Kolegice i kolege želim vam dobar dan. Nastavljamo sa radom 8. sjednice i to - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZE br. 379 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. U ime predlagatelja prijedlog će obrazložiti zamjenik ministra gospodarstva gospodin Alen Leverić. Izvolite zamjeniče.
Hvala lijepo potpredsjednice. Uvažene saborske zastupnice i zastupnici. Primjenom važećeg Zakona o javnoj nabavi od 1. siječnja 2012. godine došlo je do unapređenja provedbe postupka javne nabave u Republici Hrvatskoj. Uklonjene su određene barijere te gospodarskim subjektima olakšano sudjelovanje u postupcima javne nabave, povećana je transparentnost, a analize pokazuju i pozitivne učinke unaprjeđenog sustava pravne zaštite. Međutim, na primjenu Zakona o javnoj nabavi izravno utječu izmjene određenih zakona iz drugih područja. Stoga je za donošenje ovih izmjena i dopuna Zakona o javnoj nabavi važno ukazati na novi Kazneni zakon i Zakon o pravnim posljedicama osude, kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji koji su stupili na snagu od 1. siječnja 2013. godine. Popis kaznenih djela iz Zakona o javnoj nabavi od 1. siječnja 2013. godine postaje neusklađen s relevantnim odredbama Kaznenog zakona, a time je došlo do neusklađenosti s relevantnom pravnom stečevinom Europske unije. Stupanje na snagu Zakona o pravnim posljedicama osude, kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji također su uvedene određene novele sa značajnim utjecajem na primjenu Zakona o javnoj nabavi i dosadašnji način utvrđivanja okolnosti o neosuđivanosti gospodarskih subjekata i osoba ovlaštenih za njihovo zastupanje. Stoga je osnovni cilj donošenja ovog zakona osiguravanje usklađenosti s novim odredbama Kaznenog zakona i relevantnih propisa Europske unije. Odredbe koje se odnose na obavezne razloge isključenja natjecatelja ili ponuditelja ako su gospodarski subjekti ili osoba ovlašteno za njihovo zastupanje pravomoćno osuđeni za određena kaznena djela usklađuju se sa istaknutim zakonima iz područja pravosuđa. Uvodi se mogućnost izdavanja naručiteljima posebnog uvjerenja koje sadržava ograničene podatke iz kaznene evidencije. Ovim odredbama uklonit će se još jedna administrativna barijera i dodatni trošak za gospodarske subjekte jer novi format izjave ne zahtijeva ovjeru od strane javnog bilježnika, a istovremeno će se naručiteljima omogućiti stvarna provjera podataka danih u izjavi kroz izravnu provjeru u kaznenoj evidenciji. Sukladno tome provedba postupka dodatno će se usmjeriti prema usvajanju novog, modernijeg pristupa javnoj nabavi koji se razvija na europskoj razini, a koji se reflektira u što je moguće većem smanjenju administrativnih barijera i traženja velikog broja dokumenata. Jedan od značajnih elemenata sadržanih u prijedlozima novih direktiva utvrđeno je dodatnim obaveznih elemenata elektroničke javne nabave, obavezne elektroničke objave, elektroničkog pristupa dokumentaciji za nadmetanje i elektronička dostava ponuda. S obzirom da se prva dva elementa već primjenjuju u Republici Hrvatskoj potrebno je osigurati primjenu elektroničke dostave ponuda, stoga se veliki broj izmjena i dopuna važećeg zakona odnosi na tehničke prilagodbe koje će omogućiti uvođenje njene obavezne primjene. U provedbi postupka uočeno je da naručitelji u pojedinim slučajevima ne poštuju odredbu o obavezi dostave pojašnjenja dokumentacija za nadmetanje koje od njih zatraže gospodarski subjekti, stoga se ukazala potreba za jasnim definiranjem relevantnih odredbi te dopunom mogućnosti pravne zaštite u slučaju nepoštovanja ove obaveze od strane naručitelja. Za istaknuti je da u provedbi zakona pokazala se neučinkovitom dugogodišnja praksa prema kojoj su naručitelji obavezni zbog formalnih pogrešaka, nedostataka, nejasnoća, odbiti povoljniju ili kvalitetniju ponudu, odnosno isključiti kvalitetnog ponuditelja, primjerice kad ponuditelj zaboravi priložiti određeni dokument tražen dokumentacijom za nadmetanje ili ga dostavi u pogrešnoj formi. Ocjenjujemo da se ovakvim pristupom ne ostvaruju načelo ekonomičnosti i ne dobiva se vrijednost za novac te je u tom dijelu potrebno pristupiti određenim izmjenama zakonskih odredbi. Stoga se ovim prijedlogom uvodi izmjena u dijelu kojim se propisuje mogućnost ispravka isključivo formalnih nedostataka u izostavljenim ponudama tijekom njihova pregleda i ocjene. Time će se naručitelju omogućiti da prilikom pregleda i ocjene ponude traži od ponuditelja da pojasni ili upotpuni dokument koji je zbog formalne pogreške izostavio u svojoj ponudi ili ga dostavio u pogrešnoj formi i slično. Uvođenjem ove mogućnosti naručitelj će imati priliku izvršiti odabir između većeg broja ponuda što će u konačnici omogućiti odabir najboljeg ponuditelja za sklapanje ugovora. Prijedlogom zakona jasnije se propisuju odredbe vezane uz izuzeće koje javni naručitelji mogu primjenjivati za sklapanje ugovora s pravnim osobama u svojem vlasništvu. Uz istaknute ključne novele tijekom primjene važećeg Zakona o javnoj nabavi kroz stalnu komunikaciju s naručiteljima i gospodarskim subjektima uočen je prostor za kvalitetniju definiciju, odnosno tehničke izmjene određenog broja odredbi kako bi se osigurala dodatna učinkovitost provedbe postupka javne nabave. Uvažava se postojeća praksa u primjeni instituta zajednice ponuditelja, stoga se određuje da u zajedničkoj ponudi mora biti navedeno koji će dio ugovora o javnoj nabavi izvršiti pojedini član zajednice ponuditelja te se propisuje neposredno plaćanje svakom članu zajednice ako članovi zajednice ne odrede drugačije. U praksi je rezerviranih ugovora pokazalo se da zaštitne radionice ne mogu samostalno izvršiti određen dio ugovora te im se daje mogućnost da daju podugovor najviše do 20% tog rezerviranog ugovora podizvoditelja koji ne ispunjavaju uvjete za zaštitne radionice. Pojašnjavaju se izmjene tijekom izvršenja ugovora o javnoj nabavi koje su dopuštene i ne zahtijevaju provedbu novog postupka javne nabave kao što je pravno sljedništvo, unaprijed predviđene izmjene te izmjene manjeg opsega. Sukladno potrebama uočenim u praksi vezanih za izvršenje ugovora, posebice građevinskih radova, šire se propisuje mogućnost izmjena podizvoditelja tijekom izvršenja ugovora o javnoj nabavi uz mogućnost naručiteljima provjere uputa sposobnosti. Također se određuje izuzetak od pravila neposrednog plaćanja podizvoditelju kad to zbog opravdanih razloga vezanih uz specifične uvjete izvršenja ugovora nije primjenjivo, a što je slučaj kod usluge poboljšanja energetske učinkovitosti. S ciljem ubrzanja i povećanjem učinkovitosti žalbenog postupka predložene izmjene u tom dijelu skratit će rok u kojem će Državna komisija trebat donijeti odluku. Donošenjem Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi provest će se usklađivanje sa navedenim zakonima, te odredbama pravne stečevine EU na koje se odnose popis kaznenih djela taksativno navedenih u samom Zakonu o javnoj nabavi. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Hvala. Otvaram raspravu. Na redu su klubovi. U ime kluba HDZ-a kolega Đuro Popijač.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, zamjeniče sa suradnicima. Dakle evo, pred nama je jedan set zakona prvenstveno namijenjenih usklađivanju direktivama, pa evo i izmjene i dopune Zakona o javnoj nabavi. I valja reći naravno i istaknuti samu važnost javne nabave i svega onoga što svi oni koji su obveznici ovakvog postupka znače za nacionalnu ekonomiju sigurno da je potrebno razumjeti i sve okolnosti koji se i odnose na procedure, infrastrukturu, obveze i same postupke prilikom javnih nabava. Dakle, na godišnjoj razini u Hrvatskoj prema statističkim informacijama, samog Ureda za javnu nabavu je vrijednost ovih nabava veća od 26 milijardi otprilike godišnje. I to samo po sebi govori koliko je zaista ovaj segment i bio i bit će u buduće važan za nacionalne ekonomije, a prvenstveno i pogotovo što nam se praktično i tržište EU u cijelom kontekstu javnih nabava otvara za naše gospodarstvenike. I tu će biti izuzetno bitno, dakle kako je i do sada čitav naš gospodarski sustav bio vješt u samoj implementaciji prilikom javljanja na javne natječaje, toliko će sasvim sigurno biti uspješan ili neuspješan u procesima javne nabave koje objavljuju države članice EU. No međutim, treba reći da su mnoge, naravno zemlje izuzetno dobro znale štititi domaće tržište i domaće gospodarstvo sa posebnim nevidljivim mehanizmima unutar sustava javne nabave i izuzetno teško je bilo prodirati u taj sustav iz drugih zemalja. Ali zato je važno, dakle da sve ono što se odnosi na javni novac, što se odnosi na potrošnju države i svih onih koji su obvezni prema ovom zakonu poštovati mehanizme javne nabave da maksimalno participiraju sa domaćim uslugama i sa domaćim proizvodima. I stoga je i važno na kakav način se u praksi i provodi sama javna nabava i da li ima stimulirajuće ili diskriminirajuće mehanizme u odnosu na domaće gospodarstvo. Mi smo pred vratima EU. Naravno da i sve ono što je i do sada činjeno u sustavu javne nabave, dakle ta praksa je duga više od desetak godina i ona se je usklađivala vremenom i svi oni koji su obveznici raspisivanja javnih natječaja i oni koji participiraju u tome imali su priliku kroz taj niz godina i osjetiti i sve loše i dobre strane i samog zakona i barijere, ali naravno i samih procedura i institucija. Za javnu nabavu naravno uvijek se vežu i određene emocije, pa prvenstveno vezano i za korupciju i to zaista svi oni koji sudjeluju u tome moraju imati sasvim jasne i definirane procedure, definirane kontrole, definirane postupke i nedvosmislenu sudsku praksu. I stoga je dobro da se i sustav unapređuje upravo na bazi onih iskustava koje smo sticali i sami primjenom ovih zakona. Dakle, osnova za donošenje ovog zakona kako je i rečeno su izmjene vezane za direktive EU i izmjene koje su potrebne zbog usklađivanja s novim odredbama i Kaznenog zakona, Zakona o posljedicama pravne osude, kaznene evidencije i rehabilitacije te Zakona o poštanskim uslugama. Što se tiče zakonodavstva EU, dakle uvođenje dodatnih obveznih elemenata elektroničke i javne nabave, dakle elektronička objava, elektronički pristup dokumentaciji za nadmetanje, elektronička dostava ponuda i zahtjeva za sudjelovanje, odnosno provođenje cijelog postupka preko elektroničkog oglasnika javne nabave što će olakšati svakako i primjenu, a naručitelj ne mora razvijati svoju vlastitu IT platformu kada ide sve preko ovog jedinstvenog sustava. To je dobra promjena, dobar iskorak i vjerujem da će to i dalje i omogućiti samim zainteresiranima koji će sudjelovati u procesu javne nabave da budu i efikasniji i ažurniji, a naravno i pripremljeniji za eventualne aplikacije javne nabave širom EU. Ono što je isto zanimljivo su izmjene koje se odnose na iskustva u primjeni u proteklom periodu, tako je i ovdje navedeno da se člankom 18. Zakona o javnoj nabavi omogućuje naručitelju da prilikom pregleda ponuda zatraži od ponuditelja da u primjerenom roku koji ne smije biti kraći od 5 dana pojasni ili upotpuni nejasni dokument ili onaj koji nije prethodno dostavio što prema ovom prijedlogu zakona stvara veći broj ponuditelja i konačni odabir najboljeg ponuditelja između većeg broja ponuda radi dodatne učinkovitosti provedbe postupka javne nabave. Kako predlagatelj navodi i u samoj ocjeni stanja za donošenje zakona. Ovim se predloženim odredbama omogućuje dostavljanje dokumentacije nakon propisanog roka i zatvaranje natječaja što u konačnici postaje pogodovanje svakako onim ponuditeljima koji nisu iz nekog razloga bili u mogućnosti ispuniti niti formalne kriterije koji su prema uvriježenoj praksi na neki način već prvi kriteriji za selekciju u postupku odabira. Naravno to može biti i dobro, ukoliko je dobra namjera, ali s obzirom na moguću kreativnost i naručitelja i ponuditelja opet u svakom slučaju treba voditi računa za eventualnu mogućnost zlouporabe. Također se navodi kako postupanje javnog natječaja pritom ne smije dati diskriminirajući učinak ili predstavljati pogodovanje, a omogućuje ovim izmjenama zakona da se od ponuditelja dodatno traži eventualno dopuna dokumentacije. Predloženim izmjenama i dopunama želi se stvoriti mogućnost zaključivanja različitih kriterija za odabir najbolje ponude, poput odabira najboljeg ponuditelja prema kriteriju kvalitete te iz teksta predloženih izmjena i dopuna članka 92. ne proizlazi jednoznačno odnosi li se dostava pojašnjenja ili upotpunjavanja dokumentacije na samo neke prethodno prema subjektivnom modelu odabrane ponuditelje ili na sve ponuditelje koji sudjeluju u postupku nadmetanja. Što onda pojedine ponuditelje zaista stavlja u neravnopravan položaj s obzirom na činjenicu da su pod uvjetom da jesu već u propisanim rokovima ispunili formalne uvjete navedene u objavi natječaja. Nadalje, naravno treba biti oprezan kod formulacije i kategorije što znači kvalitetniji ponuditelj i dugogodišnja primjena zakonskih odredbi o provođenju postupka javne nabave nametnula je kriterije ekonomske isplativosti najniže cijene kao osnovne kriterije za odabir najbolje ponude, odnosno najpovoljnije ponude iz jednostavnog razloga a to je razlog transparentnosti. Naravno da su i mnoge zemlje praktički konzumirale istu praksu i da su na različite načine pokušale eliminirati dakle tzv. dampinške ponude, odnosno ono što se odnosilo na najpovoljniju ekonomsku cijenu, odnosno najpovoljniju cijenu ali ne znači i najpovoljnijeg ponuditelja i to je kontinuirana i stalna borba i potreba na kraju krajeva za dodatnim poboljšanjima i usklađivanjima kako bi zaista onaj i koji daje najbolju ponudu, a istovremeno nije najjeftiniji pružio i najkvalitetniji servis a ipak onome koji je naručitelj da zbog eventualno odabranog ponuditelja koji nije dao najpovoljniju ponudu u smislu najniže cijene da ne dolazi pod udar bilo kakvih potencijalnih revizija, istraga ili sumnji da je nešto krivo učinio. I naravno da smo svjesni toga da najpovoljnija cijena, najniža cijena često puta je značila upravo odabir uvoznika, uglavnom robe loših kvaliteta ili najlošijih isporučitelja određenih servisa usluga. Naročito evo svjedoci smo i nekih problema vezano za javne radove u građevini, odnosno investicije u javni sektor gdje jednostavno se izabire cjenovno najjeftiniji ponuditelj. Na kraju ima problema i onaj koji naručuje i onaj koji to treba izvršiti jer po cijenama koje je ponudio bilo je na samom početku jasno da je to nemoguće. Evo to je naravno jedan dio komentara koji se može izreći u ovom momentu vezano za Zakon o javnoj nabavi. I bitno je još reći da smo uočili da se ovaj zakon u jednom dijelu bi morao uskladiti sa Zakonom o profesionalnoj rehabilitaciji zapošljavanja osoba s invaliditetom stoga ćemo i predložiti amandman da se u članku 3. ispred riječi u članku 15. stavak 3. dodaju riječi u članku 15. stavak 1. mijenja se i glasi: "Naručitelji mogu rezervirati pravo sudjelovanja u postupcima javne nabave za natjecatelje, odnosno ponuditelje koji zapošljavaju najmanje 51% osoba s invaliditetom u odnosu na ukupan broj zaposlenih." Dakle, Zakonom o profesionalnoj rehabilitaciji zapošljavanja osoba s invaliditetom je i predviđeno upravo zapošljavanje 51% osoba sa invaliditetom. Stoga predlažem da i razmotrite eventualnu mogućnost prihvaćanja ovog amandmana. Hvala lijepo. Prihvatit ćemo ovaj zakon.
Hvala. Repliku ima Boris Kovačić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa evo zastupnik Popijač kada je govorio o postupcima javne nabave pa kada je govorio u području višegodišnje prakse vještine gospodarstva spomenuli ste isto tako i emocije. Pa nastavno na to odmah ste povezali i riječ korupcija. Naravno da su i u meni proradile stanovite emocije pa i stanovita sjećanja. Tko se odmah ne bi sjetio HAC-a pa i još nekih drugih javnih tvrtki, poduzeća koja su upravo evo i kroz postupak javne nabave znala se okoristiti, bili su vještiji od ostalog dijela gospodarstva pa i to sve u vremenu i vaše Vlade. I sad bez obzira koliko je to prouzročilo direktne štete mene daleko više interesira jer ste kasnije upravo govorili i o najboljem ponuditelju, zamislite koliko je to izazvalo zbog oportunizma molim lijepo pa i prakse da se u pravilu nije odabirao najbolji ponuditelj nego najčešće najjeftiniji. Što znači i znamo iz prakse da nije i najbolji. Ta indirektna šteta je teško mjerljiva. Ja ne znam da li ju je tko izračunao u Hrvatskoj, ali vjerujte ona je posljedica i ovog o čemu ste vi govorili pa i o tim emocijama, o korupciji itd. Zahvaljujem.
Odgovor na repliku Đuro Popijač.
Sudionici u javnoj nabavi kolega, naravno evo mogu se složiti sa vama kao što ste se vi očito složili sa mnom u nekim dijelovima, su između ostalog i mnoge jedinice lokalne samouprave i naravno sva poduzeća komunalna kojima te jedinice lokalne samouprave i upravljaju. I ne bi bilo dobro da sada počnem ovdje nabrajati i gledati u kojim jedinicama je koja opcija na vlasti. Uvijek i nitko nije niti jedna vjerojatno politička infrastruktura isključena od eventualnih mogućnosti i eventualnih događaja koja i vi navodite u sustavu javne nabavi, tako da ući dublje u tu politizaciju ne bi bilo dobro. Međutim zato sam i rekao da je važno kontinuirano i stalno na temeljima prakse i brusiti regulativu upravo kako se ne bi događale stvari koje smo svjesni da su se događale u prošlosti, da se često puta zbog odabira najniže cijene dobivao ili najlošija, najnekvalitenija usluga, bofl roba i često puta nemogućnost same izvedbe određenih radova. I slažem se sa vama da je često puta šteta u tom slučaju kada se odabiru takvi naručitelji višestruko veća nego eventualno nekakva bojazan da zbog veće cijene, a kvalitetnije robe netko ne bi pao pod nekakvu sumnju da je bio sudionik bilo kakvih koruptivnih djela. Zato je dobro da se kontinuirano vrše ove promjene ovakvog … okruženja za ovo područje.
U ime kluba zastupnika HNS-a kolegica Natalija Martinčević. Izvolite.
Poštovana potpredsjednice Sabora, uvaženi zamjeniče sa suradnicima, poštovane kolegice i kolege. Evo novi Zakonom o javnoj nabavi koji je stupio na snagu odnosno koji je u primjeni od 1.siječnja 2012.godine uistinu je došlo do značajnog unapređenja provedbe postupaka javne nabave i u ovih godinu i nešto dana primjene opći je dojam da su novouvedeni mehanizmi dobili pozitivnu ocjenu od većine sudionika sustava javne nabave, prvenstveno naravno naručitelja i gospodarskih subjekata. Ove izmjene i dopune zakona odnose se na usklađivanje sa izmjenama određenih zakona iz drugih područja, a to se odnosi na Kazneni zakon i Zakon o pravnim posljedicama osude, kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji, a koji su stupili na snagu sa 1.siječnjom 2013.godine, te na usklađivanje sa relevantnim odredbama propisa EU. Slijedom toga mijenja se popis kaznenih djela radi kojih gospodarski subjekt mora biti isključen iz postupka javne nabave ako je pravomoćno osuđen, a naručiteljima se omogućava da direktno izvrše provjeru u kaznenoj evidenciji. Time se naravno istovremeno uklanja još jedna administrativna barijera i dodatni trošak gospodarskim subjektima. Tako se člankom 67.regulira da gospodarski subjekt dostavlja izjavu osobe po zakonu ovlaštene za zastupanje gospodarskog subjekta, a novim Kaznenim zakonom naručitelju je omogućeno da ako želi odnosno ako sumnja u istinitost izjave provjeri ponuditelja ili osobu kod tijela nadležnog za vođenje kaznene evidencije što je svakako i bolje i brže za sve sudionike javne nabave. Član 92.u važećem zakonu odnosio se kao pojašnjenje i upotpunjenje dokumenata predanih sukladno člancima od 67.do 74.dok se ovim prijedlogom pojašnjenje proširuje i na elemente ponude u dijelu koji se odnosi na predmet nabave, a što je često bila potreba naručitelja u praksi. Nadalje članak 95.koji se odnosi na provjeru odabranog ponuditelja. U praksi u većini slučajeva predstavljao je samo dodatno administrativno opterećenje obiju strana i naručitelja i ponuditelja i nepotrebno vremensko produljenje postupka po važećem zakonu. U ovom prijedlogu zakona naručitelju je ostavljena mogućnost da odluči hoće li izvršiti provjeru odabranog ponuditelja ili ne, dakle dok je prije naručitelj to bio u obvezi. Uklanjanje administrativnih barijera očituje se i kroz izmjene kojima se prvo uvodi šira mogućnost od dosadašnje da naručitelj pozove ponuditelja da naknadno pojasne ili upotpune dokumente koje su predali ili da dostave dokumente koje su trebali predati radi uklanjanja pogrešaka, nedostataka ili nejasnoća jer su do sada u praksi bile česte situacije da naručitelji moraju isključiti znatno kvalitetnije ponude zbog npr. dostavljenog pogrešnog formata nekog dokumenta. Nadalje ukida se i dosadašnje obavezno traženje originala ili ovjerenih preslika dokaza sposobnosti od nepovoljnih ponuditelja što skraćuje postupak za 10 dana, ali ostavlja mogućnost da se to ukoliko se želi može tražiti. I uvodi se mogućnost traženja referenci za izvršenje ugovora i u razdoblju dužem od tri godine za robe i usluge odnosno pet godina za radove, ako je to potrebno radi osiguranja odgovarajuće razine natjecanja. Važno je ukazati na proces donošenja novih direktiva za javnu nabavu na razini EU. Jedan od najznačajnijih elemenata je svakako direktiva za elektroničku javnu nabavu. Ti elementi odnose se na obveznu elektroničku objavu, elektronički pristup dokumentaciji za nadmetanje, elektroničku dostavu ponuda i zahtjeva za sudjelovanje. S obzirom da su se prva dva elementa već primjenjivala odnosno primjenjuju se u našem sustavu elektronička dostava podataka i zahtjev za sudjelovanje već postoje. Naravno da se zahtjeva značajnija prilagodba i naručitelja i gospodarskih subjekata tu je ključan pristup postpunog uvođenja kroz dulje razdoblje koje će svim sudionicima omogućiti adekvatno vrijeme prilagodbe. Tako se jedan veći broj Izmjena i dopuna važećeg zakona odnosi zapravo na tehničke prilagodbe koje će omogućiti uvođenje obvezne primjene elektroničke dostave ponuda i zahtjeva za sudjelovanjem. Sukladno tome, detaljnije se uređuju odredbe o komunikaciji i razmjeni informacija između naručitelja i gospodarskih subjekata na način da se uz dopuštenost E-dostave uvodi i obveza E-dostave, a povezano s time u prijelaznim i završnim odredbama utvrđuje se postupna dinamika u razdoblju od 2014. do 2016. godine. Tu je važno i reći da se propisane obveze, da će se propisane obveze primjenjivati prvo na nacionalnoj razini i to dakle putem Državnog ureda za središnju javnu nabavu a tek nakon toga i na razini ostalih naručitelja. E sada u ovoj raspravi htjela bih skrenuti pozornost i na promjene koje kod naručitelja ostavljaju određene nedoumice ili čak mjesto mogućih manipulacijama a odnosi se na ove odredbe o podizvoditeljima. Naime, članku 86. važećeg Zakona dodana je sljedeća odredba, dakle citiram: "Iznimno, ako zbog opravdanih razloga vezanih uz specifične uvjete izvršenja ugovora o javnoj nabavi, odredba članka nije primjenjiva javni naručitelj obavezan je u dokumentaciji za nadmetanje navesti da nema obvezu neposrednog plaćanja podizvoditelju.". Bojim se da je ovdje ostavljeno ipak malo previše prostora za kako se to kaže slobodnije tumačenje ove odredbe jer je poznato da su kod donošenja novog Zakona brojni lobiji bili zapravo protiv uvođenja zakonske regulative o neposrednom plaćanju pod izvoditeljima. Iz razloga što je postalo u Hrvatskoj kao što znamo praksa da se podizvoditelji nisu plaćali na vrijeme, da su na njihov račun izvoditelji smanjivali cijene, što je zapravo uvjetovalo i … [[Govornik se ne razumije.]] velikih broja kooperanata, posebno malih obrtnika. Iz tog razloga smatram da bi možda trebalo razmisliti o tome da se taksativno navedu iznimke u kojima nije primjenjivo neposredno plaćanje pod izvoditeljima ili bar uvesti obvezu naručitelja da obrazloži neprimjenjivost neposrednog plaćanja a kako bi se dakle izbjegla mogućnost da se ova odredba zloupotrjebljava. Zaključno dakle sve promjene i dopune iznijete u ovom Prijedlogu izmjena i dopuna Zakona idu ka unaprjeđenju postupaka javne nabave sa trajnim ciljem povećanja ekonomičnosti i efikasnosti. Ali na kraju rasprave ja moram reći da i uz najbolje definirane odredbe Zakona o javnoj nabavi i dalje se događaju veliki problemi u konkretnom provođenju zakona i to ponajviše u dijelu koji se odnosi na žalbeni postupak. Ja ću evo navesti jedan konkretan primjer, odnosno radi se o postupku davanja koncesije za varaždinski otpad. Ovdje se naravno radi o Zakonu o javnoj nabavi međutim, žalbeni postupci, odnosno pravna zaštita ide prema Zakonu o javnoj nabavi. Dakle, vrlo konkretno, 29. lipnja 2012. godine grad Varaždin objavljuje obavijest o namjeri davanja koncesije. Nakon toga slijedi niz žalbi tvrtke za koju se od prvog do zadnjeg trenutka žalbenog postupka utvrdilo da nema pravni interes. Tek 13. lipnja 2013. godine dakle gotovo punih godinu dana Državna komisija za javnu nabavu odbacuje žalbu čime odluka konačno postaje izvršna i smeće se može odvesti iz Varaždina. Pa bih ja lijepo molila dakle i predlagatelja, Ministarstvo gospodarstva i Državnu komisiju za javnu nabavu da predlože modele i rješenje i rješenja kojim bi se izmijenila ovakva mogućnost, dakle, apsolutno katastrofalno provođenje žalbenog postupka. Jer se ovdje konkretno radilo dakle o … [[Govornik se ne razumije.]] milijuna kuna za baliranje otpada, ako je to ona velika hrpa smeća koja stoji pred ulazom u Varaždin, 30 milijuna kuna tekućeg, odnosno friškog otpada i tvrtka za koju je u početku ustanovljeno da nema pravni interes uspijeva cijeli postupak rješavanja varaždinskog otpada zavući za godinu dana. Dakle apsolutno je da se radi o postupku koji nije primjenjiv i koji radi veliku štetu gospodarstvu. Evo gospodin, uvaženi kolega Popijač je govorio da se radi o ukupnoj vrijednosti dakle godišnje 26 milijardi. Dakle radi se o ozbiljnim poslovima. I u ovom konkretnom varaždinskom slučaju se radilo dakle ne samo o velikoj vrijednosti posla nego i o potencijalnoj ekološkoj katastrofi. Tako da se radi tu o uistinu važnim stvarima. I mislim da bi se trebalo koncentrirati na to da se zakon izmijeni u smislu da se ovakve stvari uistinu onemoguće. Evo dakle ja sam upozorila na nekoliko stvari koje smatram važnima, Klub HNS-a će podržati Izmjene i dopune ovoga Zakona. Hvala.
Hvala. U ime Kluba zastupnika SDP-a kolega Igor Rađenović. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice, gospodine zamjeniče ministra sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo dozvolite da izložim stavove Kluba SDP-a i da uvodno kažem da će dakako kao i prethodni Klubovi, Klub zastupnika SDP-a podržati ove izmjene i dopune. Dakle, područje javne nabave jedno je od ključnih područja u kojima javni i privatni sektor ulaze u financijsku interakciju. A osobito za zemlje Europske unije gdje su pravila instituciona rješenja za osiguranje transparentnosti dodatno sadržana u posebnim dijelovima, u posebnim direktivama o pravnoj zaštiti i pravnim lijekovima a koja se primjenjuju na sve vrste nabave u javnom sektoru, dakle, klasičnu javnu nabavu, sektorsku nabavu te nabavu za potreba obrane i nacionalne sigurnosti. Pravilima o javnoj nabavi nastoje se ispuniti svi navedeni ciljevi, dakako u maksimalnoj mogućoj mjeri ali jednako tako nastoji se spriječiti korupcija i netransparentno dogovaranje. Od 1. siječnja dakle 2012. mi imamo novi poboljšani Zakon o javnoj nabavi i opće je ocjena, ocjena predlagateljice Vlade Republike Hrvatske da novim Zakonom nisu uočeni značajni problemi, da su oni, da su uglavnom dobili pozitivnu ocjenu i od strane i naručitelja ali i od strane gospodarskih subjekata. Naime, uklanjanjem većine administrativnih barijera primjerice uvođenjem dostave dokumenata u preslici a ne u orginalima znatno je olakšano sudjelovanje gospodarskim subjektima u postupku javne nabave a povećana je i transparentnost kroz obaveznu objavu dokumentacija u otvorenom postupku a analize pokazuju i pozitivne učinke u unapređenju sustava pravne zaštite. Budući su kako rekoše i moji prethodnici uvodno zamjenik ministra, doneseni novi relevantni instrumenti Europske unije koji zamjenjuju prethodno navedene, a da je stupio na snagu novi Kazneni zakon o javnoj nabavi, postojeći Zakon o javnoj nabavi postaje neusklađen sa relevantnim odredbama Kaznenog zakona tako da je nužno da uskladimo ovu neusklađenost oko relevantne pravne stečevine Europske unije. I to reče zamjenik, a i moji prethodnici, jest i glavni i osnovni cilj donošenja ovoga zakona. Jednako tako, potrebno je usklađenje sa Zakonom o pravnim posljedicama osude, kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji koji također važi od 1. siječnja ove godine, a kojim su uvedene odredbe sa značajnim utjecajem na primjenu ovoga zakona. Naime, člankom 13. Zakona o pravnim posljedicama osude, kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji uvedena je mogućnost izdavanja posebnog uvjerenja koje sadržava ograničene podatke iz kaznene evidencije, a kada je to predviđeno posebnim zakonom, u ovom slučaju Zakonom o javnoj nabavi. Sukladno tim odredbama ponuditelji ili natjecatelji u svojoj ponudi ili zahtjevu za sudjelovanje dostavljaju dakle po ovom novom prijedlogu pojednostavljeni format izjave, a dok se istodobno naručitelju daje mogućnost ali i ovlast da radi provjere tih podataka od nadležnog tijela za vođenje kaznene evidencije dobije dakle te podatke, ali i razmjenu podataka sa drugim državama. Naime, otvaranjem tržišta očekujemo i ponuditelje iz drugih država, država Europske unije, dakle otvara se mogućnost naručitelju da za bilo kojeg natjecatelja od nadležnih tijela drugih država dakle provjeri navedene podatke. Još jedan razlog za promjenu jest i put kojim ide Europska unija oko donošenja dakle direktiva oko uvođenja elemenata elektroničke javne nabave. Dakle uz obaveznu elektroničku javnu nabavu, uz elektronički pristup dokumentaciji za nadmetanja dolazimo i do novih instrumenata barem za hrvatsku praksu, a to je elektronička dostava ponuda i zahtjeva za sudjelovanje. Prva dva elementa dakle već primjenjujemo, a ovi su elektronička dostava ponude i zahtjeva su dakle novi elementi kod nas. Budući da se radi o prilično tehnički zahtjevnim novitetima dobro je da određeno značajno vrijeme prilagodbe te da se dakle i naručitelji i gospodarski subjekti u potpunosti priviknu na ovaj zakon. Ono što su spomenuli moji prethodnici, osobito gospođa Martinčević, vjerojatno najinteresantnija tema oko ovog zakona i dodatna dakle promjena jest da je dugogodišnja praksa pokazala da su naručitelji po dosadašnjem zakonu dakle zbog određenih formalnih pogrešaka, nedostataka i nejasnoća bili obavezni odbiti povoljniju i kvalitetniju ponudu, isključiti kvalitetnijeg ponuditelja kada je ponuditelj primjerice zaboravio priložiti određen dokument tražen dokumentacijom za nadmetanje ili ga je dostavio u pogrešnoj formi, dakle nije ga kvalitetno ovjerio ili slično. I ocijenjeno je od strane predlagatelja da to nije dobro rješenje, da ono zapravo u konačnici izaziva negativne ekonomske efekte i da je potrebno da tako kažem pojednostaviti navedeni princip tj. dati nešto veći manevarski prostor naručitelju oko ocjene tih dokumenata dakako da se ostvari puni benefit i da se roba i usluga nabavi u punoj kvaliteti, a po najpovoljnijoj cijeni. Ono što je važno napomenuti, da se ti uvjeti i sposobnosti ne odnose na sve, odnose se na članke od 67. do 74. zakona, dakle na dokaze oko pravne i poslovne sposobnosti, oko financijske sposobnosti, oko tehničke i stručne sposobnosti natjecatelja ili ponuditelja. Znači ni u kom slučaju se ne može mijenjati obrazac ponude, iznos cijene itd. Mislim da je to svima u potpunosti jasno. Dakle, naručitelju se omogućava nešto veći manevarski prostor, može se zatražiti od ponuditelja da pojasni i da dopuni određeni dokument koji je zbog formalne pogreške zaboravio dostaviti u svojoj ponudi ili ga je dostavio u pogrešnoj formi. Ono što je osobito važno, dakle propisano je da takvo postupanje naručitelja ukoliko do njega dođe ne smije imati nikakav učinak diskriminacije, nejednakog tretmana ponuditelja ili pogodovanja pojedinom ponuditelju te da mora biti transparentno. Dakle, pojednostavljeno rečeno eventualne dostave dodatnih pojašnjenja moraju biti obznanjene svima i zatražene na jednak način od svih ponuditelja. Što su još noviteti ovoga zakona, naizgled dvije tehničke izmjene ali po mom sudu dobre i važne izmjene. Također je moja prethodnica govorila dakle oko instituta zajednice ponuditelja. Određuje se koliko će u zajedničkoj ponudi, mora biti navedeno u kojem dijelu ugovora u javnoj nabavi će izvršiti pojedini član zajednice te se propisuje neposredno plaćanje svakom članu zajednice ukoliko dakako članovi zajednice sami drugačije ne odrede. I druga mogućnost, a to je dodatno zbog dinamičnosti gospodarstva, bržeg života, bržeg razvoja pa nažalost i propadanja pojedinih gospodarskih subjekata. Znamo i za priču oko našeg građevinskog sektora i problemi koji su u tome dijelu zaostali ovih mjeseci zbog podnošenja starih ugovora, propasti nekih gospodarskih subjekata. Ovim zakonom se dakle i novina ovog zakona je da se dakako uz pristanak javnog naručitelja praktički njegovu odluku o tome odabrani ponuditelj smije tijekom izvršenja ugovora o javnoj nabavi preuzeti izvršenje dijela ugovora koji je prethodno dao u podugovor ili uvesti jednog ili više podizvoditelja, a njihov ukupan udio ne smije preći više od 30% vrijednosti ugovora. Dakle pomak u tom pogledu da se fleksibilnost osigura. Zaključno dakle razlozi za donošenje ovoga zakona. Usklađivanje sa Kaznenim zakonom te jednako tako i Zakonom o pravnim posljedicama osude, kaznenoj evidenciji i rehabilitaciji u odnosu na mogućnost utvrđivanja okolnosti o neosuđivanosti gospodarskih subjekata i osoba ovlaštenih za njihovo zastupanje koji su dakle stupili na snagu sa 1.1. ove godine. Pomaci u izmjenama i dopunama dakle oko uvođenja elektroničke dostave ponuda i zahtjeva za sudjelovanje kojim će se osigurati, dakle novi zamah oko unapređenja elektroničkog poslovanja unutar sustava javne nabave, osigurava se i dovoljno vremena za sve potrebne tehničke prilagodbe a posebice pripremu platforme elektroničkog oglasnika javne nabave Republike Hrvatske. Ciljevi izmjena o kojima sam govorio odnosili su se i na unapređenje instituta pojašnjenja i upotpunjavanja formalnih nedostataka u ponudama, a koji će dakle usmjeriti postupak javne nabave prema pristupu koji se temelji, dakle na ukidanju tih administrativnih barijera kako bi se cjelokupni sustav javne nabave fokusirao na ono što je najbitnije, a to je dakle nabavljanje robe i usluge po najpovoljnijim kondicijama i punoj vrijednosti za novac. Određeni dio izmjena dakle usmjeren je i na ubrzanje samog postupka javne nabave osobito žalbenog postupka, te na uklanjanje određenih nedoumica koje pojedine odredbe imaju u praktičnoj primjeni Zakona o javnoj nabavi sve sa ciljem da ona postane učinkovitija, brža, te da se maksimalno smanji rizik od nepravilnosti. Ali i najbolji zakon ne može kolegice i kolege spriječiti neodgovornost samog provoditelja javne nabave. Na žalost, puno ima takvih primjera u praksi. Ja ću se kažem kao moja prethodnica možda osvrnuti na jedan od njih, a to je dobrom dijelu naše javnosti poznat primjer nadstrešnica za autobuse i tramvaje u gradu Zagrebu, velikog posla od 60-tak milijuna kuna koji je zapravo prošao kroz nekoliko pogrešaka, a držao se u svojim segmentima zakona u potpunosti, barem za sada o tome postoje podaci. Dakle, radilo se o potpuno nepotrebnom predmetu javne nabave. Svi europski gradovi, svi veći europski gradovi spomenutu konstrukciju, dakle nadstrešnicu koja stoji na stajalištima tramvaja i autobusa nabavljaju u suradnji sa tvrtkama koje se bave reklamiranjem i plakatiranjem i one praktički u sklopu, dakle svoje djelatnosti uz neke druge benefite koje pružaju gradskoj upravi, a za novac koji plaćaju da se imaju pravo reklamirati na određenim javnim površinama, pa tako i nadstrešnicama praktički grade i održavaju navedene nadstrešnice. Naš najveći grad odlučio se drukčije. Kada je, znači pogreška je bila u startu. Kada je išao odabirati ponuditelja onda je prilično vidljivo odlučio da se na natječaj mogu prijaviti samo one tvrtke koje imaju iskustva u nabavi komunalne opreme veće od 50 milijuna kuna što je prilično veliki zalogaj za malo, srednje pa čak i veliko poduzetništvo. Prema tome, jasno je bilo u kojem smjeru ide intencija i natječaj je dobio jedan jedini ponuditelj kojem je priznato da se pod komunalnu opremu predstavlja zapravo može podrazumijevati i izgradnja, tj. proizvodnja tramvaja. Radi se o tvrtci koja je danas zapala u probleme, zapravo koja se iz tih problema diže. Naš Janko Gredelj koji je dakle dobio posao izgradnje nadstrešnica na temelju referenci oko toga da je do sada izgradio tramvaje, da je … [[Govornik se ne razumije.]] Ubrzo nakon dobivanja natječaja menadžment Janka Gredelja naravno shvatio je to daleko prije ali i prije prijave na natječaj shvatio je da nije u mogućnosti proizvesti navedene nadstrešnice i posao je ponudio jednom sasvim drugom ponuditelju. Taj ponuditelj posao je obavio daleko ispod tehničkih specifikacija, ali dakako po cijeni koja je utvrđena u samome tenderu. Puno slabija kvaliteta i naplaćena puna cijena. Bilo je još tu da vas ne gnjavim previše Zagrepčani znaju oni koji su sudjelovali osobito u gradskoj vlasti gledam kolegu Mesića. Dakle, bilo je tu još izrade betonskih postolja itd. itd. višestruko preplaćenih. U svakom slučaju epilog svega potrošeno je 60 milijuna kuna apsolutno nepotrebno, a osim toga što je potrošeno danas te nadstrešnice se ne održavaju i sa te strane predstavljaju određeno ruglo grada. Jasno je da je pogrešno odabran model, no međutim bivša kampanja je uspješno plaćena, predmet skuplja prašinu u Državnom odvjetništvu još uvijek. Vinovnici i oni koji su donosili odluke i nadalje sjede na svojim mjestima, štoviše čak su i osnaženi pobjedom na novim lokalnim izborima, ali to je već jedan puno širi problem. Što htjedoh reći ovom završnom misli, oprostite mi ako sam možda bio i malo previše osoban i možda malo i skrenuo od zakona ali to je zapravo i bit cijele priče da se zapravo i ovim zakonom koliko god bio savršen i koliko vidim iz diskusija prethodnika biti će jednoglasno usvojen. Ne može se zapravo prevenirati i promijeniti odnos nositelja i odgovornost naručitelja da promijeni svoj način ponašanja. Jedino općim podizanjem, dakle javne svijesti oko borbe protiv korupcije možemo dobiti daleko bolja rješenja i možemo u ovoj zemlji konačno izaći na pravi put. I ja vjerujem da je ovaj zakon jedan mali kotačić u tom smjeru, ali kažem uz odgovornost svih onih u procesu javne nabave od države do najmanje jedinice lokalne samouprave je najvažniji uvjet oko svega toga. Klub SDP-a podržati će ovaj zakon. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista kolega Branko Vukšić, izvolite.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani zamjeniče ministra, poštovane kolegice i kolege. Pa ovdje gotovo da je idilična situacija kad se govori o javnoj nabavi. Netko prije reče da javna nabava kad se spomene asocira na korupciju. Govoriti o javnoj nabavi je govoriti o povijesti hrvatske korupcije u privredi. Javna nabava znak jednakosti jest korupcija. Sve ono što smo do sad radili kroz javnu nabavu iscurile su milijarde kuna, dolara, eura, milijarde. Ali nisu samo iscurile kroz javnu nabavu, kroz javnu nabavu cure milijarde. O javnoj nabavi bi se mogli napisati stotine tragikomedija, da je recimo Shakespeare živ napisao bi za sva vremena na temelju toga kako je Hrvatska radila javnu nabavu. Maloprije kolega Rađenović je govorio o nadstrešnicama u Gradu Zagrebu, međutim u Gradu Zagrebu ne samo nadstrešnice, recimo oni stupići koje u Zagrebu su postavljeni ja ne znam tisuće i tisuće stupića kako se ne bi mogli parkirati i sad netko misli da je to postavljeno zato da se ne bi ljudi mogli parkirati. Taj stupić vam jedan košta tisuću kuna. Kad ga kupite, 200 kuna ga kupite ono na malo. Deseci tisuća stupića su osvanuli da bi netko mogao staviti novac u džep. Jel to prijavljeno? Jeste prijavljeno! Je li itko reagirao? Nije reagirao! Korupcija na sve strane. Kako javna poduzeća kupuju automobile? U jednom javnom natječaju su objavili performanse automobila, čak su zaboravili logo skinuti, to vam je javna nabava na hrvatski način. I sad mi ovdje govorimo o jednom tekstu koji kao tekst, taj tekst zakona će nešto promijeniti u javnoj nabavi u Hrvatskoj. Tako dugo dok ne počinjemo kažnjavati, tako dugo dok ne uvedemo poštenje u javna poduzeća neće se dogoditi ništa. Javna nabava i javni natječaji su zapravo kao što rekoh najveće leglo korupcije, najveće leglo ne samo korupcije nelojalne konkurencije i rada na crno. A kad se tiče javne nabave, kad govorimo o javnoj nabavi u javnoj nabavi, sad govorim o onim natječajima recimo npr. u građevini, najviše je zakinut rad. Najviše nelojalne konkurencije se upravo uspostavlja načinom da se zakida rad. Ovim tekstom su jednako nezadovoljni i poslodavci i sindikati. Međutim, čuo … da ono gotovo kad sam slušao gospodina Popijača da su poslodavci zadovoljni ovim tekstom. Nisu poslodavci. Recimo na samom početku teksta kaže rečenica kroz godinu dana praćenja njegove provedbe nisu uočeni značajni problemi, a novo uvedeni mehanizmi dobili su opću pozitivnu ocjenu od većine dionika sustava javne nabave, prvenstveno naručitelja i gospodarskih subjekata. Udruga poslodavaca u graditeljstvu kaže da je to laž, to nije istina. Jer se potiče nelojalna konkurencija. Znači, u potpunosti netočno. Ja ću ići sad na nekoliko konkretnih primjera. Recimo članak 9. derogira članak 10. U članku 9. se kaže javni naručitelj obavezan je isključiti natjecatelja ili ponuditelja iz postupka javne nabave i sad se nabraja u kojim slučajevima. Međutim, u članku 10. se kaže javni naručitelj može isključiti natjecatelje. Sve ono što piše u 9. članku može se onda primijeniti na 10., a tu se može i ne mora se. Člankom 10. se relativizira red, pravo i konkurentnost. Zato predlažemo da u članku 9. stavak 2. koji glasi ako nije ispunio obvezu plaćanja znati kada se, kada je javni naručitelj obavezan isključiti natjecatelja ili ponuditelja, ako nije ispunio obvezu plaćanja dospjelih poreznih obveza i obveza za mirovinsko i zdravstveno osiguranje osim ako mu je sukladno posebnim propisima odobrena odgoda plaćanja navedenih obveza. Ali vi znate da u građevinarstvu ima osim minimalne plaće, a da biste vi išli na natječaj morate donijeti dokaz da ste platili minimalnu plaću i da ste platili namete na minimalnu plaću, imate kolektivne ugovore, imate razrede i trebate, znači trebalo bi ugraditi u zakon da onaj tko se natječe treba donijeti potvrde da je ispunio uvjete iz kolektivnih ugovora. Znači, porezi i doprinosi se moraju plaćati na ugovorenu visinu plaća jer ovime zapravo vi ukidate kolektivne ugovore. Ono što je u građevinarstvu dobro regulirano, to oni koji se bave time dobro znaju, a ne samo na iznos minimalne plaće. Ovaj zakon upravo sugerira da je dovoljan iznos minimalne plaće i potiče novi kriminal, novu nelojalnu konkurenciju i tada naravno dobivaju poslove oni najniži sa najnižom cijenom jer i tada se javljaju deseci podizvođača koji zakidaju radnike. Znači, članak 10. sasvim sigurno da bi trebalo javne naručitelje mora isključiti. U stavku 7. težak profesionalni propust u smislu isto tako se govori o nelojalnoj konkurenciji treba stajati protivno odgovarajućim propisima kolektivnih ugovora obavezno isključiti ako se ne poštuje kolektivni ugovor. Isto tako taj članak 10. stavak 7. vezan je uz članak 67. koji isto tako govori javni naručitelj obvezan je isključiti natjecatelja ili ponuditelja iz postupka. U stavku 2. trebalo bi stajati isto tako prema kolektivnom ugovoru. Kao što rekoh u građevinskom sektoru kolektivni ugovor je proširen na sve poslodavce i radnike s platnim razredima i ako se to ne poštuje potiče se nelojalna konkurencija. U svakom slučaju ovaj zakon jest doprinos poboljšanju javne nabave. On jest doprinos uvođenju reda, međutim tekst bi trebalo popraviti što sumnjam jer znam praksu ove Vlade da Vlada ne sluša ono što se govori u Saboru, zatim bitnije od popravljanja samoga teksta je to da treba uvoditi red u samoj praksi jer regulativa i praksa su u Hrvatskoj najčešće u velikom raskoraku. Pa sve ono što smo godinama gledali, što godinama čitamo, što godinama vidimo u medijima koji ukazuju na eklatantno kršenje javne nabave govori, a naročito vidjeli smo to lani u bezbroj primjera na koji način su se recimo raspisivali natječaji za javnu nabavu automobila, a još više bodu oči natječaji koji se raspisuju za građevinske radove i u kojima radnici gube i ono malo prava koja imaju. Toliko.
Hvala. U ime Kluba nezavisne zastupnice Jadranke Kosor i HS-a kolegica Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Gospodine zamjeniče, kolegice i kolege zastupnici. Naš klub će također podržati ove izmjene i dopune zakona. očito bit će konsenzus budući da se radi o prije svega i u najvećem dijelu o usklađivanju sa pravnom stečevinom EU odnosno sa direktivama. Naravno da je mala primjedba na početku da smo mogli to i prije jer za nekoliko dana postajemo članica EU. To govorim vezano za sve zakone koji se sada dodatno usklađuju pet do dvanaest, a mislim da smo imali dodatnog vremena naprosto da se zakoni i prije donesu i dakako da se svi oni na koje se to odnosi, a odnosi se na sve mogu dodatno i prilagoditi. No, ovo bi dame i gospodo trebao biti još jedanput učvršćeni okvir za javnu nabavu zapravo u borbi protiv korupcije ali isto tako i kriminala međutim svakako u borbi za jačanje hrvatskog gospodarstva, dakle jedan pravni čvrsti okvir od Vlade do jedinica lokalne uprave i samouprave kako je već rečeno, dakle od nabave automobila do nažalost raznih slučajeva o kojima je bilo i ovdje riječi, izgradnji javnih WC-a itd. dakle spominjem one najbizarnije. Ali mislim da je ovo trenutak i podsjetiti što smo u proteklim godinama sve napravili. Podsjećam 2008.je Vlada donijela Strategiju razvoja sustava javne nabave u RH s obvezom osnivanja središnjih tijela za objedinjenu javnu nabavu do 2011.podsjećam da smo to učinili i puno prije zapravo godinu dana prije dakle kada je osnovan i Središnji ured za javnu nabavu. Ono što su neki od ciljeva i moraju biti neki od ciljeva i ovoga zakona i Državne komisije i Središnjeg državnog ureda i svih ostalih koji rade na ovim poslovima, a odnosi se na sve čelnike i jedinice lokalne uprave i samouprave Vladu u cjelini ali i na Hrvatski sabor, jest unapređenje upravljanja javnim financijama, poticanje tržišnog natjecanja, sprečavanje korupcije i kriminala i rekla bih također očuvanje okoliša što je jedna dimenzija koja se do sada gotovo bih se usudila reći potpuno ispuštala iz vida i dodatno ostvarivanje proračunskih ušteda. Kada ovo spominjem dozvolite da podsjetim samo na neke podatke koji su potpuno nepoznati hrvatskoj javnost, dapače kada smo u prošloj vladi o njima govorili bili su izvrgnuti doslovce ruglu i podsmjehu, kada smo govorili o uštedama koje smo postigli objedinjavanjem javne nabave samo u nekoliko mjeseci. Podsjećam 2010.dakle u nekoliko mjeseci od kako je profunkcionirao središnji državni ured samo na tonerima i na tinti ušteđeno je više od 10 milijuna kuna, na nabavi automobila 39 milijuna kuna, na gorivu više od 22 milijuna kuna na el.energiji 1, nakon toga 2011.također u nekoliko mjeseci recimo na telekomunikacijskim uslugama 35 milijuna, na uslugama čišćenja prostorija gotovo 16, na uredskom materijalu više od 8 milijuna kuna, na vodi za piće u bocama gotovo 2 milijuna kuna. Vjerujem da će se mnogi od vas sjetiti podsmjehu kojem smo svjedočili upravo oko nabavke te vode kroz sustav objedinjene javne nabave. No i ove brojčice koje sam spomenula, a mislim da je svaka kuna proračunskog novca velika zaista kao planina, govore o tome da se kroz sustav javne nabave koji je objedinjen, koji je naravno transparentno proveden mogu postići i postizati goleme uštede. Ne treba uvijek samo govoriti o borbi protiv korupcije i o korupciji, treba govoriti i o realnim uštedama novca poreznih obveznika. I mislim da jedan od glavnih ciljeva ovoga zakona odnosno izmjena i dopuna ovoga zakona mora biti upravo to. dakle omogućiti brze i učinkovite procese javne nabave, osigurati apsolutnu i potpunu transparentnost i ponavljam po tko zna koji put snažnu polugu u borbi protiv korupcije. Ukazat ću još samo na neke odredbe ovoga zakona za koje smatramo da bi trebalo dodatno razmisliti da bi trebalo do kraja rasprave dodatno i da mislim da to predlagatelj može. Naime, budući da se uvodi nova mogućnost dopune dokumentacije poruka je oprez sa nekoliko uskličnika. Naime, to može nažalost, a svjedoci smo bili nebrojeno puta svi mi i ovdje u sabornici i na drugim poslovima koje smo obavljali kada se otvori neki mali prostor, kada se otvori neka mala pukotina, nažalost puno je onih koji tu pukotinu znaju itekako zlorabiti. U tu pukotinu posijati sjeme, biljke korupcije koja brzo raste i strašno brzo se razmnožava. Dakle te prostore treba zatvoriti ili bolje rečeno ne omogućiti bilo kakvu zlouporabu. Bili smo svjedoci nažalost puno puta boreći se za oporavak hrvatskog gospodarstva, upravo činjenici, imali smo to i u brodogradilištima, nevjerojatne slučajeve dakle ali i drugim tvrtkama da tvrtka jedva životari, da posrće, da kooperanti žive dobro. I toga smo često puno puta bili svjedoci. Šta se tiče članka 39. to je dobro, dakle, promjena vezana za rad državne komisije za javnu nabavu, dakle, ona mora odlučiti u roku od 30 dana od predaje žalbe. Međutim pitanje svih pitanja jest s obzirom na iskustvo koje smo imali do sada hoće li to zaista i moći. Evo do sada smo slušali nekoliko primjera o tome koliko se i kako mukotrpno čekala odluka u nekim iznimno važnim slučajevima koji su bili i važni ne samo za gospodarstvo nego su potencijalno mogle biti ekološke bombe. I iskustvo nam isto tako govori kod žalitelja da ima onih koji se često puta žale, pogotovo evo moje iskustvo i u vođenju ministarstva naprosto da bi zaustavili neke procese. Spomenuti ću jedan dakle koji je iznimno gotovo narušio prije svega zakonsku obvezu u jednom slučaju nabave automobila za 100%-tne invalide prve skupine. Dakle, prema zakonu postoji takva obveza nabave automobila za najteže invalide svake godine pa i u godinama kada sam vodila Ministarstvo za to je bio osiguran novac, to je veliki proračunski novac, znatna sredstva poreznih obveznika. Naravno natječaj je raspisan, odabran je najbolji i najpovoljniji ponuditelj, jer to su naravno automobili koji moraju imati i određene uvjete koje moraju ispuniti i zbog toga što se u njih moraju spremiti i kolica 100%-tnih invalida. Međutim, žalitelji su taj proces zapravo zaustavili. I onda smo bili u velikoj neprilici, približavao se kraj godine, odluke nije bilo, prijetila je opasnost da sredstva za tu godinu ne utrošimo, prijetila je opasnost da ne ispunimo zakonsku obvezu i naravno imali smo što je opravdano veliko nezadovoljstvo invalida. Tako da upozoravam i na sve neprilike s kojima se susreće držana komisija da bi obavila svoj posao. I napokon nešto također vezano za članak 9. ali na drugi način, ovdje se još dodatno i to je dobro dodatno pojačavaju odrednice tko, odnosno koga javni naručitelj može isključiti, odnosno koga je obvezan isključiti, dakle sve one koji su osuđeni za kaznena dijela prijevare, primanje, davanje mita itd.. Međutim, ovdje se navodi i ako je natjecatelj dostavio lažne podatke pri dostavi dokumenata međutim, spominjem vezano i uz ovaj zakon i uz zapravo sve druge zakone kada se nekim osobama sprječava ulazak u neki prostor, natjecanja za bilo što. Dakle, osobno bih tu i to je moja osobna primjedba svakako onemogućila i isključila u svakom slučaju i sve one koji su, odnosno čiji su rukovoditelji osuđeni primjerice za kaznena dijela spolnog iskorištavanja i zlostavljanja djece. Jer mi se čini dostavljanje lažne dokumentacije manje teškim djelom od npr. onih koji dokazano zlostavljaju djecu, tu dakako mislim na pedofile. To se odnosi ne samo na ovaj zakon, to jedno razmišljanje možda za budućnost da kada budemo uređivali naše zakonodavstvo dodatno razumijemo svu društvenu opasnost onih koji zlostavljaju djecu. Ali isto tako i obiteljske nasilnike. Za kraj bih htjela još samo podsjetiti da smo u prošloj Vladi među ostalim kada se govori o javnim poduzećima, bilo je dosta govora s pravom o javnim poduzećima donijeli i odluku o posebnim akcijskim planovima za borbu protiv korupcije koju je moralo izraditi i provoditi svako javno poduzeće. Ne znam kako je to danas. Naš Klub će poduprijeti ove Izmjene i dopune Zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Replika Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Kosor, rekli ste u prvoj rečenici, pa sam se zato odmah javio, da se ovaj Zakon usklađuje sa zakonodavstvom Europske unije. Mi ćemo sada producirati iz dana u dan zakone koji se usklađuju sa Europskom unijom ali nismo Europska unija, mislim mi ćemo ući 1. 7. u Europsku uniju znate i to kada se govori sa euforijom kako sada mi, sada će se promijeniti, neće se ništa 1. 7. promijeniti ako se mi ne promijenimo. Da. Znači, mi moramo praksu primijeniti, poslodavci su kivni na ovaj način. Oni poslodavci koji pošteno posluju a takvih hvala Bogu ima u Hrvatskoj ne mogu ravnopravno konkurirati sa ostalim poslodavcima koji zakidaju, koji narušavaju zakone. A kog vlast voli? Vlast uvijek voli ove mangupe. Naročito iz vlastitih redova i gleda im kroz prste. Pa znate da se dionica autoputa ono sjeckaju samo da bi bile manje, samo da bi se lakše moglo manipulirati. Ništa mi, Rumunjska i Bugarska nakon što su ušle u Europska uniju kriminal i dalje cvjeta i ništa nisu napravili jer oni sami sebe nisu unutra promijenili. Prema tome mi trebamo početi mijenjati sebe, moramo početi mijenjati praksu. Prije ste vi spomenuli isto tako u svojoj raspravi javni wc. Pa kako može se oglušiti pravna država, kod nas pravna država ne funkcionira, zato kažem ako nema prava nema ni demokracije, ako košta četvorni metar izrade javnoga wc u Gradu Zagrebu 11000 eura nešto nije u redu. Ili nije u redu ili treba smijeniti one koji trebaju to procesuirati ili treba procesuirati to. Ništa se nije dogodilo. Mi potičemo institucijama države kriminal i prema tome ovo je još jedno mrtvo slovo na papiru koje je nesavršeno, nije dobro jer se potiče nelojalna konkurencija upravo zbog toga govorio sam jer se zakida rad i zakidaju se pošteni poslodavci, oni koji posluju dobro jer ne mogu konkurirati onima koji rade na uštrb rada i na uštrb države.
Odgovor na repliku, Jadranka Kosor.
Hvala lijepa kolega Vukšiću. Nisam ja s euforijom govorila ni ovaj puta o tome da ulazimo u Europsku uniju, ja sam samo spomenula u kontekstu da su to sada dodatne izmjene koje su naprosto nužne zbog toga što 1.7. postajemo članica Europske unije i rekla sam to u kontekstu mojih razmišljanja i u proteklom tjednu i u zakonima koje smo ovdje donosili, o kojima smo raspravljali, koji su se također sada usklađivali s direktivama, koji su se mogli prije uskladiti sa direktivama. To je moja primjedba jer sigurno da zakon mora stupiti na snagu i da svi oni na koje se odnose, a odnose se zapravo na sve nas, moraju biti dodatno upoznati ali tako će to biti očito sve do 1. srpnja. Da, morat ćemo se mijenjati i ja se osobno zbog toga veselim ulasku u Europsku uniju jer će nas pravila od fiskalne odgovornosti, dalje do nekih pridržavanja pravila, provođenje zakona, to će sasvim sigurno biti jedan korak dalje za Hrvatsku. Mi smo se u pregovorima, odnosno radeći ovaj teški posao u kojem smo uložili puno snage, mi smo već puno stvari promijenili, to je istina, ja mislim i usudim se reći apsolutno u pravosuđu. Ali se slažem s vama da ako dobro razumijem suštinu onoga o čemu često puta ovdje vodimo polemike i razmjenjujemo mišljenja, nema onoga što je ključ svega i što je u temelju svega, a to je društvena osuda, prava i istinska društvena osuda protuzakonitog ponašanja i to je suština. Kad to postane opće mjesto onda će i naše rasprave ovdje u sabornici sigurno biti drugačije. Hvala.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi u raspravi kolega Domagoj Ivan Milošević.
Hvala gospođo potpredsjednice. Uvažene kolegice i kolege. Pa bez obzira što nas nema mnogo u ovoj sabornici mislim da je nužno konstatirati da je za državu koja je na pragu ulaska u Europsku uniju, koja šesti kvartal uzastopno ima gospodarski pad, a 5 godina neće vidjeti gospodarskog rasta, Zakon o javnoj nabavi nevjerojatno bitan zakon. Međutim, mislim da ovako napisan zakon zapravo na neki način signalizira hrvatskom gospodarstvu jedna indiferentnost prema tom istom gospodarstvu i nerazumijevanje koliko je u situaciji kada nažalost privatnih investicija nema ili su minimalna, kada stranih ulagača nema i zaobilaze nas, investicije ili nabavke u javnom sektoru koji još uvijek nažalost dominira hrvatskom ekonomijom je užasno važno. E sad, dakle prošli tjedan sam govorio i neću prestat govorit o tome koliko je bitna podrška javne administracije upravo hrvatskom privatnom sektoru i ovaj zakon također na neki način mogao bi biti alat prije svega u tom smjeru. Govorili smo o tome nešto i na odboru, međutim ne vidim da imamo novi zakon, odnosno ove dopune koje će stvarno doprinijeti da se prije svega bavimo ekonomski najpovoljnijim ponudama, da u uvjetima recesije hrvatski poduzetnici na neki način mogu ravnopravno sudjelovati onima koji će se pojavljivati sve više s prostora Europske unije. To govorim iz nekoliko razloga. Prije svega hrvatski poduzetnici nakon 1.7. iz nekoliko razloga će bit u podređenom položaju u odnosu na većinu, a to je samo zbog visine kamate. Dakle govorimo o velikim razlikama u konkurentnosti između hrvatskih poduzetnika i stranih. Hrvatska poduzeća dominantno nažalost još uvijek nisu orijentirana na izvoz, prije svega kad govorimo o proizvodima pa je onda i ovo neveliko hrvatsko tržište izuzetno bitno. Tim je važnija onda nabavka u javnom sektoru. Međutim, današnjom raspravom dominira strah od korupcije. On je opravdan ali ne smije postati jedini koji motivira donošenje novih zakona i koji zapravo taj strah od te korupcije blokira javnu administraciju na svim razinama da se upuste u rizik, doslovno rizik, da jedini parametar koji odlučuje kod javne nabavke bude cijena. Nažalost vjerujte mi i iz osobnih iskustava to je danas u Hrvatskoj jedini kriterij. Mislite li da bi u Njemačkoj javna administracija i različiti dijelovi te administracije vozili njemačke automobile da je kriterij cijena? Ili u Francuskoj da bi vozili francuske? Pa ne, ja mislim da je u 2013. za ovu zemlju ključni parametar ekonomski najpovoljnije ponude je što će to donijeti hrvatskom radniku i hrvatskom poduzetnik. Dakle u neposrednoj su vezi zaposlenost, odnosno hrvatski radnici i oni koji iz zapošljavaju, a to su hrvatski poduzetnici. E sad mislim da bi o tom trebalo vodit brigu i mislim da o tom treba ozbiljno raspravljati. Mislim da treba raspravljat o tome da li je u 2013. parametar da li je netko ostvario gubitak ili dobitak bitan. Naime Daimler, jedna od najvećih europskih korporacija, redovno svakih 7, 8, 10 godina ostvaruje gubitak u poslovanju. Gubitak je kao i dobitak u životu, to je sastavni dio života, poslovanja, ako hoćete i u političkom životu, u svemu je gubitak sastavni dio života kao i dobitak. Prema tome, ne može da li je netko ostvario nakon 5 godina krize gubitak ili dobitak bit parametar koji će odlučivat da li će neka hrvatska tvrtka radit nekakav posao u Hrvatskoj državi. Ja bih sad mogao još govoriti dugo, međutim samo želim svima vama, svima nama skrenuti pozornost da je ovaj zakon u ovom trenutku izrazito bitan, da ulazimo u EU gdje javna administracija naravno desetljećima to vježba i da moramo bit samo spretni i spremni razumjeti prije svega šta je ovaj trenutak u kojem živimo, koje su mogućnosti koje otvara objektivno EU, a također i koji su rizici za hrvatsko gospodarstvo nakon 5 godina krize. Hvala.
Hvala. Replika Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Miloševiću, s pravom ste ukazali na jednu činjenicu koja je vrlo važna u poslovanju, a to je rekli ste da su hrvatski poduzetnici u podređenom položaju zbog visine kamata. To je točno. Ja ću se sad opet nadovezati na kolegicu Kosor koja je rekla, čini mi se da je ona, ako sam pogriješio onda oprostite unaprijed se ispričavam. Ne daj bože da Vujčić ode iz Hrvatske narodne banke. Daj bože da ode zbog toga što je upravo ta politika Hrvatske narodne banke, a to je politika kontinuiteta koja uništava Hrvatsku, Hrvatsku pa onda hrvatsko gospodarstvo, pa sve ostale i preferira sve što dolazi izvana i preferira ono sve što je nekonkurentno na hrvatskom tržištu, a naravno da će hrvatski gospodarstvenici biti nekonkurentni jer će imati skupi novac iz naših banaka, vrlo teško će dolaziti do jeftinoga novca. Malo prije je isto tako rečeno da nedostaje, raspravljali smo o tome društvena osuda, javna osuda kriminala. Ali nedostaje i društvena osuda upravo takvog ponašanja. Znači mi pokušavamo se kleti kako smo veliki domoljubi, a to domoljublje ne dokazujemo na djelu, a upravo je to da bismo trebali podržavati domaću proizvodnju, da bismo trebali. To je domoljublje, a nije domoljublje uvoziti robu. Pa onda je rečeno isto tako da nedostaje te društvene, međutim nedostaje pravne osude, nedostaje osude. Osuđuju se samo pojedinci koji su posrnuli. Kriminalci u privredi su i dalje stupovi društva i oni su nelojalna konkurencija, a ti kriminalci su umreženi s političkim moćnicima i mi tu šutimo i gledamo, progledavamo kroz prste na te činjenice.
Odgovor na repliku, Domagoj Ivan Milošević.
Hvala. Pa uvaženi kolega Vukšić, ja vam samo moram ovdje reći i to ne samo o pitanju kad govorimo o kamati. Ultimativno u rukama time upravlja država, Vlada, vlast, ne Hrvatska narodna banka. I to ovdje zbog javnosti treba reći. Dakle, Vlada ima alate u rukama da unaprijedi hrvatski kreditni rejting, a ne da ga dovede na razinu smeća. Ako je hrvatski kreditni rejting smeće, onda ne treba čuditi da posebno izvan Hrvatske, hrvatska poduzeća plaćaju 7, 8, 9 i više posto kamata, zato jer hrvatska poduzeća teško poslujući u Hrvatskoj mogu ostvarivati na tržištu globalnom, ni u Hrvatskoj, manje kamate od onog što ostvaruje Hrvatska država. Dakle, ultimativno kamata zapravo ovisi o uspješnosti svake hrvatske Vlade da upravlja nacionalnom ekonomijom. I tu vam je odgovor i na ovaj drugi dio, a to je možemo se ljutiti na poduzetnike koji uvoze, izvoze, međutim oni su pojedinci, a država, Vlada, mudra Vlada upravlja tom ekonomijom i motivira izvoz i bavi se time. Prošli tjedan sam govorio o tome da imate situacije da hrvatski poduzetnici koriste strane veleposlanike u stranim zemljama da bi pokušali napraviti posao. Pa može li bit nešto zapravo teže od takve konstatacije. Dakle, u nevelikoj ekonomiji hrvatska Vlada ima sve alate u rukama da motivira ili demotivira za koja tržišta, što želimo raditi, odnosno u kojim sektorima gospodarstva. Hvala.
Hvala. Na redu za raspravu je kolega Draženko Pandek.
Hvala lijepo poštovana potpredsjednice Sabora, uvaženi predstavnici Vlade, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Zakon o javnoj nabavi i sustav javne nabave koji se njime uspostavlja, dakle mora predstavljati jednu od osnova za suzbijanje korupcije u državi. Taj sustav trebao pri predstavljati branu zlouporabi javnog interesa, javnog novca i ukoliko je postavljen kako treba predstavlja izuzetno važan alat koji osigurava efikasno funkcioniranje države i državnog aparata, čini zemlju konkurentnijom i pogodnom i za strana ulaganja. Do sada ipak valja konstatirati ne možemo biti prezadovoljni sustavom javne nabave kakav do sad je funkcionirao u Republici Hrvatskoj. Brojni su primjeri koji pokazuju da osigurači koji bi trebali osigurati trošenje javnih sredstava na način koji će najbolje štititi interese ponuditelja jednostavno nisu djelovali kako treba. Evo naišao sam na podatak koji je na primjer skupio Marko Rakar u okviru svog projekta Vjetrenjače u kojem su skupljeni podaci o javnim nabavama u periodu od 2009. do 2011. a koji ukazuju na izuzetno mnogo tvrtki koje gotovo isključivo posluju preko javnih natječaja, na izuzetno veliki broj javnih nabava gdje je razlika između predviđene vrijednosti onoga što ponuđač ponudi, dakle on ne bi trebao znati za tu predviđenu vrijednost gotovo navlas ista itd. Sami po sebi ti podaci predstavljaju dovoljno opravdan razlog za sumnju da sustav javne nabave ne daje dovoljno dobre rezultate, odnosno barem je nije davao do kraja 2011. do kad se dakle odnose ti podaci. Prečesto smo na žalost svjedoci da su postupci formalno provedeni po zakonu, a iz okolnosti provedene javne nabave imamo puno pravo sumnjati da nešto ipak nije bilo kako treba. Sustav bi jasno trebao biti postavljen tako da suzbijanje rašireno uvjerenje u javnosti da je korupcija u postupcima javne nabave vrlo, vrlo česta stvar. Dovoljno je da postoji u sustavu javne nabave previše prostora da se sve uklopi u postojeće zakonske procedure tako da ne postoji mogućnost sankcioniranja gotovo očigledno malicioznog ponašanja. Za to imamo, na žalost brojne konkretne primjere. Neki su izneseni. Na primjer ja mogu navesti nekoliko iz svoje sredine. Prvi je kad se uopće zaobilazi primjena Zakona o javnoj nabavi. Na primjer kad jedinica lokalne samouprave ima potrebu za izgradnju vrtića za kojeg bi, dakle trebalo provesti postupak javne nabave i raspisati natječaj, a ona umjesto toga unajmi usko specijalizirani objekt vrijednosti desetak milijuna kuna koju određeni poduzetnik eto baš izgradio neposredno prije nego što je ta jedinica lokalne samouprave raspisala natječaj za zakup baš takvog objekta. U takvom slučaju nameće se naravno logičan zaključak da nitko pri zdravoj pameti ne bi uložio npr. desetak milijuna kuna u neki usko specijalizirani objekt da nema potpuno čvrsto uvjerenje da će upravo takav natječaj biti raspisan kad se ono dovrši. Jer logičan je zaključak da nitko drugi neće ispunjavati uvjete da ima novi objekt takve vrijednosti za namjenu za koju je raspisan natječaj. Ili pak primjer kad se poduzetnik koji gradi potporni zid kao zaštitu od klizišta javi na natječaj o kojem se za izgradnju takvog tog zida traži ugradnja nekoliko tona šina kakve dosad inače nitko nije koristio u sličnim radovima, a koje eto on baš ima na skladištu već nekoliko godina i nikako nije znao što bi s njima do natječaja koji se igrom slučaja ima upravo uvjete za ugradnju takvog materijala kakav je njemu smetao na skladištu. Nažalost, s takvim primjerima nameće se zaključak da sustav javne nabave ne funkcionira kako treba i da treba doradu. Novi Zakon iz 2011. donio je izmjene sustava u dobrom smjeru, a izmjene koje su sada predložene u određenoj mjeri predstavljaju usklađenje s pravnom stečevinom EU, ali u određenoj mjeri predstavljaju i poboljšanje zakonskog teksta koji nije uvjetovan samo tim usklađenjem. Te izmjene u određenim elementima predstavljaju racionalizaciju i fleksibilizaciju i svakako ih treba pozdraviti. Donekle bih se kritički osvrnuo na članak 1. u kojem se govori o vlasnicima pravnih osoba. U nekoliko zakona možemo naći pojmove poput toga stoga evo opet imam potrebu istaknuti i u prijašnjim raspravama sam to isticao da govoreći u pravnom smislu, što ovdje moramo jer stvaramo dakle pravnu normu, ne možemo u hrvatskom pravnom sustavu govoriti o vlasniku pravne osobe. Kod pravnih osoba govorimo samo o članovima društva, imateljima dionica, odnosno udjela te osnivačima ukoliko govorimo o ustanovama. Korištenje termina vlasnik je možda primjereno u kolokvijalnom govoru, ali u pravnoj normi nipošto i ne može biti jer je u suprotnosti sa Zakonom o trgovačkim društvima, Zakonom o ustanovama i Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Ovdje se čak u obrazloženju govori o osnivačima, odnosno članovima društva pa meni nije jasno zašto se u zakonskom tekstu inzistira na pojmu vlasnik. Ovo je jedan od dosta zakona kao što sam rekao koji upotrebljava pravno neodgovarajuće termine i mislim da ću ovaj apel vjerojatno ponavljati još nekoliko puta, ali mislim da je vrijedno ponavljati jer upotreba pravno neodgovarajućeg termina može dovesti i dovodi do određenih realnih problema pri primjeni zakona. Važna novela koju imam potrebu ovdje istaknuti u ovom zakonu odnosi se na kontekst primjene elektroničke dostave ponuda i potpisima javne nabave te promoviranje upotrebe elektroničkog popisa i propisivanje uvjeta za takvu komunikaciju. U prvom redu smatram da će se postupak javne nabave time ubrzati i postati efikasniji i jeftiniji, ali također smatram da upravo zbog toga treba biti putokaz i na drugim područjima, prvenstveno u sustavu javne uprave. Nema nikakvog razloga da se ne provedu odgovarajuće izmjene zakona koje reguliraju postupanje državnih tijela i tijela s javnim ovlastima i upravnim sudskim i drugim postupcima koje bi dozvoljavale potpunu elektroničku komunikaciju tih tijela i stranaka i omogućile gotovo potpuno izbacivanje papirnatih dokumenata i sad već … dostavljanja takvih dokumenata fizičkim putem. Stoga ističem reguliranje ovdje problematike ovdje u ovome prijedlogu zakona još jednom kao primjer koji treba slijediti. Važnom odredbom ocjenjujem i odredbu članka 18. kojom se mijenja članak 92., a kojim se omogućava određena fleksibilnost i racionalizacija jer se dozvoljava da naručitelj pozove ponuditelje dakle da pojašnjenjem ili upotpunjavanjem dokumentacije može ukloniti pogreške, nedostatke i nejasnoće. Donekle su racionalizirane i odredbe o podizvođačima u članku 86. no pomalo, moram istaknuti, je dvojbena odredba prema kojoj je javni naručitelj obvezan neposredno plaćati podizvoditelju za izvođene radove, isporučenu robu ili pružanje usluge. Ugovor s podizvođačem naime sklapa izvođač i što se naručitelja tiče u biti ugovor između podizvođača i izvođača je … [[Govornik se ne razumije.]] Ovim se u biti čini treća izvan ugovorna osoba odgovorna za obveze koje su ugovorile druge ugovorne strane što je čini mi se presedan u našem pravnom sustavu. Možda je, ističem radi pravne sigurnosti, ovdje valjalo zakonski podrobnije urediti sadržaj ugovora između naručitelja i izvođača npr. da taj ugovor nikako ne može obvezivati naručitelja na veće obveze nego što ima iz osnovnog ugovora. Velim čisto radi opreza i radi veće pravne sigurnosti. Što se tiče reguliranja problematike podizvođača treba istaknuti da je u tom prostoru također bilo dosta prijepora i sumnji u korupciju. Evo kolega Rađenović je istaknuo primjer nadstrešnica u Zagrebu koje su ogledni primjer kako se uključivanjem podizvođača može dogoditi situacija da naručitelj bude oštećen i da nikakve sankcije nakon toga nema. Ali to sigurno nikako nije jedini primjer. O situacijama s namještanjem javne nabave i uključivanjem podizvođača već se pričaju i vicevi jel'. Stoga bi svakako trebalo razmisliti o dodatnoj regulaciji u tom segmentu npr. ograničavanjem postotka izvide poslova koje mogu preuzeti proizvođači, o dodatnoj kontroli takvih natječaja i slično. Također bih o sličnoj dodatnoj regulaciji smatram trebalo razmisliti i u slučajevima kada se odobravaju dodatni radovi koji su prečesto korišteni za manipulacije i povećavanje cijene javne nabave tako da konačna cijena ispadne višestruko veća od one koja je ponuđena na javnom natječaju. Također smatram da bi trebalo težiti dodatnoj regulaciji u slučajevima kad se odobravaju npr. izmjene u projektu i materijalima nakon što određeni ponuditelj pobjedi na javnom natječaju pod prvotno težim uvjetima. Zaključno, s obzirom na moje općenite primjedbe s početka rasprave, uputio bih apel da se sustav javne nabave i nadalje u čim većoj mjeri racionalizira, učini efikasnijim, transparentnijim ali i bolje kontroliranim. U prvom redu da se sustav takvim činjenjem ne samo isključivo po pitanju cijene nabavke nego da se učini čim sličnijim situaciji kad svatko od nas traga recimo za čim povoljnijom situacijom kad postupamo u svojim privatnim poslovima pažnjom dobrog gospodara. A najbitnije da se sustav javne nabave podvrgne čim učinkovitijoj kontroli. I ne samo kad se postupa mišljenja sam po žalbi natjecatelja nego i u slučajevima kad određena situacija ukazuje da bi pomna kontrola trebala biti izvršena. Jedan od pokazatelja kako bi to trebalo činiti je spomenuta web aplikacija vjetrenjača koja pokazuje kako bi sustav se efikasno u biti mogao kontrolirati. Korištenje sličnih rješenja kao toj aplikaciji vrlo često bi imali prilike reagirati kada se upali crvena lampica koja ukazuje na određeni oprez i na situaciju koju valja provjeriti. Poboljšanje sustava javne nabave jedan od uvjeta ako ne za iskorjenjivanje a ono barem za ograničavanje prostora korupcije priliku da sustav javne nabave opremimo još efikasnijim zaštitnim mehanizmima bi trebali svakako iskoristiti. Hvala.
Kolega Miroslav Tuđman replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Kolega Pandek je ovdje upozorio da treba što veću kontrolu nad ovim sustavom javne nabave kako bi se spriječila korupcija i ostale zloporabe, to je uredu taj dio. Međutim mislim da bi mi trebali danas isto tako voditi računa o učinkovitosti odnosno o onome što nam to znači u europskom kontekstu kada će se još više povećati taj broj zahtjeva odnosno kandidata za tim javnim sredstvima. … [[Govornik se ne razumije.]] Druge zemlje su to riješile tako da štite svoje poduzetnike i svoje firme. Mi danas koliko ja znam nemamo tih mehanizama. Čisto primjera radi, ako se radi, ako se jave dva ponuđača jedan iz Hrvatske, drugi izvan Hrvatske koji imaju istu ponudu, istoj cijeni, iste kvalitete da se to radi u Njemačkoj dobila bi njemačka firma to zato što oni računaju da će i porezi i prirezi ostati u Njemačkoj, prema tome da je on povoljniji. To nije pitanje korupcije to je pitanje čuvanje vlastitoga gospodarstva ili vlastitih radnih mjesta. Ili kada se kaže mi nemamo automobilsku industriju, ali lakše je to ilustrirati. Znači kancelarka Merkel je u doba najveće krize rekla da stimulira kupnju njemačkih automobila naprosto da ostanu radna mjesta tamo gdje ostaju. Taj mehanizam, taj izračun naprosto ne postoji, on bi se trebao ugraditi i trebao bi biti takav da stimulira da hrvatske onda firme dobijaju te poslove ako su po ostalim parametrima isti, upravo zato što će i prirezi i porezi itd. ostati u Hrvatskoj.
Odgovor na repliku Draženko Pandek.
Zahvaljujem. Pa u načelu se slažem sa vašim stajalištima. U svakom slučaju ovaj primjer koji ste naveli kancelarke Merkel u biti mislim da se radilo o poticajima koji su davani kupcima dakle automobila, nije se baš u uskom smislu radilo o sustavu javne nabave, ali svakako se slažem da sustav javne nabave treba proučiti komparativnih rješenja drugih zemalja i vidjeti kako najbolje zaštititi interese naših proizvođača kojih eto nemamo baš ni previše. Nije ih puno ostalo od onog razdoblja sjećamo se osamdesetim kada je naša industrija posebno u Hrvatskoj i u Zagrebu cvjetala i svakako podržavam ideju da se ta komparativna rješenja kako su druge zemlje zaštitile svoje proizvođače i sustavima javne nabave istraži i primjeni i u našim zakonima.
Nastavljamo raspravu kolega Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Pa izgleda što važniji zakon i što veći problemi to rasprave ležernija i neinteresantnija. I to je dokaz o neprepoznavanju važnosti javne nabave. Svaka izmjena zakona bi trebala biti refleks na uočene poteškoće u određenom području. Mi smo se pretvorili u pravila, mijenjati zakone sukladno direktivama EU, kao da nemamo ništa spoznaja o tome što se događa ono što mi zakonski određujemo u našem tu dvorištu. Naravno da treba poštivati, ugraditi i implementirati direktive EU, ali svaka izmjena treba biti reakcija na detektirane probleme. Što smo mi detektirali to da je to u području javne nabave i što smo pojedinim zakonima, a malo prije sam čuo kako je svaka izmjena zakona bila poboljšanje u području javne nabave, što smo mi to uočili i kojom odredbom zakona ćemo poboljšati tu situaciju i da će ona biti kvalitetnije rješenje, koji će biti učinak tom izmjenom? Pa na javnoj nabavi smo često posrtali, padalo se na ispitima procedura javne nabave. Toliko je izravnih problema pokazane, na neke ovaj prijedlog zakona reagira, ali na neke ne. Nitko ne spominje dodatne radove, pa to je najveći problem javne nabave kao da ne postoji. Izvantroškovnički radovi, izmišljaju se tzv. … [[Govornik se ne razumije.]] domišlja se kako doskočiti zakonu, ne kažem čak da se krši zakon nego kako doskočiti jer zakon ne određuje na pravi način ne tretira tu kategoriju. Javna nabava je po financijskom i društvenom smislu jedna od najvažnijih područja za našu državu. Ona je zrcalo poslovne kulture. Što smo spoznali o dosadašnjoj javnoj nabavi? Da se koristila i za stjecanje tržišne moći, da se koristila za dominantnost na tržištu. A onda evo i sada ovim prijedlogom zakona čak na neki način subjektivnošću javnog naručitelja omogućujući da on svojim subjektivnim stavom čak i diskriminira poduzetnike. Članak 9. kaže, govori o uvjetima kada javni naručitelj mora isključiti iz postupka javne nabave određene gospodarske subjekte. Kada su oni, kada je neki gospodarski subjekt ili osoba ovlaštena po zakonu za zastupanje gospodarskog subjekta pravomoćno osuđena, da nije ispunio obvezu plaćanja, dospjelih poreznih obveza u Republici Hrvatskoj. A što ako je netko kažnjavan izvan Republike Hrvatske i nije platio obveze izvan Republike Hrvatske? Što ako je on poslovni subjekt izvan Republike Hrvatske? Što ako nije platio radnicima plaću? Je li važniji podatak da netko nije platio poreza 3 tisuća kuna ili da ima 10 milijuna kuna neplaćenih plaća radnicima? Je li važnije za društvo da ima netko tisuću kuna neplaćenog poreza ili da dobavljačima ima 100 milijuna neplaćenih? Po ovom prijedlogu ako je netko dužan nekoliko tisuća kuna poreza on se može natjecati i javni naručitelj ga je dužan, nije ga dužan eliminirati. A ako je netko dužan 50 ili 100 milijuna dobavljačima koje je taj eliminirao da ne mogu sudjelovati u procesu javne nabave, on se može natjecati. Niti je životno niti je društveno opravdano. Znači subjektivnost je ta koja ovdje govori što je moguće, što nije moguće. Eliminirati one koji su najviše doprinijeli lošem stanju u gospodarstvu treba svakako … [[Govornik se ne razumije.]] postupka javne nabave. I uzeti u obzir sve elemente. Toliko ih je pod izvoditelja, toliko je uništeno, upravo od onih koji su bili na javnoj najavi odabrani kao izvoditelji i oni se i dalje mogu natjecati i dobivati će poslove. A oni koji su zbog njih nisu možda platili tisuću i dvije ili pet ili 20 tisuća kuna poreza oni se neće moći natjecati ali su plaćali svoje radnike, plaćali su svoje dobavljače. Poštuju društvenu kulturu, poštuju kulturu poslovnu i ne mogu se natjecati a ovi, bitno je da su platili poreze a što je cijela država, država možda grca zbog njih i ne plaćaju nikomu, što na neplaćanju dobavljačima stječu tržišnu moć, to ovaj Zakon ne predviđa, to je veliki nedostatak ovog zakona. Kao što je i za pohvalu da je konačno, da se podizvođačima izravno mora plaćati, ne može nego mora. I svaki zakon bi morao sadržavati jasne odrednice, ne bi trebao sadržavati može, na određeni način, u izvjesnoj mjeri, takvi termini ne postoje u zakonu. Šta to znači? Tako da i članak 10. koji govori o onim uvjetima kada javni naručitelj može isključiti neke. Opet dođe do paradoksalne situacije da će ostati netko u postupku javne nabave zato što je javni naručitelj odlučio da on može ga isključiti ali ga neće recimo isključiti a osuđivan je za kazneno djelo ili što ja znam još ovdje da je gospodarski subjekt pravomoćno osuđen za kazneno djelo, da gospodarski subjekt u posljednje dvije godine od početka postupka javne nabave učinio težak profesionalni propust. Šta je sada opet postavljam pitanje gore? Ne platiti porez za 2000 kuna ili biti osuđivan za gospodarski kriminal i kaznena djela? I sada se to ostavlja na javnom naručitelju da on procjenjuje hoće li ili neće nešto. A onda ne od svih ovih, da sve isključuje, nego može jedan ostaviti, drugi ugraditi i selektivno pristupati od postupka do postupka kada će neki parametar uključiti a kada će neki isključiti, kako kome odgovara. Zakon to ne bi trebao tako omogućavati. On bi morao jasan biti tko može i kada može i pod kojim uvjetima se natjecati. To znači da će u jednom postupku, kod jednog naručitelja onaj koji je kazneno osuđivan sudjelovati u javnom natječaju, nabavi a kod drugog gospodarskog subjekata neće moći. Pa zar je to normalno? U Zagrebu, u istom mjestu u istom gradu može se u jednom slučaju u drugom slučaju ne može se … [[Govornik se ne razumije.]] a isti pravni subjekt pod istim. Ili u Splitu ne može, ovisi o subjektivnosti javnog naručitelja kada će koga, … [[Govornik se ne razumije.]] , pa čak i istog, i istog gospodarskog subjekta može jedanput uključiti, a nakon mjesec dana ako je nova javna nabava može ga ponovo uključiti jer to daje njemu na prosudbu kada će ga isključiti a kada ne iz javne nabave. Ne vodi se dovoljno u postupku javne nabave o troškovima onih koji sudjeluju u javnom … [[Govornik se ne razumije.]] , samo sudjelovanje u javnoj nabavi iziskuje prevelike troškove. Zašto moraju i većinom to javni naručitelji i rade da traže od svih ponuditelja bankarsku garanciju. 20 njih mora priskrbiti svu dokumentaciju, bankarsku garanciju koja košta i koja je iznimno skupa da bi se odabrao jedan koji u konačnici donese bankarsku garanciju za izvođenje radova i usluga a onih 19 ili 18, ili 15 bespotrebno potrošilo novce i platilo samo naknade bankama. Problem se jednostavno riješi da se uvjetuje pismo namjere poslovne banke da ako budete izabrani za izvoditelja da ste dužni u roku tome i tome dostaviti bankarsko jamstvo. I onda svi oni drugi koji neće biti odabrani neće imati barem dodatnog troška. A o tome se, zamislite koliko subjekata sudjeluje u javnoj nabavi a odabirani samo pojedinci. I svi oni imaju trošak i samo im se ionako pogoršava i onako otežana situacija. Kod plaćanja dobro je riješeno da se plaća po izvoditeljima izravno ali nije uzeto u obzir kada se plaća avans zašto avans ide samo onome koji se odabrao a ne i podizvoditeljima. U propocionalnom iznosu izravno bi trebalo plaćati i avansni dio pod izvoditeljima sukladno ugovoru. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo tri replike Branko Vukšić, izvolite.
Uvaženi kolega Marić, evo vi ste se dotakli nekih dosta zanimljivih tema ali jedna o tome, ovaj zakon nosi onaj famozni E, europski zakon. Sad ste vi nabrojili, kao što sam ja rekao referiraili ste se na članak 10. u kojem sam ja govorio gdje piše može, može ga se isključiti iz javne nabave ako je osuđen za gospodarski kriminal ali se ne mora. Često se u zakonima, tzv. europskim zakonima koje dogovaramo ovdje jednoglasno izglasujemo i onda se u desetom dijelu tiče europskih zakona, a ostalo se poturi ono što nema nikakve veze sa direktivama pa tako se treba napustiti ta praksa. Prema tome da, glasat ćemo ako ispravite to i zakone, a sasvim sigurno da nikakva direktiva ne kaže da se može isključiti kriminalac iz javne nabave nego moramo to napraviti. Govorili ste o dugu dobavljačima, o zapravo nelojalnoj konkurenciji. Važno je platiti porez državi, a to da li je netko dužan 300 milijuna dobavljačima i na taj način kao što ste rekli stječe tržišnu moć, to zakonodavca izgleda nije briga. Veliki problem su dodatni radovi, to je onaj izvantroškovnički rad koji je često u 3, 4, 5 pa i 10 ugovora veći od samog ugovora o kojem je riječ. Takve stvari se naprosto nisu regulirale ovim zakonom.
Odgovor na repliku, Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Vukšić, pa naglasio sam da neodređenost ne bi smjela biti sastavnica nijednog zakona. Evo primjerice pročitat ću vam, može na odgovarajući način odrediti primjenu. Što to znači može na odgovarajući način. To nije u nijednom zakonu i to ne može biti direktiva. Direktiva je ono što se nalaže ugraditi, a ne može se naložiti nešto što je fleksibilno, što je neodređeno. Prema tome, mi ugrađujemo i uvijek ostavljamo prostor za manipulaciju namjerno i svjesno. Ne znam zašto, zbog pojedinaca. Kako je moguće da je neka tvrtka u stečaju po članku 10. ovog zakona može biti u procesu javne nabave, a druga ne može. Koji su kriteriji? Može netko biti u stečaju s preustrojem, netko u potpunom stečaju, ništa nije definirano. Sad čak i ona ista tvrtka koja je u stečaju jedanput će biti eliminirana, drugi put neće biti eliminirana. Pa ne smijemo to raditi, ne možemo tako, nedefiniranost. Što znači ako je netko u posljednje dvije godine, netko je plaćao porez 20 godina uredno i došao je sad, nije naplatio fakturu jednu i ne može platiti, nije platio porez zadnjih 2 mjeseca, ostao je dužan. Njega će se eliminirati u potpunosti, a onome kome je država otpisala 500 milijuna kuna ili milijardu kuna poreza, on se natječe i on dobiva posao i on će i dalje opet dolazit u situaciju da mu opet država vjerojatno otpisuje. Mislim da takve defekte mora zakon onemogućiti, ne smije biti ostavljen prostor ni za kakvu zlouporabu već unaprijed moguću. Zato mislim da mora ovaj članak 10. prilagoditi članku 9. i jasnije definirati što je i porezni dug. Ako je to i jedna kuna slažem se, ali onda ne može biti dug dobavljačima 300 milijuna kuna.
Boris Kovačić, replika.
Hvala gospođo potpredsjednice. Pa gospodine Marić, s većim dijelom vaše rasprave evo ja se slažem mogu i podržati, međutim evo dva aspekta. Ako sam dobro čuo jer ste malo progutali riječ, rekli ste da je rasprava neinteresantna. Ako sam to krivo čuo slobodno ispravite, ali ako je tako kako se meni učinilo da sam vas čuo, zašto, zašto bi ova bila rasprava neinteresantna. Pa zar upravo u ovoj jednoj komornoj atmosferi kada nastojimo jedni druge saslušati pa evo i pristojno replicirati, znači bez kada vehementnost nastojimo nadomjestiti meritornošću itd., pa ja upravo mislim da to i pristaje ovoj prostoriji da u jednom ozračju decentnosti se provode sve rasprave. Ja se upravo zalažem za to. Ali ono što je daleko važnije, vi ste rekli da je najveći problem javne nabave dodatni radovi. Ja se mogu složiti u jednom dijelu da je to veliki problem, pa i problem javne nabave ali ne isključivo javne nabave, pogotovo kada idemo opet u javni sektor, od ministarstava do jedinica lokalne samouprave. Za dodatne radove često su krivi od projektnog zadatka, znači od onih koji postavljaju zadaću preko projekata, gotovo sam uvjeren da nema projekta koji ne zaslužuje reviziju i onda dolazimo na postupak javne nabave i naravno sigurno da onda i kroz te izvođače koji su izvješeni posebno u tom dijelu da znaju tražiti i postaviti probleme oko dodatnih radova, ali ja ne bih nikako ni isključio ovaj čitavi niz. Projektni zadatak, projekti, pa onda znači postupak, izvođači.
Odgovor na repliku, Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Kovačić, kazao sam da je rasprava bila ležerna, ležerna da je bila. … [[Upadica se ne razumije.]] Ali evo već nije više ležerna. Ali zašto, zato što pažljivo sam slušao, nisam čuo niti jedan konkretno naveden problem i način rješavanja tog problema. Sad smo u ovih zadnjih petnaestak minuta čuli, zato su takve rasprave dobre za zakon. I odlično da u jednoj ovakvoj raspravi kažemo što je dobro, što ne, samo ne znam zašto uvijek je uvriježeno sa druge strane govoriti većim dijelom se slažem sa vašom replikom. Ja ne bih zborio, ja sam često govorio slažem se u potpunosti ako se nešto slažem. Ali uvijek ostaje jedna rezerva, tako da niste naglasili u čemu se ne slažete sa mnom. Ali naravno da su dodatni radovi veliki problem i da ih treba promatrati u kontekstu problema kako rješavati taj problem. Nije uvijek situacija da izvan troškovničkih radova mora biti 20% ili 30%, ali ima situacija kad ih mora biti. I ne smije se ista pravila primjenjivati na one situacije kad su oni nužni i kad ne smiju bit jer ima mnoštvo situacija kad ni jedne lipe izvan troškovničkih radova ne može bit. Ima i takvih situacija, a mi zakon određujemo i prema jednoj i drugoj situaciji isto. Najviše sam isticao nelojalnu konkurenciju i da se postojećoj mogućnosti da se određeni subjekti koji su u istom statusu različito tretiraju, da jedan može sudjelovati, a drugi ne, da se time potiče nelojalna konkurencija. Time se tržišna ravnoteža eliminira, time se dovodi do potpunog debalansa tržišta.
Hvala. Mladen Nova, replika.
Hvala lijepo. Kolega Mariću, rekli ste na početku da izmjena zakona pretpostavlja da je reakcija, do nje došlo kao reakcija na neki problem koji je u praksi, koji se u stvarnom životu dešava i to bi tako i trebalo bit. Međutim, na žalost svjesni smo toga da u zadnje vrijeme smo mi samo ovdje zbog usvajanja ovih direktiva od EU. Spomenuli ste i jedan izraz izvan troškovnički radovi ili kako ih oni često u žargonu među sobom zovu VTR. Interesantno da te VTR-e tzv. u mnogim nalazima nalazimo i od strane revizije, pa se čak dešava da je konstatacija da su recimo ti troškovi premašili čak i one osnovne troškove, pa se dešava čak da i po nekoliko puta, pa se zna dobro da se neki radovi, osnovni natječaj je za neku stvarno smiješnu cifru pa se to onda napumpa poslije do neslućenih razmjera. Interesantno da one institucije koje to konstatiraju da je to problem, tu sve stane. Nema reakcija dalje od onih od kojih bi trebalo biti. S druge strane moram priznat da se slažem i sa onim što je kolega vaš iz vašeg kluba, kolega Milošević prije rekao da bi trebalo sa izmjenama zakona na neki način omogućiti onima koji su uspješni, koji imaju neke probleme koji su realni da im se nađe neki način da im se pomogne. Jedan od tih problema je recimo konstantne žalbe, pa ponavljanje natječaja do iznemoglosti, stavljanje u situaciju da u stvari više natječaj nema smisla jer on zbog čega je trebalo bit, koji radovi su trebali bit, odnosno što je trebalo bit dogovoreno s tim natječajem više besmisleno i takvi natječaji propadaju. Tu bi trebao recimo zakon odraditi svoje, ali bi trebale i ove druge institucije koje se s tim bave. Hvala.
Na repliku odgovara kolega Marić, izvolite.
Hvala lijepa. Pa odlično je da ste spomenuli kolega Novak Državnu reviziju. Pa ovaj zakon bi i prijedlog izmjena trebao bi se temeljiti na nalazima Državne revizije. Ako itko zna poteškoće i što se sve događa u području javne nabave i što sve treba napraviti da se to ne događa, onda to zna Državna revizija. Ne znam jesu li uopće oni bili članovi radne skupine za izradu ovog prijedloga? Mislim da nisu koliko znam, možda i griješim, ali mislim da nisu. Ne postoji konačno, konačno u Hrvatskoj državna institucija koja toliko profesionalno i savjesno radi kao što je to Državna revizija koja to nije radila prethodnih godina. Ali u zadnje vrijeme je to najprofesionalnija državna institucija u Republici Hrvatskoj. I ne uvidjeti što su oni sve uočili. Pa vidjeli bi tamo da su izvan troškovnički radovi koji imaju skraćenicu pogrešnu VTR jer i onda govore kao da je van troškovnički radovi, a to nije u duhu hrvatskog jezika, onda bi vidjeli da je to stvarno detektirani problem koji se pojavljuje svugdje. I zašto tjerati javnog naručitelja da cjepka uvijek na one dopuštene iznose i kad je Državna revizija uočila kad je to cjepkanje, a kad nije, u kojim slučajevima je, u kojima nije. A kolega Milošević je dobro uočio da ni u kom slučaju cijena ne smije biti glavni element čimbenika odlučivanja. Pa u pravilu dobar gospodarstvenik, u pravilu najnižu cijenu i najvišu odbacuje, uopće ih ne razmatra. To podrazumijeva pravilo ponašanja dobrog gospodarstvenika, a onda traži, toliko ima elemenata koji odlučuju što je najbolja ponuda, a cijena je samo jedna od njih. Hvala lijepo.
Time smo iscrpili listu prijavljenih za raspravu. Pitam zamjenika Ministra gospodarstva Alena Liverića hoće li zaključno? Izvolite.
Hvala lijepo. Potpredsjednici i uvažene zastupnice i zastupnici, pa evo prije nego dam završnu riječ čisto par informacija koje su se teme otvorile na ovoj današnjoj raspravi. Što se tiče Državne revizije uvaženi zastupniče Ministarstvo gospodarstvo uputilo je mišljenje na postojeći, izmjene i dopune zakona i od Državne komisije nismo dobili nikakvo mišljenje. Ono što smo dobili od Državne komisije, a što dobivamo nakon što se izvrše revizije i Sabor, izvješća sa revizija mi šaljemo optužne prijedloge, tako u 2012. godini poslano je 20 optužnih prijedloga sukladno javnoj nabavi i 2013. do danas 4 optužna prijedloga. Što se tiče dodatnih radova za javne nabave koja je danas ovdje bila spomenuta europska Direktiva 17. i 18. iz 2004. godine dozvoljava dodatnih radova u iznosu do 50% za javne naručitelje, a hrvatski zakon predviđa, odnosno Zakon o javnoj nabavi predviđa do 25%. Znači Direktiva 17. i 18. iz 2004. godine. Uvažena zastupnica Martinčević spomenula je vremenske periode. Evo čisto članak 39. upravo na tragu ovoga što ste vi spomenuli za grad Varaždin, uvjet je da se u roku od 30 dana od dana predaje uredne žalbe komisija mora donijeti i objaviti odluku, a na tragu toga i ovaj Sabor donio je negdje početkom godine Zakon o Državnoj komisiji gdje su se vijeća sa jedan povećala na tri da bi se ubrzali procesi kod donošenja u žalbenim postupcima. Isto tako Državna komisija ima za obavezu do kraja tijekom ove godine ovom Saboru donijeti odnosno dati Izvješće o svom radu. I htio bih na kraju istaknuti da osim usklađivanja sa Kaznenim zakonom i ostalim zakonima i odredbama pravne stečevine EU, a ovdje je bilo više puta i rečeno, ovaj zakon ide u tragu smanjivanja administrativnih zahtjeva i omogućavanja lakše primjene u procesu javne nabave za onoga tko podnosi, a i olakšava se proces samom naručitelju. Evo, hvala lijepo.
Zahvaljujem. Za repliku se prijavio poštovani kolega Goran Marić.
Hvala lijepa. Gospodine Leveriću vi ste kazali koliko je optužnih prijedloga dato ali nije to bio predmet rasprave. Predmet rasprave je bio da članak 10. da onaj tko je optužen ako je primjerice hipotetski kažemo 100 optuženih iz gospodarstva ovim zakonom se omogućuje da 99 njih sudjeluje u javnoj nabavi, procesu javne nabave, a da jednoga samo isključe. O tome se govori. Govori se o tome da onaj tko je u stečaju, stavak 1. članka 10., da ga javni naručitelj može isključiti ako je u stečaju. Znači, od 500 subjekata koji su u stečaju mogu samo jednoga isključiti i ne dopustiti mu da sudjeluje u procesu javne nabave, a da njih 499 sudjeluje u postupku javne nabave. Na to ne odgovarate, to nije logično, to nije racionalno, to nije životno. O tome govorim. Ovim dopuštate selektivan pristup javnim naručiteljima, a to nije dobro za hrvatsko gospodarstvo, to nije dobro za hrvatsko društvo. Na to odgovorite, a ne na ono što vas ne pitam.
Rasprava o tekstu zakona je završena. Glasat ćemo kad se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, PZE br. 379. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo, Klub zastupnika HDZ-a i Klub zastupnika SDP-a. Molim da se o amandmanima izjasnite. Zamjenik ministra gospodarstva poštovani Alen Leverić, izvolite. Amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 10. amandman broj 1.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 2. na članak 18.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj 3. na članak 34.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman Kluba zastupnika HDZ-a.
Amandman se ne prihvaća.
Obrazloženje.
Odredba članka 15. stavka 1. važećeg Zakona o javnoj nabavi ne definira pojam zaštitne radionice, stoga njezinu definiciju treba tražiti i tumačiti u skladu sa odredbom posebnog propisa, odnosno članka 19. stavka 2. Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osobe sa invaliditetom koji je lex specialis u odnosu na Zakon o javnoj nabavi.
U ime kluba predlagatelja poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Nama u klubu Hrvatske demokratske zajednice izuzetno žao što Vlada nema razumijevanja za poduzeća koja zapošljavaju osobe preko 51% osoba sa invaliditetom i na žalost što čak nit ne žele prihvatiti da ovaj članak 15. nije usklađen sa člankom 19. stavkom 2. Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Tražim glasovanje.
Molim da se izjasnite o amandmanu Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Molim tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman Kluba zastupnika SDP-a na članak 9. poštovani zamjeniče ministra.
Amandman se ne prihvaća.
Obrazloženje.
Predloženi amandman se ne može prihvatiti jer je u suprotnom citiranu odredbu ne bi bilo moglo primijeniti zato što članak 67. stavak 2. Zakona o javnoj nabavi ne sadrži riječ: "obaveza".
U ime kluba SDP-a poštovani zastupnik …
Povlačim.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Dragovan Igor. Hvala lijepa zamjeniče ministra. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Tko je suzdržan? Hvala. Možemo li dobiti rezultat? Utvrđujem da je većinom glasova 76 za, 21 glas protiv i 2 suzdržana glasa donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi u tekstu kako ga je predložila predlagateljica zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na iduću točku dnevnog reda. To je - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 399 Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za gospodarstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani zamjenik ministra gospodarstva Alen Leverić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče, uvažene zastupnice i zastupnici. Evo ispred vas je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja. Znači osnovni razlog za donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja je određivanje nadležnog tijela i omogućavanje izravne primjene pravne stečevine EU s područja zaštite tržišnog natjecanja i to članka 101. i 102. Ugovora o funkcioniranju EU koji uređuje pitanja vezano uz zaštitu tržišnog natjecanja između država članica EU, zatim Uredbe Vijeća EU 1. iz 2003. o provedbi pravila u tržišnom natjecanju koja su propisana člancima 81. i 82. Ugovora o osnivanju Europske zajednice i Uredbe Vijeća 139. iz 2004. godine o kontroli koncentracije između poduzetnika. Naime, iako važeći Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja usklađen je sa postojećom pravnom stečevinom EU u području zaštite tržišnog natjecanja članstvom u EU postupcima utvrđivanja zabranjenih sporazuma između poduzetnika i zlouporabe vladajućeg položaja poduzetnika ovim zakonom će se osigurati da se uz nacionalno zakonodavstvo RH izravno primjenjuje pravo EU članak 101. i 102. Ugovora o funkcioniranju EU kada je riječ o sporazumima ili postupanjima poduzetnika koji imaju učinak na trgovinu između RH i države ili država članica EU. Stoga se ovim zakonom uređuje nadležnost Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja kao tijela ovlaštenog za primjenu prvo navedenih članaka 101. i članka 102. Ugovora o funkcioniranju EU. Naime, važećim Zakonom o zaštiti tržišnog natjecanja agencija je ovlaštena samo za primjenu tog zakona na sporazume i zlouporabe vladajućeg položaja poduzetnika isključivo s učinkom na području RH. Nadalje, ovim zakonom uređuje se nadležnost trgovačkih sudova za izravnu primjenu navedenih članaka navedenog ugovora u privatno-pravnim sporovima po tužbama stranaka i u postupcima za utvrđivanje naknade štete nastale uslijed povreda navedenih članaka. Davanje ovlasti izravne primjene članaka 101. i 102. nadležnim trgovačkim sudovima u privatno-pravnim sporovima po tužbama stranaka omogućuje se brža i efikasnija pravna zaštita. Isto tako jedan od razloga je istaknut što je ovim zakonom osim utvrđivanja same nadležnosti AZTN i nacionalnih sudova omogućiti primjenu potpune pravne stečevine EU za navedeno područje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovani kolega Đuro Popijač.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, zamjeniče ministra sa suradnicima. Dakle, evo ovo je zaista jedan pravi primjer kako izgleda usklađivanje određenog dijela pravne regulative sa EU. Bojim se da ni ovaj zakon ne može izazvati prevelike strastvene rasprave. dakle evo tu određene kolege su i komentirale potrebu za takvom vrstom rasprave ali je zaista izuzetno bitan da se razumije što on zaista i predstavlja i u uvodu je gospodin zamjenik i rekao. Dakle, ovo jest zaista potpuno prenošenje pravne stečevine EU u jedan dio, a uglavnom govori se o zaštiti tržišnog natjecanja gdje se predaju ovlasti i uspostavljaju ovlasti agencije na potpunu primjenu i direktnu primjenu određenog zakonodavstva EU na teritoriju RH i radi se o primjeni članaka 101., 102.i 106. Ugovora o funkcioniranju EU koji načelno uređuje pitanje tržišnog natjecanja u državama članicama EU. Potrebno je dakle osigurati da se uz nacionalno zakonodavstvo u RH izravno primjenjuje i pravo, izravno dakle EU kada je riječ o postupanju poduzetnika koji imaju učinak na trgovinu između RH i država članica EU. Dakle članak 101.uređuje zabranjene sporazume između poduzetnika koji bi mogli utjecati na trgovinu između država članica i koji mu je cilj ili posljedica sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja unutar zajedničkog tržišta kao i izuzeća od opće zabrane sklapanja takvih sporazuma, dakle radi se o kartelima. Vjerujem da razumijemo što na razini tržišta od 500 milijuna stanovnika i najveće koncentracije ekonomske moći znači i za domaće tržište. Članak 102.tako govori i uređuje zlouporabe vladajućeg položaja jednog ili više poduzetnika na zajedničkom tržištu ili njegovom značajnom dijelu koji nisu u skladu sa zajedničkim tržištem jer utječu ili mogu utjecati na trgovinu između država članica. To su tzv. zlouporabe. Jedino područje unutar zaštite tržišnog natjecanja koje je uređeno posebnom uredbom je koncentracija između poduzetnika što je zajednička nadležnost institucija EU, institucija država članica. Važeći Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja već je usklađen sa zakonodavstvom EU no potrebno je još osigurati da se u određenim slučajevima izravno primjenjuje pravo EU kada se radi o postupanjima poduzetnika koji imaju učinak na trgovinu između RH i država članica EU. I tako će Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja nadzirati primjenu skupnih izuzeća na sporazume koji imaju učinak na tržište RH i na trgovinu između RH i članice EU. Agencija će ocjenjivati koncentracije koje imaju učinak na trgovinu između država članica EU ali samo kada ocjenu tih koncentracija Europska komisija odluči ustupiti agenciji. Nadalje, agencija se naravno obvezuje na obvezno dostavljanje potvrde o dopuštenosti koncentracije bez odlaganja dok se u važećem zakonu potvrda dostavlja na pisanoj razini. Izmjenama i dopunama ovog zakona omogućeno je agenciji izravna primjena članka 101.i članka 102.i to je u praksi jedina točka u ovom momentu gdje će se direktno primjenjivati određena regulativa i na području RH. Pored toga zakon o izmjenama i dopunama ovog zakona uređuje se i nadležnost trgovačkih sudova za izravnu primjenu ovih članaka u privatno pravnim sporovima po tužbama stranka u postupcima za utvrđivanje naknade štete nastale uslijed povreda ovih članaka. Nadalje, zakonom o izmjenama i dopunama ovog zakona uređuje se isključivo nadležnost Visokog upravnog suda RH za odlučivanje o tužbama protiv odluka agencija i za izdavanje naloga za provođenje nenajavljenih pretraga poslovnih i drugih prostorija, zemljišta, prijevoznih sredstava u postupcima koji se odnose na utvrđivanje najtežih povreda Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, dakle zabranjenih horizontalnih sporazuma poduzetnika kartela. Važno je ovo ponovno spomenuti jer evo ponavljam ovo je jedno od rijetkih ali u ovom momentu evo i prvih direktnih primjera direktne primjene europske regulative u pravnom sustavu RH i na fizičke i pravne osobe kojih bi se eventualno ticale ove odredbe. Pored toga je predviđeno da će AZTN propisivati kazne za one poduzetnike koji krše pravila tržišnog natjecanja ili one koji se udružuju kako bi sebi ili svojim poduzećima priskrbili nezakonitu dobit. Do sada je to rađeno putem prekršajnih postupaka koji u praksi nisu donosili bog zna kakove rezultate. Jedino što je možda moglo biti da se određeni postotak iznosa ovih kazni usmjerava direktno u proračun AZTN-a dakle Agencije za tržišno natjecanje jer ona i sama ima određene potrebe za dodatnim financiranjem, tako je to recimo riješeno u Mađarskoj i nekim drugim zemljama, da se omogućava i AZTN-u da ima i neke druge prihode osim prihoda državnog proračuna. Inače područje tržišnog natjecanja već je spominjano ovdje u Saboru. ono se prvenstveno do sada manje-više odnosilo na državne potpore, dakle i ulogu same agencije. Često raspravljamo o tome ili kada su izvještaju određenih ministarstava koje daje državne potpore ili agencija. I moramo dakle isto tako podsjetiti, spomenuti koliko je i uloga samoga AZTN-a bila u prethodnom razdoblju kada smo završavali pregovore jer je tržišno natjecanje bilo jedno od i zadnje zapravo otvorenih poglavlja, prilikom pregovora o pristupanju Europskoj uniji i jedno od tri zadnja ili dva zatvorenih poglavlja. I svakako jedno od najtežih prvenstveno i u pravilu isključivo upravo zbog nedozvoljenih državnih potpora koje je Republika Hrvatska davala određenim gospodarskim subjektima u poteškoćama. Naravno odnose se na prvenstveno na brodogradnju ali tu je bilo problema i oko Hrvatske radio televizije, pa ako, industrije, čelika itd. to je sve uspješno riješeno. I sama Agencija ima već dugogodišnje iskustvo u potpunom i regulatornom ali i operativnom prilagođavanju i svojih aktivnosti ali i cijelog tržišta dakle pravilima koja su izuzetno, izuzetno važna za funkcioniranje ovog jedinstvenog europskog tržišta. Zaista sve ono i sva ona iskustva koja su sticana tokom svih ovih godina su definitivno pomogla i da i u samom procesu i u samom procesu pregovora, pridruživanja i zaključivanja ugovora o pristupanju ali i uvođenju pravila ponašanja u pogledu zaštite tržišnog natjecanja u našim gospodarskim subjektima. Jer ona će zapravo izuzetno biti sada i pod lupom direktno Europske komisije. Mi ćemo naravno podržati ovaj Zakon jer je on evo kako govorimo direktna implementacija nadležnosti određene pravne regulative na naše tržište i direktno … [[Govornik se ne razumije.]] usklađivanje ovog Zakona sa određenim odredbama iz također regulative Europske komisije. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Za repliku se prijavio poštovani Ivan Šuker.
Pa kolega Popijač, možda je prilikom ovog da tako kažem zadnjeg koraka u usklađivanju zakonodavstva Hrvatske sa zakonodavstvom Europske unije, možda je baš ovo Zakon gdje treba reći da bi došli uopće u ovu fazu da je trebalo srušiti niz predrasuda, običaja, mišljenja ja to moram dobiti, meni to nitko ne može zabraniti da dobijem. To je možda bio najteži korak. I nije baš sve negativno, nije baš sve loše, nego kada pogledate ovaj Zakon i možda je to predstavnik Ministarstva i trebao reći. Jer u principu kada smo govorili i kada govorimo o izvješću Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja a i kada smo govorili o novom Zakonu o potporama u principu smo jasno … [[Govornik se ne razumije.]] što nas čeka sutra. I sve je to u principu vezano. I vi naprosto ovaj Zakon ne možete gledati odvojeno jedan od drugoga. I možda najveći problem je što u ovoj žurbi hitnih postupaka naprosto taj Zakon ne gledamo tako. I ne kažemo ustvari sve one teške korake koje je trebalo učiniti. Dakle, vi ste spomenuli samo brodogradnju. Bilo je niz poticanja koji su se naprosto davali u Republici Hrvatskoj i ljudi su dobivali, zapravo tvrtke su imale poticaje samo zbog toga što su se bavile s nečim. Međutim izmjenama određenih zakonskih propisa je trebalo uspostaviti određena pravila igre da ne trebaš samo imati tvrtku da bi se bavio s nečim da bi dobio poticaje, nego naprosto moraš dobiti poticaje za nešto što radiš. Da možda kažem što nedostaje u ovoj raspravi da bude malo življa i veselija, ali svi oni koji su u proteklih 7, 8 godina sudjelovali u izmjeni zakonodavstva Republike Hrvatske i svi oni koji su se sukobljavali sa tim običajima i predrasudama i tim mišljenjem ja to moram dobiti, znaju kako je to bio izuzetno težak posao da se dođe do ovog zadnjeg koraka i da 30. navečer kasno svi slavimo. Hvala lijepo.
Na repliku odgovara poštovani Đuro Popijač.
Uvaženi kolega spomenuli ste te dvije važne stvari, dakle, samo tržišno natjecanje i veliki, veliki napor koji su svi oni koji su sudjelovali u toj zadnjoj fazi završetka pregovora i odradili i institucije naravno i pojedinci da bi upravo u ovom poglavlju ispunili sve kriterije pa tu je i brodogradnja bila naravno najveći problem. A što se tiče ovih, ovog dijela u dijelu aktivnosti i same agencije ali i generalno državnim potporama i treba to naravno uvijek i stalno ponavljati da je već dugo vremena u potpunosti prihvaćena i regulativa i praksa i način na koji su sadržane potpore u, pogotovo u dijelu malog i srednjeg poduzetništva dodjeljivale. I po prvi puta naravno su se počele te horizontalne potpore primjenjivati upravo zahvaljujući i uređenom sustavu potpora. A koji i ključan dio je bio i uloga Agencija za tržišno natjecanje jer je ona i ocjenjivala sve programe i od ministarstava ali naravno i od samih pravnih i odnosno gospodarskih subjektata koji su u određenom segmentu participirali u ovom dijelu. Posebno naravno i u dijelu kada se radilo o restrukturiranju, dakle sada se govori o veliki restrukturiranjima a restrukturiranja su rađena uvijek. I uvijek se kada se dolazilo do procesa restrukturiranja već unazad 7, 8 godina išlo prema agenciji za tržišno natjecanje koja je davala mišljenje i davala negativna ili pozitivna mišljenja na programe restrukturiranja. Tako da, naravno život ne počinje od danas niti je to bilo od jučer, nego evo dobro je da se taj kontinuitet nastavlja i da konačno imamo i zaokruženu cijelu priču.
Zahvaljujem. Što o ovom Zakonskom prijedlogu misli HNS čuti ćemo od poštovane kolegice Natalije Martinčević.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvaženi zamjeniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo sadašnji sustav zaštite tržišnog natjecanja u Republici Hrvatskoj uređen je Zakonom o zaštiti tržišnog natjecanja koji je stupio na snagu 2010. godine te uredbama Vlade koje su donesene na temelju prijedloga Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja. Ovdje je riječ čak o 11 uredbi kojima se propisuje način i kriterij utvrđivanja mjerodavnog tržišta, kriterij za ocjenu koncentracije poduzetnika, određuje se kriterij za izricanje upravno-kaznenih mjera odnosno uređuju ostala pitanja zaštite tržišnog natjecanja. Zaštita tržišnog natjecanja između država članica Europske unije sastavni je dio pravne stečevine unije od njezinog osnivanja, a odnosi se kako na kontrolu ponašanja poduzetnika na tržištu tako i na kontrolu država članica Europske unije u dodjeli državnih potpora koje mogu narušiti trgovinu na tržištu unije. Konkretno područje zaštite tržišnog natjecanja u pravnoj stečevini Europske unije uređeno je odredbama članaka 101., 102. i 106. Ugovora o funkcioniranju Europske unije, a kojima se zapravo zabranjuju sporazumi koji bi za posljedicu mogli imati sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja unutar zajedničkog tržišta i naravno zabrana zloporabe vladajućeg položaja, odnosno zabrana monopola. Spomenute odredbe dužni su primjenjivati i Europska komisija, nadležna tijela za zaštitu tržišnog natjecanja i sudovi u državama članicama. To u konačnici znači da su države članice dužne u praksi osigurati primjenu propisa iz područja zaštite tržišnog natjecanja i naravno iz tog razloga je važno da se predložene izmjene i dopune ovog zakona i usvoje. Jer iako je postojeći zakon dakle usklađen sa pravnom stečevinom Europske unije članstvo Hrvatske u Europskoj uniji nužno je osigurati da se uz nacionalno zakonodavstvo u Hrvatskoj izravno primjenjuje i pravo Europske unije, posebno kada je riječ o postupanju poduzetnika koji imaju učinak na trgovinu između Republike Hrvatske i članice Europske unije. Važno je reći da se ovim izmjenama i dopunama utvrđuje jasna nadležnost Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja kao tijela ovlaštenog za primjenu ugovora o funkcioniranju Europske unije, ali i za suradnju s Europskom komisijom i tijelima za zaštitu tržišnog natjecanja država članica Europske unije što je neophodno kako bi se ostvarila paralelna nadležnost između Europske komisije, nadležnih europskih sudova i nacionalnih sudova u državama članicama u primjeni pravne stečevine iz područja prava zaštite tržišnog natjecanja. Ja se u sklopu ovog zakona moram malo osvrnuti i na sam rad AZTN-a u nešto malo drugačijem tonu nego što je to iznio Klub zastupnika HDZ-a, upravo iz razloga što njezina uloga postaje još veća i još važnija i često od ključnog značaja za poslovanje naših poduzetnika. Naime, pred nama će se za nekoliko dana u potpunosti otvoriti tržište od 500 milijuna stanovnika koji će naravno donijeti velike prednosti i mogućnosti onima koji su za to spremni, no isto tako i velike probleme onima koji se za to nisu dovoljno dobro pripremili. Tržište Europske unije donosi pritiske konkurencije sa zajedničkih tržišta i zadatak je hrvatskih poduzetnika naravno da na te izazove odgovore. U tom dijelu smatram da agencija može i mora poduzeti dodatne korake na području promicanja prava i politika tržišnog natjecanja, odnosno na informiranju poduzetnika i institucija, ali i stručne i šire javnosti o svim relevantnim propisima, uzimajući u obzir upravo važnost navedenog za rast gospodarstva i rast konkurentnosti. Temeljem razgovora sa nizom gospodarstvenika, kao i uvidom u cijeli niz sporova koji dakle kontinuirano postoje između gospodarstva i agencije da se zaključiti da su naši gospodarstvenici vrlo nezadovoljni radom agencije i naravno da oni to često gledaju kroz svoje naočale i da su njihove kritike zapravo često posljedica upravo ove neinformiranosti o kojoj sam prije govorila. Ali ću se morati s njima složiti u tome da bi agencija ipak trebala odigrati savjetodavnu ulogu u pomoći posrnulom hrvatskom gospodarstvu na način da im pomogne prevladati poteškoće i zapreke na koje nailaze u procesu predlaganja i poduzimanja mjera za spas tvrtki, a o čemu agencija odlučuje. Naime, agencija se najčešće očituje kategorički ne, bez ikakve namjere da pomogne u rješavanju problema i pronalaženju rješenja. I na to nemaju primjedbe sam gospodarstvenici već i određena tijela državne uprave koja zajedno sa gospodarstvenicima prepoznaju da je ključ iznaći rješenje u okviru naravno onoga što Europska unija dozvoljava, a najviše znanja kako to učiniti ima upravo agencija. Kao što je poznato da su tu najpogođeniji upravo prerađivačke industrije i to posebno tekstilna i drvna industrija SZ Hrvatske koje uz već navedenu problematiku ističu i kako agencija nedovoljno brzo reagira na njihove zahtjeve. Naime, verifikacije pojedinih programa kod agencije traju iznimno dugo, ponekad i više od godine dana što je obzirom na trenutak u kojem se nalazimo apsolutno neprihvatljivo. I zbog toga je iznimno važno da se tvrtke kada se jave dakle sa konstruktivnim prijedlozima, da agencija se na njih uistinu očituje, odgovori u što je moguće bržem roku jer kao što znamo uglavnom tvrtke koje predlažu pogotovo programe i procese restrukturiranja nemaju pretjerano mnogo vremena. Dakle agencija bi u tom smislu trebala biti daleko više senzibilizirana. Poznato je da agencije u državama Europske unije su itekako konstruktivne i da usprkos vrlo jasnim pravilima tržišnog natjecanja koja tamo vrijede su iznašle modele za spas svojih industrija jer prepoznaju da je naravno u konačnici cilj poštovati sve odredbe pozitivnog zakonodavstva Europske unije, ali i poduzeti sve mjere u okviru mogućeg da se zaštiti domaće gospodarstvo i domaća industrija. Iskreno mislim da nema potrebe da kako se to kaže uvijek budemo papinskiji od pape i da agencija kao što sam rekla sada postaje još važnija i još značajnija i da naravno bi trebala početi i nikad nije kasno razmišljati više u tom smjeru. U tom smislu važno je reći da se zakonom određuje isključivo nadležnost Visokog upravnog suda Republike Hrvatske za odlučivanje o tužbama protiv odluka agencije. Vjerujem da će predloženo ovo uređenje omogućiti bolju pravnu zaštitu adresata nego dosadašnje zakonsko rješenje jer uzima u obzir potrebu dobrog poznavanja pravne stečevine Europske unije i specijalizaciju sudaca koje bi bilo naravno neekonomično i nerealno provoditi na čak 4 Upravna suda. I budući da je uglavnom riječ o žurnim postupcima u kojima sudjeluje veći broj stranaka sa različitim sjedištima na teritoriju Republike Hrvatske ovakvo rješenje vjerojatno će osigurati tu nužnu ekonomičnost i žurnost postupanja. Također zakonom se određuje i nadležnost Visokog upravnog suda Republike Hrvatske za odlučivanje o zahtjevima Agencije za davanje naloga za provođenje nenajavljenih pretraga poslovnih i drugih prostorija, a u postupcima koji se odnose na utvrđivanje najtežih povreda zakona. Tim se rješenjem nastoji osigurati poštivanje hitnosti i tajnosti kada je riječ o davanju naloga za provođenje tih nenajavljenih pretraga i s time da naravno ovdje također treba dosta opreza kod utvrđivanja koje su to najteže povrede kako definira zakon, a kako se iste ne bi zlorabile. I zaključno što se sudova tiče to je već bilo nekoliko puta spomenuto. Važno je reći da se po prvi puta daje mogućnost izravne primjene članaka 101. i 102. Ugovora o funkcioniranju nadležnim trgovačkim sudovima u privatno-pravnim sporovima što bi svakako trebalo također omogućiti bržu i efikasniju pravnu zaštitu. Evo HNS će podržati donošenje izmjena dopuna ovog zakona uz naravno zahtjev da se sugestije iz ove rasprave razmotre. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo prijavljene dvije replike. Prvo poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvažena kolegice, u narednom periodu do otrežnjenja potpunoga govorit ćemo o fer, slobodnom, principijelnom, reguliranom, ozakonjenom tržišnom natjecanju. Normalno da je to sve skupa floskula kao što je i slobodno tržište ono slobodno isto tako floskula. Znamo dobro da od dviju Njemački, bivših Njemačka ona nedemokratskija se zvala demokratska država. Rekli ste jednu činjenicu da nam se otvara tržište od 500 milijuna stanovnika. Recite mi prije svega kojim ćemo mi to poslovima, kojom ćemo robom na tih 500 milijuna stanovnika konkurirati, za što smo spremni, što je država pripremila naše proizvođače, naše izvoznike. Upravo jedan varaždinski poslovni čovjek i to vrlo ugledni poslovni čovjek koji mi je rekao ovako. Ispitivanje tržišta, primjerice države od 50 milijuna stanovnika u EU za robu koju oni proizvode, riječ je o hrani košta više nego zbir profita u 100 godina. Rekli su mi ne možemo na tržištu biti konkurentni i nećemo biti konkurentni i ne možemo našim proizvodima konkurirati. Prema tome, jedno je zakon a drugo su naše želje i drugo je ono što se često spominje, pa ću ja ovako spomenuti politička demagogija.
Na repliku odgovara Natalija Martinčević.
Uvaženi kolega Vukšić, pripremljeni smo za EU koliko smo pripremljeni. Odlučili smo se svi zajedno da u EU uđemo i snosit ćemo sve ono dobro i sve ono naravno što će nas i negativno pogoditi ulaskom u EU. Tako da sad ja zaista nisam razumjela baš najbolje ovu vašu repliku. Ja sam u svojoj raspravi htjela zapravo ukazati na to da se svi zajedno, a to se odnosi i na ovaj prethodni Zakon o javnoj nabavi moramo potruditi baš upravo da ne budemo papinskiji od Pape i da u sustavu javne nabave i u sustavu djelovanja Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja u okviru onoga što EU dopušta, u okviru zakonske regulative pronalazimo rješenja kako najbolje zaštititi naše gospodarstvo i naše poduzetnike.
Druga replika, poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Martinčević, govorili ste i mislim da je i dobro da u ovoj raspravi, u obje ove rasprave o dva ova prijedloga zakona govorimo i o svojim iskustvima, dakle u ovom širokom području koje se tiče ponavljam zapravo sviju nas. I spomenuli ste neke primjedbe vezane za rad Agencije za tržišno natjecanje u smislu i sporosti, neučinkovitosti i svakako kažem govorimo svatko o svojim iskustvima. Ja bih pak željela ovdje naravno bez namjere da budem shvaćena kao odvjetnika agencije reći dobra iskustva koja smo imali upravo u pregovorima u posljednje dvije i pol godine vezano za poglavlje VIII. o čemu je već bilo riječi. Dakle, agencija koja je potpuno neovisna institucija ali naravno nije neovisna o hrvatskim interesima je uložila ogroman napor i znanje i zahvaljujući tom naporu i tom znanju i upornosti mislim da smo i uspjeli u onom što je bio cilj sviju nas. Kad se govori o brodogradilištima prije svega, dakle onome što jest hrvatska proizvodnja, da spasimo što je moguće spasiti više. Pred nama su dvije mogućnosti privatizacija, uspješna privatizacija ili naravno stečaj i to stečaj na žalost kako su mnogi govorili stečaj s likvidacijom. Prema tome, posao agencije u potpori ne Vladi nego u potpori jednom od glavnih naših ciljeva je bio velik i u nekim trenucima gotovo i nemjerljiv. I zato mislim da je dobro da iznosimo svoja iskustva. Dakle, ja zaključno želim reći da su iskustva bila dobra, da su iskustva bila odlična i da smo zahvaljujući i naporu i radu agencije uspjeli veći dio brodogradilišta kao što znate spasiti i sa tom popudbinom mi 1.7. ulazimo u EU. Hvala lijepo
Na repliku odgovara zastupnica Natalija Martinčević.
Naravno svakako da je agencija i ja sam o tome govorila i u izvješćima o radu agencije u određenim segmentima napravila izvrstan posao. Drago mi je da ste spomenuli brodogradnju koja je nakon 20 godina uspješno riješena za mandata ove Vlade po modelu bivšeg prvog potpredsjednika Vlade gospodina Čačića. To je uistinu jako dobro. Ja sam samo željela sugerirati, dakle da agencija i u ovim drugim segmentima, dakle pomoći i potpore našem gospodarstvu treba biti fleksibilnija. Ona ima najveća znanja, ona se nalazi na izvoru znanja, najbolje barata problematikom. I mislim da bi dakle osim te isključivosti često dakle onih prvih brzih negativnih odgovora našim gospodarstvenicima njihove prijedloge trebala davati, dakle i sugestije i konstruktivne prijedloge kako bi zapravo mogli ono što žele postići i ostvariti, u okviru naravno zakonski dozvoljenog i dopuštenog. Hvala.
Stavove kluba SDP-a približit će nam poštovani kolega Igor Rađenović.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine zamjeniče još jednom sa suradnicima, kolegice i kolege. Zahvaljujem na ovako lijepoj najavi gospodine potpredsjedniče. Evo dozvolite mi da to i učinim. Zaista u najkraćim crtama budući da su i prethodnici rekli da dakle uglavnom se radi o usklađivanju a i sama rasprava je pokazala da dakle neće biti disonantnih tonova u smislu prihvaćanja ili ne prihvaćanja ovoga zakona. Sustav tržišnog natjecanja dakle proteklih 10-ak godina, ali i 20-ak godina smo ga dograđivali i unapređivali ali današnji je baziran dakle na Zakonu o zaštiti tržišnog natjecanja koji je ovaj Sabor donio 2009., a stupio je na snagu s 1. listopadom 2010. te je dopunjen sa uredbama Vlade RH koje su dakle na ovu tematiku donesene temeljem prijedloga AZTN-a u razdoblju od donošenja zakona do 2011. godine. Radi se o 11 uredbi. Govorili su kolege prije mene o tome i budući da navedene uredbe uređuju pitanje zaštite tržišnog natjecanja isključivo na teritoriju RH neophodno je da iste ostanu na snazi i nakon ulaska RH u članstvo EU za 10-ak dana. Rekoh pokazalo se da nema nekih većih i sadržajnijih sporova oko ovoga zakona i da će on kao takav biti prihvaćen i u najvećem dijelu radi se o, i u ovim prilično širokim obrazloženjima vidi se da se radi praktički o nomotehničkim usklađenjima osim ovih kažem koje dakle dolaze sa strane usklađenja, uglavnom se radi o nomotehničkim usklađenjima. Dosta široka detaljna obrazloženja možda ponekad pitanje je koliko zapravo osobito nekome tko je upućen u tematiku koliko zapravo daju jasniju sliku oko samoga zakona, a koliko zapravo mogu na neki način i udaljiti dobronamjernog promatrača od samoga zakona. Tu bi možda da skrenem malo sa teme na generalno jednom digresijom predlagateljica Vlada mogla učiniti više da na neki način uskladi ta obrazloženja koja idu u zakone, da ih na neki način i približe nama profesionalcima sa stručne razine, ali i cjelokupnoj javnosti i svim zainteresiranim hrvatskim građanima u jednom značajnom dijelu da se možda obrazloženja i pojednostave kako bi neke osnovne crte bile jasnije cjelokupnom hrvatskom građanstvu. Kažem uvažavajući svu složenost ove tematike zaštite tržišnog natjecanja to je zaista jedna od najsofisticiranijih tema pravne stečevine. Ali kažem mislim da bi bilo moguće i nešto jednostavnije približiti kažem našim građanima pa i zastupnicima kojima to nije uža specijalnost samu tematiku. Čisto da kratko kažem baš i zbog te složenosti ja ne dijelim u potpunosti mišljenje gospođe Martinčević koja je nešto prije govorila, mislim da je AZTN zaista učinila puno u datim okolnostima, postala je svojevrstan Centar izvrsnosti to smo i zaključili kod Zakona o državnim potporama. Prilično nezahvalnu zadaću je imala. Ja bih bio zadovoljan da i neke druge institucije u RH funkcioniraju na nivou na kojem funkcionira AZTN. Kažem, nije im zadaća bila jednostavna, ne znači da ne bi i treba biti naravno uvijek pomaka ka pozitivnijem ali nisam baš siguran da sutra kada će Europska komisija preuzeti dobar dio zadaća da će ona biti nakon … i od same Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja. Prema tome da ćemo u tom području ostvariti određeni pomak. Dakle, ovim zakonom osigurava se izravna primjena članaka 101. i 102. Ugovora o financiranju EU, a koji određuju dakle pitanje zaštite tržišnog natjecanja između država članica EU. Sve države članice dužne su dakle osigurati primjenu pravne stečevine sa područja zaštite tržišnog natjecanja, a sukladno navedenim obvezama iz navedenog ugovora te pratećih propisa u slučaju kada je riječ o mogućem narušavanju trgovine unutar EU, a istodobno osigurati i primjenu nacionalnih zakona i propisa u slučaju kada je riječ o narušavanju tržišnog natjecanja na nacionalnom teritoriju a koji nema učinka na trgovinu u EU. Primjerice, kada se radi o tim lokalnim uslužnim komunalnim, obrazovanim, zdravstvenim i sličnim djelatnostima oko kojih se ne očekuje međunarodna konkurencija. Najčešće ovisno o djelatnosti na kojem postoji sama sumnja potvrde tržišnog natjecanja tijela za zaštitu tržišnog natjecanja svake države članice odlučuju radi li se o povredi koja je dovodi ili bi mogla dovesti do narušavanja tržišnog natjecanja između država članica EU ili je njezin utjecaj ograničen na nacionalno tržište. O tome ovisi hoće li se dakle postupci protiv poduzetnika voditi temeljem pravne stečevine na temelju članaka 101. i 102. ili temeljem nacionalnog zakonodavstva sa područja zaštite tržišnog natjecanja ili pak istovremeno, što je također moguće, i na osnovu jednih i drugih propisa. Osim utvrđivanja nadležnosti agencije dakle AZTN-a skraćeno kao tijela ovlaštenog za izravnu primjenu članaka 101. i 102. Ugovora o funkcioniranju EU agencija će biti nadležna i za suradnju sa Europskom komisijom i tijelima za zaštitu tržišnog natjecanja država članica EU, a što je neophodno kako bi se ostvarila paralelna nadležnost između Europske komisije, tijela za zaštitu tržišnog natjecanja, dakle svih članova EU, nadležnih europskih sudova, Suda EU i Općeg suda te nacionalnih sudova u državama članicama EU u primjeni pravne stečevine iz područja prava zaštite tržišnog natjecanja. Zakonom je utvrđena dakle nadležnost Visokog upravnog trgovačkog suda za odlučivanje o tužbama protiv odluka agencije kao i za odlučivanje o zahtjevima agencije za davanje naloga za provođenje nenajavljenih pretraga poslovnih i drugih prostorija, zemljišta i prijevoznih sredstava u postupcima koji se odnose na utvrđivanje najtežih povreda zakona. Procjena je predlagatelja bila dakle da je jedno tijelo sasvim dovoljno u tom pogledu, da s obzirom na relativnu složenost navedene tematike a i s obzirom na veličinu zemlje očekivan je mali broj slučaja, bolje da se dakle ta djelatnost ostavi isključivo u nadležnosti Visoka upravnog suda RH, dok trgovački sudovi ostaju nadležni za izravnu primjedbu odredaba pravne stečevine EU iz ovog područja u privatnopravnim sporovima, po tužbama stranaka i postupcima utvrđivanja naknade štete nastale zbog povrede nacionalnih propisa. Kao što rekoše moji prethodnici ovaj zakon će zasigurno dobiti potporu svih klubova pa tako i potporu kluba SDP-a. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Preostaje nam još čuti stajališta kluba HDSSB-a pa pozivam poštovanog zastupnika Josipa Salapića za govornicu.
Hvala potpredsjedniče Sabora. Zamjeniče ministra sa suradnicima. I klub HDSSB-a će naravno podržati ovaj prijedlog zakona iz već pomalo ponovljenih razloga, slično kao i ostale kolege iz klubova koji su raspravljali o ovome zakonu, samo naglašavajući ovdje da ovo nije samo tehnički zakon koji spada u vrlo važno područje zaštite tržišnog natjecanja koja u zemljama Europske tada zajednice danas Unije prisutno još od '47., '57. godine, a kod nas se ovo područje prava razvija od 1997.godine. Istina je da je agencija opravdala svoje postojanje u ovome dugogodišnjem razvojnom putu da su svrha, namjera i rad agencije itekako opravdali svoje postojanje u pravnom sustavu RH. Ono što se slažemo ovo je jedno novo pitanje. Sve ono što je do sada napravljeno u Hrvatskoj, a napravljeno je mnogo, ovo spada u ovaj dio Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja a u jednom drugom dijelu spada i u područje pravosuđa jer se ovdje daje isključivo nadležnost Visokom upravnom sudu RH za odlučivanje o tužbama protiv odluka agencije. Dakle nije ovo samo tehničko pitanje zaštite tržišnog natjecanja nego jedno pitanje koje zalazi u sferu pravosuđa. U svim ovim područjima u našim pregovorima, u zatvaranju pregovaračkih poglavlja učinjeno je mnogo, a ono što sada slijedi to je sasvim jedna nova priča za RH, našu zemlju koja će evo za dva tjedna postati punopravnom članicom EU. Dakle tehnički ono što se kaže nomotehnički izravna primjena zakonodavstva EU u pravni sustav RH ovo je jedan od takovih zakona, dakle izravna primjena pravne stečevine EU iz područja zaštite tržišnog natjecanja članaka 101., 102., 106.ugovora o funkcioniranju EU dakle sfera zaštite tržišnog natjecanja. Ono što ja u svojoj raspravi želim posebno istaknuti ova nova uloga Visokog upravnog suda RH, ono što je potrebno osigurati istina je da se to ne bi učinilo da smo dali zakonu nadležnost na ova 4 upravna suda koja smo promjenama zakona kada je u pitanju upravno sudovanje u RH već donijeli gdje smo rasteretili Visoki upravni sud RH. uredu je da Visoki upravni sud odlučuje o ovim pitanjima. A isto tako ono što se mi moramo potrudili i kao Hrvatski sabor, a to je područje djelovanja Ministarstva pravosuđa treba osigurati dovoljno stručnih kadrova u Visokom upravom sudu RH i sudaca. Ne sumnjamo u tom da to već danas postoji ali ono što svakako treba a to je da smo kroz onu Pravosudnu akademiju kroz Državnu školu za pravosudne dužnosnike treba učiniti dodatne napore i osigurati financijska sredstva u državnom proračunu. Svjedoci smo da je zbog gospodarske situacije došlo do smanjenja oko 800 milijuna kuna u proračunu u resoru Ministarstva pravosuđa. Ako zaista želimo da europsko pravo i pravna stečevina EU zaživi u svim područjima pa i u ovom području zaštite tržišnog natjecanja treba osigurati stručnost, kapacitiranost, tehničke uvjete, materijalne uvjete djelovanja i agencije ali u ovom slučaju i Visokog upravnog suda RH i Trgovačkog suda koji će suditi u privatnopravnim sporovima koji su pokrenuti po pitanjima zaštite tržišnog natjecanja. Dakle sve su to novi izazovi i nova poglavlja koja će se naći pred i agencijama i Vladom RH i Hrvatskim saborom. Prošli smo tjedan razgovarali o odnosima Sabora i Vlade nakon što Hrvatska punopravno postane članica EU, isto tako možemo to reći za ovo područje. Dakle ovo je tehnički zakon, zakon koji se nadovezuje na već postojeći zakon gdje su zakonom definirana rad i djelovanje agencije. Ovo je izravna implementacija europskoga prava u ova tri članka, ali isto tako ono što mi naglašavamo ako će zaista zaživjeti u punom smislu te riječi naše članstvo u EU treba osigurati stručnost, kapacitiranost, kadrove a i dovoljno sredstva da se ljudi obrazuju i da pred ovim novim izazovom za RH da na prvoj ovoj stepenici ne zapadnemo pa da se ne osramotimo u ovim ključnim pitanjima, a to je da smo puno toga do sada učinili i napravili da postanemo članica EU, puno smo poglavlja i zakon donijeli u ovih nekoliko godina, sada je na redu da i ono što se kaže i zaista zaživi ono što se dogovorili i ono što će biti bolji interes i definitivno interes svih građana RH, a to da imamo koristi od toga što smo postali punopravna članica EU. Klub HDSSB-a podržava donošenje ovoga zakona. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Time je rasprava o tekstu zakona završena. Glasat ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 390. Rasprava o konačnom tekstu zakona je zaključena. Amandman Vlade Republike Hrvatske dostavljen je u roku pa je postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Zbog toga dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite tko je za? Hvala. Tko je protiv? Hvala. Ima li netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 101 glasom za donesen Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja u tekstu kako je predložila predlagateljica zajedno sa njenim amandmanom. Ima li nekih problema? Nema.
Prelazimo na iduću točku dnevnog reda, to je: - Konačni prijedlog Zakona o tržištu toplinske energije, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 372 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za gospodarstvo i Odbor za zaštitu okoliša i prirode. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovani zamjenik ministra gospodarstva Alen Leverić. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Uvažene zastupnice i zastupnici. Sa Zakonom o tržištu toplinske energije nastavlja se započeto usuglašavanje zakona sa tržnim principima koji su građeni do sada usvojena nova 4 hrvatska energetska zakona. to su Zakon o tržištu el.energije, Zakon o energiji, Zakon o regulacijskoj djelatnosti i Zakon o tržištu plina a koji su usuglašeni sa 3.energetskim paketom zakona EU. Ovim zakonom su za energetske djelatnosti i odnosa na tržištu toplinske energije uređuju pojedina rješenja vezana za direktive EU direktive 2012/27/EU o energetskoj učinkovitosti a time i ušteda za … [[Govornik se ne razumije.]] potrošače toplinske energije kao i smanjivanje negativnih utjecaja na okoliš. Zakon o tržištu toplinske energije ima tri osnovna smjera novelacije i to u smjeru prepoznavanja, značaj proizvodnje energije u kogeneracijskim sustavima, odnosno istovremena proizvodnja električne toplinske energije u jedinstvenom tehnološkom procesu. Značaja planiranja toplinskih sustava u energetskom sektoru i značaja ugradnje mjerenja potrošnje te mogućnosti kontrole potrošnje toplinske energije u stanovima samostalnim uporabnim cjelinama kojima se svi stanovi u Republici Hrvatskoj moraju opremiti do 2016. godine. Zgrade kao najveći pojedinačni potrošač energije predstavljaju veliki potencijal za energetske, ekonomske i ekološke uštede jer preko polovicu energetskih potreba zgrada čine potrebe zagrijavanja prostora i grijanja tople volje. Učinkovito projektiranje i ugradnja sustava za grijanje i hlađenje treba biti prepoznato na svakoj zgradi kao zasebnoj cjelini i Zakon upravo u tom smislu stavlja u identični položaj sve zgrade odnosno vlasnike, korisnike prostora u njima. Na tragu navedenom tako se i toplinski sustavi dijele na samostalne toplinske sustave vezane uz jednu zgradu, odnosno njezine stanare koji se samostalno brinu o nabavi energenata na tržištu, stručnom upravljanju, održavanju kotlovnicama te su dužni izvijestiti Ministarstvo gospodarstva i HERA-u o elementima vezanim uz potrošnju energenata i proizvodnje toplinske energije. Zatvoreni toplinski sustav povezuje više zgrada ili građevina ali ograničen dužinom svojih vanjskih instalacija ne spada u obuhvat za koji se dodjeljuje koncesija. U ovom sustavu opskrbu obavljaju registrirani opskrbljivači a mogu se pojaviti i registrirani proizvođači ako je kotlovnica veća od 1 megavat. I centralni toplinski sustav za čiju ugradnju jedinice lokalne samouprave daju koncesiju distributeru. Distribucija toplinske energije smatra se javnom uslugom a sudionici na tržištu u ovom sustavu isti su kao i u zatvorenom sustavu. Zakonom se uvodi i novina u odnosu na djelatnost kupaca koju može obavljati pravna ili fizička osoba koja u ime i za račun vlasnika ili suvlasnika zgrade, odnosno građevine kupuje energent za proizvodnju toplinske energije u samostalnom toplinskom sustavu, odnosno kupuje toplinsku energiju od opskrbljivača toplinske energije u zatvorenom ili centralnom toplinskom sustavu za jednu zgradu ili građevinu a slobodno ga izabire predstavnik suvlasnika na temeljem odluke većine glasova suvlasnika te s njima sklapa ugovor o potrošnji toplinske energije s kupcem. Ovim Zakonom također se rješava problematika, odnosno propisuje način i mogućnost izdvajanja krajnjeg kupca koji se nalazi na zajedničkom mjerilu toplinske energije, odnosno isključuje iz toplinskog sustava cijene zgrade i građevine. Sukladno odredbama Zakona o tržištu toplinske energije u svakom pojedinom navedenom sustavu formiraju se cijene. Odnosno u prijelaznom razdoblju do razvijenog tržišta, odnosno do pojave više proizvođača toplinske energije na jednom centralnom toplinskom sustavu, HERA će regulirati cijenu proizvodnje toplinske energije sve do trenutka kada udio pojedinog proizvođača bude manji od 60% u centralnom toplinskom sustavu kada se odlukom HERA-e otvara tržište i cijena toplinske energije će se slobodno formirati sukladno tržišnim principima ponude i potražnje. Proizvodnja i opskrba toplinskom energijom riješena na ovaj način potaći će uvođenje mjerila i razdjelnika topline, te će svaka aktivnost i ulaganje u modernizaciju, obnovu zgrade utjecati na uštedu u toplinskom sustavu i što će očekujemo potaknuti projekte u energetskoj obnovi zgrade. Ostale novine Zakona ugledaju se u uskoj suradnji sa jedinicama lokalne samouprave koje planiraju razvoj toplinskih sustava posebice na područjima gdje se razvijaju kogeneracije obnovljivi izvor energije. Kao npr. za bio masu te daju prednost takvim sustavima za proizvodnju toplinske energije za grijanje prostora i potrošnju tople vode a što je vezano uz obavezu planiranja, izgradnju novih proizvodnih postrojenja, kao kogeneracijskih postrojenja te se na taj način predviđa obnova postojećih energetskih, industrijskih postrojenja i njihovo pozivanje na centralni toplinski sustav. Odredbama Zakona o tržištu toplinske energije transpornira se i Direktiva 2012/27 EU koja određuje uvođenje individualnog mjerenja potrošnje toplinske energije kako u starim tako i u novim zgradama. A zgrada, odnosno kupac predlaže jedinstveni način uvođenja individualnog mjerenja te kao krajnji rok do kojeg svaka samostalna uporabna cjelina odnosno stan mora imati uvedeno individualno mjerenje određuje se konac 2016. godine. Za nove zgrade koje se tek počinju graditi predviđa se uvođenje mjerenja potrošnje tople i hladne vode za svaku samostalnu uporabnu cjelinu. Energetska obnova zgrada, uvođenje individualnog mjerenja potrošnje toplinske energije, ulaganje u novu kogeneracijsku proizvodnju, ulaganje u postojeće energetske objekte, ulaganje u postojeća industrijska postrojenja, obnova distributivne mreže, sve su to elementi koji će doprinijeti povećanju energetske učinkovitosti i smanjenju troškova u dijelu toplinarstva. Hvala.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba HDZ-a govoriti će poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Pa za razliku od ova dva prethodna zakona gdje je Hrvatska u proteklim godinama da tako kažem korak po korak usklađujući zakonodavstvo sa Europskom unijom uvela i određena pravila i praktički došla u fazu da u ovom trenutku boluje od istih boljki kao što to boluju i većine članica Europske unije. Ovo je Zakon koji bez obzira što je usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije ipak nameće određena pitanja. I ovo je Zakon koji praktički direktno tangira pa sigurno negdje 50-ak% hrvatskih građana. I logična stvar da prije nego što kažem nekoliko riječi o samom Zakonu u ime Kluba Hrvatske Demokratske Zajednice da postavim i tri osnovna pitanja. Prvo je da li sa ovim Zakonom dobivamo odgovor kada će građani Republike Hrvatske plaćati grijanje prema stvarnoj potrošnji. Bez obzira što je to Zakonom … [[Govornik se ne razumije.]] , mi naprosto na ovo pitanje nemamo, nitko danas ne može dati odgovor na ovo pitanje. A zašto? Zato što toliko različitih sustava grijanja imamo u Republici Hrvatskoj od grada do grada, od mjesta do mjesta da je praktički jednom zakonskom odredbom a time više što je namjera da se zakonodavstvo uskladi sa zakonodavstvom Europske unije koja ovu tematiku već dugo praktično primjenjuje a mi u Hrvatskoj smo nažalost u većem dijelu Hrvatske ostali na onim još reasocijalističkim počecima u rješavanju problema grijanja. I dakle to je jedno od ključnih pitanja jer gledajte nama kao saborskim zastupnicima ne smije biti nimalo svejedno, dapače bilo bi krajnje ljudski nepošteno i nekorektno da zažmirimo nad tim, da u ovom trenutku u pojedinim gradovima se na stan od 60, 65 kvadrata u zimskim mjesecima plaća grijanje od 900 do 1000 kuna. I ti ljudi koji imaju plaću par tisuća kuna, mirovinu par tisuća kuna ili nažalost oni koji su ostali bez posla, tih 900 ili 1000 nekih više kuna vrlo teško mogu izdvojiti za plaćanje tog grijanja. I gledajte sad kolegice i kolege, zašto sam krenuo s ovom raspravom od ovuda, iz jednostavnog razloga što s ovim prijedlogom zakona, mi ako njega gledamo tehnički on je savršeno napravljen i mi tu nemamo šta prigovorit. Međutim, mi ovdje nismo samo da govorimo o zakonu nego da govorimo o problemima naših građana jer mi sa ovim izmjenama zakona u 5% slučajeva nećemo riješiti problem ove cijene od 1000 kuna. I nije tu kriva Vlada, nemojte sad odmah gospodine zamjeniče ministra mislit da kritika ide k vama nego jednostavno tema za raspravu, dakle ovo je jedno pitanje. Drugo pitanje je ovo što sam već rekao, da li je ovaj zakon primjenjiv. Upravo zbog te velike različitosti u Republici Hrvatskoj nije primjenjiv. Vi imate u pojedinim gradovima da opskrbu toplinskom energijom vrše gradske toplane, imate slučaj da to radi HEP Toplinarstvo, imate slučaj da nekoliko blokova ili zgrade same za sebe imaju vlastitu kotlovnicu pa su je dale nekome na upravljanje. Ono što u ovom trenutku nije riješeno u kolektivnim zgradama stanovanja je da bez obzira što postoji plinska instalacija ti stanovi u tim zgradama nemaju plin, dakle građanima se ne daje mogućnost da sa vlastitim kombi bojlerima ili zapravo to je tehnički najprihvatljivije rješenje, riješe grijanje na praktički etažno grijanje. Kao što imate u Gradu Zagrebu, mislim da nekoliko zgrada u Prečkom ima na takav način riješeno grijanje još od prije 20-tak i još nešto godina. Dakle svatko je dobio vlastiti priključak prilikom izgradnje zgrade i na takav način je riješio grijanje. Ali isto tako je puno građana nažalost u situaciji da plaća grijanje 900, 1000, 1500 kuna mjesečno za stan od 65, 70 kvadrata, istovremeno ne može uopće regulirati praktički toplinu u stanu, mnogi od njih otvaraju prozore i ružno je vidjeti u Gradu Zagrebu i u nekim drugim gradovima da je vani -10 ili -15 a vi imate u puno stanova otvoren bar jedan ili dva prozora. Dakle to su činjenice od kojih mi ne možemo pobjeći, zašto, zato što kao država gubimo velika sredstva koja se naprosto gube, a da ne govorim o tome o tehničkoj izvedbi tih kolektivnih jedinica stanovanja gdje praktički o nekakvim termofasadama ili nečem sličnom praktički se ne može govorit. Počnite od ovih limenki u Zapruđu pa do ovih betonskih zgrada u Novom Zagrebu, možemo govoriti i o mojoj Velikoj Gorici, o tome potpuno ista priča kad betonski zid od 10 cm naprosto nije nešto što je nekakav izolator. Dakle, to su problemi koji postoje i koje ovaj zakon neće riješit. Ovaj zakon u svojim samo naznakama daje da bi to netko mogao riješiti, međutim postavlja se realno pitanje ako vi razdvojite nešto što sad imate da li ste vi s tim riješili problem. Niste. Zašto? Pa iz jednostavnog razloga što ti ljudi koji žive u tim stanovima ne mogu u ovom trenutku izdvojit dodatnih 4000 ili 5000 kuna da bi riješili problem termofasade i da bi riješili problem ovih razdjelnika i ovog svega skupa. Gledajte, lijepo je reći 500 kuna po radijatoru, to se možda ne čini puno ali nekom tko ima mirovinu 2000, 2500 kuna, tko ima minimalnu plaću ili tko je bez posla 500 kuna su … novci. Prema tome i jedan stan od 60-tak kvadrata nema jedan radijator, on ima najmanje 6-7 radijatora, znači puta 500 to je 3000, 3500 kuna. I dakle to je problem o kojem mi kao saborski zastupnici moramo govoriti, naprosto na njega ne smijemo žmirit jer mi smo mogli isto tako raspravljat i reći ovaj zakon je usklađen sa direktivama iz Europske unije, on predviđa da se određene djelatnosti razdvoje. Je, a da li je u tom trenutku moguće? Vi kad kažete HEP Toplinarstvu da bi u pojedinim kotlovnicama trebao se na onaj mazut što je u ovom trenutku ekološki najgore gorivo što može biti pređe na plin, njima to ne pada na pamet jer njima je to preskupo. Njima je to preskupo. Ali u konačnici stanovnici em im uništava okoliš, em moraju plaćati itekako skupo grijanje. Dakle to su činjenice od kojih ne možemo pobjeći. Ova pitanja nemaju politički predznak ni lijeve ni desne opcije jer u jedinicama lokalne samouprave smo na različitim pozicijama na vlasti. Rekao sam da u najvećem slučaju ovo grijanje je riješeno praktički na razini lokalne samouprave, država tu osim HEP Toplinarstva nema puno veze. I zato je ovo svekoliki problem od kojega ne možemo pobjeći i mislim da ovaj problem naprosto u ovoj sabornici ne bi smio dobit političku dimenziju. Ako dobije političku dimenziju onda nažalost onaj tko piše zakone u budućnosti neće nastojati riješit ovaj problem. I onda još treće pitanje koje naprosto ne mogu zaobići je tko će snositi troškove gubitka toplinarstva, jer gledajte, od velikih toplana do korisnika te toplinske energije su silni gubici. Zašto o tome govorim, pa zato ako ste malo čitali zakon i na kraju krajeva to su i direktive Europske unije u tom razdvajanju moraju se točno specificirat troškovi. Ovako će svatko od njih specificirat svoje troškove. E sad se postavlja pitanje tko će platit trošak onih 1 km, 2, 3, 5 ili 100 ili 200 metara što vam cijev na jedno pola metra ili metar ili metar i pol ispod zemlje ide do vaše zgrade i onda po zimi kad šećete po parku onda vidite jednostavno ovako trasu od metar širine tu nema snijega. To je taj gubitak topline prilikom transporta jer ti cjevovodi su rađeni neki još pitaj Boga od kada i logična stvar da vjerojatno nisu izolirani i nije na njima sveden taj gubitak toplinske energije na minimum nego su naprosto takve. Dakle tko će to platiti? Da li onaj tko proizvodi toplinsku energiju. Gledajte, on će koristeći jeftine izvore energije za proizvodnju toplinske energije doći do nekakve cijene. E sad ovaj distributer koji će distribuirat tu toplinsku energiju da li on može uopće sa cijenom te energije koju on ima pokriti taj gubitak. Dakle, jedno pitanje koje u zakonu nije naznačeno, ali pitanje koje naprosto ne smijemo zanemariti. Pitanje dok ne dođemo u neku fazu uređenosti ovog jednog možda najneuređenijeg problema u Republici Hrvatskoj naprosto o njemu moramo itekako voditi računa. Jer gledajte, kao što u mnogim vodovodima je gubitak vode 40, 50% zbog dotrajalosti mreže tako je vjerojatno i ovisno koliko toplovod ide od toplane do potrošača vjerojatno je negdje gubitak topline do 30, 40%. Ja nisam stručnjak za taj dio pa se ne bih upuštao u to. I ono što je zamjerka svim ovim zakonima. Gledajte, svi mi koji smo i u politici, a bili u izvršnoj vlasti naučeni smo na jedan da tako kažem zakonodavni, hrvatski jezik i sad ovo usklađivanje sa zakonodavstvom EU na žalost više puta naše zakone čini totalno nejasnim, čini ih totalnim nejasnim običnom čovjeku koji taj zakon niti gleda i možda ga cijeli život ne pogleda. Međutim, naprosto zbog ovih cijena o kojima sam govorio i svemu naprosto ga tjera život da pogleda taj zakon. Njemu je taj zakon totalno nejasan i nečitan. Možda da se neke stvari drugačije kažu neće se ništa s tim dobiti na usklađenosti toga. I na kraju kad sam rekao trošak u gradnji termo ventila i razdjelnika iznosi 500 kuna. Da, 500 kuna. Uzmite kažem stan od 60-tak kvadrata nije to nikakav mega stan veliki. To je stan dvosobni. On ima najmanje 5, 6 radijatora. I onda se postavlja pitanje a što sa onim zajedničkim prostorima koji su do sada nemilice grijani hodnici i sve ostalo? Kome će to pasti i kako će se to plaćati? Dakle, kolegice i kolege, ovo su neke tehničke, životne primjedbe od kojih naprosto ne možemo pobjeći. Jer lako je raspravljati i nekoga optuživati da je digao cijenu 30 ili 40% grijanja i mi se politički prepucavamo dan, dva, tri ili preko medija. Međutim, građane Republike Hrvatske bez obzira. U jednoj zgradi imate sve političke opcije, a veći dio je onih koji ne pripadaju ni jednoj političkoj opciji moraju platiti to grijanje 30 ili 40% skuplje. Dakle, to je problem. A što se tiče samog zakona samo nekoliko napomena. Dakle, uz ovo da je to treći paket, tzv. energetskih propisa, da mu osnovne odrednice su vezane na obavljanje djelatnosti u okviru opskrbe i proizvodnje toplinske energije kao tržišne djelatnosti dok e sad je ta kombinacija vrlo interesantna, dok djelatnost distribucije kao električne energije sektor plin regulirana djelatnost. Dakle, imate dva segmenta koji su vam tržišna djelatnost i jedan segment koji je regulirana djelatnost. A ja sam vam govorio što da ne ulazimo tehnički dublje što utječe na cijenu te toplinske energije. I vrlo teško je da ćete nešto moći postaviti po tržišnim principima, a nešto ćete postaviti da tako kažem što se u sportu voli reći prilikom izvlačenja nekakvih parova polu dirigirani ždrijeb, tako i taj regulirani distribucija plina i električne energije diktiraju nekakva pravila igre. I taj tko to radi ne može istupiti iz tih pravila igre, a netko drugi tko sudjeluje u toj utakmici njemu ste dozvolili sva moguća pravila jer on je na tržištu, on može raditi što hoće da bi dobio taj posao. Dakle, s obzirom na neuređenu situaciju u ovom trenutku pitanje je koliko će to moći djelovati. Dakle, govorim o tome. Možda za pet ili deset godina to će bit o.k. Ali u ovom trenutku je nešto što je sigurno sporno, da. I ono što sam već govorio, dakle sve je to lijepo da su nama Europljani rekli da mi moramo u segmentu obavljanja energetskih djelatnosti učiniti odvajanje troškova koji nastaju pri obavljanju određene djelatnosti od ostalih kako u okviru tržišta toplinske energije, tako i prema djelatnostima na tržištu električne energije i tržišnog plina. E sad u koji segment troškova ćete staviti ove troškove o kojima sam vam govorio. To ne spada u distribuciju. Vi da bi došli uopće na tržište naprosto morate predvidjeti te troškove što morate napraviti da bi možda za četiri ili pet godina taj sustav postao jeftiniji. I ono što također u ovom zakonu se govori, a to je da su zgrade kao najveći pojedinačni potrošači energije i oni danas predstavljaju veliki potencijal za energetske, ekonomske i ekološke uštede. Ovo je sjajno u zakonu napisano i rečeno, međutim te zgrade imaju brdo problema. I da bi oni mogli biti ovo što je zakonom definirano mi moramo riješiti brdo tih problema. Inače, ova definicija u zakonu naprosto ne pije vodu. Jer nije svejedno da li pojedini stanari što sad rade uložili novce, povećali svoju pričuvu koju plaćaju, uredili si fasadu, digli kredit, napravili termo fasadu, dakle pet ili deset centimetara stiropora koliko već je u odnosu na susjednu zgradu koja to nije napravila. Jer to sigurno neće napraviti distributer toplinske energije. I ono što također što bih želio reći da je potrebno izmijeniti predložene članke 45. i 46. na način da potrošaču ne nameću uvjete u slučaju raskida ugovora sa isporučiteljem toplinske energije. Jer ako isporučiteljima toplinske energije damo da se natječu na tržišnoj utakmici, ako u ovom dijelu regularnom smo regulirali nekakvim propisima onda nije pošteno da onome tko to sve skupa plaća određujemo pravila igre kako se treba ponašati ako raskine ugovor. Dakle, ono što bih u ime kluba rekao na kraju u dvije rečenice je da ćemo sigurno podržati ovaj zakon. On je naprosto korak ka uređenju nečega, međutim sa krajnjim ciljem da hrvatski građani konačno kad se radi o toplinskoj energiji počnu plaćati ono što troše, a ne ono što su potrošili neki drugi. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo prijavljene četiri replike. Prvo poštovani zastupnik Igor Rađenović, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa bilo je interesantno slušati kolegu Šukera kada je apelirao, dakle o ovome mogućem trošku za hrvatske građane oko novih razdjelnika topline itd. A ja često upravo u raspravama o drugim točkama dnevnog reda. Upravo koristim taj primjer HEP toplinarstva i upravljanja HEP toplinarstvom o tome kako su Vlade HDZ-a bile neodgovorne u upravljanju državnom imovinom i jednostavno puštale da stvari idu svojim tokom a onda kasnije troškove prebacili negdje drugdje. Ja ne znam gospodine Šuker jeste vi bili član Vlade RH kada je ona donijela tu odluku, ali podsjetit ću vas da po prijašnjem zakonu je dakle Vlada trebala dati suglasnost na poskupljenja cijena toplinske energije, a da je onda Vlada prenijela tu svoju ovlast na jedinice lokalne samouprave koje niti su vlasnici tog HEP toplinarstva itd. Što je bila posljedica toga? Posljedica je bila da su građani gradova gdje HEP toplinarstvo nije postojalo plaćali zaista ekonomsku cijenu toplinskog grijanja, a kroz cijenu struje praktički plaćali ovu razliku gradovima poput Zagreba i Velike Gorice koji su dakle bili na HEP toplinarstvu. Tvrtka je totalno devastirana, uništena i čudi me kako niste i onda primjećivali da to silno rasipanje toplinske energije uništava okoliš i dalje, da se ponašamo kao bogati siromasi i da zapravo indirektno te troškove kao i kod svake energije, i tu ćete se vjerujem složiti sa mnom, troškove energije netko platiti mora. I uvijek je dobro da se ta cijena odredi što je moguće kvalitetnije i da se raspodijeli zaista na one koji koriste energiju, dakako uvažavajući sve socijalne elemente. Ja sam uvjeren da će i kroz ovaj prijedlog zakona, dakle kroz izgradnje razdjelnika itd. se pronaći kroz lokalne tvrtke određeni krediti i određene stimulacije da se stvari donesu jer u konačnici ćemo dakako plaćati manje jer ćemo manje energije trošiti. Zašto smo svih ovih 10, 15 godina radila duže na to vi bolje i vaši kolege znate odgovor. Hvala vam lijepa.
Na repliku odgovara Ivan Šuker.
Iskreno govoreći kolega Rađenović iznenađen sam s vašom replikom, no vi često volite ovako malo docirati nekome drugom da nekog drugog za nešto okrivite. Ja ću vam samo reći jedan primjer, 2001. sam bio gradonačelnik Velike Gorice, plinificirali smo grad i doslovno smo htjeli da sve toplane kojih u gradu ima nekoliko prijeđu na plin, a da ne budu na mazutu. Nažalost, nisam tada uspio, nisam uspio ni kad sam bio ministar. I ja sam upravo govorio o tim problemima znajući koliko su, zato kad sam govorio u prethodnoj replici govoreći koliko su neke stvari nažalost pustile korijenje i vrlo ih je teško promijeniti. Prema tome, što je tko neodgovoran vi vrlo često govorite neodgovoran, međutim vi ste godinu i pol dana na vlasti nemojte stalno nekome nešto predbacivati jer mislim da moja rasprava uopće nije išla ka tome da bilo kome što predbacim nego naprosto upozoriti da se ne dogodi ono što se događalo prethodnih godina. I rekao sam bez obzira koja politička opcija, isto tako bez obzira koja politička opcija ja bih vama mogao o tome govoriti što se događa građanima Grada Zagreba. Pa nisam baš previše čuo da ste pričali o tome. Ali to nas nikud neće odvesti jer smisao naše rasprave nije u tome da ćemo se nas dvojica prepucavati, hoće se HDZ i SDP prepucavati nego u tome da li ovaj zakon kad ga donesemo će za sljedeću zimu stvoriti preduvjete da hrvatski građani bar u jednom dijelu plaćaju jeftiniju struju. To je bio smisao moje rasprave. I dapače, ponovio sam nekoliko puta da mi ne pada na pamet predbacivati nekome nešto. Niti u ovom trenutku vama u replici želim to naprosto reći, ali kažem da nažalost vi ste tehnički ispričali što se u zakonu, zapravo što se zakonom mijenja, ali problemi ostaju. Te probleme ne možemo riješiti sa ovim zakonom. I predlagatelj je toga u potpunosti svjestan. Ali mi ovo pitanje naprosto moramo otvoriti iz jednostavnog razloga da gospodin zamjenik ministra to kao nekakve probleme stavi na stol na nekakvom kolegiju da se negdje počne rješavati. Jer gledajte političko prepucavanje da jedan gradonačelnik kaže ja ću to riješiti ovako ili onako a na kraju bez novaca Fonda za zaštitu okoliša se ne može riješiti ništa.
Drugu repliku iznosi poštovani kolega Branko Vukšić.
Uvaženi kolega Šuker evo i sad ste vi govorili u svojoj replici o onom što ja želim govoriti. Rekli ste da ovo nema puno veze sa politikom i da se u ovim problemima ne može politizirati. Naveli ste pitanje tko će snositi gubitke toplinarstva u transportu. Pa uvijek snose gubitke građani. Ono što dobro politika, ja se ne slažem tu s vama, ne obavi to snose građani. Na kraju čak i oni korisnici koji se ne koriste toplinarstvom, čak i oni. To dobro znate u konačnici što se događa. Rekli ste da nećete govoriti o Zagrebu, u Zagrebu je isto takva slična situacija. Ali spomenuli ste jedan vrlo interesantan slučaj, a to je gubitak vode. Recimo u Zagrebu se gubi 40% vode od crpilišta do vaše slavine, 40%. Tko plaća to? Pa građani. Pa plaćamo skuplju vodu nego plin. Plaćamo vodu kao da imamo malo slabiji gemišt pijemo, toliko plaćamo vodu. I onda kažete to nema veze s politikom. Kako nema veze? Oni koji su izabrani nisu dobro posao napravili. Sve ima veze s politikom, ništa se ne događa mimo politike. Politika sve regulira. Prema tome, nije točno da ovo nije političko pitanje, itekako. Onda mi uopće ne bi tu raspravljali. Pa što smo mi političari općeg tipa i mi o tome raspravljamo i to ima itekako veze s politikom. I ono što se događalo u Velikoj Gorici ima veze s politikom. Sjetite se u predizbornoj kampanji prije ne znam 8 godina, 4 godine kad je bilo upravo se na grijanju dobivalo i gubilo. Gospodin Picula je izgubio izbore na grijanju. Nije znao to riješiti. To je politika, itekako je politika i samo se trebamo zabašuriti da kažete da ne bi jedni drugima predbacivali. Ne, jedni drugima trebamo govoriti samo činjenice. Zbog nesposobnosti politike građani plaćaju velike troškove svega.
Na repliku odgovara Ivan Šuker.
Da kolega Vukšić svaki segment života je politika. Jer neka politika donosi odluku o nečemu. Međutim, ja sam u nečem, dakle svakom segmentu života politika donosi odluku. Da li na lokalnoj, na županijskoj ili na državnoj razini. Ali ja kad sam govorio o ovoj temi, dakle pokušao sam staviti neke stvari na stol iz jednostavnog razloga poučen onim kako se rasprava o dva prethodna zakona da se neke stvari naprosto nije željelo istaknuti, dakle staviti neke probleme koji snosi svoj dio i SDP i HDZ, snosite i vi jer niste nigdje na vlasti još bili ne'. Ali, probleme koje ako mi ovdje ne otvorimo u ovoj sabornici i ako o njima ne porazgovaramo praktički mi ćemo donijeti zakon a oni će dočekati sljedeću zimu. Dakle, o tome sam ja govorio. I kažem, mogao sam otvoriti niz stvari, mogao sam otvarati kako se SDP ponašao 2009. u Velikoj Gorici kad je Vlada donijela odluku o povećanju cijene grijanja tada su mogli organizirati ovo ili ono a sada oni ne žele opterećivati jedinice lokalne samouprave nego će to raditi, ali kažem to je nebitno. Ja mislim da je ovo prije svega životna tema i da bez toga građani ne moguć živjeti. Građani će lakše danas da pojedinu šnitu kruha manje nego da se na minus 10 smrzavaju. Dakle to je nešto što moraju imati i nešto što plaću daleko više nego što bi smjeli. Uzmite jednog umirovljenika ili jednu umirovljenicu koja živi u stanu od 60 kvadrata i ima mirovinu recimo 3, 3,5 tisuće kuna to je za hrvatske pojmove i dobije grijanje tisuću, tisuću 100 kuna, dobije struju 300 kuna i onda mi govorimo o nečemu. Dakle to je problem o kojem mi moramo razgovarati. I zato sam rekao kada govorimo o tom problemu nemojmo tu politiku gurati, a politika će na kraju u konačnici donest odluku kako će se taj problem riješiti, dobro ili loše. Dakle u tom kontekstu sam govorio da politici nije mjesto, dakle u našim raspravama. A politika je onaj koji je odgovoran dal na lokalnoj ili državnoj razini će konačno donesti odluku. A da li je ta odluka dobra ili loša procijenit će birači na izborima.
Sda će zastupniku Šukeru replicirati kolega Josip Benčić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja bi isto malo replicirao. Mi u Karlovcu plaćamo najskuplje grijanje u Hrvatskoj, stan od 70kvadrata oko 1300 kuna, Toplana je otišla u stečaj jedna gradska firma je otišla u stečaju, 80 milijuna kuna. Replicirat ću se na ovaj vaš dio da nema veze sa politikom. 80 milijuna kuna je otišlo u stečaj, imamo novu Toplanu zapravo staru u nju je već uloženo 50 milijuna. Tu se direktori mijenjali kao po tekućoj traci. Ja mislim da ih pet koalicijskih partnera HDZ-a prošlo prodefiliralo kroz direktorsku fotelju Toplane. To vam govorim zato što i ja isto se slažem s vama da je zakon dobar, ali problem je u neodgovornoj lokalnoj samoupravi. i u tom dijelu repliciram da nema veze sa politikom. Ima, ima itekako ima jel političari nažalost postavljaju direktore i toplana i javnih poduzeća i oni moraju odgovarati za to. evo u tom dijelu. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku Ivan Šuker.
Pa kolega Bančić ja bih rekao da se najprije da se vi i kolega Rađenović dogovorite tko je odgovoran za grijanje. Vi ste rekli lokalna samouprava, on je malo prije rekao da Vlada nije imala snage da donese tu odluku nego je spuštala na lokalnu samoupravu. Prema tome, ali moja namjera je upravo bila da ne optužujemo ovog ili onog nego da zajednički pokušamo pomoći hrvatskim građanima. I moja rasprava je išla u tom smjeru, ni u kom drugom smjeru. Mogao sam ja izvući primjer ovaj ili onaj može ga izvući tko god hoće u ovoj dvorani. Međutim doći će 1.11.i građani Hrvatske će opet plaćati suludo visoko grijanje. Ako mi ovdje iz ove rasprave ne donesemo nekakav zaključak da se ovaj zakon mora dovesti u fazu da on bude praktično primjenjiv. I ja neću da je ovaj u pravu ni u Karlovcu ni u Gorici ni ovdje ni ovdje, ali građani i Karlovca i Gorice i Zagrebe plaćaju toliko koliko plaćaju što nažalost ne mogu platiti s obzirom na svoje prihode. I to je bila nakana moje rasprave u ime kluba HDZ-a, dakle bez namjere da prozivamo nego sa namjerom da otvorenom progovorimo o problemima koji jesu. Mogli smo mi govoriti sjajno ekskatedralno zakon je super, usklađen je sa zakonodavstvom EU, direktive nalažu da se ovo razdvoji da se ovo spoji da se ovo regulira da ovo bude na tržištu i to bi bilo sjajno. Međutim problemi u životu su sasvim drugačiji i mi u ovom Domu nekada moramo govoriti o tim problemima bez da i jedni druge optužujemo jer ako jedni druge optužujemo onda bježimo od problema. I to je bit cijele priče. A onaj tko nešto nije napravio ne treba mu to netko nabijati na čelo, zna on i sam, ne treba mu to nitko govoriti.
Posljednju repliku iznijet će poštovana kolegica Mirela Holy.
Poštovani kolega Šuker pa evo ja se želim nadovezati odnosno replicirati vam na onaj dio gdje vi izdvajate nad visokim troškovima obitelji koji su priključeni na toplane. Pa ja vam želim reći da bi moja obitelj, a vjerujem i dobar dio 50% drugih hrvatskih obitelji koji nisu priključeni na toplane bili jako sretni da plaćaju tih tisuću kuna jer se naši mjesečni troškovi tijekom zimskih mjeseci za grijanje penju i na nekoliko tisuća kuna i to je također činjenica koju treba imati na umu. Je, jako su visoki troškovi grijanja ali uvijek može biti i gore i to i vi sami znate. A što se tiče ovoga što ste govorili oko termofasada, htjela sam naglasiti da u Velikoj Britaniji su razvili jako, jako dobre modele i rekla bih odlične modele borbe protiv energetskog siromaštva s obzirom na činjenicu da je u dobrom dijelu EU sve prisutnije energetsko siromaštvo odnosno troškovi za energiju prosječnog pučanstva se penju iznad 15% ukupnog budžeta. I oni su razvili ESCO modele na način gdje opskrbljivači toplinske energije financiraju termofasade, energetskih neučinkovitih zgrada, a potrošači plaćaju kroz jedan određeni broj godina razliku tu investiciju kroz razliku na uštedi toplinske energije. I ja sam sigurna da će liberalizacija općenito tržišta energije u Hrvatskoj možda dovesti i do toga da ćemo imati i slične projekte pa ćemo imati i povećanje energetske učinkovitosti što je najvažniji cilj koji moramo ostvariti u ovom dijelu toplinske energije prema EU.
Odgovor na repliku Ivan Šuker.
Kolegice Holy mi se u principu slažemo jer ja nisam uopće govorio o individualnim jedinicama, ja živim u privatnoj kući, prema tome nisam od onih koji žive u stanu pa da bi ispalo da branim to. nego sam spomenuo one koji u ovom trenutku s obzirom na sve skupa nemaju praktički izbora mogućnosti. On bez obzira jel ima zatvoren radijator ili nema plaća jednako. Mi si doma možemo regulirati određene stvari koliko ćemo potrošiti, koliko hoćeš da se šećeš u majici kratkih rukava po kući itd. toliko ćeš platiti račun. Prema tome dakle tu imamo mogućnosti iako u konačnici i građani koji žive individualno dakle u obiteljskim kućama plaćaju cijenu te neučinkovitosti energetskog sektora jer da su većina tih toplana priključeni na plin potrošnja plina zainteresiranog distributera, kada ugovarate s nekim vani plin s obzirom na količinu sigurno dobijete. Dakle, to su te čisto ekonomske kategorije, u konačnici bi došlo da vi i ja i svi ostali građani koji imaju ovako plin ga plaćaju jeftinije. Prema tome, meni je drago da smo se složili tu i drago mi je da sam načeo temu, nisam više htio govori o tome jer ćete vi vjerojatno o tome više govoriti jer ste tu stručniji oko tih termofasada. Ja sam samo spomenuo neke zgrade u Zagrebu, kod mene u Gorici ili negdje drugdje da ona limenka od par centimetara ili ono ispod prozora što imate u onim famoznim zgradama u većini hrvatskih gradova isto ovakav 5 ili 10 cm debelo ne može biti nekakav termoizolator. Ali kada bi se tu stavio stiropor 10-ak centimetara, kada bi se uveli mjerači ja sam siguran da ovi računi za grijanje od 900 ili tisuću kuna bi se spustili na nekakvih 300, 400 kuna i onda bi sigurno i građani Republike Hrvatske htjeli da i ovaj dio razlike što će ostvariti da sudjeluju u nečemu. Ali ima se treba omogućiti s obzirom na sve ovo skupa da dođu u tu poziciju. Jer naprosto nisu građani protiv nečega, njima samo treba dati mogućnost da nešto plate ono što u ovom trenutku stvarno mogu platiti, ništa drugo.
Nastavljamo raspravu po Klubovima. U ime Kluba SDP-a govoriti će poštovana zastupnica Mirela Holy.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, uvaženi predstavnici i predstavnice Vlade. Na samom početku izlaganja u ime Kluba zastupnika i zastupnica SDP-a o Konačnom prijedlogu Zakona o tržištu toplinske energije želim reći da će Klub SDP-a podržati donošenje ovog zakona kojim se hrvatsko zakonodavstvo usklađuje sa tzv. trećim europskim energetskim paketom koji se sastoji od dvije direktive i tri uredbe. Direktive o zajedničkim pravilima za unutrašnje tržište električne energije, direktive o zajedničkim pravilima za unutrašnje tržište prirodnog plina, Uredbe o uspostavi Agencije za suradnju energetskih regulatora, Uredbe o uvjetima pristupa mreži za prekograničnu razmjenu električne energije i Uredbe o uvjetima pristupa mrežama za transport prirodnog plina. Nažalost, to činimo gotovo u zadnji tren, nekih 15-ak dana prije ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Treći paket energetskih propisa Europske unije se kao što sam malo prije spomenula sastoji od dvije direktive i tri uredbe koje imaju za cilj stvoriti jedinstveno europsko energetsko tržište u sektoru električne energije i prirodnog plina. Omogućiti krajnjim kupcima stvarnu mogućnost izbora opskrbljivača te djelotvornu zaštitu socijalno osjetljivih kupaca. Da bi se navedeni ciljevi postigli potrebno je djelotvorno odvojiti regulirane odnosno mrežne od tržišnih djelatnosti, odnosno proizvodnje opskrbe energijom i omogućiti tržišno formiranje cijena te djelotvornu razinu regulatornog nadzora. U Klubu SDP-a naglašavamo da prilagodba trećem europskom energetskom paketu ne smije biti samo posljedica zahtjeva Europske unije, odnosno ugovornih obveza preuzetih u procesu pristupnih pregovora sa Europskom unijom već mora predstavljati istinsku želju same Republike Hrvatske za uspostavom modernijeg i poslovno sposobnijeg energetskog sektora. Zato cijeli proces prilagodbe treba promatrati kao priliku da se energetski sektor kao iznimno važna i propulzivna privredna grana uredi na primjeren način te da se cjelokupni energetski sektor uspostavi na tržišnim i održivim principima. Nažalost trenutna situacija a to je situacija koju je Vlada predvođena SDP-om naslijedila od prethodne dvije Vlade predvođene HDZ-om, u Hrvatskom energetskom sektoru nije dobra i karakterizira ju sljedeće. Ne zainteresiranost investitora za ulaganje u energetski sektor, a dokaz tome je odustajanje većine potencijalnih privatnih partnera za projekt termoelektrane Plomin što ukazuje na nedovoljno kvalitetnu pripremljenost projekta i ono što HEP želi. Odobravanje izgradnje energetskih objekata je još uvijek iznimno komplicirano i bremenito administrativnim zahtjevima koje se da stvar bude gora ne rješavaju u zakonom predviđenim rokovima i zbog toga je jako nužno da što prije donesemo Zakon o obnovljivim izvorima energije. … [[Govornik se ne razumije.]] cijena je netržišno, ne postoji kvalitetan i održiv sustav zaštite socijalno ugroženih kupaca i ne postoji stvarna mogućnost promjene opskrbljivača energije a cjelokupnim energetskim sektorom u Hrvatskoj još uvijek dominiraju dvije tvrtke INA i HEP, odnosno tvrtke koje su derivirane iz tih sustava. U Klubu SDP-a naglašavamo da se radi o naslijeđenim problemima koje nije moguće promijeniti pukom promjenom zakonske regulative ali donošenje nove zakonske regulative i podizanje efikasnosti iz kvalitete rada tijela javne vlasti, državne i lokalne administracije su prvi koraci u pravom smjeru a prijedlog Zakona o kojem sada raspravljamo je jedan od važnih etapa na tom putu. Više godišnji nerad, pogodovanje i opstrukcija monopolu dviju energetskih kompanija za posljedicu imaju visoku uvoznu ovisnost Republike Hrvatske, jer je Republika Hrvatska kao što nam je svim poznato među najvećim bruto uvoznicima električne energije u Europi. Te nedovoljnu razinu investicija kako u klasične tako i u obnovljive izvore energije. Da bi se bolje shvatili razmjeri problema dovoljno je reći da je od 2000. do 2010. godine izgrađeno 100 megavata u termoelektranama i 45 megavata u hidroelektranama što je na godišnjem nivou manje od 15 megavata ili 0,35% od ukupno instaliranih kapaciteta elektroenergetskog sektora. Istovremeno sagrađeno je hvalo vrijednih no nedovoljnih 70 megavata vjetroelektrana. Nasuprot tome do 2020. godine iz pogona će zbog dotrajalosti prosječno izaći 110 megavata u termoelektranama što će dodatno povećati ovisnost Republike Hrvatske o uvozu. Da bi se tako nepovoljno stanje promijenilo, nužna je reforma kako bi se Hrvatski … [[Govornik se ne razumije.]] energetski sektor postao konkurentan i održiv a energetska opskrba sigurna. Energetski se sektor mora temeljiti na tržišnim načelima i biti otvoren u odnosu na regiju i svijet te uklopljen u unutrašnje tržište Europe. Upravo ti ciljevi i načela zagovaraju i traže direktive trećeg paketa energetskih propisa Europske unije. U Klubu SDP-a smatramo da je energetski sektor važna infrastrukturna i poduzetnička djelatnost sa snažnim eksternim ekonomijama koje potiču gospodarski rast i zapošljavanje. Održivi razvoj i zaštita okoliša su u razvoju energetskog sektora nezaobilazni. I zanemarivanje te činjenice izazvati će nemjerljivu ne samo ekološku već i ekonomsku štetu Hrvatskoj. Ni u jednom trenutku ne smijemo zaboraviti da nepoštivanje obaveza iz trećeg europskog energetskog paketa za sobom donosi i plaćanje vrlo ozbiljnih financijskih penala. Nakon ovog osvrta na ukupnu energetsku krvnu sliku Hrvatske napominjem da iako se odredbe prethodno spomenutih direktiva iz trećeg europskog energetskog paketa neposredno ne odnose na toplinske sustave koji su predmet ovog konačnog prijedloga zakona, direktive se posredno odnose na načela razvoja tržišta toplinske energije. Drugim riječima, i u tržište toplinske energije uvode se tržišni principi, opskrba i proizvodnja toplinske energije postaju tržišne djelatnosti, a distribucija toplinske energije je baš kao i kod električne energije te u sektoru plina regulirana djelatnost. Također i u ovom zakonu propisuju se načini zaštite kupaca, ali što je iznimno važno mogućnost upravljanja potrošnje putem razdjelnika topline koje moramo staviti u funkciju do kraja 2015. godine. Jačanje zaštite prava potrošača ovim zakonom je osigurano obvezom isporuke toplinske energije sukladno standardnim uvjetima kvalitete te pravom na informacije o uvjetima isporuke toplinske energije. Zajednički europski energetski cilj koji je ugrađen i u Strategiju energetskog razvitka Republike Hrvatske koji smo raspravili i usvojili u prošlom sazivu Sabora je do 2020. godine za 20% povećati energetsku učinkovitost, a to je područje u kojem Hrvatska jako kaska za većinom europskih zemalja. Naime, energetska intenzivnost tj. potrošnja energije po jedinici BDP-a u Hrvatskoj je čak dva puta veća nego u članicama Europske unije. U odnosu na prosječnu energetsku intenzivnost u Europi energetska intenzivnost u RH bila je veća za 11,8%. To ukazuje da Hrvatska jako kasni u energetskoj efikasnosti za članicama Europske unije. Toplinska energija ima iznimno veliki potencijal za povećanje energetske efikasnosti Hrvatske, odnosno podizanje energetske učinkovitosti u zgradarstvu. Zgrade su najveći potrošači energije u Hrvatskoj i stoga se upravo u realizaciji projekata energetske učinkovitosti u zgradarstvu mogu postići velike energetske, ekonomske i ekološke uštede jer preko polovice energetskih potreba zgrade čine potreba zagrijavanja prostora. Bez ikakve sumnje veliki udio podizanja energetske učinkovitosti i zgradarstva odnosi se na poboljšanje toplinske izolacije zgrada, ali veliki potencijal i efikasnija upotreba same toplinske energije se postiže primjenom razdjelnika topline. Razdjelnicima topline mogu se postići velike uštede. Pojedine analize pokazuju od 30 do čak 70% potrošnje toplinske energije. Moderni razdjelnik topline koristi se za raspodjelu troškova toplinske energije, računa emisiju toplinske energije ogrjevnog elementa te u klubu SDP-a s velikim zadovoljstvom pozdravljamo članke 33., 50. i 52. koji se odnose na obvezu ugradnje razdjelnika topline kao vrlo efikasnog instrumenta za podizanje energetske učinkovitosti u zgradarstvu. U klubu SDP-a se nadamo da će nadležne institucije osigurati punu primjenu ovog zakona i tako nas približiti realizaciji energetskih ciljeva jer ovaj zakon nipošto ne smije ostati mrtvo slovo na papiru. Nakon usvajanja ovog zakona imat ćemo pravni instrument, a o kvaliteti i efikasnosti tijela javne vlasti ovisi hoće li taj pravni instrument postati i stvarni instrument za ispunjenje važnih energetskih, ekoloških i ekonomskih ciljeva.
Zahvaljujem. Imamo prijavljene dvije replike. Prvo poštovani zastupnik Branko Vukšić.
Uvažena kolegice Holy, u jednom trenutku ste rekli da su ovi problemi o kojima govorite naslijeđeni problemi. Mislim da ste tu malo kontradiktorni zbog toga što sjetite se, čim je stupila na vlast Kukuriku koalicija digla se velika prašina upravo o tome što ste govorili, o zgradarstvu, o podizanju energetske učinkovitosti i tad su novinari to zgodno pisali o žbukanju zgrada i tad ste najavili za polovicu 2012. godine veliki udar, odnosno podizanje energetske učinkovitosti i to je bio kao jedan od pompozno najavljivanih ekonomskih, gospodarskih projekata. Međutim što se dogodilo, nije se dogodilo ništa. Znači to nije naslijeđeno, sad već smo naslijedili ovo od vas smo to naslijedili, vi ste sami od sebe naslijedili. Druga stvar, raspravljali ste isto tako o Plominu, probali ste riješiti Plomin. O Plominu se samo priča, stoji se i tapka se na mjestu. Šta je sa Plominom, vaša Vlada bludi jako oko tog Plomina, pa što će se uostalom dogoditi. Ništa se ne događa. Prema tome ja se slažem sa kolegom Šukerom, ne treba u drugoj godini a uskoro će biti i dvije godine ove Vlade, govoriti o naslijeđenim problemima a da se pritom ne ukaže na vlastite slabosti, a slabosti ove Vlade što se tiče energetskog sektora su više nego očiti.
Na repliku odgovara kolegica Mirela Holy.
Poštovani kolega Vukšić, ja se mogu složiti sa vama vezano uz energetsku učinkovitost u zgradarstvu i činjenica je da su izostali rezultati kakve je Vlada očekivala vezano uz taj projekt što može govoriti o tome da je projekt bio prilično tako da kažem neadekvatno postavljen, ali zato postoje mogućnosti da se neke stvari rješavaju u hodu i da se mijenja model i mislim da se modeli mogu mijenjati temeljem određenih iskustava drugih zemalja u Europskoj uniji. Ja vjerujem da ćemo to napraviti također. Što se tiče samog projekta TE Plomin, ja sam govorila o tome i to je bila kritika definitivno i u mojoj raspravi. Činjenica je da projekt nije najbolje pripremljen, ali pustimo do 10. mjeseca do kada istječe rok za obvezujuće ponude pa ćemo vidjeti da li će taj projekt ići u realizaciju ili neće ići u realizaciju, ali činjenica je da u HEP-u postoje određeni strukturni problemi koje nije moguće riješiti preko noći. I ja se nadam da će Vlada Republike Hrvatske do kraja mandata ipak u znatnoj mjeri popraviti situaciju u HEP-u.
Druga replika, poštovani Ivan Šuker.
Hvala lijepa. Pa kolegice Holy, nije baš sve tako crno zbog bivših vlada. Ja ću samo reći primjer HEP-a i INA-e. Govorite o monopolu, INA već praktički u onom trenutku kad nije imala strateški interes i značaj ne kontrolira više od 50% tržišta nafte ni derivata. Isto tako u mnogo jedinica lokalne samouprave imate lokalne distributere plina, prema tome teško je govorit o njihovom monopolu. Međutim, kad govorimo o HEP-u mi zaboravljamo da smo nakon Domovinskog rata ostali bez nekoliko tisuća kilometara dalekovoda, a možemo govoriti o desecima tisuća kilometara nisko naponskih mreža. I to je sve obnovljeno što iz sredstava HEP-a, što iz sredstava Državnog proračuna. Pogledajte u državnom proračunu pa ćete vidjeti preko Ministarstva regionalnog razvoja koliko se godišnje izdvaja. Dakle HEP i postavlja se pitanje da li smo uopće HEP dok ga još nismo podigli za stepenicu dvije gore trebali prepustiti tržišnoj utakmici. Da ga netko proguta sutra? To je jedno pitanje veliko, jedan veliki upitnik koji će ostati i nad ovim Domom i u Hrvatskoj. Dakle, lako se prepustit tržištu samo da li smo pripremili igrača za tržište. To je ključno pitanje. Dakle, što se tiče INA-e i HEP-a pa nezainteresiranost investitora. Pa Hrvatskoj je najveći problem graditi infrastrukturu zato što se trebaju napraviti silni, silni kilometri, a relativno mali broj potrošača. I onda je jedinica proizvoda koju prodate izuzetno skupa i zbog toga nemate investitore osim za velike gradove. Pa na kraju krajeva mi radimo ovaj magistralni, PLINACRO ga radi magistralni plinovod do Dalmacije. Zašto se nitko nije javio izvana da napravi taj magistralni plinovod? Javit će se nakon pet ili šest godina kad vidi koliko broja priključaka ima i kad zna koliko će plina moći prodati. Ali u ovako neizvjesnu investiciju ići sigurno neće nitko izvana doći budite sigurni. Prema tome, nemojmo stalno govoriti o tome da nam je netko drugi kriv, a o Plominu i Ombli se mogu napisati knjige osobito u zadnjih godinu i pol dana.
Na repliku odgovara Mirela Holy.
Pa moram priznat da sam prilično iznenađena naknadnom pameću HDZ-a. Naime, imali smo prilike raspravljati na Odboru za gospodarstvo i kada su bili drugi energetski zakoni i tada je ispostavilo se, barem sam ja to tako shvatila iz rasprave većine zastupnika u odboru iz kvote HDZ-a da se HDZ zalaže u stvari za primjenu TSO modela. Jel' to točno? Imali ste priliku mislim dok ste bili na vlasti implementirati, odnosno u zakonodavstvo unijeti i TSO model xy puta pa to niste napravili. A niste to napravili zato što ste bili pod izravnim pritiskom od određenih lobija iz HEP-a. Na žalost ti lobiji su jako jaki i bojim se da bilo koja vladajuća garnitura ne ostaje imuna na te pritiske iz HEP-a. I kako će izgledati liberalizacija prijenosa i distribucije to ćemo tek vidjeti nakon ulaska Hrvatske u EU.
Na redu su sada Hrvatski laburisti – stranke rada i predstavnik Zlatko Tušak. A oprostite, krivo su mi tu papiri postavljeni. HNS i kolegica Natalija Martinčević, oprostite. Ispričavam se.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvaženi zamjeniče ministra sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja sam ovu raspravu moram priznati zamislila kao pregled zakona. Međutim, evo sada su se otvorile neke teme od kojih je svakako najvažnija ova koju je otvorio zastupnik Šuker, a to je da naši građani itekako plaćaju previše, velika većina njih i da je zapravo osnovno pitanje na koji način uspostaviti model kako da građani plate prema potrošenome. Ja moram reći da se slažem sa većim dijelom rasprave i sa pitanjima. Međutim, ja bih ovdje imala dva pitanja. Prvo je dakle zašto po tome nije učinjeno koje se ne odnosi samo na vas, nego dakle na sve zašto po tome nije učinjeno ništa zadnjih 20-tak godina. I drugo pitanje uz sve probleme koje znamo i kojih smo svjesni koja su zapravo rješenja koja mi nudimo kako da taj sustav poboljšamo. Jer mi danas ovdje možemo uistinu raspravljati cijeli dan o svim problemima koje naši građani imaju, međutim bilo bi dobro da s ove govornice govorimo i o nekakvim rješenjima koja su moguća da se postojeći sustav unaprijedi. S druge strane, rasprava zastupnice Holy također se slažem ona je vrlo dobro konstatirala da je Hrvatska jedna od najvećih uvoznika energenata. I dokle god smo mi uvoznici energenata mi možemo gotovo ništa utjecati na cijenu i naravno da je važno da uspostavimo vlastitu proizvodnju, da stvorimo vlastite kapacitete. Jer to je jedini način i mehanizam na koji možemo utjecati na cijenu. I meni je iskreno vrlo žao da sve one vrlo ozbiljne namjere s početka mandata ove Vlade se realiziraju vrlo sporo i da uz sve projekte koji su bili dal' možda ne savršeno zamišljeni ali su postojali, postavljeni su da na žalost uz silne opstrukcije ni jedan od njih još nije krenuo na pravilan način. Ja vjerujem da će i Vlada i Ministarstvo gospodarstva uz dakle sve opstrukcije koje postoje ipak zauzeti jedan proaktivniji stav i krenuti u realizaciju tih projekata. Jer kao što sam rekla jedino je vlastita proizvodnja energenata put za sniženje cijena. Što se tiče energetske obnove kao modela Vlade možda može biti, ja ne znam kakva je praksa u ostatku Hrvatske. međutim, moram reći da smo ga mi u Varaždinu iznimno dobro primijenili. Naime, mi smo prijavili sve naše gradske vrtiće, dvije škole i gradske bazene za obnovu po modelu energetske učinkovitosti. Natječaji su uspješno provedeni i kroz tri tjedna mi krećemo, dakle u obnovu i dječjih vrtića, dakle svih gradskih i škola i gradskih bazena. Vi znate, ako poznajete model da se radi o tome, dakle da obnavljamo javne ustanove bez troškova po proračunu jedinica lokalne samouprave. Dakle, radi se o jednom dobrom modelu i bilo bi dobro da ga i ostale jedinice lokalne samouprave na taj način primijene. A sad o zakonu. Dakle, ovaj zakon donosi se kao nastavak usaglašavanja energetskih zakona sa tržišnim principima koji su ugrađeni u do sada nova četiri hrvatska energetska zakona koji su naravno usuglašeni sa trećim paketom energetskih zakona EU, ali razlog za donošenje ovog zakona je i ugradnja direktive EU vezane uz energetsku učinkovitost koja je stupila na snagu krajem 2012. godine. Mislim da je izuzetno pozitivno da javna rasprava oko ovog zakona trajala od početka trećeg mjeseca i da su u njoj aktivno sudjelovali i davali svoje primjedbe i prijedloge i predstavnici Hrvatske regulatorne agencije, Energetski institut "Hrvoje Požar", Hrvatska gospodarska komora, Udruga toplinara, udruge poslodavaca, udruge stanara upravitelja, Savez gradova i općina, udruge potrošača i ostali što je svakako važno kod donošenja jednog ovako važnog zakona. Ovim se zakonom … energetske djelatnosti i odnosi na tržištu toplinske energije uređuju i pojedina važna pitanja vezana uz energetsku učinkovitost, a time naravno i ušteda za krajnje potrošače kao najbitnija pozicija i naravno smanjenje negativnih utjecaja na okoliš. Zgrade kao najveći pojedinačni potrošači energije i danas predstavljaju veliki potencijal za energetske, ekonomske i ekološke uštede jer preko polovicu energetskih potreba zgrada čine potrebe zagrijavanja i grijanja tople vode. Iz tog razloga zakon ima tri osnovna smjera, a to su dakle reguliranje proizvodnje energije u proizvodnim sustavima, odnosno istovremena proizvodnja električne i toplinske energije u jedinstvenom tehnološkom procesu, planiranje toplinskih sustava u energetskom sektoru i ugradnja mjerenja potrošnje toplinske energije u stanovima u kojima dakle svi stanovi se moraju opremiti do 2016. godine. I tu bih možda zapravo tražila dodatno pojašnjenje, odnosno objašnjenje na koji način kojim odnosno čijim sredstvima se to misli do 2016. godine operativno i provesti. Zakon uvodi novo područje kojim se uređuje tzv. potencijal za učinkovitost u grijanju i hlađenju kao obveza planiranja grijanja i hlađenja. U okviru toga određuje se obveza svakom ulagaču u novi objekt za proizvodnju električne toplinske energije s ukupnom instaliranom snagom preko 20MW da u cilju smanjenja troškova i povećanja koristi od rada postrojenja mora projektirati i graditi objekte kao visoko učinkovite objekte. Prijedlogom ovog zakona uvodi se i novina u odnosu na djelatnost kupca koju može obavljati pravna i fizička osoba i koja za vlasnika zgrade kupuje energente za proizvodnju toplinske energije. Određuje se u kojem slučaju predstavnik suvlasnika podnosi zahtjev kupcu za obavljanje djelatnosti kupca temeljem odluke većine glasova suvlasnika koji se računa po suvlasničkim dijelovima, a ne po broju suvlasnika, a ukoliko se ne može postići većina glasova suvlasnika o tome odlučuje sud u izvanparničnom postupku. Ovdje isto moram navesti jedan primjer iz Varaždina jer kao i u drugim gradovima dakle tu postoji taj jedan ozbiljan problem zgrada koje imaju kotlovnice i koje dakle imaju izrazito visoke režije. Puno njih je htjelo preći na etažno grijanje, nisu se usuglasili svi stanari, ništa se nije moglo napraviti. Mi smo se tu kao grad iznimno angažirali i dogovorili sa Termoplinom da se besplatno provede mreža, isto tako dogovorili sufinanciranje kamata za kredite koje su ljudi uzimali, a da im se olakšalo prelazak na etažno grijanje i time smo zapravo napravili jedan pomak da su se ljudima ozbiljno smanjile režije prelaskom na etažno grijanje. Evo isto tako regulira se mogućnost izdvajanja krajnjeg kupca koji se nalazi na zajedničkom mjerilu toplinske energije uz ispunjenje taksativno navedenih uvjeta. Rješenja ovog zakona, dakle a koje se odnose na obnovu zgrada, uvođenje individualnog mjerenja potrošnje toplinske energije, ulaganja u proizvodnju, ulaganja u postojeće energetske objekte u postojeća industrijska postrojenja, obnova distributivne mreže, dakle sve su to elementi koji će svakako uz kvalitetnu primjenu doprinijeti povećanju energetske učinkovitosti i smanjenju troškova u djelatnosti toplinarstva. I zbog toga će klub HNS-a podržati donošenje ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Sad ćemo odrediti stanku do 15,00 sati. Nastavit će predstavnik Hrvatskih laburista Zlatko Tušak. Dobar tek!
Poštovane kolegice zastupnice, poštovani kolege zastupnici nastavljamo sa plenarnom sjednicom, 8.sjednice Hrvatskog sabora sa temom koja je bila prijepodne Konačni prijedlog Zakona o tržištu toplinske energije. Na redu je klub Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Zlatko Tušak. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora. Predstavnici ministarstva, malobrojne kolegice i kolege zastupnici. Zakon o tržištu toplinske energije koji je pred nama usklađuje sa zakonodavstvom EU i ne samo taj dio što se mora uskladiti Hrvatski laburisti smatraju da je on vrlo bitan jel njime se uređuje i utvrđuje trošenje energije i uštede toplinske energije. Vrijeme rasipavanja energije mora biti iza nas, a moramo se početi odgovorno ponašati na tom području. O uštedama i očuvanju okoline moramo ozbiljno razmišljati i nešto činiti jer to je nužno ali voditi brigu o mogućnostima građana, da li oni mogu podnesti ono što im nudimo. Loša gospodarska situacija i socijalna situacija kod građana kada građani jedva preživljavaju jel negdje oko 1/3 nalazi se na rubu siromaštva. Postavlja se pitanje da li ćemo im ovim zakonom dodatno ih opteretiti ili im omogućiti da lakše podmire svoje troškove i bolje žive. Povećanje troškova na osnovu ovog zakona neminovno će doći jer tržište će biti prepušteno samostalni sustavi, topline koji griju jedan objekt te zatvoreni sustavi koji podrazumijevaju topline s maksimalno 500 grijanih objekta i do 2 tisuće metara toplovodne mreže. A samo treći tip centralne toplinske sustave koji postoje u velikim gradovima cijena će i dalje biti regulirana praktično neće se slobodno formirati na tržištu. Pojednostavljeno, građani koji imaju grijanje organizirano njihov objekat ima toplanu kao i oni manji samostalni sustavi sami će na tržištu ugovarati cijenu grijanja sa pojedinim opskrbljivačima. Ta tržišna cijena sigurno će biti viša od one koji plaću građani danas, a skok cijena bi mogao biti značajniji kao i novi udar na standard građana. Ne ulazeći u stvarne ekonomske razloge da li je takva odluka opravdana ili ne, vjerojatno da je jer tako govore pojedini stručnjaci iz ovog područja i kako bez povećanja cijene toplinska energija nema ni ekonomske opravdanosti. Možda je tako, a možda postoje i neki drugi razlozi o kojima bi trebali govoriti kako bi se topline ali i ukupno gospodarstvo rasteretilo nekih nepotrebnih opterećenja ali i učinili veću racionalnost i efikasnost u svojem poslovanju. A zbog svega toga moramo si postaviti pitanje, ako tu nema prostora što je učinjeno na onom drugom planu, a to su plaće koje bi trebale na neki način pratiti troškove života kako bi građani lakše podnijeli neizbježna poskupljenja i podnijeli udare stalnog pada životnog standarda. Pitam se što je učinjeno na većoj zaposlenosti? Moram reći ništa osim nešto sezonskih poslova koji su samo slamka spasa pojedincima bez neke veće sigurnosti u budućnosti. Zato će biti opet mnogo onih koji će biti nezadovoljni primjenom ovog zakona jer neće njime doneseti se nikakve olakšice iako on u suštini nudi neka dobra rješenja kada govorimo o uštedi energije, ali smatramo da i ne dovoljno. Građanima neće puno značiti ako imaju veću uštedu energije, a plaćaju je više kroz veću cijenu. Praktički imat ćemo manju potrošnju, a veće izdatke što jasno da za građane neće biti dobro i nego i daljnji udar na njihov standard. Moramo se sjetiti problema grijanja u Karlovcu i Vukovaru gdje su stanari vodili bitku sa toplanama oko visoke cijene grijanja i problema odvajanja iz sistema jel visoke cijene nisu mogle plaćati. Neminovno takvih slučajeva bit će i više ako ne stvorimo uvjete da građani mogu i zaraditi i dovoljno da plate svoje obaveze. Sa ovim zakonom svaka stambena jedinica morat će imati zaseban uređaj za mjerenje potrošnje toplinske energije i takva zakonska obveza do sada nije postojala, ali procjena je da negdje oko 60 tisuća potrošača već ima ugrađene termostatske ventile i razdjelnike. Iako bi na ovaj način trebali ostvariti uštede po nekim procjenama i do 30%, potrošnja toplinske energije postoje različita iskustva da to nije baš tako i da se uložena sredstva se baš ne isplate jer kod nekih su troškovi čak i porasli i to jasno da ovisi i o nekim drugim faktorima. Prosječni trošak termostatskog ventila o čemu je govorio i kolega Šuker se kreće negdje oko 500 kuna i uređaji nikako ne bi smjeli biti oni koji su najskuplji a ako već i država i hoće da oni budu na neki način u trendu vremena i moderniji i skuplji, mora onda preuzeti i dio financijskih obaveza a ne svaliti na leđa građana. Treba naći model kako pomoći građanima i ne bi trebalo otkrivati toplu vodu u toplanama jer u većini zemalja Europske unije koriste jeftinije uređaje i negdje to se kreće u 95% slučajeva. Oni uplaćuju akontacije dva puta godišnje, očitaju uređaje i onda naprave konačni obračun. Imam osjećaj da mi sa našim prijedlozima namećemo skupe sustave za očitovanje jer vjerojatno se tako pogoduje interesnim skupinama hrvatskih distributera a najmanje se misli o onim najbitnijima a to je građanima potrošačima i da li oni mogu to izdržati i platiti. Zašto njima ne prepustiti da odluče koji uređaj žele imati a da zadovoljava samo tehničke uvjete za točno očitovanje. Digitalni regulatori koji bi trebali da služi i štedi energiju sprječava pregrijavanje, nije saživio a gubici su veliki i sve u konačnici plaćaju stanari potrošači. Kako troškove ugradnje snose sami korisnici a tek je u manjem broju do sada ugradnja bila sufinancirana putem Fonda za zaštitu okoliša i energetske učinkovitosti ili jedinica lokalne samouprave potrebno bi bilo naći rješenja kako pomoći i građanima i koji bi to financijski neće moći podnijeti taj dio tereta. Bilo je o tome govora da primjerice negdje u stanu od 50 kvadrata troškovi bi trebali biti oko 2 tisuće kuna što čini negdje oko 37% prosječno isplaćene plaće u prošloj godini. A kada govorimo o onima sa minimalnim plaćama i malim mirovinama bolje da kažem oni to sigurno neće moći isfinancirati. Upravo su veliki financijski izdaci do sada bili prepreka zbog kojeg građani se nisu odlučivali na ovu investiciju. Tako je dio stanara plaćao toplinsku energiju prema individualnoj potrošnji a dio prema površini stana što je bilo i najgore rješenje. Prema zakonu predviđeno je da do kraja 2015. godine obavezu ugradnje uređaja za mjerenje topline i razdjelnika imaju sve zgrade koje imaju više od 70 samostalnih uporabnih cjelina spojenih na toplinski sustav. A do kraja 2016. godine predviđen je rok za zgrade s dvije i više samostalnih uporabnih cjelina. Propisane kazne za nepoštivanje obaveze iznose 10 tisuća do čak 50 tisuća kuna po stanu. Moram postaviti pitanje što će biti sa onima koji nisu u mogućnosti ugraditi uređaje do navedenog roka jer za to nemaju nikakve financijske mogućnosti. Zaboravljamo na nezaposlene, umirovljenike i one sa malim primanjima. Iako moram reći da u zakonu ima dosta pozitivnih rješenja poput da vlasnici stanova će izravno potpisivati pojedinačne ugovore sa toplanama a ne više predstavnik suvlasnika stanara čime se stvaraju međusobne obaveze i odgovornosti. Ali ima i neka loša rješenja koja bi se u svakom slučaju trebalo u daljnjoj fazi popraviti a posebno se radi o članku 45 koji bi trebao biti puno jednostavniji kako bi krajnjim kupcima omogućili jednostavnije izdvajanje iz sistema ako ne žele više grijanje i na taj način izbjegli probleme s kojima se susrećemo u zadnje vrijeme. Postavljam si i pitanje zašto za izdvajanje iz zajedničkog sustava treba glasova većine suvlasničkih djelova, zašto to pravo ne bi bilo pravo pojedinca i zašto korisnik mora nešto plaćati a iako možda ne može a o tome odlučuje neka druga većina a ne on sam? Stavak 2. isto navedenog članka zakona govori da zgrada se može isključiti iz sustava uz suglasnost distributera. To znači da će distributeri biti ti koji će odlučivati a ne korisnici i prepušteni na milost i nemilost distributera. Zato uz neka dobra rješenja zakon ima i rješenja koja će izazvati i nadalje problema kod građana. Hrvatski laburisti budu podržali ovaj zakon ali u svakom slučaju mora se voditi u daljnjoj fazi briga o građanima a ne na način da ih i sa određenim zakonima dovodimo u nekakvu bezizlaznu situaciju. Hvala.
Hvala i vama. Time smo iscrpili listu klubova zastupnika u Hrvatskom saboru koji se prijavljuju za raspravu po ovoj temi. Prelazimo na pojedinačnu raspravu zastupnika u trajanju od 10 minuta. Na redu je poštovani zastupnik Goran Marić. Nema ga, gubi pravo rasprave po ovoj temi. Time smo iscrpili i listu zastupnika. Da li će predstavnik predlagateljice završno? Ne. Time smo raspravu o tekstu Zakona završili. Glasovati ćemo o Konačnom prijedlogu Zakona kada se steknu uvjeti za to. Idemo sa Konačnim prijedlogom zakona o tržištu toplinske energije, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 372. Rasprava o konačnom prijedlogu zakona je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Dobro. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 100 glasova za, 2 suzdržana glasa donesen Zakon o tržištu toplinske energije u tekstu kako ga je predložila predlagateljica.
Poštovani predsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici i zastupnice. Danom pristupanja Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije uredba 1025/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o europskoj normizaciji kojim je uređeno područje normizacije primjenjivat će se izravno u Republici Hrvatskoj. Ovim zakonom uređuje se normizacija u Republici Hrvatskoj u uvjetima primjene uredbe 1025 Europskog parlamenta i Vijeća o europskoj normizaciji, utvrđuje se okvir za provedbu navedene uredbe, kao i nadležno tijelo za provedbu iste te se definiraju pojmovi u području normizacije, načela i ciljevi, osnivanje i djelatnost Hrvatskog normiranog tijela, opći uvjeti članstva u Hrvatskom normiranom tijelu, priprema, prihvaćanje i objava hrvatskih normi te financiranje Hrvatskog normiranog tijela. Nadležno tijelo za provedbu uredbe 1025/2012 o europskoj normizaciji je Hrvatski zavod za norme. Hrvatski zavod za norme kao hrvatsko normirno tijelo osnovala je Vlada Republike Hrvatske uredbom o osnivanju Hrvatskog zavoda za norme. Njegove djelatnosti jesu da obavlja u skladu sa pravilima europskih normirnih tijela temeljem članka 5. stavka 4. Zakona o normizaciji i članka 4. stavka 4. Uredbe o osnivanju Hrvatskog zavoda za norme. Statutarna pravila koja se primjenjuju na nacionalna normirna tijela moraju biti u potpunosti suglasna s načinom rada organizacije, dragovoljne normizacije koje se primjenjuju u cenu ili cenelecu što je bilo i jedno od mjerila zatvaranja poglavlja 1.-slobode kretanja roba. Hrvatski zavod za norme i u pogledu stručnog rada o dragovoljnoj normizaciji je potpuno samostalan i neovisan u svom radu i u potpunosti je svoj stručni rad prilagodio pravilima europske normizacije. Hrvatski zavod za norme predstavlja Republiku Hrvatsku kao punopravni član i Međunarodne organizacije za normizaciju, Međunarodnom elektrotehničkom povjerenstvu, Europskom odboru za normizaciju i Europskom odboru za elektrotehničku normizaciju, kao i drugim tijelima koji se bave …. Hrvatska se normizacija temelji na načelima dragovoljnog sudjelovanja svih zainteresiranih strana u postupku pripreme i prihvaćanja hrvatskih normi te dragovoljnoj primjeni hrvatskih normi, konsenzus o sadržaju hrvatskih normi, javnosti rada u svim fazama, pripreme normi i obavješćivanje javnosti o normizacijskom radu, sprečavanju prevladavanja pojedinačnih interesa nad zajedničkim interesom međusobne usklađenosti hrvatskih normi i uzimanja u obzir dostignutog stanja tehnike te rezultate europske i međunarodne normizacije. Promicanjem uloge značaj normizacije na nacionalnoj, europskoj i međunarodnoj razini, njezinim stalnim razvojem postiže se kvalitet i konkurentnosti hrvatskog gospodarstva, olakšava izlazak kvalitetnih hrvatskih proizvoda na europsko i međunarodno tržište, sudjeluje u ispunjavanju zahtjeva za članstvo Republike Hrvatske u Europskoj uniji i obaveza koje će Republika Hrvatska imati kao članica unije. Slijedom navedenog je vidljivo da je cilj normizacije kao i aktivno sudjelovanje u njenim procesima, razvoj povećanja konkurentnosti hrvatskog gospodarstva na međunarodnom i europskom tržištu, poboljšanje sigurnosti proizvoda, zaštite zdravlja i sigurnosti na radu, zaštita okoliša, prirode i zaštita potrošača te razvoj zakonodavstva i tehničke infrastrukture što će omogućiti slobodu kretanja roba na jedinstvenom europskom tržištu kao adekvatni rezultati na unutarnjem tržištu Republike Hrvatske. Predloženi zakon uvažava posebnost vremena i procesa pristupanja Hrvatske Europskoj uniji te omogućava fleksibilnu prilagodbu domaćeg zakonodavstva zakonodavstvu Europske unije te izravnoj primjeni uredbi Europske unije nakon pristupanja Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala vama poštovani zamjeniče. Da li izvjestitelji odbora Hrvatskog sabora žele iznijet izvješće? Ne. Otvaram raspravu. U raspravu idemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika HDZ-a i poštovani zastupnik Đuro Popijač. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Dakle evo, u sferi zakona koji znače prilagodbu našeg zakonodavstva sa europskim zakonodavstvom i ovaj je Zakon o normizaciji premda kada se pogleda njegov sadržaj u odnosu na postojeći Zakon o normizaciji držimo da su ove promjene mogle biti i provedene kroz izmjene i dopune, no manje-više. Zakon je tu i kao što je to rečeno to predstavlja usklađivanje sa zakonodavstvom Europske unije radi donesene nove uredbe Europske unije, Europskog parlamenta i vijeća o europskoj normizaciji 1025/2012. Dakle norma se razvija pod uvjetom da postoji stvarna potreba, ona mora biti primjenjiva i biti rezultat konsenzusa i dogovora, pune uključenosti svih zainteresiranih srana u djelatnost normizacije. Svakako treba istaknuti da se norme moraju planirati, osuvremenjivati, posebno u području brzorastućih tehnologija kako ne bi bio spriječen protok novih ideja i ako norma prerano utvrdi dizajn metode ili kako priprema norma ne bi započela prekasno. Normizacijom odnosno djelatnošću uspostavljanja odredaba za opću i opetovanu uporabu koja se odnose na postojeće ili moguće probleme radi postizanja što je moguće boljeg stupanja uređenosti se želi osigurati prikladnost nekog proizvoda, procesa ili usluge za njegovo plasiranje na određenom tržištu i pod uvjetima bilo kojeg tržišta. U nacionalnim i međunarodnim okvirima nastoji se u okviru globalizacijskih procesa preći na proizvodnju standardne odnosno normirane robe, tj. one robe koja odgovara unaprijed postavljenim zahtjevima u pogledu svih bitnih karakteristika, sastava, težine, vanjskog izgleda, mehaničkih svojstava, dimenzija i kvalitetnih svojstava uopće. Normizacija daje najbolja tehnička i ekonomska rješenja za proizvode i postupke, omogućuje uvođenje specijalizacije i kooperacije u proizvodnju, određuje metode za ispitivanje kvalitete proizvoda, uvodi racionalizaciju u postupak proizvodnje i čime se ograničavaju i ukidaju i time ograničuje i zastarjeli i neupotrebljivi tipovi dimenzija. Iz tih razloga je ona isto tako značajna za gospodarstvo. Glavni interes odnosno glavni nositelj normizacije svakako je industrija koja inicira promjene na tom području i ujedno i financira te procese. Nadalje, internacionalizacijom normi zbog niza praktičnih razloga, od gospodarstvenih do tehničkih te zbog zahtjeva na kvalitetu postiže se smanjenje ekoloških i sigurnosnih rizika, povećava kvaliteta i pouzdanost materijala i proizvoda i povećava se protok roba i liberalizacija tržišta. Dakle bez normi ne bi bilo niti globalizacije. Da li je ona dobra ili nije o tome vjerojatno neki drugi put. Osnovni cilj internacionalizacije normi je izbjegavanje protekcionizma, stvaranje jedinstvenog tržišta i širenje najnovijih tehničkih i tehnoloških znanja. Ona također na neki način postiže određeni stupanj zaštite potrošača jer ukoliko neki od proizvoda na tržištu ne udovoljavaju normama u smislu negativnog djelovanja na ljudsko zdravlje povlači se. Evo toga smo bili svjesni i na europskim tržištima, ali naravno i kod nas. No međutim, vjerojatno i samim činom ulaska u zajedničko europsko tržište norme za i za potrošača i za naravno naše izvoznike će značiti biti ili ne biti, a potrošačima svakako određenu garanciju da se ne uvozi i da na policama ne bude sve i svašta. Ovdje je predviđeno ponovno da se uredbom osniva hrvatsko normizacijsko tijelo. Možda je to bila prilika da se odmah u zakonu to definira sve što treba. No evo, rješenje koje je bilo do sada predviđa se da na isti način Vlada donosi i u buduće. Dakle, pretpostavljam da će se ponovno formirati Hrvatski zavod za norme, da će statutom biti uređeno kako će oni funkcionirati i da će i dalje obavljati svoju ulogu i funkciju kao što je to i do sada i omogućiti naravno svim hrvatskim gospodarskim subjektima da uvodeći i prihvaćajući i europske i hrvatske standarde budu konkurentni na europskom tržištu. Hvala lijepa. Prihvatit ćemo ovaj zakon.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Na redu je Klub zastupnika Socijaldemokratske partije Hrvatske u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Vedran Babić.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine zamjeniče ministra sa suradnikom, kolegice i kolege zastupnici. Prema Hrvatskom zavodu za norme, norma je dokument donesen konsenzusom i odobren od priznatog tijela koji za opću i višekratnu uporabu daje pravila, upute ili značajke za djelatnost ili njihove rezultate s ciljem postizanja najboljeg stupnja uređenosti u danom kontekstu podrazumijevajući da bi se norme trebale temeljiti na provjerenim znanstvenim, tehničkim i iskustvenim rezultatima i biti usmjerene promicanju najboljih prednosti za društvo. Dok je normizacija djelatnost uspostavljanja odredaba za opću i opetovanu uporabu koja se odnosi na postojeće ili moguće probleme radi postizanja najboljeg stupnja uređenosti u danom kontekstu. Zakon o normizaciji donesen je prije 10-tak godina radi usklađivanja našeg zakonodavstva u području normizacije s pravnom stečevinom EU u poglavlju prvom Sloboda kretanja roba. Ovim zakonom usklađuju se načela i ciljevi hrvatske normizacije, organizacije i djelovanje, te pripremanje i izdavanje hrvatskih norma. Također osnovano je i Hrvatsko nacionalno normirno tijelo. Hrvatski zavod za norme je neovisna i neprofitna javna ustanova osnovana kao nacionalno normirno tijelo Republike Hrvatske radi ostvarivanja ciljeva normizacije a to su: povećanje razine sigurnosti proizvoda i procesa, čuvanje zdravlja i života ljudi, te zaštita okoliša, promicanja kvalitete proizvoda, procesa i usluga, osiguranja svrsishodne uporabe rada, materijala i energije, poboljšanje proizvodne učinkovitosti, ograničenje razlikosti, osiguranja spojivosti i zamjenjivosti i na kraju otklanjanje tehničkih zapreka u međunarodnoj trgovini. Na svojoj sjednici Vlada Republike Hrvatske održanoj 17. listopada 2012. godine donijela je zaključak u vezi sa informacijom u promjenama u procesu usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s uredbama EU u smislu budućeg članstva naše Domovine u EU kojom je zadužila tijela državne uprave i druga nadležna tijela da sukladno svom djelokrugu, odnosno nadležnosti za usklađivanje zakonodavstva, te provedbu pojedinih dijelova pravne stečevine EU provedu postupak analize pozitivnih nacionalnih propisa u koje je preuzet normativni sadržaj uredbe EU koje u uvjetima članstva u EU imaju izravan učinak s ciljem utvrđivanja izmjena i prilagodbi koju je potrebno provesti u nacionalno zakonodavstvo do dana pristupanja Republike Hrvatske EU. Slijedom navedene obaveze izvršena je predmetna analiza te je istom utvrđeno da će se od 1. srpnja 2013. u području normizacije izravno primjenjivati Uredba EU br. 1025/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o europskoj normizaciji kojom se utvrđuju pravila koja se odnose na suradnju između europskih normizacijskih organizacija, nacionalnih normi i normizacijskih tijela država članica Komisije. Pardon, normizaciji za proizvode i usluge kao potpore zakonodavstvu i politikama EU. Identifikaciju tehničkih specifikacija u području ICT-a koje zadovoljavaju uvjete za upućivanje na njih, te na financiranje europske normizacije i sudjelovanje interesnih skupina u europskoj normizaciji. U suštini novine u odnosu na važeći zakon predstavlja navedena odredba o obvezi Republike Hrvatske o oglašivanju Europske komisije o Hrvatskom nacionalnom normirnom tijelu. Sukladno zaključcima Vlade Republike Hrvatske Ministarstvo gospodarstva i Hrvatski zavod za norme pristupili su prilagodbi zakonodavnog okvira u ovom području normizacije. Također, za provedbu predloženog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva u državnom proračunu Republike Hrvatske. Stoga klub SDP-a podržat će konačni prijedlog zakona o normizaciji. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Iscrpili smo listu klubova za raspravu po ovoj temi. Prelazimo na pojedinačnu raspravu zastupnika u trajanju od 10 minuta. Na redu je poštovani zastupnik Tomislav Žagar. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala poštovani predsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Važnost prijedloga ovog zakonskog rješenja iščitavamo iz definicije misije Hrvatskog zavoda za norme, a što je ovdje već rečeno. Jer promicanjem uloge i značenja normizacije na nacionalnoj europskoj i međunarodnoj razini i njezinim stalnim razvojem Hrvatski zavod za norme pridonosi kvaliteti i konkurentnosti hrvatskoga gospodarstva olakšava izlazak kvalitetnih hrvatskih proizvoda na međunarodno tržište i sudjeluje u ispunjavanju zahtjeva za članstvo RH u EU i obveze koje će RH imati kao članica EU. Implementacijom Uredbe 1025/2012 Europskog parlamenta i Vijeća u prijedlogu Zakona o normizaciji omogućuju se pretpostavke da u procesu normizacije sve zainteresirane strane aktivno sudjeluju u svim fazama razvoja normi na čemu posebno inzistira Europska komisija. A to su sljedeće faze: predlaganje i prihvaćanje novih radnih projekata, tehničke rasprave o prijedlogu projekata, podnošenje komentara na nacrte, sudjelovanje u periodičkim preispitivanjima postojećih europskih normi ili drugih normizacijskih dokumenata, širenje informacija i izgradnja svijesti o prihvaćenim europskim normama ili normizacijskim dokumentima. Također se ovom implementacijom omogućava u procesu normizacije jasnije poštivanje načela normizacije, konsenzus kao opće slaganje koje se odlikuje odsutnošću čvrstoga protivljenja bitnim sadržajima od strane znatnoga dijela interesnih skupina i procesom u kojem se nastoji uzeti u obzir gledišta svih zainteresiranih strana te uskladiti oprečna stajališta uz napomenu da konsenzus nužno ne mora značiti jednoglasnost. Uključivanje svih zainteresiranih strana kao demokratski postupak pripreme normi pretpostavlja uključivanje svih koji imaju pravo sudjelovati i dati svoj doprinos izradi norme kako bi je dragovoljno primijenili. Javnost rada kao postupak pripreme norme mora biti dostupan javnosti od svojega početka i u svim fazama. U početku pripreme koje norme u tijelu koje priprema o dokumentu koji služi kao osnova za njezinu pripremu i o fazama pripreme kao što su rasprava o nacrtu norme i izdavanja norme javnost mora biti obaviještena na odgovarajući način. Stupanj razvoja tehnike u danome vremenu utemeljen na provjerenim znanstvenim, tehničkim i iskustvenim spoznajama možemo reći da norma definira stanje tehnike. Koherentnost zbirke normi, zbirka normi mora biti koherentna, norme ne mogu biti proturječne. Donošenjem nove norme za koji predmet stara se norma povlači. Hrvatski zavod za norme je dužan poticati i ubrzati adekvatnu zastupljenost svih zainteresiranih strana, uključujući male i srednje poduzetnike, organizacije i potrošače, udruge zaštite okoliša te socijalne udruge u njihovim normizacijskim aktivnostima. Stav je Europske komisije da je glavni nositelj normizacije industrija koja inicira promjene na tom području i ujedno financira te procese. Osnovno načelo je da normizacija mora biti u službi povećanja konkurentnosti i informiranosti malih i srednjih poduzetnika o problematici normizacije i normizacijskim procesima. S tim u vezi HZN mora omogućiti aktivnije sudjelovanje malih i srednjih poduzetnika na normizacijskim projektima i to na sljedeće načine: prepoznati projekte iz godišnjeg plana rada koji su od posebnog interesa za mala i srednja poduzeća, omogućiti pristup malim i srednjim poduzećima normizacijskom radu bez obzira da li jesu ili nisu formalno članovi HZN-a, omogućiti slobodan pristup i uz posebne naknade sudjelovanje u normizacijskim aktivnostima, omogućiti slobodan pristup nacrtima normi, omogućiti na svojim internetskim stranicama pregledavanje uvodnog sažetka svake norme bez naplate, primijeniti posebne popuste nabave pojedinih normi ili skupine normi po sniženim cijenama. Hrvatski zavod za norme osim vlastitih prihoda koji čine oko 30% ukupnih sredstava financira se iz državnog proračuna. Zbog toga je potrebno vršiti nadzor i kontrolu nad trošenjem ovih sredstava kako bi Hrvatski zavod za norme ostvarivao ciljeve i ispunjavao zadaće zbog kojih je i osnovan. Hrvatski zavod za norme mora ispunjavati obveze članstva u europskim i međunarodnim organizacijama za normizaciju te ispunjavati zakonske obveze prema zakonima RH i usklađenog EU zakonodavstva. Hrvatski zavod za norme ima 173 aktivna tehnička odbora sa oko 2600 članova iz industrije, inženjerskih komora, znanstvenih i obrazovnih ustanova, strukturnih udruga te tijela državne uprave. Do 31. prosinca 2012. objavljeno je 28730 normativnih dokumenata, a trenutno je u hrvatski normizacijski sustav prihvaćeno oko 95% europskih normi. Od 1. srpnja 2013. godine kada RH postaje punopravna članica EU proračunska sredstva u visini od 12 do 13 milijuna kuna bit će namijenjena isključivo za djelatnost normizacije. Unatoč nepovoljnim financijskim prilikama potrebno je posebnu pažnju posvetiti unapređenju stručnosti djelatnika članova tehničkih odbora i predstavnika na europskoj i međunarodnoj razini te se još više otvoriti prema javnosti kroz internetske stranice, predavanja, seminare i školovanja. Ovim zakonskim prijedlogom uređuje se normizacija te utvrđuje okvir za provedbu Uredbe 1025/2012 Europskog parlamenta i Vijeća o europskoj normizaciji čime se osigurava i ostvarenje ciljeva hrvatske normizacije kroz povećanje razine sigurnosti proizvoda i procesa, čuvanja zdravlja i života ljudi te zaštite okoliša, promicanje kakvoće proizvoda, procesa i usluga, osiguranje svrsishodnog korištenja rada, gradiva i energije, poboljšanje proizvodne učinkovitosti ograničenjem raznolikosti, osiguranjem spojivosti i zamjenjivosti te uklanjanje tehničkih zapreka u međunarodnoj trgovini. Stoga ovaj zakonski prijedlog treba podržati. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Vašom raspravom završena je rasprava o tekstu konačnog prijedloga zakona. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti o ovom zakonu. Konačni prijedlog zakona o normizaciji, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 362. Rasprava o konačnom tekstu zakona je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 102 glasa za donesen Zakon o normizaciji u tekstu kako ga je predložila predlagateljica.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Danom pristupanja Republike Hrvatske EU Uredba 765/2008. Europskog parlamenta i Vijeća kojom se utvrđuju zahtjevi za akreditaciju i nadzor nad tržištem koji se odnose na stavljanje na tržište proizvoda te Uredba br. 764 Europskog parlamenta i Vijeća iz 2008. godine o utvrđivanju postupaka koji se odnose na primjenu određenih nacionalnih tehničkih propisa na proizvode koji se zakonito stavljaju na tržište druge države članice djelovat će izravno na područje RH. Ovim zakonom utvrđuje se okvir i osiguravaju uvjeti za provedbu navedenih uredbi, nadležna tijela i zadaće nadležnih tijela te se propisuju nacionalne odredbe radi osiguranja sigurnosti, zaštite života i zdravlja ljudi, domaćih životinja i biljaka te zaštite okoliša i prirode kao i zaštite potrošača i drugih korisnika. Zakon o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanje sukladnosti temeljni je i tzv. horizontalni zakon u području tehničkog zakonodavstva. To znači da ovaj zakon predstavlja široki pravni okvir za donošenje niza podzakonskih akata kojima čelnici središnjih tijela državne uprave u pravilu nadležni ministri donose pravilnike kojima se regulira stavljanje na tržište proizvoda koji su unutar EU obuhvaćeni direktivama novog pristupa i direktivama starog pristupa. Ovim zakonom se propisuje način propisivanja tehničkih zahtjeva za proizvode koji moraju ispuniti npr. dizala, strojevi niskonaponska oprema, tlačna oprema i posude pod tlakom, aerosolni raspršivači, osobna zaštitna oprema, tekstil, obuća, kristalno staklo i dr. ali ovaj zakon predstavlja i pravni temelj za donošenje ne harmoniziranih tehničkih propisa tj. propisa koji se ne usklađuju sa zakonodavstvom EU kao i propisa o redovitim izvanrednim pregledima proizvoda u uporabi. Nadalje, ovim zakonom se propisuje pretpostavka sukladnosti s propisanim tehničkim zahtjevima. Ukoliko je proizvod sukladan odgovarajućem usklađenim normama, obaveza gospodarskih subjekata sukladno ulozi opskrbnom lancu, minimalni posebni zahtjevi koji moraju ispuniti tijela za ocjenjivanje sukladnosti, te obaveza osnivanja povjerenstva koje će pratiti ali i ovlašteno tijelo za ocjenjivanje sukladnosti ispunjava za cjelokupno trajanje ovlaštenja propisane zahtjeve, a koje će se sastojati od najmanje tri člana od kojih će najmanje jedan biti predstavnik Nacionalnog akreditacijskog tijela. Ovim zakonom se propisuje i prijelazni period u kojem će dokumenti o sukladnosti i oznaka C za proizvode koji su stavljeni na tržište do dana pristupa Hrvatske EU vrijediti na području RH do isteka zaliha tih proizvoda, a najdulje dvije godine od dana stavljanja na tržište kako bi se izbjegle negativne stupanja na snagu novih usklađenih propisa sa zakonodavstvom Unije kao i direktno primjenjivih propisa EU. Cilj je olakšati gospodarskim subjektima prilagodbu zahtjevima EU prilikom stavljanja proizvoda na tržište. Primjena Zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanje sukladnosti omogućit će daljnje jačanje konkurentnosti hrvatskog gospodarstva i to na način da će nam tržište plasirati proizvodi koji će biti sigurni i koji će ispunjavati kriterije europske normizacije što će omogućiti bolju zaštitu sigurnosti života i zdravlja ljudi, životinja i biljaka, okoliša kao i imovine. Ovaj zakon će se pozitivno odraziti na budući razvoj zakonodavstva RH infrastrukture kvalitete što će ujedno doprinijeti daljnjem razvoju i jačanju konkurentnosti gospodarstva jer proizvodi ispitani certificirani u RH moći će bez ikakvih ograničenja slobodno cirkulirati unutar jedinstvenog tržišta EU čak i kada su propisi drugih zemalja članica koje obuhvaćaju predmetno područje različiti od propisa RH tj. u slučaju nacionalnih ne harmoniziranih propisa. Na taj način će se smanjiti troškovi plasiranja hrvatskih proizvoda na jedinstveno tržište EU i omogućiti hrvatskim gospodarstvenicima znatno povoljni položaj u zahtjevnoj konkurentskoj borbi. Hvala.
Hvala i vama poštovani zamjeniče. Da li izvjestitelji radnih tijela odbora Hrvatskog sabora žele iznijeti izvješća? Ne. Otvaram raspravu. Idemo u raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. na redu je Klub zastupnika HDZ-a i poštovani zastupnik Đuro Popijač. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Ovo je dio paketa ovaj zakon koji se nadovezuje na zakon koji smo raspravljali malo prije. Mislim da što se tiče važnosti i pažnje koja bi trebala biti posvećena ovim temama mislim u kontekstu interesa gospodarstva i važnosti za gospodarstvo daje vjerojatno jedan od najvažnijih osim onih poreznih zakona koji evo možda puno više pažnje izazivaju kada su na dnevnom redu. Međutim, ovo zaista govori na koji način će se ubuduće uređivati infrastruktura za poduzetništvo u smislu usklađivanja i obveza gospodarstvenika da svoje proizvode usklađuju zaista sa svim tehničkim zahtjevima i da imamo tijela koja su sposobna ocjenjivati tu sukladnost, ako to tako i pravilno razumijemo. Stoga je i važno da i ta regulativa bude i kvalitetno napravljena ali da bude i kvalitetno primijenjena. Dakle Zakon o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenom suglasnosti uređuje se tim zakonom način propisivanja tehničkih zahtjeva za proizvode i postupka ocjenjivanja suglasnosti s propisanim zahtjevima te donošenje propisa kojima čelnici središnjih tijela državne uprave za pojedine proizvode odnosno skupine proizvoda podrobnije uređuje tehničke zahtjeve koji moraju ispuniti proizvodi. Prava i obveze gospodarskih subjekata koji stavljaju proizvode na tržište ili na raspolaganje postupke o ocjenjivanju suglasnosti, prava i obveze tijela koja provode postupka ocjenjivanja suglasnosti proizvoda s tehničkim zahtjevima, dokumente o suglasnosti, način označavanja proizvoda, dakle sve što se tiče i proizvodnju što se tiče i stavljanja proizvoda na tržište, ocjenu suglasnosti i naravno samu zaštitu i u konačnosti potrošače da dobivaju proizvode sa onim svojstvima kako su i deklarirana na određenim deklaracijama. Kao što je to i zamjenik ministra rekao ovo je krovni zakon i iza toga slijedi niz pravilnika koji uređuju pojedine teme, pa recimo do sada se uvijek donesen pravilnici recimo o opremi i zaštiti sustava namijenjenim za upravo potencijalno eksplozivnim atmosferama, pa sigurnosti dizela, pa pravilnik o sigurnosti strojeva tlačne opreme, plinske aparate, elektromagnetskoj kompatibilnosti, zaista sve što nas okružuje u svakodnevnom životu i radu, a da nismo možda toga ni svjesni. Ovaj zakon stvara generalno taj pravni okvir, a usklađenje sa svim onim promjenama koje su se dogodile u pogledu Europske direktive ali i one promjene koje znače i ulazak Hrvatske u jedinstveno europsko tržište i s tim svih naših gospodarskih subjekata koje na to tržište ulaze sa svojim proizvodima. Nešto specifično dakle reći treba, malo dakle o tome što su obveze gospodarskih subjekata i neke odredbe koje možda ovdje i treba posebno istači a sa kojima se i ne slažemo u potpunosti. Između ostalog dakle piše da koje su obveze proizvođača dakle kada stavlja svoj proizvod na tržište proizvođač je obvezan osigurati da je njegov proizvod oblikovan i proizveden u skladu sa zahtjevima utvrđenim u propisima koji se odnose na taj proizvod. I dakle, to su sve one norme i sve ono što se drugim pravilnicima propisuje. Između niza stavki koje se navode za obvezu proizvođača pored toga stavka 9. recimo govori u slučaju kada propis iz članka 4. stavka 1. ovog Zakona koji se odnosi na proizvod to zahtjeva, proizvođač mora osigurati da proizvod bude praćen uputama i podacima o sigurnosti na hrvatskom jeziku ili na jeziku koji mogu lako razumjeti potrošači i drugi korisnici. Tu sada dolazimo naravno i do onog istog problema kada smo imali, koji smo imali i kod nedavno raspravljenog zakona da na deklaracijama ne mora stajati samo hrvatski jezik, ne mora uopće stajati hrvatski jezik ako je na deklaraciji stavljen jezik koji mogu lako razumjeti potrošači i drugi korisnici. Koji je to jezik? Isto pitanje. Piše isto tako da je proizvođač obvezan opravdan zahtjev nadležnog inspektora osigurati sve podatke i dokumente neophodne za dokazivanje sukladnosti proizvoda na jeziku razumljivom nadležnom inspektoru. E sada koji jezik će inspektor razumjeti, to bi vjerojatno nekim propisom onda isto tako trebalo predvidjeti da li je to engleski ili mađarski, slovenski, hrvatski ili neki drugi, dakle lako razumljivom nadležnom inspektoru. Ali ne znam da li je ova odredba dovoljno jasna i da li je uopće dobra. Dakle, ovlašteni zastupnici, što moraju raditi ovlašteni zastupnici, koje su njihove obveze. Dakle proizvođač može na temelju pisanog ovlaštenja ovlastiti fizičku ili pravnu osobu osnovanu u Europskoj uniji za svog ovlaštenog zastupnika. Izdvajam samo ovu stavku jer moramo postati svjesni da svi oni zastupnici koji su zastupnici u Europskoj uniji biti će automatski i zastupnici naravno i u Hrvatskoj. Polako ali sigurno je da se moramo početi na te stvari navikavati. Koje su obveze uvoznika? Uvoznik je obvezan na tržište Europske unije stavljati samo proizvod sukladan sa odredbama propisa koje se primjenjuju na taj proizvod. Dakle, govori se i u našem zakonu o jedinstvenom tržištu, dakle, mi postajemo i toga smo svjesni tržište Europske unije. I sve ono što dolazi na tržište Europske unije mora, vrijedi i za tržište Hrvatske i ti proizvodi moraju biti sukladni sa svim propisima koji vrijedi i u Hrvatskoj i propisima koji vrijede u Europskoj uniji. U članku 5. piše, u članku 7. stavku 5. tog, ovog Zakona, da u slučaju kada propisi iz članka 4. stavka 1. ovog Zakona to zahtijevaju uvoznik je obvezan osigurati da proizvod bude praćen uputama i podacima o sigurnosti na hrvatskom jeziku ili na jeziku koji mogu razumjeti potrošači i drugi korisnici. Ista stvar dakle kao i u članku 5. stavku 9. dakle koji je to jezik koji će razumjeti potrošači i drugi korisnici a da nije hrvatski jezik. Zašto u Hrvatskoj moramo propisivati ovakvu stipulaciju a da potpuno jasno ne bude rečeno da u Hrvatskoj moraju deklaracije pisati na hrvatskom jeziku. Obveze distributera ista stvar, dakle u članku 8. stavak 2. piše prije stavljanja proizvoda na raspolaganje na tržište distributer mora svašta između ostalog mora staviti upute i podatke o sigurnosti na hrvatskom jeziku ili na jeziku koji lako mogu razumjeti potrošači i drugi korisnici. Pretpostavljamo da će i neka djeca vjerojatno koristiti neke proizvode pa bi moglo biti isto tako pitanje da li i to vrijedi i da li će isti tretman biti kada eventualno ne daje Bože se nešto i dogodi da se distributer može braniti da eto nije sasvim jasno i precizno rečeno na kojem to jeziku i da li hrvatski jezik je obvezan na tom proizvodu. Jako dobro tko je imao prilike nešto kupovati u Americi se vidi na koji način amerikanci zapravo na svojim ambalažama vode računa o svemu onome što bi eventualno moglo ugroziti zdravlje, život ili bilo kakvu sigurnost potencijalnom potrošaču. Stoga, evo i osim tih par komentara ćemo mi naravno i predložiti amandmane na sve članke koji govore na ovaj način. I recimo samo kao primjer dakle, amandman 1. u članku 5. stavku 9. umjesto teksta: "ili na jeziku koji mogu lako razumjeti potrošači i drugi korisnici", stavljaju se riječi: "i latiničnom pismu". U stavku 11. umjesto teksta: "jeziku lako razumljivom nadležnom inspektoru" stavljaju se riječi: "hrvatskom jeziku". Evo to je otprilike ono što smo imali za komentirati vezano za ovaj Zakon. Amandmane će se podnijeti kao što to treba, ili su podneseni. I o tom slučaju naravno ćemo i podržati ovaj Zakon. Hvala lijepa.
Hvala i vama, poštovani zastupniče, time smo iscrpili listu prijavljenih za raspravu po ovom prijedlogu, Konačnom prijedlogu zakona. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti. Konačni prijedlog zakona o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanju sukladnosti, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 378. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo i Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice. Molim predstavnika predlagateljice poštovanog zamjenika ministra Alen Leverić, da se očituje. Najprije Odbor za zakonodavstvo. Amandman jedan.
Hvala lijepo. Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman broj dva.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman Kluba zastupnika HDZ-a, amandman broj jedan.
Amandman se ne prihvaća.
Obrazloženje poštovani zastupniče.
U Zakonu o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanje sukladnosti, a koje pored hrvatskog jezika navodi mogućnost upotrebe jezika koji lako mogu razumjeti potrošači i drugi korisnici nikako ne isključuje uporabu hrvatskog jezika već samo predstavlja usklađivanje sa pravnom stečevinom EU u području zaštite potrošača i slobode kretanja roba.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja Kluba zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, nama je u klubu Hrvatske demokratske zajednice izuzetno žao što Vlada nema smisla i potrebe za hrvatske građane, pa čak i ustavnu odredbu da je po članku 12. Ustava Republike Hrvatske u službenoj uporabi u Republici Hrvatskoj hrvatski jezik i latinično pismo s obzirom i činjenicom da mi za nekoliko dana postajemo 28. članica EU, a da hrvatski jezik postaje 24. službeni jezik EU smatramo da bi na hrvatskom jeziku trebali biti tekstovi na latiničnom pismu. Ako Vlada za to nema razumijevanja onda nam je jasno kako će se štititi nacionalni interes u Europi.
Tražite glasovanje?
Da.
Da. Molim da se izjasnite tko je za amandman Kluba zastupnika HDZ-a br. 1. kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 2. istog kluba zastupnika. Poštovani zamjeniče ministra?
Isto tako amandman se ne prihvaća. Nikako ne isključuje upotrebu hrvatskog jezika već samo predstavlja usklađivanje s pravnom stečevinom EU u području zaštite potrošača i sloboda kretanja roba.
Hvala lijepa. U ime predlagatelja Kluba zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa mi stvarno izražavamo žaljenje na ovakvo šturo obrazloženje predstavnika Vlade za neupotrebu hrvatskog jezika i latiničnog pisma. Ali ponavljam, sukladno odredbama članka 12. Ustava RH u službenoj je uporabi u RH hrvatski jezik i latinično pismo te s obzirom da mi postajemo 28. članica EU i da hrvatski jezik postaje 24. službeni jezik EU smatramo da bi oni trebali biti kao takvi ugrađeni u zakon. No, ponavljam Vlada još jedanput pokazuje kako će štititi nacionalne interese.
Tražite glasovanje? Molim da se izjasnite o amandmanu br. 2. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 3. istog kluba zastupnika. Poštovani zamjeniče ministra?
Amandman se ne prihvaća. Isto tako objašnjenje je, Zakon o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanje sukladnosti koji pored hrvatskog jezika navode i mogućnost upotrebe jezika koji lako mogu razumjeti potrošači i drugi korisnici nikako ne isključuju upotrebu hrvatskog jezika.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a podnositelja amandmana poštovani zastupnik Ivan Šuker.
Hvala lijepo. Mi u ime kluba HDZ-a izražavamo svoje nezadovoljstvo opet načinom obrazloženja predstavnika Vlade koji si je mogao uzeti bar malo više truda da obrazloži zašto ne želi na određenim proizvodima hrvatski jezik i latinično pismo pa podsjećamo ponovno na članak 12. Ustava RH da je u Hrvatskoj u službenoj uporabi hrvatski jezik i latinično pismo i da postajemo 28. članica EU i da hrvatski jezik postaje 24. službeni jezik EU. Ali vama to očigledno ništa ne znači. Tražim glasovanje.
Molim da se izjasnimo o amandmanu br. 3. Kluba zastupnika HDZ-a kojeg Vlada ne prihvaća. Molim tko je za? Hvala lijepa. Utvrđujem da nije dobio potrebnu većinu. Hvala lijepa. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnimo. Tko je za? Hvala. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Dobro. Molim rezultat. Hvala lijepa. Utvrđujem da je većinom glasova, 76 glasova za, 23 glasa protiv i 2 suzdržana glasa donesen Zakon o tehničkim zahtjevima za proizvode i ocjenjivanje o sukladnosti u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Sada ćemo priječi na sljedeću točku dnevnog reda a to je: - Konačni prijedlog Zakona o nadzoru prometa robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava, hitni postupka, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 377; Predlagateljica zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog zakona primili ste u pretince. U skladu sa člankom 159. Poslovnika Hrvatskog sabora hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave u skladu sa člankom 164. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu o konačnom prijedlogu zakona proveli su Odbor za zakonodavstvo, Odbor gospodarstvo, Odbor za obranu. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Zamjenik ministra gospodarstva poštovani Alen Leverić. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče. Uvažene saborske zastupnice i zastupnici. Razlozi donošenja ovog zakona odnose se na uređenje uvjeta vezanih za nadzor prometa robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava za komercijalne svrhe, pružanje usluga koje se odnose na robu vojne namjene, prijenos obrambenih proizvoda unutar Europske unije, kao i utvrđivanje nadležnosti tijela državne uprave Republike Hrvatske u provedbi ovog zakona, kao i prava i obaveze izvoznika, uvoznika i pružatelja usluga. Ujedno ovim zakonom u cijelosti će se izvršiti usklađivanje s pravnom stečevinom Europske unije budući da je navedeni zakon u potpunosti implementirana Direktiva br. 43 iz 2009. godine. Cilj ove direktive je pojednostavljenje uvjeta za prijenos obrambenih proizvoda unutar Europske unije kako bi se osiguralo pravilno funkcioniranje unutarnjeg tržište Europske unije. Naime, od usvajanja navedene direktive zakonodavstvo je u državama članicama Europske unije, a vezano uz prijenos obrambenih proizvoda unutar Europske unije bilo različito. Takva različita pravna regulativa je ometala kretanje proizvoda i narušavala tržišno natjecanje na unutarnjem tržištu čime se … ugrožavala industrijska suradnja te konkurentnost obrambene industrije Europske unije. Ovo područje do sada je bilo djelomično uređeno Zakonom o izvozu i uvozu robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava koji su u primjeni od početka 2009. godine, a koji će donošenje ovog zakona prestati važiti. Naime, ovim zakonodavnim uređenjem područja nadzora prometa robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava za komercijalne svrhe, pružanje usluga koje se odnose na robu vojne namjene, prijenos obrambenih proizvoda unutar Europske unije pridonijet će prioritetnom smanjenju administrativnih prepreka za tvrtke iz Republike Hrvatske koje se bave proizvodnjom navedene robe i koje su uglavnom izvozno orijentirane. Stvaranje dobrog pravnog temelja za uređenje ovog važnog područja u bitnome će se odraziti na pojednostavljenje procedure izvoza, odnosno uvoza navedene robe. Ujedno navodim kako je novina koja se uvodi ovim zakonom je povećanje roka trajanja izvozne dozvole sa dosadašnjih 6 mjeseci na 1 godinu koja će biti također od velike koristi izvoznicima jer će im olakšati izvoz kroz mogućnosti cjelovitog iskorištenja odobrenog … što do sada u praksi nije bio slučaj, a ujedno će se tim značajno smanjiti administrativni troškovi poslovanja tvrtki. Bitnim je potrebno naglasiti i kako će se usvajanjem ovog zakona poboljšati učinkovitost izvozne kontrole uzimajući u obzir pri tome i sigurnosne ciljeve Republike Hrvatske. Dakle, donošenjem ovog zakona s jedne strane otvorit će se mogućnost da djelotvoran opći pravni okvir kao i sustav kontrole izvoza i uvoza robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava koji je neophodan za poštivanje preuzetih međunarodnih obaveza Republike Hrvatske, dok će s druge strane donošenje ovog zakona utjecati na povećanje konkurentnosti hrvatskih tvrtki koje se bave prometom roba vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava kako na europskom, tako i na svjetskom tržištu. Podaci koji govore o važnosti reguliranja ovog područja odnose se na činjenicu da je sveukupna realizirana vrijednost izvoza robe vojne namjene u 2012. godini iznosila više od 72 milijuna eura, a što je 45% više nego u 2011. godini. Ovi podaci ukazuju na pozitivan trend rasta izvoza robe vojne namjene u 2012. godini. Kontrola izvoza i uvoza robe vojne namjene vrlo je važna s aspekta nacionalne sigurnosti, vanjske politike i gospodarskih interesa Republike Hrvatske. Republika Hrvatska već dugi niz godina nastoji na različite načine uravnotežiti sve te čimbenike koji utječu na poboljšanje konkurentnosti domaćih tvrtki, kao i na razvoj sustava nadzora i praćenja prometa kontrolirane robe. Ovim zakonom Republika Hrvatska kao aktivna sudionica i stranka svih globalnih međunarodnih pravnih instrumenata na području kontrole oružja omogućuje hrvatskim tvrtkama uspostavljanje i neprekidno unapređenje njihove razvojne politike te stvara institucionalnu regulativu nadzora prometa robe i tehnologije vojne namjene. Hvala.
Hvala i vama poštovani zamjeniče ministra. Da li žele izvjestitelji odbora Hrvatskog sabora radnih tijela podnijet izvješća? Ne. Otvaram raspravu. U raspravu idemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika HDZ-a i poštovani zastupnik Zvonko Milas. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine zamjeniče, predlagatelji, kolegice i kolege. Evo kao što smo čuli ovo je dakle još jedan od zakona gdje usklađujemo hrvatsko zakonodavstvo s pravnom stečevinom Europske unije ili preciznije cijelim nizom akata Europske unije koji su navedeni u prijedlogu ovog zakona. Kako je zamjenik rekao, dakle donošenjem odnosno stupanjem na snagu ovoga zakona prestat će važiti zakon iz 2008. o izvozu i uvozu robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava, a bitno je reći možda da neki članci odnosno neke stavke ovog zakona će stupiti danom ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju, a ne osam dana nakon objave u Narodnim novinama. Zakon iz 2008. o uvozu robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava bio je dio pristupnih pregovora za članstvo u Europske uniji, poglavlje 31, dakle vanjska, sigurnosna i obrambena politika. Uređivao je materiju koja je do tada bila uređena Uredbom o određivanju robe koja se izvozi i uvozi na temelju dozvola, a popis vojne namjene bio je sastavni dio te uredbe. Tada se donio zakon radi cjelovitog nadzora izvoza i uvoza robe vojne namjene te pružanja usluga za robu vojne namjene. Uvele su se tada i nove definicije i pojmovi koji danas postoje u prijedlogu zakona, a preuzeti su iz pravne stečevine i možda bi bilo zgodno za spomenuti kako smo čuli iz izlaganja gospodina zamjenika da je tu, dakle bitno i po pitanju nacionalne sigurnosti. 2002. prilikom donošenja Strategije nacionalne sigurnosti pokazali smo spremnost za pristup međunarodnim aranžmanima i režima, dakle što se tiče kontrole izvoza kontrolirane robe, tehnologije. Dakle, svega onog o čemu se danas priča i u čemu je do danas Republika Hrvatska bitno napredovala. Jedino ono što još nismo riješili to je, još nismo donijeli dakle Strategiju nacionalne sigurnosti. Ja mislim da je krajnje vrijeme da se i tome pristupi, ako ništa drugo ono iz razloga ažuriranja. Recimo jedan od važnijih ciljeva strategije je bio stupanje u NATO što već evo od 2009. godine mi to i jesmo. Pitanjima koji se uređuju prijedlogom zakona čuli smo da se odnose na uvjete za uvoz i izvoz robe vojne namjene, sredstava za komercijalne svrhe kao i za ovlasti za izdavanje dozvola. Intencija zakona, dakle ono što bi trebalo polučiti i rezultate to je smanjenje birokratskih, administrativnih barijera što bi trebalo dovesti do smanjenja i troškova, odnosno podizanje konkurentnosti hrvatskih tvrtki što bi trebalo sve zajedno olakšati izvoz na strana tržišta, posebice na tržište EU koje ćemo i sami pristupiti za nekih desetak dana. To je važno jer obrambeni sektor RH zapošljava oko tisuću ljudi koji participiraju u proizvodnji ovakve vrste. I zahvaljujući novim tehnologijama i inovativnosti u proizvodnji trebali bi uskoro osigurati, naravno i bolju poziciju na tržištu EU pa i šire. Dakle, priča nije uska. Ona je, njen bit je jačanje, njena svrha je jačanje vojne industrije za što smatramo da Republika Hrvatska ima dobre pozicije, dobre preduvjete. Na koncu neka tehnička rješenja kao što su dozvole pojedinačne, opće, odnosno globalne gdje pojedinačna sa 6 mjeseci njena valjanost ide na godinu dana također će pomoći olakšanju i učinkovitosti izvoza. Dakle, pozicioniranju naših tvrtki na vanjskim tržištima. Ono što bi možda trebalo još spomenuti je da se ovim zakonom uvodi poseban registar transakcija. Dakle, obzirom da se radi o osjetljivoj materiji čak mislim da bi period čuvanja dokumenata se mogao i povećati recimo sa 20 kako se ovdje govori na 30 godina. I kaznene odredbe koje se propisuju ovim zakonom podržavam iz istog razloga i mislim da osim novčanih i zatvorskih do pet godina da bi oni obzirom na tematiku ovog zakona mogle biti i veće. Dakle, podupirem ovaj zakon i klub HDZ-a će biti za donošenje zakona. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sljedeći klub zastupnika u Hrvatskom parlamentu je klub SDP-a i poštovani zastupnik Boris Kovačić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine zamjeniče sa suradnicima, gospođe i gospodo zastupnici. Evo negdje prije švedski institut Sipri objavio je novo izvješće koje svjedoči kako je 2010. godina, dakle godina još uvijek velike svjetske recesijske krize, tržište oružja, prije svega naravno konvencionalnog naoružanja uključujući i prodaje, darovanja i transfere tehnologije između država, međunarodnih organizacija i oružanih skupina. Tu nije naravno obuhvaćen izvoz malog oružja. Dakle, upravo to tržište znatno je raslo sporije nego inače. Ali ono što je bitno naglasiti ono je ipak raslo. Istodobno na žalost svake minute jedna osoba u svijetu umire zbog oružanog nasilja i kategorično je potrebna kontrola kako bi se spriječilo da oružje do kojeg se dolazi nedopuštenom trgovinom bude dostavljeno u zone sukoba i tako potiče produbljivanje, nastavak i nastanak novih sukoba i ratova. Hrvatska je dakako svjesna da su mjere protiv trgovine oružjem jedan od uvjeta sigurnijeg svijeta. Upravo politika kontrole izvoza oružja provodi se temeljem kriterija i načela sadržanih u kodeksu ponašanja kod izvoza oružja EU koje je dakako Hrvatska i prihvatila. Cilj kodeksa je postizanje višeg stupnja transparentnosti, sprječavanja izvoza opreme koja bi mogla biti korištena za unutarnju represiju ili međunarodnu agresiju, odnosno koja bi mogla uzrokovati regionalnu nestabilnost. Kodeks sadrži 8 kriterija. Prvo izvršavanje međunarodnih obveza posebno sankcija, drugo poštivanje ljudskih prava u državi krajnjeg odredišta, treće unutarnja situacija u državi krajnjeg odredišta, četvrto očuvanje mira, sigurnosti i stabilnosti u regiji. Nadalje, nacionalna sigurnost i sigurnost prijateljskih i savezničkih država. Šesto, ponašanje zemlje primateljice prema Međunarodnoj zajednici osobito njezin stav prema terorizmu, te poštivanju međunarodnog prava. Nadalje, postojanje rizika da će izvezena oprema biti preusmjerena nepoželjnom kranjem korisniku ili da će ponovno biti izvezena pod neželjenim uvjetima. I na kraju kompatibilnost izvoza oružja s tehničkim i gospodarskim mogućnostima države primateljice. Strategijom nacionalne sigurnosti bilo je evo malo prije i rečeno, koja riječ o tome izrečena. Ali usvojene one još u ožujku 2002. godine. Naravno da je Republika Hrvatska izrazila spremnost i interes za pristupanje međunarodnim aranžmanima i djelatnostima na području kontrole izvoza kontrolirane robe i tehnologija, a to je kasnije i potvrđeno upravo pristupanjem naše zemlje različitim međunarodnim asocijacijama s ciljem postizanja transparentnosti i veće odgovornosti upravo u prometu roba i tehnologija za konvencionalno oružje. Dakle, uvažavajući sve navedeno prijedlog Zakona o nadzoru prometa robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava s konačnim prijedlogom zakona koji je pred nama ima sljedeće ključne točke – nadzor, kontrola, međunarodna usklađenost u borbi protiv terorizma i sprječavanje širenja oružja za masovno uništenje, usklađivanje uvjeta za uvoz i izvoz robe vojne namjene unutar EU i posebno važno za naše proizvođače to je upravo smanjivanje administrativnih barijera domaćim tvrtkama u proceduri i uvoza i izvoza. I dakako, nastavno na to i smanjenje administrativnih troškova. Dakle, pružanjem usluga mogu se baviti osobe registrirane za obavljanje djelatnosti proizvodnje, odnosno posredovanja na domaćem i inozemnom tržištu robom navedenom u popisu robe vojne namjene dakako sa sjedištem u RH te upisane u očevidnik pružatelja usluga za robu vojne namjene. Broj tvrtki upisanih u očevidnik za 2012. godinu iznosio je 113, znači izvoznika i uvoznika robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava te još 15 pružatelja usluga za robu vojne namjene. Dakle, ukupno 128. Ministarstvo gospodarstva, rečeno je već, je u 2012. godini izdalo ukupno 667 dozvola od čega 319 za izvoz i 344 za uvoz, možda bi bilo bolje da je obrnuto no tako je bilo to su fakti, i 4 za pružanje usluga. Dozvole za izvoz izdane su u ukupnoj vrijednosti od nešto više od 238 milijuna eura, no realizirano je malo više od 51 milijun eura. Ako se tome i pridoda realizacija iz 2012. godine prema odobrenim dozvolama, dakle iz 2011., dolazimo do ukupno ostvarenog izvoza u vrijednosti od nešto više od 72 milijuna eura. Uz to zabilježen je i pozitivan trend rasta izvoza robe vojne namjene u 2012. kad to kompariramo sa 2011. Dakle, vrijednost uvoza i izvoza robe vojne namjene nije zanemariva brojka. Rastu te brojke svakako će pridonijeti ovaj prijedlog Zakona o nadzoru prometa vojne namjene i nevojnih ubojitih sredstava prije svega očekujemo to smanjenjem administrativnih barijera domaćim tvrtkama te pojednostavljenje procedura izvoza, odnosno uvoza posebno unutar EU, a istovremeno poboljšavajući učinkovitost izvozne kontrole poštujući prije svega molim lijepo sigurnost Hrvatske. Produljenje izvozne dozvole sa 6 mjeseci na 1 godinu također smatramo da će biti od znatne koristi našim izvoznicima. Kod dozvola izdanih s rokom važenja do 6 mjeseci veliki broj određenih dozvola bio je ustvari neiskorišten ili samo djelomično iskorišten. Evo npr. tokom 2012. godine izdane su dozvole za tu djelatnost u ukupnoj vrijednosti od otprilike 2,5 milijuna eura. Nažalost, nisu iskorištene. Znači, ovim produljenjem dobiva se prilika više. Hrvatska vojna industrija je ovog travnja u Splitu na međunarodnoj izložbi naoružanja i vojne opreme na kojoj je sudjelovalo 100-njak izlagača iz Europe, SAD-a, nešto iz Azije, dokazala da ustvari ima što i pokazati. Uz navedene promjene zakona hrvatska vojna industrija bit će smatramo i operativno konkurentnija. I zbog sveg tog evo klub SDP-a prihvaća prijedlog Zakona o nadzoru prometa robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava dakako s konačnim prijedlogom zakona. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala i vama. Ovime smo iscrpili listu prijavljenih za raspravu o ovom konačnom prijedlogu zakona. Sad ćemo zastati sa radom u plenarnom zasjedanju i najaviti početak sutra u 9,30 sati sa objedinjenom raspravom Konačnog prijedloga Zakona o zaštiti prirode, drugo čitanje, P.Z.E. br. 301 i Konačni prijedlog Zakona o zaštiti okoliša, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 391. Predložili smo da rasprava u ime kluba traje 20 minuta. Hvala vam lijepa, vidimo se sutra u 9,30. Konačni prijedlog Zakona o nadzoru prometa robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 377. Rasprava o konačnom tekstu zakona je završena. Amandmane je podnio Odbor za zakonodavstvo. Molim predstavnika predlagateljice poštovanog zamjenika ministra gospodarstva Alena Leverića da se očituje o amandmanu Odbora za zakonodavstvo na članak 4. i 77. Amandman br. 1.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 2. na članak 5.
Amandman se prihvaća.
Također postaje sastavni dio. Amandman br. 3. na članak 15., poštovani zamjeniče?
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 4. na članak 17. i članak 37.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio. Amandman br. 5. na članak 21. i 38.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 6. na članak 23.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 7. na članak 26., 39. i 82.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Amandman br. 8.
Amandman se prihvaća.
Također postaje sastavni dio. Amandman br. 9.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio zakona. Amandman br. 10.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 11.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 12.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 13.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 14.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 15.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 16.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 17.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 18.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 19.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman br. 20.
Amandman se prihvaća uz obrazloženje da amandmanom na članak 87. se prihvaća na način da riječ uredbu zamjenjuje riječ popis umjesto amandmanom predložene riječi propise. Naime, budući da se temeljem članka 87. predmetnog zakona ne donosi propis već se donosi popis, a koji sadrži popis roba vojne namjene, obrambenih proizvoda i nevojnih ubojnih sredstava.
Poštovana predsjednica odbora?
Prihvaća se.
Hvala lijepa. Prihvaća se u izmijenjenom tekstu. Amandman br. 21.
Amandman se prihvaća.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Hvala vam lijepa zamjeniče ministra. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim da se izjasnite. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Ima netko suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 100 glasova za donesen Zakon o nadzoru prometa robe vojne namjene i nevojnih ubojnih sredstava u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Poštovane kolegice zastupnice u Hrvatskom saboru, poštovani kolege zastupnici nastavljamo sa plenarnom sjednicom 8.sjednicom Hrvatskog sabora. Prema jučerašnjem dogovoru ovdje u Hrvatskom saboru predstavnika klubova danas ćemo početi objedinjeno sa Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prirode, objedinjeno sa Konačni prijedlog Zakona o zaštiti okoliša Predstavnici klubova o ova dva prijedloga zakona mogu govoriti 20 minuta. Dakle: - Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prirode, drugo čitanje, P.Z.E. br. 301 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog zakona primili ste u pretince. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na drugo čitanje zakona, to su članci 155. do 157. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za zaštitu okoliša i prirode, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. - Konačni prijedlog Zakona o zaštiti okoliša, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 391 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Također akt ste primili u pretince. U skladu sa člankom 159. Poslovnika Hrvatskog sabora hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmane možemo podnositi do kraja rasprave za ovaj prijedlog zakona u skladu sa člankom 164. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za zaštitu okoliša i prirode, Odbor za prostorno uređenje i graditeljstvo. Izvješća ovih radnih tijela primili ste na sjednici. Dali želi predstavnik predlagateljice dodatno obrazložiti oba prijedloga? Da. Poštovani ministar Mihael Zmailović. Izvolite poštovani ministre.