Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam z nadaljevanjem 28. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospod Matjaž Hanžek, dr. Matej T. Vatovec, gospod Luka Mesec od 15. ure dalje, dr. Franc Trček, gospod Uroš Prikl in gospod Roberto Battelli. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA RAZPIS POSVETOVALNEGA REFERENDUMA O OMEJITVI PRISELJEVANJA IN ZAVRNITVI KVOTNEGA SISTEMA DODELJEVANJA ILEGALNIH MIGRANTOV PO EVROPSKI UNIJI. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec Andrej Čuš. Besedo dajem predlagatelju gospodu Andreju Čušu za dopolnilno obrazložitev predloga. Izvolite.
Dobro jutro, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predstavniki Vlade! Meseca januarja sem kot samostojni poslanec vložil predlog za razpis posvetovalnega referenduma o zavrnitvi evropskih kvot dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji, sicer pa – zakaj? Menim, da je pristajati na tako imenovani kvotni sistem, vsiljen s strani Evropske komisije, odraz klečeplazenja levih ali desnih političnih elit pred bruseljsko elito. Spoštovane kolegice in kolegi, če nismo sposobni zaščititi terana, kako bomo sposobni zaščititi svoje državljane? Gre za svojevrstno kapitulacijo, hlapčevstvo in argument, da moramo kot članica Evropske unije sprejeti migrantske kvote, je neposrečen. Poglejmo, recimo, primer Slovaške, ki je pokončno zavrnila migrantske kvote in Junckerjevo mantro multikulturalizma. In kakšen je danes rezultat? Uspešno razvija svojo industrijo, nadgrajuje izobraževalni sistem in krepi nacionalno identiteto. Spoštuje svoje korenine. Liberalna politika odprtih mej ima veliko težav, na katere se v razpravah rado pozablja. To je socialna država, ki spodbuja brezdelje, lenobo in neodgovornost. Evropske države še nikoli v zgodovini niso imele tolikšne javne porabe in še nikoli v zgodovini niso toliko trošile za razne socialne transferje, kot počno to danes. Socialna država pa, kot vemo, uničuje tradicionalne stebre družbe, kot so, recimo, družina, povzroča izkrivljanje trga, povečuje časovne preference prebivalstva, preprečuje učinkovito razporejanje gospodarskih virov in zmanjšuje življenjski standard. Na dolgi rok vodi v propad civilizirane družbe in na to, spoštovane kolegice in kolegi, vplivajo tudi migracije, saj migranti prihajajo, ne da bi imeli zagotovljeno delo, dobivajo pa nadomestila za brezposelnost, deležni so javnega zdravstva in izobraževanje, imajo plačan porodniški dopust, prejemajo otroške dodatke in podobno. Da bi bila zadeva še slabša, ti ljudje prihajajo iz nesvobodnih držav, zato ne razumejo delovanja demokracije in kapitalizma. Kaj pomeni nujna preselitev migrantov po Evropi? Pomeni, da šengen ne deluje, da Grčija in Italija ne izpolnjujeta zavez, ki sta jih podali, pomeni, da je v ozadju želja po uničenju nacionalnih držav in seveda tudi želja po uničenju Evropske unije kot takšne. Argument, da potrebujemo nove migrante, ker postajamo vse starejši, je pesek v oči Evropejcem. Ena najbolj razvitih družb, recimo Japonska, ne razmišlja o uvozu migrantov, ki želijo živeti na račun delovnih ljudi. Svojo družbo modernizira in pripravlja na zahteve starajočega se prebivalstva, industrijo digitalizira in robotizira. Kaj pa počnemo mi? Starejše odrivamo na socialno dno, medtem ko nagrajujemo tako imenovane »fake« azilante oziroma migrante z luksuznimi stanovanju. Za slovenske mlade družine ni nobenega kvotnega sistema dodelovanja vladnih stanovanj, ostajajo na plečih staršev in starih staršev, ki z bornimi dohodki preživljajo dan za dnem. Države višegrajske četverice so jasno povedale, da ne pristajajo na destabilizacijo svojih držav, da si ne želijo »no go zone« v svojih mestih in seveda povečanja stopnje kriminala. V Sloveniji smo že bili v času Jugoslavije soočeni s tako imenovanim prilivom visokokvalificiranih migrantov. Slovenija je že izkusila in živi v okolju neuspele integracije in danes nekateri želijo ta problem še razširiti. Alternativa kvotam je aktivna zaščita evropskih meja brez tako imenovanih humanitarnih prevozov izpred libijske obale in dobrikanja diktatorju Erdoganu. V ustavi imamo zapisano, da naša država temelji na pravici slovenskega naroda do samoodločbe in zgodovinskem dejstvu, da smo Slovenci v večstoletnem boju za narodno osvoboditev izoblikovali svojo narodno samobitnost in uveljavili svojo državnost. Ni govora o Maliju, Sudanu, Eritreji, Senegalu in drugih državah. Naša država, naša Slovenija je država Slovenk in Slovencev in ne sme postati laboratorij bruseljskih multikulti uradnikov. Ja, žal so danes v slovenski politiki tudi posamezniki, ki jim več kot lasten narod pomenijo dobro plačane službe v Bruslju. Pri tako imenovanih migrantskih kvotah se ob tem stalno zanemarja varnostni vidik. Pa ne želim se pogovarjati o tem, kaj se je včeraj dogajalo v Londonu, ne želim se pogovarjati o tem, kaj se je včeraj eno leto nazaj dogajalo na letališču v Bruslju, ampak spoštovani predstavniki Vlade in policije, povejte mi, kako lahko garantirate, da prihajajo v Slovenijo nelegalni migranti in pravijo, da nimajo za seboj nobenih kritičnih dejanj. Seveda ne morete, ker nimate nobenih podatkov! Pri tem pa se zanašamo izključno na gole besede prosilcev za azil oziroma ilegalnih migrantov. Spomnil bi vas tudi na migrantski val, ki je doletel ameriško zvezno državo Florido ob razpadu sovjetskega imperija. Nekateri tukaj se verjetno tega dobro spomnite. Diktator Castro, ki ima privržence tudi v slovenskem parlamentu, je, recimo, načrtno izpraznil zapore najbolj okorelih kriminalcev, ki so skupaj z migrantskim valom dosegli obale Floride. Danes je že jasno, da zelo velika večina tako imenovanih visokokvalificiranih migrantov ne premore niti poklicne izobrazbe. V Nemčiji so ugotovili, da 9 odstotkov migrantov sploh ni obiskovalo osnovno šolo, 24 odstotkov pa je predčasno zapustilo osnovno šolo. Zahodna Evropa ima izkušnje z migracijami in tudi posledično rezultate. To so »no go zone« in zaledje volilne baze za nekatere ekstremistične stranke. Integracija ni uspela, multikulti je mrtev. Ne bo je rešil niti nov prihod ilegalnih migrantov, pa najsi gre z juga ali severa, ko seveda države kot je Nemčija, Avstrija, skandinavske države zapirajo svoje meje in vračajo ilegalne ekonomske migrante v države, od koder so prišli. Zbudite se, ker ljudstvo nas potrebuje! Ob tem pa seveda ne smemo prezreti mnogih protestov, civilnih pobud in iniciativ, ki so se oblikovale v raznoraznih lokalnih skupnosti skoraj v vseh statističnih enotah Republike Slovenije, kamor je želela Vlada postaviti migrantske centre. Pa lahko se pogovarjamo o Kidričevem, o Lenartu, o Šenčurju, o Velenju, o Črnomlju; skratka človek ima občutek, da je prišlo s strani predsednika Vlade in seveda tudi pristojnih do zlorabe oblasti, saj se vse politike in tudi nameščanje migrantov dogaja v ozadju, mimo ljudi, mimo tega, da bi jih vprašali, kaj si sami mislijo o tem, in nekako se mi zdi, da bomo počasi lahko govorili v Sloveniji, Slovenci "raus". Zaključil bom s citatom oziroma predlogom Keith Miles, finančnega svetovalca iz Velike Britanije in nekdanjim članom Strateškega sveta za gospodarski razvoj pri slovenski vladi, ki trenutno tudi živi v Sloveniji, ki zaključuje oziroma pravi: »Prvič, prave begunce bi morali spodbuditi, da bi ostali v taboriščih, kjer jih lahko ustrezno oskrbijo in vnovič naselijo, kot se je to dogajalo po koncu druge svetovne vojne. In drugič, ločiti bi morali ekonomske migrante od resničnih beguncev in poskrbeti, da se ustrezno prijavijo preko ustaljenih zakonskih postopkov in gredo v države, ki jih potrebujejo.« Hvala lepa.
Predlog za razpis posvetovalnega referenduma je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku mag. Dušanu Verbiču za predstavitev poročila odbora. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade, izvršilne veje oblasti, prav lep pozdrav! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 33. redni seji 8. 3. 2017 obravnaval Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o omejitvi priseljevanja in zavrnitvi kvotnega sistema dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji, ki ga je Državnemu zboru predložil nepovezani poslanec Andrej Čuš. Odbor se je predhodno seznanil še z mnenjem Zakonodajno-pravne službe kot tudi z mnenjem Vlade. Predlagatelj je v uvodni dopolnitvi obrazložitvi predstavil razloge, ki po njegovem mnenju kažejo na upravičenost predloga. Pojasnil je, da je podoben predlog že bil obravnavan v Državnem zboru, razlika pa je v tem, da tokratni predlog eksplicitno zavrača migrantske kvote, ki jih je sprejela Evropska komisija. Kot alternativo migrantskim kvotam, pri katerih se zanemari varnostni vidik, je izpostavil aktivno zaščito evropskih meja, torej brez tako imenovanih humanitarnih prevozov, pri čemer je izrazil skrb in grožnjo, da bo Slovenija postala migrantski žep. Državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve je povedal, da Vlada predloga ne podpira. Predmet odločanja v predlogu je določen nejasno, poimenovanje predloga in referendumskega vprašanja pa je neskladno. Tako iz predloga ni jasno razvidno, ali Državnemu zboru predlaga razpis posvetovalnega referenduma o nastanitvah migrantov ali omejevanje priseljevanja sploh. Prav tako ni jasno, kaj je v predlogu mišljeno s kvotnim sistemom dodeljevanja ilegalnih migrantov, saj v okviru kvotnega sistema govorimo o premestitvah in preselitvah oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito. Pojasnil je, da Slovenija uporablja vse pravne možnosti, da iz drugih držav članic oziroma tretjih držav sprejme takšno število prosilcev za mednarodno zaščito, ki jim lahko nudi učinkovite in hitre postopke, sprejem ter pogoj za vključevanje v slovensko družbo, hkrati pa spoštuje mednarodnopravno zavezujoč in ustavno varovan institut mednarodne zaščite za vse osebe, ki na njenem ozemlju za zaščito zaprosijo. Zavračanje kvotnega sistema bi pomenilo kršitev zavez v okviru Resolucije o imigrantski politiki iz obdobja, ko je Slovenija začela postopek približevanja Evropski uniji, in Resolucije o migrantski politiki, torej dokumentov, ki še vedno predstavljajo temeljne usmeritve na področju migrantske politike v Sloveniji. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v dopolnilni obrazložitvi pisnega mnenja poudarila, da mora biti vprašanje, ki naj bo predmet referenduma, jasno izraženo. Zahteva po jasnosti vprašanja je namreč odraz pravice volivca, da je njegov glas za ali proti referendumskemu vprašanju pravilen odraz njegove svobodne volje. Nejasno vprašanje je v nasprotju z načelom pravne države, ki ga določa 2. člen Ustave, pa tudi s samim bistvom referenduma kot obliko neposrednega odločanja državljanov. Predlog bi lahko v delu, ki se nanaša na splošno omejitev priseljevanja, povzročil kršitev temeljne ustavne ureditve Slovenije in posameznih človekovih pravic ter svoboščin v delu, ki se nanaša na zavrnitev kvotnega sistema oziroma na predlagano omejevanje števila prosilcev, ki bi lahko zaprosili za mednarodno zaščito, pa bi lahko povzročil kršitev dostopnosti do postopka kot temelja begunskega prava. Odbor je po razpravi glasoval o naslednjem predlogu mnenja: Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo meni, da je Predlog za razpis posvetovalnega referenduma o omejitvi priseljevanja in zavrnitvi kvotnega sistema dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji primeren. Za predlagano mnenje so glasovali 3 člani odbora, proti pa je glasovalo 11 članov. Odbor mnenja, da je predlog primeren, ni sprejel. Hvala lepa.
Za predstavitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer državnemu sekretarju Ministrstva za notranje zadeve gospodu Boštjanu Šeficu.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije glede Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o omejitvi priseljevanja in zavrnitvi kvotnega sistema dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji ugotavlja, da je predmet odločanja na predlaganem posvetovalnem referendumu določen nejasno in da je poimenovanje predloga in referendumskega vprašanja neskladno. Namreč, predlog za razpis posvetovalnega referenduma se nanaša na nastanitve migrantov v Republiki Sloveniji, referendumsko vprašanje pa na omejevanje priseljevanja in zavračanje kvotnega sistema dodeljevanja ilegalnih migrantov. Tako iz predloga predlagatelja ni jasno razvidno, ali Državnemu zboru predlaga razpis posvetovalnega referenduma o nastanitvah migrantov ali omejevanju priseljevanja sploh oziroma koga. Vlada prav tako ugotavlja, da iz predloga ni jasno, kaj je mišljeno s kvotnim sistemom dodeljevanja ilegalnih migrantov, saj v okviru kvotnega sistema govorimo o premestitvah in preselitvah oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito. V referendumskem vprašanju bi zato moral biti konkretno naveden akt, ki je bil sprejet na ravni Evropske unije, na podlagi katerega je določen kvotni sistem dodeljevanja po članicah Evropske unije in s tem tudi število oseb, ki bodo sprejete v Republiko Slovenijo. Premestitev namreč pomeni transfer osebe, ki potrebuje mednarodno zaščito z ozemlja ene države članice na ozemlje druge države članice Evropske unije, preselitev pa transfer razseljene osebe, ki potrebuje mednarodno zaščito iz tretje države v državo članico Evropske unije z namenom podelitve pravice do prebivanja in vseh drugih pravic, primerljivih s tistimi, ki jih imajo osebe s priznano mednarodno zaščito. Republika Slovenija je tako kot država članica Evropske unije zavezana k vzpostavitvi skupne evropske azilne politike oziroma skupnega evropskega azilnega sistema ter delitvi bremen in solidarnosti med državami članicami pri sprejemanju beguncev. Ključni namen skupne evropske azilne politike je oblikovanje območja svobode, varnosti in pravic, odprtega za vse, ki jih okoliščine prisilijo k legitimnemu iskanju zaščite. Pri iskanju skupne rešitve za migrantsko problematiko na ravni Evropske unije je ključna solidarnost. Republika Slovenija je vseskozi v postopku dogovarjanja o sodelovanju v projektih preselitve in premestitve vztrajala na stališču, da je odločitev prostovoljna in da pri številu sprejetih oseb mora upoštevati integracijske in nastanitvene zmogljivosti države članice. Pri določitvi števila oseb, ki bodo sprejete v Republiko Slovenijo, so bile tako upoštevane nastanitvene kot integracijske zmogljivosti države, kar se odraža tudi v dogovorih o številu sprejetih oseb, v skladu z zavezo o trajni preselitvi v okviru zaključkov predstavnikov vlad držav članic na Svetu. Republika Slovenija je možnost omejevanja sprejema oziroma kvote uveljavila v primeru premestitev oziroma preselitev prosilcev in oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, iz drugih držav članic Evropske unije oziroma tretjih držav, kje obveze do dostopnosti postopka ni, saj je bil opravljen že v drugi državi članici Evropske unije oziroma tretji državi. V ta namen uporablja vse pravne možnosti, da iz drugih držav članic oziroma tretjih držav sprejme takšno število prosilcev za mednarodno zaščito, ki mu lahko nudi učinkovite in hitre postopke, sprejem ter pogoje za vključevanje v slovensko družbo, hkrati pa spoštuje mednarodno pravo, pravu zavezujoč in ustavno varovan institut mednarodne zaščite za vse osebe, ki na njenem ozemlju za zaščito zaprosijo. Zavračanje omenjenega kvotnega sistema bi pomenilo kršitev zavez v okviru Resolucije o imigracijski politiki iz obdobja, ki je Republika Slovenija začela postopek približevanja Evropski uniji, in Resolucije o migracijski politiki, torej dokumentov, ki še vedno predstavljata temeljne usmeritve na področju migracijske politike v Republiki Sloveniji. Predvsem pa bi ogrozilo že tako krhek evropski azilni sistem, ki v zadnjem letu vendarle zagotavlja v veliki meri obravnavo migrantov na zunanjih mejah Evropske unije. Če bi to porušili, bi se ponovno v celoti porušil tudi sistem, posledica pa bi bile ponovno popolnoma nenadzorovane migracije. Stališče Vlade je, da je Republika Slovenija uspešno uporabila številne druge vzvode upravljanja migracijskih tokov, ki so v skladu tako z mednarodnimi pravnimi instrumenti, kot zakonodajo Republike Slovenije, kot tudi z obveznostmi in solidarnostjo, ki izhaja iz članstva v Evropski uniji, zato Predloga za razpis posvetovalnega referenduma o omejitvi priseljevanja in zavrniti kvotnega sistem dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji ne podpira. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Branko Grims. Izvolite.
Spoštovani, vsem prav lepo pozdrav! Včeraj je bilo v Londonu 5 mrtvih, 7 jih je v kritičnem stanju, 40 jih je hudo ranjenih. Dva dni nazaj je v Franciji nekdo, ki je vmes kričal: »Allahu akbar,« prerezal vrat sredi ulice svojemu bratu in svojemu očetu. Oba sta mrtva. Še pred tem je v Nemčiji nekdo zažgal Nemko, nosečo z njim, in tako dalje in tako naprej. Dobrodošli v multikulti Evropi 2017! Evropo v resnici ogrožajo danes politiki; tisti politiki Evropske unije, levičarji in vsi, ki jim pomagajo, ki so odprli vrata radikalnemu islamu in ga začeli nebrzdano uvažati v Evropo in ki preprečujejo Evropi, tudi tisti Evropi, ki bi to znala in hotela, da bi se branila. Levičarji danes na tak način ogrožajo Evropsko unijo, jo uničujejo, ogrožajo nacionalne države, s Slovenijo vred, in ogrožajo celotno zahodno moderno civilizacijo, utemeljeno na človekovih pravicah in na doslednem spoštovanju osebne integritete, še posebej žensk in otrok. Samo dva dni nazaj je evropski komisar za vprašanja integracij in migrantov, Grk, dejal, da jih moramo takoj še uvoziti 6 milijonov. Potem se je zgodilo to, kar sem naštel. Zato, gospe in gospodje, Evrope v resnici ne ogrožajo tisti, ki vanjo želijo, Evropo ogrožajo tisti, ki odpirajo vrata radikalnemu islamu, in vse, kar je tovrstnih komisarjev in funkcionarjev in vseh na položajih v Bruslju in v nacionalnih vladah, s slovensko vred, bi bilo treba takoj odstaviti. Pa ne samo poklicati na politično odgovornost, treba bi bilo tudi kazensko ovaditi, zaradi tega ker vse to, kar se je dogajalo zadnja leta, je nelegalno. Če bi se spoštovalo evropske predpise, tako kot so bili sprejeti, ne bi bilo nobenega vala ilegalnih migrantov, ne bi čez Slovenijo grmelo pol milijona ljudi, nepreverjenih, med njimi tudi dokazano, zdaj se to ve, teroristi, ki so potem pobijali po Evropi, ne bi pred tem grmelo toliko in toliko sto tisoče ljudi čez Madžarsko, med njimi praktično vsi, ki so potem pobijali neposredno v Parizu – mislim, da sedem od devetih, dva ki sta bila pa v podpori, sta šla pa čez Slovenijo, da smo precizni. In potem poslušamo pravljice; pravljice levičarjev, ki poučujejo Evropo o tem, kako prihajajo jedrski inženirji in kirurgi, kako to pomeni kulturno obogatitev Evrope in kako so to ljudje, ki bodo bodoča delovna sila za nadaljnji evropski razvoj. Kako je že tisti star slovenski običaj, da bi se lažnivcem moralo s pralnim milom oprati usta? Mogoče bi pa to veljalo razmisliti, da se uvede nazaj. Kaj, gospe in gospodje, od tega je res? Od vseh tistih visoko izobraženih ljudi ni nikogar. Dobili smo ljudi, ki koljejo po ulicah, dobili smo »taharrush gamea« kot kulturno obogatitev Evrope, najbolj nizkoten način poniževanja žensk, množična posilstva, 50 tisoč deklic je bilo po uradnih podatkih Nemčije lansko leto obrezanih na območju samo Nemčije. Veste, kaj je obrezovanje žensk v radikalnem islamu? Nekaj, kar jih iznakazi za vse življenje in njihovo življenje spremeni v življenje bolečin in bolezni, psihičnih in fizičnih. Ali so ženske za to kaj protestirale? Ne, protestirale so proti Trumpu, proti tistemu, ki je rekel, da bo radikalnemu islamu naredil konec! To je pa moderna Evropa, gospe in gospodje, in vloga levičarjev v njej. Zato pravim, ne ogrožajo Evrope tisti, ki prihajajo, vedno so ljudje, ki želijo tja, ampak tisti, ki pa na stežaj odprejo vrata in silijo tudi druge, da morajo kar sprejeti vse povprek, so pa odgovorni. Ni bilo bolj odvratnega kot včeraj gledati ljudi, ki so osebno odgovorni za uvoz radikalnega islama na območje Evrope, kako so vili roke in izražali sožalje; in to ni bilo prvič. Pred tem smo to videli v Nici, pred tem smo to videli v Berlinu, pred tem smo to videli v Parizu, pred tem smo to videli v Bruslju. Točno tisti; tisti, ki bi morali odgovarjati kazensko za to, kar se je zgodilo, kajti če nekdo zavestno krši zakon in zato pride do zločina, je sokriv po pravnem redu, gospe in gospodje, po Kazenskem zakoniku je to tako! In potem si ti ljudje upajo priti pred ostale in reči, da še šest milijonov jih moramo nujno uvoziti. Krasno! Ali je v Sloveniji kaj drugače, gospe in gospodje? Samo štiri države, ob tem ko smo zdajle poslušali, kako tej vladi nič ni jasno, ji ni bilo jasno tudi dve leti nazaj, ko sem opozarjal, da migranti bodo prišli, treba je postaviti ograjo, treba je dati jasne signale, da so tukaj nezaželeni, da bi se tok obrnil drugam, takrat ko je bil čas. Pa smo poslušali, da ne, kje pa, tega nikoli ne bo, potem se je začelo videti, da se zna zgoditi, pa smo poslušali, da smo na to pripravljeni, z vsemi smo dogovorjeni, kako bo to potekalo. Smo rekli, da poglejte, ljudje božji, ne moreš se o taki stvari zanašati na nikogar, treba se je zanašati sam nase, treba se je pripraviti, zato da ne bo škodljivih posledic. Ne! Vi fašisti, nacisti, ne vem kaj vse, kaj hočete! In potem se je začelo; potem je pa pol milijona ljudi šlo čez Slovenijo, za okoli 200 tisoč od teh se ni vzelo niti prstne odtise in se še danes govori, kako se je dosledno izvajalo šengen. Ja seveda, in potem čokolada zavije svizca, ne svizec čokolade! Gospe in gospodje, tako se pač odgovornost, državo in z mednarodno skupnostjo ne dela. Zaradi te politike je prišlo do razpada Evrope. Mi se lahko danes delamo, da je Evropska unija še vedno taka, kot je bila, toda ni več. Zgodil se je brexit. Brexit se brez migrantske krize ne bi nikoli zgodil. Enkrat so tak referendum že imeli pred leti, dvotretjinska večina je bila za obstoj Velike Britanije znotraj Evropske skupnosti. Danes se silnice, ki trgajo Evropo narazen, krepijo. Vprašanje je po vsem tem, kar se dogaja že kaj bo čez nekaj tednov, ko bodo volitve v Franciji. Pa tega odkrito povedano se še ne bojim zelo, čeprav je tudi tam možno, da se stvari končajo za Evropsko unijo s popolnim razpadom. Največji problem, ki ga vidim, je v tem trenutku stanje v Nemčiji, kjer Merklova vztraja, bo šla na volitve, na njih pogorela, zmagali bodo levičarji, popolna levičarska naveza z Zelenimi, ki so nekaj takega kot Združena levica v Sloveniji ali še malo huje. In potem lahko verjamete, da bo spet isto – pridite! Potem nihče več te Evrope ne bo obdržal skupaj. To pa je problem; problem za Slovenijo, ker mora vse v tem času postoriti, da bo pripravljena na vsak razvoj dogodkov. Upajmo, da se tak scenarij ne bo zgodil, ampak upanje v politiki ni dovolj, gospe in gospodje. Treba se je pripraviti, zato da zagotoviš varnost in blaginjo ljudi. To je odgovorno vodenje države! Pripraviti pravočasno, zdajle! To se pravi, kaj je treba storiti? Treba bi bilo okrepiti vse varnostne sile. Na komisiji, ki jo vodim, je na moj predlog bil sprejet sklep, da je treba spremeniti politiko, že dve leti nazaj. Ta državi zbor je to sprejel predlansko jesen skoraj soglasno. Od tega je Vlada uresničila zelo malo. Nekaj več je res za policijo, tam se stvari počasi urejajo. Nekaj več je zdaj za službe. Vojska pa je – oprostite, to ni državna skrivnost – v razsulu; in to je problem! Poleg tega gre še za nekaj drugega. Treba je obdržati tisto temeljno vrednost, ki je Slovencem tako samoumevna, to je vrednota varnosti na naših tleh. Slovenija je v tem hipu še vedno sorazmerno varna država, ne več tako, kot je bila. Ne more se izvzeti iz okolja, v katerem je. Lahko pa stori vse, da čim večji del te varnosti ohrani. Ne samo, ker je to absolutna dolžnost, to z vso odgovornostjo trdim, vsakega politika, da to varnost zagotovi svojim državljankam in državljanom, kajti samo varnost je hkrati tudi temelj blaginje. Ampak tudi zato, ker je to v velikem interesnem razvojnem potencialu Slovenije. To je temeljna razvojna prednost Slovenije lahko za naprej, če ohrani varnost. Če bo Slovenija ob islamiziranem Zahodu varno civilizirano področje, potem se bo kapital, podjetniki selili sem. Če bo ona del Evrabije, potem pa se bo seveda vse, kar je pametnega in sposobnega in ima denar, selilo ven; in se to že dogaja. Potem pa bodo prišli seveda migranti. In tukaj smo pri tem, kar se pogovarjamo danes. Samo štiri države, gospe in gospodje, v tem trenutku v Evropski uniji izvršujejo kvotni sistem. Toliko o Vladi, ki ji nič ni jasno. Samo štiri, ena od njih je Slovenija, ki je celo – ne boste verjeli – na prvem mestu, ker deluje celo nadstandardno, nad tistim, kar je dogovorjeno. Klečeplazno bi se reklo temu po kmečko, zato ker je treba pred Brusljem na kolena, ker ga sicer lomijo razni Židani in vsi ostali tam, da je groza. In poglejte, gospe in gospodje, po kvotnem sistemu – dajmo si malo osvežiti spomin. Gospod Cerar je točno dve leti nazaj govoril: »Kvotni sistem je nekaj dobrega, za Sloveniji bo to pomenilo 16 do 20 žensk in otrok.« To je citat, kar pojdite ga preverit!16 do 20 migrantk. 16 do 20 – pa dajte, no! Ob novem letu je bilo v Sloveniji tisoč 100 migrantov. Do zdajle po uradnih podatkih, zadnjih, ki jih imam, je 818 prosilcev za azil na ozemlju Republike Slovenije, 200 jih je ušlo naprej. Me bo gospod državni sekretar popravil, če so kakšne spremembe v teh številkah, ampak kakšnih bistvenih najbrž ni, razen tega, da Vlada pa še kar uvaža migrante. Pa še kar uvaža migrante! Še večji strel v koleno v takšnih razmerah, kot so zdaj v Evropski uniji, je pa tisto, kar sicer Vlada dela zraven; po uradnih ugotovitvah Računskega sodišča Vlada porabi denarja davkoplačevalcev tisoč 963 evrov vsak mesec za vsakega migranta na slovenskih tleh. Po domače povedano, trije slovenski delavci delajo ta trenutek za enega migranta! En migrant pa prejme več denarja kot štirje slovenski upokojenci. In Slovenija naj bi bila pravna in socialna država, kar piše v Ustavi. Pod to vlado nikoli, pod levičarji nikoli. To je takšna svinjarija, da se sploh povedati ne da! Potem pa pride še predsednik Vlade in reče, čakajte, samo 400 evrov od tega je neto strošek na migranta, ostali so pa stroški zaposlenih pa najemov pa služb, ki za to delajo [[…]]Ja, dobro jutro! Ali pa bi te službe pa najemi pa vse to bili, če ne bi bilo migrantov? Ja, ne bi jih bilo, torej so to neto stroški migrantov. In ima seveda Računsko sodišče prav, saj je to uradna ugotovitev Računskega sodišča, prav ima pa tudi Hayek. Von Hayek, nobelovec za ekonomijo, je nekoč zelo lepo povedal, »če bi levičarji zares razumeli ekonomijo, ne bi nikoli bili levičarji«. Tako je pa v resnici preprost svet. In potem pridemo do kozlarij, kajti to je pa že streljanje kozlov kapitalcev, kot bi se temu reklo na Gorenjskem, kakršna je, recimo, z javnim razpisom opravljena nabava tisoč 350 kondomov za migrante. In ko to vpraša nekdo iz SDS Vlado, dobi nazaj: »Ja, s tem se vi ukvarjate?!« Ne, gospe in gospodje, s tem se vi ukvarjate v Vladi in vladni koaliciji! Mi samo povemo, da se je to zgodilo, razpis ste pripravili vi, izvedli vi in plačali vi – žal iz našega denarja. Kajti, kaj pravi ena druga znana modrost o levičarjih? Levičar bo vedno kazal s prstom daleč v bodočnost tega, zato da ne boš opazil, kako daleč ima drugo roko v tvojem žepu in denarnici. In tudi v Sloveniji je ta trenutek točno tako. Gospe in gospodje, to, kar se dogaja, se nikoli ne bi smelo zgoditi, ker se dogaja protipravno, ker se dogaja neetične stvari, ker se dogaja v temeljnem nasprotju z občečloveškimi vrednotami, na katerih je bila utemeljena samostojna Slovenija in ki so dejansko predstavljale temelj Evropske unije takrat, ko je ta nastajala. Evropska unija je žal danes prostor, v katerem je marsikdo, predvsem pa velik del, žal, politikov, zlasti v Bruslju, zgubil dobesedno stik z realnostjo. Zakaj se je to zgodilo? Eno je bila tista pacifikacija, ki je rodila svojo drugo razdelitev, blokovska, in tretja, ki je bila najpomembnejša. Evropa se je preprosto navadila, da se obnaša lahko kot razvajen otroček, ki žura. Če pa ga nekdo grdo pogleda, pa reče: »Striček Sam, oni me je grdo pogledal.« In je prišel striček Sam in je onega dvakrat žvajznil, Evropa je pa naprej žurala. Potem so se pa stvari spremenile, v Ameriki je bil predsednik Barack Obama, sam musliman, in on je začel v vsem tem, kar se je dogajalo na področju islamizacije, ne samo tolerirati, ampak bi se temu po gorenjsko reklo, držati štango; in to je trajalo 8 let. In rezultati so tukaj. Njegov največji zaveznik je bil Erdogan. Erdogan si je zato dovolil lahko neverjetne stvari in si jih še danes dovoli. Erdogan je, ne boste verjeli, gospe in gospodje, zato ker ta Evropa s takšnimi, kot jih ima v tem trenutku v Bruslju, ni pripravljena na lastno obrambo, si dovolil to, da je grozil vsem v Evropi. Tudi vam, tudi meni, vsem, ko je rekel, nihče več v Evropi ne bo varen, če ne boste ubogali vsega in izpolnili vse želje, ki jih ima gospod Erdogan. Ali to veste, da je pred časom gospod Erdogan omenil tudi razvoj jedrskega orožja? Ali to veste, da ima gospod Erdogan najmočnejšo klasično vojsko, klasično armado, ki je močnejša kot skupaj vse armade Evropske unije z Britanci vred, če seveda izvzamemo termonuklearno orožje Francije in Velike Britanije? Da si boste sploh približno ustvarili sliko, s čim se Evropa sooča. Tukaj je sploh ta problem že od nekdaj, ko o radikalnem islamu odločajo ljudje, ki ga ne poznajo. Verjemite mi nekaj na besedo; to morate videti od blizu, doživeti od blizu, ne en teden, dlje časa, da boste sploh lahko sodili, kaj to v resnici je. To je nekaj tako daleč od našega načina razmišljanja, da si tega ne predstavljate. Povem primer, ki sem ga osebno videl v Turčiji. Tudi če je bila nekoč sekularna država – Atatürk je islam ločil od države. Žal je Erdogan zdaj vse to izničil in jo je postopno tako močno islamiziral in s tem tako ogromno količino ljudi, da je to nekaj, kar predstavlja za celoten svet po mojem mnenju zelo velik problem, za Evropsko unijo pa zelo hudo. V zadnjem obisku, ko sem bil tam, sem samo dve ulici z glavnega nakupovalnega središča v Istanbulu, ki je najbolj evropsko mesto v Turčiji, bil na stranski ulici in je nekdo z metrskim polenom tepel eno žensko v burki. Zraven sta stala dva policista, sta se smejala do solz in sta ga spodbujala, da je še tolkel. To, gospe in gospodje, je pa tista realna podoba Turčije, ki vam je nihče ne bo povedal! In to prihaja zdaj k nam. To se je uvažalo prej s strani Evropske unije nekritično leta in leta legalno, potem se je pa spustilo čez še ilegalno. Potem se pa obrača besede. Se reče, ja, zakaj se pa bojite migracij? Nihče se ne boji migrantov, še enkrat povem. Bojim se tistih, ki odpirajo vrata radikalnemu islamu, kajti vsak, ki o tem odloča, gospe in gospodje, bi moral tam preživeti pol leta, potem pa verjemite, da bi se preklemansko drugače odločalo v Sloveniji in tudi v Bruslju, kadar bi prišlo do teh stvari! Ker bi se vedelo, s čim ima opravka. Kdor pa, recimo, misli, da pozna islam, pozna nekoga iz Bosne – gotovo ste vsi tam že bili. Gospe in gospodje, to ni prostor radikalnega islama! 100 let ni bil, zdaj ga je nekaj tudi tam, ampak ta je uvožen po vojni na Balkanu, ko so prišli mudžahidi, ko so prišle razne skupine radikalnega islama in se zdaj te širijo kot metastaza, pa tudi tam jih prav nič radi ne vidijo. In morate vedeti, da ti ljudje, ki jih morda kdo razume kot predstavnike pravega islama, Bosanci, klasični Bošnjaki, so za njih brezverci. To je čisto nekaj drugega. Šele ko to razumeš, ko to poznaš, potem veš, s čim imaš opravka. Zato, gospe in gospodje, je za Evropo in Slovenijo samo ena prava možnost, samo ena racionalna možnost, da to preseka: da absolutno preneha uvažati migrante s področja radikalnega islama in da radikalni islam, kar ga je, pošlje tja, od koder je prišel. Enkrat za vselej, kajti sicer ne bo več Evrope. Včeraj se je zgodil lep primer nečesa, kar se nikoli ne bi smelo zgoditi v moderni Evropi. Londonski župan, ki je tudi sam radikalni musliman, je, ob tem ko je prišlo do poboja, do terorističnega napada, mrtvo hladno izjavil: Ja veste, to je popolnoma normalno. Tega se bo treba navaditi.« Mimogrede, ni bil prvi. Levičarski predsednik Francije je to izjavil po napadih v Nici. Na to, gospe in gospodje, se ne bomo nikoli navadili! Jaz nikoli, SDS nikoli! Se bomo pa zlahka navadili živeti brez takih politikov, ki so za to odgovorni in ki to zagovarjajo. Trdno sem prepričan, da vsakdo v Sloveniji pri zdravi pameti misli točno tako. Zato bi bilo dobro, da bi se sprejel predlog za referendum. Zavrnili ste predlog za referendum SDS, pravočasno vložen že pred letom dni. Zdaj ste podrli že na odboru predlog za referendum, ki ga je predlagal gospod Čuš. Ampak prej ali slej se bomo s tem morali soočiti in se boste s tem morali soočiti. Val migrantov se spet krepi. Poročanje, seveda, od Sorosa plačanih levičarskih medijev, je – oprostite, bi morala biti priložena vrečka za bruhanje včasih – »Rešili so 6 tisoč ljudi iz Mediterana v enem dnevu!« A, dajte, no! A veste, kako to v praksi zgleda? A veste, kako to izgleda? Da pridejo ladje teh nevladnih levičarskih organizacij tja do odprtega morja, preložijo iz čolnov migrante in jih odpeljejo v Evropo. Včasih pomagajo pa še bojne ladje, če je takrat bolj viharno morje. Lepo je, da ne pustijo ljudi utoniti, vendar, gospe in gospodje, odpeljati bi jih bilo treba nazaj, od koder so prišli, ne pa peljati v Evropo! In ne misliti, da to ni načrtno. Ko je bila tu italijanska delegacija, ki smo jo gostili v okviru Srednjeevropske pobude, se je tako, fino zagovoril nekdo: «Ja, v Italijo jih bomo uvozili še kakih 4 milijone, potem bomo pa mi nehali.« Približno tak je bil prevod iz italijanskega jezika nečesa, kar je bilo rečeno na seji, bil je pa to nek italijanski socialist, ki je to izjavil. Vam je vsem jasno, kaj to pomeni? In potem, verjemite, bo ta ista Italija prišla in bo rekla, da moramo biti solidarni, delimo to breme. A, bežite, no! Kar ste skuhali, pa pojejte! Problem pa je, da se moramo zavedati, da je evropski prostor med sabo povezan, je ranljiv, druži ga skupna krščanska kultura, krščansko izročilo in krščanske vrednote ter vrednote razsvetljenstva, ki skupaj predstavljajo temelj moderne demokratične združene Evrope. To se danes ruši, in ruši se načrtno. In tega ne rušijo neki ubogi begunci, ki bežijo pred vojno. Pravih beguncev tukaj, gospe in gospodje, ni, to sem že večkrat povedal. Pravi begunci v Evropski uniji so samo tisti, o katerih se molči – milijon Ukrajincev je danes na območju Poljske! To so pravi begunci, ki so pobegnili pred napadom proruskih enot na Krimu pa v Donecku. In teh je, mimogrede, Nemčija v svojo večno sramoto na meji zavrnila 99,998 odstotka. In zraven ti isti ljudje pravijo, da je treba pa na široko odpreti in da se ne sme absolutno nič omejevati, ko gre za begunce z območja radikalnega islama. Ta dvojna merila, gospe in gospodje, so večna sramota Evropske unije in tistih, ki jo vodijo, od gospoda Junckerja do Angele Merkel. Vsa čast Poljakom, da so reševali spet čast Evrope! Ti, ki prihajajo, gospe in gospodje – ali sploh veste sestavo? Tam med 66 do 80 odstotkov je samih mladih, za boj sposobnih moških. Kakšni begunci so potem to? Ni žensk, ni otrok, starejših praktično nič. A z vojnih območjih? A, bežite, no! Pa veste, da najvišji odstotek, kar jih je bilo kdaj izmerjenih iz Sirije v enem večjem valu, je bil 28 odstotkov, vse ostalo so pa drugi. To so uradni podatki, jih lahko preverite, od uradnih organizacij OZN in tako naprej. In da je velika večina, posebej v tistem prvem valu, ko so bili, to so bili vsi, od Kosova do Alžirije, do Maroka – in s temi, mimogrede, je večji problem kot z drugimi. In zdaj prihajajo še Afričani, iz držav, kjer niti slučajno ni kakšne vojne. V resnici gre za čisto navaden ekonomski migrantski tok, pred katerim bi imela Evropa ne samo vso legitimnost, ampak tudi dolžnost zapreti zunanje meje in to dosledno izvajati z vsemi demokratičnimi sredstvi, ki jih ima. In potem bi morala Evropa spucati vse, kar je radikalnega islama. Zelo pogosto slišimo tisto pravljico, ja poglejte, saj to so tisti, ki so bili že prej. Ja od kod pa so prišli, gospe in gospodje? To so migranti, samo mogoče so prišli malo prej. In ta mreža radikalnega islama sega tudi v Slovenijo, ne se varati! Gospe in gospodje, dokler bo to tu tako in dokler boste tu iz vladajoče koalicije, kot je bilo ravnokar, takole zehali ali izražali nelagodje, pomeni, da ste neprimerni za opravljanje funkcije in zaupanja, ki so vam ga dali ljudje – tisti, ko to počnete. To ste tudi to dokazali s tem, ko ste spet zavrnili možnost, da bi ljudje sami odločili na referendumu, kdo lahko vstopi in kdo ne na naša tla. Država je v bistvu dom, dom vseh, ki tu živimo, in vsakdo ve, da ima tisti, ki v domu živi, pravico odločati o tem, kdo v ta dom vstopu. In dom se zaklepa, gospe in gospodje! Dom se zaklepa; ne zato ker bi sovražili tiste, ki so zunaj, ampak ker ljubimo tiste, ki v domu živijo.
Gospod Benedikt Kopmajer bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Dovolite, da vam podam nekoliko drugačno stališče kot predhodnik k Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma o omejitvi priseljevanja in zavrnitvi kvotnega sistema dodelovanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji. Natanko leto dni je minilo, odkar smo poslanci in poslanke obravnavali in odločali o podobnem predlogu za razpis posvetovalnega referenduma glede, če lahko rečem širše, kar migrantske problematike. Nedvomno je bila ta poteza pričakovana, le da gre tokrat predlagatelj še dlje. Državljanke in državljani bi po predlagateljevem predlogu odločali o zavrnitvi kvotnega sistema dodeljevanje migrantov po Evropski uniji. Kot je poudarila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, iz predloga ni razvidno, ali predlagatelj Državnemu zboru predlaga razpis posvetovalnega referenduma glede na nastanitve migrantov v Republiki Sloveniji ali pa gre za nasprotovanje tako imenovanemu kvotnemu sistemu. Torej, pravno gledano že samo referendumsko vprašanje ni povsem jasno, kar nakazuje na to, da se poslanec Čuš tega tako imenovanega projekta lotil v prvi vrsti zaradi nabiranja političnih točk in nikakor ne zaradi skrbi državljank in državljanov, kot sam to navaja v svoji pobudi. Že več kot leto dni vseskozi poslušamo, da se bo migrantski val zdaj zdaj nadaljeval in celo povečeval, da nimamo urejenih razmer v policiji in vojski, da se Vlada migrantske problematike ne loteva na pravi način, zato ljudje v občinah, kjer namerava Vlada vzpostaviti migrantske centre, protestirajo. Trenutno se to dogaja na Škofijah in ne moremo mimo dejstva, da je k temu pripomoglo ravno politično hujskanje naroda, vse z namenom na naslednjih volitvah pridobiti čim več volilnih glasov. Bistveno je, da je Vlada kljub nekaterim težavam uspešno reševala probleme v zvezi z begunskim valom. Nobenih resnih varnostnih zapletov ni bilo in jih tudi ni. Tudi varnost prebivalcev ni bila ogrožena, čeprav je Slovenijo prečkalo skoraj pol milijona ljudi. Ne nazadnje smo medtem v tem državnem zboru sprejeli zakonodajo, s katero se bodo ob morebitnem množičnem valu beguncev sprožili določeni ukrepi za zajezitev vala, čas pa bo pokazal, ali smo pri tem ravnali prav. Prepričan pa sem, da si vsi, ki tu sedimo, ne želimo, da bi v prihodnje dejansko prišlo do zaostritve razmer, v kateri bi morali po teh ukrepih tudi poseči. Vsi se strinjamo, da je treba poiskati skupne rešitve za migrantsko problematiko na ravni Evropske unije, katere del je tudi Slovenija. Zavračanje kvotnega sistema bi pomenilo kršitev zavez v okviru Resolucije o imigracijski politiki iz obdobja, ko je Republika Slovenija začela postopek približevanja Evropski uniji in Resoluciji o migracijski politiki. Torej dokumentov, ki še vedno predstavljata dva temelja na področju celotne migracijske politike. Žal je trenutno najbolj všečno s prstom kazati na Evropsko unijo, iskati krivce v evropski politiki, a dejstvo je, da bomo morali vsi skupaj kot Evropa poiskati ustrezne rešitve v reševanju migrantske problematike in Slovenija pri tem zelo uspešno sodeluje. Potrebno se bo prilagoditi novim razmeram ter prevzeti tudi svoj del humanitarne odgovornosti. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da smo Slovenci vedno pripravljeni pomagati ranljivejšim skupinam, kar smo v preteklosti že mnogokrat pokazali. Zato je poleg varnosti naših državljank in državljanov pri reševanju begunske krize v prvi vrsti še kako ključnega pomena solidarnost nas vseh. Predloga v Poslanski skupini Desus glede na navedeno ne bomo podprli. Hvala.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani podpredsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Vsebina te točke ponovno odpira razpravo o ljudeh, ki množično prihajajo v Evropo zaradi vojn, zaradi geostrateških pozicij, nafte in drugih virov energije, zaradi verskega prepričanja in vse bolj tudi zaradi podnebnih sprememb ter posledično zaradi pomanjkanja vode in hrane. Ti razlogi so dejstvo in bodo ostali. Zato o migracijah danes govorimo o zmesi ekonomskih, političnih in družbenih dejavnikov, ki vključuje tako dejavnike v državi, iz katere migrant prihaja in ga sili v to, da odide, kot dejavnike v državi, ki ga privablja. Če to tezo postavimo v zgodovinski okvir, se bržkone lahko brez večjih ugovorov strinjamo, da je bila Evropa zaradi gospodarskega blagostanja in politične stabilnosti vedno vabljiva za prisiljevanje, hkrati pa je bodisi zaradi potrebe po rasti, danes pa tudi zaradi starajočega prebivalstva priseljensko delovno silo zelo potrebovala. V odvisnosti od evropskih potreb pa se je pogosto spreminjal tudi odnos do migracij, odnos do priseljencev. Še posebej se je ta odnos spremenil ob hudi gospodarski krizi, ki je zadnje desetletje dušila Evropo; stanje, ko se je v Evropi zmanjšala potreba po priseljevanju. Ob tem pa ne gre zanemariti dejstva, da se v času begunskega vala tudi ali pa predvsem s pomočjo evropskih politikov in v našem slovenskem primeru tudi s pomočjo predlagatelja te točke močno zaostril protimigracijski, nacionalistični in marsikdaj tudi rasistični diskurz, ta diskurz pa se s političnega prostora prenaša nazaj na ulice. S to pobudo, v kolikor bi bila podprta, da se razpiše posvetovalni referendum o omejitvi prisiljevanja in zavrnitvi kvotnega sistema dodeljevanje ilegalnih migrantov po Evropi, bi se v tej referendumski kampanji ta negativni diskurz do teh ljudi razplamtel. Tako kot smo pred dobrim letom Socialni demokrati nasprotovali razpisu referenduma na temo migracije, temu nasprotujemo tudi danes. Absolutno pa si ne želimo podpirati posameznika, ki želi na točki človekovih pravic graditi svoj politično obstoj. V Poslanski skupini Socialnih demokratov sicer lahko razumemo predlagatelja te točke po pozivu za razpis posvetovalnega referenduma o omejitvi prisiljevanja in zavrnitve kvotnega sistema dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji, vendar je ta njegova namera nesprejemljiva. Spoštovani! Demagogija v današnjem času nima prostora. Hvala.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Veste, ko pridemo poslanci sem gor za to govornico, nam ura na zaslonu meri čas našega nastopa, navadno v minutah, sekundah in urah, razen ko pride sem gor kolega Grims – njegovi nastopi se merijo v lažeh na sekundo. S predlagateljem današnje točke ni kaj prida boljše, pride sem gor in čenča o tisočletnem snu slovenskega naroda. Če bi poslušal pri srednješolski zgodovini, kjer so mu verjetno šenkali oceno, bi vedel, da so narodi stvar 19. stoletja in zadnjih 200 let, in kakšna taka stvar kot tisočletni sen in narodni obstoj in tako – v resnici sploh ne obstaja. Navsezadnje pa ne rabimo uvažati verskih ekstremistov od drugje, z Bližnjega vzhoda, islamskega porekla in tako naprej, zaradi tega ker imamo svojih lastnih popolnoma dovolj; tukaj z desnih sedežev terorizirajo naš narod kar iz parlamenta. Če preidem na stališče poslanske skupine. Tako kot praktično na vsaki seji Državnega zbora je tudi tokrat ena točka dnevnega reda namenjena širjenju sovraštva, ksenofobije in zastraševanju ljudi. Spreminjajo se samo predlagatelji. Enkrat je to Vlada, enkrat je to SDS, no, danes pa želi svojih pet minut slave še nepovezani poslanec Andrej Čuš. Kljub temu da je danes že popolnoma jasno, da se situacija izpred dveh let preprosto ne more ponoviti, da so ograje že postavljene, da so meje že zaprte, se retorika zastraševanja in sovražnosti nadaljuje; enkrat v Državnem zboru, drugič v obliki vseh možnih strankarsko vodenih civilnih iniciativ. Politična desnica želi javno mnenje, ki ga je z zastraševalno retoriko in populizmom obrnila proti beguncem, na vsak način izkoristiti, kolikor se le da, in pri tem ji aktivno pomaga Vlada na čelu z ministrico za notranje zadeve. Ministrica posledice zastraševalne politike s podporo desnice zdaj s pridom izkorišča še za vse mogoče stopnjevanje represije. Tako smo se znašli v paradoksalni situaciji, kjer so meje zaprte, novih beguncev praktično ni, a Vlada in desnica sta se nekako privadili na to, da je nad prestrašenimi ljudmi lažje vladati. Zato paniko in zastraševanje širita še naprej, pa čeprav za to ni prav nobenega razloga. V času, ko so se razmere v praksi umirile, imamo odlično priložnost, da razrešimo težave, s katerimi se soočajo tisti begunci, ki so pri nas. Odlično priložnost, da vzpostavimo učinkovite mehanizme integracije, da zagotovimo kadrovske okrepitve za hitro in učinkovito obravnavo prošenj za azil in da pripravimo nov kontingenti načrt. Ampak ne. Namesto tega se še naprej ukvarjamo z vprašanjem, kako čim bolj tesno zapreti mejo, kako čim bolj poteptati človekove pravice. Vlada s svojo koalicijo in podporo politične desnice pa še naprej podpira vojaške spopade in siromašenje držav Bližnjega vzhoda, v tujino napotuje vojake in pomaga netiti nove vojne, denimo na ruskih mejah. Ljudem, ki so žrtve teh vonj, pa se potem zapira meje in odreka pomoč. Zahod in z njimi tudi slovenski politični razred izvažajo vojne in korporativno plenjenje držav globalnega juga, pred posledicami pa se potem ograjujejo z žico. V Združeni levici seveda ne trdimo, da se z aktualnimi migracijskimi trendi ni treba ukvarjati, ampak povečevanje represije, hermetično zapiranje meja in teptanje človekovih pravic ni in ne more biti rešitev. O zagotavljanju uspešne integracije, o doslednem zagotavljanju pomoči Italiji in Grčiji, o čim hitrejši vključitvi beguncev v družbo, o tem, kako beguncem zagotoviti vsaj minimalne pogoje za normalno življenje – o tem nobene razprave. Tako Vladi kot politični desnici namreč prav pride zunanji sovražnik; nekdo, ki ga lahko okrivi za vse probleme v naši družbi. Na tem mestu bomo v Združeni levici, najverjetneje spet deležni očitkov, da nam je malo mar za naše ljudi. In to iz ust tistih, ki so leta 2012 z enim samim zakonom posegli in omejili pravice, opredeljene v kar 39 različnih zakonih, in iz ust tistih, ki so potrebovali več kot leto dni, da so revnim otrokom zagotovili brezplačen topel obrok in smo jih za ta ukrep v Združeni levici pritiskali in praktično prosili na kolenih, da je šel vendarle skozi državni zbor. No, ti isti ljudje so v enakem obdobju brez sramu, slabe vesti in pametnega argumenta najbogatejšim 10 odstotkom prebivalcem podarili 60 milijonov evrov; pa hkrati zavrnili dvig minimalca, omejevanje prekarnosti, odpravo vračljivosti socialne pomoči, dvig denarne socialne pomoči, odpis dolgov revnim in tako naprej, kar vse smo predlagali v Združeni levici. Ampak, ko je nemogoče najti tehtne argumente, je pač čas za manipulacije in diskreditacije. Begunci niso krivi za porast revščine v Sloveniji, niso krivi za visoko stopnjo brezposelnosti, niso krivi za mizerne pokojnine in minimalno plačo, ki ne zagotavlja niti osnovnega, kaj šele dostojnega preživetja. Tudi niso begunci krivi za vse hujše izkoriščanje delavcev; za vse to so krive ta in pretekle vlade spredaj s kapitalom. Z uvedbo varčevalnih ukrepov so konkretno poglobili socialne stiske ljudi in so takrat za to uporabili povsem enako taktiko, kot se je poslužujejo danes – politiko zastraševanja. Tudi takrat so posegli po zunanjemu sovražniku, ampak samo da je takrat naš obstoj ogrožala trojka in sesutje javnih financ, no danes so pa to vlogo prevzeli begunci. V Združeni levici zahtevamo, da se preneha z zastraševanjem, da se preneha s širjenjem sovraštva in nestrpnosti, grajenjem zidov ter vsesplošnim povečevanjem represije. Je pa pravi čas za debato o tem, kako izstopiti iz sodelovanja v vojnah in netenju novih, kako zagotoviti hitro in učinkovito integracijo za begunce, ki so zaščito poiskali pri nas, in kako vsem skupaj, tako beguncem kot državljankam in državljanom, zagotoviti dostojno življenje, izkoreniniti revščino in ponovno vzpostaviti socialno državno. Zato tako politično desnico še bolj pa v resici Vlado in koalicijo, ki po tiho drži štango, pozivamo, da ustavi val naraščajočega sovraštva in desničarskega populizma. Nedopusten in celo protiustaven referendum o omejitvi priseljevanja je namreč točno to. Zaščito moramo podeliti prav vsakemu, ki jo potrebuje. Ljudem, ki bežijo pred vojnami in razmerami, v katerih je nemogoče preživeti, moramo ponuditi pomoč in ustrezno zaščito. Pika! In razprava, ki je pred nami, se sploh ne bi smela zgoditi, kaj šele kar naprej ponavljati iz seje v sejo Državnega zbora. Enako se ne bi smela zgoditi rezilna žica, militarizacija, nov Zakon o mednarodni zaščiti, Zakon o tujcih, nova policijska zakonodaja, masovni nadzor in paralizatorji. In tako se ne bi smel zgoditi tudi dogovor med Evropsko unijo in Turčijo ter zaprtje grško-makedonske meje. Predlogu za razpis referenduma v Združeni levici ne samo nasprotujemo, ostro ga obsojamo, od koalicije pa pričakujemo, da širjenju nestrpnosti in zastraševanju ljudi končno naredi konec. Hvala.
Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, lep dober dan! Če smo še do nedavnega pač mir in varnost znotraj velike evropske družine narodov lahko dojemali kot nekaj samoumevnega, samo po sebi danega, zdaj temu še zdaleč ni tako. Sprva nas je doletela in streznila gospodarska kriza, ki pa je bila na nek način res zgolj in samo uvod v hujšo migrantsko krizo na evropskih tleh, najhujšo po 2. svetovni vojni. Tega še zdaleč ni konec, vsaj če pogledamo na dogodke na Bližjem vzhodu, zlasti v Turčiji, kjer se stvari zelo zaostrujejo. In tudi v letu 2015 deloma tudi v letu 2016 smo mi bili ob teh dogodkih le nemi opazovalci brez ustreznega skupnega evropskega odziva, ko sta se z vedno večjim številom priseljencev soočali in se res še danes soočata tako Italija kot tudi Grčija. Prav pomanjkanje enotnega skupnega odziva držav članic je rezultiralo v nenadnem in nenadzorovanem migracijskem toku preko balkanskih držav s ciljem dosega obljubljene dežele, tako rekoč Nemčije. Takrat smo se znašli na resni preizkušnji obvladovanja migrantskega toka tudi mi, razpeti v iskanju ustrezne rešitve. Zdaj, prvič, zagotavljanje varnosti je zagotovo ena od osnovnih nalog, ki jih ima država. In pri migrantski krizi gre v prvi vrsti predvsem za to. Ne nazadnje gre dejansko za obstoj Evropske unije, v bistvu takšne Evropske unije, kot smo jo poznali do sedaj. Se pravi, Evropske unije kot brez meja, Evropske unije kot dežele miru, Evropske unije s takšno identiteto in suverenostjo ter za to kulturo in tudi vrednostni sistem. In ker očitno tudi v bodoče ne moremo računati na aktivno skupno evropsko strategijo spopadanja z migracijami, smo se pač morali znajti sami s sprejemom ustrezne zakonodaje, ki smo jo podprli tudi v Novi Sloveniji, in ker smo pripravili torej podlage za to, koliko oseb, ki resnično potrebuje pomoč – in takšne pomoči nikoli ne moremo in ne smemo odreči –, lahko sprejmemo. In to je ta drugi element. Kakšne so naše zmožnosti? Slovenija lahko poskrbi za določeno število oseb, ne more pa poskrbeti za vse ljudi, ki želijo, na primer, priti v Slovenijo in tukaj dobiti zatočišče. To je pač utopija, ki si jo nekateri želijo, ampak to je [[…]]Namreč, Slovenija nima neomejenih možnosti. Prav to, da Evropska unija ni ukrepala, prav to, da ukrepov pri migrantski problematiki ni, da je tukaj problem ekonomski, varnostni vidik, prav to je v bistvu tisti ključen razlog, da se je tudi v Evropi na plano porinilo tako rekoč populizem. Etablirana politika je v bistvu s svojim neukrepanjem pripeljala do tega, da smo danes priča pojavu populizma na evropskih tleh in temu še zdaleč ni konec glede na napovedi volitev, na primer v Franciji. Zaradi tega je od politike ključnega pomena, da pri migrantski problematiki ukrepa, predlaga rešitve, sicer bomo torej priča ponovnemu hujšemu valu populizma in demagogije, na ta način so pa porušena tudi vsa razmerja znotraj Evropske unije in tudi osnovna ideja očetov Evrope. Zato krščanski demokrati podpiramo vsako razpravo in ustrezne rešitve, ki bi migracijski tok naredile obvladljiv. Žal pa kljub morda dobronamernosti, instrument posvetovalnega referenduma ni tisto orodje, namreč menimo, da gre v bistvu v tem primeru lahko le za drago javnomnenjsko raziskavo, sicer zelo točno, morda tudi za močan politični signal, ampak na drugi strani kljub rezultatu posvetovalni referendum zakonodajalca ali pa Vlado v ničemer nič ne zavezuje. Krščanski demokrati smo torej prepričani, da je Vlada tista v prvi vrsti, na drugi tudi Državni zbor seveda, dolžna skozi zakonodajni proces, da sama zagotavlja pogoje za vse navedeno. V prvi vrsti, da zagotovi varnost slovenskim in evropskim državljanom. Torej, brez posvetovalnih referendumov in brez nepotrebnih stroškov za njegovo izvedbo, kajti ne glede na rezultat bo ta vladajoča koalicija ta rezultat, kot kaže, seveda tudi negirala. Najlepša hvala.
Gospod Marko Ferluga bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju in sodelavki in vsem ostalim! Dovolite mi, da predstavim stališče SMC. Se pravi, govorimo o zahvalni politični temi, ki je še kako aktualna tako z vidika negativnega populizma oziroma tako imenovanega trumpizma, je všečna, se prilega v uho in zveni patriotsko in seveda je navsezadnje medijsko zelo odmevna. Državni zbor bo danes že četrtič v zadnjih 17 mesecih na plenarni seji obravnaval migrantsko problematiko. Da ne omenjamo, da so delovna telesa slednjo problematiko obravnavala že osmič na posebnih sejah, poslanci in poslanke so pristojnim ministrstvom v zvezi z migrantsko krizo postavili preko 60 vprašanj. Sicer pa se bo Državni zbor, ne boste verjeli, že na naslednji aprilski seji ponovno soočil s to problematiko okoli priporočila v zvezi z ukrepanjem Vlade Republike Slovenije glede migrantske problematike, ki jo bo predlagala Poslanska skupina SDS. Vse navedene pobude in predlogi, torej številne zahteve za sklic nujnih sej delovnih teles Državnega zbora, predlogi za obravnavo na plenarnih sejah zbora, številna poslanska vprašanja pričajo o tem, da se namenoma ustvarja kontinuirano ozračje strahu in izrednih razmer, pa čeprav balkanska pot v takšnih dimenzijah, kot smo ji bili priča še leto nazaj, ne obstaja več, kljub temu da je migrantski tok po sklenitvi dogovora Evropska unija in Turčija umirjen. Iz primerjave obrazložitve predloga za razpis posvetovalnega referenduma ob nastavitvi migrantov v Republiki Sloveniji, ki ga je lansko leto podala Poslanska skupina SDS, gre razbrati v bistvu za neke vrste reciklažo sedanjega novega predloga, ki je nekoliko osvežen z aktualnimi podatki. Vprašanje kvot pa je vezana na skupno azilno politiko oziroma omenjeni sklep Sveta Evrope 2015/1532, in če lahko rečemo, neposrečeno predvsem pa nerodno formulirano. Še sami kolegi iz Poslanske skupine SDS so na seji odbora opozorili, da gre v bistvu za preoblikovan njihov stari predlog izpred enega leta. Poleg tega da je gospod Čuš posvetovalni referendum predlagal natanko leto potem, ko je Vlada 10. marca 2016 sprejela načrt izvedbe premestitve in trajne preselitve. In če odmislimo trumpovsko populistično retoriko, ki je bila pri obrazložitvi uporabljena in smo jo bili deležni tako na seji odbora kot tudi danes na seji zbora, iz predloga ni razvidno, ali predlaga razpis posvetovalnega referenduma o omejevanju priseljevanja sploh ali pa zgolj na konkretno zavračanje kvotnega sistema dodeljevanja ilegalnih migrantov po članicah Evropske unije. In drugo, kar ni jasno, kaj je mišljeno s kvotnim sistemom delovanja ilegalnih migrantov. V okviru kvotnega sistema govorimo tako o premestitvah in preselitvah oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito. Ne bom šel v detajle, kaj pomeni eno in drugo, bi pa mimogrede in v vednost povedal naslednje; Republika Slovenija je že leta 2010 sodelovala v pilotskem projektu Eurema, kjer je šlo za preselitev oseb, ki jim je bila na Malti priznana mednarodna zaščita. Obenem naj povem, da shema preseljevanja poteka, ne boste verjeli, že od konca 2. svetovne vojne. Ne glede na vse to naj podarim, da je Slovenija kot država članica Evropske unije zavezana k vzpostavitvi skupne evropske azilne politike oziroma skupnega evropskega azilnega sistema ter delitvi bremen in solidarnosti med državami članicami pri sprejemanju beguncev. Slovenija oziroma ta vlada je možnost omejevanja sprejela kvote ob uveljavitvi v primeru premestitve oziroma preselitve prosilcev in oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, iz drugih članic EU oziroma tretjih držav, kjer so obvezne do dostopnosti postopka, s poudarkom na svojih zmožnosti in danih resursih, ki jih ima Slovenija, pri čemer Slovenija v popolnosti spoštuje institut mednarodne zaščite. V Stranki modernega centra obsojamo vsakršno tovrstno podpihovanje strahu in ustvarjanje izrednih razmer posebej s strani politike. Predlog gospoda Čuša je v tem trenutku nepotreben, saj Vlada razmere dobro obvladuje, zato gre za umetno ustvarjanje izrednih razmer. Ključno pa je, da vsi politični akterji, ki nosijo odgovornost, prispevajo k strpnosti, solidarnosti, konstruktivnemu pogovoru z vsemi deležniki ter se izogibajo slehernemu ravnanju, ki bi delilo ljudi, spodbujalo izražanje radikalnih idej in ekstremne oblike ravnanja v odnosu do katerekoli skupine posameznikov. Zato bomo v SMC predlog razpisa za posvetovalni referendum zavrnili. Hvala.
Hvala vsem. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o Predlogu za razpis posvetovalnega referenduma. Kot prvemu dam besedo predstavnika predlagatelja gospodu Andreju Čušu. Izvolite.
Hvala za besedo! Moram povedati, da sem kar pozorno poslušal vse predstavitve stališč tako predstavnika Vlade Republike Slovenije, kakor tudi poslanskih skupin v Državnem zboru. Na začetku bi povedal, da se na splošno strinjam s tistimi, ki trdite, da smo Slovenci kot tak narod zelo solidaren narod. Jaz se strinjam s tem. Tudi mislim, da naloga nas, voljenih od ljudi in predstavnikov ljudstva, da pomagamo ljudem, ki težko preživijo iz dneva v dan ali pa se komaj prebijajo. Ampak če smo si mogoče v 90-ih lahko privoščili, da smo pomagali na tisoče ljudem zaradi balkanske vojne, pa se mi zdi, da smo danes, leta 2017 žal v situaciji, ko ne moremo pomagati niti samemu sebi. Pa ne želim razpravljati o pragu revščine, o ljudeh, ki komaj preživijo iz dneva v dan, do stanja naših javnih financ, da eno milijardo letno plačamo za obresti raznim bankam in drugim osebam pravnim, ki so nam posodile denar, od tega, da se seveda prekomerno iz leta v leto zadolžujemo, da bodo ta vremena zadolževanja predvsem plačevale nove generacije. Torej, tisti ljudje, ki komaj prihajajo, novorojenci. In danes smo zadolženi 16 tisoč evrov na glavo. Torej, vprašajmo se, kakšna popotnica je to novorojencu za življenje v Republiki Sloveniji, in dolgoročno gledano, kako bo to vplivalo na poslovno okolje, na stabilnost javnih financ, na pokojnine v Sloveniji. Mislim, da katastrofalno. Kar nekaj polemik je bilo. Seveda vem, kako deluje, ko je stranka v koaliciji. Malo si prebere mnenje Vlade, pa ga po svoje priredi, polepša, nekaj spremeni, tako da bi malo izgledalo, da to ni ravno bralna značka v parlamentu, ampak vseeno. Jaz sem opravil splošno maturo s trojko, pa bom rekel, da se smatram za pismenega človeka, pa bi prebral oba predloga sklepov, ki sem ju dal v besedilu za referendum: Na podlagi 26. in 30. člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi sprejme Državni zbor odlok o razpisu posvetovalnega referenduma o nastanitvah migrantov v Republiki Sloveniji. In gremo na drugi sklep: Na podlagi 27. člena Zakona o referendumu in ljudski iniciativi razpiše posvetovalni referendum na celotnem območju države, tako da naj se referendumsko vprašanje glasi [[…]]– mislim, da je do sedaj jasno, da sem predlagal, da se opravi referendum na območju celotne države, torej v vseh osmih volilnih enotah in 90 volilnih okrajih oziroma 88 in seveda dveh dodatnih in pa seveda sedaj vprašanje –: Ali se strinjate, da Državni zbor Republike Slovenije sprejme zakonodajo, ki omejuje prisiljevanje v Republiko Slovenijo in zavrača kvotni sistem dodeljevanja ilegalnih migrantov v članicah EU? Glasovalec glasuje tako, da na glasovnici obkroži besedo "za" ali besedo "proti". Meni je kar vse zelo jasno. Žal je res, da predlagam posvetovalni referendum. Povedal bom, da se moram posuti s pepelom, meni je zelo žal, da sem pred leti sodeloval v politični trgovini med koalicijo in opozicijo, ko se je sprejela tudi novela Zakona o referendumu in ljudski iniciativi, ki je močno zaostrila in omejila možnost razpisa referenduma. Tudi ko sem sam takrat nekako sprejemal to, sem imel kar cmok v grlu. Danes, torej v začetku januarja, ko pa sem predlagal tak referendum, pa sem iskal, če so sploh kakšne druge možnosti ali zaveze, razen da vprašamo vse prebivalce Republike Slovenije. Namreč, prepričan sem, da bi ljudje se udeležili takšnega referenduma in da bi s plebiscitarno večino seveda zavrnili kvotni sistem dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji. Ampak seveda to kaže na nek odmik koalicije, moderne koalicije. Nekako tako deluje kot večina strank, ki so zmagale na volitvah do sedaj, da pred volitvami so vsi sladki, pa najlepši, pa najboljši, potem pa se za tri leta malo pozabi na voljo ljudi in se potem spet zadnje leto začne pripravljati na volitve, da mogoče kakšno novo kravato kdo kupi, pa bo spet isto lep in všečen. To je bolj lepotno tekmovanje kot pa neko tekmovanje programov in argumentov, ampak človek se navadi in na koncu sploh ni čudno, da smo, kjer smo. Kar nekaj napadov je bilo omenjenih; od tega, kar se je dogajalo v Londonu včeraj, do tega, kar se je eno leto nazaj dogajalo v Bruslju. Recimo, Belgija ima še danes najvišjo stopnjo teroristične ogroženosti v veljavi. Torej, njihov parlament to podaljšuje; seveda se zavedajo problematike in kaj se dogaja. Moram povedati, da sem bil celo oktobra na neki mednarodni konferenci v Indiji, kjer mi je ena izmed mednarodnih strokovnjakinj za varnost in mednarodne odnose dejala, da Belgija lep primer falirane držav. Torej, ko se nekako pozabi na svoje državljane, ko se nekako posluša multikulti ideje in ima vsak človek več pravic kot lasten državljan, in Belgija pač danes je tam, kjer je. Bi pa spomnil tudi na napad v Parizu izpred pol leta, ko je bilo tudi javno dokazano in povedano s strani slovenske policije, da so napadalci v Parizu prišli preko balkanske poti [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, imam vir in vam ga bom pokazal. Kar se tiče predloga sploh. Drži, ta predlog popolnoma zavrača migrantske kvote. Bilo je povedano, da smo trenutno v Evropski uniji štiri države, ki izvajamo zakonodajo ali pa nek predlog o migrantskih kvotah, in Slovenija očitno najbolj. Sicer je to zelo zanimivo, ampak očitno našim evrokratom in predstavnikom v Bruslju kot tudi predsedniku Vlade več pomeni, da ga predsednik Juncker malo pohvali, ker to bo očitno njegov najboljši ali pa največji dosežek v življenju. Podobno kot je nekdanji predsednik Vlade Borut Pahor želel sprejeti zapornike iz Guantanama za slikanje s tedanjim ameriškim predsednikom. Verjetno to res kakšnemu kariernemu politiku ali pa diplomatu predstavlja vrhunec življenja ali pa kariere. S strani predstavnika Desusa sem slišal nekaj stališč, pa tudi med vrsticami pikrih pripomb, češ da je to nek populizem, zastraševanje ljudi, bitka za politično preživetje in še enkrat populizem. Kolega Kopmajer, pa »ne ga srat«, no! Vi ste populist, vaš predsednik je populist par excellence od začetka in uboge slovenske upokojence nategujete iz volitev v volitve. Tisoč evrov bo minimalna penzija [[…]]
Lepo vas prosim, da pazite na besede. Lepo vas prosim!
Moram vam povedati, da zelo pazim. Prosim lepo, no, imejmo enake vatle za vse. Dalje, da slovenska vlada dela dobro, da je zajezila migracije, poskrbela za varnost. Jaz sploh ne vem, če se pogovarjamo o migrantskih kvotah, kdo je sploh naši Vladi dal soglasje za uporabo in izvajanje ter soglasje za pristop v mehanizem migrantskih kvot in dodeljevanja ilegalnih migrantov. Jaz ne vem. Če se malo postavim v navadnega državljana, ki ne spremlja toliko politike in mu je verjetno za nekaj stvari v državi že vseeno, se mi pa vseeno zdi, da gre v tem primeru za zlorabo oblasti. Slišal sem tudi, da je predlagatelj takšnega referenduma rasist, fašist, ne vem kaj vse ne. Ampak jaz vedno pravim, da ljudje, ki druge označujejo za nestrpne, so sami najbolj nestrpni. Poglejte, zakaj sem označen s strani nekih ekstremnih strank za fašista pa rasista, če pa zagovarjam izključno to, da se zavaruje mejo in najprej poskrbi za lasten narod? In če rečem, da je na prvo mesto treba postaviti lasten narod, potem pa pomagamo drugim, si takoj rasist v Sloveniji. Mislim, da imamo kar veliko težavo, marsikje. Sicer pa bi tudi sam povedal, da nekako sam evropsko nazorsko pripadam Skupini evropskih konservativcev in reformistov, ki za mene osebno so evrorealisti, tretja največja poslanska skupina v Evropskem parlamentu, blizu 80 evropskih poslancev imajo. Oni nekako pravijo, da je čas, da končamo z gnilimi kompromisi, sklenjenimi s strani Evropske ljudske stranke in evropskih socialistov. Mislim, da tudi marsikatere stranke, ki so članica Evropske ljudske stranke, spoznavajo, da Jean-Claude Juncker in Angela Merkel ne vodita Evrope v pravo smer. Torej Evrope, ki je nastala na podlagi zagotavljanja varnosti, blaginje in spoštovanja osebnih svoboščin. Pa še zanimivo, ko se že pogovarjamo o nekih, bom rekel, rasistih in fašistih. Vodja poslancev evropskih konservativcev in reformistov je musliman in moram povedati, da z njim zelo korektno in solidno sodelujem in tudi, da bi jaz govoril čez osebno veroizpoved, tega nisem zasledil. Če pa kdo seveda potvarja dejstva ali pa mi kaj polaga v usta, pa prosim seveda, da je dosleden in se za to opraviči. Ko se tudi pogovarjamo o tem, da sem v besedilu dal večstoletni sen po lastni državi in da sem šprical zgodovino, moram povedati, da predmet zgodovino sem opravljal na splošni maturi na ekonomski gimnaziji, na Šolskem centru Ptuj in mislim, da sem zgodovino opravil s trojko, tako da bi moralo iti skozi. Ni bilo katastrofalno, odlično pa tudi ne, ampak verjetno pa nekje vmes. Moram se tudi seveda obregniti ob kolege iz Združene levice. Slednji so se, preden so prišli v Državni zbor, drli: Poslance na minimalce. Vidim, da v teh treh letih v Državnem zboru se retorika ni spremenila, dejanja pa so se, ker še do danes nisem slišal gospe Tomić, da bi rekla in predlagala, da dajmo poslance na minimalce. Celo nasprotno! Eden izmed vaših članov poslanske skupine je celo rekel, da bi morala Slovenija sprejeti 200 tisoč migrantov. In kolega Kordiš mislim, da namesto vprašanja, koliko migrantov ste vi sprejeli v svoje stanovanje – torej vaše poslansko stanovanje mislim, ne stanovanja v Škofji Loki –, ampak koliko ste sprejeli migrantov v vaše – če ste vzeli poslansko stanovanje 60 kvadratov –, torej koliko ste jih vzeli? Namreč, sam se spomnim nekih javnih razpisov za delo z migranti in da se jim da tudi kapacitete zasebne v najem, ampak takrat od veliko ljudi, ki so se zbirali na zborovanjih na Kongresnem trgu, ni bilo neke akcije, samo polna usta so jih bila. Tudi, če se pogovarjamo [[…]]Kje pa sem sploh jaz govoril v predstavitvi stališč in sploh do zdaj čez begunce? Rekel sem samo, da je treba ločiti begunce in migrante; torej tiste, ki niso ogroženi, nimajo vojne in imajo možnost legalnega prečkanja meja. Imam tudi podatke iz Nemčije in jih bom v nadaljevanju razprave predstavil. Sam se tudi strinjam s kolegom Vrtovcem, ko govori, da je varnost predpogoj za uspešno ekonomijo, finance in tudi poslovno okolje. In dokler seveda marsikje v Evropi obstaja veliko strahu in utemeljenih sumov in strahov pred kakšnimi stvarmi, seveda tudi zaradi tega izgublja Evropska unija kot taka, ker se v marsikateri državi tuji investitorji odločajo za preselitev svojih investicij ali pa celo za zapiranje svojih obratov. Moram pa tudi sam sebe nekako vprašati, če bi lahko danes kot državljan Slovenije ali pa državljan Evropske unije šel brez dokumentov v Grčijo na obisk do Syrize. Mislim, da bi dokumente potreboval. Namreč, tudi ko sem sam kot Ptujčan dnevno v stiku z ljudmi, ki se vozijo v Avstrijo na delo in morajo delati v Avstriji, da lahko preživijo, ker ne želijo biti doma na socialni državi. Delavci migranti torej so se uro ali dve prej morali odpraviti v času te najostrejše krize v Avstrijo, v Gradec, Lipnico, Dunaj, da so lahko sploh prišli čez mejo in pravi čas na delovno mesto, pa jim ni nihče prisluhnil pa nihče ni tega upošteval. Kolega Ferluga, vi radi uporabljate besedi »po trumpovsko« [[…]]Kaj pa vem, meni se zdi, da Trump je prvi politik, ki dejansko to dela, kar je napovedoval in kar je obljubil, in s tega vidika zagotovo spada med neklasične politike. Spomnil bi tudi, kaj se je včeraj zgodilo v Londonu, pa ne želim o tem spet, ko pa se pogovarjamo o odnosu med Evropsko unijo in Turčijo, pa bom tudi sam zelo kritičen do slovenske vlade. Namreč, do zdaj je edino Avstrija, edina država, ki se aktivno zavzema za prekinitev pristopnih pogajanj Turčije z Evropsko unijo – jaz pač tudi nekako delim mnenje avstrijskega zunanjega ministra Sebastiana Kurza, ki pravi, da Turčija pod Erdoganom niti približno ne spada v Evropsko unijo in upam, da bo več takšnih glasov tudi v Državnem zboru. Bi pa tudi vprašal, če morda veste, kaj je včeraj na zborovanju v Ankari povedal diktator Erdogan: »Če nas boste naprej Evropejci tretirali tako, se nas pazite!« En dan pred tem pa je rekel: »Turki v Evropi, vi ste prihodnost Evrope; ne tri ampak pet otrok!« Torej, mislim, da Erdogan jasno kaže neko sovraštvo do Evropske unije, po drugi strani pa nas je tudi on zmerjal z rasisti, fašisti, ne vem čim vse, in se mi zdi, da ima Erdogan veliko skupnih točk z nekaj poslanskimi skupinami v tem državnem zboru. Sam sicer samo upam, ampak dejstvo je, da je. Zdaj pa, dovolite, da grem malo skozi kronologijo, kaj se je vse dogajalo v času migrantske krize in kaj se bo, ker mislim, da bo Erdogan prekinil stike z Evropsko unijo oziroma jih bo Evropska unija prisiljena sama prekiniti, potem vemo, kaj sledi spet Evropi – odprtje migrantskih poti, tudi balkanske, vmes prihajajo nove, in to bo popoln naval na balkansko pot. Stabilnost Makedonije je pod vprašanjem, vsi moramo biti toliko fer in Makedoncem dati zahvalo in priznanja, da so takrat ubranili meje Evropske unije, pa niti člani Evropske unije niso. Nekako je Evropska unija stalno kritična do tega, kaj se dogaja v Makedoniji, kritizira oblast, po drugi strani pa brez Makedonije – si niti ne upam pomisliti, kaj bi bilo danes v Evropi. Poglejte, kaj je premier Cerar dejal aprila 2015? »Slovenija bo sprejela med 15 in 20 beguncev«. Seveda vsi jasno vemo, kaj se je od takrat pa do danes zgodilo. Če gremo naprej. Ministrica za notranje zadeve je rekla, da za policiste je dobro poskrbljeno [[…]]Ne vem, če je bilo za njih dobro poskrbljeno. Poleg nekih osnovnih stvari, mislim, da tudi stranka SMC je imela v predvolilnem programu izvzem policistov iz sistema plač javnih uslužbence – tega se pač ne počne –, tudi za vojake je bilo podobno. Na koncu pa je moralo civilno prebivalstvo policistom in vojakom nositi prehrano, ker je bilo za migrante boljše preskrbljeno. Da ne govorimo o opremi in delovnih pogojih – po več izmen skupaj. Če nekako nadaljujem s temi izjavami, ki jih imam precej več. Predsednik Cerar je septembra 2015 govoril, da se je Slovenija odlično soočila z begunsko migrantsko krizo in postavila primer dobre prakse v EU. Torej, nekje 5, 6 mesecev je trajalo, da je spoznal, da so tudi migranti. Ampak mislim, da nismo postavili nekega primera dobra prakse. Če bi našo mejo prečkal samo en ilegalen migrant, je to preveč in meje so padle. Mi nismo bili sposobni zavarovati šengna in to je seveda močno načelo našo kredibilnost v evropski skupnosti. Mene je samo strah, kaj bo ko bo Turčija proti Evropski uniji spustila migrante z juga in kaj bo ko bo Nemčija še bolj intenzivno vračala migrante nazaj. Potem tudi gospod državni sekretar, vi ste avgusta rekli, da migranti bodo Slovenijo zgolj prečkali. Ampak, saj je res, večina je prečkala, ampak spet ne vemo, kaj se bo zgodilo. In tukaj mislim, da je nič nezakonitih migrantov edina prava varnostna politika. Tudi nek Zakon o tujcih, o katerem je bilo veliko pompa tako v naših medijih in tudi v mednarodni skupnosti – mislim, da Zakon o tujci ne prinaša nič novega, razen da seveda sprovedemo oziroma sprejmemo izredne razmere, kot se je to že počelo v Sloveniji in je to to. Mogoče kakšna zaostritev ali dve, še vedno pa vsi pavšalno govorimo o beguncih. Pri tem pa se izključno zanašamo samo na besede ljudi, vseh migrantov, ki pridejo, jih vprašamo, od kod ste, kaj ste počeli v preteklosti, mi pa [[…]]Ne vem, no. Tudi delovanje varnostno-obveščevalnih služb je pod velikim vprašajem in en razlog za skrb naprej. Tukaj se strinjam s predstavniki nekaterih strank, ki pravijo, da bi morali varnostno-obveščevalno službo seveda resetirati oziroma vzpostaviti na novo. Namesto da bi danes soočili različna mnenja in predloge, kako se spopasti z migrantsko krizo, nam danes nekateri tu predstavljate begunce kot od boga dane. Seveda bomo zaman pričakovali, da bodo človekoljubni in sočutni predstavniki politične skrajne levice prešli od besed k dejanjem in k sebi sprejeli kakšnega begunca ali migranta. Po izbruhu krize se je v letih od 2009 do 2014 iz Slovenije izselilo približno 20 tisoč slovenskih državljanov, in vse to predvsem v države Evropske unije in namesto da bi se takrat ti predstavniki teh političnih opcij spraševali, katere vojne so krive za begunski val, bi se raje vprašali, kdo je kriv za slovenske ekonomske migrante. To vprašanje ne zanima nikogar. Lahko vprašamo Sindikat delavcev migrantov iz Maribora oziroma pred tem je bil v Apačah, predlagalo se je več rešitev, več strank in SDS in Nova Slovenija – ampak nič. Še enkrat bom tukaj opozoril: če nismo sposobni zaščititi in zavarovati terana – kako bomo pote zavarovali državo? Prosim lepo, to mi povejte. Ob tem pa moram povedati, ker tudi sam izhajam s Ptuja, ko se je nekako organiziral prvi, mislim da, miren protest, prišlo je samo do enega izgreda, katerega je takrat večina prisotnih ostro obsodila in ga umirila, prihaja med ljudmi v Sloveniji občutek, da se deli ljudi na prvorazredne ali drugorazredne, pri tem se mi pa zdi, da s to migrantsko krizo pa smo postali Slovenci drugorazredni; ker vsi drugi pridejo boljše skozi kot mi sami. Evo, včeraj sem zasledil na socialnih omrežjih in tudi v medijih, da 25 evrov na dan damo samo za hrano, za vsakega migranta 5 obrokov na dan, brez seveda svinjine, plačamo državljani. Zdaj pa bom vas vprašal, sem samo štel 30 dni krat 25, pridem na 750 evrov. Zdaj pa ne vem, če se vam zdi to normalno ali pravično, na drugi strani pa imamo, ko se zdaj pogovarjamo o neki davčni reformi, v sklopu zdravstvene reforme, koliko ljudi dela za minimalno plačo ali pa pod tem. In koliko ljudi prejema minimalne pokojnine! Jaz vedno izpostavljam kmečke pokojnine, ker imamo v okolici Ptuja polno primerov ljudi, ki prejmejo 220 evrov na mesec. Pa so celo življenje delali, pa so dobili zdaj zahvalo! Moram se spotakniti, ob začetku leta je slovensko javnost močno razburkala informacija in aktivnosti slovenske vlade, da se bo v Brežicah, Celju, Dravogradu, Ilirski Bistrici, Mariboru, Murski Soboti, Novi Gorici, Postojni in Trbovljah ter tudi Gornji Radgoni začelo iskati stanovanja. Torej, stanovanja za migrante, za katere se bo očitno poskrbelo bolje kot za lastne ljudi. Samo poglejte, omara za pomivalno korito z različnimi dodatnimi zahtevami. Potem takšne zahteve, da moram prav dobro pogledati, vrata z mehkim zapiranjem, potem diagonale kakšni televizorji morajo biti in pa to niso bili zahteve nobenega naduteža, ampak zahteve Direktorata za stvarno premoženje pri Ministrstvu za javno upravo. Posel opremljanja stanovanj pa je znašal 103 tisoč evrov. Upam, da bomo mogoče – s kakšnim poslancem, tudi mladim, večkrat opozarjamo na stanovanjsko problematiko in osamosvajanje mladih v Sloveniji. Upam, da bomo tudi za mlade družine potem poskrbeli tako, pa bomo državna stanovanja ali pa 3 tisoč stanovanj, ki jih imamo na voljo, pa so prazna pa seveda samevajo, propadajo, potem pa dajmo to na trg. Mislim, da ste koalicija eno leto in pol nazaj takšen zakon vehementno zavrnili. Sam zelo rad berem spletno Kavarno Hayek. Moram povedati, da večkrat razširi obzorja in pove tako, kot je prav. Sami veste, kaj se je začelo dogajati pred migrantsko krizo. Takrat je evropski komisar Pierre Moscovici dajal, da si Evropska unija lahko zaradi migrantov obeta več rasti in delovnih mest. In takrat se je tudi dejalo, da približno vemo, kdo prihaja v Evropsko unijo. Ampak, kaj se je zgodilo? Policija v Nemčiji, se pravi v državi, ki je napovedala sprejem največ ilegalnih migrantov, je priznala, da v tem hipu nimajo pojma, kdo vse prihaja v njihovo državo. Potem, bilo je povedano, da v Evropsko unijo prihajajo izobraženi in kvalificirani kadri. Ko je ugledna nemška tovarna BMW med zagonom novega logističnega centra od 2 tisoč delovnih mest 20 mest rezervirala za migrante, je bila razočarana. V pol leta niso našli niti enega kandidata med migranti, ki bi bil pripravljen delati in bi imel neko minimalno zadostno znanje. Tretjič, dejalo so, da med migranti bo manj prejemnikov socialne pomoči kot med domačini. No, ne drži. Tino Sanadajo, ekonomist stockholmske ekonomske šole, je namreč nedavno dajal, da je stopnja brezposelnosti med migranti večja kot med lokalnim prebivalstvom. Posledično to pomeni, da migranti prejmejo več socialne pomoči kot domačini. Dejstvo ali pa nekako ideja, da bodo migranti blagodejno vplivali na evropski trg dela. No ja, kako bodo migranti z vstopom na trg dela v Evropski uniji blagajno vplivali na gospodarsko rast stare celine, je slabše kot vedeževanje oziroma milo rečeno govorjenje na pamet. Naslednja trditev, ki je bila, če so ekonomski migranti pred sto in več leti pripomogli k razcvetu ZDA ter migracije po drugi svetovni vojni gospodarstvu v Evropi, ni razloga, da ne bi bilo tudi s sedanjimi migranti z Bližnjega vzhoda. To sicer ta Kavarna Hayak navaja, da ni zmota, je pa to zavajanje političnih korektnežev in progresivcev. Namreč, velik del migrantov v teh dveh migrantskih valih je prihajalo iz držav, ki so imele enake ali podobne vrednote kot ciljne države. Kolega Grims je govoril o tisoč beguncih iz Ukrajine, ki se trenutno nahajajo na Poljskem. Je kdaj kdo od večine v Državnem zboru govoril o njih? Nikoli in nikdar. Pa verjetno že kulturno gledano bolj sodijo v Evropsko unijo kot pa kdo drug. Še ena zmota, ki je bila izpostavljena; migranti bodo pripomogli h gospodarski rasti, s tem pa k blaginji Evropske unije. Poglejte, Evropska unija se sooča z dvema velikima težavama. Prva je vse bolj socialistična gospodarska miselnost evropskih voditeljev in tukaj gre tako za evropske socialiste kakor Evropsko ljudsko stranko, druga pa so vrednote in kultura migrantov. Vse to je eksplozivna mešanica, ki bo pripeljala do smrtonosne ekonomske spirale, dokler se Evropa ne bo gospodarsko zlomila in propadla. Vprašanje je, ali nismo morda že zamudili čas, da bi to ustavili. Ko se pogovarjamo o izobrazbi in napovedih, kako bodo migranti oživeli zaspano gospodarstvo Evropske unije zaradi profesij in poklicev, ki jih v Evropi primanjkuje. Ja, ne vem! Začetka marca letos torej, tri tedne nazaj, je tudi študija kölnskega Inštituta nemškega gospodarstva povedala, da kar 9 odstotkov odraslih prosilcev za azil ni nikoli obiskovalo šole, skoraj četrtina pa šolanje predčasno zapustila. Ne vem. Velikokrat tukaj govorite, ko omenjate razne »think tank«, ki so plačani s strani Soroša in seveda tudi njegovih podaljškov, kako so vsi neodvisni. Ne bom govoril, da je ta inštitut neodvisen, jim pa malo bolj verjamem kot katerim domačim. Spomnil bi tudi na primer avstralske azilne zakonodaje, ko se pogovarjamo, da Evropska unija nima enotne. Sicer se ne strinjam s tem, da Evropska unija hoče iz dneva v dan več pristojnosti, več pooblastil, po drugi strani tolče po močnih nacionalnih suverenih državah, ampak mogoče pa bi lahko razmislili o skupni azilni politiki, v kolikor bi oblast v Evropski uniji prevzele države Višegrajske skupine, torej evropskih konservativcev in reformistov, ki so jasno povedali, da je bilo dovolj prenašanja suverenosti in odmikanja od volje ljudstva. Avstralija je leta 2013 začela izvajati azilno politiko, v okviru katere vojaške ladje prestrežejo plovila z migranti, jih napotijo v drugo smer, še preden dosežejo carino. Pošljejo jih bodisi nazaj na njihovo izhodiščno točko, ki je običajno Indonezija, bodisi v centre za priseljence na tihomorskih otokih, Papua Nova Gvineja, Nauru. Ko sem prej napovedal, da se bom tudi v tej razpravi dotaknil problemov s Turčijo. Ja, pogrešam večji angažma Vlade, tudi kakšnih izmed strank, kaj si mislimo o diktatorju Erdoganu. Mislim, da od zadnjega nekega, bom rekel, spodletelega poizkusa državnega udara, ki je bil po mojem planiran s strani režima, se v Turčiji dogajajo grozne stvari. Osebne svoboščine prebivalstva izginjajo, se jemljejo, uvaja se smrtna kazen, za katero mislim, da je ena izmed [[…]], torej odklon smrtne kazni ena izmed vrednot in ideja Evropske unije in gre povsem v nasprotju z idejami Evropske unije, do zadnjih groženj in zmerjanja. Tako tudi Evropska komisija je Ankaro opozorila na nazadovanje na področju vladavine prava in temeljnih pravic ter svobode izražanja in medijev. Posvarila jo je tudi, da načrti za uvedbo smrtne kazni niso v skladu s prizadevanji za članstvo v Evropski uniji. Sam moram povedati, da sem takrat predsednika stranke Desus, torej gospoda Karla Erjavca, vprašal, kakšno je stališče slovenske vlade do pristopa Turčije v Evropsko unijo, če bomo stopili na stran avstrijskega kanclerja, ki je social demokrat – torej, tukaj bi rekla večina ljudi, da je zagrizen levičar ali pa ne vem kaj –,in je sam jasno povedal, da Turčija ne spada v Evropsko unijo. Žal je ostal edini, ki je to povedal in na Svetu Evrope ni dobil podpore nobenega izmed prisotnih. Mislim, da Evropa in tudi mi kot država Slovenija ne smemo dopustiti, da nam Erdogan žuga, grozi, nas zmerja in izsiljuje. Poglejte, kaj je, recimo, povedal konec leta 2016: »Poslušajte me, če boste šli še dlje, se bodo meje odprle.« Imejte to v mislih. Seveda tega ni nihče resno vzel. Pa vsi vemo, da balkanska pot, migrantska, se je nekako zaprla samo in izključno zaradi dogovora med Evropsko unijo in Turčijo. Torej, to se lahko jutri zgodi, da bodo migranti spet na migrantski poti, posebej, če se bo situacija v Makedoniji še bolj zaostrila in poslabšala. 21. marec 2017, Erdogan zmerja rasistično, fašistično in kruto Evropsko unijo. Mi smo samo sedeli in to dopustili. Niti ene izjave, sporočila za javnost nismo slišali. Se opravičujem, ampak pri takih temah pa moramo kot narod stopiti skupaj in nekomu, ki predstavlja grožnjo za mednarodni mir, jasno povedati, naj se neha hecati – bom milo rekel, ker me je prej predsedujoči opozoril. V Turčiji pa je včeraj torej povedal Erdogan, da Evropejci povsem svetu ne bodo mogli varno hoditi po ulicah, če se bodo vedli tako, kot se danes. Pa bom vprašal vse prisotne, ki še imate možnost razprave, ali se vam zdi to normalno. Smo dol bomo gledali, pa pustili. In spet je aktivna edino Avstrija, ki je dosegla vsaj delni dogovor v noveli Zakona o zborovanja in s tem omejila predvolilne aktivnosti Erdoganove stranke v Evropi. Upam, da bomo naše severne sosede, sicer jih ne podpiram v vsem, predvsem ko se pogovarjamo o problematiki slovenske manjšine na avstrijskem Koroškem, ampak tukaj pa moramo najti neko skupno pot in stališča. Tudi turški zunanji minister Cavusoglu je, recimo, Nemčiji grozil, da njihova vojaška predhodnica, peta kolona že tam, potem pa tudi na Nizozemskem dejal, da »naših ljudi nismo poslali tja, da bi postali ujetniki«. Torej, oni smatrajo pošiljanje svojih ljudi kot del osvajanja Evrope. Tudi Erdogan je rekel, da so Turki prihodnost Evrope in naj ima vsak vsaj pet otrok. Višegrajska skupina – žal veliko angažmaja Slovenske demokratske stranke v tem primeru je bilo, da bi se priključili Višegrajski skupini. Tudi sam delim to mnenje in prepričanje. Po mojih informacijah, ki jih imam, so trenutno nekateri problemi samo na relaciji Slovenija–Poljska, medtem ko preostale države Višegrajske skupine ne nasprotujejo včlanitvi Slovenije ali pa pristopa Slovenije v Višegrajsko skupino. Mislim, da če bi naša diplomacija včasih raje šla na Poljsko kot pa raje v Moskvo, bi bilo mogoče bolje, pa bi si zagotovili nove partnerje v Evropski uniji. Namreč, nihče ne ve, kaj se bo dogajalo z Evropsko unijo po francoskih volitvah, če bo v Franciji, po mojem, zmagala Le Penova, potem je to konec Evropske unije, je pa mogoče tudi res, da se potem vsaj Evropski parlament v Strasbourgu ukine. Imam še kar nekaj gradiva, o katerem imam za razpravljati. Mogoče bom glede na svojo časovno omejitev še izkoristil nekaj minut, nato pa preostanek pustil za nadaljevanje razprave. Sam upam, da bom dobil kakšen odziv, ker mislim, da ni nova politika, da nekaj poveš, pa greš potem ven iz dvorane. Z zanimanjem sem prebral gospoda Keith Milesa. O njem sem že govoril. Napisal je odlično kolumno v Financah. Gre za Britanca, ki je tudi slovenski vladi večkrat svetoval na gospodarskem področju in zdaj tudi živi v Sloveniji. Ukvarja se tudi s »think tanki« na področju konzervativizma in liberalizma. Sam je mnenja, da več mesecev trajajoča zmedenost in neodločnost se začenja maščevati Evropski uniji. Njena neodločenost spominja na neodločnost pri reševanju krize evrskega območja. Najprej se z odločitvami odlaša ali pa so slabo premišljene, potem se Nemčija na podlagi lastnih interesov odloči, kaj hoče, in se pol držav s tem ne strinja, pol pa jih to sprejme. V katero polovico spadamo mi kot Slovenci, dobro vemo – kakor reče mama Merkel, kakor reče Claude Juncker, tako bo. Če nadaljujem. Zdaj velja pravilo, da je treba migrante registrirati v prvi državi, v katero vstopijo. V nekaterih primerih se je to namerno zanemarilo in so množice migrantov pospešeno spodbujali, da prečkajo Grčijo, Makedonijo in Srbijo vse do Madžarske. Madžarska, ki je poskušala nadzirati mejo – tam se očitno zavedajo, da če pade meja, pade država –, kot zahteva Schengenski sporazum, je bila deležna žaljivk zaradi svoje vestnosti, zdaj počne isto in migrante spodbuja, da nadaljujejo pot v Avstrijo in Nemčijo. Organizacija kot je Evropska unija, ki 19 let ni sposobna dobiti revizijskega potrdila za svoje račune in katere osebe imajo pretirane plače ter pretirano veliko sredstev za reprezentanco, ni primerna za usklajevanje usmeritev. Sicer pa svoje vloge tako ali tako ne vidi v usklajenosti, temveč v vladanju, in to kljub dvomom o njeni demokratični verodostojnosti. Migrantov in beguncev ne bi smeli mešati med seboj in Nemčija niti približno ne bi sama smela določati politike Evropske unije. Pred dnevi sem prebral zanimivo delo, Četrti rajh, kjer avtorja knjige izhajata iz tega, da kjer Hitlerju ni uspelo z vojaškimi sredstvi, je sodobnim Nemcem uspelo s trgovino in finančno disciplino. "Dobrodošli v četrtem rajhu," tako je leta 2011 zapisal britanski konservativec in evroskeptični novinar Simon Heffer. Osnovna domena te knjige je, da je nadaljevanje Hefferjevih idej obdobje četrtega rajha za Nemčijo, kar pomeni blaginjo in rast, za jug Evrope pa revščino, brezposelnost in recesije. Tudi danes poslušamo, predsednik slovenske vlade Cerar pravi, da podpira Evropo več hitrosti, podpira to Nemčija, podpira to verjetno Beneluks. Kaj pa bo z drugimi državami? Jaz pravim, da Evropa več hitrosti pomeni konec Evrope in vzpon tudi nekaterih, bom rekel, skrajnih gibanj. Čeprav, če mene vprašate, skrajna gibanja imamo tudi v parlamentu. Poglejte Združeno levico! Jih je pa več tudi drugje. Poglejte, šest ustanovnih članic Evropske unije leta 1951 z Evropsko skupnostjo za premog in jeklo – Belgija, Nemčija, Francija, Italija, Luksemburg in Nizozemska zanesljivo ne ustanavljajo te skupnosti, da bi bila Nemčija v njej hegemon. Britanska predsednica vlade Theresa May je po inavguraciji ameriškega predsednika Trumpa takoj obiskala Združene države Amerike. Merklova pa je ravnala povsem nasprotno – glasno je napadla izvršilni ukaz predsednika Trumpa o omejevanju nezakonitih migracij v Združene države Amerike. Obama pa jo je v nedavnem telefonskem klicu razglasil kar za voditeljico svobodnega sveta. Tragikomično! Ne Merklova in ne Obama nista bila voditelja svobodnega sveta, oba sta se pokazala kot ena največjih nevarnosti za našo civilizacijo, za naše vrednote. Podpiranje invazije, vdora nezakonitih migrantov v Evropo je popolnoma destabiliziralo Evropsko unijo. Evropska unija se je znašla v svoji največji krizi, po zaslugi Obame in Merklove. Če je bil cilj Merklove destabilizacija Evropske unije in pripraviti podlago za četrti Angelin rajh, ji je to kar dobro uspelo. Žal, to ne bo in ne more biti zgodba s srečnim koncem. Evropska unija potrebuje normalno Nemčijo iz časov kanclerja Kohla, našo najmočnejšo trgovinsko partnerico, ki je med prvimi priznala samostojno Slovenijo. Potrebujemo Evropsko unijo, a ne kot federalnega pronemškega spačka, temveč kot močno in odločno zvezo suverenih držav. Če iz Evropske unije izstopi še Francije, Evropske unije ni več. Ne bo zveze, ki bo enakopravno sedela ob ZDA, Kitajski, Rusiji in drugih silah v tem konfliktne in nepredvidljivem večpolarnem svetu. Bo le evropski spaček, nemško lutkovno gledališče. V tem pogledu bi seveda povedal, da delim poglede z dr. Crnčecem, ki je seveda tudi nekako predstavil to delo v slovenskem jeziku in v sklopu enega izmed člankov. Tako nisem slišal, da bi vam tukaj šlo za neke konkretne rešitve, konkretna močna stališča. Nimamo močnih stališč do prihodnosti Slovenije v Evropski uniji, kjer iz dneva v dan izgubljamo suverenost. Nimamo konkretnih močnih stališč do groženj in izsiljevanja Turčije napram Evropski uniji in seveda tudi nam. Nimamo nekih jasnih stališč, kaj bomo z migrantsko krizo, koga bomo sprejemali, kam naseljevali. Jaz sem na stališču, da edina prava varnostna politika je nič nezakonitih migrantov in tukaj žal prihaja do nekih razhajanj; pa seveda to, da na prvo mesto je treba postaviti lasten narod, ne pa, da Slovenci postajamo drugorazredni na svoji lastni zemlji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Šefic, državni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Uvodoma seveda moram nasprotovati kakršnikoli ugotovitvi, da slovenska vlada dela proti interesom Slovenije, slovenskih državljanov, da s svojimi odločitvami ogroža našo varnost. Zakaj? Zaradi tega, ker vlaga izjemno velike napore na eni strani, da zagotavlja vse tisto, kar je nujno potrebno za oskrbo tistega malega števila ljudi, ki tako ali drugače pridejo v Republiko Slovenijo. Tukaj predvsem mislim na ilegalne migracije, za katere seveda veste, da pravzaprav nobene države ni, da nima nič ilegalnih migracij. Praktično take države ni. Tudi tiste, ki so sprejele najstrožje ukrepe, ki so postavile bojne ograje, imajo pripor za prosilce za mednarodno zaščito in tako naprej, še vedno imajo relativno veliko število ilegalnih migrantov in predstavljajo zaenkrat še vedno največjo vstopno točko za ilegalne migracije v Evropsko unijo. Torej absolutne nule ne moremo tukaj doseči in je nikoli tudi nismo tudi ne v zgodovini Slovenije. Zaradi tega je treba za ljudi, ki pridejo in potem zaprosijo za mednarodno zaščito, seveda poskrbeti. In tu vlada deluje. Je tudi vzpostavila urad, ki bo – sem prepričan bistveno – bolj učinkovit oziroma bo predstavljal učinkovit sistem; tudi sem večkrat poudaril, tudi racionalnejši. Tako seveda na tem področju definitivno so aktivnosti, vendar tudi na drugem področju, ki je bil vzpostavljen, kar se tiče varnosti, kar se tiče nadzora državne meje, kar se tiče seveda hkrati zaščite tudi šengenske meje. Tudi tu so eksaktni podatki, da Slovenija opravlja dobro svoje delo zaradi tega, ker seveda vse tiste, ki jih dobimo neposredno na meji, tudi vračamo v države, od koder so prišli. In dejstvo, da migracij Slovenije v druge države praktično ni. V lanskem letu v celotnem letu je bilo 76 prehodov v Avstrijo, v letošnjem letu eden. To so dejstva in mimo teh dejstev ne moremo. Torej, Slovenija oziroma Vlada Republike Slovenije je tudi predlagala konkretne ukrepe, ki smo jih oziroma ste jih v tem parlamentu sprejeli in ki nam bodo pomagali, če seveda pride do bistveno spremenjenih sprememb tudi na tem področju. Torej razmišljamo na obeh straneh. Res pa je, da se pogosto srečujemo z drugim dejstvom, da imamo na eni strani zahteve, da sprejmemo vse, neomejeno količino, brez vsakih omejitev, na drugi strani pa, da na sprejemamo nikogar. Dejstvo je, da nas tudi v Državnem zboru pozivate, da vzpostavimo več kapacitet v skladu s kontingentnim načrtom, da moramo imeti za več tisoč ljudi, več tisoč prosilcev za mednarodno zaščito pripravljene kapacitete, na drugi strani je zahteva – nič. Zahteva se boljše razmere za prosilce za mednarodno zaščito in seveda tudi tiste, ki dobijo potem to zaščito. Na drugi strani – absolutno previsok standard. Imamo zahtevo, da povečamo kvote, da so te kvote, ki jih je Slovenija ob trdih pogajanjih – mimogrede seveda Odbor Državnega zbora za zadeve Evropske unije je o tem večkrat razpravljal, podprl stališča Vlade, Odbor za notranje zadeve in javno upravo je to obravnaval. Torej smo obravnavali to problematiko zelo natančno, tudi številke in tako naprej. Seveda na drugi strani je zahteva – nič. Seveda to ne gre in uvodoma sem povedal, kaj bi seveda to pomenilo, če bi se to zgodilo. Kritizirani smo takrat, ko se zahtevajo, ko uporabimo državne kapacitete. Ko smo predlagali objekt, državni, vojaški, ki ga tudi Ministrstvo za obrambo pravzaprav bi lahko nadomestilo na drug način, seveda smo imeli izredno sejo Odbora za obrambo in seveda smo bili kritizirani. Ko damo prazna stanovanja, ki so že več let prazna, neizkoriščena – seveda smo kritizirani. Ko angažiramo zasebne nastanitve, zopet ni v redu. Ni dobro, smo kritizirani. Skratka, v teh razmerah in teh zelo različnih stališčih mora Vlada potem seveda resno analizirati vse zadeve in sprejemati ukrepe in sprejema jih in jih bo tudi naprej sprejemala. Tudi skrb za varnost sem poudaril. Seveda, brez dvoma je to ena od ključnih prioritet te vlade in seveda Ministrstva za notranje zadeve, slovenske policije. Varnost je prav gotovo dobrina, katero smo največkrat izpostavili v tem parlamentu prav s strani Vlade in seveda v to tudi vlagamo. Res je, leta 2015 zaradi posledic preteklih politik policija ni bila tako dobro opremljena, kot je opremljena danes in to je seveda produkt te vlade, te ministrice. Seveda je imela tudi slabše pogoje, tudi to je res. Danes smo popravili tudi delno nagrajevanje in zdaj se pogajamo o tem, da bomo še nekatere zadeve odpravili oziroma popravili. Tako ti očitki ne morejo in seveda ne zdržijo. Kar se tiče tega, da bi morali imeti skupen načrt, neko strategijo, tu se pa globoko strinjam z vsemi, ki ste o tem razpravljali. Sam sem v tem državnem zboru, v teh odborih tega državnega zbora, tega državnega sveta večkrat predlagal, da se resno pogovorimo o strategiji migracij, dolgoročni strategiji, kako se soočati s tem, na kakšen način, seveda tudi oblikovati ustrezna stališča v relaciji do Evropske unije, zato ker se bomo lažje tam zavzemali za naše stališče. Seveda kakšnega posebnega odziva ali volje vsaj do mene ni prišlo. Seveda nasprotujem pa temu, da kriminaliziramo vsakega migranta. Ni vsak migrant terorist, ni vsak migrant kriminalec, res pa je, in leta 2015, tam že od marca naprej, ko smo o tem razpravljali, smo večkrat opozarjali na tveganja, ki jih prinašajo ilegalne migracije. To je pa dejstvo in tu ni kaj, bom rekel, se izogibati temu in tudi zelo natančno smo povedali, katera tveganja se pri tem pojavljajo. Zato smo tudi vedeli, kaj nas čaka in zato smo se lahko tudi relativno dobro pripravili, ne glede na vse okoliščine, s katerimi smo se soočali. Morda nekaj podatkov, ki so bili omenjeni. Prvo, ta trenutek, na današnji dan,imamo 250 prosilcev za mednarodno zaščito v Republiki Sloveniji. Kar se tiče relokacije, ker je bilo omenjeno, da je Slovenija ena od štirih držav, ki izvajajo relokacijo, naj povem takole. Irska je do zdaj izvedla 53 odstotkov vseh svojih obveznosti; torej od 600, 320 oseb. Latvija 47 odstotkov – da bom samo pri procentih, lahko potem tudi v kompletnih številkah. Litva 34 odstotkov, Luksemburg 40 odstotkov, Malta 73 odstotkov, Portugalska 37 odstotkov, Romunija 14 odstotkov, Slovenija – to so podatki iz začetka marca, 22 odstotkov, zdaj je nekaj malega več, ker je še ena skupina prišla, Finska 51 odstotkov, Estonija 26 odstotkov, Ciper 20 odstotkov in tako naprej. Torej ni Slovenija niti med prvimi štirimi, ampak verjetno tam v začetku druge polovice, približno, ali pa v sredini. Kar se tiče trajne preselitve, moram povedati, da je Češka do zdaj izvedla od 400 napovedanih, 52 iz Libanona in Jordanije. Recimo, za primer Belgija 597, Avstrija tisoč 643, Finska 293, praktično 100-odstotno, Francija tisoč 200, tudi več kot 50 odstotkov, Nemčija tisoč 403, Irska 100-odstotno – 520, Italija in tako naprej. Seveda lahko bi še našteval te države, pa da ne bom preveč vas moril s temi podatki. Skratka, kaj sem želel povedati, da ta relokacija poteka. Oceni seveda komisije nekoliko prepočasi, vendar je pomembna, zato da razbremenimo dve najbolj obremenjeni državi na zunanji meji Evropske unije; to, kar seveda evropska zakonodaja zahteva, in to, kar seveda smo pričakovali in zahtevali in zaradi česar so se potem tudi stvari umirile in danes imamo relativno ugodno stanje in lahko upamo, da bo tako ostalo in seveda treba je narediti, da tako tudi bo. Morda še nekaj zadev. Ja, avgusta, drži, ko ste omenili mojo izjavo, koliko jih bo ostalo, mislim, da niti stotinka tistega ni, kar je šlo preko Slovenije, tako da je ta moja izjava kar natančna. Kar se tiče nekaterih groženj zdaj v zadnjem obdobju, ki so bile izražene. Moram reči, da z vidika Ministrstva za notranje zadeve to situacijo izjemno podrobno spremljamo vsak dan; vsak dan posebej, vsak dan posebej vrednotimo, ocenjujemo, kaj se lahko zgodi, kje so tista ključna tveganja in seveda temu primerno tudi naše varnostne sile potem ukrepajo. Tudi te grožnje, ki so bile izrečene, seveda so predmet temeljite ocene in ocene možnih posledic oziroma ocenjujemo, kaj bi lahko pomenile. Tisto, kar velja za Evropsko unijo - Turčijo, ta sporazum, seveda je in to smo tudi večkrat povedali tudi javno in v tem državnem zboru, da je to ena kritična točka, ki bi lahko v prihodnosti povzročila bistveno povečano število ilegalnih migracij. Nobene dileme. Zato seveda gredo napori v tej smeri, da se ta sporazum nekako obdrži in da so te ilegalne migracije pod nadzorom. ¸ Slovenija oziroma Ministrstvo za notranje zadeve tudi dobro sodeluje z vsemi državami tako imenovane V4. Mi imamo konstantne stike pa izmenjujemo mnenja, poglede, sodelujemo. Tako mislim – tudi kar je ministrica večkrat povedala tudi v Državnem zboru –; seveda z vsemi, ki so pripravljeni tvorno sodelovati pri obvladovanju teh razmer, z njimi maksimalno sodelujemo. Zavrniti moram tudi kakršnokoli zastraševanje s strani – to, kar je bilo danes omenjeno, da ministrica zaostruje ukrepe, ministrica in Vlada plašita, povzročata paniko. Mislim, da prav nasprotno; ves čas poskušamo delovati umirjeno, z argumenti, razlagati, informirati z namenom, da se teh stvari lotevamo preudarno, mirno, premišljeno in da na ta način imamo boljše rezultate. Seveda integracija je izjemno zahteven proces z vsemi tistimi, ki na to opozarjajo in opozarjate – seveda se absolutno strinjam. To je težaven proces, je pa pomemben, kajti če je ta proces neuspešen, potem seveda pride tudi do pojavov, ki lahko močno vplivajo na naše delovanje. Tega se zavedamo in temu se posveča zelo veliko pozornosti. In čisto na koncu. Seveda moram zavrniti, da bi Republika Slovenija kakorkoli menila, da bi s temi ilegalnimi migracijami lahko reševali neka socialna vprašanja zaposlovanje in tako naprej. Ne, to sigurno ni sistem, ki bi lahko dal rezultate. Morda nekaj malega bi šlo, seveda ko govorimo o trajni preselitvi iz tretjih držav, ko država, ki potem dovoli oziroma pripelje te ljudi, natančno preveri, tudi ima neposreden vpliv na izbor in tako naprej. Seveda tam bi morda lahko delno tukaj tudi zasledovati nekako kakšnega od teh ciljev, sicer pa ne. Tu se pa seveda strinjam. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Andrej [[…]]Proceduralno, gospod Branko Grims.
Hvala, gospod predsedujoči. Ali lahko samo zaprosite gospoda državnega sekretarka, da pojasni tisti podatek, ki sem ga jaz prej povedal? Je namreč bil njegov, da je bilo 818 prosilcev za azil, približno 200 od skupaj tisoč 100 vloženih prošenj jih je pa izginilo, ker naj bi šli že naprej. To je citat po spominu. Kolikor se spomnim, je bilo to rečeno pred približno dvema mesecema. Sedaj je pa rekel gospod državni sekretar, da je tukaj samo 240 približno prosilcev za azil, ob tem ko so nekatere še uvozili v okviru kvotnega sistema. Kam so pa izginili potem vsi ostali?
Hvala lepa. Izvolite, gospod državni sekretar Boštjan Šefic.
Hvala lepa. 800 in še nekaj po mojih informacijah prosilcev za mednarodno zaščito v nekem trenutku, po mojih informacijah ni bilo nikoli. Bilo jih je pa tam, mislim, blizu 400. To pa ja. Sedaj pa če mi lahko samo za sekundo, da poiščem ene podatke, koliko je bilo vloženih prošenj za mednarodno zaščito [[…]]In to smo tudi veliko razlagali v preteklosti, nekateri seveda prekinejo ta postopek, odidejo iz države, nekateri seveda tudi izrecno izrazijo željo, da umaknejo prošnjo za mednarodno zaščito. So različne situacije. Lahko vam povem, da v letu 2016 je bilo vloženih tisoč 308 prošenj, od tega je bilo odobrenih statusov 170 osebam. Toliko mogoče v pojasnilo. Ta trenutek je pa pač številka takšna, kakršna je, nameščeni so v azilnem domu na na Viču, na Kotnikovi in v Logatcu. Toliko.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Andrej Čuš. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Šefic, jaz vas razumem, da ste v težki situaciji, ko vas je nekako ministrica potunkala v to situacijo. Sem pa v svoji, skoraj 50-minutni razpravi postavil kup vprašanj, stališč, tudi želje po tem, da se Vlada opredeli, zato mogoče, dokler še imamo danes razpravo, predlagam, če lahko povabite ministra za zunanje zadeve, da pove, kaj več o dogajanju na relaciji med Evropsko unijo in Turčijo. Vsekakor bi bilo to več kot na mestu. Morda tudi predsednika Vlade, da nekako razjasni, zakaj sam ne pristopi k pobudi naših severnih sosedov, torej, Republike Avstrije, da se prekinejo pristopna pogajanja med Avstrijo in – med Evropsko unijo in Turčijo, se opravičujem. Sem pa v vmesnem času tudi poiskal izjavo zunanjega ministra Karla Viktorja Erjavca, ki se je tudi sam opredelil, kaj se je dogajalo glede napada v Parizu. Dejal je, da bi bili zelo naivni, če bi bili prepričani, da so v prebežniškem valu prihajali samo dejanski prebežniki iz ekonomskih ali drugih razlogov. Kot zunanji minister sicer, kot je dejal, težko komentira delo Ministrstva za notranje zadeve, zlasti policije. Dodal pa je, da je gotovo res, da so takrat, ko so bile migracije najbolj množične, prihajali različni ljudje. Še enkrat sem povedal, da je treba jasno ločiti begunce in migrante, ampak vi še vedno govorite, kot da gre za begunce, migrant pa rečete po potrebi, ko ste stisnjeni v kot. Moram se dotakniti področja transparentnosti. Mislim, da je volilni slogan Stranke Mira Cerarja še takrat na volitvah bil: etično, moralno, transparentno. Te tri besede bi danes morda lahko zamenjal »peace, ljubav in bog«, ampak prav je, da smo transparentni – lahko nadaljujem, prosim, ker tam slišim nekaj pripomb? Ena izmed osnov vsake pravne in demokratične države je transparentnost. Mislim, da vsak neto plačnik v slovenski proračun ima pravico vedeti, za kaj se porabi tudi en cent, če ga to zanima. Tukaj pa vidimo različne neke informacije, kaj se dogaja, koliko plačamo, prihajajo različni izračuni. Verjamem, da nekdo izkorišča izračune, ki kažejo, da migranti stanejo največ, pa po drugi strani država, ki pa prikaže, da je to najmanj. Jaz mogoče pristanem, da je potem resnica nekje na pol, nekje vmes, ampak če pogledamo na prag revščine v Republiki Sloveniji, da 300 tisoč ljudi živi na pragu revščine, da delajo pa da so reveži, da komaj preživijo, se mi pa zdi malo nesprejemljivo, da toliko več sredstev namenimo za vse druge stvari. Pa ne bom danes niti o drugih stvareh, kakršna je korupcija v zdravstvu. Me pa še zanima, če smo transparentni, še ena stvar. V ponedeljek se je postavilo poslansko vprašanje v zvezi z nabavo kondomov, o kondomih ne bom spraševal. Me pa zanima, kot je iz tega povpraševanja in razpisa ministrstva zaslediti. V zadnjem povprašujete po športnih copatih, oblačilih, spodnjih majicah, hlačah, puloverjih, nogavicah, trenirkah, kratkih hlačah, bundah, nedrčkih, kapah, rokavicah, dežnikih, brisačah, rjuhah in kuhinjskih krpah. Po količinah, ki so predvidene v javnem naročilu, je razvidno tudi, kakšno je trenutno razmerje med moškimi in ženskimi prosilci za azil. Če se ne motim, za moške potrebuje država okrog tisoč 550 spodnjih hlač, za ženske pa samo 300 spodnjih hlač. Matematiko sem tudi na maturi naredil, pa se mi zdi, da to nekako ne gre, ni najbolj jasno, ker vsi si kot ogrožene ljudi predstavljamo predvsem ženske, otroke, tukaj pa se mi zdi, da bomo pomagali predvsem odraslim moškim, ki bi morali braniti svojo državo. Ampak saj je znano, da velika večina ljudi sploh ne prihaja z vojnih območij, ampak potem tukaj v Sloveniji zaprosijo za azil, ker jim rečejo, to je zadnja neka normalna država verjetno ali pa je v šengenu, tako da ne vem, no. Tukaj imam statistike iz Nemčije, od kod prihajajo migranti. Ne vem, no, lahko me popravite, ampak Senegal, Bosna, posamezniki brez držav, Bangladeš, Iran, Gambija, ljudje, ki ne povedo od kod prihajajo, Makedonija, Rusija, Somalija, Nigerija, Ukrajina, Pakistan, Srbija, Eritreja, Irak, Albanija, Afganistan, Kosovo. To so pač države, kjer smatram, da ne potekajo vojne. Mogoče ena ali dve sta neki žarišči in se kaj dogaja, definitivno pa ne moremo zdaj dopustiti, da pridejo ilegalni ekonomski migranti se pretvarjat, da so begunci ali da so ogroženi. Tukaj pa mislim, da smo kot država popolnoma zatajili, ker če se na koga obračamo, se samo obračamo na besede ljudi, ki prihajajo, ljudje pa so pripravljeni povedati marsikaj. Strokovna usposobljenost ljudi, ki pa so delali na meji, od seveda prevajalcev in tako naprej, pa smo lahko vseskozi videli, da ni ravno na nivoju. Zaradi takih statistik, se opravičujem, ampak se mi zdi, da bolj pomagamo migrantom in niti približno nobenemu beguncu. Če smo pa tudi enotni, pa poznamo nekako mednarodno pravo, pa tudi vemo, kakšna je definicija begunca – do prve varne države – in tudi mi bi se morali zavzemati, da čim več beguncem pomagamo na nekih ozemljih, kjer se zadržujejo, kjer lahko zaradi njihovih kulturnih, ideoloških, lahko rečem socioloških lastnosti skupaj organiziramo izobraževanje ter seveda tudi vso dodatno oskrbo. Niti približno pa to ne, ne vem no, ampak mislim, da moramo poskrbeti predvsem, da se jim pomaga zunaj Evropske unije, ne pa v Evropski uniji.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi naj se gospa Marinka Levičar. Izvolite, gospa Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči. Šla bom mogoče nekoliko nazaj. Slovenija oziroma naša država je v času vlade Janeza Janše vodila Evropsko unijo. Takrat v bistvu nismo Slovenijo postavili samo na evropski zemljevid velikih držav, ampak tudi na svetovni zemljevid. Naše uspešno predsedovanje so nam takrat priznavali mnogi, številni; tako javno, kot v različnih nastopih, kot tudi v številnih drugih oblikah. To je dejstvo. In Slovenija je takrat kot država tudi nekaj pomenila. Njena beseda je nekaj veljala. Njeno besedo so jemali resno. Danes, spoštovani, pa imam občutek, da temu ni tako. Eno je zagotovo stanje v državi, drugo je zagotovo nespretna vlada, ki jo imamo. Danes se mi zdi, da smo cokla celotnega sistema in tisti nekdo, nebodigatreba, s katerim je moč pomesti na najbolj enostaven način. Se pravi tudi, ko govorimo o kvotnem sistemu. Danes se v Sloveniji, tudi v tem državnem zboru mudi komisar za človekove pravice. Jaz se iskreno, ampak res iskreno sprašujem, kakšen je pravzaprav tisti osnovni namen njegovega prihoda. Vem, izvedela sem, da obiskuje številne države, ampak zanima me, ali se je najprej ustavil na Poljskem, ali je šel na sosednjo Madžarsko, ali je Slovenija tista, ki zopet potrebuje en udarec, zato da bo podlegla zaradi drugih slabosti, ki jih imamo. Seveda takrat, v času vlade Janeza Janše je bila gospodarska rast, najnižja brezposelnost in tako naprej, drugi otrok je imel brezplačen vrtec, imeli smo večje število otrok, bi je en naravni prirastek, izgledalo je, da gremo res naprej. Danes je to stanje povsem drugačno, obrnjeno na glavo. To so nas pripeljale prej oziroma kasneje vlada Boruta Pahorja in potem vse do danes. Upravičeno se sprašujem, v čem je problem, da nekdo zavrača referendume. To gre za tako pomembna vprašanja, za celotno državo, da se mi zdi, da bi takšen referendum pravzaprav pomenil razbremenitev tudi ministrstva, ki to področje pokriva, kajti boriti se proti državljanom, pa to vendarle na koncu koncev ne gre. Lahko ponujaš različne rešitve, lahko narediš marsikaj, ampak ljudje so tisti, ki končno odločajo o svoji usodi. Res je, se strinjam, še dve leti nazaj ali pa dve leti pa pol je bila varnost v tej državi nekaj samoumevnega; vrednota, ki smo jo imeli in tudi mladi se praktično sploh niso zavedali. Po tem tako imenovanem valu ali pa udaru migrantov, se je situacija spremenila, ljudje so se prestrašili, ljudje so začeli bolj razmišljati in z različnimi terorističnimi dogodki po Evropi ugotovili, da tudi mi v Sloveniji nismo več oaza. Saj vsi vemo, da je na primer Velika Britanija sprejela odločitev, da izstopi iz Evropske unije tudi zaradi omenjene teme – ampak, kaj se je zgodilo včeraj? Teroristični napad, ponoči je to potrdil šef policije Velike Britanije, to je potrdil tudi vodja, mislim da, kriminalističnega oddelka. Skratka, to je dejstvo. To se dogaja. Tudi mi nismo pri tem izvzeti, tudi mi smo Evropejci. To so naši sodržavljani. Res se je zgodilo nekaj 100, tisoč kilometrov stran od nas, ampak dogodki v Nemčiji, ko so napadene najstnice, ko so napadene ženske, to je zelo blizu nas, tudi v sosednji Avstriji. Poglejte, kam smo mi pravzaprav državo pripeljali? S tem, da naši državljani, ki delajo v sosednji Avstriji, zato ker doma ni kruha, imajo na nek način delno zaprto mejo. To so rezultati naših ukrepov. In je res, da ni neke strategije, ampak dejstvo je, da je Slovenska demokratska stranka z nastopi od samega začetka govorila tudi o širši strategiji, samo povzeti bi jo bilo treba, predstaviti naprej. Res pa je, in roko na srce, da je zelo odvisno, kdo to predstavi; ali nekdo, ki v okviru Evropske unije beleži neko avtoriteto, ki predstavlja državo, ki pomeni v evropskem prostoru neko avtoriteto, ali je to neka cokla, ki jo pravzaprav morajo vleči vsi za seboj. Seveda je najbolj enostavno, da tej cokli prilepimo še nekaj tisoč migrantov. In jaz strogo uporabljam besedo migranti. Tudi zaradi vsega tega, kar je prej že povedal poslanec Čuš, ko je govoril o nekih razmerjih, in tudi o podatkih, ki jih je policija takrat sproti objavljala, koliko prihaja žensk in koliko prihaja moških. To je dejstvo. Poglejte, spomnimo se časov, ko je bila vojna na Balkanu, takrat je res Slovenija, mislim da, sprejela okoli 70 tisoč beguncev iz sosednje Bosne. Nihče ni bil proti temu, nihče. Takrat ni bilo nobenih protestov državljank in državljanov, zato ker so vedeli, da ljudje bežijo pred vojno. Vesela sem za vse tiste, ki so našli tudi tu svoj drugi dom in danes tu živijo. Nekateri se niti vrnili niso nazaj več po tistem, ko je nekako zavladal tam tudi mir. Ampak to ni isto. Danes ne govorimo o istih problemih, danes govorimo predvsem o ekonomskih migrantih in tistih, ki želijo spremeniti Evropo, spremeniti vrednostno, kulturno in tudi, oprostite, finančno. Kajti ni je države, za katero to ne predstavlja finančnega momenta, res pa je, da za eno Slovenijo verjetno mnogo večjega kot za kakšno drugo državo, ki ima stanje mnogo boljše. Prej je bilo rečeno, koliko porabimo za posameznega migranta. Glejte, Računsko sodišče je povedalo, tisoč 963 evrov. To ni izmišljen podatek, to ni približen podatek, to je ugotovitev Računskega sodišča. Zdaj pa povejte, koliko ljudem lahko s takšnim zneskom pomagamo! Prav bi bilo, da so državljani tisti, ki bodo odgovorili na to vprašanje. Da bodo državljani tisti, ki bodo šli na referendum, in da bodo med tistimi, ki se ga bodo udeležili, tisti, o katerih sem govorila v ponedeljek pri ustnem poslanskem vprašanju, ki v podjetju, ki si razdeli 2 milijona evrov dobička, ne dobijo niti minimalne plače. Bom zaključila, vendar se moram obregniti še na kolega Kordiša, da Slovenska demokratska stranka prinaša v Državni zbor terorizem. Glejte, sam je rekel, da rehabilitirajmo politično nasilje. Glejte, tole je slika gospoda Kordiša. Tako on vidi to rehabilitacijo – nasilje nad lastnimi državljani, nasilje nad lastnimi državljani, samo zato ker imajo drugačno mnenje kot on. Se vam ne zdi, da je to podobno nekim časom izpred 70 let? Samo da so se takrat stvari zaključile mnogo hitreje in še na bolj žalosten način. Samo še za zaključek. Spoštovani državni sekretar, res ne razumem, da se zdaj iščejo stanovanja po Kopru. Ljudje so deložirani, ljudje nimajo kje živeti, mi pa ponujamo migrantom najboljše lokacije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravi naj se gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vabljenim in vam, poslanke in poslanci! Gospod Čuš, mislim, da tale predlog, ki ste ga poslali v Državni zbor, je res strel v prazno. Vsi vemo, da se referendumi dogajajo vedno, kadar Ministrstvo za notranje zadeve želi najti prostor za azilante oziroma za prosilce za azil. To je dokaz mnenja naše družbe, kako smo usmerjeni proti tem ljudem. To je zame povsem zadosten pokazatelj. Zato mislim, da je med ljudmi, med našimi ljudmi, med Slovenkami in Slovenci, našimi državljani že dovolj strahu pred azilanti in vsemi priseljenci ter vsemi drugačno mislečimi in sploh drugačnimi, kot mislimo, da smo mi. Vendar mislim, da nismo v ničemer drugačni in kaj več ali manj vredni. Namen te obravnave je, po mojem mnenju, tudi spodbujanje sovraštva, vsaj glede tega, kar govorite o porabi denarja, ki gre za azilante oziroma za prosilce za azil. Vi navajate samo tiste podatke, ki vam ustrezajo, jih ne tolmačite vnaprej in jih ne razgrajujete, ker vam to pač ne ustreza. Primerjate jih s pokojninami, celo tako daleč, da bi ljudje ja še bolj bili proti tem ljudem, ki iščejo pomoč in uteho v težkih situacijah, v katerih so se znašli. Zakaj pa ne primerjate denarja, ki gre za zapornike, recimo. Meni se zdi, da je tam okoli sto evrov na dan, ki gre za enega zapornika. Zakaj pa potem rajši ne predlagate, da se zapori kar ukinejo, pa bi pri tem veliko prišparali denarja, ne da gradimo še nove zapore? Ne vem. Mogoče mi boste na to kaj povedati v nadaljnjih razpravah. Gospod Grims je govoril o teroristih, o morilcih, vse to, kar se dogaja po Evropi. Ampak morilci so tudi v Sloveniji. Mi sami to vsi dobro vemo, žal. Žal se to dogaja. Ravnokar smo slišali za hud primer na Krasu. Mislim, da ljudje vseh barv in vseh nagnjenj, tako morilci kot pošteni ljudje, so med vsemi ljudmi, ne glede na narodnost in pripadnost kakršnikoli religiji, ne vem še čemu vsemu. Zato mislim, naj bo to za konec, da je namen vsega tega, kar obravnavamo danes, tega predloga in vse, kar se v zvezi s tem predlogom govori, le zgolj krepitev desničarskega populizma. Hvala za posluh.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Čuš, pripravi na se gospa Eva Irgl.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Verjetno je vam v navadi, da ljudi označujete za levičarje, pa desničarje, pa ne vem kaj vse. Jaz bom tako povedal: meni je vseeno, s katere stvari se odpre hladilnih, važno pa mi je, da je poln. Zato tudi nekako v tej smeri delujem in podprem tudi kakšen predlog kakšne stranke, za katero si nikdar ne bi mislili. Včasih pa ne podprem tudi česa, kar kakšna stranka predlaga, ki mi je bliže mogoče. Bi lahko se sedaj spravil tudi na vas, pa si vas privoščil, kako vi glasujete, pa tega raje ne bom počel, ker vam je samo važno, da vaš predsednik dobi ministrski stolček z varnostniki, za prave upokojence pa mislim, da vam ni kaj dosti mar. In če ste vi nekako rekli, da je moj predlog za ta referendum strel v prazno, jaz pa mislim, da glas za Desus je glas za privilegije in za vse ljudi srednjega nižjega razreda strel v prazno. Še enkrat bom povedal, mislim, da gre za ključno vprašanje prihodnosti naše države, zato mora o tem odločati ljudstvo. Meni je žal, da sem takrat sodeloval v tistem političnem dogovoru ali pa trgovini, ki je omejil možnost razpisa referenduma. Tudi ko sem iskal rešitve, kako sploh sprožiti kakšen tak postopek, da do tega pride, meni bi bilo najlaže zbrati 40 tisoč podpisov za tak referendum, pa sem prepričan, da bi podpisa zbral v 10 dneh, pa ne bi potreboval kakšne večje organizacije, ker ljudje s strinjajo, da je prišlo do zlorabe oblasti in da ljudje, katere so volili, ne zasledujejo svojih načel, ciljev, kar so obljubljali pred volitvami: etično, moralno, transparentno. Sam bom tudi povedal, še enkrat, da je treba ločiti begunce in migrante in da ne krepimo nobeno skrajno stališče, ker mislim, da je bila razprava vseeno na nekem kulturnem nivoju, polna predvsem dejstev. Vse to sem si nekako pripravil iz raznih poročil, raziskav inštitutov drugih držav, kaj se je dogajalo, pa niti nisem govoril o nekih sloganih, katere sem govoril na kakšnih zborovanjih ali Kidričevem, ali Šenčurju ali Mariboru ali, recimo, v Lenartu. Vseeno sem se vseskozi trudil, da ostane ta razprava nekako na nivoju. Moramo pa biti politiki, vedno pravim, konsistentni. Torej, nastaviti si moramo ogledalo, če tudi to, kar govorimo, delamo. Mislim, da klasičen slovenski politik ni tak, ker nekaj govori, dela pa povsem drugo. Zato tudi vprašanje vam. Ste morda vi sprejeli kakšnega migranta ali pa begunca? Ker če ga niste, sam smatram, da sicer imate možnost o tem moralizirati in govoriti kot poslanka Državnega zbora, osebno pa se s tem ravno ne strinjam najbolj. Pridete malo v, geografsko gledano, podhranjene statistične regije. Ravno prejšnji teden sem vložil priporočilo v zvezi s skladnim regionalnim razvojem. Ljudje na podeželju se izseljujejo, pa ne v mesta, ampak v tujino, podeželje zamira na obroke in meni se zdi, da je nekomu v tej državi ali pa Vladi celo cilj, da severovzhodno od Trojan ne bi nihče več živel. Ja, mogoče delate tam za migrante kakšna stanovanja, pa bloke, potem ne bo treba dosti investirati. Če pa nekako tudi nadaljujem, ko se pogovarjamo o zaporu. Mislim, da gre za zelo, zelo neposrečeno izjavo. Tudi sem nekako seznanjen z namero Ministrstva za notranje zadeve, da se bodo v kratkem začeli graditi novi zapori, ker smo dobili s strani Sodišča za človekove pravice, mislim da, že kar nekaj finančnih sankcij. Bom pa tako povedal: vi ste v koaliciji, vi ste na vladi, vi vodite državo. Vi raje prvo poskrbite, da bodo vsi obsojeni šli sedet, pa da ne bodo igrali košarke, pa da bodo banksterji, pa ljudje, ki so ukradli pet milijard iz bank, obsojeni. Tukaj pa se mi zdi, da vse stoji v predalu in da se vam je malo zataknilo. Tako najprej počistite pred svojim pragom, potem obračunavajte z drugimi.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala. Glejte, govoriti o bogatitvi [[…]]Od milijona in pol migrantov, ilegalnih, ki so prišli v Evropo, jih je bilo zaposlenih v vsem tem času samo 30 tisoč. In po podatkih praktično nihče od teh več ne hodi v službo. To se pravi, vsi so na sociali. In mnogi so tudi javno povedali, kar poglejte na YouTube, da so prišli sem na socialo. Na ta način levičarji uvažajo reveže in delajo reveže in na tem temelji njihova oblast. Zanje, za levičarje, je pa to velik biznis, za Soroša in vse ostale. In zato je to problem. In ko gre za vrednote, 40 milijonov za drugega otroka v vrtcu je še vedno za vas nerešljiv problem.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in gospod Čuš. Torej, izvolite, gospod [[…]]Se opravičujem. Gospod Marko Ferluga, izvolite.
Hvala. Saj ne bom dolg, bi se pa samo malo obregnil na današnjo razpravo s strani mojih kolegov iz SDS. Sicer imam slab političen spomin, ampak mogoče bi se vseeno rad povrnil na tole famozno predsedovanje Evropske unije. Šel sem si potegnit tale program pod taktirko vaše vlade za tole, januar–junij 2008. Ne boste verjeli, točka 5, se pravi ena od petih točk oziroma točka 5 konkretno, je bil medkulturni dialog, za katerega ste se takrat zelo borili, se pravi Evropsko leto medkulturnega dialoga, »slovensko predsedovanje ga bo kot enkratni dogodek, kot povod za dolgoročnejše delovanje« in da »gre za strateško kategorijo sobivanja različnosti, preseganja stereotipov, predsodkov, kar je ključno za vrsto področij, kot so migracije, boj proti kriminalu in boj proti terorizmu«. Tako samo »a propos« tega političnega oportunizma in obratne politične dialektike. Verjetno je bilo takrat politično modro zagovarjati tole točko 5, danes verjetno ni. Se pa strinjam, da se je situacija kar kaj spremenila. Toliko z moje strani. Hvala.
Proceduralno, gospod mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Zelo lepo prosim, če bi predstavili gospodu Ferlugi, pa še vsem ostalim, dokumente o medkulturnem dialogu, ki so nastali v Državnem zboru, kajti jaz sem vodil tisto sejo takrat, ker sem bil predsednik Odbora za kulturo, in je bilo soglasno potrjeno – ne boste verjeli kaj. Da je potrebno imeti dialog tako, da se spregovori brez sprenevedanja in ob uporabi pravih izrazov. To je bil prvi glas proti tako imenovani politični korektnosti, ki ni nič drugega kot oblika levičarske cenzure, ki je bil kje sprejet, in najbolj lepo je bilo to, da je bil to sprejeto v tem državnem zboru ob vseh predstavnikih vseh držav Evropske unije popolnoma soglasno. Če bi upoštevali to načelo, bi bilo marsikaj drugače in spregovorili bi o stvareh tako, kot je treba, tako pa vedno znova iščete neke izraze in prikrivate dejstva. Poglejte, prosim dokumentacijo, naj se vam predstavi, od tega medkulturnega dialoga, pa boste videli, za kaj je v resnici šlo. Potem bi verjetno lahko mirno spregovorili tudi danes o tem, da bi morali ne migrante uvažati in jih imeti za neko investicijo za 123 milijonov, ampak da so otroci, naši slovenski otroci največja in najbolj dragocena, dolgoročna investicija za Slovenijo, in da je taka politika, ki ne temelji na teh vrednotah, pravzaprav protinarodna in tudi protirazvojna. To je dejstvo, kaj je medkulturni dialog: spregovoriti odkrito, brez sprenevedanja in ob uporabi pravih pojmov. To je bilo potrjeno soglasno s strani vseh držav Evropske unije.
Hvala lepa. Gospod Boštjan Šefic, državni sekretar, izvolite, zaključna beseda.
Hvala lepa. Čisto na kratko bi se na nekaj zadev odzval. Prvo, kar je, je treba popraviti, Ministrstvo za notranje zadeve ne bo gradilo niti investiralo v zapore, ker ni pristojnost ministrstva, ampak Ministrstva za pravosodje. To samo mimogrede. Ampak tisto, kar je bilo omenjeno, da se je treba lotiti teh problemov, ko govorimo o vzrokih za migracijo, pri izvoru. Absolutno se strinjamo! Zato tudi podpiramo oba ključna procesa, ki jih Evropska unija zdaj vodi, to je tako imenovani Rabatski in Kartumski proces. Zavedamo se, da ti rezultati teh aktivnosti načrtov, potez, ki se zdaj pripravljajo, ne bo jutri. To so dolgoročni ukrepi in bodo imeli rezultate v naslednjih letih. Zato pravimo, tudi na ministrstvu pogosto, da je treba sprejemati kratkoročne, srednjeročne in pa seveda tudi dolgoročne ukrepe, zato da na ustrezen način obvladamo vse te situacije. Seveda mi tukaj podpiramo te zadeve in bo Slovenija prispevala, se opravičujem, v skladu s svojimi zmožnostmi. Kar pa se tiče, kdo nas jemlje resno, kot je bilo postavljeno vprašanje. Lahko se strinjam, da je bilo slovensko predsedstvo, predsedovanje Evropski uniji absolutno uspešno. Res je pa tudi, da Ministrstvo za notranje zadeve vedno bolj ponovno postaja pomemben akter ne samo na tem področju, ampak tudi na drugih, da nas vedno bolj vključujejo v vse ključne dogovore, kar se tiče varnosti, kar se tiče migracij in tako naprej, kar še pred časom ni bila situacija, ravno zato, ker delamo aktivno, ker delamo konstruktivno, ker imamo določene rezultate in seveda ker nas tudi prepoznajo kot kredibilnega partnerja. In to je pomembno in zaradi tega seveda lahko tudi vplivamo na določene oziroma sodelujemo pri pripravi določenih rešitev in to je dobro. Seveda nihče v tej državi, še najmanj Vlada pa ministrstvo, se ne bori proti svojim državljanom. Nasprotno, poskušamo v dialogu z njimi, ki je seveda dinamičen – in prav je tako. Mislim, da je prav, da povemo, da se pogovorimo, da seveda soočimo različne poglede in tudi nasprotovanja. Če bi se vedno tako pogovarjali, potem seveda ne bi imeli težav, tudi na drugih področjih seveda. Samo še na koncu: Seveda, niti slučajno država ne daje najboljših lokacij, ne vem, za migrante, karkoli. Dajemo tisto – oziroma predvideno je tisto, še nič ni bilo dano –, tisto, kar seveda več let ni bilo uporabljeno in je pravzaprav bilo popolnoma neizkoriščeno, tudi nekatere lokalne skupnosti niso želele teh stvari prevzeti in to seveda bomo morda tudi uporabili za te zadeve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, gospod Andrej Čuš. Izvolite.
Še zadnjič v sklopu te točke dnevnega reda. Kako naj povzamem celotno točko, ki je trajala slabe štiri ure? Predvsem tako, da žal trenutno parlamentarna večina ne dopušča možnosti izvedbe posvetovalnega referenduma. Jaz sicer mislim, da bi morali o tej temi odločati na precej bolj, v narekovaju, resnem, torej zakonodajnem referendumu, ki pa je lahko komaj v bistvu takrat, ko se nek zakon sprejme v Državnem zboru. Po mojem mnenju skozi razpravo tako s strani predstavnika Vlade, torej gospoda Šefica, kakor tudi s strani nekaterih poslanskih skupin ni bilo slišati nič novega. Predvsem me moti anemičnost poslanskih skupin koalicije, očitno so včeraj nekaj nadur naredili, pa so si danes privoščili malo počitka. Ja, gospod Ferluga, ti si v redu, ja, si priden, prizadeven, pa te pohvalim, kljub temu da se ne strinjava. Ampak vseeno mislim, da je namen parlamenta, da se govori, razpravlja, išče najboljše rešitve, in to tudi potem upošteva. Se mi pa zdi, da v tem državnem zboru že v začetku v ponedeljek zjutraj vsi vemo, kaj bo sprejeto za cel teden naprej ali pa dva. Tako da mislim, da ta nek nivo demokracije je bolj na nivoju beloruskega, ampak o tem kdaj drugič. Področje varnosti po mojem mnenju ni več ideološko vprašanje, morda je bilo to v preteklosti, danes pa se mi zdi, da je v ozadju interes, ko sem govoril tako o nemškem četrtem rajhu in dominacija Nemčije, po drugi strani propad in razpad Evropske unije in uničenje naših vrednot, tudi napad na temeljne vrednote in ideje, zaradi katerih je Evropska unija sploh nastala. Še enkrat poudarjam, varnost, blaginja, osebne svoboščine, prost pretok blaga, vse to je danes na tnalu. Še enkrat bom tudi izpostavil primer Višegrajskih držav, pokončno so zavrnile mantro Junckerja po multikulti družbi in povedale, da ne bodo sprejele nobenih migrantov. In zgodilo se jim ni nič. Če bi mi imeli na oblasti ljudi, ki jim je mar za lasten narod, bi verjetno sledili njihovemu zgledu. Ampak še enkrat poudarjam, da v tem primeru gre za lep primer zlorabe oblasti, ko se ne upošteva volja ljudstva, ne poskrbi se za varnost in tudi blaginjo. Žal smo Slovenci postali na lastni zemlji drugorazredni državljani. Ko se pogovarjamo o finančnih sredstvih, saj lahko v Državni zbor predlagaš tudi sklep ali pa zakon, ki nima negativnih posledic za proračun, pa ne bo sprejet. Mislim, da smo razpravljali prejšnji teden o študentskih bonih, ne bi bilo posledic, pa nismo sprejeli. Če bi sprejemali za migrante, pa bi mogoče sprejeli, ampak o tem ne upam ugibati, ker me je kar strah. Če gremo naprej, nezakonite migracije niso v skladu z načeli prostega pretoka blaga, storitev in ljudi. Tu je treba pač tudi napasti zagovornike odprtih meja, da tudi mednarodna trgovina, kot jo razumejo ali jo razumemo liberalci, temelji na prostovoljni menjavi blaga. To pomeni da te nihče ne more prisiliti, da nekaj kupiš, če tega ne želiš. Prosti trg predvideva prostovoljno izmenjavo dobrin med prodajalcem in kupcem, med tistim, ki proizvaja in prodaja, ter potrošnikom. Ker pa gre za migracije, po eni strani velja, po drugi strani pa ne. Recimo, da dobim službo v Nemčiji. v tem primeru grem v Nemčijo, kjer me pričakuje nov delodajalec. Torej gre spet za obojestransko prostovoljno interakcijo. Toda če nekdo prestopi mejo, ne da bi ga kdo povabil, potem ne gre za obojestranski prostovoljni odnos. Predstavljajte si, da bi recimo neko belgijsko podjetje pošiljajo v Slovenijo pakete, ne da bi jih potrošniki v Sloveniji naročili. To ne bi bila več izmenjava dobrin ali trgovina. Trgovina mora temeljiti na prostovoljnem odnosu. Mislim, da tukaj kavarna Hayek še enkrat deklasira marsikaterega zagovornika, ki kar vse enači. Kot drugo pa, drage kolegice in kolegi, če se ne bomo borili za Slovenijo, če se ne bomo borili za Evropo in Evropsko unijo, se bodo realizirale sanje nekaterih finančnih mednarodnih aktivistov in funkcionarjev, ki na volitvah verjetno sploh ne bi dobili niti odstotka. Ti ljudje držijo vse več niti v svojih rokah. In tu bi predvsem izpostavil Sorosa, ki povzroča vojno proti Evropi v korist novega svetovnega reda. Tudi Viktor Orban je dejal, da to, kar se danes dogaja, nima demokratične osnove in da se evropske institucije od organiziranih spreminjajo v anarhije. Ljudje v Evropi se končno budijo in razumejo, da migracija ni kulturno vprašanje, ampak je vprašanje naš obstanek, ki se po načrtih Sorosa in drugih nedemokratičnih posameznikov na vrhu prehrambene verige mora končati v koncu Evrope, kot jo poznamo. Torej, kolegice in kolegi, tudi gospod Pučnik je enkrat dejal, za Slovenijo gre, mislim, da gre tokrat spet. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker časa še nismo porabili in če želi še kdo razpravljati, na podlagi 71. člena poslovnika prosim, da se prijavite, to velja tudi za predlagatelja in predstavnika Vlade. Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Branko Grims. Izvolite, pet minut.
Spoštovani! Vsa resnica o migracijah, ki smo jim bili priče v zadnjem obdobju, je v naslednjem: migracijskih tokov že zdavnaj ne poganja več vojna, to niso begunci, poganjajo jih denar in politični interesi. Od Turčije do levičarjev v Evropski uniji, ki delujejo kot peta kolona, ker uvažajo reveže, uvažajo tretji svet. In če uvažaš tretji svet, dobiš tretji svet. In s tem siromašijo celotno Evropsko unijo in ustvarjajo še več revežev, ki so potem naivno njihova volilna baza, ker ne opazijo, kako se je svet spremenil. Danes špekulativni velekapital, proti kateremu ima levica vedno polna usta, ves in v celoti podpira in financira levico. Soros in vsi ostali podpirajo danes levičarje, so podpirali Clintonovo na ameriških volitvah. In zato tega toka migrantov ne bo ustavil konec spopadov, ne bo ustavila vzpostavitev varnih območij, ampak bo treba storiti še mnogo, mnogo več od tega. Za levičarje je torej uvažanje migrantov velik biznis. V Italiji segajo lovke tistih, ki služijo s prevozom, tja do vlade, pa v službe pa v nevladne organizacije. Tudi v Sloveniji nevladne organizacije kot pijavke sesajo iz proračuna denar pod pretvezo, da gre za človekoljubno pomoč in podobne stvari. Dejansko, ko gre za vprašanje migrantov, se vidi možnost in ločnica, pred katero je Evropa. In ta je usodna. Ali bo to še naprej prostor zahodne civilizacije, utemeljen na človekovih pravicah in doslednem spoštovanju osebne integritete, žensk, otrok, vseh in vsakogar, ali pa bo to postopno radikalno islamiziran prostor šeriatskega prava. Evropa zaradi teh sil, zaradi tega uvažanja, zaradi teh političnih interesov razpada. Lahko se zgodi, če bo zmagala Le Penova, da bomo v nekaj tednih imeli popolnoma drugačen položaj. Če ne, bo v nadaljevanju tega procesa tak položaj najkasneje v nekaj letih. Varnostni izzivi, ki so pred Slovenijo, so ogromni. In tisto, kar je nauk zgodbe, ljudje kot temeljni suveren bi imeli edini pravico odločati o teh stvareh, na referendumu torej. Glede na to, da ga niste izglasovali in ga očitno nikoli ne boste, je treba poudariti, da edina razumna politika, da Slovenija ohrani varnost, da okrepi svojo varnost, da okrepi vse stebre varnosti, vključno z vojsko, je, da poišče prijatelje tam, kjer so prijatelji zanesljivi in kjer prijateljski odnosi dobro delujejo – in to je znotraj Višegrajske skupine – in da naj krepi svoje sodelovanje z njimi, kolikor je to le mogoče. Obenem pa naj Slovenija znotraj svojega ozemlja poskrbi, da za radikalni islam ne bo nobenega prostora več. Ko bo vse to storila, pa ostane Sloveniji še ena temeljna naloga, ki mora postati naloga katerekoli Vlade Republike Slovenije, to pa je, da enkrat spremeni dojemanje časa in prostora. Ni 123 milijonov za migrante neka razvojna naložba. Ravno nasprotno. To je uničevanje države. Treba je vlagati v lastne otroke. Otroci v Sloveniji morajo postati naložba, treba je krepiti politiko ohranjanja slovenskega naroda, slovenskih državljank in državljanov, treba je šteti, da vsak novorojeni slovenski otrok je najbolj dragocena naložba za ohranitev Slovenije, slovenskega izročila in slovenske države. In ne sme se več nikoli in nikdar zgoditi, da je problem denar za vrtec za drugega otroka, to naj bi bilo nekje 40 do 50 milijonov, to je nerešljiv problem, kljub temu da se, kot sami trdite, gospodarske razmere izboljšujejo, ampak 123 milijonov za migrante, to pa takoj, to pa ni noben problem. To, gospe in gospodje je problem, s katerim se Slovenija sooča in kjer bo morala storiti vse. Varnost in varnost naših otrok je na prvem mestu.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Glede na to, da referenduma ne bo, ker pač ni posluha na strani vladajoče koalicije in tudi v opoziciji, z izjemo Slovenske demokratske stranke, ki podpira referendum, imam jaz samo eno vprašanje. Česa vas je strah? Česa vas je strah, da ne upate na referendumu vprašati državljank in državljanov o tem, ali si želijo migrante v Sloveniji ali si jih ne želijo? Jaz mislim, da, gospod Šefic vi hodite po Sloveniji, vsiljujete vladno politiko sprejemanja muslimanskih migrantov. Povsod vas zavračajo. Zakaj to počnete? Pojdimo na referendum, vprašajmo ljudi: ali si želite migrante ali si jih ne želite? Veste, kaj se bojite? Bojite se rezultata, ker sem prepričan, da bi bilo 80, 85 % ljudi proti. Ampak potem vi ne bi imeli več problema. Ne bi bil eden izmed najbolj osovraženih državnih sekretarjev, ker ne bi več vsiljevali migrantov po Sloveniji. Poglejte, če si jih želite, jih domov peljite. Koliko ste jih domov vzeli? Ne ljudem vsiljevati nekaj, česar nočejo. Pojdimo na referendum, vprašajmo ljudi in potem naj bo ta odločitev zavezujoča. Referendum ne stane 123 milijonov evrov, kolikor daste za migrante. Referendum tudi ne stane 200 milijonov evrov, kolikor ste dali v SDH. Referendum stane okoli 3 milijone evrov. Dajmo to narediti in bomo prihranili. Smo imeli v Slovenski demokratski stranki predlog, danes je bilo tudi govora o primerjavah med pokojninami in tem, koliko gre za migrante. Ko smo dali predlog glede kmečkih pokojnin, za tisto ni denarja. Za upokojence, ki so 35 let delali in dali 35 let življenja za to državo, ni denarja. Za nekoga, ki pa pride sem požigat, uničevat, zganjat nasilje, vsiljevat svojo vero, se ne prilagajati naši kulturi, našim vrednotam, za njega pa ni problem 2 tisoč evrov na mesec. Koliko vi sploh cenite svojo državo? Koliko cenite svoj narod in koliko cenite svojo domovino? Nič. Vi cenite samo Soroseve milijone, ki zelo učinkovito in plodno padajo po Balkanu, po Srednji Evropi in po drugih državah. Jaz mislim, da je ponosen, če gleda danes razpravo. Videli smo pa tudi, katere evropske poslance iz Slovenije financira Soros. Po medijih so bile tabele, kakor sem videl, je na listi tudi Tanja Fajon iz Socialnih demokratov. Zato me ne čudi, da je takšna politika slovenske vlade. Ampak že včeraj sem rekel, poglejte, kaj se dogaja v Makedoniji, in to je tipični primer, kaj se zgodi, ko izgubiš oblast v lastni državi. Slovenke in Slovenci, ne smemo popustiti, da se to naredi tudi nam, ker to je cilj. Preveč vojn je bilo, preveč konfliktov, preveč desetletij, stoletij se je slovenski narod boril za to, da je leta 1991 dobil svojo lastno državo. In po 25 letih ni čas, da jo vi zakockate zaradi biznisa, kot je dejal kolega Grims. Ker vam se pred očmi vrtijo samo evri. Ker nimate nobenih vrednot, ker so vam edina vrednota številke, ki jih imate na transakcijskem računu.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da se razpiše posvetovalni referendum o omejitvi priseljevanja in zavrnitvi kvotnega sistema dodeljevanja ilegalnih migrantov po Evropski uniji bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam 14. točko dnevnega reda. Prehajamo Na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE V ZVEZI Z VKLJUČITVIJO MLADIH V EKONOMSKO-SOCIALNI SVET Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina desetih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Andrejem Čušem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predlagatelju, gospodu Andreju Čušu. Izvolite.
Še enkrat pozdrav vsem prisotnim. Dovolite mi, da se na začetku predvsem tudi zahvalim poslanskima skupinama Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke, ki sta mi s posredovanjem podpisov omogočili, da se danes o tem predlogu priporočila opravi splošna razprava. Še enkrat hvala lepa. Več kot očitno pa je, da je vsaj del opozicije prepoznal, da je participacija mladih in problematika mladih še kako pomembna tem, ki je tudi seveda za prihodnost Slovenije ključnega pomena. Sami veste, da smo že na delovnem telesu, torej na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino konec leta 2014 obravnavali na nujni seji analizo izvajanja nacionalnega programa za mladino za obdobje naslednjih osem let. Po burni in zelo pestri razpravi je takrat večina, tako opozicija kot koalicija soglasno, torej tudi v sodelovanju s stranko SMC, SD, Desus, opozicijo, ki je zelo barvna in pestra, sprejela sklep, da Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino priporoča oziroma predlaga Vladi Republike Slovenije, da v Ekonomsko-socialni svet vključi tudi predstavnika mladih. Če pa Vlada tega ne more storiti, pa naj tudi jasno sporoči razloge, zakaj do tega ni prišlo in poišče neko alternativno pot predlaganja predstavnika mladih v Ekonomsko-socialni svet. Ekonomsko-socialni svet je sicer tristranski organ socialnih partnerjev in Vlade Republike Slovenije. Ustanovljen pa je bil zato, da obravnava vprašanja in ukrepe, povezane z ekonomsko in socialno politiko, in druga vprašanja, ki se nanašajo na posebna področja dogovarjanja partnerjev. Tukaj bi tudi sam rad dodal, da že neka pravila in dogovor je precej star, je iz leta 1994 in več kot očitno je, da ne sledi več izzivom sodobnega časa, zato tudi vprašanja, ali imamo mi v Sloveniji sploh Ekonomsko-socialni svet, ki je reprezentativen ali nagovarja vse generacije, saj tudi ko pogledamo strukturo in pa politike, ki se izvajajo, ki jih obravnava Ekonomsko-socialni svet, gredo izrazito v korist generaciji posameznikov, starejših od 40 let. Po drugi strani pa se pomanjkanje posluha za pobude in predloge mladih močno odraža tudi v razvojnih politikah Republike Slovenije, saj sem prepričan, da trenutna in tudi že v zadnjih nekaj vlad vodi v medgeneracijski konflikt, česar pa si ne smemo dovoliti. Sam sem v mesecu decembru lanskega leta in januarju letošnjega leta z akcijo Mladi za mlade prek socialnih omrežij, predvsem Facebooka, nagovarjal sovrstnike in seveda tudi starejše in tudi mladinske organizacije, naj mi povedo, kaj jih moti v Sloveniji, kaj bi si želeli izboljšati. V sklopu tega sem vložil tudi pet zakonskih predlogov. Nekaj jih je že bilo obravnavanih, nekaj jih bo na naslednji seji Državnega zbora. Glede na zelo kompleksno in sistemsko problematiko mladih, od zaposlovanja, osamosvajanja, stanovanjske problematike, dolgoročne vzdržnosti pokojnin in javnih financ, problema izobraževalnega sistema, sem nekako kot najbolj smiseln ukrep in najpomembnejši ukrep pripravil priporočilo Vladi, da se v sklopu socialnega dialoga in priprav zakonodaje ter reform imenuje v Ekonomsko-socialni svet tudi predstavnika mladih. Na deklarativni ravni in pred volitvami se vsi poslanci, ministri, predsedniki, radi hvalijo, kako so za mlade, kaj vse bomo za njih naredili, kako je pomembna medgeneracijska solidarnost, kako bomo sodelovali v prihodnje. In jaz pravim bla bla bla in bla bla bla. Ampak poglejte, nekaj je socialni dialog in pogovor z ljudmi, da poslušaš in si slišan, nekaj pa je zavračanje dialoga. Decembra 2015 sta Mladinski svet Slovenije in Študentska organizacija Slovenije pozvali Vlado in socialne partnerje k spremembi opredelitve socialnega dialoga v Sloveniji. Temu naj bi sledila tudi sprememba sestave Ekonomsko-socialnega sveta, da bi vanj vključili predstavnike mladih in tudi predstavnike starejših. Mladih ne zanimajo zgolj stolčki za skupno mizo, ampak predvsem to, da so v socialnem dialogu slišani in upoštevani kot enakovreden partner, torej nobenih privilegijev, nobenih finančnih sredstev, mladim želimo zagotoviti samo enakopravnost. Mladi so bili večkrat v preteklosti do socialnega dialoga že precej kritični. Predvsem z vidika širitve akterjev, ki so vanj vključeni, so pa prepričani, da socialni dialog predstavlja osnovo za sodelovanje med vsemi socialnimi partnerji in je kot takšen zelo pomemben političen instrument za pripravo politik s področja trga dela, socialnih zadev ter njihovo usklajevanje. Mladi že več let opozarjajo, da socialni dialog, kot ga poznamo v Sloveniji, premalo odgovarja na potrebe in izzive mladih, saj predstavniki mladih niso neposredno vključeni vanj in tam ni nikogar, ki bi kontinuirano zagovarjal interese ter pravice mladih. To je še posebej pomembno ob dejstvu, ko je brezposelnost mladih še vedno visoka in mladi težko stopajo na trg delovne sile, na katerem so v neenakovrednem položaju. Ob tem je treba opozoriti tudi na ignoriranje pobud mladih in vključevanja mladih v socialni dialog. 6. maja 2016 je potekala 288. seja Ekonomsko-socialnega sveta, kjer je potekala predstavitev bele knjige o pokojninah socialnim partnerjem, za katero je že ob javni predstavitvi bilo jasno povedano, da pomembno obravnav tudi dolgoročno vzdržnost pokojnin in področje mladih. Prošnja mladinskega sektorja za udeležbo na seji Ekonomsko-socialnega sveta je bila zaradi nasprotovanja nekaterih socialnih partnerjev zavrnjena. Na Mladinskem svetu Slovenije so takrat sicer sprejeli takšno odločitev socialnih partnerjev, a obžalujejo pomanjkanje zavedanja, da je razprava o pokojninah pomembna predvsem za mlade. Danes namreč povprečen mlad posameznik sploh ne verjame v to, da bo dobil ali pa kdaj videl pokojnino. Zavedam se, da je Ekonomsko-socialni svet tripartitni organ, vendar bi morali imeti zainteresirani deležniki, v tem primeru predvsem mladi, ob tako pomembnih predlogih možnost predstavitve svojih stališč. Če v Ekonomsko-socialni svet ne bodo vključeni predstavniki mladih, sam osebno težko rečem, da je ta organ sploh reprezentativen ali potreben. Zaradi takšnih potez in pomanjkljivosti je v javnosti namreč vse več glasnih kritik in pobud za ukinitev omenjenega organa. Ob tem pa bi rad predvsem poslance koalicije enkrat spomnil, da kar nekaj prisotnih vas je takrat sedelo na tem matičnem delovnem telesu, na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino, in težko bi si človek predstavljal, da danes negirate ali pa zavrnete nekaj, o čemer ste se pozitivno opredelili pred dvema letoma in nekaj meseci. Razen če je kdo zbolel ali pa ima kakšno motnjo. V sklopu tega bi rad prebral nekaj izjav mladih o njihovem aktualnem stanju iz raznih raziskav, Mladina 2010, 2013, nekaj, kar tudi sam dobim osebno preko socialnih omrežij ali pošte. In bom začel: »No, pa smo dobili kapitalistično in demokratično Slovenijo. Zdaj lahko govoriš, kar hočeš, nobenega nič ne briga. Za službo, stanovanje in penzijo pa se sam pobrigaj.« Nejc, takrat 26 let, zaposlen po sili. »Mama mi je vedno govorila, uči se, da ne boš čistilka. Zdaj pa vidim, da bi bilo mogoče boljše, če bi bila čistilka.« Maja, 30 let, brezposelna diplomantka. »Ljudje, ki končajo faks, so nezaposljivi, ker jih sistem fakultet pumpa z znanjem, ki v realnem gospodarstvu pomeni 10 % uporabnega znanja.« Davor, 22 let, mlad politik. »Včasih mislim, da se gleda na mlade s krivico. Veliko ljudi, na primer misli, da mladi samo ležimo doma, kadimo in pijemo. Veliko mladih razmišlja s svojo glavo in se znajdejo, so samostojni in mislijo na svojo prihodnost.« Helena, 18 let. »Ne, politika mi gre na živce. Če bi volitve karkoli spremenile, bi bile prepovedane.« Andreja, 25 let, brezposelna mlada mamica. »Doma se dobro zastopimo. Ne vem, zakaj bi se odselil, pa tudi kakšne možnosti za to nimam. Hiše, kaj hiše, še stanovanja si ne bi mogel privoščiti, tudi če bi imel redno službo. Bilo bi verjetno še slabše, sigurno bi imel manj denarja in več stroškov.« Dani, 24 let, zaposlen na črno. To je samo nekaj izmed izjav in stališč mladih, sodelujočih v raziskavi Mladina 2010, ki je kot taka tudi zadnja nacionalna in zelo kompetentna in kvalitetna raziskava s področja mladinskega sektorja, ki jo je pripravil Urad za mladino. Vseeno pa nekaj ključnih ugotovitev. Število mladih v Sloveniji upada zelo hitro. Inkluzivnost mladih v izobraževalni sistem Slovenije je zadnja desetletja naraščala bistveno hitreje v primerjavi s povprečjem evropskih članic. Slovenija zaseda prvo mesto med članicami Evropske unije po deležu začasno zaposlenih mladih. Kakšne posledice ima to, seveda vsi dobro vemo. In pa, recimo, še ena taka ugotovitev: Slovenski mladi so med tistimi, ki se v okviru članic Evropske unije najkasneje odseljujejo od svojih staršev. Kljub nekaj ključnim ugotovitvam in predstavitvi stališč mladih bom kar zdaj napovedal, da če ne bo posluha koalicije, da se končno nekaj premakne na tem področju – v končni fazi, priporočilo je takšno, da ga Vlada upošteva ali ne – pa lahko tudi napovem, da bomo z omenjeno temo, če bo zavrnjena, tokrat oblikovali tudi konkretno zavezništvo za mlade, ki ne bo obsegalo samo političnih strank v Državnem zboru, ampak tudi civilno družbo in druge zainteresirane mlade. Omenjeno priporočilo bomo vlagali, dokler ne boste tega ne samo poslušali, ampak predvsem slišali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog priporočila je 9. marca 2017 obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk predloga priporočila, je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici dr. Jasni Murgel. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je predlog priporočila Vladi obravnaval na 37. seji dne 9. 3. 2017. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je opozorila na neskladje med besedilom priporočila in obrazložitvijo. Če je cilj predloga priporočila sprememba sestave Ekonomsko-socialnega sveta je izpostavila tripartitno sestavo tega sveta, ki bi v ta namen terjala soglasno spremembo pravil. Zaradi tega takšen predlog ne bi smel biti po mnenju Zakonodajno-pravne službe naslovljen zgolj na Vlado, kot enega izmed partnerjev Ekonomsko-socialnega sveta. Večina socialnih partnerjev, predstavniki delavcev in delodajalcev, pa niso organizacije in posamezniki, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila, katerim lahko skladno s 111. členom Poslovnika Državnega zbora Državni zbor sploh predlaga ukrepe za delo. Predlagatelj je poudaril, kar je že poudaril v dopolnitvi, da se zaveda, da je Ekonomsko-socialni svet tripartitni organ, vendar meni, da bi morali imeti zainteresirani deležniki, v tem primeru predvsem mladi, ob tako pomembnih predlogih možnost predstavitve svojih stališč. Če v Ekonomsko-socialni svet ne bodo vključeni predstavniki mladih, po mnenju predlagatelja težko rečemo, da je ta organ sploh reprezentativen ali potreben. Zato je predlagal tudi to priporočilo. Državni sekretar Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je predstavil mnenje Vlade in poudaril, da je Ekonomsko-socialni svet tristranski organ socialnih partnerjev in Vlade Republike Slovenije. Bil je ustanovljen zato, da obravnava vprašanja in ukrepe, povezane z ekonomsko in socialno politiko, in druga vprašanja, ki se nanašajo na posebna področja dogovarjanja partnerjev, odražajo enakopravno zastopanost treh partnerjev, Vlade Republike Slovenije, delodajalcev in delojemalcev. Poudaril je še, da je Ekonomsko-socialni svet kot vrh socialnega dialoga v Republiki Sloveniji tudi po sprejetju novih pravil o delovanju tega organa ohranil tripartitno sestavo predstavnikov Vlade, delodajalcev in delavcev in odraža enakopravno zastopanost teh treh partnerjev. Menil pa je, da lahko v prihodnosti zaradi vse večjega pomena civilne družbe in legitimnosti širšega družbenega soglasja, ki jo prinaša, pričakujemo vse pogostejšo vključitev v socialno partnerstvo. Državni sekretar je tudi poudaril, da pravila o Ekonomsko-socialnem svetu v 18. členu določajo, da lahko kolegij tega sveta odloči, da se na posamezno sejo vabijo predstavniki različnih interesnih skupin in posamezni strokovnjaki, kar dovoljuje, da so na sejah, kjer se obravnavajo pomembna medgeneracijska vprašanja, lahko prisotni tudi predstavniki mladih, starejših in drugih interesnih skupin. Poudaril je tudi, da je v pripravi zakon o reprezentativnosti sindikatov in delodajalskih organizacij, s čimer se bo utrdila in zagotovila zadostna legitimiranost socialnih partnerjev. Prav tako je bilo v nadaljevanju razprave predlagano, da naj vlada poišče rešitev, da bi mladim omogočila sodelovanje v Ekonomsko-socialnem svetu. Izpostavljeno je bilo vprašanje, na kakšen način bodo mlade vključili v socialni dialog. Državni sekretar, to je predstavnik Vlade, je povedal, da je tudi Ekonomsko-socialni svet samo posvetovalno telo, da pa imamo svet Vlade za mladino, prav tako je že z omenjenimi novimi pravili o delovanju Ekonomsko-socialnega sveta določena možnost, da se tudi predstavnike mladih vabi na sejo in imajo možnost sodelovati. V nadaljevanju je odbor glasoval o točki predloga in je ni sprejel. Na podlagi razlage Komisije za poslovnik v zvezi z drugim odstavkom 61. člena Poslovnika Državnega zbora je bilo ugotovljeno, da je obravnava predloga priporočila na matičnem delovnem telesu končana. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja, dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Petru Pogačarju, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije predloga priporočila ne podpira. Ekonomsko-socialni svet je tripartitni organ socialnih partnerjev in Vlade Republike Slovenije in predstavlja ključno institucijo socialnega dialoga v Republiki Sloveniji. Ekonomsko-socialni svet je ustanovljen z namenom obravnavanja vprašanj, ukrepov, ki se nanašajo na ekonomsko-socialno politiko. Socialni dialog je tudi sicer dvostranska ali tristranska komunikacija in organizirano sodelovanje med predstavniki dela, kapitala in države, ki se kot nosilci primarno različnih interesov odrečejo delu svojih zahtev, ker želijo doseči čim širše družbeno soglasje. Temeljni akterji socialnega partnerstva, socialnega dialoga, če želite, so torej predstavniki različnih interesnih skupin, ki predstavljajo in varujejo interes svojih članov, in sicer: dela, to so delavci, predstavniki sindikatov, kapitala, delodajalci, združenje delodajalcev in države, se pravi Vlade, med katerimi je vedno treba vzpostaviti ravnotežje moči. Iz tako izpeljane sestave se je razvil pogosto uporabljen pojem tudi tripartizem. Tripartitni socialni dialog ima v Sloveniji sedaj že kar dolgo tradicijo. Začel se je razvijati po letu 1990. Leta 1994 je bil tudi ustanovljen Ekonomsko-socialni svet. Kar je pomembno poudariti, je, da je Ekonomsko–socialni svet, takšen kot je, tako kot je sestavljen, del tradicije odločanja v Republiki Sloveniji, odraža enakopravno zastopanost vseh treh partnerjev in spremlja in obravnava stanje na ekonomskih in socialnih področjih, sodeluje pri pripravi dokumentov in oblikuje mnenja, stališča in predloge. Vseskozi se vsi člani Ekonomsko-socialnega sveta trudimo vzpostaviti enakopravno ravnotežje moči. Delovanje Ekonomsko-socialnega sveta urejajo pravila o delovanju ESS, ki so bila nazadnje spremenjena in sprejeta konec decembra 2016. ESS, Ekonomsko-socialni svet kot vrh socialnega dialoga tudi po sprejetju novih pravil ostaja prostor urejanja industrijskih odnosov, ohranja tripartitno sestavo predstavnikov Vlade, delodajalcev in delavcev in odraža enakopravno zastopanost vseh treh partnerjev. Seveda pa se lahko zavedamo, da v prihodnje zaradi vse večjega pomena civilne družbe zaradi sprememb, ki se dogajajo na trgu dela, in tudi iskanja čim širšega družbenega soglasja pričakujemo poskus vključevanja tudi civilne družbe v obstoječ sistem socialnega partnerstva. Prav zato je v okviru novih pravil o delovanju Ekonomsko-socialnega sveta Vlada zahtevala in dopustila možnost, da na podlagi sklepa kolegija vseh treh partnerjev so pri obravnavi pomembnih vprašanj lahko na njihovo zahtevo prisotni tudi predstavniki mladih, starejših in drugih interesnih skupin. Vlada Republike Slovenije se zaveda pomena medgeneracijskega sodelovanja in je s predstavniki mladinskih organizacij tudi ves čas v stiku. Ne pozabimo, imamo Svet Vlade za mladino. Imamo Svet Vlade za študentska vprašanja, kjer je prostor za dialog o teh vprašanjih. Ravno iz tega razloga in teh pričakovanj mladih, ki se želijo vključiti, smo v okviru novih pravil omogočili, da se lahko na njihovo pobudo posebej povabijo na sejo Ekonomsko-socialnega sveta. Na koncu ponovno poudarjamo, Ekonomsko-socialni svet kot vrh socialnega dialoga je namenjen urejanju industrijskih odnosov v tej državi. Se pravi, odnosov med delom, kapitalom in, če želite, Vlado na eni strani. Zato Vlada Republike Slovenije predloga priporočila, naj se mlade vključi v delovanje ESS, ne podpira. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav sekretarju in vsem ostalim! Na matičnem delovnem telesu Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide je bilo priporočilo Vladi, naj vključi mlade v Ekonomsko-socialni svet, zavrnjeno. V svetu, v Evropi in tudi pri nas socialni dialog deluje kot dvostransko ali tristransko organizirano sodelovanje med predstavniki dela, kapitala in države. Ti se kot nosilci primarno različnih interesov odrečejo delu svojih zahtev, ker želijo doseči skupni družbeni dogovor v korist celotne družbene skupnosti. Socialni dialog omogoča upoštevanje različnih interesov in oblikovanje širokega razvojnega soglasja. Pri nas socialni dialog odraža enakovrednost, zastopanost po ključu 8 članov s strani vlade, 8 članov s strani predstavnikov delojemalcev in 8 članov s strani predstavnikov delodajalcev. Ta uradna tripartitna sestava socialnega partnerstva se v Republiki Sloveniji dopolnjuje še s četrto komponento, saj se kot subjekt socialnega partnerstva pojavljajo tudi različne nevladne organizacije in interesna združenja, ki imajo možnost sodelovati v javnih razpravah in tudi na druge načine sooblikovati zakonske predloge. Seveda med te sodijo tudi mladi. Naj izpostavim Urad Republike Slovenije za mlade, imamo Mladinski svet Slovenije in Študentsko organizacijo Slovenije. Res, da vsi ti nimajo sedeža v Ekonomsko-socialnem svetu, ampak vendarle so bili ustanovljeni med drugim tudi zato, da lahko sodelujejo pri oblikovanju politik, zlasti še tistih, ki se posebej tičejo mladih. Naj povem, da smo v Poslanski skupini Desus vedno sprejeli predstavnike mladih in tudi vseh drugih civilnih iniciativ. Če so se obrnili na nas, smo jih poslušali ter skušali njihove ideje, predloge, pripombe upoštevati pri sprejemanju zakonodaje. Kot veste, je z letošnjim letom z novimi pravili o delovanju Ekonomsko-socialnega sveta mladim in vsem drugim interesnim skupinam, ki nimajo formalnega statusa v tem svetu, dodatno odprta pot, da državotvorno prispevajo k oblikovanju vprašanj in ukrepov, ki se nanašajo na ekonomsko in socialno politiko, saj bodo lahko povabljeni na sejo Ekonomsko-socialnega sveta. Za konec pa naj dodam še naslednje. Poslanke in poslanci Desusa zagotavljamo medgeneracijsko spoštovanje in sodelovanje. Mladi s svojimi znanji in življenjsko energijo ter starejša populacija s svojo modrostjo se lahko odlično dopolnjujejo, zato nas je v teh priporočilih zbodlo to, da predlagatelj ni bil niti toliko dosleden, da bi v svojem priporočilu za vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet skušal vključiti še starejše, čeprav je iz predloga priporočila znano, da sta Mladinski svet Slovenije in Študentska organizacija Slovenije pozvala Vlado in socialne partnerje za vključitev v Ekonomsko-socialni svet obeh generacij. Poslanska skupina Desus predloga ne podpira. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi, cenjeni predlagatelj! Predlog priporočila, ki ga danes sicer zgolj obravnavamo in o njem v resnici ne odločamo več, odpira bistveno bolj pomembna vprašanja o organiziranosti, vključenosti in delovanju naše družbe kot se morda na prvi pogled zdi iz teksta, ki govori samo o vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet. Morda celo sam predlagatelj o tem ni razmišljal, je pa vprašanje redefinicije industrijskih odnosov v družbi, ki že dolgo ne bazira samo na klasičnih odnosih med delavcem iz tovarne, med kapitalistom iz pisarne in me oblastjo iz dvorca, zelo pomembno. Danes mladi denimo lahko sedijo na vseh treh straneh zastopanih v Ekonomko-socialnem svetu. So lahko mladi podjetniki in s tem delodajalci, so lahko mladi zaposleni in s tem tisti, ki jih predstavlja ali pa so celo sami predstavniki sindikata, in so lahko izvoljeni predstavniki oblasti. V idealnih razmerah bi bil torej predlog, kjer imajo mladi samo eno mesto v Ekonomsko-socialnem svetu, celo korak nazaj. Ker je v naši družbi že dolgo, vsaj moralo bi biti, konec klasičnih patriarhalnih odnosov, kjer mlad odrasel človek ne more odločati o svojem življenju in o zadevah skupnosti, ne da bi se pred tem posvetoval s še živečo starešino. In tovrstni predlogi ne razumejo te medgeneracijske komponente, ne razumejo pa tudi osnovnega namena vzpostavitve in delovanja Ekonomsko-socialnega sveta. V interesu mladih je torej, da so zastopani na vseh treh straneh, ne le na eni strani, da se sliši tako interes mladih podjetnikov kot tudi interes mladih zaposlenih pa tudi tistih, ki zaposlitve nimajo, ki so deležni prekarnih oblik dela ali pa se za vstop na trg dela šele borijo. In ključen premik bo narejen, ko bodo uresničeni tudi temeljni cilji nacionalnega programa za mladino, ki predvidevajo višjo stopnjo vključenosti mladih tam, kjer je to tudi najbolj pomembno, v organih odločanja, kot je denimo Državni zbor, pa tudi v organih, kot je Vlada Republike Slovenije in v ostalih institucijah, ki krojijo usodo te države. Pomemben korak k vključitvi ne nujno mladih, mlajše generacije pa zagotovo, je ta državni zbor storil že z novimi imenovanji ustavnih sodnikov, in se tudi v tem pogledu kaže komponenta razumevanja nujnosti krepitve medgeneracijske solidarnosti in sodelovanja. Vsekakor pa ne moremo z enostranskimi in ne smemo z enostranskimi potezami poskušati rušiti ključne solidarnosti in sodelovanja med skupinami, kot je že bilo omenjeno, ki v resnici zasledujejo zelo sorodne, če ne že iste cilje. Tako si denimo Mladinski svet Slovenije in Zveza društev upokojencev upravičeno oba prizadevata za trajnostni pokojninski sistem, ki bo vsem na dolgi rok omogočal dostojno pokojnino. Tako si, domnevam, vsi trije upravičeno in z enako mero prizadevajo za dostojno plačilo za pošteno opravljeno delo. In prav je, da bi se glas vseh teh slišal na vseh treh straneh in da bi interese mladih prepoznali v njihovi največji širini, ne pa, da bi jih omeji zgolj na interes promocije in izvajanja mladinskih politik. Zavrnitev današnjega predloga v resnici ne pomeni nepodpore vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet, ampak pomeni razumevanje možnosti, da sedijo na vseh treh straneh, na strani delodajalcev, na strani delojemalcev in, srčno upam, slej kot prej tudi na strani Vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Hvala za besedo, predsedujoči. Mladi imajo v aktualni slovenski družbi veliko problemov. To, da niso vključeni v Ekonomsko-socialni svet, ni eden izmed njih. Ključna »bremza« mladih je v tem, da niso na pošten in dostojanstven način vključeni v družbo. Niso vključeni v porazdelitev družbenega bogastva, nimajo dostopa do varnih stabilnih zaposlitev, čeprav te nemara obstajajo, mladi so odrinjeni na obrobje, kar jim onemogoča načrtovanje lastne prihodnosti. Hkrati se jim to, kar občutijo kot stisko, prodaja s strani oblasti nazaj kot priložnost in kot pridobivanje izkušenj. Mladim se skozi to vsiljuje individualistična ideologija podjetništva in fleksibilnosti, ki se v življenju prevede v revščino, v negotovost, v odvisnost in v brezperspektivnost. Del te zgodbe je tudi, denimo, nedostopnost stanovanj, ki mlade ohranja v odvisnosti od staršev in jim onemogoča samostojnost. Problem mladih so projektne zaposlitve, delo preko espejev, honorarno prostovoljno delo in vse druge mogoče oblike prekarnega dela, ki mlade izčrpavajo, jih ne vključujejo v delovne kolektive, jih atomizirajo, jemljejo energijo, ki bi vsa bila lahko usmerjena v izboljšanje družbe in v naš skupni kolektivni napredek. Problem mladih ni to, da nimajo svojega predstavnika v ESS. En član vladne pogajalske skupine, mlajši od 40 let, nikakor ne more legitimno zastopati vseh mladih v Sloveniji. Nehajmo se pretvarjati, da so mladi nedeljiva interesna skupina. Niso! Imamo tako mlajše kot starejše predstavnike takšnih in drugačnih družbenih skupin in interesnih združenj. Imamo mlade desničarje, mlade levičarje, mlade propagandiste cerkvene morale, mlade kapitaliste, mlade delavce, mlade zelene, neoliberalce, mlade podjetnike, tudi mlade socialiste in tako naprej. Kolikor je v družbi interesnih skupin in konfliktnih pozicij, toliko je tudi njihovih predstavnikov med mladimi. Če se ozremo samo po tem državnem zboru, tule na desni imamo najprej kolega Tonina, pa potem Čuša pa Mahniča, tule v sredini pri SMC sedi kolega Kamal, naprej je Desus, ki pravi, da je to, kdaj si mlad in koliko si mlad, sicer relativna stvar, potem je kolega Škoberne iz SD, no, v Združeni levici imamo pa šest poslancev, od katerih kar trije pademo v kategorijo mladih, v naši stranki je pa mislim da povprečna starost tam okrog 30 let. Tako ali tako in smo pogosto deležni oznake, da smo stranka mladih. Skratka, ko bomo mlade ekonomsko in družbeno opolnomočili, bomo šele dosegli njihovo resno vključevanje v politično participacijo. Ko jim bomo zagotovili primerna, dostojna in varna delovna mesta, ko bomo ustvarili okolje, kjer mladim ne bo treba hiteti od ene prekarne zaposlitve k drugi, ko bomo ustvarili pogoje, da mladim ne bo treba živeti iz rok v usta, ko si bodo lahko privoščili svoja lastna življenja, šele potem se bo to odrazilo tudi v izboljšani politični in državljanski participaciji. Navidezna vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet zato nima nobenega smisla. Edini učinek takega ukrepa bi bilo ustvarjanje videza vključenosti mladih v politično odločanje. Ampak v resnici, kakšna vključenost je to, če mlade predstavlja po neznanem ključu izbran vladni predstavnik mladih? Nikakršna. Še več, Vlada bi v ESS, v katerem sta na eni strani vlada in predstavniki kapitala, na drugi strani pa predstavniki delavcev, dobila zgolj še en glas. Nagnjenost ESS na stran kapitala ima številne negativne učinke, zategovanje pasu pri najšibkejših, krčenje javnih storitev, vse bolj razpasla prekarizacija na trgu dela na eni strani in odpustki za kapital na taisti strani, na drugi strani pa konsistentno kršenje pravic delovnih ljudi. Mladi se morajo v politiko vključevati na podlagi njihovih političnih prepričanj, ne na podlagi tega, da so preprosto mladi. Naloga države pa je, da vsem prebivalcem omogoči človeka vredno življenje, od brezplačne javne izobrazbe, do dela, ki je plačano dovolj, da se od njega da živeti, vse do varne starosti in dostojnih pokojnin. Teh ciljev se ne da doseči z navideznimi rešitvami, kot je predlagana v tej točki dnevnega reda, ampak s korenito solidarno družbeno prenovo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Ljudmila Novak bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, gospod državni sekretar, predsedujoči, lepo pozdravljeni! Ta predlog priporočila Vladi, o katerem bomo danes opravili splošno razpravo, je preprost in jasen. Vlada naj imenuje predstavnika mladih v Ekonomsko-socialni svet. Predlagatelj je predlog obširno utemeljil. Izpostavil je predvsem sklep Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino, ki je Vlado pozval naj do konca leta 2014 ustanovi Svet za mladino. Decembra 2015 sta Mladinski svet Slovenje in Študentska organizacija Slovenije pozvali Vlado in socialne partnerje k spremembi opredelitve socialnega dialoga v Sloveniji. V Ekonomsko-socialni svet naj se vključi tudi predstavnike mladih in predstavnike starejših. Mladi želijo biti slišani ter biti tudi ključen in enakovreden partner v socialnem dialogu. S predlagateljem se strinjamo, da socialni dialog v Sloveniji premalo odgovarja na potrebe in izzive mladih. Vzrok takšnega stanja je predvsem dejstvo, da predstavniki mladih v Ekonomsko-socialni svet niso neposredno vključeni. Živimo v času, ko se mladi soočajo z visoko stopnjo brezposelnosti in težko vstopajo na trg dela, na katerem pa so tudi v neenakovrednem položaju. Nerazumljivo je, da tudi sam Ekonomsko-socialni svet zavrača pobude mladih oziroma njihovih predstavnikov in jim ne dovoli predstaviti stališča niti v zadevah, ki se jih neposredno najbolj tičejo, na primer ob obravnavi vladnega predloga bele knjige o pokojninskem sistemu. Predlog ima med mladimi podporo in tudi poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov ga podpiramo.
Hvala lepa. Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Vsi prav lepo pozdravljeni! Spoštovani! Pred nami je predlog priporočila kolega Andreja Čuša, katerega namen je vključiti mlade v Ekonomsko-socialni svet. Ker se v Poslanski skupini nepovezanih poslancev in tudi v Zavezništvu zavedamo, kako pomembni so naši mladi, predlog priporočila podpiramo. Na seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide smo ob obravnavi predloga priporočila lahko slišali mnogo razlogov, zakaj priporočila ni mogoče podpreti. Žal razloge zakaj ne, namesto zakaj da. In potem se čudimo dejstvu, da mladi brez perspektive odhajajo v tujino boljšim časom naproti. Zato jih ne moremo in ne smemo obsojati, kajti sami jim tako dajemo vtis, da so nezaželeni faktorji v družbi. Zaposlitev je nujen korak k socialnemu in ekonomskemu osamosvajanju mladih. Ker pa imajo mladi po končanem šolanju vedno bolj otežen prehod in vključitev med delovno aktivno prebivalstvo, se možnosti osamosvajanja slabšajo, kar pa znatno vpliva in zaznamuje kvaliteto življenja posameznikov. Atipične in negotove oblike zaposlitve, ki mladim ne nudijo materialnih zmožnosti za samostojno življenje, kaj šele za ustvarjanje lastne družine, so vedno bolj razširjene in postajajo že praktično samoumevne. Mladi, ki se odločajo za nakup stanovanja, na prve težave naletijo že pri najemanju posojila in zahtevah posojilodajalcev. Posledice položaja pa se kažejo v vse večji odvisnosti mladih od staršev. Sploh vemo, da sodi Republika Slovenija med države, kjer mladi najdlje ostajajo pri starših? Seveda ne moremo čisto vsem zagotoviti službe, nepremičnine, vrtca. Pa vendar – kaj ni ravno naša naloga, da ustvarimo dobre pogoje za ustvarjanje stabilne prihodnosti, za pridobitev stalne zaposlitve, za snovanje doma in družine? V novembru 2014 je Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino sprejel sklep, s katerim je Vladi Republike Slovenije predlagal razširitev Ekonomsko-socialnega sveta s predstavniki mladih. Če pa se socialni partnerji s tem ne bi strinjali, pa vi Vlada sama morala poiskati možnost za vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet. Vlada do danes ni naredila koraka k uresničitvi tega sklepa. Na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide smo sicer lahko slišali pojasnila državnega sekretarja, da je Vlada konec leta 2016 spremenila pravilnik o delovanju Ekonomsko-socialnega sveta na način, da se seje sveta lahko udeležijo tudi vabljeni. Vendar pa je skoraj v isti sapi povedal, da sprememba ni bila namenjena mladim. Sprašujemo se, kako se predstavnik Vlade lahko pohvali, da je sklep odbora iz leta 2014 uresničen, če pa ta sprememba v prvi vrsti mladim sploh ni bila namenjena. Čeprav bi tovrstna vključitev prinesla spremembo osnove za delovanje Ekonomsko-socialnega sveta, menimo, da je dogovor med tremi partnerji in soglasna sprememba pravilnika o delovanju Ekonomsko-socialnega sveta vsekakor možna. Imamo svet Vlade Republike Slovenije za mladino. Zakaj se torej ne bi v Ekonomsko-socialnem svetu zagotovilo mesto predstavniku Sveta za mladino, ki bi zastopal interes mladih? Veste, kaj pomeni participacija mladih? Pomeni aktivno udeležbo in vplivanje mladih na odločitve, ki zadevajo njihovo življenje. Prepričani smo, da bi morale institucije skrbeti za to, da so mladi ustrezno informiran ter jim omogočiti izražanje njihovih stališč. Žal pa je participacija mladih v Republiki Sloveniji ena najnižjih med državami EU. In to bi nas moralo resnično skrbeti. Prav iz tega razloga bomo v Zavezništvu pripravili spremembo zakonov, ki urejata zdravstveno in pokojninsko zavarovanje v delu, kjer določata članstvo v skupščini oziroma svetu zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in Zavoda za pokojninsko zavarovanje Slovenije. Na ta način bomo mladim dali besedo pri odločitvah, ki zadevajo njihovo prihodnost. Navsezadnje tudi mladi prispevajo k polnitvi obeh blagajn, tako zdravstvene kot pokojninske. Ko danes razpravljamo o predlogu priporočila poslanca Andreja Čuša, ne gre samo za vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet. Gre za to, da mladim končno podamo roko k medsebojnemu sodelovanju. Zato ob tej priložnosti izražam podporo tudi mladim in njihovih prizadevanjem za izboljšanje socialnega in ekonomskega položaja. Hvala lepa.
Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa, podpredsednik. Predlagatelj priporočila priporoča Vladi Republike Slovenije, da v sklopu socialnega dialoga in priprav zakonodaje ter reform imenuje predstavnika mladih za člana Ekonomsko-socialnega sveta. V uvodnem delu obrazložitve priporočila opisuje pravila delovanja Ekonomsko-socialnega sveta, nadaljuje z navajanjem preteklih pobud, ki so jih podali predstavniki mladih in predstavniki študentov v zvezi s spremembo opredelitve socialnega dialoga v Sloveniji, ter ugotovi, da Ekonomsko-socialni svet vendarle tripartitni organ v katerem bi kljub temu morali imeti zainteresirani deležniki, predvsem mladi, možnost predstavitve svojih stališč. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo, da je dialog s civilno družbo pomemben pri usklajevanju stališč in sprejemanju odločitev, ne glede na to, ali gre za skupino mladih ali za skupino starejših ali invalidov. Vendar je v tem primeru treba razmisliti o drugačni rešitvi oziroma sodelovanju in ne nujno o sodelovanju civilne družbe preko polnopravnega ali pridruženega članstva v Ekonomsko-socialnem svetu. V tej smeri tudi Vlada v svojem mnenju pojasnjuje, da so temeljni akterji socialnega partnerstva predstavniki različnih interesnih skupin, ki predstavljajo in varujejo interese svojih članov, in sicer: dela, to so delavci oziroma sindikati, kapitala, torej delodajalci prek Združenja delodajalcev, in države, torej Vlada. Ekonomsko-socialni svet kot vrh socialnega dialoga v Republiki Sloveniji ostaja tudi po januarskem sprejetju novih pravil o delovanju prostor industrijskih odnosov in ohranja tripartitno sestavo predstavnikov Vlade, delodajalcev in delavcev ter odraža enakopravno zastopanost teh treh partnerjev. Bistveno za današnjo razpravo pa je ravno zadnja sprememba, ki v svojem 18. členu določa, da lahko kolegij Ekonomsko-socialnega sveta odloči, da se na posamezno sejo vabijo predstavniki različnih interesnih skupin in posamezni strokovnjaki, kar dovoljuje, da so na sejah, kjer se obravnavajo pomembna medgeneracijska vprašanja, prisotni tudi predstavniki mladih, starejših in drugih interesnih skupin. Vlada je torej z nedavno spremembo pravil o delovanju Ekonomsko-socialnega sveta v obstoječih okvirih poiskala rešitev za sodelovanje, med drugim tudi mladih na sejah Ekonomsko-socialnega sveta pri zadevah, ki se jih najbolj dotikajo. V celotni razpravi o širitvi članstva Ekonomsko-socialnega sveta s člani iz drugih organizacij civilne družbe ne moremo mimo mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki opozarja, da je iz obrazložitve predloga priporočila mogoče razbrati, da naj bi bila želena spremenjena sestava Ekonomsko-socialnega sveta tako, da bi bili predstavniki mladih v socialnem dialogu enakovreden partner. Zakonodajno-pravna služba še opozarja, da je cilj predlagatelja tak, in če je, potem med predlogom priporočila in njegovo obrazložitvijo obstaja neskladje. Če je cilj predloga priporočila sprememba sestave Ekonomsko-socialnega sveta, potem ni zanemarljivo dejstvo, da govorimo o tripartitni sestavi sveta, ki bi v ta namen terjala soglasno spremembo pravil. Zaradi tega takšen predlog po mnenju Zakonodajno-pravne službe ne bi smel biti naslovljen zgolj na Vlado kot enega izmed socialnih partnerjev. Pri tem pa poudarjamo, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba, da večina socialnih partnerjev, torej predstavniki delavcev in delodajalcev, niso organizacije in posamezniki, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila, katerim lahko v skladu s 111. členom Poslovnika Državni zbor predlaga ukrepe za delo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo zaradi navedenega na seji matičnega odbora predlog priporočila zavrnili.
Gospod Žan Mahnič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, poslanke in poslanci! V Slovenski demokratski stranki predlog o vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet podpiramo, saj smo ne nazadnje imeli tudi v svojem programu za parlamentarne volitve obljubo, da bomo, če bomo na vladi, vključili mlade v Ekonomsko-socialni svet, kjer bodo enakovreden partner drugim in bodo lahko sooblikovali ne samo mladinske, pač pa nacionalno politiko na vseh področij. Žal vladajoča koalicija ne vidi mladih kot potencial, ampak jih vidi bolj kot breme, pa kot nek pripomoček pri odplačevanju kreditov te države v prihodnosti. V Slovenski demokratski stranki se ne moremo strinjati s takšno politiko in menimo, da mladi morajo biti slišani. V Slovenski demokratski stranki mladi so slišani in še naprej si bomo prizadevali, da bi to bilo tako. Iz Študentske organizacije so sporočili, da so dobili vabilo na nek sestanek šele potem, ko je že bila seja pristojnega parlamentarnega odbora, kjer so opozorili na katastrofalno stanje dialoga med njimi, neko organizacijo, ki na nek način predstavlja mlade, in pa odločevalci oziroma izvršno vejo oblasti v Republiki Sloveniji. Mladi niso v tej državi slišani tako, kot bi morali biti. To dokazuje tudi ne nazadnje povprečna starost tega državnega zbora, starost, kljub temu da je boljše, kot je bilo v preteklem mandatu. Je kar nekaj mladih poslancev, ki zastopamo stališča mladih, vendar si mladi želijo, da bi bilo še več predstavnikov, da nimamo samo stranke Desus, ki je bolj kot stranka interesna skupina, neka interesna organizacija, ki zastopa starejše, vemo pa, kako jih zastopa v zadnjih letih, ko pokojnine ne rastejo tako, kot bi lahko, ko starejši ne uživajo takšnih pravic, kot jih uživajo migranti, ki prihajajo. In še bi lahko razpravljal. Jaz sem prepričan, če bi kolega Čuš vložil predlog, da se v Ekonomsko-socialni svet da predstavnika migrantov, da bi koalicija tak predlog sprejela. Tako kot je bilo pri študentskih bonih, o katerih smo včeraj govorili. Ampak tudi tam niste podprli predloga. In ko greš gledat koalicijsko pogodbo, ko greš gledat točke, ki se tičejo mladih na področju Ministrstva za izobraževanje in pa Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, vidiš da ni neke realizacije. Spomnite se samo, koliko časa smo se v Državnem zboru pogovarjali, kako potrebujemo dualni šolski sistem, kako je prepotrebna ponovna uvedba vajeništva. V Slovenski demokratski stranki smo trikrat vložili predlog, ki je bil podprt tudi s strani Obrtno-podjetniške zbornice in pa tistih, ki jih ta zakon najbolj zadeva, pa ni bilo nekega posluha. Potem je prišla Vlada po dveh letih in pol mandata šele z nekim predlogom, ki je bolj pilotni projekt za dualni šolski sistem, ki pa pred letom 2020 tako ali tako ne bo zaživel, tako kot bi moral. Ko gremo na področje pripravništev, tudi tukaj vidimo, da Vlada v teh dveh letih in pol, zdaj je še malo več, od kar smo nastopili mandat, ni pokazala tistega kar bi lahko. Vprašanje ja samo, ali ne zna ali pa noče. Tudi tukaj smo v Slovenski demokratski stranki dvakrat vložili svoj predlog, da bi izboljšali stanje na tem področju, vendar smo bili zavrnjeni, enkrat v prvem branju drugič pa potem v drugem, ker ministrstvo za delo ni storilo tistega, kar bi moralo, ker očitno ni bilo tisti mesec dni dovolj časa, da se pripravi nekaj členov ali pa kakšen amandma na člene, ki so bili že v tistem zakonu vloženi. Kar se tiče stanovanjske politike za mlade, lahko zopet rečemo, da sta za nami dve leti in pol izgubljenega časa. Res, da se je v tem času sprejela neka resolucija o nacionalnem stanovanjskem programu, žal pa ni nobenega učinka. Resolucije lahko sprejemamo, vprašanje pa je, kakšna je realizacija. Tukaj se spomnim, da smo v Slovenski demokratski stranki naslovili ta problem in predlagali eno od možnih rešitev, to je, da stanovanja, ki so v državni lasti in ki so prazna, to pomeni, da ima država z njimi samo stroške, se da na stanovanjski sklad, da se jih prenese tja, potem pa se jih da v najem mladim in mladim družinam pod 35 let starosti, da se jih v najem po neprofitnih najemninah, po petih letih pa imajo možnost neprofitnega odkupa tega stanovanja, pri čemer bi se jim vse najemnine, ki so jih v teh petih letih plačali, štele v odkupno ceno. Žal smo bili tudi tukaj zavrnjeni. Čez 400 je praznih stanovanj, Vlada jih ne želi, pa ne rečemo dati zastonj, ampak dati v najem mladim, zopet pa vidimo, ko pa gre za neko drugo skupino, lahko rečemo privilegirancev, to so migranti, pa ni problem, takrat se pa dajo državna stanovanja ne po neprofitnih najemninah, ne po navadnih najemninah, ampak zastonj! Zastonj! In za njih se opravi še razpis, da se jih opremi z luksuzno opremo z ne vem kašnimi televizorji, z ne vem kakšnimi vzmetnicami, kakšnimi posteljami in kaj jaz vem kaj še vse. Takrat smo poslušali ministrico Ireno Majcen, ki je dejala, da veliko teh državnih stanovanj ni v primernem stanju, da bi jih lahko oddali v najem mladim. Ko pa gre za migrante, jih pa država najprej luksuzno opremi, potem jih pa da zastonj. Takšna dvojna merila imate vi in takšne prioritete imajo v SMC, SD in pa Desusu. Jaz upam, da mladi to poslušajo, da mladi vedo, kdo je prioriteta vladi Mira Cerarja v tej državi in kdo ni prioriteta. Še ko gre za tako majhno potezo, kot je ta, da se podaljša možnost koriščenja študentskih bonov namesto od osmih do osmih od osmih do desetih zvečer oziroma do polnoči, kot je bil eden od predlogov, glasujete proti in zavrnete predlog SDS in kasneje potem še poslanca kolega Andreja Čuša. Pa ne bi šlo za nek ukrep, ki bi terjal 200 milijonov evrov, kot gre za SDH, niti ne gre za ukrep, ki bi terjal 123 milijonov evrov, kot gre za ilegalne migrante. Gre za ukrep, ki bi samo za dve uri podaljšal koriščenje študentskih bonov, in pa za ukrep, ki ne bi dodatno finančno obremenil državnega proračuna, ker tako ali tako moramo v proračunu planirati, da vsak izkoristi oziroma uporabi maksimalno število bonov. In ko pridemo pa do tega predloga, da ne govorim še vmes, kaj je bilo vse glede ZViS, glede novele in pa zakona, ki se pripravlja, da ne govorimo tudi o področju športa in pa športne infrastrukture, ki se tudi zelo tiče mladih, kjer zopet vidimo, da bo očitno še en izgubljen mandat na tem področju, ko pridemo do tega predloga, pa zopet poslušamo ene in iste izgovore, da to ni potrebno, da bi na nek način s tem porušili ravnotežje, ki je sedaj v tem Ekonomsko-socialnem svetu, da je to neka tripartitna pogodba, tripartiten organ med delodajalci, delojemalci in pa izvršilno vejo oblasti in da mladi sem ne sodijo kot nek reprezentativen organ oziroma kot nekdo, ki bi lahko kaj povedal kot odločevalec in kot član tega organa, lahko pa pridejo na sejo in tam kaj povedo. Zdaj ne vem, ali jim sploh pustite do besede ali ne, ali jih vabite ali ne. Zadnjič smo na seji slišali, da ne dobijo vabila tudi takrat, ko se jim reče, da bodo lahko prišli, pač pa ne morejo povedati tistega, kar bi si želeli. Že dolgo ne gre več za tisti rek Nič o mladih brez mladih. Mi bi morali zasledovati politiko Nič o prihodnosti brez mladih. Se pravi, o vseh vprašanjih, ki se tičejo prihodnosti slovenske države na vseh področjih, ne samo na področju mladinske problematike, bi morali vprašati mlade in jih vključiti v aktivni dialog in spodbujati njihovo participacijo. Ker pa mladi v tej državi čutijo, da niso zaželeni kot nekdo, ki bi povedal nekaj o aktualni situaciji in o tem, kako vidi prihodnost, se mladi pač ne odločajo ne za politično, ne za kakšno drugo participacijo. Zaradi tega imamo tudi volilno udeležbo, kot jo imamo, in zaradi tega imamo eksodus mladih samo v lanskem letu 8 tisoč iz Slovenije. 8 tisoč mladih se v enem letu izseli, približno 20 tisoč je pa rojstev v enem letu. Sami si lahko izračunate, kaj to na dolgi rok pomeni. Razen če bo šla zadeva tako, kot je bilo včeraj rečeno s strani koalicijskih strank, da se bo pač ta nataliteta in pa demografija reševala z migranti. Če je temu tako, potem ste na dobri poti. Ampak jaz mislim, da glede na to, koliko država vloži v mladega človeka skozi proces šolanja, bi morali stopiti skupaj in narediti vse, da se sprejemajo takšni zakoni in pa takšne politike, da mlade obdržimo tukaj v Sloveniji, da tukaj dobijo službo, in da tukaj plačujejo davke. Ne pa, da potem ko se konča s šolanjem, odidejo s trebuhom za kruhom, dobijo službo v tujini in pa tam plačujejo davke. Ker teh 8 tisoč, ki jih odide, to ne gredo na izmenjave, to ne gredo na programe Erasmus plus in ostale, ampak to so ljudje, ki gredo delat in jih verjetno ne bo več nazaj. S tem Slovenija izgublja potencial, veliko potencial, vidimo pa, kako so Slovenke in Slovenci, mladi in tudi manj mladi, v tujini uspešni. In tukaj se izgublja to moč znanja know how, ki bi ga lahko uporabili. S temi mladimi ljudmi, namesto da nam odhajajo, bi lahko reševali tudi pereče težave, ki jih imamo trenutno in ki nas še čakajo v prihodnosti. Ampak ko gledamo neko bilanco, ko gledamo realizacijo ukrepov na mladinskem področju, ki jih je realizirala oziroma, bolje rečeno, nerealizirala vlada Mira Cerarja, vidimo, da temu eksodusu mladih še ne bo konca. Da bodo mladi še vedno hodili v tujino, da bomo še vedno izgubljali potencial, naša družba se bo starala, tistih, ki bi aktivno delali in s tem plačevali prispevke v vse blagajne, ne bo, zaradi tega bodo nižje pokojnine, zaradi tega se bo treba zadolževati. Vrtimo se v nekem začaranem krogu, za katerega pa sam menim, da so možnosti, da iz njega izidemo, če bi le sprejeli določene ukrepe. Zagotovo je eden od ukrepov, da se mladi vključijo v organ, ki je pomemben organ z vidika sprejemanja odločitev, kasneje potem tudi v Državnem zboru, kaj in kako bo s Slovenijo v prihodnje. Žal mi je, da mladih ne vidite kot priložnost, da bi lahko popravili to državo na bolje, da bi se lahko situacija izboljšala. Pač pa jih vidite predvsem kot nek pripomoček na volitvah, katerim se da kakšne bombončke pred samimi volitvami, potem pa se na njih pozabi. Skratka, žal mi je, da to ne bo šlo skozi. V Slovenski demokratski stranki bi sicer ta predlog podprli, bomo pa glasovali pač proti sklepu, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Kot prvemu dajem besedo predstavniku predlagatelja, gospodu Andreju Čušu. Izvolite.
Ja, kje bi nadaljeval od predstavitve stališča? Včeraj, ko smo dopoldan obravnavali novelo Zakona o davku na dodano vrednost, s katerim sem predlagal, da se končno povrne višja in nižja stopnja DDV na predkrizno raven, torej ne tisti začasni ukrep, ki je potem postal trajen, sem s strani poslanskih skupin Združena levica, SD in Desus v sklopu predstavitve poslanskih stališč prejel precej diskreditacij in pa napadov, češ, da me ni bilo, pa sem predlagatelj. Zato, predsedujoči, tudi prosim, če lahko vsem trem zelo strokovnim poznavalcem poslovnika, ki so me včeraj tako tretirali, da me ni na zakonu, ki ga tudi sam predlagam, razložite, da sploh nisem imel možnosti razprave in predstavitve stališča predlagatelja. Zakaj pa sem sploh začel s tem? Ker pa zdaj gledam jaz te tri stranke, kakšno močno zasedbo, pa sploh ne gre, da bi koga podcenjeval, ampak prisotnih ni skoraj nič ljudi. Tudi v razpravi, kot sem videl, se je večina koalicijskih poslancev odjavilo, torej jemljejo to točko kot neko breme, naj to mine, vmes gremo malo v parlamentarno menzo, pa na kako pivo v Pub Parlament, to pa je to za danes. Jaz pač mislim, da je žalostno, da se tema, kot so mladi, podcenjuje. Smo pa bili priča nekaj bralnim, mislim, da bi morali začeti deliti priznanja za bralno značko. Spet podobna scena, torej prvo stališče Vlade Republike Slovenije, potem prepisana stališča poslanskih skupin koalicije, ki ne dajo razpravi nobene dodane vrednosti. Meni se zdi, da vsi malo podcenjujemo problematiko mladih in da to res očitno ni prioriteta te vlade in žal tudi naše politike ali pa naših politik. Definitivno pa to je moja prioriteta. Štiri leta v Državnem zboru stalno poslušam hvalisanje ministrov, predsednikov vlad, poslancev, poslank, kako delajo za mlade, kako so mladi prioriteta, kaj vse bomo naredili. Na koncu pa ne naredimo čisto nič. To je dejstvo. Ministrstvo za delo pač sprejme nekaj ukrepov, da subvencionira mlade ljudi, da se zaposlijo. Seveda vem, da je namen dober, ampak po navadi se takšne oblike ne izkažejo za učinkovite. Sam sem bolj naklonjen ustvarjanju boljših pogojev za podjetništvo, gospodarstvo, osebno pobudo. Tukaj pa naše poslovno okolje po konkurenčnosti žal zaostaja za marsikatero primerljivo državo oziroma državo, ki bi morala biti primerljiva. Slišali smo o medgeneracijski solidarnosti. O tem sem poslušal s strani Desusa. Jaz mislim, da se strinjam, da smo vsi za medgeneracijsko solidarnost in pa medsebojno pomoč. Jaz vem, da so dedki, babice ponosni na vnuke in da tu in tam se stisne kakšen evro za kakšen sladoled s kakšno punco in pa da tudi vnuki pomagajo doma pri domačih opravilih, to se povsem razume. To so neki normalni medčloveški družinski osnovi in v to se sploh ne bi spuščal. Drug problem pa je, kakšno politiko imamo v Sloveniji. Tu pa se mi zdi, da vse prevečkrat pozabljamo na generacijo ljudi od 18 do 40 let ali pa od rojstva do 40. leta starosti. Moji sovrstniki po navadi čez teden delajo v Avstriji, ker služb v domačem okolju ni. Na srečo so mladi vsaj toliko fleksibilni, da gredo s trebuhom za kruhom v tujino, ampak mislim, da to ni naš cilj. Po drugi strani pa imam vprašanje. Tudi sam podpiram problematiko upokojencev, da se reši, da se kaj uredi. Pa se mi zdi, da ste pa v Poslanski skupini Desus ravno vi najbolj apatični. Potem z gasilsko intervencijo pokličete vašega predsednika, da spet pove pet istih famoznih stavkov, potem pa gre seveda vse naprej, ne da bi se kaj spremenilo. Predvsem pa mi je žal, da so predvsem upokojenci z najnižjimi dohodki tisti, ki nimajo nič od nekega navideznega zavzemanja za pravičnost upokojencev in tako naprej, v resnici pa vse več upokojencev živi v revščini. Se pa mi poraja eno vprašanje. Vse poslanske skupine, ki ste podprle ta sklep konec leta 2014 na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino, kaj se je zgodilo, da ste v teh dobrih dveh letih spremenile mnenje. Moram povedati, da sem precej zbegan, ker ste samozavestno kritizirali predlog priporočila, pa ste se dve leti nazaj vsi strinjali, da je to prav in dobro. Mogoče zato, ker ste takrat kot, bom rekel, »friški« poslanci malo bolj poslušali samega sebe in notranji jaz, po treh letih pa pride vse to v neko prakso in avtomatizem, kako se roka dvigne gor, bomo za, kako pa dol pa proti. In neka zdrava kmečka pamet ravno ni prisotna v tem državnem zboru. Ko je govoril predstavnik Socialnih demokratov, ki pravijo, da jim je zelo za mlade, pa tukaj predsedujoči seji, bi jaz povedal, da jaz govorim o participaciji mladih predvsem iz prakse, s praktičnega nivoja. 10 let sem nekako aktiven v mladinskem sektorju in ne bi rad povzemal nekih teoretičnih ali pa obračanja na glavo nekih vzorcev. Žalostno je, da danes o tem predlogu sklepa, da se mladim zagotovi enakopravnost v družbi, niti ne bomo glasovali. Po drugi strani pa imamo v veljavi nacionalni program za mladino, ki mislim, da obsega preko 300 strani ukrepov, imamo raziskavo Mladina 2010, pa vse stoji, nič se ne naredi. Pa smo odpirali problematiko odpravljanja volonterskih pripravništev, Vlada Republike Slovenije, s predsednikom Cerarjem, ministrica Anja Kopač Mrak, vsi so rekli, da se ne strinjajo z volonterskimi pripravništvi. Kaj se je zgodilo 10 dni za tem? Ministrstvo za zunanje zadeve je razpisalo volontersko pripravništvo. In spet se vprašaš, pa kje jaz živim. Ampak da bi vsaj po tem kaj spremenili. Ne. Konkretne predloge opozicije ste takrat zavračali, češ, da to ne gre skozi, to bo birokracija, morali bomo delati, ne bomo se mogli uskladiti. In kje smo po dveh letih in pol borbe za odpravo volonterskega pripravništva in izkoriščanja mladih? Mislim, da je ravno prejšnji teden Mladinski svet Slovenije spet poslal zahtevo za sklic nujne seje Odbora za pravosodje, ker zaradi vse večje problematike na tem področju vse več mladih obupuje. Mi pa tu sedimo in pravimo, da je vse v tej državi v najlepšem redu in da se nam ni treba sekirati. Važno je, da še ta mandat, pač kako dolgo bo trajal, malo uživamo in se imamo fino, fajn, potem pa bomo videli, kako naprej. Socialni demokrati tudi predlagajo, da se v nadzorni svet SDH vključi predstavnik mladih. Jaz ne morem razumeti te dvoličnosti ali deviacije, zakaj se potem nasprotuje temu, da se v Ekonomsko-socialni svet vključi predstavnik mladih, če bi ga pa po njihovi logiki morali vključiti tudi v nadzorni svet SDH. V končni fazi gre v primeru nadzornega sveta SDH s kapitala gledano definitivno za večjo pomembnost in odgovornost. Ampak jaz ne želim s tem predlogom vključevati mlade v kapitalske in poslovne odločitve. To je stvar vsakega posameznika, kot je bilo povedano. S tem predlogom želim jaz in verjetno tudi vseh 10 poslancev, ki so dali predlog za podpis, da se danes opravi o priporočilu splošna razprava, da se mladi vključijo v proces oblikovanja politik. To je tisto najbolj važno. Jaz še enkrat ponavljam, decembra in januarja sem dobil preko 100 pisem in stališč mladih, kaj si želijo, kaj bi spreminjali. Na koncu sem ugotovil, da z nekimi spremembami 20 zakonov, ni se mi zdelo ravno najbolj modro, ker sem tako vedel, da boste verjetno vse zavrnili. Glede na to, da pa ste pred dvema letoma in pol sprejeli sklep, SMC in SD in Desus, da podpirate, da se v Ekonomsko-socialni svet vključi predstavnik mladih, pa sem mislim, no, mogoče pa bomo to podprli, pa da se potem končno začne v ta proces kreiranja politike na področju gospodarstva, financ, zdravstva, sociale vključevati tudi mlade. In samo priporočilo je. Priporočamo. Pa ne bom spet ponavljal, da ste to takrat soglasno podprli. Gre tudi za to, da se Vlada lahko s tem seznani, pa reče, vsaj po navadi je tako, brez veze, gremo mi naprej. Tako da to je zelo problematično. V predstavitvi poslanskih skupin je bilo tudi povedano, da socialni dialog temelji trenutno na dogovoru in pravilih iz leta 1994. Fino, fajn, ampak danes smo pa marca 2017 in mislim, da tako kot se časi, trendi, navede in vrednote prebivalstva spreminjajo, bi se verjetno moral spreminjati tudi socialni dialog. Najbolj neverjetno je pa tudi to, da Vladi predlagaš kot posameznik po svojih najboljših močeh paket neke zakonodaje, da se vsaj neka minimalna sprememba v tej državi naredi, na koncu pa si zavrnjen. Pa čeprav s tem sploh ni negativnih finančnih posledic na proračun. Prej je bil omenjen predlog o študentskih bonih, podaljšanje za štiri oziroma dve uri, ko so sredstva v proračunu tako ali tako zagotovljena. Ampak ne. Zato bi rad izpostavil, da se je Mladinski svet Slovenije včeraj zvečer oziroma danes dopoldan jasno postavil v bran omenjenemu predlogu. Predsednik Mladinskega sveta je sicer član enega izmed podmladkov in upam, da ne bo zaradi tega imel težav, ampak prepričan sem, da jih ne bo imel. »Mladinski svet Slovenije si že dlje časa prizadeva za vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet, saj smo prepričani, da« oziroma v tem primeru so, »da spremenjene družbene razmere narekujejo potrebo po redefiniciji socialnega dialoga. Od ustanovitve Ekonomsko-socialnega sveta leta 1994 so se namreč ekonomsko-socialne razmere v državi korenito spremenile. Danes je veliko družbenih skupin izključenih iz procesov odločanja v okviru Ekonomsko-socialnega sveta, kljub temu da imajo ekonomske in socialne politike nanje največji vpliv. V družbene skupine, ki nimajo svojega predstavnika v tem organu, spadajo tudi mladi. Posledično ni v procesih odločanja v Ekonomsko-socialnem svetu nikogar, ki bi zagovarjal interese in pravice mladih. To je posebej pomembno dejstvo, da je brezposelnost mladih še vedno visoka in mladi težko vstopajo na trg dela, na katerem pa so v neenakovrednem položaju. Poleg tega pa po raziskavah OECD zaradi brezposelnosti, nerednih oblik dela, nizkih plačil za opravljeno delo, težke dostopnosti do drugih storitev države mladi spadajo v najbolj revno skupino prebivalstva. O vključitvi mladih v Ekonomsko-socialni svet bo danes tudi razpravljal Državni zbor. Ker predlog priporočila na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ni bil sprejet, bodo poslanci opravili zgolj razpravo o predlogu. Na Mladinskem svetu Slovenije pričakujemo« oziroma pričakujejo, »da se bodo poslanci zavedali pomena večje vključenosti mladih v procese odločanja v družbi in da ta točka dnevnega reda ne bo zvodenela v prazno. Pogosto smo namreč priča situaciji, da se politika ukvarja z mladimi zgolj za potrebe lastne promocije.« Še kako prav imajo. »Ko pa pride do situacije, v kateri bi bilo treba uresničiti interese mladih, pa ta naklonjenost politike do mladih preprosto skopni. Mladinski svet Slovenije bo z aktivnostmi na področju vključenosti mladih v Ekonomsko-socialni svet nadaljeval.« Na vsa združenja delodajalcev in delojemalcev v Ekonomsko-socialnem svetu so naslovili pobudo za srečanje, na katerem jim bodo podrobneje predstavili pomen vključenosti mladih v procese odločanja v okviru Ekonomsko-socialnega sveta. Prepričani so, da je mladim, ki so prihodnost ali pa naj bi bili prihodnost naše družbe, treba dovoliti, da to družbo tudi soustvarjajo in sooblikujejo. Še enkrat ponavljam, ker je očitno težko razumeti, s tem priporočilom ne dajemo nobenih finančnih sredstev, nobenih privilegijev, gre izključno za to, da mladim omogočimo enakopravnost. In še enkrat, v tej državi, v vseh organih nihče ne nagovarja ali pa odpira težav ljudi, starih 15 do 40 let. Vse je samo z danes na jutri, neke trajne rešitve pa bomo prestavili v neko nedoločeno prihodnost. Saj neke reforme ta vlada še ni izpeljala, tudi zdravstvena reforma po moje ni zdravstvena, ker ne naslavlja problema, ampak je bolj davčna reforma, ker deli ljudi po prihodkih. Res ne vem in ne razumem, da se bolj ne potrudimo glede na vso alarmantno statistiko. Samo v zadnjih 10 letih se je število mladih v Sloveniji zmanjšalo za 11 %. Ob takih projekcijah, ki so v zadnjih letih, pa lahko pričakujemo v naslednjem desetletju 20-odstotni upad. Število starejših od 65 let na enega mladega pa se bo do leta 2050 predvidoma potrojilo. Vlada in ministrstvo sta pripravila neko zelo famozno in odmevno akcijo Slovenija 2050 oziroma Vizija 2050, kako bomo takrat vsi srečni, ampak meni se bolj zdi, da bomo takrat v naši ljubi Sloveniji vsi sami, ker enostavno ne bo več ljudi. Trg dela je za mlade neprijazen, saj je tudi slabo povezan z izobraževalnim sistemom. Tukaj končno, hvala bogu, prihaja do nekih premikov na področju vajeništva, ampak upam, da se bo upoštevalo načelo, da je vajeništvo del izobraževalnega procesa in ne zaposlitev, ker obrt, podjetništvo, gospodarstvo smo že tako in tako stolkli in obdavčili na maksimum, da je treba začeti malo z drugačno politiko. Brezposelnost diplomantov v Sloveniji je večja za 240 %. Ti podatki kažejo, da je stanje na trgu dela za slovensko mladino sorazmerno neugodno in izrazito negotovo. Že samo leta 2010 je pri starših živelo 67 % anketiranih. Torej v enem desetletju se je to poslabšalo za 15 %. In verjetno je danes še slabše. Po nekih mednarodnih primerjavah se kasneje osamosvojijo mladi v Evropski uniji samo v Grčiji. O politični eliti imajo mladi slabo mnenje. To je kar pričakovano in razumljivo, posebej glede na okolje, ki ga politika ustvarja v Sloveniji, torej okolje brez perspektive in brez možnosti. Je pa zelo pomembno, ko sem danes poslušal tudi predstavitve stališč poslanskih skupin, mladi namreč doživljajo stanje, v katerem so se znašli, kot relativno neugodno in težko, še posebej če razmere svojega odraščanja primerjajo z razmerami odraščanja starejših generacij. Pa tudi sicer jih dobrih 40 % meni, da je v Sloveniji bolje poskrbljeno za starejše kot za mlade in da bi se morali starejši odreči delu svoje blaginje v korist mladim. To pa je alarmantno, kar kaže na to, da ta politika, ki se jo gremo, vodi v medgeneracijski konflikt. In meni osebno to ni želja in verjamem, da tudi vam ne, pa nisem zagovornik tega, da bi zdaj komu kaj jemali ali kaj prisluženega jemali, ampak treba bo udariti po mizi pa za mlade nekaj narediti. Pa če ne proračunsko, pa kje drugje prisluhniti, mogoče vsaj na simbolni ravni. Statistike so katastrofalne. Tudi izseljevanje prebivalcev iz Slovenije. Če se je leta 2009, ko je udarila gospodarska kriza, izselilo kar 10 tisoč 434 mladih, in je nekako ta trend do leta 2011 potem upadel, skoraj se prepolovil, pa imamo v zadnjem obdobju spet izrazit trend rasti izseljevanja mladih do 34. leta starih. Leta 2013 6 tisoč 680, leta 2014 pa že 7 tisoč 629. Statistik za leti 2015 in 2016 še nimam, ampak kot sem uspel razbrati iz stališč poslanskih skupin, je ta trend še večji. Če se hvalimo, s kakšnimi ukrepi izboljšujemo pogoje in s subvencijami prekrivamo brezposelnost mladih, pa bi povedal podatke po posameznih službah Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje delež med brezposelnimi mladimi v odstotkih. Meni ne more biti v ponos, ker na Ptuju je kar 27,4 %, kljub temu da v tem okolju že veliko mladih ni prijavljenih kot brezposelnih, ker delajo v Avstriji. Če gremo naprej, Velenje 24,8 %, Trbovlje 22,8 %, Novo mesto 23,2 %, Maribor 22,6 %, Sevnica 20,5 %, Murska Sobota 20,8 %, Celje 20, Ljubljana 19,9 %. Mislim, da gre za katastrofalno statistiko, ki kaže, da je treba končno ukrepati in nekaj narediti. Imamo pa kar 51,9 % brezposelnih mladih, ki so pa prvi iskalci zaposlitve. 30 % mladih pa je na Zavodu za zaposlovanje prijavljenih že več kot eno leto in bodo verjetno postali dolgotrajno brezposelni, vsi pa potem vemo, kaj to pomeni za mladega posameznika in njegovo motivacijo za delovanje. Saj vem, da mogoče koga motim, da razpravljam v takšnem paketu, ampak glede na zagretost sodelujočih za razpravo in vse odjave koalicijskih poslancev, mi drugo kot predlagatelju sploh ne preostane, saj je drugače konec točke dnevnega reda, kar je očitno tudi vaš namen. Bi pa mogoče prebral tudi še nekaj priporočil Mladinskega sveta Slovenije, ki jasno kažejo z argumenti, niso nobeno potvarjanje resnice ali alternativni fakti, kot vi radi rečete, ali fake news. Participacija mladih izboljšuje uspešnost doseganja njihove avtonomije ter zvišuje kakovost upravljanja z družbo in življenja v njej. Mislim, da se tukaj, če bi dali zdaj na glasovanje sklep, da morajo mladi imeti besedo pri odločanju in da participacija mladih v institucijah in procesih služi vzpostavitvi okolja, v katerem lahko mladi prevzemajo odgovornost za lastno prihodnost in prihodnost družbe, kar prispeva k doseganju avtonomije – ne vem, se s tem strinjate ali ne? Bolj važen je računalnik, a ne? Po drugi strani ima možnost mladih soupravljanja družbe in participacije tudi to, da pridobivajo kompetence. Mi vse vemo, da je mladinski sektor v Republiki Sloveniji precej podhranjen. Teh nekaj tisoč ali pa sto tisoč evrov, ki jih država nameni na letni ravni, gre za neke programe, ki pa nimajo širšega dometa do mladih, ki so apatični in neaktivni. Po drugi strani pa se mi zdi, da je treba tudi spomnit vse lokalne skupnosti, mnogo od vas je tudi občinskih svetnikov, občine bi morale spodbujati mladinske svete lokalnih skupnosti, da se aktivirajo, da so aktivni, da se angažirajo. Pa se mi zdi, da na zadnji koordinaciji mladinskih svetov Republike Slovenije, ki je bila pred enim mesecem, mislim, da je bilo prisotnih pet ali pa šest mladinskih svetov lokalnih skupnosti. To kaže tudi na to, da ko so začele občine varčevati na področju družbenih dejavnosti, predvsem izobraževanja mladih, športa, je žal veliko teh rezov udarilo predvsem po mladinskem sektorju. To, da je v primerjavi z nekimi drugimi zahodnoevropskimi demokracijami strogo politična participacija mladih v Sloveniji slaba in šibka, to ni nobeno čudo, je bolj dejstvo, s katerim se moramo sprijazniti. Pri tem pa je glavni problem to, da ima mlada generacija pomanjkanje motivacije za vse oblike participacije. Dejstvo je, da mladi zaradi podaljšanega otroštva kasneje prevzemajo odgovornost na vseh področjih življenja in postanejo samostojni. Mladi so po drugi strani usmerjeni k hitrim in vidnim učinkom, spremembam, ki jih mnoge oblike participacije, pogajanja, volitve pogosto ne prinašajo. Mladi postajajo čedalje bolj odtujeni in samozadostni ter ne vidijo priložnosti v povezovanju z drugimi. Mladi so močno podvrženi potrošništvu in se raje odzivajo na dogajanje, kot da bi ga soustvarjali. Podobno velja tudi za mladinsko sfero. Mladi so raje udeleženci že pripravljenih dogodkov, kot pa da bi sami sodelovali pri njihovem organiziranju. Poleg tega, kot sem povedal, da je problem participacije mladih v Sloveniji širši, na lokalni ravni, je treba tudi opozoriti na problematiko zadostnega informiranja mladih, ker je enostavno dejstvo, da marsikatera občina oziroma mladinska organizacija niti ne more izobraževati ali pa informirati mladih o nekih najbolj osnovnih temah. Zato bi tudi zaključil svoj del razprave s priporočili, ki jih bom vključil tudi v naslednjo besedilo predloga tega priporočila, ki sem ga tako že napovedal, da ga bomo ponovno vložili. Več poslancev je od takrat do danes stopilo do mene, tudi mladinskih in družbeno odgovornih organizacij, tako da bomo to besedilo ustrezno dopolnili in upam, da boste takrat malo bolj zgovorni. Meni se zdi, da to, kar počnete, je bolj norčevanje iz demokracije in parlamenta kot pa nek aktivni parlamentarizem. Mogoče krajša pavza, potem pa ponovno nadaljujem.
Prijavljene imamo štiri razpravljavce. Kot prva ima besedo gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se gospod Uroš Prikl in gospod Andrej Čuš. Izvolite, gospa Novak.
Hvala za besedo. Ne potrebujemo medgeneracijskega spora, pač pa medsebojno spoštovanje in iskanje rešitev za vse generacije. Včeraj smo veliko govorili o demografiji, ko smo govorili o zakonu Nove Slovenije o plačilu vrtcev. Takrat smo ugotavljali, da se približno 10 tisoč otrok letno premalo rodi za regeneracijo naroda. Nismo pa niti upoštevali tega ali pa premalo upoštevali, da se pa letno izseljujejo prav mladi. Starejši se že nekako znajdejo, manj imajo tudi volje, da bi odšli v tujino. Nekateri gredo seveda na delo čez mejo, torej zmanjšuje se število mladih v Sloveniji na tak ali drugačen način. Kadar obravnavamo določene zakone, o katerih so zainteresirani tudi mladi, bodisi na področju izobraževanja ali kakšne druge problematike, se mladi pogosto najavijo na pogovore s poslanci. Vedno znova sem navdušena ali pa presenečena, kako dobro so pripravljeni, kako dobro so preštudirali tematiko in da imajo tudi dobre predloge. Zato se mi zdi škoda, da jih ne bi vključili v ta Ekonomsko-socialni svet, še posebej, če izražajo tudi voljo, pripravljenost, željo, da bi tukaj sodelovali. Pogosto se pritožujemo, da mladi ne gredo na volitve, da mladih nič ne zanima, da so premalo družbeno aktivni, kadar pa želijo biti, pa jim dajemo premalo možnosti za to. Zato je Nova Slovenija tudi ta priporočila podprla, ker želimo, da imajo mladi o svoji prihodnosti tudi več besede v tej državi. Mladi so za vsak narod veliko bogastvo. So prihodnost naroda. Vemo, da so nekatere države nastale prav zato, ker so imeli veliko otrok, veliko mladih in so se zaradi tega lahko tudi osamosvojile, dobile glasove na volitvah in podobno. Zato so mladi še kako pomembni v vsaki družbi, v vsaki državi. Mladi so danes res v nezavidljivem položaju. Vemo, da služb za nedoločen čas skorajda ni, ali jih je zelo malo. To pomeni, da tudi ne morejo dobiti kredita ali ga veliko težje dobijo, to pomeni, da ne morejo ustanoviti svoje družine, dobiti stanovanja in tako naprej, vse je s tem povezano. Delodajalci nas tudi velikokrat opozarjajo, da bi zaposlili veliko več ljudi, če bi bila naša delovnopravna zakonodaja bolj fleksibilna, tako pa vemo, da je delež zaposlenih za nedoločen čas čedalje manjši, med temi je tudi čedalje manj mladih, delež brezposelnih oziroma prekarnih zaposlitev za določen čas je pa čedalje večji. In zato bi bilo dobro, da bi mladi sedeli v Ekonomsko-socialnem svetu in opozarjali tudi na te probleme. Vemo tudi, da mlade skrbijo pokojnine in pogosto slišimo, ja, saj mi jih sploh ne bomo več dobili. Vemo pa, da zaposleni ljudje vplačujejo v pokojninsko blagajno, iz katere takoj počrpamo denar za izplačevanje pokojnin že upokojenih. Seveda tukaj ne mislim, da si upokojenci niso zaslužili, saj so prej pa oni vplačevali, pa so drugi upokojenci to koristili. Skratka, mladi so pomembni, potrebni. Sama vedno zagovarjam načelo, da je v vsaki organizaciji, tudi v stranki, kjerkoli, pomembna generacijska zastopanost. Da so zastopane vse generacije, ki se morajo medsebojno spoštovati, sodelovati. Starejši zato, ker so morda svoje že naredili in imajo zasluge za preteklost in so nam dragoceni s svojimi izkušnjami, srednja generacija, ki ima največ odgovornosti, največ dela, največ izkušenj, in pa mlada generacija, ki ima nove ideje, nove izkušnje, novo energijo in tudi veliko novega znanja. Ne tako redko želi kdo izkoristiti in mi očita, pa ne iz naše stranke, iz kakšne druge, da imajo v Novi Sloveniji mladi preveliko vlogo. Jaz sem vesela in ponosna na to, da jih imamo,da so del naše stranke, del naše združbe in da, hvala bogu, da jim ni vseeno, kaj se v družbi dogaja in da pri tem želijo sodelovati in soodločati. Zato poudarjam, da je vključenost mladih izredno pomembna na vseh področjih, pri vseh odločitvah in da vendarle jim dajmo možnost, opogumimo jih s tem, bodimo veseli, da želijo sodelovati, ob tem ko se nenehno pritožujemo, kako so apatični, kako nimajo prihodnosti, kako ne vedo, kaj bi sami s seboj počeli. Hvala bogu, da pa vedno znova srečujemo tudi mlade, ki ne sedijo križem rok, ki so podjetni, ki iščejo rešitve, ki ustanavljajo svoja podjetja, ki zaposluje celo druge, ki imajo rešitve. Seveda vsi niso za to dovolj usposobljeni, sposobni ali nimajo dovolj volje. Hvala bogu, da pa veliko takšnih pa je. In na te računamo in tem dajmo možnost in priložnost, da sodelujejo tudi pri odločitvah, ki jih sprejemamo v tem državnem zboru, ki jih sprejema vlada, ker te odločitve vplivajo na vse generacije, na mlade pa še najbolj, ker najbrž bodo najdlje tudi živeli in te stvari tudi koristili.
Imamo še dva prijavljena razpravljavca, Kot prvi dobi besedo gospod Andrej Čuš, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič.
Ja, ni kaj, to je res pravo izčrpavanje, ampak seveda bomo poskrbeli, da bodo ideje, pobude, predlogi in pa tudi želje slišane. Zato bi še enkrat izpostavil, kot je že gospa Novakova povedala, danes se veliko mladih počuti odrinjene, počutijo se, da nimajo nekega zagovornika, da jih oblast prezira. Ob dejstvu, da se prebivalstvo vseskozi stara in da se mladi izseljujejo, bomo prišli v situacijo, ko bo slovenska pokojninska blagajna bolj prazna, kot je danes. Seveda tudi mnogi mladi dobijo občutek, ko se najavljajo po poslanskih skupinah, jaz sem sprejel v tem obdobju štirih let predstavnike Mladinskega sveta, Študentske organizacije Slovenije, mladinskih aktivistov in nekih drugih nevladnih organizacij s statusom v javnem interesu v mladinskem sektorju, nekaj predlagajo, ampak so vedno zavrnjeni. Rad bi povedal, prejšnji teden v petek sem se udeležil dijaške nacionalne konference v Ljubljani, ki se jo je udeležilo, mislim da, približno 40 dijakinj in dijakov predvsem zaključnih letnikov iz vseh statističnih enot Slovenije. Veliko smo se pogovarjali, kaj narediti za mlade. Kar nekaj pobud in želja je bilo tudi z njihove strani že upoštevanih v tem paketu, ki je bil vložen. Nekaj idej pa je bilo malo bolj diskutabilnih, ampak mislim, da danes ne bi bilo smiselno o tem razpravljati, glede na vaše zanimanje za to. Je pa bila najbolj pestra debata glede volilne pravice, da se vsaj na lokalnih volitvah, po zgledu nekaterih drugih sosednjih držav, omogoči volilna pravica s 16. letom starosti. V končni fazi bi to prispevalo h končni masi predstavnikov mladih, ki lahko volijo. Danes sami vidite, da se vse več mladih izseljuje in ti glasovi enostavno žal niso več prisotni. Kar pa je bilo še bolj problematično razen te volilne pravice, je bilo, ko so me vprašali, če se sploh da kaj spremeniti. Takrat pa sem bil malo v paniki, krizi, kaj povedati. Ko človek gleda državni zbor prek TV, kakor tudi tukaj, dobi občutek, da lahko predlagaš vse živo, ne vem kakšne ukrepe, ki ne škodijo nikomur, kvečjemu koristijo, pa se nič ne premakne. Prej smo izpostavili odpravo volonterskih pripravništev. O tem se pogovarjamo tri leta, pa verjetno bodo še dvojne volitve prej minile, pa Kitajci bodo vlado menjali pa še Rusi predsednika, pa še kaj se bo mogoče vmes zgodilo, ampak važno, da smo mi najbolj pametni in vemo vse. Mladi so tudi sami videli in dobili občutek, da se ne da nič spremeniti, kar je zaskrbljujoče. Po drugi strani pa tudi sami dobijo občutek, da sploh nihče ne odpira in ne nagovarja njihovih vsakodnevnih težav in problemov. Tu pa, ko se pogovarjamo o medgeneracijskem konfliktu, jaz vseeno pozivam, da se nekateri socialni partnerji na račun medgeneracijskega sodelovanja in solidarnosti v prihodnje odpovejo delu svojih pooblastil in moči, ker v končni fazi medgeneracijski konflikt, glede na to, da je že leta 2010 40 % mladih želelo, da se starejši odpovedo delu pravic in recimo privilegijev, je po mojem danes ta odstotek precej večji. In to ni dobro za blaginjo in mogoče, če tudi rečem, prej smo se pogovarjali o migrantih, tudi za varnost in stabilnost države. Če ne bo neke pobude, da se vse to spremeni, bo to morala narediti neka druga parlamentarna večina. Sicer pa, saj veste, moramo poskrbeti, da ne bo danes glavna stvar mladih v Sloveniji iskanje čim cenejših letalskih kart za odhod v tujino.
Hvala lepa. S tem prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem, če želita, dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Predstavnik predlagatelja, želite besedo? Izvolite, imate besedo.
Takšne izkušnje pa še nimam, ampak bom pa zelo kratek, bom povzel, kar si pač mislim. Človek hoče v tem državnem zboru pa verjetno tudi v državi spremeniti nekaj, predlagati, da se prisluhne mladim, o katerih so vas vseh tukaj polna usta, ampak meni se zdi, da smo tu v nekem drugem svetu, daleč od nekih resnih problemov in težav ljudi in nikogar ne briga problematika mladih. Študentom niste uporabe študentskih bonov podaljšali za dve uri, mi pa imamo še vedno to ugodno poslansko kantino. Ampak saj veste, kaj pravi ljudski rek, še enkrat ga bom ponovil: S polno ritjo je najlažje »srat«.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da želi. Besedo dajem gospodu Janku Vebru. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. V okviru predloga oziroma priporočila Vladi Republike Slovenije za vključitev mladih v Ekonomsko-socialni svet bi izpostavil najprej navedbo, ki je v tem priporočilu zapisana, da je Ekonomsko-socialni svet oziroma en del pravzaprav predstavnikov v Ekonomsko-socialnem svetu zavrnil željo mladih, da bi sodelovali pri obravnavi bele knjige o pokojninskem sistemu. Moram priznati, da je to tudi za mene presenečenje, kajti nič manj, kar bi bilo za pričakovati, je, da bi jim bilo omogočeno, da tam predstavijo svoj pogled, saj vemo, da leta 2034 po vseh teh napovedih, kot vse kaže, ne bo dovolj sredstev ob nespremenjenih pogojih za pokojninski sistem, v katerega bodo prav mladi takrat vstopali. Seveda bi pa pri današnji točki dnevnega reda vendarle bilo treba upoštevati naslednje dejstvo, da pravila za delovanje Ekonomsko-socialnega sveta pravzaprav sprejemajo vsi trije partnerji, torej Vlada, predstavniki delavcev in predstavniki delodajalcev. Pri tem so vezani na določilo, da pravzaprav pravila lahko spreminjajo samo ob polnem soglasju, torej vsi trije partnerji morajo soglašati o tem, da bi se vključilo, recimo, mlade kot enakovrednega partnerja v Ekonomsko-socialni svet. Težava pri tem je – na kar je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba v svojem stališču – da Državni zbor pravzaprav skozi svoje pristojnosti, ki jih imamo tudi opredeljene v 111. členu Poslovnika Državnega zbora, ne more nalagati organizacijam ali posameznikom, ki ne opravljajo javne službe ali izvršujejo javnih pooblastil, nalog oziroma priporočil ali pa jim dajati priporočila, torej so popolnoma samostojni pri teh odločitvah. Zato bi bilo nujno takšen predlog, kot ga je predlagatelj oblikoval, nasloviti na vse tri partnerje, tako na delodajalce, predstavnike zaposlenih in ne samo na Vlado, kot je bilo storjeno s tem priporočilom. Tako bo mogoče v nadaljevanju, ko bo to priporočilo naslovljeno tudi na ostala dva partnerja v Ekonomsko-socialnem svetu, odziv pozitiven in se bo poskušalo dogovoriti za sestavo, ki je ena od ključnih tudi za sprejemanje odločitev v Ekonomsko-socialnem svetu. Državni zbor ne more naložiti vsaj dvema predstavnikoma v Ekonomsko-socialnem svetu, da upoštevata ta priporočila, zato ga tudi ni bilo možno v tej proceduri podpreti. Hvala.
Zaključujem splošno razpravo o predlogu priporočila. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA TO JE PREDLOG PRIPOROČILA V ZVEZI Z IZVAJANJEM EVROPSKE KOHEZIJSKE POLITIKE V PROGRAMSKEM OBDOBJU 2014–2020. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 19 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku predlagateljev, in sicer gospodu Ljubu Žnidarju.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Črpanje evropskih sredstev v obdobju 2014–2020 ni zadovoljivo in na to opozarjamo predlagatelji Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. To dejstvo potrjujejo tudi izkazane številke. Ministrica je na matičnem delovnem telesu Odboru za zadeve Evropske unije poudarjala predvsem dokaj uspešno črpanje sredstev v pretekli finančni perspektivi 2007–2013, za tekoče finančno obdobje pa, da se bodo trudili z vsemi močmi, pri tem pa je bilo izpostavljeno, da imajo problem pomanjkanja kadrov. No, pa pojdimo po vrsti. Slovenija je bila v pretekli finančni perspektivi umeščena med boljše članice pri upoštevanju črpanja sredstev, posebej v zadnjih treh letih od 2013 do 2015. Z letom 2014 pa se je začelo novo finančno obdobje, ki pa se bo izvajalo do leta 2020 oziroma s podaljšanjem do leta 2023. Črpanje iz te perspektive je bistveno manjše in zaskrbljujoče ter po našem mnenju zahteva nujne ukrepe. Slovenija v obdobju 2014–2020 razpolaga okvirno s 3,2 milijarde evrov sredstev iz evropskih strukturnih skladov in kohezijskega sklada, od tega je slabih 160 milijonov evrov namenjenih inštrumentom za opazovanje Evrope in 64 milijonov evrov za program evropskega teritorialnega sodelovanja, večina sredstev pa v največji meri upošteva uresničevanje strategije Evropske unije 2020 in je prednostno usmerjena v štiri ključna področja za gospodarsko rast ter ustvarjanje delovnih mest. Slovenija je na podlagi metodologije Evropske unije razdeljena na vzhodno in zahodno kohezijsko regijo. Zahodna kohezijska regija je upravičena do 855 milijonov evrov, vzhodna pa 1,27 milijarde evrov sredstev. Sredstva kohezijska sklada se ne bodo delila med regijama, celotni Sloveniji bo za področje izgradnje okoljske in prometne infrastrukture na področju trajnostne rabe energije na voljo milijarda 55 milijonov evrov. Prvi objavljeni razpisi in obisk vladne ekipe v glavnem mestu, ko je Ljubljani obljubila 300 milijonov evrov za 34 projektov, ki naj bi jih izvedli do leta 2018, kaže, da vlada nima enakovrednega pristopa do ostalih regij. Kako slabo smo pripravljeni na črpanje evropskih sredstev, kaže tudi dejstvo, da Slovenija, ki je bila nekoč med uspešnejšimi novimi članicami pri črpanju evropskih sredstev, je šele v začetku decembra 2016 akreditirala sistem izvajanja evropske kohezijske politike za to finančno perspektivo. Z akreditacijo sistema se lahko začne črpanje evropskih kohezijskih sredstev. Slovenija je sicer že prejela opomin Evropske komisije zaradi zamujanja pri akreditaciji sistema izvajanja kohezijske politike. Evropska komisija se mora seznaniti še z zaključkom postopkov v Sloveniji in izdati obvestilo. Potem bo lahko Slovenija začela pošiljati zahtevke za sprejem evropskih sredstev. To je vrstni red, kako poteka celoten postopek. To pomeni, da bo lahko država iz proračuna Evropske unije začela vlagati za povračilna sredstva za projekte, sofinancirane z evropskimi sredstvi, za katere je sredstva že založil nacionalni proračun. Revizijski organ Urad za nadzor proračuna Republike Slovenije Evropski komisiji ne more potrditi, da imamo v Sloveniji v tem trenutku delujoč in uspešen sistem črpanja evropskih sredstev. Ravno zaradi tega pa naša država v tem času ni smela v Bruselj poslati zahtevkov večjega obsega za povračila dela izplačil iz nacionalnega proračuna iz naslova evropskih projektov. Prva odločba o finančni podpori iz programskega obdobja 2014–2020 je bila izdana šele julija 2016. Do začetka decembra 2016 pa jih je bilo po podatkih Vlade izdanih nekaj več kot 150. Da črpanje evropskih sredstev nikakor ni steklo, kažejo tudi številke do zdaj izplačanega evropskega denarja. Podatki iz julija 2015 povedo, da bomo okoli 35 milijonov evrov počrpali že v letu 2015 ter okoli pol milijarde v letu 2016. Dejanska realizacija pa je, da je Sloveniji do konca novembra 2016 skupno izplačanih le 87,2 milijona evrov oziroma 2,7 % vsega, kar je dejansko na voljo. Evropska sredstva so za državo izjemnega pomena, saj gre praktičnoza edina razvojna sredstva, ki so nam na voljo. Preko črpanja teh sredstev bi Slovenija ohranila status neto prejemnice iz evropskega proračuna, kar pomeni, da bi v evropsko blagajno vplačevala manj sredstev, kot bi jih iz nje dobila. Z evropskimi sredstvi so bili namreč v Sloveniji realizirani številni večji projekti, zato je zaskrbljujoče dejstvo, da je v tem trenutku na tem področju zaostala za ostalimi neto prejemnicami v Evropski uniji. Slovenija kot neto prejemnica iz evropske blagajne je na desetem mestu med šestnajstimi prejemnicami, je iz evropskega proračuna v letu 2015 prejela 578 milijonov evrov, vplačala pa nekaj manj kot 57 milijonov evrov. To je podatek črpanja še iz pretekle perspektive. To ni rezultat nove perspektive, ampak je to zadnje leto črpanja perspektive 2007–2013, realizacija v letu 2015. Podatki kažejo, da je stanje na področju črpanja sredstev iz Evropske unije proračuna najslabše v 12-letnem obdobju črpanja, zato nam grozi, da bomo prav kmalu izgubili status neto prejemnice iz evropskega proračuna, kar pomeni, da bomo slovenski davkoplačevalci po nepotrebnem v proračun Evropske unije plačevali več, kot dejansko iz njega dobimo. Prav tako predlagatelji tudi ugotavljamo, da tudi izplačilo iz nacionalnega proračuna ni zadovoljivo. Podatki kažejo, da je bilo do konca novembra 2016 izplačanih zgolj 87,2 milijona evrov od skupaj 3,2 milijarde evrov, ki so Sloveniji na voljo iz naslova črpanja. V poročilu pa so načrtovana plačila v višini 200 milijonov evrov do konca leta 2016. Če primerjamo te podatke o črpanju s prejšnjim večletnim finančnim obdobjem, je bilo Sloveniji v prvih dveh letih finančne perspektive 2007–2013 izplačanih kar 10-krat več sredstev. To so številke, ki se jih da pogledati in preveriti. Računsko sodišče Republike Slovenije je na spletu 24. oktobra 2016 objavilo revizijsko poročilo Učinkovitost in uspešnost delovanja informacijskega sistema organa upravljanja. V poročilu je revidiralo učinkovitost in uspešnost delovanja informacijskega sistema za podporo izvajanja nalog organov upravljanja za obdobje od 1.3.2012 do 30.9.2015. Ugotovitve so zaskrbljujoče, saj je ugotovilo, da organ upravljanja ni zagotavljal učinkovitega delovanja informacijskega sistema za podporo izvajanja nalog organa upravljanja. Računsko sodišče je ugotovilo, da za programsko obdobje 2014–2020 strategije razvoja informacijskega sistema sploh ni pripravil. Predlagatelji se sprašujemo, kako je lahko v novi finančni perspektivi črpanje počasnejše kot v prejšnji perspektivi, glede na to, da po eni finančni perspektivi bi lahko imeli več izkušenj z upravljanjem sredstev in evropsko kohezijsko politiko. Na SVRK sicer pravijo, da so do sredine decembra 2016 za 156 odločitev dodelili več kot 800 milijonov evrov oziroma četrtino vsega denarja, ki je na voljo. Da je denar dodeljen pomeni, da so odobreni posamezni razpisi, da je torej dana zelena luč, da se neka vsota prerazporedi za določen projekt. Če je denar dodeljen za nek razpis, pomeni, da lahko ministrstvo razpis tudi objavi. Od dodeljenega do dejansko porabljenega denarja, posebno pa do povračil sredstev iz evropske blagajne, pa je zelo zelo dolga pot. Ko gre subvencija upravičencu, je to najprej breme slovenskega proračuna, šele naknadno pride povračilo iz proračuna Evropske unije. Za zdaj teh vračil ni oziroma so minimalna, ker je Vlada šele decembra potrdila sistem izvajanja evropske politike, kar je osnova, da se povračila iz proračuna Evropske unije sploh začnejo. Da črpanje sredstev letos še ni steklo, kot je bilo sprva napovedano, so občutila tudi podjetja. Del sredstev, ki je namenjen podjetjem, je zaradi pozne objave razpisov v zaostanku, saj dejansko v letih 2014, 2015 in tudi v letu 2016 za podjetja razpisov praktično ni bilo. Mediji so tudi poročali, da država iz rok izpušča tudi del evropskih sredstev za raziskovalno dejavnost, kajti ni se še prijavila na razpis za raziskovalno dejavnost z evropskimi sredstvi, agencija za raziskovalno dejavnost pa bi lahko iz nove evropske perspektive pridobila do 20 milijonov evrov za mlade raziskovalce v okviru razpisa COFUND Marie Skłodowska-Curie, a v Bruselj nismo poslali niti prijave. V okviru prijave bi morali pripraviti dva projektna predloga, kjer bi vsebinsko predstavili razpis za mlade raziskovalce in razpis za raziskovalce, ki želijo v tujino. Na agenciji so povedali, da ni bilo mogoče pripraviti kakovostne in konkurenčne prijave, da pa se bodo prijavili v letu 2017. Predlagatelji v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v zvezi izvajanjem evropske kohezijske politike za programsko obdobje 2014–2020 predlagali Vladi, da pospeši črpanje iz programske perspektive ter v roku treh mesecev poroča Državnemu zboru o ustreznih ukrepih, ne pa, da nas kvartalno samo obvešča. Hvala.
Predlog priporočila je 7. 3. obravnaval Odbor za zadeve Evropske unije. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk predloga priporočila, je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku odbora in sicer gospodu Izidorju Kamalu Shakerju. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Spoštovana ministrica, direktor, kolegice in kolegi! Odbor za zadeve Evropske unije je na svoji 119. seji 7. 3. kot matično delovno telo obravnaval predlog priporočila, ki ga je, kot je bilo omenjeno, Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podal gospod Ljubo Žnidar, ki je poudaril, da črpanje kohezijskih sredstev v obdobju 2014–2020 ni zadovoljivo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila mnenje te službe o predlogu priporočila, v katerem se predlaga pravilnejša terminologija in le en naslovnik tega priporočila. Pristojna ministrica Alenka Smerkolj je uvodoma poudarila, da je Republika Slovenija na področju črpanja evropske kohezijske politike uspešna in nato predstavila s tem povezane kazalnike od predpristopnega obdobja do danes. V preteklem obdobju so bile sprva res težave, a se je na koncu zgodil premik v pravo smer, tako da je Slovenija skočila z 19. na 4. mesto med vsemi državami članicami Evropske unije in tako bila med tistimi državami, ki so uspele počrpati vsa možna sredstva do leta 2015. Glede aktualnega obdobja je poudarila, da je treba vzpostaviti še nekaj ustreznih mehanizmov, vendar se zadeve rešujejo. Spomnila je tudi, da Odbor za zadeve Evropske unije vsake tri mesece obravnava poročilo o trenutnem stanju črpanja evropskih kohezijskih sredstev ob navzočnosti predstavnikov združenj lokalnih skupnosti in da tudi ta dialog med Državnim zborom oziroma odborom in Vlado pozitivno vpliva na vse aktivnosti Vlade, povezane s tem. Svoje poglede na črpanje sta podala tudi predsednik Združenja občin Slovenije in direktor Urada za evropsko kohezijsko politiko. V razpravi članov in članic odbora pa je bilo poudarjeno, da je ta pred dvema tednoma obravnaval zadnje četrtletno poročilo, kjer je bilo podrobno obrazloženo, kako poteka aktualno črpanje sredstev. Glede uspešnosti črpanja so bila mnenja sicer različna, a so bili v večinski meri člani mnenja, da črpanje oziroma priprava nanj poteka uspešno. Odbor po glasovanju predloga priporočila ni sprejel, zato je predsednik odbora na podlagi razlage Komisije za poslovnik v zvezi z drugim odstavkom 61. člena Poslovnika Državnega zbora z dne 9. decembra 2009 ugotovil, da je obravnava tega priporočila na matičnem delovnem telesu, to je Odbor za zadeve Evropske unije, končana.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer ministrici, pristojni za področje razvoja, strateške projekte in kohezijo gospe Alenki Smerkolj. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene poslanke in poslanci! Verjamem, da je pravi trenutek, da se o evropski kohezijski politiki spregovori tudi na plenarnem zasedanju Državnega zbora. To predvsem zato, ker se na tem področju veliko dogaja, ker smo tu veliko dosegli in ker je prav, da se o tej temi, ki je sicer priročna materija za različne interpretacije, čim več govori. Govori s podatki in dejstvi. Trenutek pa je ustrezen tudi zato, ker se je že začelo intenzivno dogajanje glede naslednjega finančnega okvira po letu 2020. Predlagatelji plenarne razprave ste v obrazložitvi k svojemu predlogu dobro analizirali tako preteklo stanje kot tudi sedanjost in tudi izrazili skrb za prihodnje korake na tem področju. Vlada je zapisano v gradivu predlagatelja skrbno preučila, pripravila odziv po vseh 26 točkah. Dovolite mi, da na kratko predstavim, kaj smo zapisali in odgovorim na navedbe. Predpristopno obdobje. Strinjamo se z ugotovitvijo predlagateljev, ki so navedli, da je bila Slovenija v tem obdobju uspešna. V časih, v časih programov, kot so Phare, Ispa, Sapard, se je tudi okrog njih naredila negativna percepcija, da sredstev ne bomo počrpali. A smo jih. Ta sredstva so bila v veliki meri namenjena tudi temu, da so se slovenski uradniki in drugi deležniki naučili uporabljati evropski denar. In so se. Po vstopu v EU je Slovenija postala upravičena do sredstev evropske kohezijske politike in v določenih letih res ni bila več tako uspešna pri črpanju EU sredstev. In to so zapisali tudi predlagatelji. Seveda se postavlja vprašanja, zakaj tako. Imeli smo postavljen sistem, usposobljene kadre, naučili smo se, kako delati z evropskimi sredstvi, pa se je kljub temu zgodilo, da je bila Republika Slovenija v letih 2007 in 2008 neto plačnica v evropski proračun. Kaj se je zgodilo? Zgodile so se spremembe, tako institucionalne kot kadrovske. V 12 letih 5 organov upravljanja, 5 različnih institucij na čelu tega kompleksnega sistema. Menjavali so se predstojniki, teh je bilo še več kot institucij in z njimi so se menjali tako vodstveni kot drugi kadri. Z njimi je odšlo znanje in usposobljenost. Zaostanki na nekaterih programih so bili tako veliki, da nam je grozila več stomilijonska izguba sredstev. In vendar se to ni zgodilo. Ni se zgodilo, ker ta vlada ni naredila napake prejšnjih. Ni ustanovila nove institucije, ni zamenjala vodilnih kadrov in javni uslužbenci so v sistemu začutili stabilnost. In ja, izkoristili smo vsa sredstva, vseh 4,1 milijarde evrov in naj tu povem, kar je rekla evropska komisarka za to področje, ko sva se srečali januarja letos. Da ni verjela, da je mogoče narediti tak preskok. Jaz pa sem verjela. Ko sem oktobra 2014 nastopila to službo, je bilo v naši kohezijski vreči še 45 % sredstev, ki jih je bilo potrebno počrpati iz bruseljske blagajne, pa čeprav je bilo uradno programsko obdobje že končano. Naj spomnim, 2007–2013. Ta vlada je nastopila mandat septembra 2014, pa nam je vseeno uspelo. Slovenija je skočila iz 19. mesta na 4. mesto med vsemi državami članicami. Bila je uspešna med tistimi državami, ki so uspele do sedaj iz Bruslja potegniti vsa možna sredstva. Poleg vseh teh dosežkov smo sočasno postavljali tudi vse potrebno, da se je začelo izvajanje programskega obdobja 2014–2020, ki se končuje leta 2023. Da, leta 2023, kar pomeni, da so ta sredstva na voljo še polnih sedem let. A kljub temu da so praktično šele dve leti v izvajanju, se že ukvarjamo s tem, kako nam ne gre. Pa vendar naj povem, kaj konkretno pravijo podatki. Do danes smo izdali 186 odločitev o podpori, to je tretjino razpoložljivih sredstev, kar v številkah predstavlja nekaj več kot 920 milijonov evrov. Ta sredstva danes poganjajo projekte in programe sofinanciranj iz vseh treh skladov evropske kohezijske politike. Akreditirali smo sistem izvajanja, sredstva EU izplačujemo iz proračuna in pridobivamo iz bruseljske blagajne. Nekaj dela imamo še pri izpolnjevanju zahtev e-kohezije in na tem trdo delamo, tudi da izpolnimo pričakovanja Računskega sodišča. Počasi končujem ta uvodni del. Naj se samo še dotaknem priporočila, da čez tri mesece spet poročamo Državnem zboru. In ravno to v resnici tudi delamo na pobudo poslanca gospoda Horvata že od leta 2014 dalje. Ocenjujem, da ni potrebe, da se spreminja sistem poročanja, ki je utečen in daje Državnemu zboru pregled nad tem, kaj se dogaja na tem področju. Naj bo za uvod dovolj. Seveda z veseljem sem na voljo za vse odgovore na vaša vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prva ima besedo Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Želimo predvsem poudariti, da uspešno črpanje razvojnih sredstev, ki so nam na voljo iz naslova evropske kohezijske politike, je ključno za zagotovitev razvojnega denarja, ki je potreben za skladni regionalni razvoj. Uspešnost črpanja je tudi glavni in odločilni faktor merjenja, ali Slovenija, ki je še vedno razvita manj od povprečja Evropske unije, ostaja neto prejemnica sredstev ali pa v proračun Evropske unije vplača več, kot ji iz nje uspe pridobiti. Na tej točki želimo izpostaviti dejstvo, da smo tudi pri obravnavi proračunov za leti 2017 in 2018 še posebej opozorili na dejstvo, da bi tudi naš nacionalni proračun lahko bil bistveno bolj optimističen, če bi imeli pripravljene vse podlage za črpanje evropskih sredstev. Ministrstvo za finance je zamujalo pri pripravi aktov, s katerimi bi lahko omogočili aktivnejše črpanje sredstev tudi v obdobju 2017–2018, in to je bilo eno od pomembnih opozoril z naše strani pri sprejemanju proračunov. Zavedamo se, da se evropsko sofinanciranje razvojnih projektov razlikuje po posameznih sedemletnih proračunskih obdobjih, saj se spreminjajo tako prioritete kot projekti, ki se sofinancirajo, in tudi položaj ter prioritete države prejemnice sredstev. Tudi ocenjevanje uspešnosti črpanja sredstev iz posameznih evropskih proračunov dodatno zamegljuje dejstvo, da se sredstva pogosto pridobijo v obdobju enega proračuna zaradi zamikov in večletnih aktivnosti pa se porabijo šele v naslednjem proračunu. Tako se lahko ob površnem pregledu zdi, da črpanje sredstev ni dovolj učinkovito ali pa dobivamo signale uspešnosti sedanjih aktivnosti, čeprav kazalniki uspeha seveda izbirajo še iz preteklih prizadevanj. Seveda pa prehod na nov evropski proračun in prioritete vplivata tudi na to, za kakšne vrste projektov je mogoče pridobiti sofinanciranje in na kakšen način ga zagotoviti. Dejstvo je namreč, da so se tipi projektov, ki se financirajo, spremenili. Bolj se spodbujajo projekti, ki imajo nekako širši učinek, več poudarka se daje na tako imenovane mehke vsebine. To je bistvena razlika glede na prejšnje proračunsko obdobje, kajti v prejšnjem proračunskem obdobju se je razvojni denar lahko razdelil po razvojnih regijah, tako da je vsakdo prejel del teh sredstev in jih namenil konkretnim investicijam, ne pa za mehke projekte, kot je to predvideno v novi finančni perspektivi. Tukaj moramo tudi poudariti, da je izvedba projektov na regionalni ravni za konkretne investicije bistveno vplivala tudi na gospodarsko rast v Sloveniji v času gospodarske in finančne krize. Zato se postavlja danes vprašanje, kdaj se bo kazal učinek tako imenovanih mehkih projektov v naslednjih letih, še posebej, če niso naravnani tako, da bo na podlagi teh mehkih širših projektov bilo možno pripraviti projekte za konkretne investicije in s tem tudi možnost podpore gospodarstva in zagotavljanja gospodarske rasti. Pri tem želimo nekako tudi spomniti, da je Slovenija ob vstopu v polnopravno članstvo Evropske unije lahko polno sodelovala v finančni perspektivi v obdobju 2007–2014. Priznati je treba, da začetek ni bil najboljši. Hkrati pa je treba vendarle tudi izpostaviti, da se je šele socialdemokratsko vlado v letih 2008–2011 vzpostavil sistem, ki je državi omogočil uspešnejše črpanje evropskega razvojnega denarja. Prav zato je Slovenija v prejšnji finančni perspektivi bila neto prejemnica sredstev, torej iz evropskega proračuna je uspela pridobiti več, kot je vanj vplačala. In upravičeno je bilo pričakovanje, da bo tudi v novem sedemletnem obdobju tako. Bistveno za uspešno pridobivanje evropskih razvojnih sredstev je, da ne zaspimo nekako na lovorikah ali pa dobrem delu v preteklem obdobju, kajti vsaka zamuda ali prepočasno prilagajanje razmeram, morda nima takojšnjega negativnega učinka, se bo pa to zagotovo odrazilo čez nekaj let. Ker so skupna sredstva vendarle omejena, je tudi izjemnega pomena dejstvo, da se regije, občine in seveda tudi Vlada predhodno uskladijo o prioritetah. Sodelovanje in tudi vključevanje čim širše javnosti v te projekte, pri tem je seveda treba slediti splošni koristi in ne le ozkim interesom, je ena od ključnih usmeritev, da pripravimo dobre podlage za črpanje sredstev v prihodnosti. Pri tem bi želeli nekako izpostaviti, da je vendarle treba ponovno poudariti pomen pravočasnega začetka priprav na spremembe, kajti iz obravnave na delovnih telesih je razvidno, da smo v aktualno finančno perspektivo vstopili vendarle z zamudo. Toda ta zamuda je bila predvsem tudi zaradi aktivnosti v letu 2011 in 2012, ko bi se morale priprave za začetek novega programskega obdobja pripravljati z izjemno visoko intenziviteto, vendar v času tako imenovane druge vlade Janeza Janše smo se srečali z dejstvom, da so se nekako drastično skrčile ali, če hočete, oklestile državne investicije, sofinanciranje projektov ter tudi zanemarile vsebinske spremembe kriterijev financiranja, ki so se takrat že pripravljale na nivoju Evropske unije za nov evropski proračun oziroma za novo evropsko finančno perspektivo. Zato ni nenavadno, da smo v aktualno proračunsko obdobje vstopili premalo usklajeni v prioritetah in tudi premalo operativno pripravljeni na črpanje. Zato izpostavljamo, da je treba tudi ta dejstva upoštevati s strani predlagateljev in se nekako tudi samokritično vprašati, ali je bilo omejevanje investicij pravilna odločitev. Iz razloga, ker je skladen razvoj Slovenije in njegovo financiranje iz skupnih sredstev, ki so nam na voljo, strateški interes vseh nas, pričakujemo ne samo pri nadaljnji razpravi, tudi pri iskanju ustreznih rešitev polno sodelovanje prav vseh akterjev, da se določijo čim boljše prioritete in čim boljše podlage za projekte, na podlagi katerih se bodo črpala evropska sredstva. Brez tega se bomo v naslednjem mandatu ali pa se bodo v naslednjem mandatu morebiti srečevali s problemom, da ne bodo imeli dovolj pripravljenih podlag za to, da bi uspešno zaključili finančno perspektivo, kot je bila zaključena v prejšnjem obdobju. Upamo, da bo tudi današnja razprava veliko pripomogla k temu, da do te realizacije in priprave programov v tem smislu dejansko tudi pride. Hvala.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Priporočilo glede evropske kohezijske politike nima na kosteh obešenega kaj veliko mesa. Vsebinsko je namreč prazno, poziva k pospešenemu črpanju evropskih kohezijskih sredstev in poročanju o sprejetih ukrepih. Kdo pri zdravi pameti si ne bi želel pospešitve črpanja kohezijskih sredstev? S tega vidika mu v Združeni levici ne bomo nasprotovali. Ne bomo pa ga niti podprli, saj nima veliko smisla, hkrati pa se ne dotika glavnih vprašanj in problemov pri kohezijskih sredstvih. Kohezijska sredstva so ključna razvojna sredstva, do katerih država lahko dostopa. S finančno in gospodarsko krizo so postala praktično edina sredstva, ki jih sploh lahko koristimo za razvoj. To je prineslo stopnjevanje pritiska na ta žakelj, kar se v praksi kaže v tem, da je nadzor nad upravljanjem kohezijskih sredstev postal eden ključnih vzvodov oblasti in z njim povezanih klientelističnih povezav. Hkrati je postalo pomembno izključno vprašanje učinkovitosti oziroma neučinkovitosti črpanja. V kontekstu kohezije je dejansko vsak pomislek ali kritika podrejena temu, koliko in kako hitro bodo počrpana denarna sredstva. Če pogledamo statistično razvrstitev, je Slovenija pri vrhu držav članic, kar se tiče uspešnosti črpanja teh sredstev, kar seveda ne pomeni, da je pri kohezijskih sredstvih vse tako, kot mora biti. Daleč od tega. Če se spomnimo slaba tri leta nazaj, v začetku vlade Mira Cerarja je predsednik vlade obljubljal, da bo njegova vlada projektna vlada, da so SVRK eden najpomembnejših delov vlade. V resnici pa je prišlo do hujših težav že v prvem delu črpanja sredstev iz finančnega okvira 2014–2020. In od projektne vlade je ostala zgolj vlada, pa še ta bolj slaba. Kljub temu se nikoli ali pa vsaj zelo redko vprašamo, kaj naj z evropskimi kohezijskimi sredstvi sploh počnemo. Ne, ali bomo počrpali do zadnje drobtinice vse, ampak kako se ta sredstva porabljajo, za kakšen namen in kaj je z njimi doseženo. Glavno vprašanje, ki je s tem povezano, je strategija razvoja, področje specializacije, industrijska politika, raziskave in izobraževanje. Vsi ti dokumenti obstajajo, ampak so bolj kot ne formalnost, črka na papirju. Cilji so sicer jasni, ampak pustimo to, če so zastavljeni dovolj ambiciozno, ob strani v tem trenutku. Če omenim samo dva primera iz Strategije Evropa 2020, 3% BDP Evropske unije za naložbe v raziskave in razvoj in 20 milijonov manj revnih in socialno izključenih prebivalcev. Slovenija si je postavila cilj 40 tisoč. Glede na porabo sredstev iz evropskega socialnega sklada, kjer se ta sredstva pogosto delijo samo zato, da ne ostanejo neporabljena, in to za projekte, ki nimajo nobenih učinkov, razen ogromnih birokratskih obveznosti, kar me pripelje do izvornega problema. Kohezijska sredstva niso podarjena sredstva in niso dobitek na lotu. Vsekakor ni vsa odgovornost države, da so koriščena, kot pač v preveliki meri so. Evropska unija je tista, ki tu postavlja zelo rigiden okvir, podobno kot se loteva javnofinančnih zadev. In tukaj prisega na ideologijo prostega trga, kar se odraža tudi pri izbiri prioritet in možnosti uporabe kohezijskih sredstev. Dejansko imajo države vsaj delno zavezane roke, in to moramo upoštevati, ampak proti temu lahko ukrepajo. Namesto da bi Vlada Mira Cerarja delala v smeri, da bi ta okvir razrahljala, da bi države članice na vseh področjih namesto nedemokratičnih evropskih inštitucij dobile več pristojnosti in vzvodov odločanja, je Slovenija najbolj poslušna učenka, predsednik Vlade Miro Cerar se pa ob vsaki priložnosti dobrika gospodu Junckerju in gospe Merkel, ampak to je neko drugo vprašanje. Kot rečeno uvodoma, glede aktualnega priporočila se bomo vzdržali, ker je današnje priporočilo zgolj zastranitev problema, medtem ko ključna vprašanja ostanejo neodgovorjena. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije–krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, gospod direktor, drage kolegice in kolegi! Odkar je Slovenija od 1. maja 2004 postala polnopravna članica Evropske zveze, je bilo v Sloveniji iz evropskih sredstev financiranih čez 5 tisoč raznih projektov. Včasih pravim, da ima Evropska unija v vsaki slovenski vasi svoj spomenik. To seveda ni neka skulptura, običajno vsaj ne, to je lahko komunalna infrastruktura, širokopasovno omrežje, kanalizacijski sistemi, vodooskrba, otroški vrtec, sanacija raznih javnih objektov v smislu učinkovite rabe energije in tako dalje. Seveda so to tudi razni projekti iz znanstvenoraziskovalne sfere. Za nas, za Slovenijo v tej finančni perspektivi te 3 milijarde in 12 milijonov in zdaj še dodatno 56 milijonov pomeni praktično to edini fond, to so edina nepovratna in edina razvojna sredstva. Zato je še kako pomembno, da jih v tem finančnem okviru 2014–2020 oziroma še plus tri leta dobro in racionalno izkoristimo. Najbrž se ob obravnavi priporočil v zvezi z izvajanjem evropske kohezijske politike vsi strinjamo, da je trud za bolj enakomeren regionalni razvoj za našo družbo zelo pomemben, da je ključen. Žal je Slovenija v veliko pogledih preveč centralizirana država. Infrastrukturni in posledično tudi gospodarski razvoj je precej nesorazmerno osredotočen na osrednjo slovensko regijo oziroma Ljubljano. Ljudje, ki živijo na podeželju, na periferiji, se morajo pogosto žal zadovoljiti z veliko slabšimi infrastrukturnimi pogoji, kar ima za posledico slabšo uspešnost na področju kazalcev gospodarskega razvoja in demografije. Podeželje predvsem na periferiji se prazni. Slovensko podeželje postaja iz meseca v mesec, kot rečeno, bolj prazno, paralizirano na nek način. In čas je pravi oziroma skrajni, da vlada ukrepa z ukrepi, ki bodo prijeli, da bodo mladi ostajali na slovenskem podeželju. To moramo preprečiti, moramo preprečiti to dogajanje, da se nam podeželje prazni. Primerno orodje za obrnitev tega trenda pa je gotovo tudi premišljeno izvajanje evropske kohezijske politike. Predlog priporočila v zvezi z izvajanjem evropske kohezijske politike v programskem obdobju 2014–2020 vsebuje zelo kratko in jedrnato priporočilo Vladi, besedilo se glasi: »Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije in Službi Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko, da pospešita črpanje iz programske perspektive 2014–2020 ter v roku treh mesecev od sprejetja tega priporočila poročata Državnemu zboru Republike Slovenije o sprejetih ukrepih za izboljšanje črpanja sredstev iz programske perspektive 2014–2020.« S predlaganim besedilom priporočila se je seveda moč strinjati in v Novi Sloveniji to podpiramo.V Novi Sloveniji ne najdemo nobenega razloga, da priporočila ne bi podprli. Krščanski demokrati pa smo že na seji Odbora za zadeve Evropske unije 2. marca letos odbor predlagali sklep, ki je vseboval poziv Vladi Republike Slovenije, da, navajam zelo pomemben sklep, »pristopi k spremembi operativnega programa za izvajanje evropske kohezijske politike v obdobju 2014–2020 in zagotovi zadostna sredstva za infrastrukturne in druge projekte lokalnih skupnosti v skladu z dogovorom za razvoj regij.« Konec navedka. Ministrica gospa Alenka Smerkolj je na isti seji odbora že povedala, da ima neformalno zeleno luč za spremembe operativnega programa in da so na to v Službi Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko v resnici že pripravljeni. Prav zaradi teh neformalnih zagotovil ministrice smo bili nekoliko začudeni, da koalicija predloga sklepa odbora, ki bi predlagal spremembo operativnega programa za izvajanje evropske kohezijske politike s striktno določenim namenom, torej za sofinanciranje projektov lokalnih skupnosti in regij, ni podprla. To obžalujemo in v Novi Sloveniji še enkrat izražamo podporo prizadevanjem za spremembo operativnega programa. Ob tem naj izrazimo še pričakovanje, da bodo za občinske oziroma regijske projekte zagotovljena sredstva, ki bodo zadostila potrebam enakomernega regionalnega razvoja in ohranitve našega podeželja. Gospa ministrica ve, da ima zaveznike v Novi Sloveniji, kar se tiče njenih prizadevanj za maksimalno oziroma 100-odstotno črpanje evropskih kohezijskih sredstev v tem programskem obdobju 2014–2020. Seveda pa mi želimo in pričakujemo, tukaj bi rad spomnil prav na lokalne skupnosti, najbrž nihče ne bo nasprotoval trditvi in ne more nasprotovati, da je črpanje kohezijskih sredstev v prejšnji finančni perspektivi 2007–2013, ki je bilo zelo dobro črpano, bili smo v Evropi na četrtem mestu, vse pohvale vsem zaslužnim, ampak da so to dobro črpanje reševale poleg Službe Vlade tudi lokalne skupnosti. Danes mi je nekoliko težko pri srcu, da imam občutek, da so lokalne skupnosti potisnjene v ozadje, da se jih ignorira, prav tako ne vem, kakšen bo razplet razvoja regij oziroma kakšni bodo učinki, rezultati dogovora za razvoj regij, ker očitno denarja ni, v prejšnji perspektivi pa je bilo za razvoj regij 620 milijonov evrov. Mnoge regije, gospe in gospodje, danes še nimajo rešene vodooskrbe. Ko smo v ustavo zapisovali pravico vsakega do pitne vode, sem zasledil strokovne članke, strokovne članke, ne populistične, ker me ti ne zanimajo, in od tam pobral podatek, da v Sloveniji še vedno okrog 280 tisoč državljank in državljanov pije vodo, nad katero se ne dela monitoringa. Se pravi, ne vedo, če je ta voda res pitna, če res ustreza kriterijem, ki so zapisani v pravilniku o pitni vodi. Se pravi, pijejo vodo, pa ne vedo, če je pitna. In v ustavi imamo zapisano to pravico. Seveda se zavedam, ustava ni izvršilni akt, je pa nad vsemi zakoni. In zakoni bi ustavo morali spoštovati. V Novi Sloveniji bomo Predlog priporočila v zvezi z izvajanjem evropske kohezijske politike v programskem obdobju 2014–2020 podprli. Rad pa bi tudi na tem mestu povedal še nekaj. Ko sem bil predsednik Odbora za zadeve Evropske unije kot opozicijski poslanec v prejšnjem mandatu, v času vlade Alenke Bratušek, sem bil izjemno zadovoljen, da smo takrat skupaj vsi, koalicija in opozicija, ki je vedno v manjšini, sprejeli sklep, da Vlada kvartalno poroča Odboru za zadeve Evropske unije, ki mu zdaj predseduje kolega Kamal, o črpanju kohezijskih sredstev. Pred kratkim smo mi obravnavali, in sicer 2. marca smo obravnavali poročilo Vlade o črpanju kohezijskih sredstev za triletno obdobje, 2014, 2015 in 2016. Vlada sama je izjavila, da ji ta sklep Odbora za zadeve Evropske unije zelo koristi, predstavlja nek katalizator, nek pospeševalnik v izvajanju evropske kohezijske politike. Zaključujem s pričakovanjem, da se bo prenovil operativni program izvajanja kohezijske politike v programskem obdobju 2014– 2020, s poudarkom na zagotavljanju zadostnih sredstev za izvajanje projektov lokalnih skupnosti, ki vsak dan, vsako leto dobivajo manj denarja, in da bo ta operativni program spremenjen tudi v skladu z dogovorom za razvoj regije. Najlepša hvala.
Gospod Kamal Izidor Shaker bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala še enkrat, podpredsednik, za besedo. Kolegice in kolegi! V okviru predloga tega priporočila v zvezi z izvajanjem evropske kohezijske politike v obdobju 2014–2020 moram sprva poudariti, da so nekateri navedeni podatki precej netočni, če ne celo zavajajoči. Predlagatelji namreč trdijo, da se mora Evropska komisija še seznaniti z zaključkom postopkov glede akreditacije sistema izvajanja evropske kohezijske politike od leta 2014 do leta 2020 v Sloveniji in izdati obvestilo. Tako da bo lahko šele potem Slovenija začela pošiljati zahtevke za prejem evropskih sredstev. Ta trditev ne drži, saj je Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko v letu 2016 skupaj s sodelujočimi organi akreditirala sistem izvajanja evropske kohezijske politike in o tem tudi obvestila Evropsko komisijo, kar je že omogočilo tudi prve prilive v slovenski proračun. Predlagatelji priporočila tudi navajajo, da je Slovenija prejela pisni opomin Evropske komisije zaradi zamujanja pri akreditaciji sistema izvajanja evropske kohezijske politike. Tudi ta trditev ne drži, saj Republika Slovenija do tega trenutka ni prejela nikakršnega opomina. Treba je poudariti, da je Vlada Republike Slovenije v tem mandatu, ki ga je prevzela leta 2014 na področju uspešnosti evropske kohezijske politike, prejela izrazito slabo zapuščino, ki je bila odraz politike preteklih vlad. V letu 2015 pa je ta vlada, vlada Mira Cerarja poleg tega, da je zagotovila uspešno izvedbo vseh treh operativnih programov finančnega okvira 2007–2013, postavila tudi sistem za izvajanje v programskem obdobju 2014–2020. Iz navedenega je jasno razvidno, da je Slovenija kljub izredno slabemu stanju na začetku mandata te vlade naredila ogromen napredek na področju izvajanja sredstev iz programskega obdobja 2014–2020 ter hkrati preprečila grozečo izgubo sredstev pretekle perspektive. Izvajanje evropske kohezijske politike je namreč treba pogledati v kontekstu daljšega časovnega obdobja, predvsem pa je treba poznati dogajanje, povezano z obema programskima obdobjema: 2007–2013 in 2014–2020. Glede programskega obdobja 2007–2013 je pomembno poudariti in vsakič znova to poudarjamo, da je sedanja vlada oziroma SVRK v letih 2014 in 2015 počrpala skoraj polovico vseh sredstev devetletnega obdobja. Upravičenost obdobja 2007–2013 sega namreč tudi v leti 2014 in 2015. Mislim, da je bilo to okoli 45 %, pa najverjetneje bo to ministrica tudi sama povedala, in to vsakič znova poudarjamo tudi na sejah Odbora za zadeve Evropske Unije. Tako se je konec leta 2015 za Slovenijo zaključilo izjemno uspešno obdobje, ko je SVRK kljub velikim izzivom in ogromnim zaostankom v finančnem okviru 2007–2013 uspel v le dveh letih tako močno okrepiti črpanje sredstev EU, da je glede uspešnosti črpanja Slovenija prispela z 19. mesta v EU na izvrstno 4. mesto. Slovenija je do konca leta 2015 uspela počrpati vsa možna sredstva in tako programsko obdobje 2007–2013 zaključila z maksimalnim izkoristkom razpoložljivih sredstev. To programsko obdobje je Sloveniji prineslo več kot 5 tisoč uresničenih projektov, poleg tega pa je omogočilo odprtje 5 tisoč 900 delovnih mest. Trenutno pa je v polnem zagonu izvajanje programskega obdobja 2014–2020, v okviru katerega je bilo do sedaj podprtih, ponavljam, 178 projektov za več kot 870 milijonov evrov evropskih sredstev, kar je skoraj 30 % vseh sredstev, ki so bila v Sloveniji na voljo do leta 2023, to je dobre 3 milijarde evrov v tem programskem obdobju. Kot že rečeno, in verjetno bo danes še enkrat ponovljeno ali pa še večkrat, SVRK že sedaj vsake tri mesece na Odboru za zadeve Evropske Unije poroča o stanju na področju izvajanja evropske kohezijske politike. Nazadnje se je to zgodilo na 117. seji omenjenega odbora, to je bilo 24. februarja 2017, za celotno leto 2016, in če se dobro spomnimo vseh teh preteklih sej, je bila le redkokdaj izrečena kakšna graja, kvečjemu nasprotno. Menim, da smo bili precej soglasni, da je bila prejšnja finančna perspektiva, pa tudi ta, da teče izjemno dobro. Tako da smo mnenja, da je treba sistem poročanja ohraniti tak, kot je bil do sedaj, torej da je poročanje na vsako četrtletje dovolj pogosto in da je to obdobje dovolj. Vlada o tem poroča in dodatno poročanje, menimo, da ne bi prineslo novih podatkov oziroma informacij, kot že sedaj vsebovane v poročilih, ki jih vsake tri mesece Državni zbor tudi prejme s strani SVRK. Evropska kohezijska politika je nesporno ena najbolj naprednih politik, ki uveljavlja usmerjenost v rezultate in se tesno navezuje na dobro gospodarsko upravljanje, v veliko večji meri kot katerakoli druga politika na ravni Evropske unije. Kot vidimo iz prej navedenih podatkov, so rezultati dela Službe Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko izjemni, pozitivni in dajejo želene rezultate, zato v poslanski skupini, kljub temu da o tem priporočilu ne bomo glasovali, na odboru nismo podprli tega priporočila.
Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani poslanke, poslanci, ministrica, vsi skupaj lepo pozdravljeni! Slovenija v perspektivi 2014–2020 je še vedno, bom rekla kar na srečo, neto prejemnica, kar pomeni, da lahko iz evropskega proračuna več prejmemo, kot pa moramo vanj dati. V novi finančni perspektivi imamo na razpolago okoli 3,2 milijarde evrov, od tega je vzhodni regiji namenjenih 1,2 milijarde evrov, zahodni regiji pa 0,8 milijarde evrov. Kar 1 milijarda evrov sredstev Kohezijskega sklada pa je namenjena celotni Sloveniji. Ključ za delitev teh tako imenovanih skupnih kohezijskih sredstev je v rokah ministrstev, ki pa žal ne upoštevajo razlik v razvitosti regij, in to kljub dejstvu, da smo takrat, ko smo se pogajali za evropska sredstva, ravno na račun manj razvite vzhodne regije prejeli dodatnih 0,5 milijarde evrov. Medtem ko je zahodna kohezijska regija na 97 % razvitosti Evropske unije, je vzhodna kohezijska regija zgolj na 68 % razvitosti. Če pa pogledamo znotraj teh dveh kohezijskih regij, vidimo, da nekatere statistične regije kažejo še na bistveno večje razhajanje glede na razvitost. Imamo osrednjeslovensko regijo, ki je na 116 % razvitosti EU, medtem ko imamo regije, kot so Podravje, Pomurje, Zasavje, kraško, kjer je razvitost ponekod celo pod 60 % glede na povprečje Evropske unije. Prav je, da ob tem izpostavim, da se regije, ki ne dosežejo 75 % povprečja Evropske unije, v okviru evropske kohezijske politike štejejo med manj razvite regije. Pri pogajanjih za evropska sredstva trenutne finančne perspektive smo kot rečeno na račun manj razvite vzhodne regije prejeli dodatnih 0,5 milijarde evrov, zato bi bilo seveda še toliko pomembneje, da bi se večina evropskega denarja resnično namenila manj razvitim regijam, vendar temu žal ni tako. Poglejmo najprej, kako so se sprejemali dokumenti, ki predstavljajo osnovo za črpanje evropskih sredstev iz finančne perspektive 2014–2020. Prav je, da vemo, da v začetku leta 2014 še nismo imeli sprejetih dokumentov, ki so osnova za črpanje evropskih sredstev. Partnerski sporazum se je sprejemal v poletnem in jesenskem času leta 2014. Ob pripravi operativnega programa so predstavniki vzhodne regije vztrajali, da se pripravita dva ločena operativna programa, ampak žal koalicija in pa tudi ministrstvo temu ni želelo prisluhniti. Vztrajali ste pri enem operativnem programu, ki pa je bil sicer pripravljen konec leta 2014. Minilo je tako rekoč eno leto obdobja, v katerem bi že lahko črpali evropska sredstva, smo pa imeli pripravljena komaj dva osnovna dokumenta. Vse to in ne nazadnje tudi kasnejše prepočasno ukrepanje ima pa za posledico tudi prepočasno črpanje evropskih sredstev iz obstoječe finančne perspektive. Naj spomnim, da je bila Slovenija v letih pred vstopom v Evropsko unijo, ko je koristila finančne mehanizme EU iz naslova tako imenovane predpristopne pomoči iz skupne vrednosti 22,5 milijona evrov, daleč najuspešnejša med deseterico držav, ki so v Evropsko unijo vstopile v letu 2004. Po vstopu v Evropsko unijo smo postali upravičeni do sredstev evropske kohezijske politike. V programskem obdobju 2004–2006 in programskem obdobju 2007–2017 pa nismo bili več tako uspešni pri črpanju evropskih sredstev. Smo se pa ne glede na to vseeno uvrščali med najboljše države članice pri črpanju evropskih sredstev. Danes pa seveda govorimo o finančni perspektivi 2014–2020 in rečemo lahko, da je črpanje iz te perspektive do danes zanemarljivo. Kako slabo smo pripravljeni na črpanje sredstev EU kaže tudi dejstvo, da je Slovenija, ki je bila nekoč med najuspešnejšimi novimi članicami pri črpanju sredstev, šele po dveh letih izvajanja finančnega okvira 2014–2020 prejela akreditacijo za črpanje evropskih sredstev. Revizijski organ Urad RS za nadzor proračuna Evropski komisiji ne more potrditi, da imamo v Sloveniji delujoč sistem črpanja evropskih sredstev, ravno zaradi tega naša država v vsem tem času ni smela v Bruselj pošiljati zahtevkov za povračila dela izplačil iz nacionalnega proračuna iz naslova projektov EU, kar pomeni, da je stanje povračil tako rekoč minimalno in da črpanje evropskih sredstev pravzaprav še ni niti prav steklo. Po zadnjih podatkih, ki so nam na voljo, je bilo do konca leta 2016 povračil za komaj okoli 42 milijonov evrov, kar znaša nekaj malega čez 1 % vsega, kar nam je v proračunu Evropske unije tudi na voljo. In to kljub načrtom, da bomo v letu 2015 počrpali 35 milijonov, v letu 2016 pa kar polovico milijarde. V nadaljevanju ste seveda ta plan nekoliko znižali in ga postavili za leto 2016 na 200 milijonov, ampak ni prišlo niti do realizacije tega plana. Evropska sredstva so za nas, za Slovenijo, izjemno pomembna. Gre namreč za, tako rečeno, edina razvojna sredstva, ki jih imamo na voljo. Z evropskimi sredstvi so bili v Sloveniji realizirani številni projekti. Če se malo sprehodimo in obiščemo občine po Sloveniji, vidimo, da skorajda ni občine, kjer ne bi videli table, da je bil izveden en projekt z evropskimi sredstvi. Seveda je zato toliko bolj zaskrbljujoče dejstvo, da Slovenija v tem trenutku na tem področju tako zaostaja za ostalimi neto prejemnicami. Računsko sodišče je oktobra 2016 na svoji spletni strani objavilo revizijsko poročilo z naslovom Učinkovitost in uspešnost delovanja informacijskega sistema organa upravljanja. Poročilo je revidiralo učinkovitost in uspešnost delovanja informacijskega sistema za podporo izvajanja nalog organa upravljanja v obdobju od 1. 3. 2012 do 30. 9. 2015. Ugotovitve so seveda skrb vzbujajoče, saj je ugotovilo, da organ upravljanja ni zagotavljal učinkovitega delovanja informacijskega sistema za podpro izvajanja nalog organa upravljanja. Računsko sodišče je ugotovilo, da SVRK za programsko obdobje 2014–2020 strategije razvoja informacijskega sistema sploh ni pripravil. Zaradi zamujanja pri akreditaciji sistema izvajanja evropske kohezijske politike je Slovenija s strani Evropske komisije že prejela opomin, vsaj po poročanju na RTV Slovenija. V Slovenski demokratski stranki se sprašujemo, kako je lahko prišlo do tovrstnih napak, in sprašujemo se tudi, kdo bo za to odgovarjal in kako je lahko v novi finančni perspektivi črpanje evropskih sredstev počasnejše, kot je bilo v prejšnji, in to kljub dejstvu, da imamo sedaj bistveno več izkušenj z upravljanjem sredstev in evropsko kohezijsko politiko. Prav tako pa evropski denar iz rok izpušča raziskovalna dejavnost, ki ji že tako proračun vsako leto namenja manj denarja. Agencija za raziskovalno dejavnost bi namreč lahko iz nove evropske perspektive pridobila do 20 milijonov evrov za mlade raziskovalce v okviru razpisa Marie Curie, a v Bruselj ni poslala niti prijave. V okviru prijave bi morali pripraviti dva projektna predloga, kjer bi vsebinsko predstavili razpis za mlade raziskovalce in razpis za raziskovalce, ki želijo v tujino. V Slovenski demokratski stranki se sprašujemo, zakaj Slovenija za tovrstna sredstva ne kandidira, če vemo, da je sredstev za raziskovalce vsako leto manj, in na kakšen način bo država nadomestila izpad teh sredstev. Zaradi vsega navedenega smo v Slovenski demokratski stranki vložili priporočila v zvezi z izvajanjem evropske kohezijske politike v programskemu obdobju 2014–2020, ki se glasijo: Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi in službi Vlade RS za razvoj in evropsko kohezijsko politiko, da pospešita črpanja iz programske perspektive 2014–2020 ter v roku treh mesecev od sprejetja tega priporoča poročata Državnemu zboru o sprejetih ukrepih za boljše črpanje sredstev iz programske perspektive 2014–2020. Mi v Državni zbor res prejemamo poročila o črpanju, ampak mi smo želeli konkretne ukrepe za izboljšanje tega črpanja v Državni zbor v roku treh mesecev. Drugo priporočilo: Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi in Službi Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko, da maksimalno počrpa sredstva, namenjena Republiki Sloveniji, iz programske perspektive 2014‒2020. Besedica maksimalno pomeni, da do potankosti, popolnoma počrpa vsa sredstva, ki so nam na voljo. In tretje priporočilo: Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi in Službi Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko, da sredstva, dodeljena Sloveniji, iz evropskega proračuna pravično porazdelita med vzhodno in zahodno kohezijsko regijo. Pod besedico pravično se seveda misli to, da se upošteva razlika v razvitosti med regijama in da so evropska sredstva prvenstveno namenjena temu, da se te razlike zmanjšajo. Žal pa pri nas temu ni tako. Priporočila, ki smo jih dali, v Slovenski demokratski stranki seveda podpiramo in za njimi tudi stojimo in bomo tudi v prihodnje. Najlepša hvala.
Gospa Marinka Levičar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav ministrici, sodelavcem in vam, kolegice in kolegi! Predstavnika Poslanske skupine Desus sva na seji matičnega delovnega telesa glasovala proti predlogu priporočila skupine poslank in poslancev SDS s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Predlagatelj poudarja, da črpanje kohezijskih sredstev v obdobju 2014 do 2020 ni bilo zadovoljivo, da so kazalniki uspešnosti slabi. To ne drži. Komisarka Direktorata za regionalni razvoj ugotavlja, da je Slovenija pri črpanju kohezijskih sredstev med najboljšimi državami članicami. Od januarja 2015, ko je podpisala akcijski načrt, je Republika Slovenija naredila največji napredek med vsemi državami članicami. Z 19. mesta v letu 2014 je v letu 2015 napredovala na 4. mesto, saj ji je uspelo pridobiti vsa možna sredstva iz proračuna Evropske unije. Ob tem je treba omeniti, da je kohezijska politika vezana na sedemletne programe, zato spremljanje koriščenja v posameznem letu ne daje celovite slike o uspešnosti v večletnem obdobju. Izvajanje kohezijske politike se v letu 2014 ni moglo začeti pravočasno, ker so bili potrebni dokumenti z Evropsko komisijo dogovorjeni šele konec tega leta. V juliju 2015 je bila izdana prva odločitev o podpori iz naslova evropske kohezijske politike, do konca letošnjega januarja pa je bilo izdanih 171 odločitev o podpori v skupni vrednosti 857 milijonov evrov. To predstavlja kar 30 % razpoložljivih sredstev, ki jih je Slovenija dogovorila v Operativnem programu za izvajanje evropske kohezijske politike v obdobju 2014–2020. Slovenija je torej kljub slabemu stanju na začetku mandata sedanje vlade naredila kar velik korak naprej. In verjamemo, da bo tako tudi v bodoče. Zato tudi menimo, da dodatno poročanje Državnemu zboru, kot to priporoča skupina poslancev SDS, ne bi ponudilo novih informacij, saj Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko že sedaj redno vsake tri mesece poroča pristojnemu odboru Državnega zbora o izvajanju kohezijske politike. Hvala za pozornost.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Kot je običajno, dajem najprej besedo predstavniku predlagatelja, gospodu Ljubu Žnidarju.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana ministrica, državni sekretar, vsi ostali prisotni, vsem prav lep pozdrav! Spoštovana ministrica je podala dve dejstvi, da kako smo uspešni pri črpanju evropskih sredstev, govorijo podatki in realna dejstva. Ampak povedala je pa samo dva podatka pa nobenega realnega dejstva. Tako sem jaz zasledil iz njene uvodne razprave. In sicer je bilo podano, da je bilo do danes izdanih 186 odločb in da imamo še 7 let časa. Jaz bi rekel, da je to, da se zanašamo na to, da imamo še 7 let časa, malo tako tako. To ni za mene dejstvo pa to ni za mene argument. To je, bi rekel, neko časovno prejudiciranje tako čez palec. Res pa je, da je 7 let še kar nekaj – oziroma, no, zdaj je že, šest let pa devet mesecev še imamo, če smo, bi rekel, bolj natančni. In zakaj me ta časovnica tudi tako skrbi? Moram reči, da tudi predstavniki stališč v svojih predstavitvah mešate dve finančni perspektivi. Mešate, preberite si svoja stališča še enkrat, zato ker se dve finančni perspektivi prekrivata. Mi govorimo o finančni perspektivi 2014–2020, vi pa razlagate o finančni perspektivi 2007–2013 s podaljškom do 2015, kjer smo prišli z 19. mesta na 4. mesto. To se pravi, to si poglejte, mešate dve finančni perspektivi. Mešate uspešnost črpanja sredstev iz finančne perspektive 2007–2013 s podaljškom do 2015 za zadnja tri leta. Črpanje zadnjih treh let, od 2013 do 2015 se je počrpalo 45 % prejšnje finančne perspektive. Poglejte si podatke. In res je, da so ta zadnja tri leta bila izjemno uspešna pri črpanju sredstev prejšnje finančne perspektive. Drži. Takrat je Slovenija bila uspešna, ampak takrat, bi rekel, je že, da ne rečem, voda odtekla v grlo. In ne tega mešati z novo finančno perspektivo. Dejstvo in številke so, v prvih treh letih, to se pravi 2014, 2015, 2016, je bilo povračil iz evropskih bančnih sredstev v Slovenijo 42 milijonov. To je 1 % od celotne finančne perspektive 2014–2020. V prvih treh letih! To so dejstva in to so številke in ne mešati tega s prejšnjo finančno perspektivo. In zakaj sem zaskrbljen? Ja, res je, da je bilo izdanih 186 odločb. Dejansko praktično v letu 2014/2015 skoraj ni bilo novih razpisov. Bilo jih je nekaj malega, glavnina razpisov s temi odločbami je prišla v letu 2016. Govorim o številki 186. 186 odločb. In kar se tiče, če pogledamo po samih vsebinah. V teh 186 projektih je nekaj največjih projektov državnega pomena, ki so tudi, bi rekel, dokaj veliki zneski z velikimi sredstvi in ki so vezani znotraj nacionalne ovojnice. Kajti vemo, da gre za kohezijska infrastrukturna sredstva, ki so vezana na nacionalno ovojnico, in tu je obseg omejen. Tu notri je projekt odseka gradnje avtoceste Draženci–Gruškovje in potem železniški projekti nadgradnja železniške proge Zidani Most–Celje, posodobitev postaje Pragersko, železniškega vozišča in tudi odvodnjavanje in čiščenje odpadne vode na območju vodonosnika Ljubljanskega polja. Vrednost tega zadnjega projekta je cirka 70 milijonov. To so največji projekti, ki so bili pripravljeni z vsemi dovoljenji in postopki in tako naprej, da so prišli, bi rekel, kot prvi noter v realizacijo in v okvir. Za naprej pa nisem tako optimističen, ker eni izmed glavnih nosilcev pri pripravi projektov in seveda tudi pri izvedbi so lokalne skupnosti, so regionalne razvojne agencije in tudi del gospodarstva. Lokalne skupnosti so glavnino večjih projektov izvedle v prejšnji finančni perspektivi. Seveda še imajo tudi načrte in pripravljen določen del projektov za to novo finančno perspektivo, ampak lokalne skupnosti nimajo na zalogo veliko projektov. V prejšnji finančni perspektivi – ker vemo, da je tudi riziko, ker določeni postopki se lahko zavlečejo in zamudijo določene roke – je bilo teh projektov, jaz bi rekel, na zalogo. Če ni šel en projekt v realizacijo, je bil pripravljen drugi oziroma več drugih. V tej finančni perspektivi ni tako, ker občine zaradi finančnih sredstev nimajo pripravljenih projektov na zalogo in seveda občine že imajo tudi težave z zagotavljanjem lastnega deleža, sofinancerskega dežela, svojih sredstev. Tudi to je že omejitev. Tudi regionalne razvojne agencije, čeprav je obseg na papirju večji, kot je na razpolago dejanskih sredstev, ampak ko je treba dati projekte z gradbenim dovoljenjem na mizo, danes tega nima glavnina projektov. Nima danes na mizi že pridobljenih gradbenih dovoljenj. Jih nima. Jih nima. Tako da tu je riziko precej večji, kot je bil v prejšnji finančni perspektivi. Tako da jaz nisem tako optimističen. Ker te številke pa niso majhne. Jaz sem naredil pregled ali pa, bi rekel, neko razpredelnico plana koriščenja sredstev. Glejte, v prvih treh letih smo pokoristili 1 % od 3 milijard 760 milijonov, kolikor je skupnih sredstev iz proračuna in evropskega dela. V naslednjih štirih letih, to se pravi od 2017, 2018, 2019 in 2020, naj bi v Sloveniji – to je dejansko, bi rekel, moj plan – glede na časovnico do razlike 23 počrpali 54 %. To se pravi, do leta 2020 bi morali počrpati približno okrogli 2 milijardi, s povračili. Ali smo tega sposobni? Imamo pripravljene zadeve in tako naprej? Leto 2020 bo zelo hitro. V zadnjih treh letih, 2021, 2022 in 2023, pa skoraj milijardo 700. To niso majhne številke. In na vse tiste rizike, ki sem jih izpostavil in nanje opozoril [[…]]Jaz verjamem, jaz še vedno verjamem, da Slovenija lahko počrpa vsa evropska sredstva, ampak treba bo prestaviti v višjo prestavo. Ker čas teče. Na to opozarjamo. In da se prestavi v višjo prestavo, je treba zavzeti neke ukrepe. Samo to je naš predlog. Da se zavzamejo določeni ukrepi. Toliko zaenkrat. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravita naj se gospod Marko Ferluga in mag. Marko Pogačnik.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani ministrica, kolegice in kolegi! Malo manj časa imam, kot ga imajo predlagatelji, ampak vseeno. Tudi jaz bi se najprej, tako kot je gospod Kamal rekel, vrnil malo nazaj. Volitve so bile leta 2014, nova vlada se je postavila, prejšnja finančna perspektiva 2007–2014 pa ima tisto pravilo eden plus dva. To se pravi, možno je bilo črpati sredstva iz Evropske unije do konca leta 2016 za projekte, ki so morali biti izvedeni, mislim da, do konca leta 2015. Na koncu finančne perspektive se je res nagnetlo kup nedokončanih projektov, ki jih je bilo treba dokončati, in izpeljati potem vse operacije, da je najprej naše Ministrstvo za finance zagotovilo denar, da so bili plačani izvajalci, in potem tudi ta sredstva zagotoviti, da bodo povrnjena nazaj iz Evropske unije. In bilo je veliko dela. V tem času, ker smo nekateri vedeli, da bo težko počrpati, smo želeli, da so pripravljeni projekti, tako imenovani overcommitment, ki so bili pripravljeni na rezervo že v prejšnji finančni perspektivi, da bo lažje počrpati ta sredstva. Na koncu se je pokazalo, da tega denarja ni ostalo toliko, da bi lahko te projekte realizirali v stari finančni perspektivi. Razlog pa je bil kar nekaj let nazaj, ko so najprej bili ti kohezijski projekti zastavljeni tako, da naj bi se gradili na področju projektov varstva okolja, to se pravi vodovodi in kanalizacije, samo primarni deli, ne pa sekundarni, in so bili projekti dosti nižje vrednosti. Nato pa se je med samo pripravo projektov ugotovilo, da je za izvedbo teh projektov treba doseči določene cilje, ki jih je tudi Evropska skupnost postavila. In je bilo nujno vključiti še sekundarni del, recimo vodovoda, to pa je seveda podražilo te projekte in je denarja ostalo manj. Tako je ostalo 11 projektov, ki so imeli že pri prejšnji vladi gradbeno dovoljeno, izbranega izvajalca in sklep Vlade, da lahko občine pričnejo z izvedbo projektov z lastnimi sredstvi, ki so jih morali zagotavljati. Pravim, prejšnja vlada je dala zeleno luč za te projekte, da se pričnejo, in vsaka občina, ki je podpisala z izvajalcem, je bila pod grožnjo tožbe, če se projekt ne bo nadaljeval, in nato smo imeli ogromno sestankov in nujnih sej odborov, da smo nekako v tej finančni perspektivi tudi te nove vlade zagotovili sklep Vlade, da se ti projekti, ki so že formalno začeti, prioritetno obravnavajo v novi finančni perspektivi. Kar je bilo edino logično. Tukaj moram pohvaliti ministrico, da se je takrat zavzela za to, in celoten organ upravljanja, skupaj s posredniškim organom, to se pravi Ministrstvo za okolje in prostor, da so ti projekti šli naprej. Treba je bilo sprejeti uredbo pri organu upravljanja in spremeniti uredbo pri posredniškem organu, ker so bila z novimi pravili črpanja v tej finančni perspektivi neka nova dejstva, ki jih je bilo treba zagotoviti. Problem je nastal pri okoljevarstvenih dovoljenjih. In tudi s pomočjo ministrice je posredniški organ sprejel to uredbo in s tem je bila dana zelena luč, da se ti projekti lahko vključijo pod kriterij praktično iz stare finančne perspektive in takoj pričnejo izvajati v novi finančni perspektivi. Sreča je, da so se ti projekti začeli, ki se izvajajo sedaj, da je črpanje praktično bilo takoj s temi pripravljenimi projekti. Res pa je, da so se evropska sredstva počrpala, gro teh sredstev iz projektov, ki so bili že izvedeni v prejšnjem mandatu, treba pa jih je bilo počrpati, da so se ta sredstva počrpala v mandatu te vlade. To je res. Sem se sam pozanimal, tudi ker sem si prizadeval, da se ti okoljski projekti vključijo, ki so bili že začeti, in realizirajo. Sem se tudi pozanimal in obljubil, da bom spremljal te projekte. Da sedaj ti projekti potekajo. Bilo je na začetku nekaj zastojev glede plačil, ker mora Ministrstva za finance zagotoviti sredstva za plačilo izvajalcem. Občina mora izvajalce, ki delajo, plačati in mislim, da je bilo na odboru povedano, da je blizu 200 milijonov že teh sredstev bilo. Res pa je, da ni bilo akreditacije, da bi lahko povrnili ta sredstva iz Evropske unije. Upam, da bodo ti postopki zdaj stekli, ker država mora zastaviti ta denar, založiti. Da se bo to tudi povrnilo in da bodo ti projekti normalno potekali. Ima pa posredniški organ ogromno dela, mora spremljati te projekte, jih nadzirati po pravilih nove finančne perspektive. In tukaj mislim, da škripa, in jaz bi opozoril samo, da ne bi na koncu prišlo do problema, ko bo prišlo do preverjanj, do nadzorov, da naj bi sproti zagotovili prave postopke, da na koncu ne bi imeli kakšnih problemov vračanja sredstev, da ne bi bili vsi stroški priznani. Imajo pa težave, mislim da, na ministrstvu z ljudmi, z izkušnjami, s stroko, težko je dobiti take operativce, da bi bili temu kos. In posredno imajo občine težave, ker ne vedo, kako se obnašati na terenu. In tukaj jaz vidim problem. Ne morem pa nič očitati temu ministrstvu, da stvari ne tečejo na tistem področju, na katerega se jaz spoznam. Se pa strinjam s priporočilom. Saj ni nič narobe, če se vsake tri mesece pohvalite, da dobro delate. Če ne gre, potem je problem, če pa to poteka, potem je pa to avtomatično. Jaz bi bil vesel vprašanja, če bi znal odgovor na pamet. Me pa skrbijo sredstva tako imenovane pametne specializacije, ker kohezijska sredstva naj bi bila za izravnavo preko razvojih razlik. V tej finančni perspektivni imamo malo sredstev za razvoj regij, 10 % tistega, kar je bilo v prejšnji finančni perspektivi, kar so delile občine na nivoju razvojnih agencij. Sedaj teh sredstev ni. Jaz sem apeliral tudi na razvojni agenciji, da bi morala ta Regionalna razvojna agencija pod nadzor vzeti tudi te kohezijske projekte, ki so medobčinski, pa jih nimajo nič. Imamo eno občino, ki vodi investicijo, in ona skrbi, mora zagotoviti kadre. Pri manjših občinah je večji problem in bi lahko te projekte po moje vodili tudi z nivoja regionalnih razvojnih agencij. Strinjam pa se, da če se le da, se popravi operativni program, ker so se s temi 11 projekti praktično porabile tri četrtine vseh sredstev s tega področja. In ni prav, da zelo malo denarja ostane za projekte, ki naj bi jih v tej finančni perspektivi pripravili, ker so imamo še veliko območij v Sloveniji, ki nimajo osnovne komunalne infrastrukture. Vemo, da odpadki ne spadajo več noter v tej finančni perspektivi, vendar če 280 tisoč državljanov pije oporečno pitno vodo, mi se pa hvalimo, kako bogati smo z vodo, bi bilo treba – to je osnovno – zagotoviti neoporečno pitno vodo vsem prebivalcem. Tudi z vidika zdravja mislim, da je to zelo dobra naložba. Da ne govorim o programu odvajanja in čiščenja odpadnih vod, kjer smo obljubili Evropski uniji, da bomo do določenega časa vso odpadno vodo prečiščeno spustili v podtalnico. Tam je tudi veliko za narediti. Problem je bila uredba. Baje se uredba popravlja, da naj bi državna sredstva ali evropska sredstva lahko dobile občine tudi za čistilne naprave od 500 populacijskih enot naprej. Zdaj je bila meja 2 tisoč. In mislim, da bi bilo prav, da bi država poskušala zagotoviti več sredstev za te okoljske projekte, ker iz povprečnine iz integralnega proračuna občina tega ne more graditi. Samo prispevkov tudi več ne bo, kot so bili včasih. Apeliram na ministrstvo, da poskuša, če se da, iz pametne specializacije več sredstev zagotoviti za okoljske projekte. Če se da, seveda. Ker tako imenovani mehki projekti ne vem, kakšne konkretne rezultate dajo, kar se tiče razvojnih razlik na podeželju. Res je, da naj bi občine zagotavljale boljše pogoje za razvoj gospodarstva, kar zagotavljajo z vodooskrbo, s čistilnimi napravami in prometno infrastrukturo, da tukaj ta potencial, če se pa direktno da določenim podjetjem, pa se jaz bojim, da bomo določenim podjetjem samo še podaljševali agonijo, na koncu koncev čez nekaj let bodo pa podjetja šla v stečaj pa smo denar vrgli stran. Mogoče bi za marsikatero podjetje bilo boljše, da je prej konec pa da zdrava jedra gradijo naprej in se podjetja na novo zastavijo. Tako da moj apel bi šel v to smer, da se operativni program, če se le da, popravi. Še eno skrb imam. Takoj ko so se ti kohezijski projekti zastavili, ko je Evropa postavila pogoj, je bilo rečeno 50 tisoč prebivalcev, en upravljavec, ena cena. Tako smo dobili župani in pod tem pogojem smo stvar zastavili. Vemo pa, da imamo pri nas tako urejeno, da občinski sveti potrjujejo ceno v vsaki občini posebej, da komunala upravlja s sistemom, da imamo recimo na enem kohezijskem projektu tri upravljavce. In kako zdaj zadostiti tem pogojem? Ker če se občinski svet ne strinja – zdaj je prišlo do razlik, da bodo prebivalci enega dela tega projekta morali pokrivati stroške drugega dela. Če gre za en vodni vir, bi še nekako razumel, če gre pa za več vodnih virov, ki so na nek način med sabo povezani samo zato, da če pride do izpada, se vključi drugi vir, pa dvomim, da bo to šlo skozi kje na Ustavnem sodišču ali pa na Evropskem sodišču, ker gre le za zagotavljanje, ker občani oziroma državljani plačujejo neke storitve. Tovrstna solidarnost ne bo zdržala. Ampak dobro, tukaj nisem jaz doma. To bodo drugi reševali. Še to bi poudaril, da je treba preko omrežnine zaračunati tudi vso amortizacijo. Vemo, da imamo neko gručasto poselitev vasi, ki so med sabo oddaljene več kilometrov, da imamo tudi razpršeno poselitev in da je pripeljati vsakemu takemu vodo zelo velik strošek. Že komunalni prispevki za priključitev, recimo, na kanalizacijo so v nekaterih občinah bili 5 tisoč evrov za eno gospodinjstvo. Z izgradnjo teh projektov bo vrednost te mreže izredno narasla, ker bo to nova komunalna infrastruktura, bo tudi amortizacija zelo visoka. Če pa seštejemo zdaj vse amortizacije ravnanja za odpadki, vodooskrbe in odvajanja in čiščenja odpadnih voda, tam imamo tudi operativni program, kjer je država določila, kje se mora zgraditi kanalizacija, kje pa so lahko male čistilne naprave, je ponekod gradnja kanalizacije socialno nesprejemljiva, ker je strošek na populacijske enote ali pa na gospodinjstvo tako velik, da bo težko zgraditi, potem pa vse uporabnike obremeniti za amortizacijo preko omrežnine. Vam povem, da bodo položnice preko 100 evrov na gospodinjstvo, če bomo to zaračunavali. Evropska unija to zahteva. In če gledamo vodooskrbo zdaj, ko se ti projekti izvajajo, ljudje sprašujejo, kakšna pa bo cena, če se priklopimo. Če ima nekdo kmečko pokojnino 300 evrov, bo težko dal 150 evrov za položnico pri komunali. In se po zakonu mora priključiti na vodovod – če ima stalno prebivališče, to pravi zakon – če ne bo plačal, ga bo pa komunala, upravljavec, odklopila. In vode ne bo imel. In če imamo razpršeno poselitev, pa se jih recimo polovica odklopi, potem v sistemu, ker je premajhen pretok, ker zagotavljamo tudi požarno vodo, voda stoji tudi po en teden in postane oporečna. S tem problemom se soočamo. To je tehnični problem, ampak jaz mislim, da moramo, ker take sisteme gradimo z evropskimi sredstvi, vsi vedeti vsaj približno. Kaj če se na koncu pa ne bodo ljudje priklopili? Če se pa bodo, pa če ne bodo zmožni plačati? Tako da problemi bodo nastali s koncem te finančne perspektive oziroma ko bodo ti projekti končani, vemo pa, da mora občina oziroma investitor zagotoviti določene cilje. Ti cilji pa so po posameznih občinah, da se mora toliko gospodinjstev priklopiti. Zato mislim, da bi bilo glede na vrednost projekta, ki jo poznamo, dobro, da Ministrstvo za okolje in prostor preko svojih služb in naprej preko občin in upravljavcev vnaprej izračuna, naredi neko simulacijo, koliko pa bo potem cena. Ker če se to ne bo izšlo, potem predlagam, da se ministrstvo pri spremembi tega operativnega programa poskuša tudi dogovarjati, da mogoče ti kriteriji ne bi bili taki ali pa da ne bi bilo nujno vse amortizacije zaračunavati uporabnikom. Ker problem bo lahko nastal tudi, ko bo vse zgrajeno, amortizacija oziroma omrežnima se porablja samo za gradnjo komunalne infrastrukture, ki več ne bo potrebna po zakonu. Jaz sem zdaj precej šel tudi v stroko, ampak prav je, ker teh projektov je veliko, da se tega prej zavedamo.
Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravita naj se mag. Marko Pogačnik ter gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo. Pozdrav ministrici in državnemu sekretarju! Se absolutno strinjam, da je treba o črpanju evropskih sredstev govoriti in je tudi potreben odziv. Seveda opozicija ima neko svoje videnje, jaz pa mislim, da je to zgodba o uspehu. Pa bom povedal, zakaj in kako. Odziv na to črpanje evropskih sredstev ne more biti samo, bom rekel, ozko gledano na eno leto ampak, če mi dovolite, je treba pogledati skozi vse te perspektive in kaj se je dogajalo prej in po. Vemo sami, da je obdobje nekje šestletno. Da se bomo jasno in glasno pogovarjali z dejstvi, je treba najprej povedati, kakšno je bilo zatečeno stanje te vlade na področju črpanja teh evropskih sredstev. Jaz vidim tukaj enih sedem problemov, ki so bili. In sicer, dejstvo je, da smo bili med najslabšimi v črpanju evropskih sredstev, se pravi, na 19. mestu od 28. Kot drugo, nismo imeli pripravljenih programskih dokumentov, pod to se razumeta partnerski sporazum in operativni program. Kot tretje, Slovenija ni imela postavljenega sistema črpanja za obdobje 2014–2020. Četrtič, Slovenija ni imela normativnega okvira potrebnega črpanja za sredstva od te nove perspektive. Že to kaže, da je bilo stanje daleč od rožnatega, grozilo pa je tudi, da bi izgubili več sto milijonov. Kaj se je potem nadalje ugotovilo? Sama nestabilnost sistema črpanja evropskih sredstev v Sloveniji. Zakaj to govorim? Imeli smo spreminjanje inštitucij, pa če vam samo navedem nekatere, ki so bile odgovorne za izvajanje, pa se je to prekrivalo eno z drugim, ena je bila pa ni bila, in sicer Agencija za regionalni razvoj, Javna agencija RS za regionalni razvoj, Služba Vlade Republike Slovenije za strukturno politiko in regionalni razvoj, Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko, Ministrstvo za gospodarstvo, Služba Vlade RS za razvoj, se pravi, že samo to. Nadalje, zadnji in sedmi problem je bil ta, da so se predstojniki menjavali in tudi kadri, jasno. In vse to je jasno vodilo v to, da črpanje ni bilo postavljeno tako, kot bi bilo treba. V času te vlade, ministrice in ekipe, so se pa naredile določene spremembe in dejstva so naslednja. Z 19. mesta je Slovenija prišla na 4. mesto v uspešnosti črpanja. Slovenija [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Četrto. [[oglašanje iz dvorane]] Saj bom prišel tudi na to. Slovenija, se pravi, je med osmimi državami Evropske unije, ki je imela možnost počrpati vsa možna sredstva evropske politike. V letu 2014 je bil neto proračunski presežek v znesku 633 milijonov. Slovenija je v letu 2015 dosegla tudi neto presežek 446 milijonov, in če prištejemo še 5 % zadržanih sredstev, ki se bodo dobila v letu 2015, pridemo na številko 651 milijonov, kar je največ, odkar smo v Evropski uniji. To so dejstva. Slovenija je v letu 2014 izplačala za projekte sofinanciranja sredstev evropske kohezijske politike 834 milijonov. Dalje, Slovenija je v letu 2015 s sofinanciranjem izplačala sredstva evropske politike v višini 916 milijonov. Oba rezultata sta najboljša, odkar Slovenija prejema evropska sredstva. Z Evropsko komisijo je bil novembra narejen dogovor in partnerski sporazum, 2014 je bil prav tako narejen operativni program za 2014–2020. Če nadaljujemo, v letih 2015 in 2016 pripravljena navodila za izvajanje kohezijske politike, dalje, 2015 prvič z odlokom Vlade Republike Slovenije sprejet izvedbeni načrt operativnega programa in je bil petkrat dopolnjen do septembra 2016. V juliju 2015 je bila izdana prva odločba o podpori iz naslova evropske kohezijske politike. Do današnjega dne je bilo izdanih 180 odločitev podpori v znesku 867. Če na kratko zdaj spet to povzamem. 45 % sredstev stare finančne perspektive, in to je ta iz 2013, je bilo počrpanih. Dogovorjen je bil – in kar je najpomembnejše pri tem – z Evropsko komisijo partnerski sporazum in operativni program, postavljen je bil normativni okvir za črpanje sredstev in izdanih je bilo za 876 milijonov odločitev podpori. In kot ena od takih zadev, akreditiran je bil sistem izvajanja. Se pravi, da je na področju te evropske kohezijske politike v mandatu te vlade bilo narejeno kar nekaj, daleč pa od tega, da je vse narejeno, ampak verjamem, da je to ena boljših zgodb. Zdaj pa, ko govorimo statistično tudi, kar je bilo podatkov o črpanju 2017–2013. Izplačanih je bilo največ sredstev v zadnjih 10 letih v letu 2015, in to je za 916 milijonov. Govorimo za programe v obdobju 2017–2013. S tem smo mi prišli na četrto mesto, tako da je treba tudi to upoštevati. Vse to je bilo narejeno v tem mandatu. Če govorimo konkretno o stanju 31. decembra 2016, katera sredstva so bila dodeljena. Dodeljena so bila sredstva za odločitev o podpori, se pravi projekti, programi in javni razpisi v višini 841 milijonov, kar predstavlja 28 % razpoložljivih sredstev. To govorim že za obdobje 2014–2020. Dalje. Pogodbena vezava sredstev v višini 768 milijonov evrov, kar znaša 26 % razpoložljivih sredstev. Dalje. Izplačana so bila iz državnega proračuna sredstva v višini 117 milijonov, kar predstavlja 4 % razpoložljivih sredstev, in povračila iz EU v višini 42 milijonov predstavljajo 4 %. Se pravi, to je bilo narejeno. Konkretni podatki za programsko obdobje 2014–2020 pa so naslednji. Izdanih je 178 odločb v podpori v znesku 870 milijonov, in to predstavlja 30 % vseh razpoložljivih sredstev, tako da ne morete govoriti, niti da je v tej novi perspektivi slabo črpano, se pravi, smo že na tretjini sredstev. Zakaj konkretno je bilo to narejeno? 54 javnih razpisov v vrednosti 225 milijonov za ministrstvo za šport in MGRT, gre pa za raziskovalne in razvojne zadeve, programe z gospodarstvom. Dalje. 21 programov, iz katerih bodo oziroma so že javni razpisi v vrednosti 145 milijonov. To je na področju dela z brezposelnimi, s pripravniki in z mladimi. 66 projektov v skupni vrednosti 446 milijonov, seveda tukaj odpade največji del za Gruškovje–Draženci, in 9 okoljskih projektov za pitne vode, to kar je tudi gospod Lah prej omenjal, se pravi, da se ti projekti izvajajo, poleg tega je pa še vključena tudi romska skupnost. In dalje, 37 strategij lokalnega razvoja, preko 24 milijonov in tukaj so raznorazni lokalni elementi. Če govorimo o tem, da ni bilo dovolj narejenega ali da je bilo premalo prečrpanega, tukaj so dejstva, podatki govorijo. Saj pravim, kdor hoče gledati v negativno, bo pač gledal v negativno, kdo pa vidi, da je to neka pozitivna zgodba, in da smo se iz te zgodbe nekaj dobrega naučili in da delamo naprej dobre korake za bodočnost in da bodo tudi sredstva počrpana tako, kot je treba. Mislim, da lahko samo damo kapo dol naši ministrici in ministrstvu, da dobro dela, in naj nadaljuje s tem delom. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegi, še enkrat, vi ocenjujete delo Vlade v tem obdobju, mi pa govorimo o dveh različnih finančnih perspektivah črpanja evropskih sredstev. In res je, da se ti dve finančni perspektivi prekrivata in črpanje v zadnjih treh letih, kot sem že prej povedal, je bilo uspešno, in to je nedvomno. Ampak da je bilo uspešno, je tudi v letu 2013 bilo zavzetih kar nekaj ukrepov. Pritisk zadnja tri leta je bil, bi rekel, velik, ta pravi in se je precej delalo, da se je to počrpalo. Ampak to je finančna perspektiva 2007–2013 s podaljškom do 2015, mi pa danes govorimo o novi finančni perspektivi 2014–2020. In dejstva, ker je bilo prej tudi rečeno, ker sem navedel, da je Slovenija že prejela opomin Evropske komisije, da to ni res, 9. decembra 2016 sta povzela RTV in STA, da je Slovenija dobila opomin Evropske komisije. In ta dan je tudi Vlada akreditirala sistem za izvajanje evropske kohezijske politike za novo finančno perspektivo in ga poslala evropski komisiji. Zakaj je Vlada to naredila šele 9. decembra 2016? To se pravi po slabih treh letih od pričetka nove finančne perspektive. Vseh razlogov ne vem, je pa to zelo dolgo trajalo. Pa verjamem, da je tudi na evropskem delu, ker so tudi nameni precej drugačni od prejšnje finančne perspektive, ker so zdaj nameni manj za infrastrukturo in več za tako imenovane mehke vsebine. Do 9. decembra 2016 Slovenija ni mogla poslati nobenega zahtevka za povračilo. Ne zdaj govoriti o uspešnosti, kako smo bili uspešni prva tri leta. Lahko govorimo samo o treh številkah. Izdanih je bilo 186 projektov, prižgana zelena luč za pričetek, kar je skupaj zneslo nekaj manj kot 900 milijonov, skratka, da se je ta finančna perspektiva tudi realno, fizično pričela. Ne pa zdaj govoriti o uspešnosti in mešate tista sredstva iz prejšnje finančne perspektive 2014/2015. Ne tega mešati v novo finančno perspektivo. To so dejstva in to so realnosti. V naš državni proračun je do konca leta 2016 prišlo 42 milijonov evropskih sredstev. To je dejstvo. Ni jih prišlo več. Te podatke je dala Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko. Če je prišlo več sredstev, me popravite. To so podatki, ki so. Res je tudi, da so bili plani prejšnje vlade in tudi zdajšnje zastavljeni višje. Poglejte si primer za gospodarstvo, to se pravi za podjetja. Za leto 2016 je bilo načrtovano, da bi bilo za 115 milijonov razpisov za spodbujanje konkurenčnosti gospodarstva v Republiki Sloveniji. V letu 2016 za 115 milijonov. Realno naj bi jih bilo 15 milijonov. Ne vem, ali je ta podatek točen. Ali jih je bilo več? Dajte me popraviti, če jih bilo več. Mislim, da jih ni bilo. Plan je bil pa 115 milijonov. Realizacija je bila pa 15 milijonov. Ampak zdaj še niti ne govorimo o povračilih, ne govorim o povračilih, ampak govorim o samih razpisih, ker dejansko za podjetništvo v razpisu v teh prvih treh letih sploh ni bilo ali pa so bila zelo minimalna. Vidimo tukaj, 10 % od načrtovanega, od planiranega. 10 % od planiranega. To so podatki iz prakse, iz realizacije. Zelo korektno in pošteno je ministrica povedala, da pri črpanju vedno obstajajo riziki. Tudi ta riziko iz prejšnje finančne perspektive bo še bremenil državni proračun. Nepravilnosti pri prejšnji finančni perspektivi je bilo ugotovljenih za 136 milijonov, od tega se je glavnina nekako pokrila, odprtih je še 32 milijonov. Od teh 32 milijonov bo 17 milijonov neizterljivih, ali so šla podjetja v stečaj, propadla in tako naprej in seveda tudi drugi vzroki. To bo strošek proračuna. To se pravi breme. Nič se ne da pomagati. Vem. Nihče ni kriv, ampak glejte, proračun, to bo treba umestiti noter v proračun. Nobenega ne obsojam, ampak želim samo povedati, da tudi v novi finančni perspektivi bodo riziki. In ti riziki bodo sedaj še večji, ker je projektov precej manj. Ker vsi večji projekti, ki so zdaj, so že v tej kvoti 870 milijonov. Zdaj bodo pa prihajali mali projekti in seveda potem na koncu, ko bomo hiteli, da bomo vse to počrpali, ker zdaj gre za projekte mehkih vsebin [[…]] Kot operativni človek, bi rekel, iz stroke, če smo prej vlagali v infrastrukturo, smo to infrastrukturo dobili. Zdaj ko bomo vlagali pa v mehke vsebine, bomo pa samo zato, da bomo počrpali sredstva, porabili zdaj preostanka, če rečem, za te mehke vsebine, na palec, če ocenim, dve milijardi. V mehke vsebine. Pa verjamem, da so tudi potrebne. Da se ne bo potem v tisti naglici tik pred koncem, ko se bo finančna perspektiva iztekala [[…]]Bomo samo zaradi tega, da pokoristimo sredstva, objavljali razpise, ki ne bodo imeli take dodane vrednosti, kot če bi to naredili pravočasno. Samo na to opozarjamo. Opozarjamo na to, da je treba že sedaj, slabih 7 let pred iztekom, zavzeti določene ukrepe, da se dejansko kaj takega ne bo zgodilo. Hvala zaenkrat.
Besedo ima predstavnica Vlade ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte, kohezijo, gospa Alenka Smerkolj.
Predsedujoči, hvala za besedo. Zdaj sem se prvič oglasila, se bom tudi kasneje. Mislim, da je mogoče vseeno prav, da na začetku povem nekaj reakcij, ker zdaj imamo malo žoganja levo, desno pa kdo ima prav. In že v samem uvodnem nagovoru, ki sem ga imela, sem lepo povedala, da je kohezijska politika res priročna materija za dobesedno raznovrstne interpretacije. Kaj mešamo? Staro perspektivo, novo perspektivo. Pa mi dovolite, da samo ponazorim, kako je, ko prideš na sredini. Ker to se je zgodilo meni, to se je zgodilo tej vladi, pa tudi kakšni vladi pred nami. Naj ponazorim. Ko imaš eno puško in dve tarči, pa mogoče celo tri, vseh naenkrat ne moreš ustreliti. Se pravi, se moraš [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] A, ja, v redu, to ste [[…]]Ja, če imate šibrovke. Ja, ja, ja. Ta je luškana, ampak [[…]]Lahko najdem tudi kakšen drug primer. Ampak postaviti si morate prioritete, bodimo pošteni. In seveda smo imeli možnost spustiti vse iz rok, se ukvarjati z 2014‒2020, ampak ne vem potem, o čem bi se pogovarjali zdajle. Ker mislim, da za Slovenijo tisto, kar je bilo ključno, je bilo, da smo počrpali tista sredstva. In to je bila meni tista ključna prioriteta, ki mi je jemala dneve in noči. In dobro, ali je to zdaj komu všeč, kaj je to bilo za staro ali novo, ampak jaz pač 24 ur – ne jaz ne moji sodelavci ne sodelavci po posredniških organih si jih ne moremo ustvariti 48. In to so neka dejstva. Nova finančna perspektiva. Ja, 2014. Kaj sem jaz dobila na mizi? Spet, bodimo pošteni. Pol od tiste prejšnje, ki bi se morala že zdavnaj zaključiti, in po drugi strani za novo finančno perspektivo ni bilo nobenega dokumenta. Bili so osnutki, ki so bili v bistvu taki, ki meni tudi niso bili všeč. Imeli smo možnost sesuti vse in počakati še eno leto in pol, s pogajanji začeti znova. Ugotovili smo, da to res ni smiselno. Tri vlade so se pogajale že za tisto, kar še potem ni bilo dokončano, ko smo začeli mi. In smiselno je bilo to dokončati in smo dokončali in v kratkih, borih dveh mesecih prišli do dveh ključnih dokumentov. Ampak takrat je bilo že konec leta 2014. In seveda ni bilo nobenega sistema še vzpostavljenega. Dejansko smo potem na tem delali 2015, ampak vseeno, bodimo pošteni. 2015, glejte. V bistvu smo milijardo počrpali takrat. Največ. In spet, 48 ur ne obstaja. Zato mislim, da ni prav, da se žogamo levo, desno. Poglejmo pošteno na obe strani. Imamo eno ekipo povsod in ta ekipa pač dela, kolikor zmore. In ja, na polno gas in s tistim plinom zelo zelo naprej dela, odkar smo prišli. Moram reči, da se ljudje ne pritožujejo, čeprav včasih niso preveč srečni, ko spet dobijo odredbo, da delajo za vikend. Mogoče toliko na začetku. Zdaj pa 2014–2020, primerjave z ostalimi državami članicami. Slišala sem, da je Slovenija prejela opomin. Slovenija ni prejela nobenega opomina, to vam lahko zagotovim. So pa 9. decembra trije komisarji, zato ker v vseh evropskih državah črpanje poteka slabo, tako so ugotovili Evropskem parlamentu – je prišlo opozorilo vsem državam, vsem 28 enak tekst, poglejte, dajte nekaj narediti na akreditacijah sistema. Ja, slučajno je bilo tako, da smo več ali manj isti dan ali dva dni kasneje mi uspeli akreditirati sistem. Ampak še enkrat, to ni zgodba enega meseca, pa napišeš nekaj pa gre. Akreditacija sistema pomeni pripraviti dokumente, teh je nekaj čez tisoč strani, ki dejansko povzemajo celoten sistem, ki mora potem tudi funkcionirati. In tukaj je imela tudi komisija nekaj težav, ker smernice, ki bi morale priti 2013/2014, so prihajale še v letu 2016 in nekaterih še zdaj ni. To deljeno upravljanje je v tem primeru res deljeno. Tisto, kar me preseneča, je, da ugotavljate, da smo slabši od drugih, ker jaz pač slišim ravno obratno. Konec lanskega leta, 2016, se je izkazalo, da v bistvu še skoraj polovica sistemov ni akreditirana, zato so komisarji pisali vsem državam. V resnici ne vemo točno, kje smo, ker kot veste, je bilo na koncu prejšnjega programskega obdobja relativno lahko spremljati celoto, ker so bila praktično mesečno objavljena poročila, in pa seveda si lahko naredil primerjavo med državami članicami. Zdaj tega še ni. Zakaj? Zato, ker v bistvu zgodba povsod zaostaja. Ali je to zdaj krivda ali je to deljena krivda? Verjetno je komisija res zakomplicirala sistem, to ves čas poudarjamo vsi na vseh naših sestankih. V prejšnjem programskem obdobju so bile usmeritve, to so uredbe in pa navodila s strani komisije, na tisoč 700 straneh, zdaj smo čez 4 tisoč, pa še nismo končali. Vse to se nekje pozna. Ampak ne bodimo pesimisti. Tukaj je treba dejansko delati. In to, kar lahko rečem, je, da delamo. Mogoče še ena stvar, ki jo je izpostavila gospa Suzana Lep Šimenko, kaj pa je narejeno pa delitev vzhod, zahod. Meni je žal, ker v tem trenutku nimam podatkov za danes. Imam pa podatke za tiste odločitve o podpori, ki so bile izdane do konca lanskega leta. Tam je trenutno razmerje, če pogledamo vse tri sklade, da vzhodni kohezijski regiji pripada 435 milijonov in še 220 tisoč evrov nepovratnih sredstev, ker trenutno govorimo o nepovratnih, zahodni kohezijski regiji pa 253 milijonov. Tukaj moram reči, da tudi ko hodimo naokoli pa se pogovarjamo z lokalnimi skupnostmi pa s predstavniki vzhodne, zahodne kohezijske regije, vsi prihajajo, eni in drugi, z diametralnimi podatki. Tako da na zahodu slišim, da vse dajemo na vzhod, na vzhodu slišim, da vse dajemo na zahod. To je pa vseeno tisto, kar drži. Lahko da se bo to razmerje, ko bodo kakšni večji posli, projekti usklajeni in ko bodo odločitve izdane, vmes še malo spreminjalo. To je mogoče, ampak ne pa zelo veliko. Zakaj? Zato, ker tiste končne stvari imamo pa točno določene. Mi razmerja vzhod – zahod ne moremo porušiti. Ne smemo. Še ena stvar. Ta se tiče poročanja in v bistvu tudi priporočila predlagatelja, da v treh mesecih pripravimo ukrepe. Mi Vladi poročamo trimesečno, po eni strani v obliki poročila, ki ga potem obravnavamo tudi na Odboru za zadeve EU, in drugi del so ukrepi, temu pa smo prej rekli akcijski načrt. In na seji Vlade, ko smo obravnavali poročilo za konec leta, sem predlagala – in Vlada je to tudi potrdila, mislim, da je to tudi v sklepu Vlade – da obe poročili združimo. Zakaj? Zato, ker želim, da poročamo identično obema ustanovama, tako Vladi kot tudi Državnemu zboru. In v bistvu že v naslednjem poročilu, da bodo notri tudi ukrepi. Zdaj pa samo še to. Sprememba operativnega programa. Večkrat je bila izpostavljena. Imamo, bom rekla, srečo. Tisti, ki se več ukvarjate s kohezijsko politiko, veste, da je v resnici možna sprememba operativnega programa, ali pa ga odpreš, samo na podlagi nekega vrednotenja. Sreča, ki jo imamo, je, da smo v obliki tehničnega popravka dobili dodatnih 56 milijonov evrov, ki jih sama po sebi sproži možnost odprtja operativnega programa. In v to majhno luknjo bi zdaj radi pripeljali precej široko zgodbo, ki verjamem, da bo dobra ne samo za lokalne skupnosti, ne samo za dele, kjer bomo poskušali čim več teh sredstev nameniti tistim delom, ki so jih regije prepoznale kot ključne projekte, ampak bo dobra tudi za Slovenijo. In v tem delu bo relativno manj mehkih vsebin. Pa kljub temu dajmo ločiti, imamo tri sklade, in eden je tisti, ki je res namenjen mehkim vsebinam, to je socialni sklad. In tega imamo za 700 milijonov evrov. Se pravi, vse ostalo, ves ostali znesek do treh milijard pa je namenjen skladu za regionalni razvoj in kohezijskemu, kjer pa večinoma lahko vlagamo tudi v tako imenovano infrastrukturo v zelo širokem pomenu besede. Tudi ko govorimo o spremembi operativnega programa, se moramo zavedati, kaj imamo pred sabo. Imamo omejitve. Če poznate strukturo operativnega programa, osnovo določa pot, ki jo določa strategija v 2020, ki jo je določila Evropska unija in h kateri morajo gravitirati vse države članice. Iz tega naslova imajo vse države članice 11 identičnih tematskih ciljev in v okviru teh ciljev moramo stremeti k temu. Ko gledate sklad za regionalni razvoj, to je v bistvu izpostavljal gospod poslanec Lah, ne, ne moremo iz raziskav in razvoja dajati na okolje. Zakaj? Zato, ker je zahteva, spet, enaka za vse države članice, to se pravi, to so tiste stvari, o katerih se ne da pogajati, na skladu za regionalni razvoj je potrebna osredotočenost na prvih štirih – 80 %, recimo, v zahodni Sloveniji, v celotnem sklopu mora biti na samo prvih štirih tematskih ciljih. Se pravi, si ti neskončno omejen, kaj sploh lahko predlagaš. In v okviru tega zdaj poskušamo narediti marsikaj, mi smo tudi že obema regijama, vzhodni in zahodni, predstavili našo prvo idejo. Regiji še nista bili zadovoljni. Zdaj imamo drugo. In naslednji teden verjamem, da bomo dosegli dogovor. Ključni ukrep, ki ga jaz vidim, pa ne, zato da bomo izboljševali, ampak mislim, da je prišla zgodba res ob pravem času [[…]]V dobro vseh nas je, da bomo poskušali to spremembo operativnega programa – za mene je to najpomembnejša zgodba letošnjega leta – spraviti v življenje. Mogoče toliko za začetek. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovana ministrica, hvala lepa za ta dodatna pojasnila. Nihče vas ne obsoja, da se razumemo. Mi samo govorimo o strategiji, načinu dela, pristopih in ukrepih, da bomo uspešni do konca te sedanje druge finančne perspektive. Tako da to je namen. Jaz verjamem, da ko sta se ti dve finančni perspektivi prekrivali 2014/2015, da je bila to norišnica pri vas. Jaz vam to verjamem. In seveda tak prekomeren obseg dela tudi pusti posledice. To je realno in življenjsko. Tudi razumem, da Računsko sodišče, ko je že konec leta 2015 ugotavljalo, da dejansko sploh nimate novega informacijskega sistema za novo finančno perspektivo – pa ste se znašli, nadgradili obstoječi ISARR v ISARR2, za katerega mislim, da za predhodno finančno perspektivo mora ta informacijski sistem delovati do konca leta 2018. Sicer sedaj ne vem, ali novi informacijski sistem za novo finančno perspektivo v tem momentu že deluje. To je nov informacijski sistem, ki ga poimenujete e-MA. Skratka, zdaj se vlagajo finančna sredstva v oba informacijska sistema. Dobro, saj tudi sredstva niso pretirana, zadnji dve leti v ISARR 190 tisoč, v novi e-MA v dveh letih 332 tisoč. Tu me samo zanima, ali sedaj nova finančna perspektiva deluje še na starem informacijskem sistemu ali že deluje na novem, e-MA? Tega podatka še nimamo pa mogoče prosim v enem naslednjem odzivu pojasnilo, ali to zdaj funkcionira. Drugo. Riziko pri teh novih projektih, na kar sem tudi opozoril, to je na dejstvo zagotavljanja lastnih deležev. V odgovoru, zakaj se lani ni pripravil razpis za raziskovalno dejavnost, se navaja, da so ocenili, da v tem času glede na omejene kadrovske vire in tudi na neplanirana nacionalna sredstva za sofinanciranje, niso zagotovljena, ni mogoče pripraviti kakovostne in konkurenčne prijave. To se pravi, tudi državni proračun ne sledi vsem tistim potrebam že odprtih razpisov na evropskem področju, da bi lahko že takoj sledili k tem. Tako da je riziko zagotavljanja projektov v tej finančni perspektivi precej precej večji, kot je bil v predhodni, kjer je bilo, da ne rečem, na zalogo teh projektov, in če ni bil eden pripravljen, se je pač izbral drugi. In na tem razpisu je možno pridobiti do 20 milijonov sredstev, kandidirati. Seveda, treba je pa zagotavljati tudi lastni delež. In v tem primeru je bilo zagotavljanje lastnega deleža tudi tu že problem. Hvala.
Besedo ima spet ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo gospa Alenka Smerkolj.
Na tole bi se vseeno takoj odzvala. Ta zadnja zgodba, raziskovalna dejavnost. Tukaj smo mi v bistvu res odgovorili, ker smo kolege na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport prosili, da nam glede na to, da želimo skupen odziv Vlade, pomagajo. Seveda je pa to centraliziran program, do katerega mi kot SVRK nimamo niti dostopa niti vpogleda niti se ne moremo o njem pogovarjati. Bi pa mogoče vseeno tukaj glede na to, da prva prednostna os pa je namenjena raziskavam in razvoju, povedala ali pa mogoče tudi ilustrirala, kako pravzaprav potem poteka črpanje. Veste, da smo v letu 2015 konec leta uspeli sprejeti strategijo pametne specializacije, in to ni bilo enostavno. Zakaj? Zato, ker smo prvič poskušali in na koncu uspeli, mogoče malo skozi stisnjene zobe, spraviti skupaj gospodarstvo, akademike in raziskovalne institucije. Zato ker če želimo res iti naprej, moramo delati skupaj. In prvič se je v začetku leta 2016 zgodilo, da smo šli v skupni razpis. In ta skupni razpis sta objavila MIZŠ in MGRT za 55 milijonov evrov. Prvi za tiste tehnološke cikle od 1 do 6 oziroma od 3 do 6 in drugi za tiste, ki so pač potem od 6 do 9, se pravi tiste, ki so bili že na trgu. Prvič smo nekako vsem skupaj za prioritete, ki so dejansko v strategiji pametne specializacije določene, omogočili vpogled v to, kako imajo lahko zagotovljeno financiranje, in to je pomembno. Ampak, kaj se zgodi. Razpis je bil zunaj v januarju 2016, konec leta 2016 smo v resnici prišli do enega in pol milijona črpanja iz tega naslova. Zakaj? Zato, ker najprej je seveda razpis, potem imaš zunanje ocenjevalce, stvari se seveda kar potegnejo, potem moraš podpisati pogodbo o sofinanciranju. In tukaj imamo tudi tiste mehke dele, zato ker se na koncu koncev raziskovalcem iz večine tega denarja plačujejo plače, zato da najprej raziskujejo. Tako da, mogoče še ena dodatna ilustracija, ampak to je tisti del, o katerem lahko govorim na temo raziskovalne dejavnosti. Tega, kar ste pa omenjali, pa žal – razen, da ko kaj takega slišim, da sem mogoče razočarana, verjetno imajo za to dovolj dobre razloge – ne morem komentirati. Hvala.
Besedo ima sedaj gospod Marko Pogačnik. Pripravita naj se gospa Suzana Lep Šimenko in gospa Vojka Šergan.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana ministrica! Jaz sem prepričan, da je današnja tema prava, in jaz sem prepričan, da bi lahko vsaj na plenarnih sejah Državnega zbora o evropskih sredstvih razpravljali večkrat. Mislim, da na Odboru za zadeve Evropske unije smo to že nekajkrat naredili. Jaz sem osebno prepričan, da so evropska sredstva, ki so nam na voljo, tako za državljanke, državljane Republike Slovenije kot za slovenski proračun in pa za vzdržnost javnofinančnega sistema zelo pomembna. In jaz sem prepričan, da smo v Slovenski demokratski stranki ravnali korektno, ko smo zahtevali to današnjo točko, in da so naša priporočila so tudi napisana korektno. Zgolj pozivamo Vlado Republike Slovenije in pa vas kot ministrico k temu, da se pač pospeši črpanje evropskih sredstev. Mi vemo tukaj, da v evropski perspektivi za leto 2014–2020 imamo na voljo tri milijarde, in jaz srčno upam, da nam bo uspelo ta sredstva, ki so nam na voljo, tudi ustrezno počrpati. Ali je črpanje uspešno ali ne [[…]]Vidimo tukaj, da igramo pingpong med opozicijo in koalicijo, bi jaz preko določenih stvari, ki so bile že s strani predlagatelja danes dane, in določenih pojasnil, ki so bila dana s strani ministrice – ne bi ponavljal, številke pa se mi zdi, da kljub vsemu govorijo verjetno nekaj drugega. Mene najbolj to zanima. Jaz sem prepričan, da verjetno tudi številke, ki jih lahko preberemo v medijih, ne lažejo ali pa vsaj Vlada ali pa vaše pristojno ministrstvo jih ni nikoli zanikalo. To pomeni, prihodki v proračun v zadnjem obdobju s strani evropskih sredstev so se bistveno zmanjšali. In jaz sem prepričan, da smo imeli težave tako v letu 2016 kot bodo tudi sedaj v letu 2017 in da mogoče se potem preigravamo z jabolki in hruškami med opozicijo in koalicijo, ampak prihodkov v proračun iz evropske perspektive 2014–2017 je bilo za manj kot 3 %. Mislim, da je bila tam vsaj do konca novembra številka malo več kot 82 milijonov. Me pa zanima, iz naslova česa ste pa potem vi odobrili projekte, kot govorimo, s to številko malo več kot 800 milijonov evrov, če je številka prava, saj je iz naslova, recimo, določenih podatkov, s katerimi razpolagamo, evropska poraba približno 800 milijonov odobrenih projektov, prilivov v proračun je bilo pa, bi rekel, zgolj za nekaj več kot 82. Kaj to pomeni in koliko je tudi tveganja pri tem, da ti projekti, ki so odobreni z vaše strani, da ste dali, bi rekel, neko bianko menico za nekaj? Ali bodo realizirani ali seveda ne bodo realizirani in kaj lahko še naredimo? Ustavil bi se tudi pri eni zadevi, ki jo je že prej izpostavil predlagatelj. Jaz mislim, da je to resna zadeva, predvsem ta pomanjkljivi sistem IT. Zanima me, kako daleč je nadgradnja tega sistema, ki mora biti narejen. Na to vas je opozarjalo tudi že Računsko sodišče. Predvsem pa ta prenos nadgradnje iz starega v novega, in ker novi sistem mora biti, nekateri viri celo navajajo, da obstaja veliko tveganje, da bi tukaj lahko prišlo do določenih napak in da se določeni podatki sploh ne bodo mogli prenesti v novi sistem. Ali ta zadeva drži ali ne? O sredstvih, koliko jih je bilo za informacijski sistem porabljenih, je bilo že govora, mene bolj zanima ta učinkovitost in s čim smo in seveda kakšno tveganje to potem tudi pomeni za naprej. In predvsem, ali se bodo ti podatki tudi pravilno prenesli. Izpostavljeno je že bilo, da zavestno izgubljamo milijone za raziskave in razvoj. Nekaj podatkov oziroma pojasnil je že ministrica predhodno dala. Mene skrbi, recimo, pomembnost za raziskave in za razvoj in da agencija za raziskovalno dejavnost ni niti poskusila priti do evropskega denarja. Ali so bile potegnjene tudi kakšne sankcije? Vemo, da je pa tukaj recimo v igri bilo 20 milijonov evrov, ki jih bi bilo mogoče počrpati. Mi vemo, recimo, v Državnem zboru, ko sprejemamo proračun, ko želimo, ne vem, 50, 100 tisoč evrov za neko cesto, za obnovo ali za šolstvo ali za pokojninsko blagajno, pravi Vlada in pa ministrica za finance, da tega denarja ni, tukaj pa vidimo, da pa recimo ena agencija za raziskovalno dejavnost, ki je imela možnost počrpati 20 milijonov evrov, tega sploh ni poskušala. Hvaljenje, da smo zgodba o uspehu, kot smo prej lahko slišali s strani enega izmed koalicijskih poslancev [[…]]Mogoče je res v tem obdobju med letoma 2007 in 2013, da smo bili četrta najuspešnejša država pri črpanju teh evropskih sredstev, vendar pa ne vem, zakaj v lanskem letu Slovenija ni prijavila niti enega projekta kot primer dobrih praks, da bi se potegovali za nagrade. V preteklosti vemo, da je Slovenija vsako leto prijavila te projekte kot primere dobrih praks in se tudi potegovala za nagrade. Če so moje informacije pravilne, je v letih 2010 in 2011 Slovenija s primeri dobrih praks z nekaterimi projekti celo prišla v finale. V lanskem letu pa se je Slovenija odločila, da ne bo prijavila niti enega projekta za primer dobre prakse. Zdaj ali teh tako uspešnih projektov ni bilo ali je razlog nekje drugje? Potem pa bi odprl še eno temo, in sicer vračanje evropskih sredstev zaradi nepravilnosti. Tukaj me zanima, na kakšen način se ta tveganja s strani vašega ministrstva zmanjšujejo. Za leto 2016, vsaj po podatkih, ki jih imamo, bi Slovenija morala vrniti približno 136 milijonov evrov zaradi nepravilne porabe, nedokončanih projektov, del teh sredstev je Slovenija že vrnila, približno za 13,5 milijona evrov ali pa 17 milijonov jih pa nikoli ne bo mogoče izterjati. 100 milijonov je ta razlika. Kot jaz berem, kdo so ti dolžniki za vračilo evropskih sredstev, bi rekel, da že ugotavljam, da bomo vsaj približno en milijon zaradi podjetja, ki je šlo pred kratkim v stečaj, tudi izgubili. Zanima me potem pri teh drugih zadevah. Na kakšen način se ta sredstva, ki so bila nepravilno porabljena, ki jih Slovenija mora vračati v Bruselj, od teh, ki so sredstva nepravilno uporabljala oziroma so bila mogoče celo zlorabljena, na kakšen način zadeva pride do izterjave? To bi bil ključ moje razprave. Predvsem se mi zdi, da je smiselno danes zastaviti ta vprašanja vam, ministrica. Časa imate verjetno dovolj, da poslankam in poslancem pojasnite te zadeve. Drugače pa mislim, da v Slovenski demokratski stranki s sklicem današnje seje zgolj hočemo dobro tudi vam, ne tega vzeti kot napad z določene strani koalicijskih poslancev, kaj se mi gremo. Mi danes nismo tukaj zahtevali interpelacije zoper ministrico, ampak zgolj priporočila. Mislim, da je za vse, tako za koalicijo kot za opozicijo, pomembno, da se s to finančno perspektivo, ki je na voljo, iz evropskih sredstev v Sloveniji čim več denarja počrpa. Apeliram pa tudi na vas, ministrica, da se zmanjšajo predvsem te birokratske ovire pri črpanju evropskih sredstev, kajti s temi deležniki, ki se potegujejo, imamo določene kontakte, določene sestanke in nas večkrat opozarjajo, da prihaja včasih tudi do takšnih neživljenjskih zahtev, neživljenjskih pogledov, da mogoče zaradi enega odstavka ali zaradi ene vejice stoji ves projekt. Za nekatere projekte nas pa opozarjajo, da so razpisani tudi v skoraj nemogočih časovnih rokih. Hvala.
Besedo ima predstavnica Vlade ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospa Alenka Smerkolj.
Še enkrat hvala za besedo. Rada bi povedala, da tega ne jemljem kot napad. To sta rekla tako gospod Žnidar kot gospod Pogačnik, ne vem, če sem mogoče tako delovala, ampak tole pravzaprav jemljem kot priložnost. Zakaj? Zato, ker se mi zdi, da se lahko pogovarjamo, in verjamem, da imamo vsi en skupen interes, tako opozicija kot koalicija, da to zgodbo naredimo dobro. V tem trenutku imamo mi malo večjo odgovornost, pa je vam malo lažje, ampak nič hudega. V bistvu tega res ne jemljem niti osebno niti kot napad. Mogoče najprej to. Potem pa mislim, da so bile izpostavljene več ali manj tri stvari. Najprej, kar se tiče prihodkov. Zakaj je nemogoče primerjati prihodke iz leta [[…]]Leta 2014 smo realizirali milijardo prihodkov v proračun, leta 2015 smo realizirali 878, leta 2016 samo 467. Zakaj? Ravno zato, ker smo imeli to anomalijo sistema in ker smo imeli popolnoma zgodovinsko črpanje kohezijskih sredstev, ki jih nikoli več ne bo. Ker 4,1 milijarde, ki smo jo imeli in smo jo v bistvu na koncu pokoristili v dveh letih – še dobro, da so nam takrat ostala sredstva, da smo si reševali bruto domači proizvod in v bistvu potegnili ekonomijo naprej, ampak v resnici takih zgodb in takih zneskov ne moremo več pričakovati. Tako da mogoče samo komentar na to temo, pa kljub temu moram reči, da sem bila res vesela, da nam je na koncu uspelo narediti neto pozitiven rezultat do Evropske unije. Kar se tiče vračil, korekcij, mi ravno v teh dneh pripravljamo zaključno poročilo za obdobje 2007–2013, ki ga morajo vse države članice na komisiji oddati do 31. 3. letošnjega leta, in tam notri so seveda tudi odprte terjatve. Dostopa do teh podatkov direktno nimamo, jih pa pridobimo od kolegov z Ministrstva za finance. In na današnji dan, ko smo zjutraj prosili, je tisto, kar mene najbolj zanima, ocena tistega, česar ne bomo mogli izterjati, in to je 13 milijonov 779 tisoč evrov. Zdaj, toliko. Mislim, da to verjetno res ni znesek, ki bi pri 4,1 milijarde evrov bil izjemno pomemben, boli pa vsak evro, vsaj kar se mene tiče. Se pa po drugi strani moramo zavedati in na tem mestu mislim, da je pomembno poudariti, da seveda ni samo evropska kohezijska politika tista, ki privede do tega, da je potem kdaj treba tudi kaj vrniti ali pa da imamo odprte terjatve. To je na vseh ostalih politikah v Evropi in to je žal seveda tudi na naših proračunskih projektih. Tako da ta zgodba je seveda širša in tisto, za kar si jaz prizadevam, je, da bi bilo tega čim manj. Ampak če to pomeni več kontrol, pomeni tudi bolj zakomplicirano izvajanje, tako da tukaj najti neko uravnoteženo pot je kar umetnost, ampak mislim, da smo jo našli. Iz tega razloga smo v bistvu spremenili pogodbo o sofinanciranju, ki je na začetku pravzaprav – ja, kar precej prahu je dvignila. Zakaj? Zato, ker smo praktično spremenili pogodbo, ko katerikoli od upravičencev v sistemu dobi nepovratna sredstva, in nismo več gradili na ideji. To je res zgodba dveh enakovrednih partnerjev, ampak v interesu in dolžnost države je, da zaščiti javna sredstva. To je denar, ki ga plačujemo vsi mi davkoplačevalci, in zato je seveda s temi sredstvi treba ravnati na drugačen, bolj moder in jasen način. Kaj pomeni ta sprememba v pogodbi? Ko so izrečene na različnih nivojih po poročilih, pogajanjih in vsem, neke, recimo, finančne korekcije v višini 1 %, jo mora zdaj upravičenec po novem vrniti v določenem roku. Mislim, da smo dali na koncu rok 90 dni, če se to ne zgodi, lahko razveljavimo pogodbo o sofinanciranju. In ja, to je težka stvar, ampak kakorkoli, verjemite, da to že pomaga, ker že samo, ko resorji dobivajo zdaj zahtevke za povračila denarja, so upravičenci veliko bolj previdni. Zaradi tega, ker poskušajo res delati v skladu s pravili, zato da jim enkrat ne bo treba sredstev vračati. In mislim, da je bil ta ukrep zelo dober. Toliko na temo vračanja. Zdaj pa, še dve vprašanji sta bili izpostavljeni. Eno je vprašanje, kam smo namenili oziroma kdo dejansko je že pridobil ta sredstva. Na današnji dan, to sem prej povedala podatek, je 186 odločitev, znesek je 923 milijonov 224. Če to razdelim po skladih, je na področju socialnega sklada 377 milijonov, na področju sklada za regionalni razvoj 188 milijonov 700 tisoč evrov in na področju kohezijskega sklada 338 tisoč 900 evrov. In če grem potem še malo bolj v drobovje po resorjih, samo tiste največje mogoče, Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je v tem trenutku na 219 milijonih evrov, Ministrstvo za infrastrukturo na 111 milijonih, Ministrstvo za okolje in prostor na 174 milijonih, MGRT na 107 milijonih in MIZŠ na 181 milijonih evrov. Veliko bolj v drobovje bi seveda lahko šli, mislim pa, da to ni tema za to razpravo. Naj končam ta del še z informacijskim sistemom. Zgodba ISARR, tega informacijskega sistema, ima zelo dolgo brado. Začela se je leta 2001, in to je bil sistem, ki niti ni bil namenjen kohezijski politiki. In v vseh teh letih je bil potem nadgrajevan. Sistem je slab. Ampak po petnajstih letih se seveda nič ne da spremeniti čez noč, tako da smo ga nadgrajevali in tudi dobili na to temo kar nekaj priporočil Računskega sodišča. Moram reči, da je bilo tisto poročilo meni zelo dobrodošlo branje. Mogoče kdo tega ne verjame, ampak takrat sem zelo hitro sprejela nekatere ukrepe. Dejstvo pa je, da smo se odločili, da bi bilo zapravljanje javnega denarja, če bi vlagali v sistem, ki ga bomo čez eno leto izključili. To je, kot da bi vozil na servis avto, za katerega veš, da ga boš imel naslednjih 20 let v garaži. Tako da, zdržali smo, in tisto, kar je bilo ključno in kar lahko tudi dokažemo, je, da zato, ker je bil informacijski sistem pomanjkljiv, vsa ta leta od 2001 do zdaj noben upravičenec ni dobil manj sredstev ali bil oškodovan, in to je tisto, kar je bistveno. Ključna zgodba priporočil pa je, da smo imeli – to je bila pa že zelo tehnična stvar – zaradi popravkov na zadnji decimalki, na centih neke spremembe oziroma potem zneski niso šli skupaj. Ta stvar je zdaj rešena in v novem informacijskem sistemu tudi ne uporabljamo več sistema float, ampak sistem decimal. Ampak res, to je že zgodba zase. Ali je sistem že narejen? Ja, v enem delu, in to je v tem integracijskem delu, je že v produkciji. Veste, da imamo praktično tri informacijske sisteme, ki se morajo absolutno med seboj prepoznati, in to do milimetra. Dva sta na Ministrstvu za finance, to je sistem MFERAC, ki ga vsi poznate, zraven je še sistem e-CA, ki pa je namenjen tudi spremljanju evropske kohezijske politike, in e-MA, ki je na naši strani. In ta integracijski del – v bistvu tisti del, ki je bil tudi v razvoju najdlje časa – funkcionira, je v produkciji in deluje. To, kar pa imamo zdaj še na mizi, je pa, da delamo in dodajamo počasi dodatne funkcionalnosti, in sicer iz naslova e-kohezije. Verjamem, da bomo do poletja imeli te osnovne zgodbe v celoti pod streho in do konca leta potem še tiste stvari, ki si jih v resnici na nek način želimo. Mi smo jih opredelili na tisto, kar res nujno potrebujemo, tisto, kar potrebujemo in je nujno, pa ni kritično za sistem, in tisto, kar bi bilo lepo, da imamo, se pravi večina tistih poročil, to, da res naredimo sistem prijazen uporabniku. Verjamem, da ta dokončna zgodba bo v letošnjem letu zaključena. Tako da verjamem, da bomo lahko takrat tudi dokončno izključili ta nadgrajeni ISARR, ki ga uporabljamo za to, da smo dobili akreditacijo sistema, ker sistem pa imamo akreditiran, ker če ga ne bi imeli, povračil iz Bruslja ne bi bilo. Toliko še na temo informacijskega sistema. Zdaj pa mislim, da sem teme izčrpala za zdaj.
Replika, mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana ministrica, jaz bi se vam zahvalil za te odgovore. Mogoče pa ste pozabili samo na eno vprašanje odgovoriti, bi vas še enkrat vprašal. Prenos teh podatkov iz starega v novi sistem. Ali res obstaja tukaj veliko sistemsko tveganje, da bo prišlo do določenih napak? Pa ker smo že pri nadgradnji tega sistema, v medijih so bili očitki, da je bil razpis, ki ste ga objavili, verjetno pripravljen za že vnaprej izbranega ponudnika. Kako bi to zadevo komentirali? Jaz mislim, da je to bil res relativno kratek rok. Vi ste objavili javni razpis za nadgradnjo informacijskega sistema e-MA v ponedeljek, rok za prijavo pa je bil petek do 10. ure zjutraj. To se mi zdi, bi rekel, tako malo nenavadno za prijavo za javna naročila in za en informacijski sistem. Tukaj bi še želel vaš komentar. Hvala.
Torej, besedo ima zopet ministrica brez resorja, pristojna za razvoj, strateške projekte in kohezijo gospa Alenka Smerkolj.
Hvala, predsednik. Najbolje, da se takoj odzovem. Kar se tiče prenosa podatkov, to je tisti integracijski del, o katerem sem govorila, in tam se v bistvu ključni podatki prenašajo. In dejansko, če po pravici povem, je mene ta del najbolj skrbel, ampak do zdaj pri produkciji, ki jo imamo, nismo zasledili težav. In to je tisto, kar se mi zdi ključno. Če karkoli pride zato, ker zdaj funkcionalnosti nove dodajamo, so najprej pripravljeni testni scenariji in že v okviru testnih scenarijev se kdaj ugotovi, da je mogoče še kaj treba na e-CA popraviti, kaj je treba pri nas popraviti, ampak še preden gre karkoli v produkcijo, se te stvari odpravijo. Ampak to je popolnoma normalna stvar. Tako da vsaka dodatna funkcionalnost gre čez to zgodbo in scenariji so po novem tudi pripravljeni tako, da se gredo za vsako funkcionalnost čisto popolnoma vsi scenariji preverjat, in to je, verjemite, velika razlika od tistega, kar smo imeli prej. Zdaj pa še samo javno naročilo. Javno naročilo je res imelo kratek čas, so pa vsi ponudniki na trgu bili seznanjeni že dalj časa, da to pripravljamo. Tako da v bistvu so imeli nekateri interes, nekateri pa tudi ne, da se tega udeležijo. In jaz lahko samo zatrdim, da niti slučajno ali pa ravno obratno – narobe sem se izrazila. Ni bila stvar pripravljena za nekoga. Če bi jaz lahko izbirala, bi si želela mogoče kakšno bolj pomembno firmo, vemo pa tudi, da v velikih, bolj pomembnih firmah – jaz moram reči, da sem v decembru, ko sem imela kar nekaj glavobolov na to temo, imela razgovore z različnimi večjimi slovenskimi ponudniki. Ta sistem je zelo kompleksen in zelo zapleten. Tako da tudi tisti, ki so hodili na razgovore [[…]]In verjamem, da tudi zato ni bilo zahtev za revizijo, ni bilo zahtev za nič, ker enostavno v tem časovnem obdobju, ko je bilo treba sistem vzpostaviti, je bilo verjetno malo podjetij takšnih, ki so bila to sposobna narediti. Ampak še enkrat pa lahko definitivno rečem, da ni bil pripravljen razpis zato, da bi se prijavil samo nekdo. Hvala.
Besedo ima sedaj gospa Suzana Lep Šimenko. Pripravita naj se gospa Vojka Šergan in dr. Anže Logar.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Lepo pozdravljeni še enkrat! Moram tudi jaz uvodoma reči, da ocenjujem, da je bilo zelo na mestu, da smo ta priporočila podali in da je zdaj tudi razprava, mislim da, zelo korektna. Naš namen je resnično to, kar ste sami, spoštovana ministrica, tudi izpostavili. Želimo si, da so evropska sredstva 100-odstotno počrpana konec obstoječe finančne perspektive. In mogoče nimamo toliko svežih informacij, kot jih imajo poslanci koalicije, pa potem izkoristimo vse parlamentarne možnosti, ki so nam dane, da mogoče dobimo kakšno informacijo več in da imamo potem tudi bolj celovito sliko. Ne nazadnje vemo, da je, kot že prej rečeno v samem stališču, Slovenija zelo neenakomerno razvita. In ta sredstva so posebej, bom rekla, za tisti slabše razviti del, za tisti del, ki je nekako še pod 75 % evropskega povprečja, ki spada med manj razvite predele, še toliko bolj pomembna. Ko se gibam na terenu in vidim recimo obnove zgradb, vse to, kar je bilo narejeno sicer skozi staro finančno perspektivo v teh manjših občinah, moram reči, da so premiki ogromni. In resnično smo lahko ponosni, da smo ta sredstva tudi počrpali, in kot ste tudi sami omenili, to je tudi eden izmed razlogov, da dejansko smo imeli v letu 2014 pa tudi potem v 2015 tako gospodarsko rast. Saj vemo, bile so tudi lokalne volitve in so se župani še maksimalno takrat angažirali, da čim več naredijo, ampak saj ni važno, splet vsega skupaj je na koncu pripeljal do tega rezultata, da so bila sredstva počrpana. Mi si resnično želimo, da bo podobno tudi pri tej finančni perspektivi, z eno tisto malo razliko, da bi bilo še manj – tako kot ste zdaj rekli, nekje 13,7 milijona je tistih sredstev, ki jih dejansko ne bo mogoče izterjati, mi bi si želeli, da bi bila še tukaj nula. In če zdaj začnemo, bom rekla, preventivno o teh stvareh govoriti, pripravljati, izpostavljati, mislim, da potem tudi ni nekih razlogov, da ne bi bilo maksimalno realizirano. Je pa tako, da glede na ta poročila, ki nam jih pošiljate v Državni zbor, ko pogledamo te podatke, vseeno ne moremo reči, da je pa slika tako idealna. Vseeno, če izhajamo iz samega začetka obdobja te finančne perspektive, od začetka leta 2014 – vemo, črpanje ni bilo mogoče, ker niso bili pripravljeni dokumenti, to nam je vsem jasno, ampak vseeno, neko obdobje pa že teče – in je 2014, 2015, 2016, zdaj smo v letu 2017. Torej so minila že več kot tri leta tega obdobja. In ko pogledamo dejansko tisti končni znesek – govorim o povračilih, ko dobimo sredstva nazaj iz evropskega proračuna – pa smo tukaj na 1 %. In to je tisto, kar se meni zdi zaskrbljujoče. Ja, saj je poslanec iz opozicije prej rekel, »ja, tretjino sredstev imamo«. Ja, počrpanih še nimamo. Imamo v bistvu toliko dodeljenih sredstev, nekako dogovorjeno, za katere projekte bodo, je pa seveda še cel postopek, da se to kolesje potem obrne, še dolg. Vemo, da tukaj vmes bo tudi slovenski proračun na račun tega trpel, ker je treba neka sredstva najprej iz proračuna izplačati. Šele potem, ko bo vse skupaj resnično zaključeno, dobimo sredstva povrnjena. In tukaj bi si želeli glede na obdobje pa že malo višji odstotek, zato ker spremljamo skozi te informacije, ki nam jih posredujete, vseeno se nam zdi, da pa ta številka bi lahko bila bistveno drugačna. In zaradi tega tudi ocenjujemo, da črpanje ni zadovoljivo. Se ne moremo s tem enostavno zadovoljiti, ker bi lahko bilo bistveno boljše. Me pa izredno veseli, da pa ta velik, ključni projekt, teh 63 milijonov, gre pa za odsek avtoceste Draženci–Gruškovje. Je prepotrebno, se vozim vsak dan po enem tem delu in sem zelo vesela, ko skoraj dnevno spremljam napredek in gradnjo. Vem, da delo poteka v skladu s časovnico, in odlično, da imamo tudi take projekte znotraj te finančne perspektive. Bi pa bilo seveda fino, če bi teh projektov lahko bilo več. Ampak žal vemo, da vseeno za infrastrukturo pa toliko sredstev ne more biti namenjenih, kot jih je bilo v preteklosti. Imela sem pripravljenih par vprašanj, vezanih na ta informacijski sistem. Večinoma sem že dobila odgovore, ampak vseeno, spoštovana ministrica, mene zanima zdaj ta novi informacijski sistem oziroma nova informacijska sistema na strani SVRK in pa ne nazadnje tudi Ministrstva za finance. To ni nek informacijski sistem, ki je nov od zdaj. Vseeno so ti informacijski sistemi že nekako dve leti, bom rekla, v uvajanju, ampak še vedno ne funkcionirajo. In mene zanima – razumem, da je to zelo velik projekt, da terja svoj čas, da ne morejo biti stvari narejene čez noč – ampak vseeno, ali je resnično potrebnega toliko časa, da se dejansko en tak nov informacijski sistem uvede. Zdaj že govorimo o nadgradnji, e-MA, o tem vašem novem sistemu. In pa vseeno, kot ste sami omenili, ta nadgradnja ISARR2 bo pa dejansko zaprta komaj konec leta 2017. Če sem prav razumela, to pomeni, da bo celoten prenos in prehod na nov sistem popolnoma narejen šele konec tega leta. To je zdaj vsega skupaj vseeno eno izjemno dolgo obdobje in me resnično zanima, zakaj toliko časa traja. Ali so bile, ne vem, kakšne posebne težave? Ampak kakorkoli, nekako ste zagotovili, da do napak pri samem prenosu podatkov naj ne bi prišlo. Jaz si resnično želim, da bo tako. Pa morda samo še eno vprašanje. 13,7 milijona je teh evrov, za katere Ministrstvo za finance ocenjuje, da jih ne bomo mogli izterjati. Mene zanima, na osnovi česa vi ocenjujete, da bo ta dopolnjena sprememba v pogodbah o sofinanciranju pa toliko to spremenila. Vseeno se mi zdi – saj gledamo v odstotku, ta znesek nekako ni velik, je pa po drugi strani 13 milijonov, in ko vemo, kaj vse bi lahko s temi 13 milijoni še naredili, je pa to vseeno veliko. Problem je pač, da gre na račun davkoplačevalcev na koncu, in seveda si želimo, da je to na koncu nula. Ali obstaja še kakšen drugačen mehanizem, ampak seveda ob predpostavki, da pa zdaj ne bo še toliko več birokratskih ovir, ki jih že itak mamo? Saj vemo, da nadzori potekajo že sedaj na več nivojih in na strani vašega ministrstva in na strani, bom rekla, resornih ministrstev pa ne nazadnje tudi Urad RS za nadzor proračuna ima možnost nadzora. Kakšne varovalke boste dejansko tukaj še uvedli, da pa, tako kot ste tudi sami rekli, ne boste na drugi strani še bolj zbirokratizirali tega celotnega postopka? Ker marsikdaj tudi slišimo, da eno so zahteve Evropske komisije Bruslja, drugo so pa potem tudi naši neki dodatki, ki nam na nek način nič ne koristijo, ampak stvari pa postopke še toliko bolj zakomplicirajo. So morda možnosti za izboljšave še tudi znotraj teh postopkov? Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovani gospa ministrica s sodelavcem, kolegice in kolegi! Najprej bom komentirala to, da ta predlog priporočil, ki ga je predlagatelj obrazložil ali pa razlagal v prvem delu, je bil kar precej – tudi z vaše strani, glede na to, da nam je bilo očitano, da smo ostro zavračali, moram reči, da je bil zelo – ostro argumentiran. Pa če ne drugega, poglejte, v 20 točkah ste navajali neke argumente, s katerimi se mi nismo mogli strinjati zaradi tega, ker so bili napačno navedeni, in ste vztrajali. Recimo, razlagali ste, da se pogovarjamo o perspektivi 2014–2020, ki smo jo mi zelo dobro razumeli, vendar ste pa že v 1. točki tudi navedli, da Slovenija v programskem obdobju 2007–2013 ni bila več tako uspešna pri črpanju sredstev, kot je bila v času pristopne pomoči. In pravzaprav bi zdaj lahko navajala še 20 točk, v katerih ste imeli trditve, ki pač niso držale. Zelo me veseli, da ste v nadaljevanju diskusijo obrnili v razpravo. Kar se mi zdi koristno, ker na nek način v drugem delu tako koalicija kot tudi opozicija postavljamo konstruktivna vprašanja tudi ministrici, za katera pa mislim, da bodo res pozitivno vplivala tudi na tiste, ki nas poslušajo, in na tiste, ki se bodo prijavljali na posamezne projekte. Ker jaz verjamem, da se, kljub temu da se ministrstvo trudi, da bi šli javni razpisi pravočasno ven, da bi bilo izvajanje evropske politike uspešno, dobro, kvalitetno tudi za uporabnike, vendarle v vsakem obdobju v vsaki perspektivi pojavlja veliko vprašanj in dilem, kako pravzaprav to izvajati, da bo uporabnikom prijazno. In v tem delu se zelo strinjam in tudi sama sem z veseljem prisluhnila nekaterim vašim in od vaših kolegov vprašanjem in dogovorom ministrice. Če se pa malo dotaknem same vsebine, ki smo jo danes obravnavali, bi pa rekla, da se tudi sama zavzemam, da bi vzhodna kohezijska regija tistih 60 % sredstev glede na to, da je manj razvita, dobila. Da bomo konec perspektive 2020 lahko rekli, da se je ta procent 60 : 40 nekako uravnovesil in da so se tudi sredstva in projekti tudi na ta način razdeljevali. Pravzaprav na nek način tudi sama v to smer razpravljam in se bom tudi sama zavzemala za to v vseh razpravah, da ohranimo to, da vzhodna kohezijska regija obdrži ta procent, 60 %. Seveda morajo pa na tem mestu vsi, ki nas poslušajo ali ki bodo pripravljali projekte, vedeti, da morajo biti projekti kvalitetni. Tudi če jim je dana ta možnost, da vzhodna kohezijska regija, iz katere tudi sama prihajam – morajo biti projekti kvalitetno pripravljeni, da bodo potem tudi uspešni na razpisu. Jaz pravim, da je pravzaprav na koncu vse v ljudeh. Vsi morajo čutiti, tisti, ki prijavljajo projekte in ki jih izvajajo, morajo res imeti tisto odgovornost in odnos do sredstev, ki so na koncu koncev sredstva tudi davkoplačevalcev, ko država sofinancira ta evropska sredstva in zagotavlja v proračunu denar. Kar se tiče nizkega priliva sredstev, mislim, da ko smo proračun 2017/2018 obravnavali v Državnem zboru, je bilo izpostavljeno, da bo priliv evropskih sredstev v tem obdobju nižji. Prav zaradi tega, ker je bilo to pospešeno črpanje v letu 2014/2015 zaradi stare perspektive, kjer se je črpalo 45 %, in to smo nekako zavestno vedeli oziroma je tudi Ministrstvo za finance vključilo v proračun. In sama vem, da sem bila zelo pozorna, ko smo v proračunu zasledili to zmanjšanje evropskih sredstev oziroma priliva teh sredstev. Če smo pa še malo iskreni, se pa jaz spomnim, ker ste izpostavljali to bojazen črpanja za naprej [[…]]Jaz pravzaprav tudi vas kot opozicijo zelo dobro razumem, zakaj imate mogoče večjo bojazen kot mi. Zakaj? Bom povedala zakaj. Zaradi tega, ker ste imeli leta 2012 tudi izredne seje odbora za evropske zadeve – in moram reči, da jaz takrat še nisem bila v politiki, sem pa črpanje evropskih sredstev zelo pozorno spremljala zaradi tega, ker se je tudi takrat tisto področje, kjer sem jaz delovala, dotikalo uporabnikov na terenu – in jaz se spomnim, da ste imeli velike polemike. Jaz se spomnim, da ste imeli velike dileme in ste diskutirali, kako Slovenija ne bo počrpala sredstev, bojazen in ne vem neka nemoč je vela iz tistih zaključkov in tistih vaših sklepov. Nekateri poslanci ste zelo sodelovali takrat. In jaz verjamem, da imate zdaj [[…]]Imam prav, a ne, kolega? Ja, zaradi tega, ker se spomnim tega in mi je to nekako ostalo v spominu. In zato, ko sem prišla sem v parlament, ko ste 11 projektov gnali in gnali, da jih je treba vključiti v novo perspektivo – v bistvu ste imeli tudi našo podporo takrat, če se spomnim, in smo bili tudi mi nekako pozitivni do tega. Ampak danes, ko pa rečemo, da se zdaj premalo črpa, da bo premalo sredstev za naslednjo perspektivo [[…]]Ampak, vam bom pa nekaj rekla, zaradi teh 11 projektov morate vedeti, da bo tudi zdaj razpisov manj za nove projekte. Pa še nekaj vam bom povedala. Projektov je več za obdobje 2014–2020, ne pa premalo. Preveč jih je že načrtovanih in bo pomanjkanje sredstev, pa med drugim tudi zato, ker smo nekatera sredstva pač namenili iz te perspektive za to. Ampak tudi to je imelo pozitiven učinek glede na to, da smo te projekte podprli, kajti najslabše bi bilo, da bi v bistvu neki nedokončani projekti padli v celoti, in še sploh, ker je šlo za okoljevarstvo in za odpadne vode in za vodovode. Skratka, jaz vas razumem. Ampak prav je, da razpravo res na takšen konstruktiven način odpiramo in se pogovarjamo o dilemah, ki mučijo tiste, ki se s tem na terenu srečujejo. Zato tudi sama v končni fazi na tej točki in v tej smeri tovrstno razpravo podpiram. Sem pa zelo nesrečna, kadar nekdo vzpostavlja nekaj in trdi tisto, kar ne drži. Takrat pa tudi sama to jemljem dejansko kot neke vrste napad. Bom čisto iskrena. Ampak na koncu se pogovarjamo, in to je dobro. In tudi prav je, da ljudje slišijo, da nam je vsem politikom mar pa vsem poslancem mar, da se projekti, evropski projekti delajo, da se stvari premikajo in da gredo v pravo smer. Mislim, da samo še osveščanje, tudi z naše strani, ko smo med svojimi na terenu, pripomore k temu, da ta pozitivizem in ta pozitivni odnos na nek način prevladuje. Tako da v to smer bi jaz zaključila to razpravo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravi naj se dr. Mitja Horvat.
Hvala, spoštovani podpredsednik Državnega zbora, za dano besedo. Cenjeni ministrica, državni sekretar, kolegice in kolegi! Sam se strinjam, da imamo danes zelo pomembno točko, evropska kohezijska politika. Mislim, da je to dobro za koalicijo, za opozicijo, predvsem je pa to pomembno in dobro za Republiko Slovenijo. Spoštovana ministrica, jaz moram priznati, da sem na nekaj vprašanj, ki jih imam tukaj napisana, že dobil odgovore, da se ne bomo ponavljali pa izgubljali čas. Je pa seveda, kot je moja predhodnica govorila, prav gotovo v opoziciji – pa seveda današnji predlagatelj kolega Ljubo, mogoče ima ton govorjenja za kak ton višji kot jaz ali pa vi, gospa ministrica, ali pa Vojka, ampak jaz mislim, da predlagatelj danes s tem ni misli nič slabega. Kdor je pogledal točko, kako je napisana in tudi bila predlagana za to današnjo sejo – jaz mislim, da je dobronamerna in da ni nikogar v tem državnem zboru izmed devetdesetih poslank in poslancev, da bi bil proti temu, da se pospeši črpanje evropskih sredstev. Veliko smo danes tudi govorili o prejšnji perspektivi, 2007–2013. Moram priznati, da sem izjemno vesel, ko se zapelješ v kakšno občino, ki ni Ljubljana, Maribor, Novo mesto, Izola ali pa Koper, imam v mislih manjše občine pa seveda občine, ki so oddaljene od teh velikih mest, in ko vidiš tablo, da se za to tablo skrivajo projekti, ki so bili financirani iz Evropske unije. Mislim, da je to izjemno pomembno, da se za to tablo skriva tudi veliko truda, veliko dela, predvsem pa, da je projekt, ki je v tisti občini, tudi velika spodbuda za nadaljnji razvoj tistih krajev. Mislim, da smo to [[…]]Seveda tistim, ki so delali, tu gre tudi zasluga županom, pa vsem tistim na državi, ki so se trudili v preteklem obdobju, tudi velika zasluga. Skrb vseh nas v Državnem zboru, danes smo predlagatelj te točke opozicija, pa je, kako se tega lotevamo in v kakšni fazi smo v tej novi kohezijski politiki za obdobje 2014–2020. Ko sem govoril o tisti prejšnji perspektivi, je bila tudi Evropska skupnost malo drugačna, kot je danes. Takrat smo se še pogovarjali o državah, ki so vstopale v Evropsko skupnost, danes, na žalost, jaz moram povedati, da je to žalost, pa govorimo o državi, ki je že izstopila, pa o državah, ki mogoče še lahko odstopijo. Zato se mi zdi kot poslancu v tem državnem zboru še izjemno pomembno, da smo v tej perspektivi – pa jaz mislim, da se motim – da je lahko celo zadnja. Ampak upam, da je ta moj stavek čisto zgrešen in da sem v zmoti. Jaz bi želel, da ni zadnja. Zato je tudi skrb opozicije pa vseh nas v Državnem zboru, sploh ne dvomim, spoštovana ministrica, da tudi vas, državnega sekretarja pa vseh, ki delajo v vaši ekipi, da smo uspešni. Ker tu gre za razvoj Slovenije. Kot sem že povedal, sem slišal veliko odgovorov na svoja vprašanja, tako da se ne bom ponavljal. Ko pa govorimo o tako pomembnem področju, se mi pa, gospa ministrica, mogoče zdi, da ste malo pretihi na področju, da ne poveste tam, kjer bi lahko bili boljši. Tudi v vaši ekipi, ki jo imate. Kolega Pogačnik je govoril o nekem računalniškem programu, pa predlagatelj Ljubo. Mogoče [[…]]Zakaj vam to govorim? Velikokrat poslušam vašega kolega, ki je iz iste ekipe, ministra Židana, ki je tudi podpredsednik Vlade. Pa ker sem v odboru za kmetijstvo, pa tudi gospa Vojka je v tem odboru, tudi on nam je velikokrat govoril, kako njegovi sodelavci, ko smo se pogovarjali o kmetijskem programu 2014–2020, delajo v petek zvečer, v soboto, nedeljo, pa moram priznati, da ko se danes pogovarjam s kmeti, naj povem, da v povprečju 2 do 3 kmetije na dan prenehajo s kmetovanjem, da nismo tako uspešni, kot bi morali biti. Ampak zdaj nočem ministra Židana primerjati z vami. Pa da bi danes na tem mestu dvomil o vas. Velikokrat so tu pomisleki. Nekdo je tudi govoril o nekem, pa bom moral zdaj še vino omeniti, kako je delal na enem področju tri leta, pa so danes rezultati zelo slabi. Zato se mi zdi danes še toliko bolj pomembna skrb in stojim za vsem tem, kar je predlagatelj gospod Ljubo povedal, da bi želel, da nam vi poveste, kje – pa jaz upam, da to ni skrivnost – na katerem področju bi še lahko bili boljši, da bi bili bolj uspešni. Pa še eno poglavje bi odprl. Lokalne skupnosti. Občine. Vlada, moram priznati, da zadeve z občinami nima rešene. Ali je tudi na tem področju problem, da ene občine sploh nimajo možnosti, da razmišljajo, da se prijavljajo, ker pa seveda, zdaj bom rekel, država vedno več obveznosti nalaga občinam? Ko pa govorimo o povprečnini, v tem mandatu se je velikokrat zgodilo, da so bili tudi župani na tem balkonu, ki so bili seveda nezadovoljni s tistim kolačem, ki jim ga je odrezala v proračunu 2017/2018 Vlada Republike Slovenije. Jaz mislim, da ko govorimo o lokalni skupnosti, so izjemno zaslužni ali pa če niso najbolj zaslužni, da je danes razvoj Slovenije tudi v tistih občinah, o katerih sem prej govoril, na začetku, na takšni stopnji. Tako da spoštovana ministrica, jaz mislim, da je ta današnja seja pozitivna, da so vsi poslanke in poslanci, ki so govorili o teh točkah, govorili o skrbi, kako počrpati čim več teh sredstev. Skrbi me procent tistega rizika, predvsem pa tistega rizika, ki je že mimo, ki ga bo morala Vlada oziroma proračun vračati, predvsem se bojim tistih lumpov, ki so bili vmes skriti, ki so seveda se prijavili na sredstva, jih počrpali, potem pa se je verjetno še zgodilo, da so šla podjetja v stečaj, in danes ali pa jutri bo pa morala, bomo pa morali iz proračuna ta sredstva vračati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kamal Izidor Shaker, pripravi naj se dr. László Göncz. Izvolite, gospod Shaker.
Hvala lepa, podpredsednik! Odkar sem s tem mandatom prevzel vodenje Odbora za zadeve Evropske unije, moram reči, da so bile vse razprave izjemno pozitivne. Tudi današnja razprava ni klasično pozicijsko opozicijska. Večina razprav na Odboru za zadeve Evropske unije gre pozicijsko opozicijsko v eno smer, kar je tudi prav. Tako se tudi počne v zunanji politiki. In tudi današnja razprava se mi zdi na mestu, kljub temu da nas je nekaj zadnjih preživelih v tej dvorani, ne glede na to, ali nas spremljajo ljudje preko balkona, ki so danes tukaj prisotni fizično, pa tudi drugi preko televizijskih zaslonov. Menim, da je bilo odgovorjeno na kar nekaj, če ne celo na vsa vprašanja. Od predhodnika, ki je vodil v prejšnjem mandatu ta odbor in je seveda tudi na nek način zavzeto predlagal ta sklep o spremljanju črpanja evropske kohezijske politike, sem na nek način tudi sam začutil potrebo, da to zadevo v tem mandatu formaliziramo in da damo temu odboru možnost ali pa nalogo, ki smo jo zapisali tudi v nalogah o ustanovitvi in delu delovnih teles Državnega zbora. Ta spremlja črpanje evropske kohezijske politike. Kar pomeni, da smo vsak kvartal, vsake tri mesece, budno spremljali kompletno črpanje evropske kohezijske politike, kar je bilo že danes tudi rečeno. Tudi ministrica se je izkazala za izjemno kooperativno in vedno prinese dobršen del pozitivne energije s sabo na ta odbor in moram reči, da ko gledam ta 2,5-letni interval, ki se je zgodil – pa bom zdaj navezal na točko dnevnega reda – se mi zdi, da smo uredili kar nekaj zadev zaradi tega, ker je Odbor za zadeve Evropske unije te stvari podrobno spremljal, in tudi seveda zaradi opozicije, saj so kolega Zvone, kolega Ljubo pa tudi Jože, in seveda tudi koalicije, pa tudi SVRK in ministrice, ki je vseskozi izražala neko pripravljenost za to, da se pretekle težave, iz prejšnje finančne perspektive, rešujejo. Danes je bilo že omenjenih 11 okoljskih projektov. Podpisane so bile bianko pogodbe v prejšnjem mandatu, smo prišli na Odbor za zadeve Evropske unije – mater vola, kaj čmo pa zdaj narediti? Pa je rekla ministrica, da se bomo potrudili, bomo to poskusili zrihtati. In smo. Res je, dobršen del kohezijskih sredstev gre tudi iz te finančne perspektive, pa vendar, jaz mislim, da je to bila ena izmed zelo dobrih rešitev, ki smo jih v tem mandatu sprovedli, in tukaj vidim to pozitivno vlogo tega spremljanja in teh razprav, ki se tudi danes ponavljajo. In prav je, da se ponavljajo, in zelo me veseli, da govorimo, sploh o evropskih sredstvih. Spomnim se, lansko leto smo v okviru odbora organizirali, tako kot vsako leto, ob 9. maju, slavnostno sejo Odbora za zadeve Evropske unije, kjer smo imeli predstavitev evropskih projektov ob zaključku prejšnje finančne perspektive, imeli smo tudi razstavo, imeli smo tudi predstavitve nekaterih projektov. Pač na nek način poskušamo tudi javnosti približati Evropo. Glede na to, da se dogajajo neki tektonski premiki na ravni Evropske unije, je še vedno Evropska unija predaleč od ljudi. Kljub temu da je spomenik Evropske unije v praktično vsaki izmed 212 občin v Sloveniji, iz prejšnje finančne perspektive. In zaradi tega mešamo hruške pa jabolka, vedno. In prav je, da to počnemo, ker hruške pa jabolka pri evropski kohezijski politiki enostavno je treba zmešati zaradi tega, ker – okej, pustimo to, da smo dobili stanje v razsulu, da smo v dveh letih počrpali 45 % sredstev iz prejšnje finančne perspektive ob tem, ko je bila totalna norišnica na SVRK plus po ministrstvih, je bilo treba obenem pripravljati še operativni program plus partnerski sporazum plus strategijo pametne specializacije plus pogajanja z Evropsko komisijo plus pogajanja z regijami. Tukaj mislim, da je bilo narejenega ogromno dela s strani SVRK, je res, da ste ogromna ekipa, verjamem, da zelo malo spite, tudi nam se to dogaja. Pa vendar, lahko bi zaključil, da kljub temu da smo v poslanskih skupinah koalicije, ali pa bom govoril raje za SMC, zavrnili to priporočilo, ki, še enkrat poudarjam, verjamemo, da je zelo dobronamerno [[…]]V bistvu to priporočilo, ki ste ga dali, že obstaja. Vsake tri mesece pride ministrica poročat na odbor, potem se odvija razprava. In če se morda še malo osredotočim na to, da je tudi ministrica zadnjič nas pozvala, da povabimo komisarko za regionalni razvoj, to bomo tudi storili v okviru odbora, ker se tudi meni osebno za Državni zbor in delo odbora zdi koristno, da slišimo, kako je po ostalih državah članicah. Nekaj se govori, da vse države članice slabo črpamo v tej finančni perspektivi. Verjetno, po povračilih sodeč, res. Tukaj se moram strinjati s kolegi. Pa vendar, odločbe in pogodbe, ki so bile izdane v vrednosti skoraj milijarde – 923 milijonov je bila zadnja številka, ali ne ministrica? – 180 projektov, tukaj mislim, da je to neka zaveza tudi te vlade, da ta sredstva bodo prišla v proračun. Do leta 2023 imamo časa, seveda, ampak jaz mislim, da bo vseeno ta vlada ali SVRK storil vse napore za to, da čim več počrpa nazaj. Zapisal sem si še nekaj, in sicer bilo je omenjeno status neto prejemnica Slovenija. Mene malo skrbi v resnici, ali bomo še neto prejemnica. Vemo, da bo Velika Britanija čez en teden sprožila ta famozni 50. člen o izstopu iz Evropske unije. In seveda, njihovih sredstev v evropski proračun ne bo več. Seveda se tudi delajo projekcije in tudi Vlado je predsednik Državnega zbora prosil, da nam poroča o tem. Tako da mene skrbi, v resnici, ali bomo še ostali neto prejemnica. Kar, se tiče teh mehkih vsebin. Vsi vidimo, da tudi Evropska komisija na nek način spreminja fokus. Pri prejšnji finančni perspektivi je šel cel kup sredstev v infrastrukturo. Zgradil se je cel kup nekih projektov. Zelo veliko je šlo v energetsko obnovo stavb. Tudi zdaj v tej finančni perspektivi bo šlo nekaj, vendar ne več toliko. Šlo je veliko v ceste. Nekaj še tudi bo šlo, ampak jaz mislim, da je prav, da se spremeni fokus in da se, kot sem že prej omenil, Evropa približa ljudem. In s temi mehkimi vsebinami bomo točno to naredili. Hvala lepa.
Hval lepa. Besedo ima dr. László Göncz. Pripravi naj se mag. Bojan Krajnc. Izvolite, gospod Göncz.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministrica, kolegice in kolegi! Me veseli ta današnji ton pa kontekst razprave, kot ste sami ugotovili, gospa ministrica, vsi smo konsenzualno za to, da se počrpa čim več sredstev iz evropskih skladov. To predvsem poudarjam zato, ker sicer ste omenili malo za šalo, da in koalicija in opozicija sta za to, celo še midva sva za to, tako da res smo vsi, kar se tega vprašanja tiče, konsenzualni. Ampak predvsem želim poudariti dve stvari uvodoma, in sicer da je generalno gledano dosedanje črpanje Slovenije uspešno, in to je treba jasno poudariti. Seveda so bile težave takšne in drugačne, ki so danes bile izpostavljene in omenjene, ampak generalno gledano je uspešno. Hkrati pa, kar je manj uspešno, je to, da žal v kontekstu celotnega regionalnega razvoja vse pokrajine oziroma vsa območja niso prišla do ravni, ki bi jih lahko zbližale s slovenskim povprečjem. To je pa seveda težava. In ker je bilo že marsikaj vsebinskega povedanega, bom zgolj eno stvar izpostavil in tu se bom naslanjal predvsem na vaš odgovor na priporočilo. Vi navajate, da se Evropska komisija ni strinjala z vključitvijo posebne prednostne naložbe, ki bi podpirala razvojne regije v Republiki Sloveniji, in zato operativni program ne vsebuje posebne prednostne naložbe, ki bi omogočila izpeljavo instrumenta na način, kot je bil zamišljen ob njegovi uvrstitvi v Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Ravno to je ta problem. Torej če jaz to prav berem in prav razumem, potem verjetno izvajanje Zakona o skladnem regionalnem razvoju tudi zaradi tega ne bo tako celovito, kot bi sicer lahko bilo, ampak to je zgolj en del problema, mene predvsem tisti strateški del vprašanje zanima, ki je danes bil že večkrat izpostavljen, vsaj posredno, neposredno morda nekoliko manj. Navajate, da bo ta pristop še posebej relevanten v kontekstu dogajanja po letu 2020, in jasni signali, da bodo sredstva evropske kohezijske politike v globalu in tista, ki bodo namenjena Republiki Sloveniji, manjša ali morda celo, poudarjate bistveno, bistveno manjša kot v obstoječem programskem obdobju. Predvsem s tega vidika sprašujem, če do zdaj nismo uspeli vzpostaviti te naše bolj skladne regionalne razvitosti. Kaj bo to pomenilo v tem kontekstu z vidika naše razčlenjenosti in pa težav črpanja sredstev predvsem na območjih v regijah, kjer je razdrobljenost na primer taka, kot je to v Pomurju? Torej, že sedaj vidimo določene hendikepe s tega vidika in moje vprašanje je usmerjeno zgolj v to, da razen tega, da se to ugotavlja, s kakšnimi mehanizmi lahko preprečimo, da se ta razkorak, kljub vsem pozitivnim trendom pa tudi kljub učinkom zakona, o katerem bomo jutri razpravljali, torej o razvojni podpori Pomurja, še vedno žal ohranja, sorazmerna neenakomernost razvitosti slovenskih pokrajin. Skratka, v tem kontekstu, ki sem ga zdaj navedel, tudi pač vaših ugotovitev, da je prišlo do tega razkoraka, kako ocenjujete in pa kako sploh nameravate reševati tovrstne težave? Ker bodo pa nedvomno spet problemi, lahko zelo hitro voda v grlo. Zaključujem s tem, da zgolj nakazati na problem ni dovolj in bi se vsi skupaj morali že zdaj zavzemati za to, da iščemo morebitne rešitve za obdobje, ko morda sploh ne bomo prejemali nikakršnih sredstev iz evropskih skladov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojan Krajnc, nato sta na vrsti v sklepnem delu še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Izvolite, gospod Krajnc.
Hvala, gospod podpredsednik. Uvodoma se opravičujem, ker sem kasneje prišel na razpravo, imel sem namreč druge obveznosti, zato se bo morda kaj od tega ponovilo. Bi pa začel tam, kjer je pravzaprav kolega Podkrajšek z istim imenom, kot ga imam sam, končal, in to je pri tem, da je ta razprava videti konstruktivna in skorajda v soglasju med opozicijo in pozicijo, celo še bolj, kot je bilo to prisotno na odboru, kjer je bilo prizadevanje predlagateljev za to, da se sprejmejo priporočila, kljub vsemu večje, kot je danes. Pa ne glede na to, iz razprave kolega Podkrajška se mi zdi, da vseeno izhaja, da predlagatelj želi vztrajati kljub vsemu pri priporočilih, še zmeraj, čeprav sem prepričan, da smo odgovore na vsa vprašanja dobili in da odgovori kažejo na to, da priporočilo povsem neustrezno napotuje na to, da bi bilo treba nekaj delati še bolj hitro, kot smo delali do zdaj, in da bi bilo treba seveda še več poročati, kot ministrstvo poroča že sedja. V argument temu se navajajo številke, ki naj bi tudi po poročanju medijev dokazovale to, da je temu tako. Jaz bi se najprej osredotočil na številke, ki jih je ministrica v svojem odgovoru posredovala. Jaz tem številkam malo bolj verjamem kot tistim v medijih, čeprav seveda ne pravim, da tiste niso ustrezne, ker pravzaprav nismo slišali, o katerih številkah iz medijev je govora. In ponovno napotujem na to, kar smo že na enem Odboru za zadeve Evropske unije prej govorili, ko je bilo predstavljeno zadnje poročilo, ki zajema celo leto 2016, in je bilo predstavljeno v obliki razdelitve na dodeljena sredstva v višini, takrat, dobrih 841 milijonov, zdaj slišim, da celo 912, kar predstavlja celo 30 % razpoložljivih sredstev, govorimo seveda o EU, delo, da so pogodbena vezana sredstva znašala 768 milijonov, kar znaša 26 %, da so izplačila iz državnega proračuna znašala 117 milijonov, kar predstavlja 4 %, in da so povračila znašala dobrih 42 tisoč, kar predstavlja 1 %. Najprej moram reči, da meni se 28 % oziroma 30 % razpoložljivih sredstev pri dodeljenih in 26 % pri pogodbenih vezanih sredstvih niti ne zdi tako malo, če upoštevamo vse to, kar smo na odboru in danes slišali, da so bili robni ali pa recimo temu začetni pogoji ob nastopu vlade in robni pogoji, ki jih je ta vlada dobila konec leta 2014. V začetku 2014 je bila soočena s prelomom med preteklo finančno perspektivo in novo, med tem seveda, da je bilo treba – in tukaj se dotikam informacijskega sistema ISARR – s starim informacijskim sistemom doseči še čim boljši zaključek stare perspektive in seveda akreditirati novega, ki smo ga akreditirali decembra 2016. In to, da smo pri dinamiki črpanja sredstev, na kar priporočilo namiguje in ga sam seveda spet ne bom podprl, kot ga nisem na odboruTudi poročilo Evropske komisije ugotavlja, da je dinamika črpanja v Republiki Sloveniji podobna kot v vseh ostalih državah članicah [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Smerkolj. Ministrica, oprostite. Ministrica.
Hvala lepa, predsedujoči. Saj je v redu. Je pa lepo slišati. V glavnem, najprej še nekaj odgovorov na vprašanja, potem bi pa naredila en zaključek. Naprej, mislim, da sta bili še dve vprašanji, mogoče celo tri, kakšna trditev namenjeni še vedno našemu informacijskemu sistemu. Ja, to je rak rana in zdaj, po vseh zgodbah, ki smo jih vzpostavili, verjamem, da smo na najboljši poti, da pridemo do dobrega sistema. Zakaj je toliko časa trajalo? Mi smo najprej delali na integraciji sistema, dejstvo je, da je Evropska komisija z zahtevami, z dejansko tistimi ključnimi, zamujala. Dobili smo jih konec decembra 2014 in zato smo potem šli v javno naročilo takoj, ko so bili vsaj osnovni gabariti teh zahtev dorečeni in posredovani kot usmeritve. Res pa je tudi, da je Evropska komisija šele konec 2016, se pravi ravnokar, predložila dokončne zahteve, ki jih od držav članic zahteva za e-kohezijo. In te definitivno zelo vplivajo na samo funkcionalnost informacijskega sistema. Zato je bilo nemogoče, da bi dokončali sistem v letu 2016. Je pa treba razumeti tudi to, da sama funkcionalnost sistema ni vezana samo na zahteve Evropske komisije, ampak tudi na naše, to so naše prioritete, ampak tudi na naše želje. O tem pa sem že malo več prej govorila. In moram reči tukaj zelo odprto, da tudi na SVRK smo imeli preveč želja za tisto, kar smo v bistvu imeli pred seboj, zato smo se potem zelo resno vrgli na to, da smo naredili prioritete, kaj je tisto, kar je ključno, kaj je tisto, kar je pomembno, ampak ne kritično za samo e-kohezijo in zahteve komisije, in tisto, kar bi radi imeli v prihodnosti. In tisto, kar je ključno, in takrat ko naj bi se ISARR2 tudi izklopil, se bo končalo letos v prvi polovici leta. Vse tisto, kar je naprej, pa so nadgradnje, bom rekla, dodatne funkcionalnosti, ki bodo na ta sistem vplivale, bodo pa približale to zgodbo tudi, ali pa [[…]]Ne bom rekla. Moja velika [[…]]Ah, bom rekla. Moja velika želja je – tule me je gospod poslanec izzval, kje so naše šibke točke, to sigurno je ena od njih, poenostavitve so šibka točka ne samo našega sistema, ampak celotne Evrope, o tem ogromno govorimo. Trenutna komisarka je celo vzpostavila neko skupino na visokem nivoju, ki se ukvarja s poenostavitvami, že zdaj pa je jasno, da po dveh letih delovanja te skupine kaj velikega ne moremo pričakovati. In zato je moja velika želja in tudi obljuba, da ko sedaj pripravljamo vsako posebno specifikacijo za funkcionalnost, ki jo razvijemo, absolutno pogledamo tudi, ali se da v procesu kaj poenostaviti. Kar najslabše je, če delaš sistem na svojih aktualnih procesih, ker če takrat ne narediš enega napredka, to je v bistvu edini čas, ko še lahko stvari poenostaviš. Tako da se zdaj sprašujemo. Moram reči, da imamo zelo burne debate vsak petek ob 10.30, ko se ta zgodba dogaja. Ampak ko bomo šli čez te kritične, ko bomo šli res tudi potem dodatno v funkcionalnosti, tiste, ki so za nas pomembne pa tudi za uporabnike pomembne, to je tudi tisti čas, ko jaz verjamem, da bomo našli še kakšne poenostavitve, ker verjamem, da jih je možno narediti. Čeprav moram reči, da me moji kolegi prepričujejo, da tukaj sem malo utopična. Ampak do zdaj sem bila že dostikrat utopična, pa je na koncu vseeno vsaj nekaj iz tega se izcimilo. Dotaknila bi se še brexita. Brexit bo absolutno vplival na evropsko kohezijsko politiko. Ne vemo še, na kakšne načine, pomembno pa je, da smo pripravljeni na se možnosti. Tisto, kar vemo, je, da je Združeno kraljestvo v evropski proračun na letni osnovi neto plačnik v višini 10 milijard evrov, in seveda ko bo v letu 2020 treba vplačati, bomo videli, kaj se bomo spogajali. Vemo, kakšne so začetne pogajalske pozicije celotne Evrope. Seveda bodo morali plačati račun, kaj bodo prinesla pogajanja v naslednjih 2 letih, bomo videli. Ampak bistvo za naprej in tudi za nov večletni finančni okvir je pa naslednje: ali bodo države, ki so še bolj razvite od nas, morale plačevati še več, zato da bi nadomestili to, kar plačuje Združeno kraljestvo. To bi pomenilo recimo za Nemčijo 16 %, za Nizozemsko 14 % več. Verjetno si predstavljate, kakšne so reakcije teh držav, ko pride to na mizo. To seveda komunicirajo ministri za finance, ampak na enem od teh sestankov sem bila v vlogi, ki sem jo imela prejšnje poletje. Druga zgodba pa je, da se bodo skrčili odhodki. In tukaj je zelo jasno, da je tudi evropska kohezijska politika zelo na udaru. Prioritete so v tem trenutku v Evropi drugačne. Ideje vseh tistih, ki so neto, držav neto plačnic, so, da je treba poskrbeti za integracijo migrantov, da je treba poskrbeti za meje, da je treba poskrbeti za druge stvari. In zato bo bitka za to, da se bomo tudi v prihodnosti pogovarjali o zneskih, ki so primerljivi s temi, ki jih imamo na mizi, krvava. Oziroma ta bitka se je že začela. Mogoče to samo [[…]]Ni tema današnjega dneva, ampak tudi s tem se zelo veliko ukvarjam, ker ravno v tem poletju, mislim da, imam na ministrski ravni 5 ali 6 sestankov, ker o tem že bogato razpravljamo. Zdaj pa, da na nek način zaključim. Zdi se mi prav, da povem, kakšna so moja osebna in naša pričakovanja za letos, da tudi te misli delim z vami. Pa so spet nekatere take, kjer ko gledaš, ali se da kaj izboljšati, bom povedala, kje bi se dalo, ampak ključne stvari. Najprej, zelo blizu je datum, ko moramo na Evropsko komisijo posredovati, pa bom spet govorila o letih 2007–2013, zaključno poročilo. Ogromno administracije je na to temo, naslednji ponedeljek imamo odbor za spremljanje in naslednji teden, 31. 3., pošiljamo kot ostale države članice poročilo v Bruselj. Kaj bo to poročilo pomenilo? Ko ga bo po dolgotrajnih zgodbah pa še kakšnih inšpekcijah Evropska komisija potrdila, takrat bomo upravičeni do tega, da pride ta znesek, za katerega se zdaj borimo, za preostalih 5 %, 205 milijonov evrov, v Slovenijo. Želimo si, da bi se to zgodilo nekje do prve polovice naslednjega leta, ampak po vsej verjetnosti bo to pač v drugi. V vsakem primeru zagotovilo s strani komisije za vse tiste države članice, ki bomo uspele v roku oddati poročilo, je, da bo ta znesek prispel v Slovenijo v letu 2018. Zato je to seveda pomembna prioriteta. To je bila prva stvar. Druga stvar je, da dokončamo razvoj, celoto informacijskega sistema, da potem dejansko lahko zgodba funkcionira, ja, poskušali bomo tudi kaj izboljšati. Predvsem je moja želja, da bi poslušali uporabnike. Zdaj imamo vključene tudi posredniške organe, moram reči, da so tudi te diskusije včasih zelo burne, so pa zelo dobre, tako kot recimo današnja razprava, zato ker več ljudi več ve. Težje je to delati, ampak če poslušaš in slišiš, lahko narediš tudi kaj dobrega. Tisto, kar je pomembno, pa je, da je potrebno, da pospešimo ne samo odobravanje projektov – to nam gre dejansko kar dobro, če s takšno dinamiko, kot smo začeli, nadaljujemo, verjamemo, da bomo do leta 2020 prišli do tistih 100 % odobritev, vsaj moja želja je to, zato da v zadnjih 3 letih upravičenosti stroškov te projekte samo še izvajamo. Zaenkrat moram reči, da smo tukaj na dobri poti. V vsakem primeru pa je treba pospešiti tudi njihovo izvajanje. To je pa tista druga stvar, ko študiramo, kje se nam zatika, s katerim resorjem je treba še bolj aktivno delati. Imamo kar spisek, ne želim tukaj izpostavljati, ampak ne morem reči, da težav ni, pa ne morem reči, da vse po resorjih krasno teče, zato ker ne. Ampak o teh zgodbah tudi odprto govorimo in zahtevamo. Tako da jaz imam kar nekaj takih ne preveč prijetnih sestankov, verjamem pa, da prinašajo rezultate. Kaj je ključna zgodba? Omenila sem jo že prej, pa želim z njo vseeno povedati, ključni ukrep, da to implementacijo izboljšamo, je absolutno to, da gremo v spremembo operativnega programa. Tukaj se nam mudi, zato ker, ko odpreš program, dejansko v vmesnem obdobju ne moreš zahtevati povračil. To pomeni, da bomo imeli v letošnjem letu spet anomalijo, in zato vas že vnaprej prosim, ne me vsake 3 mesece vprašati, kje pa je zdaj denar, ker ga ne bo. 31. 3. bomo dobili še zadnje prilive in potem bomo imeli vsaj pol leta zaprto zgodbo, če ne še dlje. Tako da v bistvu v teh zadnjih mesecih, tudi zaradi zaključevanja, tudi enako vse države [[…]]Zato želimo loviti ta isti čas, zato da odpremo operativni program. In tukaj moram reči, da nam je šlo Ministrstvo za finance zelo na roko, zato ker nam bo omogočilo, da kljub temu da imamo spremembo operativnega programa na mizi, še ne bomo imeli zelene lučke za ta del spremembe, da bomo tudi tiste projekte, ki bodo iz tega dela odobreni, že lahko začeli odobravati, izdajati odločitve o podpori in tudi črpati, če bodo projekti tako daleč pripravljeni. S tem se bom vrnila nazaj, kjer je gospod Göncz končal pa bom jaz začela, pa mislim, da je prav, da o tem še enkrat nekaj povem. Dogovori za razvoj regij. V prejšnji perspektivi – tudi danes je bilo, mislim, da je gospod Horvat izpostavil, pa mislim, da še dva kolega, se ju zdaj ne spomnim, poslanca – je bilo regijam s posebno naložbo namenjenih 600 milijonov evrov. In že ko sem prvič govorila tukaj na tem zasedanju danes, sem povedala, da imamo 30 % sredstev na teh dveh skladih manj, in jaz moram reči, da sem bila zelo vesela ko [[…]]Komisija je absolutno proti temu, da bi imeli, in vemo, da ne bomo imeli, ampak tukaj smo našli neko rešitev, kjer je tudi komisija na koncu pokimala z glavo, in tukaj smo se osredotočili na to, da absolutno v Sloveniji imamo zakon o skladnem regionalnem razvoju. Ta je bil sprejet leta 2011, ko se še ni programiralo za to obdobje, in ta predvideva instrument, ki je instrument, ki se mu reče dogovor za razvoj regij, in ta instrument predvideva teritorialni dialog. Najprej nek razvojni program, potem pa dejansko teritorialni dialog, kar pomeni, da projekti, za katere se regije dogovorijo z državo, prihajajo tako od spodaj navzgor kot od zgoraj navzdol. To je tista ključna razlika. V letih 2017 in 2018 je dejstvo, da proračun nima sredstev, da bi vzpostavljal in dodatno financiral, ali pa vsaj ne zelo veliko, teritorialni ali pa regionalni razvoj. Zato je velika želja, da bi v okviru kohezijske politike našli način. In smo ga. Mi smo v bistvu, ko pogledate, no ja, ne bom, ni pomembno, saj sem to že povedala tudi na odboru za zadeve Evropske unije – ni skrivnost, da sem si zadala za cilj, da poskušamo regijam na drugačen način, ne čisto direktno, ampak z zelo jasno vizijo priti v resnici do podobnega zneska, kot so ga imeli v prejšnjem programskem obdobju, seveda zmanjšano za tisto, kolikor smo tako ali tako dobili manj, ker tistih sredstev ni. Verjamem, da smo do zdaj do tega tudi prišli. Regije s tem še niso seznanjene. Prosili smo, skupaj z ministrom Počivalškom, ki je za skladni regionalni razvoj pristojen, sva v bistvu prosila, da se sveti kohezijskih regij, vzhodne in zahodne, srečajo naslednji teden v torek. Tam bova tudi predstavila, kaj je ta zadnji predlog. In, seveda, dogovor za razvoj regij je absolutno vezan na spremembo operativnega programa, zato morata ta dva dokumenta, čeprav bosta to dva različna dokumenta, na Vladi iti z roko v roki. In jaz verjamem, da bomo prišli do soglasja. Tudi z vsemi 12 statističnimi regijami, ne samo z obema, vzhodno in zahodno. Kljub temu da nihče ne more govoriti o kvotah, ki so bile recimo dano dejstvo, lahko pa v bistvu z neko idejo, neko sliko upoštevamo indeks razvojne ogroženosti. Verjamem, da bodo regije to tudi same pripoznale, in verjamem, da na koncu bomo prišli do tega, česar si pravzaprav vsi želimo, in da bo približno enak odstotek ali pa celo malo večji, če ga bomo primerjali s prejšnjim, namenjen temu lokalnemu razvoju. To je tudi meni po eni strani pomembno, zato ker kolegi na Vladi vedo, da sem precej slišen zagovornik regionalnega razvoja. Mogoče sem bolj tiha, ampak tukaj pa kar precej na glas govorim. Tako da tukaj absolutno verjamem, da Slovenija mora poskrbeti za regionalni razvoj. In ta dogovor za razvoj regij res vidim kot inštrument, ki je zdaj pač prvi poskus, ima porodne težave, ampak ki bo edini dolgoročno pomenil dialog med državnim nivojem in regijami. In na koncu, posledično, na NUTS 3 nivoju tudi z lokalnimi skupnostmi, ker to je tisto, kar Slovenija potrebuje. Če se vrnem še na prej, ali bo naslednja kohezija ali je ne bo. Jaz verjamem, da bo, ampak da bodo sredstva verjetno še nižja, in zato potrebujemo sistemski pristop, ki bo povezoval ne samo vire – saj je v zakonu jasno napisano, ni napisana evropska kohezijska politika, napisani so praktično vsi viri, ki so na tem področju možni, se pravi tudi integrala, je možno v bistvu tudi po eni strani delno sofinanciranje iz ostalih programov, v glavnem, vse vrste možnih finančnih virov bo treba uporabiti in tam bomo morali biti inovativni in tam bo dolgoročno treba ta dialog voditi tudi s slovensko integralo. Dokler pa bo evropska kohezijska politika, pa bo seveda kombinacija obeh virov tista pomembna. In na to se moramo pač vsi navaditi. Ampak tukaj moram reči, da sem pozitivna, ker vsaj, kar se mene tiče, mislim, da sem dosegla tisto, kar sem si zadala. Zaenkrat, seveda je pa treba to zdaj še vse skomunicirati, dobiti soglasja in čim prej iti naprej. Zdaj pa samo še zadnje zaključne besede z moje strani. Danes je bilo res veliko razprave. Jaz sem zadovoljna, da smo jo opravili, mislim, da tisto srž priporočila smo v resnici sprejeli, kljub temu da formalno ga ne bomo sprejeli. Zakaj? Ne vem, mogoče ste preslišali, ampak že ko smo na Vladi obravnavali poročilo za leto 2016, sem jaz predlagala tudi sklep, da tisti del, ki se veže na akcijski načrt, se pravi na ukrepe, dodamo v to poročilo in ga delimo tudi z vami poslanci, ker ne vem, zakaj bi kaj skrivali. Če bomo imeli težave, imamo težave. Jaz, moram reči, ja, imam tudi vas tukaj na nek način za zaveznike že od leta 2014 naprej, tako da tukaj smo, da poskušamo rešiti stvari skupaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Spoštovani ministrica, kolegice in kolegi! Lahko rečem, da sem izjemno zadovoljen z današnjo konstruktivno in koristno razpravo. Ne nazadnje sem tudi zadovoljen, da smo s koalicijskimi kolegi znali danes skupaj ločiti dve finančni perspektivi, ki se seveda v delu treh let prekrivata. Tudi to sem zelo vesel, da smo se tu uskladili in da tudi to področje sedaj vsi obvladamo. Če začnem prav na koncu, s samim priporočilom. Naše priporočilo predvsem je, bi rekel, pobuda, spodbuda ali videnje, da je treba danes gledati, kaj vse se bo dogajalo naslednjih 7 let. Zelo sem vesel, spoštovana ministrica, da ste naše priporočilo akceptirali na tak konstruktiven način in ga vzeli kot akcijski načrt, ki ga dejansko že izvajate v obliki teh poročil, ki jih kvartalno poslanci dobivamo na mizo. Mogoče bi temu akcijskemu načrtu bilo treba dodati plan aktivnosti oziroma realizacije za vsa ta naslednja leta v prihodnosti do leta 2023, kajti potem bo lažje spremljati realizacijo, lažje bo ocenjevati uspešnost in hkrati nekako sproti ugotavljati, ali smo na varni strani glede črpanja, ali bomo počrpali vse ali ne, skratka, imamo to neko primerjavo. Tako da mogoče v tem segmentu manjka nek tak plan, glede na katerega bo mogoče potem izvajati primerjavo teh kvartalnih poročil, ki jih boste seveda dajali. Poleg teh evropskih sredstev bo verjetno prišlo še nekaj dodatnih drugih evropskih razpisov, na katere se bo tudi naša država seveda ne morala, ampak se bo izrecno želela odzvati tudi na te razpise. Govorim o razpisih neporabljenih kohezijskih sredstev ostalih držav. To bo šlo za dodaten razpis. Vemo, da imamo tudi pri nas v Sloveniji v načrtu velike infrastrukturne projekte; drugi tir, tretjo razvojno os. Pa ne govorim zdaj pri drugem tiru o teh 35 milijonih, za katere se je naša država že prijavila, to gre v okviru teh sredstev, v okviru sedanje nacionalne ovojnice za infrastrukturne projekte, ampak govorim o dodatnih neporabljenih kohezijskih sredstvih držav Evropske unije. To bodo še dodatni razpisi, ki bodo prišli. Verjetno je sedaj dejansko pričakovati za drugi tir, tudi tretja razvojna os nima zaprte finančne konstrukcije in tudi v tistem projektu bomo iskali kakršnekoli druge razpise, ki bodo seveda še poleg teh razpisov prišli na vrsto. Skratka, tu je nalog in seveda obseg dela precejšen, nedvomno gre zahvala vsem, ministrica tudi vam v tistem obdobju tistih dveh let, ki je bilo najbolj kritično, in seveda tudi ostalim akterjem, ki so že v letu 2012 zavzeli kar ostre ukrepe, da se finančna perspektiva 2007–2013 uspešno počrpa do konca leta 2015. Pritisk je bil takrat, jaz bi rekel, nenormalen. Tedensko so ministri s sekretarji se usklajevali z vseh štirih resornih ministrstev, gledali realizacijo, menjavali pripravljene projekte za nepripravljene in tako naprej. Skratka, pritisk. In vsa ta akcijska aktivnost je bila izjemna. In zaradi tega je tudi rezultat črpanj prejšnje finančne perspektive tako dober. Namen je, da je tudi ta finančna perspektiva tako dobro počrpana, kot je bila predhodna. To je naš ključni namen. Ni namen, da vas danes kritiziramo ali karkoli, ampak namen je, da dejansko na koncu lahko uspešno odkljukamo črpanje evropskih sredstev. Za zaključek bi samo to še rekel. Sedem let je dolga doba, po drugi strani, če pa je ta doba zapolnjena z obilico dela, z veliko aktivnosti, je pa to zelo kratka doba. Čaka nas pa še veliko dela. Naša skupna želja je, da sredstva počrpamo normalno, upravičeno, s čim manj tveganji in seveda v tem roku. Potem pa bomo lahko ugotavljali leta 2023, da smo bili uspešni in se na vse to tudi pravočasno pripravili. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Na osnovi 71. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Časa še nismo porabili. Dobro. Prosim, da se prijavite, to velja tudi za predlagatelja in Vlado. Prosim za prijavo. [[oglašanje iz dvorane]] Zelen, ja. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala še enkrat, spoštovani podpredsednik Državnega zbora, za dano besedo. Kolegice in kolegi! Mogoče je na kakšnem segmentu komu ta seja dolgočasna, pa jaz mislim, da več ko se pogovarjamo o tej tematiki, o tej točki, vedno bolj skupaj ugotavljamo, največja vladna stranka pa seveda predlagatelj pa ministrica, da zadeve predvsem v prihodnosti niso tako rožnate, kot mogoče včasih mislimo, da je mogoče ena točka, predvsem, če jo predlaga največja opozicijska stranka, nepotrebna. V največji koalicijski stranki so nas pohvalili danes, tako vmesno, da smo bili konstruktivni, da nismo napadali ministrice, da smo se v nekem umirjenem tonu pogovarjali, ampak jaz mislim, da te pohvale mogoče so v nekem segmentu dobrodošle, ampak ko pa govorimo o teh priporočilih, ki jih je tudi omenila ministrica v zaključnem govoru, da se z njimi strinja, pa zelo težko razumem, da se pa o teh priporočilih nočemo pogovarjati oziroma se jih zavrača, ko govorijo o dveh segmentih. To je seveda, da pospešimo črpanje evropskih sredstev, pa o tem smo že danes veliko govorili, in da se prenese to na papir v Državni zbor in se po 3 mesecih o tem poroča. Včeraj smo praznovali svetovni dan Zemlje. Pa spet govorim, upam, da se motim, da ko bo ta perspektiva počrpana, ko bomo prišli do konca perspektive, bodo vse občine oziroma vsi državljanke in državljani imeli zdravo pitno vodo, jaz se bojim, da se nam bo zgodilo, da še tega ne bodo imeli. Ministrica se seveda povsem strinja, da živimo danes v negotovi Evropi. Sama je povedala, kaj pomeni brexit za to našo skupnost prej 28, zdaj 27 članic. In seveda, ko se bo to finančno začelo prelagati na največje, mislim, da bo še bolj vrelo v Evropski skupnosti. Tako da današnja razprava v Državnem zboru je povsem na mestu in mislim, da ne sme zveneti, kot da je to zdaj neka kaprica opozicije, seveda predvsem do Vlade oziroma do današnje ministrice. Jaz bi želel – ko sem prej table omenil po več občinah, veliko jih je po Sloveniji, tam sta dve zastavi gori, slovenska pa evropska, tam ni niti SDS niti LDS niti SMC in nikoli tega ne bo. Ampak za temi tablami, ki sem jih prej omenjal pa jih še zdaj omenjam, se skriva veliko razvoja. In ko danes govorimo o tej perspektivi, ki nam je je že 3 leta ušlo, 3 leta je že šla, zelo težko stisnemo danes na gumb pa da bo jutri drugače. Jaz sem tudi spoštovano ministrico vprašal in na en del mi je odgovorila, kje so pa šibke točke. Kot državnozborski poslanec večkrat to pogrešam v tem državnem zboru. Naloga koalicije seveda je, da ministra – pa ne zdaj, ne mislim konkretno vas – brani. In ko se pogovarjamo o tako pomembni točki, koliko sredstev smo počrpali in koliko jih še bomo počrpali pa da živimo v negotovi Evropi, da na veliko segmentov mi ne bomo mogli vplivati kot Slovenci, pa nočemo iskati šibkih točk, ki jih imamo, kako bi lahko bili jutri boljši. Jaz sem danes zadovoljen s to razpravo, ki smo jo imeli, samo se pa bojim, da kljub temu vsi skupaj nekaj skrivamo. Verjetno, teoretično se lahko zgodi, da bodo v naslednjem letu redne volitve. Lahko se zgodi, da bodo letos volitve. Teoretično se tudi lahko zgodi, da nikogar več od nas, ki danes sedimo v Državnem zboru, naslednjo jesen ne bo tukaj. In se bomo izgovarjali, kot se danes izgovarjamo za dve leti nazaj, da nič ni bilo pripravljeno, da je to nekdo dobil [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima ministrica Alenka Smerkolj.
Samo za zaključek z moje strani. Jaz bi še enkrat rada poudarila, da tega ne jemljemo niti slučajno kot napad. Jaz sem to zgodbo vzela kot priložnost za to, da lahko povem, da Slovenija pri črpanju evropske kohezijske politike je uspešna in da verjamem, da bo ostala uspešna. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo o predlogu priporočila. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. Zaključujem 16. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 28. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.uri. Želim prijeten večer!