provedbu u praksi, imamo i ignoriranje svojih obveza, a da pri tome takvo jedno ponašanje nije uopće sankcionirano. O samom zakonu ću reći da je zakon kada se iščita bitno dorađen. On je i nomotehnički sadržajno dorađen po našoj procjeni i dobro je što je u članku 3. definirana šira definicija korisnika u odnosu na dosadašnju definiciju ovlaštenika. Uglavnom je to jedna pravnička kategorija koju bi to mogli pravnici šire elaborirati. U članku 6. stavku 4. je nejasno kako će tijela javne vlasti odrediti nekakav interes javnosti odnosno koliki je srazmjer u cilju koji treba postići i kako ga definirati, taj srazmjer prema cilju koji treba postići. U članku 11. stav 3. dobro je uređeno da se donosi prvostupanjsko rešenje, dakle samim time se ulazi u upravni spor, a čim se uđe u upravni spor onda se vjerojatno otklanja mogućnost da dođe do tzv. šutnje administracije, odnosno do zloupotrebe rokova u tim upravnim postupcima. Mislimo inače da ovakve vrste zahtjeva inače treba rješavati pozitivno ili negativno rješenjima, institutom rješenja. U članku 13. se uvodi dvostupanjsko odlučivanje, dakle urađen je pomak u odnosu na prethodno rješenje gdje smo imali nekakav prigovor istom onom organu koji je prije donio prvobitnu odluku. U članku 15. stavak 2. po nama bi naknade materijalnih troškova koje određuje Agencija za svoj rad i kriteriji za naknadu tih materijalnih troškova trebali biti transparentniji, dakle otprilike da znamo i da javnost zna koliko bi ga koštala usluga traženja i dobivanja određene vrste informacija. I zaključno, mislimo da Agencija za zaštitu podataka koja treba da bude to nekakvo neovisno tijelo kontrole rada i promotor i glavna uloga u provođenju instituta prava na informaciju, treba da bude dobro organizirana i ekipirana jer su od nje u budućem vremenu velika očekivanja. Dakle sve ove negativnosti i negativne pojave, propusti, ignorancije sistema u pojedinim slučajevima treba da otkloni odnosno da ukaže da determinira i da otkloni upravo ova agencija. Zato dajemo vrlo veliki značaj zakonskom rješenju i zakonskoj formi kako će biti regulirana ova agencija kao nezavisno tijelo. Rekao sam da ćemo ovakvu izmjenu zakona prihvatiti.
Hvala. U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Javnost i otvorenost tijela javne vlasti prema građanima preduvjet su ne samo za razvoj demokracije već i učinkovitog suzbijanja korupcije za koju znamo koliko nanosi štete društvu i koliko koči njegov daljnji razvoj te pravo na dostupnost informacijama kojima ta tijela raspolažu, između ostalog nužno i zbog kontrole njihovog rada od strane hrvatske javnosti. Tako su i Akcijskim planom u Strategiji suzbijanja korupcije koji je usvojen 2008. godine još kao jedna od mjera predložene izmjene i dopune Zakona o pravu na pristup informacijama. Uz navedeno treba reći da je pravo na dostupnost informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti jedno od temeljnih ljudskih prava koja jamči i hrvatski Ustav, Europska konvencija o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, kao i međunarodni ugovori. Zadnje izmjene Ustava išle su između ostalog i u ovom smjeru te je utvrđena osnova za dosljednu zakonsku provedbu prava na pristup informacijama koje posjeduju tijela javne vlasti. Uz to je propisana i ustavna osnova za zakonska ograničenja prava na pristup informacijama koja moraju biti razmjerna potrebi za ograničenjem i to u slučajevima propisanim zakonom te se ukoliko postoji potreba uskrate informacije ovim zakonskim prijedlogom određuje da je tijelo javne vlasti obvezno donijeti rješenje s navođenjem razloga za tu uskratu. To znači da će tijela javne vlasti uskratiti pristup informaciji ako je ista klasificirana stupnjem tajnosti sukladno zakonu donesenom na temelju zakona kojim se propisuje tajnost podataka ili je zaštićena zakonom kojim se uređuje zaštita slobodnih podataka. Tijela javne vlasti će također uskratiti pristup informaciji u slučaju kad bi njezina objava onemogućila vođenje sudskog postupka ili izvršenje sudske odluke ili kazne te ukoliko bi onemogućila primjerice inspekcijski nadzor ili bi se povrijedilo pravo intelektualnog vlasništva, osim u slučaju izričitog pisanog pristanka autora ili vlasnika. Ipak, predviđa se da će tijelo javne vlasti omogućiti korisnicima pristup i onim informacijama kojima je na temelju zakona pristup uskraćen, jasno ukoliko je takvo postupanje u interesu javnosti nužno za postizanje zakonom utvrđene svrhe te razmjerno cilju koji se treba postići što držimo pozitivnim iskorakom jer se uvodi institut i testa javnosti. Dakle kao što proizlazi iz navedenog, cjelovito se uređuje ostvarivanje prava na pristup informacijama te se definiraju ograničenja, ali na način da je tijelo javne vlasti obvezno navesti razloge zašto uskraćuje zatražene informacije ukoliko postoji potreba za istim. Držimo da je to pozitivno rješenje koje će doprinijeti većoj dostupnosti informacija građanima, isto kao i odredba o propisanoj novčanoj kazni od 1000 do 5000 kuna za odgovornu osobu u tijelu javne vlasti koje posebnom odlukom ne ustroji katalog informacija, odnosno koja ne dostavi godišnje izvješće o provedbi zakona u propisanom roku. Naime, dosadašnja praksa pokazala je da u tom smislu određen broj tijela javne vlasti nije poštivao ovu zakonsku obavezu. Posebno dobrim smatramo određivanje neovisnog tijela koje će u drugostupanjskom postupku odlučivati o svim žalbama korisnika za što je predložena Agencija za zaštitu osobnih podataka koja će nadzirati primjenu ovog zakona. Koliko god neki zakon bio dobar znamo da je najvažnije kako će se taj isti zakon provoditi u praksi. Građane zbog zaštite čijeg prava ga i treba donijeti to najviše i zanima, a dosad je ipak bilo određenih poteškoća u ostvarivanju tog prava. U tom smislu pozdravljamo i odluku o oslobađanju od plaćanja upravnih pristojbi u postupcima pred tijelima javne vlasti. Pozitivnim držimo i to što se proširio krug onih koji su dužni postupati po zakonu i to na pravne osobe čiji su programi ili djelovanje djelomično ili u cijelosti zakonom utvrđeni kao javni interes te su u cijelosti ili djelomično financirani iz državnog proračuna ili proračuna jedinica lokalne odnosno područne samouprave, kao i na trgovačka društva u kojima Republika Hrvatska i jedinica lokalne i područne samouprave imaju zasebno ili zajedno većinsko vlasništvo. Naposljetku treba reći i da su organizacije civilnog društva pozitivnim ocijenile Konačan prijedlog izmjena i dopuna Zakona o pravu na pristup informacijama kao korak naprijed prema poštivanju ljudskih prava i borbi protiv korupcije. Mi u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke smatramo da će ovakva rješenje doprinijeti lakšem ostvarivanju prava na pristup informacijama te na taj način pozitivno utjecati na rad tijela javnih vlasti u smislu njihove veće otvorenosti i uklanjanju eventualnih prepreka na koje su građani prije nailazili što će zasigurno ojačati povjerenje građana u njihov rad. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke podržati će ovaj prijedlog zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a smatra da je ovo iznimno važan zakon. Transparentnost, otvorenost, javnost javne uprave je naravno temeljna pretpostavka demokracije ali ne samo to temeljna je pretpostavka i borbe protiv korupcije. Osim toga kao što su i moji prethodnici naglasili pravo na pristup informacijama je jedno od temeljnih ljudskih prava. To kaže Ustav Republike Hrvatske, to kaže Europska konvencija o ljudskim pravima i temeljnim slobodama, Konvencija o pristupu informacijama i brojni međunarodni ugovori. Međutim, nismo sigurni da se svi slažemo oko ove konstatacije. Pogotovo nismo sigurni da postoji politička volja predlagatelja za neophodnim suštinskim promjenama u prvo stvaranju kvalitetnog zakonodavnog okvira i drugo u provedbi zakona. Puno je i previše rekla bih razloga za sumnju u postojanje političke volje. Kao prvo akcijski plan i Strategija suzbijanja korupcije usvojena je 2008. godine i trebalo nam je eto skoro dvije godine da zakon koji ima svega 25 članaka i koji je napisan na 10 stranica i koji je u praksi već više od sedam godina dođe na dnevni red. Drugo, veliki broj žalbenih postupaka i upravnih sporova nedvojbeno govore u prilog tome da zakon nije ostvario svoj suštinski smisao, svoju suštinsku svrhu i cilj. I treće, mislim da mi to može poslužiti kao argumentacija o nepostojanju političke volje. Hrvatska još uvijek nije ratificirala Konvenciju o pravu na pristup službenim dokumentima Vijeća Europe. Dakle, više je nego opravdano postaviti brojna pitanja sa ovog mjesta i izraziti sumnju u suštinu izmjena o kojima danas raspravljamo. Da li su izmjene o kojima danas govorimo doista korak naprijed? Nakon tolikih godina loših iskustava sa ovim Zakonom zar nismo mogli i trebali bolje i više. Hoće li izmjene Zakona sada omogućiti građanima jednostavniju, ali iznad svega učinkovitiju proceduru traženja i dobivanja informacija od tijela javne vlasti. Hoćemo li onemogućiti javnu upravu da ne poštuje rokove, da daje formalne ali ne i sadržajne odgovore. Hoćemo li spriječiti da građanin bude uvučen u višemjesečna nadmudrivanja i natezanja oko tajnosti informacija. Da li Agencija za zaštitu osobnih podataka može biti neovisno tijelo koje će nadzirati provedbu ovoga Zakona? Gdje je nestao povjerenik za informacije itd. itd. U ime kluba SDP-a sa žaljenjem moram konstatirati da je odnos vlasti, mislim zapravo na ministarstva i to postaje polako jedna opća praksa, dakle odnos ministarstava spram struke, spram zainteresirane javnosti, spram civilnog sektora u procesu nastajanja zakona, u procesu donošenja izmjena i dopuna zakona vrlo kako da kažem podcjenjivački i nerijetko nekorektan. I vjerujem da smo svi pomalo umorni od nekakvih kvazi javnih rasprava koje imaju za cilj samo zadovoljiti formu i da se može reći eto javna rasprava je provedena, a na kraju nekako ministarstva uvijek naprave kako im je volja. Pouzdano znamo da su izostavljeni neki važni elementi prijedloga zakona koji su dogovoreni sa strukom, koji su dogovoreni sa civilnim sektorom i tu naravno prije svega mislim na povjerenika za informacije. Vi nas pokušavate gospodine državni tajniče uvjeriti da je Agencija za zaštitu osobnih podataka, da može i da hoće kvalitetno raditi posao nadzora provedbe zakona. Oprostite što vam ne vjerujemo, a ne vjerujemo vam iz više razloga. Prvo, tko bira ravnatelja agencije? To čini Vlada. Onda se postavlja pitanje, logično pitanje kako to može biti neovisno tijelo ako ravnatelja agencije bira Vlada. Drugo, kolega Beus je to već spomenuo, ali bilo bi opravdano postaviti pitanje da li mi to govorimo o agenciji koja je bila uključena u skandal sa registrom branitelja. Da li je to ona ista agencija koja je najprije rekla jedno, a onda nakon intervencije premijerke nešto potpuno drugo i to u svega 24 sata kolegice i kolege. Da, to je ta agencija. Treće, Vlada je u posljednje vrijeme ukinula popriličan broj agencija. Tko nam garantira da to nije sudbina i ove čim donesemo zakon. Možete li nam gospodine državni tajniče vi garantirati da ova Agencija neće biti u svrhu dakle provedbe Programa gospodarskog oporavka također ukinuta. I konačno da mislite ozbiljno da Agencija može i hoće obavljati svoj posao koji ovaj Zakon nalaže vi biste nam paralelno sa ovim prijedlogom zakona ponudili i izmjene i dopune i nekih drugih zakona – Zakona o Agenciji za zaštitu osobnih podataka i Zakona o zaštiti osobnih podataka kako bi se ojačala neovisnost Agencije. I tu naravno je ključan izbor upravo čelnika Agencije. Predložili biste da, dakle da ravnatelj bude povjerenik Sabora kao pučki pravobranitelj i da se bira ovdje u Saboru, a ne u Vladi. Vi na žalost izmjene spomenutih zakona najavljujete tek za 2011. godinu i to vjerujem za kraj 2011. godine što nije dobro. Institut povjerenika za informacija postoji u nizu europskih i drugih demokratskih zemalja, prevelik im je broj da ih sada sve nabrajam, i Njemačke, i Velike Britanije, i Srbije, i Slovenije, i Francuske, itd., itd. Njihova funkcija u tim zemljama se pokazala iznimno korisnom. Primjerice svojedobno je u susjednoj nam zemlji Sloveniji povjerenica za informacije uspjela natjerati i tadašnjeg predsjednika da objavi popis gostiju na prijmu koji je platila država, odnosno porezni obveznici. Isto tako je uspjela postići da se subvencije države za seljake, da budu dostupni podaci. Nije vrag da se toga bojite. Mislim da je svima jasna potreba za takvom osobom. Na javnoj raspravi održanoj u Ministarstvu uprave većina prisutnih predstavnika je prihvatila, dakle podržala verziju s povjerenikom, pa ako se ne varam gospodine državni tajniče pa to ste čak i vi učinili. Dakle branili ste to argumentima kako se povjerenik pokazao kao izvrsno rješenje u drugim zemljama, čak i onim susjednim, te kako borba protiv korupcije košta. Pa naravno da košta. No čini se kao da ste od tada, od te javne rasprave do danas promijenili mišljenje. Argumentacija ministra Mlakara kako Vlada nije mogla prihvatiti, a govorim o prvom čitanju ovog zakona, kako dakle Vlada nije mogla prihvatiti drugostupanjske, prijedlog drugostupanjske zaštite na pristup informacijama kroz povjerenika za informacije, jer bi to nepotrebno stvorilo trošak u trenutku kad Vlada provodi program gospodarskog oporavka i štednje, dakle ta izjava u najmanju ruku zabrinjava. Ako ništa drugo zabrinjava. Vlada provodi borbu protiv korupcije, zar ne? A što je važnije? Je li važniji trošak za povjerenika i njegov ured ili silne milijarde koje se godišnje odlijevaju iz državnog proračuna na osnovu korupcije? Mogla bih citirati mišljenje jedne udruge, zato što u potpunosti odražava ono što i mi kao klub zastupamo. Oni tvrdnju da država nema novca za tu funkciju smatraju uvredljivom i opasnom, jer su troškovi i šteta koji proizlaze iz korupcije neznanja, ali i pada povjerenja građana u institucije države nemjerljivi i najskuplji. A na povećanju transparentnosti države i borbi protiv korupcije jednostavno se ne smije štedjeti, jer upravo suprotno. Dakle ovaj čin Vlade se može smatrati, odnosno ne može se smatrati izrazom političke volje za većom transparentnošću vlasti i borbom protiv korupcije, jer je bitka protiv korupcije s uloženih nula kuna unaprijed izgubljena bitka. Dakle time borba protiv korupcije tek deklaratoran čin i mi u klubu SDP-a vjerujemo da to doista jest tako. Uostalom za kvalitetnu provedbu zakona te edukaciju tijela nadzora i tijela javne vlasti bit će potrebno ulaganje u kadrovske i materijalna resurse tijela, koje će ga provoditi, dakle agencije. Naravno u samom prijedlogu se ne precizira s kojim iznosom, a mislim da je to trebalo navesti. Pa i sam ravnatelj, aktuelni ravnatelj spomenute agencije kaže da se agencija mora dodatno ekipirati, naučiti raditi analize. Bilo bi bolje kada bi agencija mogla dobiti više ljudi za obavljanje tih poslova, kaže on. Vlada je odobrila još jednog čovjeka, međutim to nije dovoljno. Jedan veliki dio sredstava bit će osiguran kroz projekt tipa vrijedan 2 milijuna eura, što ga je agencija prijavila na natječaj. Dakle sredstva su nužna, sredstva će biti osigurana, i to nije argumentacija da nemamo povjerenika za informacije gospodo. To sam htjela reći. Dakle ne samo to. Dugoročno gledajući za pretpostaviti je da bi se povjerenik za informacije višestruko isplatio zbog preraspodjele dijela zaposlenika iz drugih tijela javne vlasti, zbog smanjenja sudskih predmeta koji bi većim dijelom rješavao povjerenik za drugostupanjsko, povjerenik kao drugostupanjsko tijelo, te smanjenja opsega posla Ministarstva uprave prilikom prikupljanja informacija i izvještavanja Sabora i javnosti. Kolegice i kolege, klub SDP-a smatra da prijedlog zakona o kojem raspravljamo sadrži još jako puno dilema, da sadrži još jako puno sumnja, one su vezane za sudski postupak, za njihovu cijenu, njihovu hitnost, opravdano je postaviti pitanje da li će izmjene zakona ubrzati rad Upravnog suda koji sada slučajeve rješavaju u roku od 6 do 8 mjeseci. Ostaje naravno i pitanje neusklađenosti Zakona o pravu na pristup informacijama i Zakona o tajnosti podataka, itd., itd. Ali ono što je izuzetno važno jest da su građani izgubili povjerenje u institucije. To je činjenica. Dosadašnje iskustvo zaslužno je za to. I bilo bi žalosno da se promjenama pristupilo iz formalnih razloga, a sve upućuje na to, i zbog zadovoljavanja uvjeta koje Hrvatska mora zadovoljiti za zatvaranje poglavlja 23., vrlo brzo ćemo se naravno uvjeriti u pravu motivaciju predlagatelja, međutim zbog svega što sam iznijela klub SDP-a neće podržati prijedlog ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa uvažena kolegica je netočno ustvrdila da je institut povjerenika za informacije europsko rješenje koje kao takvo prihvaćeno u svim ili većini europskih zemalja i da ga Hrvatska ne želi prihvatiti. To je netočno jer, dakle upravo suprotno imate i u obrazloženju ovog prijedloga zakona, upravo ovaj model, model sa nezavisnom agencijom su prihvatile iduće europske zemlje, dakle i Belgija, i Francuska, i Mađarska, i Njemačka, i susjedna Slovenija i Švicarska, i Ujedinjeno Kraljevstvo i Monako. Dakle upravo je ovo europsko rješenje sa nezavisnom agencijom i sve što ste kazali u odnosu na povjerenika kao osobu povjerenika za informacije vam u smislu rasprave i navoda ne stoji, isto kao što ne stoji vaš navod da se ova, to ste izričito kazali da se ova Vlada ne bori protiv korupcije. Pa tko se u smislu i akcijskog plana i provedbe akcijskog plana bori protiv korupcije ako ne Vlada Republike Hrvatske? Dakle apsolutno netočan navod.
Klub HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Točno je da postoji gubitak povjerenja u institucije sustava i to je već vrlo dugo vremensko razdoblje kako građani nemaju povjerenja u te institucije. Točno je da se ovdje spominje vlast kao javna vlast, iako riječ vlast nije tako dobra s obzirom da svatko od nas ili bilo tko od nas a i od građana Republike Hrvatske ne želi da itko njime vlada. Zbog toga onda je i povezana ova dakle, značenje riječi vlast, koju je netko tako bukvalno shvatio je upravo povezana sa nemogućnošću dolaska do informacija pravodobnih i potpunih u svezi pitanja koje građane naše građane zanima. Pa bih ja rekao da je jedan od razloga gubitka povjerenja u institucije, u javnu vlast ili kako netko reče jedan od razloga za grijeh, struktura je upravo nedostatak ili nemogućnost dolaska do informacija. I to je u ovom društvu i u ovoj državi jedna konstanta, jedna pojava koju smo svi iskusili a mnogi građani na svojoj koži još i više. Ja neću spominjati gradove ili grad i njenu upravu, neću reći namjerno vlast, nego upravo kojoj se postavi građansko pitanje i onda se čeka dva mjeseca uz obrazloženje razno razna obrazloženja, ili pak ako to obrazloženje dobijete nakon dva mjeseca, onda je nepotpuno i da kažem ne može se iz toga razviditi točno ono što građanin traži. Zakon o zaštiti osobnih podataka jasno je povezan sa ovim Konačnim prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama, Agencija za zaštitu osobnih podataka, Povjerenik za informacije i sve je to u jednom kolu iz kojeg bi trebalo da Hrvatski sabor i Hrvatska vlada, Ministarstvo uprave, iznjedri jedan zakon, ovaj Zakon nosi E-oznaku iako je kako netko reče ovdje sa suprotstavljenih strana, Europska praksa je čak i različita nije svuda ista. Ali to da mi, pa čak i Saborski zastupnici vrlo često informacije dobijemo ne putem naših pitanja i rasprava u ovome Saboru nego putem novinskih članaka. To je točno. Recimo, zadnji primjer da je Vlada Republike Hrvatske uputila notu Slovenskoj vladi u svezi arbitražnog sporazuma a bez zaključka Sabora o onom o čemu smo raspravljali kao dodatku tome arbitražnom, potpisivanju arbitražnog sporazuma da se ne prejudicira Hrvatsko more, odnosno Hrvatska granična crta na moru. O tome su izvijestili novinari, mi saborski zastupnici ne znamo. Nadalje, mi Saborski zastupnici kao građani Republike Hrvatske ne znamo ništa što je to naša vlast ili Vlada ispregovarala o poglavlju o poljoprivredi, kao što je netko ovdje spominjao Slovenske subvencije u poljoprivredi, ne znamo što je ispregovarala. Imamo li pravo mi na pristup tim informacijama, je li to državna tajna, top secret kako kažu negdje ili imamo pravo, ne samo saborski zastupnici nego i građani Republike Hrvatske imaju li pravo na pristup tim informacijama, ne samo o tom poglavlju o poljoprivredi negoli o svim poglavljima koja su zaključena ali i ona koja su otvorena i gdje postoji određeni neću reći sporovi, ali određeni dakle problemi ili u pregovaranju sa Europskom unijom. Ali ostavimo mi Europsku uniju i pregovore a krenimo na naše lokalne moćnike ili vlastodršce jer se radi o javnoj vlasti za koju ako se ona zove javna vlast, tijela javne vlasti, upravo to predmnijeva i podrazumijeva javnost rada. Ona se zove javna, traži se jasno da se podrazumijeva javnost rada. Netko to zove transparentnost i ne znam ja, razvidnost, ima i Hrvatska riječ, dakle upravo ta javnost rada, javne vlasti ili tijela javne vlasti doprinosi razvoju i demokracije, a prije svega doprinosi jednom antikorupcijskom elementu u Hrvatskom društvu. Jasno korupcija je poput hobotnice zahvatila sve od države do najmanjih lokalnih vlasti, u općinama, gradovima i županijama, dakle i regionalne i lokalne uprave i samouprave i nadalje osim tog antikorupcijskog elementa, javnost rada javne vlasti ili javne uprave ja bih upotrijebio bolju riječ doprinosi nadzoru rada te uprave ili te kako se ovdje u tekstu upotrebljava riječ javne vlasti. U točki 3. koja se mijenja i glasi, dakle informacija je napisani, nacrtani, slikovni, tiskani, snimljeni, magnetni, optički, elektronički ili drugih zapis podataka u pojedinačnom predmetu koji čini sadržajnu cjelinu a kojim raspolaže ili nadzire tijelo javne vlasti. Opet tijelo javne vlasti, zaista se ne slažem riječi tom, ima uprave itd. ali to je stvar nomotehnike itd. U članku 4. se govori upravo o onome što sam u uvodnom dijelu rekao, a to je da je potrebna informacija koju se traži i koju građanin ima pravo dobiti osim pod kada to ne može zbog odredbi Zakona, iz sudskih, upravnih i drugih na zakonu utemeljenih podataka. Naime, radi se o tome da ta informacija mora biti pravodobna, potpuna i točna. Najviše ovakvih problema imamo kod nekakvih natječaja itd. gdje se u lokalnim sredinama natječaj objavljuje u dnevnom tisku u nekakvoj sredini ili gradu, centru koji uopće nije blizu mjesta u kojem se raspisuje taj natječaj. Pa npr. da se u Slavoniji raspisuje natječaj a on se objavi u Glasu Istre ili u Riječkom Novom listu. E sada građanin ima informaciju, ali bi valjda morao kupiti sve novine da bi uspio vidjeti gdje je to natječaj za nekakvo radno mjesto. Dakle, govorim o elementima jedne fine korupcije ili finog načina izbjegavanja odgovornosti za ovakve stvari prilikom recimo natječaja. Dakle, kada se govori o pravodobnosti onda nekakvu granicu vremensku nekakvo vremensko razdoblje bi trebalo biti i određeno u svezi toga. Nadalje, o potpunosti informacije, i sam sam postavljao pitanja gradskoj upravi, županijskoj upravi itd. opet neću namjerno reći vlasti tijelima tih lokalne i područne (regionalne) samouprave i vrlo često sam zaista dobivao vrlo formalne odgovore. Što se iz brda krije to se tek nisam uspio čak ni svojim pitanjem zapriječiti ili barem osujetiti ili barem malo uplašiti da kažem one koji su radili korupcijske i kriminalne radnje, tek se nakon nekoliko mjeseci to vidjelo, a iz odgovora koje sam dobivao tražeći pravodobnu potpunu i točnu informaciju nisam mogao nazrijeti da se o bilo čemu radi. Zbog toga poštujući i obrazloženje koje je kolegice iz SDP-a izrekla malo prije govoreći za klub zastupnika SDP-a dakle jedan nadzor koji je potreban da kažem možda i europski i ako ovoj nosi oznaku europski zakon koji ste evo obećali kako je netko rekao i obećali do kraja 2011. godine, ne znam zašto donosimo ovaj pa ćemo ga opet mijenjati za pola godine, godinu dana. I Klub zastupnika HDSSB-a neće podržati ovaj KOnačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama. Hvala lijepo.
Hvala. U 10,57 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Na samom početku rasprave želim reći da neću podržati donošenje ovog Konačnog prijedloga zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama, jer smatram da na moju veliku žalost ovaj zakon neće donijeti nikakvu pozitivnu promjenu u smislu poštivanja prava građanki i građana na dobivanja informacija od tijela javne vlasti. U tom smislu moram zaključiti da apsolutno sve u ovom zakonu baš kao i postupanje Vlade prema postupku javne rasprave o ovoj iznimno važnoj temi za podizanje demokratičnosti i sustava civilnih vrijednosti u Hrvatskoj ukazuje na jasan zaključak da Vlada ovaj zakon predlaže samo iz jednog jedinog razloga, kako bi formalno kozmetički zadovoljila uvjete koje pred nju u pregovorima postavlja EU. Iako se na prvi pogled mogao steći dojam da su Vlada Republike Hrvatske i nadležno Ministarstvo uprave shvatili da postoje iznimno ozbiljni problemi u smislu poštivanja ovog vrlo važnog zakona od strane tijela javne vlasti, a na koje klub SDP-a upozorava već godinama i to ne samo prilikom rasprava o izvješćima o provedbi ovog iznimno važnog zakona, situacija nažalost nije takva. Iz ovog dokumenta je vidljivo da Vlada i ministarstvo ne smatraju da postoje problemi u provedbi ovog iznimno važnog zakona, oni ovo pitanje doživljavaju kao još jednu formalnu prepreku koju trebaju preskočiti kako bi pritvorili vrata poglavlja 23 onog za hrvatsku Vladu teškog poglavlja koje obuhvaća pravosuđe i korupciju. I sve dok bude tako sve dok Vlada ne shvati pravu važnost i ulogu koju stvara i kvalitetna provedba ovog zakona ima za demokraciju i postizanje društva civilnih vrijednosti u Hrvatskoj zakon kojim se obrađuje ovo područje bit će tek mrtvo slovo na papiru. Ili drugim riječima u Vladi Republike Hrvatske ne postoji stvarna politička volja da natjera tijela javne vlasti da poštuju odredbe Zakona o pravu na pristup informacijama. Iz čega to u ovom zakonu možemo vidjeti? Iz više elemenata o kojima se između ostalog govorilo i na svim saborskim odborima koji su raspravljali o ovom zakonu ali i na GONG- ovom okruglom stolu o ovom konačnom prijedlogu zakona koji je također održan u Hrvatskom saboru. Kao prvo i najočitiji argument kojim se potvrđuje formalnost ovog prijedloga jest odluka Vlade da drugostupanjsko tijelo koje rješava žalbe o neostvarivanju prava na pristup informacijama bude odnosno tzv. neovisno tijelo za zaštitu prava na pristup informacijama, Agencija za zaštitu osobnih podataka. Zašto govorim tzv. neovisno tijelo? Zato što tijelo čijeg čelnika bira Vlada Republike Hrvatske a ne Sabor Republike Hrvatske jako teško može biti neovisno tijelo koje će u drugom stupnju ali kroz druge poslove, izvještaje, edukaciju, administrativno osposobljavanje, prijedloge izmjena zakonskih rješenja i sl. osigurati od politike neovisnu, kvalitetnu provedbu ovoga zakona. U tom bih smisli željela ilustrirati neovisnost ove agencije od Vlada Republike Hrvatske na primjeru pitanja objave registra branitelja. Naime, iako je agencija prvo dala mišljenje kako ne postoje zakonske prepreke za objavu registra branitelja, naknadno odnosno nakon intervencije predsjednice Vlade promijenila je svoj neovisno mišljenje i utvrdila kako bi objava registra bila suprotna odredbama Zakona o zaštiti osobnih podataka, a to bi sve ali baš sve u Hrvatskoj trebalo jako zabrinuti. Drugi razlog koji govori u prilog mojoj tvrdnji da se radi o formalnim razlozima za donošenje ovog zakona, a ne o stvarnoj političkoj volji da se osigura poštivanje ovog iznimno važnog zakona jest taj što ni ovim prijedlogom zakona se ne omogućava jasan, jednostavan i učinkovit postupak sukladno kojem svaka građanka i građanin Hrvatske može zatražiti i dobiti informaciju od tijela javne vlasti. Uostalom to je na GONg-ovom okruglom stolu upozorila i Mirjana Jurčić sutkinja Upravnog suda koja je osim toga upozorila na loše odredbe zakona koje se tiču hitnosti i razumljivosti cijena sudskog postupka. Naime, iako se sukladno ovom prijedlogu ne trebaju plaćati upravne pristojbe za dobivanje informacije nije predviđeno oslobađanje od plaćanje sudskih pristojbi što će sigurno velikoj mjeri demotivirati nezadovoljne građane i građanke da pravo na traženu informaciju izbore sudskim putem. Osim toga mora nas zabrinjavati nevoljkost Vlade da pokrene postupak ratifikacije Konvencije o pravu na pristup službenim dokumentima Vijeća Europe, jer i to jasno ukazuje da u vladajućim strankama ne postoji politička volja za osiguravanje uvjeta za slobodan i nesmetan pristup informacijama hrvatskim građankama i građanima. Nadam se iako sam jako skeptična da će ovaj zakon uroditi barem jednom pozitivnom promjenom, a to je kvalitetniji izvješće o provedbi zakona o kojem ćemo raspravljati sljedeće godine, odnosno da barem to izvješće neće sličiti prethodno kao jaje jajetu, kao da je klonirano, a kao što je do sada bio slučaj. Iako smo mi zastupnici i zastupnice, barem mi iz oporbe, uvijek vrlo kritični prema izvješću predlagatelja to nije do sada nagnalo da malo razmisli o kritičkim primjedbama koje zastupnici i zastupnice iz godine u godinu iznose na račun izvješća i provedbe Zakona o pravu na pristup informacijama pa da i učini nešto ne bi li promijenio izvješće i popravio provedbu zakona. Možda Agencija za osobne podatke napravi pozitivni zaokret i sastavi kvalitetnije izvješće od prethodnih i to temeljem novih odredbi koje se tiču sadržaja izvješća, ali jako sam skeptična. Ako nije uspjelo jednom ministarstvu osigurati kvalitetnu provedbu zakona sigurno to neće biti u stanju nekoj agenciji. Zbog toga iz godine u godinu svjedočimo da jednostavno nema političke volje za ozbiljnu provedbu ovog iznimno važnog zakona, jednog od temeljnih alata za borbu protiv korupcije. Bojim se da će se i u budućnosti usprkos ovim izmjenama zakona nastaviti s neprihvatljivom praksom da se rješavaju samo oni zahtjevi za pristup informacijama koji se izričito pozivaju na Zakon o pravu na pristup informacijama, iako to nigdje u zakonu nije definirano. S obzirom na to da vlasti nije u interesu biti otvorenom prema javnosti i transparentom u svom radu jednostavnije će biti takve zahtjeve i u budućnosti ignorirati iz zanemariti. Podsjećam vas da je klub SDP-a prije pola godine u proceduru poslao Prijedlog zakona o povjereniku za informacije kojim bi se pravni okvir izmijenio na način da putem povjerenika kao svojevrsnog pravobranitelja građani i građanke lakše i brže ostvaruju pravo na pristup informacijama koje im je dosadašnjom provedbom zakona nažalost bilo onemogućeno. Nažalost, iz godine u godinu uslijed sve rigoroznije HDZ-ove stranačke kontrole u tijelima javne vlasti bilježi se konstantan pad broja primljenih zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Naravno da tu, a upravo to tvrdi i civilno društvo, nešto drastično ne štima, odnosno u potpunosti se izigrava temeljna uloga i zadaća Zakona o pravu na pristup informacijama koji je donesen još 2003. godine u vrijeme koalicijske Vlade predvođene SDP-om. Naš cilj je bio podizanje transparentnosti rada tijela javne vlasti, a time i podizanje kvalitete i odgovornosti rada tijela javne vlasti. A te odgovornosti već godinama odnosno otkako HDZ vlada više nema, a toga su svjesni izrađivači izvješća Ministarstvo uprave pa kao dobro uvježbane papige ponavljaju frazetine o načinima dostupnosti informacija, objavi informacija na web stranicama i slično. Naravno, ignorirala se činjenica da se broj tužbi Upravnom sudu iz godine u godinu izrazito povećava, a to valjda upućuje na neki zaključak, a taj je da se ovlaštenicima ne rješavaju zahtjevi pa svoje pravo moraju potražiti na sudu. Dosadašnja neprovedba ovog iznimno važnog antikorupcijskog zakona govori o sljedećem. Vladajući već nekoliko godina provode smišljenu politiku zatvaranja tijela javne vlasti od građana, medija i zainteresirane javnosti zbog svijesti o tome da neće dobit informaciju čak i ako je opetovano traži od tijela javne vlasti. Građani u sve manjem broju traže informacije što sugerira na veliku netransparentnost rada vlasti. Vladajući ovaj zakon smatraju nevažnim i besmislenim dokumentom, smetnjom te čelnici tijela javne vlasti marginaliziraju važnost provedbe ovog zakona, a takvu marginalizaciju zakona od strane vladajuće politike, općenito govoreći te u vlastitoj organizaciji prepoznaju službenici za informiranje koji taj posao u velikoj mjeri obavljaju aljkavo. O aljkavosti provedbe zakona od strane nadležnih službenika govori podatak da se iznimno rijetko upisuju telefonski upiti, upiti mailom kojih sigurno u svako tijelo javne vlasti stigne bar nekoliko. Ovaj me konačni prijedlog zakona razočarao jer je potvrdio drastični pad demokratskih standarda u Hrvatskoj te sve veću netransparentnost rada tijela javne vlasti u posljednjih nekoliko godina, a obaveza da informacije građanima dostavljaju i trgovačka društva koja su u vlasništvu države ili jedinica lokalne samouprave bojim se neće u bitnoj mjeri popraviti ovaj zakon.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolegice Holy, vi ste rekli da kršenje prava na pristup informacijama demoralizira građane. Pa ne samo da ih demoralizira. Imamo slučaj evo svježi gdje zbog kršenja prava na informaciju o tvornici FASA u Obrovcu, tvornici tzv. žbuke, ali zapravo još i cementa, vapna i boje, dakle građani imaju koji su se okupili tražeći informaciju. Dobili su prekršajnu prijavu zbog toga što su tražili vidjeti privatnu studiju o zaštiti okoliša u svezi te tvornice u kojoj studiji piše da tamo nema u blizini otvorenih vodotoka, Zrmanja na 500 metara, da nema turističkih atraktivnih lokacija, da nema geomorfoloških nalazišta u kanjonu Zrmanje pazite, da nema niskog i visokog raslinja i makije, pazite ovo, da nema arheoloških nalazišta itd. Zbog toga su građani koji su se okupili tražeći informaciju, pravu informaciju dobili prekršajnu prijavu. Ne samo da su demoralizirani, ali ta ih je prekršajna prijava zapravo još više učvrstila u njihovom uvjerenju da trebaju dobiti pravu informaciju u svezi novog Obrovca, pod navodnike.
Odgovor na repliku.
Kolega Grubišić, vi ste apsolutno u pravu s time da ono što je još više zabrinjavajuće u ovom slučaju koji ste vi spomenuli je to što nije došlo samo do kršenja Zakona o pravu na pristup informacijama nego je došlo do kršenja Zakona o zaštiti okoliša koji podrazumijeva provedbu javne rasprave oko svih dokumenata koji imaju nekakav utjecaj na okoliš. I osim toga došlo je do kršenje jedne međunarodne konvencije, a to je Arhuška konvencija koju je Hrvatski sabor ratificirano 2007. godine, a Arhuška konvencija podrazumijeva suodlučivanje javnosti u svim procesima oko donošenja odluka o znači projektima koji imaju utjecaj na zaštitu okoliša i pravo javnosti na informiranje o takvim projektima. Znači tu se radi o cijelom nizu kršenja mnogih važnih zakona i rekla bih međunarodnih konvencija.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Kada smo sada već daleke 2003. donosili Zakon o pravu na pristup informacijama to je bio zaista jedan novum u našem pravnom sustavu da se uklopimo u red razvijenih zemalja, da građani imaju pravo znati što radi izvršna vlast. Naravno, potaknuti i nadahnuti svim tim zemljama koje nešto dobrovoljno, a mnoge zato što su i prinuđene, davati sve više informacija svojim građanima. Od tog vremena evo sada je već skoro sedam godina prošlo. Mijenjali smo zakon, a da li naši građani u tom vremenu ili grupe građana ili udruge da li su dobivali informacije onako kao što je to zakon još prvotno bio stipulirao. Nažalost, nisu. Ali bilo je hrabrih sudaca, predsjednika sudova koji se nisu libili kažnjavati ni premijera. Istina je to da oni nakon toga više nisu bili ni suci, odnosno nisu bili, izgubili su poziciju predsjednika suda. I time je vlast pokazala što misli u biti o građanima i njihovoj, o njima, drskosti da se drznu pitati određene informacije. Na sva usta govorimo i sa najviše istance Vlade, govori se o nultoj toleranciji protiv korupcije, a s druge strane taje se informacije, taje se najviše informacije koje imaju financijsku pozadinu jer te su građanima najinteresantnije, a ta vlast najviše taji. Dakle, ovaj Zakon treba prije svega gledati, odnosno prijedlog izmjena zakona u svjetlu upravo temeljnog Zakona za borbu protiv korupcije, da građanin, grupa građana, svi oni ovlaštenici koje je zakon označio dođu što prije i u što kraćem vremenu do prave informacije i da vlasti bilo državne bilo lokalne jedinice tu ne muljaju i ne izvrdavaju i da se odgovor daje točno i konkretno na određeno pitanje. Međutim, da li je tomu zaista tako. Kada naš kolega, kada moj kolega Marin Jurjević pita premijera gdje su novci od Brodosplita, a on odgovara: "Znam ja tko je tebi bila baba, znam ja tko je tebi bio stric." I urnebes nastane kako je on to vješto odgovorio na pitanje. I to je nešto i u našem mentalitetu. Dakle, za političara koji je upitan na vrlo konkretno pitanje kad se izbjegne istina onda i mediji često, počesto kažu vješto dobar političar ili još kad su djeca mala pa kad odgovaraju na pitanje starijem bit će od njega nešto, bit će dobar političar. Pa mi jednostavno takvu jednu percepciju o političarima moramo mijenjati, ali naravno prinuđavati ih ovim Zakonom jednostavno da se vlast ponaša na drugačiji način i da se kažnjavaju oni koji lažu i koji ne odgovaraju građanima. Najveći crimen u razvijenim demokracijama je ne počesto što je određeni političar napravio, nego da li je lagao. Kod nas laž, pogotovo laž političara laž onih na vlasti smatra se vrlinom. A te laži i carstvo laži vidimo gdje nas je dovelo ne samo u ekonomsku, nego i u moralnu provaliju. Kada premijerka odgovara na pitanje o sankcioniranju određenih ili što se zbiva s određenim ljudima o kojima mediji pričaju onda se odgovara na dugo i na široko koji su se zakoni predložili. A onda kaže ali vi imate isto u vašim redovima te i te. Pa molim vas! Pa je li to odgovor na pitanje? Da, to je odgovor mafijaški. To je mafijaški odgovor ako se mrkva i batina. Dakle, ja ću o tebi, neću te prozivati za nešto iako mogu, ali ako ti mene se drzneš pitati nešto onda ja više za tebe više nemam mrkvu nego batinu. To ne može biti takva ponašanja, nego se na pitanje treba odgovoriti pristojno i u roku. Ukoliko se ne može odgovoriti onda se ostavi jedan rok kao što je to našim i Poslovnikom, a da ne govorim zakonom određeno. Dakle, mi se na to trebamo naučiti da izbjegavanje odgovora nije vrlina nego mana i da to mora biti na ovaj ili onaj način sankcionirano. Ja mislim da oko toga možemo postići jednu jednodušnost. Dakle, prestati sa takvom jednom političkom praksom. Što, koje novine donosi ovaj Zakon? Donosi puno toga više administriranja, a ne nečega što bi trebalo biti pojednostavljeno i nešto što proizlazi iz volje vlasti da se otvori i da ne skriva. Svako u tom smislu novo birokratiziranje tih stvari nas odmiče od prave svrhe zakona. Pa imamo danas pojavu kod nas da ono što zaista pitanje je sigurnosti, pitanje tajnosti nekih postupaka što mora biti tajna i što nikad nitko nije odgovarao zašto je to postala javna stvar i onda se ugrozile, mnogi javni interesi su se zbog toga ugrozili. Dakle, imamo situaciju da ono što je tajno postaje javno, a ono što mora biti javno ostaje tajno. Mi i dan danas smo na žalost u tom problemu. Ovaj prijedlog zakona kao što su i rekli prije toga, prije mene moji kolege ne doprinosi tome, ne pojednostavnjuje stvari nego ih dapače komplicira. Mi čak imamo sada trostepenost postupanja. Molim vas za davanje jedne najobičnije informacije. Osniva se javno tobože neovisno tijelo kojem se onda daju posebni rokovi. 30 dana mora, pa ako je stvar malo kompliciranija onda još 60 dana. To je jedno iscrpljivanje. A onda tek nakon toga, nakon konačnosti može se pokrenuti upravni spor. Tako da više ni javnost, a ni taj tražitelj ne zna u biti jer je život otišao naprijed. Neka pitanja su također postala puno aktualnija i tako vlast izbjegne dati pravi odgovor jer je poanta upravo u tome ne da se odgovor dade bilo kad, nego upravo da bude dat na vrijeme jer to je onda njegova svrha. Jer je onda i mogućnost kontrole najefikasnija. A mislim da jedna dobra vlast koja je otvorena, koja je izračunjiva, koja nema što kriti svojim građanima upravo to jedno otvaranje može joj pomoći. Jer počesto ljudi i neosnovano sumnjaju oko nekih čistih stvari. Ali ako se to javnosti ne kaže brzo, transparentno onda i ono što je transparentno i što nije upitno od strane zakona u javnosti se percipira i dalje da je nešto sumnjivo i da tu nisu čista posla. Prijedlog zakona koji govori, dakle upravo o osnivanju tog jednog novog neovisnog tijela koje mi ovdje u SDP-u vidimo samo kao jednu administrativnu barijeru jer sasvim je bilo dovoljno da i pravni put zaštite pred Upravnim sudom. Kaže predlagatelj da nisu potrebna nova sredstva. Međutim, evo ovdje se u ocjeni sredstava koja su potrebna i navodi da su potrebna određena sredstva. Dakle, ovdje ocjena potrebnih sredstava za provođenje zakona u točki 3. Za provedbu ovog Zakona potrebno je osigurati dodatna sredstva iz državnog proračuna Republike Hrvatske. Ali se ne kaže koja sredstva, a to je predlagatelj dužan učiniti jer u tom smislu povrijeđena je odredba članka 139. našeg Poslovnika koji govori upravo što moraju imati prijedlozi akata, a pogotovo prijedlozi zakona. U ovakvom slučaju Poslovnik je također predvidio, dakle za ovakav slučaj da mora postojati onda izvješće. Dakle, mora se sastati Odbor za financije i državni proračun i utvrditi da su ispunjene, odnosno da su osigurana upravo sredstva u državnom proračunu za osiguranje za provedbu ovog zakona, jer dovodimo bilo koji zakon, bez da su osigurana sredstva sramotimo zaista dodatno sebe, i unizujemo svoju ovdje već ionako poljuljanu sliku u javnosti, jer donosimo zakone koje sutra nećemo biti kadri provesti. I zato bolje da se što prije okanimo zaista tog jednog ćoravog posla koji sami sebi dakle režemo granu na kojoj sjedimo. Počesto nismo kadri provesti ni zakone za koje su osigurana financijska sredstva, a kamoli na ovakav način. Još bih htjela reći, postoji čitav niz nomotehničkih grešaka, šteta što ovaj prijedlog zakona ne ide u dva čitanja, tako da zaista dobijemo još kvalitetniji zakon, ali na ovakav način kada je evo konačni već prijedlog pred nama, trebao bi onda bar do izglasavanja predlagatelj malo popraviti i u tom smislu tekst. Mi se, evo i ja pridružujem svojim kolegama upravo zbog toga što se radi o konačnom prijedlogu zakona, da je prvo čitanje bilo bi elemenata da ga podržimo, a ovako ne mogu podržati ovakav prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Ispravci, gospođa zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Pa evo ga niz je netočnih navoda kolegica Antičević, u kojem je iščitavala svoju domaću zadaću onako ignorantsku u tonu u kojem može. Između ostalog je govorila o tome da ne postoji volja Vlade u borbi protiv korupcije, što nije točno. Jedan, evo ga upravo ovaj zakon je u stvarnosti taj koji o tome govori. Možda se oni boje i neće glasovati za njega, zato jer građane isto tako jako interesira koliko je koštao ručak i zašto se nosi naziv restorana, možda je to nekakav EPP pa se onda to dobiva, jako ih to zanima, zanima ih kako da ljetuju, nikad nisu dobili taj odgovor, a moguće sada kad taj upit upute dobit će, jer će se to trebati istražiti. Osim toga kolegice Antičević ovo je drugo čitanje, tako da u drugo čitanje mislim da ne treba čitati, ovo je drugo, možda u treće vi mislite da bi trebalo ići.
Hvala. I gospođa zastupnica Karmela Caparin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod kolegice koja kaže da premijerka neće odgovarati na pojedine slučajeve i da se okreće na drugu stranu. To nije točno. Upravo je premijerka sa svojom Vladom stvorila sve preduvjete za borbu protiv korupcije, međutim okreće na drugu stranu znate zašto? Zato što se slučajevi koji se procesuiraju su uglavnom slučajevi iz Hrvatske demokratske zajednice, a interesantno slučajeve iz Socijaldemokratske partije nema jer se zataškavaju. Pitam se zašto.
Replika, gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. Kolegice ja mislim da se Zakon o pravu na pristup informacijama može donijeti jedino u paketu sa Zakonom o laganju, pa ukoliko vi tražite informacije a ne dobijete onda onaj drugi Zakon o laganju treba kazati da će onaj koji vas je lagao biti strogo penaliziran. Isto tako treba donijeti Zakon o privilegiranim informacijama. Recimo vi kupite zemljište koje … [[Ne razumije se.]] za tri miseca izmjenama … [[Ne razumije se.]] postane građevno, pa vi postanete jako bogati preko noći, onda onaj koji vam je dao takvu informaciju i koji je sudjelovao u tome treba biti jako kažnjen. A o tome što se ovdje dešavalo da kad usred Sabora postavljate pitanja, kao što sam ja postavljao, pa dobijete odgovor kakvi ste dobili, samo govori o tome da ipak na kraju pobijedi ona iz one basne ili priče ili ona narodna u cara Trajana kozje uši, pa na kraju ipak prosviraju svirale i frulice o tome što je istina, pa ako istina ne uđe na vrata, uđe na prozor, i na kraju se ipak sve sazna. Ali je recimo ipak ovako neobično, ja sam zaradio niz prijava radi toga što sam ovdje pitao, i postavljao javna ta pitanja, između ostaloga prijavu za uznemiravanje javnosti. Pa ako netko misli da se uznemirava javnost kad tražite pravu informaciju, onda zaista nećemo daleko stići.
Odgovor na repliku.
Ovdje je najveći problem na koji sam i sama ukazala, na koji se vi referirate da je istina zaista prognana, i da mnogi koji su govorili istinu loše su završili. Vi ste još dobro i prošli, jer govoriti istinu za vlast je često uznemiravanje javnosti. Pa konačno je vrijeme da se uznemiri javnost istinom, jer istina, svi to dobro znamo jedina oslobađa. Ali što, u kojem smo mi problemu sa zakonom postojećim i očekivali smo to da će biti bar koliko toliko riješeno. Onaj koji krije podatke često on ih sam označi i klasificira. Dakle on stavlja tu oznaku tajnosti i određenog stupnja tajnosti. I naravno što je više u problemu i s one strane zakona da će top secret, odnosno najveći stupanj tajnosti imati upravo taj dokument. Zato smo očekivali upravo da u ovakvom prijedlogu zakona nitko se ne može sakrivati zato što će iza tajnosti, zato što čini kazneno djelo. Pa neka su po samoj prirodi te informacije moraju biti tajne, ali ako su zlouporabe vlasti i zakoni i nezakonitosti različite vrste, to ne može biti i uvijek preteže onda interes, javni interes, test javnosti i to u zakonu mora izrijekom stati. Još jednom da naglasim ukoliko se ne bude kažnjavala laž od strane državnih dužnosnika ništa mi postići nećemo. A kažem i ponavljam na žalost to je još uvijek vrlina u našem društvu.
Gospođa zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić, replika.
Hvala lijepa. Pa kolegice Ingrid, maloprije ste spomenuli u svojoj raspravi da je, kad pitamo neku informaciju da je to u biti drskost pitati. Naime to je nažalost i poruka, u većini slučajeva poruka našim građanima, a nemogućnost dolaska do informacija je zapravo uzrok gubitka povjerenja naših građana. I onda nas ne čudi podatak što imamo sve manji broj zahtjeva za pristup informacijama. To je naime praksa u Hrvatskoj. Pa evo čuli smo danas iz izlaganja drugih da čak i saborski zastupnici nemaju, vrlo često nemaju pravo na pristup informacijama. A znamo da je od lipnja 2010. godine u Ustav je zapravo ugrađeno pravo na pristup informacijama i kao odraz demokracije s jedne strane, odnosno borba protiv korupcije s druge strane. Možda smo i drski kad kritiziramo agenciju, i kad kažemo da je agencija, da agencija nije neovisno tijelo. I što nama ostaje s ovom porukom da jednostavno pošto nema političke volje da je ovo zapravo politika navikavajmo se i odustanimo. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku.
Pa upravo ova izmjena Zakona gdje se uvodi još jedno tijelo je u tom smislu jedna prepreka, administriranje o tome da ljudima dosadi istjerivanje takve jedne pravde, a pogotovo kada se ne bori za svoj osobni interes, nego za javni interes. Dakle, upravo tako kada se nađe pojedinac ili udruga koji se bore za javni interes, da mu društvo, da mu država omogući upravo, da ga hrabri time, da mu daje pravodobnu informaciju, a ne onda da on zato što se usudio pitati, toga imamo na lokalnim razinama, da se ne zavaravamo upadne u čitav niz problema. I onda to ljudi vide, njegovi susjedi, njegovi prijatelji, to se proširi, vide kakva je to poruka, da čovjek koji je postavio određeno pitanje, zabadao je nos tamo gdje ne treba, snašli su ga problemi i to je onda poruka okanite se vi takvih postupanja. A s druge strane imat ćemo Zakon, govoriti ćemo kako je borba protiv korupcije, kako je otvaranje, transparentnost javne vlasti bilo koje razine naš primarni interes. Prema tome, ljudi vide da se jedno govori, a drugo se čini to je naš veliki problem iz kojeg nećemo mi zakonima izaći nego njihovom primjenom. A zato treba prije svega političke volje.
Gospodin zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državi tajniče, poštovani kolegice i kolege zastupnici. Na početku svog izlaganja želim istaknuti da ću podržati donošenje Izmjena i dopuna Zakona o pravu na pristup informacijama. Naime, predloženim izmjenama i dopunama predlažu se važna poboljšanja postojećeg Zakona. Ujedno se Zakon o pravu na pristup informacijama usklađuje s pravnom stečevinom Europske unije. Temeljno ljudsko pravo sloboda informiranja, dok se Ustavom Republike Hrvatske jamči pravo na pristup informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti. Upravo se ovim Zakonom omogućava ostvarivanje prava na pristup informacijama, fizičkim i pravnim osobama a mogu ih tražiti od državnih tijela, jedinica lokalnih i područnih samouprava, pravnih osoba s javnim ovlastima, trgovačkih društava u kojima Republika Hrvatska i jedinice lokalne samouprave imaju zasebno ili zajedno većinsko vlasništvo. Važno je istaknuti da se ovim Izmjenama i dopunama krug tijela javnih vlasti proširuje te da se odredbe postojećeg Zakona dopunjuje načelo pravodobnosti. Nadalje, ostvarivanje prava na pristup informacijama može se jedino ograničiti u slučajevima i na način propisan zakonom, u kom slučaju tijelo javno uprave obvezno je u uskrati informacije donijeti rješenje navođenjem razloga uskrati informacije. Iznimno tijelo javne vlasti omogućiti će korisnicima pristup i onim informacijama kojima je zakonom uskraćen pristup ako je tako postupanje u interesu javnosti i nužno za postizanjem zakonom utvrđene svrhe, te razmjerno cilju koji treba postići. Žalbeni postupak uređuje se na način da u žalbi protiv prvostupanjskog rješenja kao drugostupanjsko tijelo odlučuje neovisno tijelo za zaštitu prava na pristup informacijama. Protiv drugostupanjskog tijela žalba nije dopuštena ali se može tužbom pokrenuti upravni spor. Neovisno tijelo za zaštitu prava na pristup informacijama osim poslova drugostupanjskog tijela za rješavanje žalbi, izvještava nadležna tijela državne uprave o poštivanju obveza tijela javne vlasti, predlaže stručno osposobljavanje i usavršavanje službenika za informiranje u tijelima javne vlasti daje inicijativu za donošenje i izmjene propisa radi provedbe i unapređenja prava na pristup informacijama. Korisnici prava na pristup informacijama oslobađaju se plaćanja upravnih pristojbi u postupcima pred tijelima javne vlasti, a utvrđuju se jedinstveni kriteriji za naplatu stvarnih materijalnih troškova tijela javne vlasti. Sva tijela javne vlasti imaju obvezu podnošenja izvješća o provedbi Zakona neovisno o tijelu za zaštitu prava na pristup informacijama. Neovisno tijelo za zaštitu prava na pristup informacijama podnosi Hrvatskom saboru izvješće o provedbi ovog Zakona. Poslove neovisnog tijela za zaštitu prava na pristup informacijama obavljat će agencija za zaštitu osobnih podataka. Također utvrđuje se odgovornost za prekršaj odgovorne osobe u tijelima javne vlasti koja ne dostavi godišnje izvješće o provedbi Zakona u propisanom roku. Na temelju naprijed iznijetoga a imajući u vidu da se ovim Zakonskim prijedlogom usklađuje zakonodavstvo Republike Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije podržavam donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine predstavniče Hrvatske vlade, kolegice i kolege zastupnici. Naime, ocijeniti domet Prijedloga zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama najlakše bi bilo rečenicom jednom rukom vam dajemo pravo, a drugom rukom vam oduzimamo ta prava. To je najbolja slika Prijedloga zakona. Zašto mislim tako? Najprije ova materija je riješena ili je pokušana riješiti sa nekoliko zakona, jedan je od tih zakona Zakon o pravu na pristup informacijama, ali drugi su zakoni Zakon o tajnosti podataka, Zakon o informacijskoj sigurnosti, pa pravilnici, pa uredbe i na kraju se moramo zapitati da li će građani na temelju ovog Zakona moći doći do informacije kako je privatiziran Sunčani Hvar kada nije bilo zakona o javno-privatnom partnerstvu a privatiziran je po tom modelu, a postojao je Zakon o privatizaciji poduzeća a nije privatiziran po tom zakonu, dakle izvan zakona je izvršena privatizacija Sunčanog Hvara a građani ne mogu doći do te informacije. Da li će građani lakše doći do informacije zašto je isključen dio Ugovora između INA-e i Vlade Republike Hrvatske o preuzimanju plinskog biznisa koji se neposredno tiče građana Republike Hrvatske? Neće kolegice i kolege i to je temeljni problem tog cijelog sustava o kojem danas govorimo a koji se u Ustavu zove i tako bi trebalo biti, to je temeljno ljudsko pravo. Ali to temeljno ljudsko pravo ima da tako kažem višestruke posljedice. Bez jasnih pravila o pristupu informacijama i bez zaštite tih prava i pravila od strane nezavisnih tijela građani RH ne mogu izvršiti temeljnu zadaću, a to je demokratska kontrola i demokratski nadzor tijela vlasti, prema tome govorimo o temeljima demokracije. Jeli Agencija za zaštitu osobnih podataka osposobljena da bude nezavisna i osposobljena da ima test javnosti i proporcionalnosti? Danas nije iz više razloga. Najprije problem imenovanja i rukovođenja samom agencijom, drugo je problem djelokruga te agencije. Naime, agencija je i po ovom zakonu je upravno tijelo koje odgovara Vladi. Upravno tijelo, zašto je upravno tijelo? Jer će vršiti nadzor nad provedbom ovog zakona. U članku 17.a, dakle agencija je zadužena da vrši nadzor nad provedbom ovog zakona i da o tome izvještava Vladu Republike Hrvatske, jer je Vlada Republike Hrvatske odgovorna Hrvatskom saboru za provedbu zakona. Dakle nema govora o nezavisnosti agencije od Vlade Republike Hrvatske nema govora niti je to moguće osigurati ovim zakonom. Molio bih ako mogu završiti. Dakle, nema govora da je agencija nezavisna od samom slovu zakona. Ako tome dodamo, a to je za sada najnezavisnija institucija to je Pučki pravobranitelj odnosno opunomoćenih Hrvatskog sabora za zaštitu ljudskih prava. Dakle, mi imamo instituciju koja je opunomoćena od ovog Parlamenta da provodi, prati zaštitu ljudskih prava u RH. Ako smo htjeli biti iskreni prema građanima i izgradnju sistema pristupa informacijama, onda ništa logičnije da se Pučkom pravobranitelju dodao i povjerenik za pristup informacijama. Ako je Vlada htjela zaista biti odgovorna i iskrena prema građanima, dakle postoji već ovlaštena institucija od HRvatskog sabora to je PUčki pravobranitelj koji u ime Hrvatskog sabora prati ostvarivanje ljudskih prava i temeljnih sloboda u RH. I sada naravno Vlada to nije htjela, a razloge znamo i sada sam ja naveo dva, jer neće da se zna kako je privatiziran Sunčani Hvar mimo Zakona o privatizaciji i mimo Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Vlada neće da Pučki pravobranitelj utvrdi test javnosti i kaže da se mora otkriti bitan sastojak ugovora sa INA-om oko preuzimanja plinskog posla, jer taj bitan sastavak tog ugovora je cijena koju će platiti građani RH, jer to nije dobro da se zna jer su izbori sljedeće godine za mila Boga. Dakle, Vlada je ovdje potpuno neiskrena i potpuno neodgovorna kada se predstavlja da uređuje pitanje pristupa javnim informacijama, a onda se još kolege pozivaju da to postoji da agencije nadziru provođenje tih zakona i u drugim državama EU. A onda ja moram reći, jeli zakon u cijelosti prepisan iz tih država? Nije, nije prepisan nego je uzeto ono što se može legitimirati da jeste, a nije. Prema tome, znamo da cjelina resarske škole rješava cijelu stvar, a ne samo dio. Samo dio ne rješava stvar. prema tome, mi znamo da postoje različita rješenje u zemljama EU, ali pitajte bilo kojeg građanina u RH pa će vam reći, jeli demokracija i demokracijski sustav u Grčkoj i u Švicarskoj isti. Reći će da nije. Prema tome, ako ćemo prepisati švicarski model, prepišimo cijeli švicarski model i unesimo sve što je u Švicarskoj bilo u ovom smislu dobro i u Hrvatsku. Još uvijek nećemo imati rezultate kakvi su u Švicarskoj. Ali ne možemo samo prepisati da agencija je nezavisno tijelo, a ne osigurati nezavisnost. To ne možemo, tako ne možemo ići naprijed. Ako ne možemo osigurati građanima pravo na pristup informacijama, građani neće ni znati što se događa kao što je pravilo većine u HRvatskoj pa nakon ne znam koliko godina doznaju za afere koje su se događale 2004., 2005., 2006. pa sada imamo situaciju kakvu imamo, najmanje povjerenje građana u institucije RH. A onda ne možemo govoriti o ozbiljnoj borbi protiv korupcije, jer borba protiv korupcije podrazumijeva vrlo veliko povjerenje građana u institucije sistema, pa će i građani sudjelovati u otkrivanju korupcijskih afera. A kako će za milog Boga sudjelovati kada ne mogu doći do informacije na način kako se to radi u zemljama visokih demokratskih standarda na koje se vi ovdje pozivate, a samo prepisujete jedan dio. Takva rješenje neće donijeti do ploda.
Hvala. Ispravak gospodin zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa netočan je navod kolege i to ga je više puta ponovio da agencija nema elemente neovisnosti i da nije neovisna i da odgovara Vladi RH. To je apsolutno netočno jer agencija jest neovisna i ne samo da odgovara Hrvatskom saboru nego ima i dužnost Hrvatskom saboru o ovoj problematici podastrijeti i izvješće. A što se tiče modela koji su prihvaćeni, dakle ovaj model on je uistinu, bez obzira što vi o tome mislili, dakle model koji je prisutan i razrađen ovim izmjenama i dopunama zakona u većini zemalja Europske unije dakle kao jedan od modela, kao kvalitetno zakonsko rješenje koje je sada pretočeno u ove izmjene i dopune.
Gospođa zastupnica Božica Šolić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Evo zastupnik Leko je u svojoj raspravi rekao, ja ću ga citirati, da je samo Vlada odgovorna za provedbu Zakona o pristupu informacija. Ja se slažem Leko da je i Vlada odgovorna, ali nije samo Vlada nego su odgovorne i lokalne jedinice, znači vlasti u lokalnim jedinicama i to je itekako važno. Jedan primjer. Ja kao zastupnica u Gradu Zagrebu ne mogu dobiti pet dana jednu informaciju, pet dana ponavljam. Ja moram vas tražiti kao zastupnika iz Grada Zagreba da mi vi uspostavite da dođem do te informacije. … [[Upadica se ne razumije.]] Gospodine Leko, prije tri godine sam itekako upozoravala ovdje u Saboru o rasipništvu, korupciji, mitu i svemu ostalome u Gradu Zagrebu. Tada ste se vi sa moje desne strane, a ljevica, digli svi na noge i vi ste to negirali. Što je danas, danas mi u Gradu Zagrebu imamo 8 milijardi gubitka, a proračun u Gradu Zagrebu je za 2011. 6 milijardi i nešto. Odgovorite mi ako možete na ta pitanja.
Hvala lijepa.
I nemojte se držati da ste najpošteniji. Poštenje treba ići od sebe onda na drugoga.
Hvala. Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Željko Jovanović, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Mislim da ćemo se svi složiti da u borbi protiv korupcije, posebno u prevenciji korupcije, transparentnost, znanje i odgovornost predstavljaju …/Govornik isključen./… Molim vas nemojte me isključivat, jer ako me isključujete uskraćujete građanima pravo na pristup za informacije čime jasno pokazujete koliko vam je stalo do informacija. … /Buka u dvorani./… Jednako tako preduvjet transparentnosti, preduvjet znanja, preduvjet odgovornosti upravo je pravo na pristup informacijama. Stoga je jasno zašto je osiguravanje prava na pristup informacijama ključno u borbi protiv korupcije. Jednako tako jasno je zašto je u mjerilima za zatvaranje 23. poglavlja uz dokaz djelotvornosti uskočke vertikale povećanjem broja pravomoćno osuđujućih presuda upravo učinkovito sprečavanje sukoba interesa, kvalitetnije reguliranje, financiranje izbornih kampanja i rada političkih stranaka navedeno pravo na pristup informacijama. Ključna civilna udruga koja je odigrala ogromnu ulogu u procjeni kvalitete Zakona o pravu na pristup informacijama je GONG. GONG je 2009. godine proveo jedan izniman projekt koji se zvao LOTUS. Preporučio bih svim saborskim zastupnicima ako nisu pročitali da pročitaju taj projekt jer će u njemu moći puno naučiti o pravu na pristup informacijama. Taj projekt je procjenjivao koliko je, što znači LOTUS dakle lokalna, odgovorna, transparenta uprava i samouprava i nažalost procijenio je i izračunao da je transparentno samo 16% lokalne uprave. Dakle kolegice i kolege, borba protiv korupcije se vodi na svim nivoima, od najmanje općine do Vlade Republike Hrvatske. Niti jedna vlast nije cijepljena od korupcije, a upravo je transparentnost i pravo na pristup informacijama način da se cijepi u borbi protiv korupcije. Dakle samo 16% od 556 gradova i općina u Hrvatskoj zadovoljilo je ovom projektu kriterija transparentnosti, odgovornosti i otvorenosti prema građanima i drugim zainteresiranim skupinama. A ja s ponosom ističem da je najveću ocjenu dobio grad Rijeka, dakle od 1 do 10 grad Rijeka je po ovom projektu dobio ocjenu 8,8 čime se pokazao kao najtransparentniji grad u Hrvatskoj. Prosječna ocjena, kolegice i kolege, u ovom istraživanju GONG-a iznosila je 3,8 od mogućih 10 bodova što pokazuje koliko je problem transparentnosti i prava na pristup informacijama veliki u Hrvatskoj, ponavljam, od najmanje općine pa do Vlade Republike Hrvatske. Ocjenu višu od 5 dobilo je samo 65 gradova pa zbog tih gradova koji su bili posljednji, evo navest ću prvih pet, uz Rijeku to su Čakovec, Karlovac, Osijek, Crikvenica i Viškovo. Oni zaslužuju svaku pohvalu. Netransparentno ili djelomično transparentno ocijenjeno je 84% gradova i općina. Ocijenjeni su na temelju analize njihovog javnog djelovanja, suradnje s civilnim društvom i poštivanja Zakona o pravu na pristup informacijama. Nažalost, upravo je najlošiji rezultat bio u dimenziji prava na pristup informacijama pa dozvolite da citiram na strani 20 što piše upravo o tome. Dakle, upravo zbog ovako loših rezultata u ovoj kategoriji smatramo da je na ovom mjestu potrebno istaknuti samo pet gradova i općina koji su imali sve indikatore potrebne da bi se provodio zakon o pravu na pristup informacijama. To su Lumbarda, Ozalj, Osijek, Rijeka, Gradište i Zadar te oni u okviru ovog istraživanja predstavljaju zlatnu ligu što se tiče Zakona o pravu na pristup informacijama na koje bi se trebao ugledati ostatak od 84% gradova i općina koji se ponašaju netransparentno. Upravo iz tog razloga dakle ogromnog doprinosa koji je GONG odigrao u unapređenju prava na pristup informacijama citirao bih njihov zaključak u svezi današnjeg zakona. dakle GONG, i s tim se u potpunosti slažem, kaže konačan prijedlog izmjena i dopuna Zakona o pravu na pristup informacijama jest korak naprijed prema poštivanju ljudskih prava i borbi protiv korupcije, međutim ostaje sumnja u postojanje stvarne političke volje za neophodnih suštinskim promjenama, ne samo u zakonodavnom okviru nego i u provedbi zakona i promjenama političke kulture. Dakle i ja se slažem i ponovit ću to da mi je zaista žao što nismo našli dovoljno snage i inzistirali na prvom prijedlogu koji je bio vezano uz Zakon o pravu na pristup informacijama kada se smatralo da je potrebno uvesti povjerenika. Dakle u prvom čitanju postojao je takav prijedlog i žao mi je što nije se inzistiralo na tome da ostane jer osoba koju bi poput javnog pravobranitelja izabrali ovdje u Saboru bila bi puno neovisnija nego kako je to predloženo u aktualnom rješenju. Ono što posebno želim naglasiti da u pet godišnjih istraživanja GONG-a vezano uz primjenu zakona. Dakle, nije dovoljno donijeti zakon. Zakon se mora provoditi u praksi. Tek istraživanja gdje su godišnje podnosili 100 do 150 zahtjeva tijelima javne vlasti na svim razinama i opet ponavljam od općine do Vlade Republike Hrvatske, vođenjem niza žalbenih postupaka, upravnih sporova. GONG je dokazao poraznu činjenicu da Zakon o pravu na pristup informacijama ne ostvaruje svoj smisao, odnosno da Zakon o pravu na pristup informacijama ne jamči ostvarivanje tog prava ukoliko tijelo javne vlasti od općine do Vlade Republike Hrvatske ne želi informaciju učiniti dostupnu. Dakle, kolegice i kolege, ako najmanja općina u Hrvatskoj, ako bilo koje ministarstvo, ako Vlada Republike Hrvatske odluči da neće dati informaciju ona će to i provesti u djelo. Kako to? To se čini spretnom kombinacijom nepoštivanja rokova, šutnja administracije, pružanjem formalnih ali ne i sadržajnih odgovora, traženjem razloga za traženje informacije te pozivanje na njenu tajnost. Uporniji tražitelj informacije bio je zapleten u višemjesečne pa i višegodišnje procedure, odnosno zahtjeve, žalbe, šutnje, ispravke i dopune i sporove i u konačnici ne dobivaju odgovor. Posebno je tužno kolegice i kolege, da ključno ministarstvo za zatvaranje 23. poglavlja po mjerilima Europske unije i Europske komisije, upravo Ministarstvo uprave koje nam predlaže današnji zakon, a koje već šest mjeseci krši odluku Upravnog suda i ne odgovara na upit GONG-a vezano za ugovor koje je ministarstvo sklopilo sa tvrtkom APIS IT iz Zagreba. Dakle, odbilo je odgovoriti prema Zakonu o pravu na pristup informacijama. Upravni sud je presudio u korist GONG-a ali i dalje Ministarstvo uprave koje bi trebalo biti svijetli primjer svima ostalima ne provodi odluku Upravnog suda. Prema tome, kolegice i kolege, ovaj Zakon možda znači određeni pomak. Međutim, kod nas u Hrvatskoj velik je problem provedba zakona i promjena političke kulture. Dakle, uzmite još jedan primjer koji je gotovo paradoksalan. U priči nulte tolerancije na korupciju, u priči o važnosti prava na pristup informacijama Uprava HAC-a odluči donijeti pravilnik kojim proglašava sve informacije tajnim podatkom i naravno na taj način apsolutno pokazuje da ne razumije da nulta tolerancija korupcije znači pravo na pristup informacijama. Dakle, transparentnost, odgovornost, pravo na pristup informacijama i zaštita zviždača nešto je što bi ovoj Sabornici trebalo biti prioritet prilikom donošenja svakog zakona. I ja zaista žalim što nismo našli toliko snage da ovim Zakonom pokažemo da se protiv korupcije borimo svakom odlukom koju donosimo jer nakon ovako donešenog zakona ostaje jedan gorak okus u ustima da nismo učinili ono maksimalno što smo mogli da napravimo dodatni iskorak u osiguravanju prava na pristup informacijama kao ključnog načina u prevenciji korupcije od općine na najmanjoj razini do Vlade Republike Hrvatske na najvišoj razini.
Hvala. Ispravci. Gospođa zastupnica Vesna Buterin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod gospodina Jovanovića, kolege Jovanovića koji kaže da je grad Rijeka jedan od najtransparentnijih gradova u Republici Hrvatskoj. To je potpuno i apsolutno netočno. To se može vidjeti svake godine iz Izvješća državnih revizija, a ovdje ću vas podsjetiti gospodine Jovanoviću vi kao zamjenik gradonačelnika isto tako dobijate ta Izvješća od Državne revizije na uvid. Iz godine u godinu u Rijeci se netransparentno i nenamjenski troši novac, pa je u posljednjih nekoliko godina potrošeno 149 milijuna nenamjenski proračunskog novca. Šta znači nenamjenski? To znači protivnom zakonskim odredbama. Osim toga gospodine Jovanoviću u gradu Rijeci se ne poštuju postupci kod javne nabave, pa je tako Državna revizija utvrdila da je preko 16 milijuna kuna provedeno postupaka bez, u kojima se ne poštuje Zakon o javnoj nabavi. Osim toga, i mi smo kao gradski vijećnici nebrojeno puta tražili u Rijeci da nam se daju na uvid svi ugovori i aneksi ugovora, višemilijunski aneksi ugovora kada su u pitanju preskupi projekti. U Rijeci naravno da ih mi nikad nismo dobili i to je dokaz koliko je grad Rijeka transparentan i kako se u gradu Rijeci vodi pravo na pristup informacija.
Povreda Poslovnika. Izvolite gospodine Jovanović.
Povreda Poslovnika članak 209. stavak 2. Dopustite mi da pročitam. Što vam je? Zašto se nervozni? Ako zastupnik zatraži riječ da bi ispravio netočan navod, predsjedavatelj će mu dati riječ čim završi govor onaj koji je iznio navod. Zastupnik se u svom govoru mora ograničiti na ispravak. U protivnom će mu predsjedatelj oduzeti riječ, a zastupnikov govor ne može trajati dulje od minute. Dakle, kolegica Buterin govorila je u svom ispravku o onome o čemu ja uopće nisam govorio, a ja imam pisani dokaz da je grad Rijeka najtransparentniji grad u Republici Hrvatskoj.
Ne radi se o povredi Poslovnika. Kolegica Buterin je samo obrazlagala vaš netočni navod. Drugi ispravak netočni navod, gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Pa evo netočno navodi kolega Jovanović da se po ovom Zakonu ne može doći kvalitetno do informacije. Ali sve zemlje imaju informacije koje imaju oznaku tajno pa ima i ova zemlja. Međutim, htio sam reći, evo uz čestitke da je grad Rijeka transparentan. Ja bih to preveo pa bih rekao da je grad Rijeka dovoljno proziran grad, a i nadam se da će i DORH i USKOK to shvatiti.
Ispravak gospodin Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, pa netočan je navod da je GONG-ova ocjena transparentnosti siguran način borbe protiv korupcije jer da je tome tako zasigurno ne bi selektivnim pitanjima koje postavljaju gradu Rijeki zaobišli ono glavno pitanje, a to je 80 milijuna kuna gradskog novca pretočeno u privatne džepove. Zar je to vaša transparentnost?
I kao zadnja koja će raspravljati o ovoj točci dnevnog reda je gospođa zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo nakon jedne cijele serije rasprava sa moje desne strane koje su išle u smjeru toga da neće podržati ovaj konačni prijedlog izmjena i dopuna Zakona o pravu na pristup informacijama ja ću ga podržati i to iz sljedećih razloga. Dakle ovim izmjenama zakona razrađuju se način ostvarivanja ustavnoga prava na pristup informacijama, i nemojmo zaboraviti ovdje se cijelo vrijeme govori o nedostatku političke volje vladajuće većine, i Vlade Republike Hrvatske da otvori tijela javne vlasti prema javnosti, da je slobodan pristup na informacijama, ali upravo u lipnju ove godine izmijenjen je Ustav koji je ovo pravo digao na jednu od ustavnih prava, čime se onda i garantira njegova zaštita, pa u krajnjoj instanci i ustavnopravna zaštita. Naravno Ustavom je i određeno kakva ograničenja mogu biti toga prava, uvijek razmjerna narav i potrebe za ograničenjima u svakom pojedinačnom slučaju, i nužno u slobodnom i demokratskom društvu. Nadalje ovim prijedlogom zakona zadovoljavaju se i sve konvencijske odredbe, odnosno odredbe konvencije Vijeća Europe iz 2008. godine o pristupu službenim dokumentima. Čuli smo tu primjedbe da Hrvatska nije ratificirala ovu konvenciju. To je točno. Konvencija je otvorena za pristup tek od 2009. godine, ali Hrvatska upravo ovim zakonom čini to da sve osnovne odredbe te konvencije uključuje u svoje nacionalno zakonodavstvo. Pa kada se citirao ovdje više puta i okrugli stol koji je GONG organizirao u studenom ove godine, oko prijedloga ovoga zakona, gdje su onda citirane sve izjave sa tog okruglog stola koje su govorile i o najmanjim nedostatcima toga zakona, ali naravno nitko od govornika sa desne strane nije spomenuo navode koje su dali sami predstavnici GONG-a, a koje evo ja ovdje čitam, dakle konačni prijedlog zakona uključio je većinu primjedbi i preporuka koje su posljednjih godina dolazile od organizacija civilnoga društva, oporbe, tijela vlasti, ali i Europske unije kao šireg pojma tijela vlasti. Dakle ako ćemo objektivno nešto prikazivati, onda prikažimo sve, a ne vadimo iz konteksta pojedine navode i citate. Dakle kao što sam rekla ovim prijedlogom zakona uglavnom su usvojene odredbe konvencije, primjerice i ove odredbe su suštinske, ne kozmetičke kako se to ovdje navodi, već suštinske i to ćemo u nekoliko primjera navesti. Prije svega to je uvođenje centralnog drugostupanjskog neovisnog tijela za zaštitu prava na pristup informacija. Ovo je znatna poboljšica u odnosu na prvo čitanje. Netko je tu spomenuo da je u prvom čitanju bio povjerenik za informacije, što je netočno. Dakle u prvom čitanju je kao drugostupanjsko tijelo bilo određeno središnje tijelo državne uprave koje je nadležno za područje iz kojeg se postavlja pitanje, i to je zaista bilo nespretno i teško je bilo građaninu pronaći to drugostupanjsko tijelo koje bi bilo nadležno, zato smatram da je izvrsno i to smo predlagali da se utvrdi centralno drugostupanjsko tijelo. Čuli smo tu i niz prigovora da je Agencija za zaštitu osobnih podataka tijelo koje je podložno Vladi, tijelo koje je pod utjecajem Vlade. Ja podsjećam da se radi o neovisnoj agenciji, da je to agencija koja odgovara za svoj rad Saboru i da Saboru podnosi izvješće o radu. Sama činjenica da čelnika agencije bira Vlada, ne znači da je agencija neovisna, radi se o onome na što ćemo se morati naučiti mi svi, a i čelnici neovisnih agencija, dakle da imaju integritet i samostalnost i da ako trebaju nešto neovisno i samostalno raditi da onda naravno ne mogu biti, ne moraju i ne smiju biti ustrašeni za svoj položaj, pa da nešto ne urade samo zato jer se boje smjene, jer smjena nije nikakav gubitak ako se pošteno i transparentno radi svoj posao. Nadalje ovim zakonom ispunjavaju se i mjerila iz poglavlja 23. u dijelu borbe protiv korupcije. Tim mjerilima je utvrđeno da je potrebno osigurati transparentnost i integritet javne uprave i da se treba poraditi na poboljšanju zakonodavnog okvira u pogledu prava na pristup informacijama. Podsjećam strategijom borbe protiv korupcije iz 2008. ovo je zacrtano kao jedan od, jedno od zadaća i mjerila i jednako tako revidiranim akcijskim planom iz 2010. godine. Ono što smatram da je izuzetno dobra novina u ovome zakonu, to je proširivanje obveznika koji moraju pružiti informaciju, a to je osim tijela javne vlasti proširenje na pravne osobe čiji su programi i djelovanje zakonom utvrđeni kao javni interes, te se u cijelosti ili djelomično financiraju iz državnog proračuna ili iz proračuna jedinica lokalne i područne samouprave, kao i trgovačka društva u kojima Republika Hrvatska i jedinice lokalne i područne samouprave imaju zasebno ili zajedno većinsko vlasništvo. Zašto je ovo dobro? Dobro je jer na taj način javnost dobiva uvid, odnosno može ako želi dobiti uvid u trošenje svake proračunske kune, bilo državnog proračuna, bilo proračuna lokalnih jedinica. Dakle tu se misli na sve one koji su dobili određene pogodnosti, jer im je djelatnost utvrđena kao djelatnost od javnog interesa, ili zato jer su financirani iz državnog proračuna. Također je dobro da se ovim prijedlogom zakona određuje jasno i kada se odredbe zakona ne primjenjuju, jer je tu zabuna bilo u praksi, dakle ne primjenjuju se kad je dostupnost informacija i sudskih upravnih i drugih na zakonu utemeljenih postupaka propisom utvrđena, ili kada je informacija već javno objavljena ili je dostupna temeljem drugog propisa. Nadalje, što se tiče ovoga pitanja agencije, ali prije toga da kažem da je u odnosu na prvo čitanje dobro da je uvažena primjedba da ukoliko tijelo ne izdaje i nije dužno izdavati rješenje, da onda mora tražitelja informacije o tome bez odgode obavijestiti da on može poduzeti eventualno daljnje korake. I napomenula bih, jer je tu bilo puno govora o rješenjima, da li je agencija dobro rješenje ili ne. Ja ponavljam da se radi o neovisnom tijelu, da se radi o rješenju kakvo ima 8 zemalja Europske unije, ali jasno ako se prigovara radi prigovaranja, onda smo čuli i takve prigovore tipa a šta ako se za 3 mjeseca ukine agencije, šta bi bilo kad bi bilo. Pa moram reći da u programu gospodarskog oporavka u dijelu u kojem se radi racionalizacija među tijelima državne uprave, nikada se nije dogodilo da se pri donošenju Zakona o racionalizacija da jednostavno se izgube neki poslovi tih subjekata. Dakle, određeni poslovi koji postoje i koji su dalje potrebni se samo preraspodjeljuju unutar istih tijela, dakle taj prigovor nipošto ne stoji. I na kraju podržat ću ovaj zakon jer ga smatram demokratskim iskorakom. Sve ove primjedbe koje smo slušali sa desne strane su u najmanju ruku čudnovate, ta strana je dva puta za vrijeme svog mandata mijenjala Ustav ali nije pravo na pristup informacijama digla na ustavnu razinu. Donijela je Zakon 2003. u kojemu je mogla sve to što govori ugraditi u Zakon, ali sada je čudnovati kada mi taj Zakon poboljšavamo na tragu demokratskih poboljšica da se onda tome prigovara. Hvala.
Imamo dvije replike. Prva je gospodin Josip Đakić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa evo kolegice, zaboravili ste možda naglasiti da nema prave transparentnosti tijela lokalne, regionalne, državne vlasti kao i državnih institucija dok se sljedeće kategorije transparentnosti ne razjasne i dok se ne prikažu jasno i glasno Hrvatskom saboru. Ja sam ih svrstao u nekih pet kategorija koje se tiču Riječkih tržnica, Zagrebačkih wc-a, Velikogoričkih autobusa, Koprivničkih pročistaća i odmarališta, i petu kategoriju transparentnosti htio bih zasigurno naglasiti sa velikim zadovoljstvom da što prije očekujemo odgovor na Daimlerove vatrogasne kamione u vrijednosti od 4,3 milijuna eura. Kada gospodo to bude transparentno prikazano Hrvatskoj javnosti, Hrvatskim građanima i zastupnicima u Hrvatskom saboru i zastupnicama zasigurno ćemo biti zadovoljni da transparentnost u Hrvatskoj postoji.
Odgovor gospođa Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega zastupniče naša je zadaća da donesemo zakone takve da osiguraju transparentnost i otvorenost rada javne uprave. A što se tiče ovoga o čemu vi govorite mi smo danas čuli jednu ovakvu rečenicu od strane, u ime Kluba SDP-a, da se sve manje traže informacije jer ljudi i građani znaju da ih neće dobiti pa ih i ne traže. Ja sada pitam kako je GONG vršio istraživanja u Rijeci je li tamo uopće bilo upita za pravo na pristup informacijama jer možda tamo znaju da nikada neće dobiti pojedine odgovore pa više niti ne pitaju pa je to dobro, ali ja to zaista ne znam jer ne znam metodologiju GONG-a pa može biti svašta. Hvala.
I replika gospođa zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Nije baš uobičajeno da se u petak popodne javljamo za repliku ali potaknuta jednim zanimljivim tekstom koji je ovog trenutka izašao na stranici Dubrovnik. Net,a naslov je "Zaštitar čuva Vijećnicu od novinara". Dakle jutros se održava, zato gospođo Lovrin... ste transparentnost i potrebu za otvorenošću rada gradskih i ostalih uprava. U svakom slučaju ovo je primjer kako SDP i HNS tu otvorenost prakticiraju. Radi se o skupštini Komunalnog društva Vrtlar, želi se prikriti kako neko komunalno društvo radi i zabranjuje se novinarima pristup na skupštinu i stavlja se zaštitar. Stranica je Dubrovniknet. Hr., "Zaštitar čuva Vijećnicu od novinara" toliko o transparentnosti socijal-demokratske partije i Hrvatske narodne stranke koji trenutno vode Dubrovnik.
Odgovor gospođa Ana Lovrin izvolite.
Hvala lijepa. Pa kolegice Šuica, pristup novinarima se rješava akreditacijama, ja ne znam kako je to riješeno u Dubrovniku ali svakako ja pozivam kolege zastupnike da mi izglasamo ove izmjene i dopune Zakona pa će onda i ti novinari a i opća javnost imati mogućnosti doći do te informacije sukladno postupku i usprkos zaštitarima, sukladno postupku iz ovoga zakona, a također će imati jedno neovisno središnje tijelo koje će štititi to njihovo pravo a u konačnici zbog ustavnih promjena moći će se obratiti i ustavnom sudu za zaštitu.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo o ovoj točci dnevnog reda kada se ispune odgovarajući uvjeti.
Idemo na glasovanje o raspravljenim točkama dnevnog reda. Prvo, Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama, predlagatelj je Vlada. Amandmane su podnijeli Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima. Državni tajnik Ministarstvo uprave Pavle Matičić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja predlažem da se izjasnim ukupno o svim amandmanima. Naime Vlada Republike Hrvatske prihvaća sve amandmane Odbora za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Odbora za zakonodavstvo, Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost i Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Hvala.
Hvala. Čine sastavni dio zakona. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacijama. Molim uključimo se. Možete glasovati. Rezultat? 73 glasa za, jednim suzdržanim i 29 protiv donijet je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o pravu na pristup informacija, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.