Presidenten vil foreslå at det velges en settepresident for Odelstingets møte i dag – og anser det som vedtatt. Presidenten vil foreslå Åsa Elvik. – Andre forslag foreligger ikke, og Åsa Elvik anses enstemmig valgt som settepresident for Odelstingets møte i dag.
Forslaget til lov om endring i lov 2. juli 2004 nr. 59 om personell i Forsvaret, forsvarspersonelloven, går ut på å gjeninnføre det særskilte stillingsvernet mot oppsigelse for yrkesbefal ansatt før forsvarspersonellovens ikrafttredelse 1. januar 2005. Bakgrunnen for dette er at Stortinget i forbindelse med behandlingen av Ot.prp. nr. 60 for 2003-2004 om lov om personell i Forsvaret, jf. Innst. O. nr. 94 for 2003-2004, vedtok å fjerne det særskilte oppsigelsesvernet for yrkesbefal for å harmonisere yrkesbefalets oppsigelsesvern med øvrige tjenestemenn i staten. Denne endringen omfattet også ansettelsesforhold inngått før lovens ikrafttredelse 1. januar 2005. En samlet komite erkjenner at en slik omlegging ville innebære en inngripen i etablerte rettigheter for yrkesbefal ansatt før lovens ikrafttredelse. Den langvarige omstillingsprosessen i Forsvaret er svært krevende, ikke minst for de ansatte. En sentral del av moderniseringen av Forsvaret er målet om en personellstruktur som er i balanse når det gjelder kompetanse, alder og grad i forhold til Forsvarets behov. I denne prosessen er det viktig å ha en god dialog og et nært og konstruktivt samarbeid med de ansatte og deres organisasjoner. Komiteen har merket seg at departementet er av den oppfatning at den videre omstillingen av Forsvaret kan gjennomføres uten at det er behov for å si opp yrkesbefal. En samlet komite støtter derfor forslaget om denne lovendringen, og komiteen anbefaler Odelstinget å gjøre vedtak i tråd med innstillingen.
Fremskrittspartiet er svært tilfreds med at Stortinget nå gjeninnfører det særskilte stillingsvernet mot oppsigelse for yrkesbefal ansatt før forsvarspersonellovens ikrafttredelse 1. januar 2005. Fremskrittspartiet var under behandlingen av Ot.prp. nr. 60 for 2003-2004 og i Innst. O. nr. 94 for 2003-2004 svært opptatt av å beholde stillingsvernet for yrkesbefal. Fremskrittspartiet påpekte de uheldige konsekvensene det ville medføre å fjerne stillingsvernet. Fremskrittspartiet hadde hele tiden god dialog med Befalets Fellesorganisasjon og Norges Offisersforbund om utfordringene og problemene ved å fjerne stillingsvernet. Dessverre var ikke flertallet den gang av samme oppfatning som Fremskrittspartiet. Etter at vedtaket om fjerning av stillingsvernet ble fattet, kom det en rekke reaksjoner fra offiserer og fra yrkesorganisasjonene. Organisasjonene var i sin fulle rett til å påpeke urettmessighetene i det fattede lovvedtak. I dag ser vi at Forsvarsdepartementet ønsker å rette opp den feil det var å fjerne stillingsvernet, og dette ønsker selvsagt Fremskrittspartiet å støtte. Vi er samtidig takknemlig for at de andre partier har kommet etter i denne saken.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, sjå side 76]]
Etter ønske frå justiskomiteen vil presidenten foreslå at taletida blir avgrensa til 5 minutt til kvar gruppe og 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten foreslå at det blir gitt høve til tre replikkar med svar etter innlegg frå medlemmer av Regjeringa innafor den fordelte taletida. Vidare vil presidenten foreslå at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er vedteke.
I dag skal Odelstinget gjøre en beslutning som er viktig. Selv om det ikke er en stor politisk sak vi har til behandling i dag, er konsekvensene av denne saken veldig viktige. Dette er en iverksettingsproposisjon, en oppfølging av den store behandlingen i forrige periode om ny tvistelov. Det vi skal gjøre i dag, er bl.a. å vedta når loven skal iverksettes, og en del av premissene rundt den. Den store politiske debatten var altså i forrige periode. I dag er det en formalitet, men det er jobb som må gjøres, bl.a. for å få på plass datoen for iverksettelse. Formålet med tvisteloven og med det vi skal gjøre i dag, er selvfølgelig å søke å få til en mer effektiv og bedre rettsprosess. Vi ønsker også å øke kvaliteten og så fremt mulig holde kostnadene nede, samtidig som vi ivaretar rettssikkerheten. Uten rettssikkerhet hjelper det ikke hvor mange gode grep vi tar, for den er det overordnede. Det viktigste av alt er at vi tar vare på den. Når det så gjelder selve proposisjonen, kommer Odelstinget i dag til å vedta at den nye tvisteloven skal tre i kraft fra 1. januar 2008. Det er ikke så veldig lenge til, og det betyr at statsråden bl.a. vil få en hektisk periode framover for å sørge for at så skjer. Noe av det viktigste som skjer når den nye tvisteloven kommer, er at det ryddes opp i veldig mange andre lover. Hvis jeg ikke husker helt feil, er det rundt 150 andre lover som er berørt av dette. Jeg går ut fra at ikke statsråden selv har sittet på et mørkt rom i kjelleren i Justisdepartementet og gjort dette, men at han har hatt egnet personell til å ta seg av det. I motsatt fall ville jeg blitt overrasket. Det er også viktig på den måten at man får tatt denne nødvendige oppryddingen, får inn en lik begrepsbruk, og også at man gjør loven kjønnsnøytral, som er noe av det man har tatt tak i. Det er fornuftig, og det gjør det sannsynligvis enklere å benytte seg av loven når man får en større samordning. En annen ting som er viktig, er at man her ser på dommerrollen når man har innført tvisteloven. Den kommer til å forandre seg, og vi kommer nok gjennom dette til å utfordre dommerne på en del områder som de kanskje kommer til å bli glade for i noen sammenhenger, og mindre glade for i andre sammenhenger. Utfordringen som allikevel ligger i dette, slik jeg ser det, er opplæringsaspektet. Her påhviler det Regjeringen et særdeles stort ansvar, sammen med domstolsadministrasjonen. Vi er altså ikke i stand til å nyttiggjøre oss denne loven hvis vi ikke sikrer at de som skal bruke den, forstår den og har satt seg inn i alle de endringene som kommer, og ikke minst formålet med dem. Men jeg går ut fra at statsråden er beredt til å ta dette på strak arm, som vanlig, og kommer til å følge loven opp på en god og forsvarlig måte. Ikke minst vil også domstolsadministrasjonen være en viktig aktør i dette arbeidet for å sikre at domstolene gjør det vi forventer av dem, og følger dette opp. En annen utfordring vil selvfølgelig være IKT-løsninger som skal være med og gjøre at det blir mulig å få dette til, og det systemet som domstolene bruker. Det siste jeg skal nevne i forhold til selve loven, er at en samlet komite har bedt om en evaluering om tre år for å se på effekten av de endringene som kommer, men også for å kunne foreta nødvendige endringer underveis. Når det gjelder den politiske prosessen, har det vært veldig stor grad av enighet om det aller, aller meste. Det synes jeg er bra. Det gjør at Odelstinget er veldig samstemt om denne loven. Det har vært en uenighet, men den er ikke stor. Den dreier seg om Sivilombudsmannens adgang til innsyn. Der er det en nyanse mellom mindretallet, som består av Fremskrittspartiet og Høyre, og flertallet, som mener at det som er i dag, er godt nok. Sivilombudsmannen har selv påpekt at han ønsker å anbefale en endring som flertallet har avvist. Det er også kommet et innspill fra Samarbeidsutvalget for forliksråd og namsmenn, som har påpekt noe som de synes er viktig i forhold til evalueringen. Også her er det en nyanse mellom flertallet og mindretallet. Det er muligens ikke noe politisk minefelt, men allikevel er det greitt å gjøre oppmerksom på det. For Fremskrittspartiets del ønsker jeg å påpeke at vi på nytt har vist til at vi er imot fylkesnemnden. Vi poengterer det på nytt igjen her. Vi mener at saker som har med barnevern og omsorgsovertakelse av andre å gjøre, bør behandles av det ordinære domstolsapparatet og ikke gjennom en nemndsbehandling. Med dette tar jeg opp mindretallets forslag – og sier takk for meg.
Representanten Jan Arild Ellingsen har teke opp det forslaget han refererte til.
Det var en milepæl for norsk rettsvesen da Odelstinget i fjor vedtok en ny tvistelov. Den gamle sivillovgivningen var på mange måter gått ut på dato og reflekterte ikke det forhold som bl.a. Maktutredningen kom til å konkludere med, i hvert fall som en delkonklusjon, at vi er i ferd med å rettsliggjøre mange av problemområdene i samfunnet i mye større grad enn det vi har gjort tidligere, og at vi henviser folk til rettsapparatet for å få løst sine konflikter i mye større grad enn det vi har gjort før. Saken vi behandler i dag, er en oppfølging av Stortingets vedtak av 17. juni 2005 om ny tvistelov. Fra Arbeiderpartiets side er vi glad for at vedtaket som gjøres i dag, representerer en vesentlig opprydding i en rekke lover og vil bidra til at en av hovedintensjonene med ny tvistelov vil bli oppfylt, nemlig at det skal bli en raskere, mer effektiv og ikke minst billigere prosess i rettsapparatet, som derfor blir mer rettferdig og tilgjengelig for vanlige folk. Saksordføreren har gitt en god innføring i hva komiteen foreslår overfor Odelstinget. Ett av forholdene som saksordføreren trakk fram, var punktet om opplæring. Det er viktig at de som skal forvalte loven, får tilstrekkelig opplæring, og dette har vært et sterkt ønske både fra Dommerforeningen og domstolsadministrasjonen. Derfor må jeg få si at jeg er veldig glad for at Regjeringen har foreslått 17,5 mill. kr i forslaget til statsbudsjett for 2007 til innføring av ny tvistelov, slik at opplæringen kan foregå på en kvalitetsmessig god måte. Når det gjelder innspillene fra Samarbeidsutvalget for forliksråd og namsmenn, viser flertallet i komiteen – Arbeiderpartiet og SV – til at mange av disse innspillene ble vurdert grundig i forbindelse med behandlingen av tvisteloven i forrige periode. Vi vil også påpeke at det er en av hovedhensiktene med den vedtatte evalueringen etter at loven har fungert i tre år, å se på om det er behov for justeringer. Som saksordføreren var inne på, er det en stor grad av enighet mellom de ulike partiene når det gjelder denne saken. Det som er overraskende, er at Fremskrittspartiet og Høyre nærmest over bordet har valgt å fremme forslag om radikale endringer i Sivilombudsmannens rett til å få opplysninger. Jeg er usikker på om Fremskrittspartiet og Høyre ser konsekvensene av sitt eget forslag. Opposisjonens forslag om å oppheve gjeldende begrensninger i Sivilombudsmannens rett til opplysninger vil bl.a. innebære at Sivilombudsmannen skal ha ubegrenset tilgang til opplysninger av betydning for rikets sikkerhet eller forholdet til fremmed stat. Ikke engang Høyesterett får tilgang til slike opplysninger uten etter tillatelse fra Kongen i statsråd. Et så omfattende forslag bør ikke vedtas uten at forslaget har vært gjenstand for bl.a. høring og har vært gjennom en grundig lovsaksbehandling. Derfor forundrer det meg at Høyre og Fremskrittspartiet tar så lett på et forslag som i sin ytterste konsekvens kan ha betydning for rikets sikkerhet eller forholdet til fremmed stat.
Saksordføreren har – la meg bruke et for justiskomiteen gjengs uttrykk – på en forbilledlig måte gått gjennom forslagene til endringer som også Høyre står bak. Jeg skal bare ta opp det ene punktet vi er uenige om. Det er et punkt som, som saksordføreren sa, muligens ikke vil spille noen stor praktisk rolle. Det er viktig prinsipielt, og det kan få praktiske konsekvenser, men da med motsatt fortegn av det tidligere taler var inne på. Når Sivilombudsmannen to ganger skriver til Stortinget og gjør oppmerksom på at forslaget om endringer i sivilombudsmannsloven bygger på feil forståelse av etablert praksis, er det faktisk ganske alvorlig. Det skjer ikke ofte og bør tas på alvor. For å si det slik: I valget mellom å legge til grunn Sivilombudsmannens forståelse eller departementsbyråkratiets forståelse bør konklusjonen være ganske så klar, på samme måte som Stortinget som organ stiller seg på Riksrevisjonens side når det gjelder dokumentinnsyn. Jeg synes jeg hørte veldig mange av de samme formuleringene som ble utarbeidet den gang vi behandlet riksrevisjonsloven, og som f.eks. SV var svært opptatt av ikke å legge til grunn da man var utenfor regjeringskontorene, men som daværende opposisjonsparti, Høyre, la til grunn og sørget for at det ble en lov som Riksrevisjonen og riksrevisor selv var fornøyd med. Ellers kunne vi faktisk risikert at det hadde blitt en krise mellom statsmaktene i den saken. Noen og hver kan få behov for de opplysningene som enten Sivilombudsmannen eller Riksrevisjonen får ut av departementene, når de f.eks. befinner seg i mindretall i stortingssalen, men kanskje skal opptre på vegne av folk som ikke har nådd igjennom. Jeg ber derfor for ordens skyld, på bakgrunn av forhistorien i denne saken og en tilsvarende sak når det gjaldt Riksrevisjonen, SV om å avklare noe i sitt neste innlegg. Det ene er: Legger SV til grunn at Sivilombudsmannen på samme måte som Riksrevisjonen prinsipielt skal få de dokumenter han selv mener er nødvendige for å føre en effektiv kontroll på vegne av Stortinget? Og: Vil SV og Regjeringen legge til grunn Sivilombudsmannens etablerte praksis ved forståelsen av loven? Jeg ser ingen grunn til at dette skulle oppfattes som spesielt overraskende å komme med nå, over bordet. Man hadde god tid til å gå igjennom forslaget, og man har ikke kommet med noe tilsvar. Alle disse anførslene som kommer nå, hadde man mulighet til å komme med under saksprosessen. Når det gjelder argumentet om rikets sikkerhet og en del av de hensynene som ble tatt opp: Dette minner mistenkelig om akkurat det samme argumentet som kom fra enkelte byråkrater da vi behandlet riksrevisjonsloven. Det minner aller mest om et opptrykk av det vi fikk den gang. Stortinget sørget heldigvis for at det ikke ble vedtatt da man vedtok riksrevisjonsloven. Jeg håper at SV, og kanskje Arbeiderpartiet, har mot nok til faktisk å legge til grunn et prinsipp om at det er Sivilombudsmannen selv som skal avgjøre hva som er nødvendig for at han kan gjennomføre sine oppgaver, på samme måten som Riksrevisjonen selv legger til grunn hva som er nødvendig for at den kan utøve sin kontrolloppgave.
Det meste har vært sagt, både fra saksordfører og fra Anne Marit Bjørnflaten, om bakgrunnen for de endringer som skal vedtas her. Det er sjeldent, må jeg si, å se så mange lovendringsforslag i et dokument og så få merknader til dem. Det er jo en synliggjøring av at dette først og fremst gjelder tekniske endringer som en konsekvens av tvisteloven, særlig hvis man ser med et lite skråblikk på de endringene som det er forslag om i Lov om Stranding og Vrag – skrevet med g – i Lov om Umyndiggjørelse, i Lov om Almindelig borgerlig Straffelov, i Lov om Statskontrol med Skibes Sjødygtighed m.v. og i lov om utdrag i tvistemål og straffesaker. Det vi også ser, og som jeg synes er interessant, er hvordan vi må lete etter ord som går tilbake til begynnelsen av år 1900, og som ingen ting har med denne saken å gjøre. Vi ser behovet for å vurdere ny språkdrakt på gamle lover. Det må være ganske krevende både for embetsverket og for Stortinget hvis det kommer aktuelle forslag fra enkeltrepresentanter, å skulle finne ut av hvordan ord var skrevet på ulike tidspunkt, med den utfordring det kan være å rydde opp i slikt på sikt. Men det ligger som sagt på siden av denne saken. Så registrerer jeg at André Oktay Dahl stiller spørsmål til SV om Sivilombudsmannens rett til innsyn i dokumenter. I forlengelsen av det som både Høyre og Fremskrittspartiet foreslår, prøvde jeg å fabulere over hva som ville ha skjedd hvis man virkelig skulle ha gått inn for forslaget uten å få det vurdert: I disse dager figurerer mulla Krekar i media. Det er faktisk Fremskrittspartiet, av alle partier i dette stortinget, som gir den godeste mullaen anledning til å kontakte Sivilombudsmannen for å få alle dokumenter på bordet, for på den måten å få innsikt i hvordan de hemmelige tjenestene håndterer hans sak. Jeg vil tro at om ikke Per Sandberg tidligere har vært engasjert i denne saken, kommer han i hvert fall til å være det når han oppdager hva Fremskrittspartiet her tilrettelegger for. Dette er et eksempel på en type saker der man kommer på noe lurt og så lar være å tenke seg om. Når André Oktay Dahl etterlyser begrunnelser fra flertallet, mens de står på trykk, svart på hvitt, synes jeg ikke det er særlig lystelig å tenke på hvordan man skal klare å overbevise opposisjonen om at de ikke bør fremme tåpelige forslag – unnskyld, uttrykket «tåpelig» kan kanskje være uparlamentarisk, men i hvert fall er begrunnelsen gitt. Jeg vil be Oktay Dahl om å lese den begrunnelsen i innstillingen fra flertallet.
Representanten Ballo har heilt rett i at «tåpelig» ikkje er eit parlamentarisk uttrykk, men presidenten tar til etterretning at representanten sjølv korrigerte det.
Jeg skal kommentere tre forhold ved saken. Det første forholdet er det faktum at vi får en så grundig opprydding i lovverket som hele dokumentet framstiller. Det betyr at alt det som skal til på den praktiske og lovmessige siden, er det lagt til rette for når det gjelder ikrafttreden av tvistelovsreformen i Norge. Det er en utrolig viktig reform, ikke bare fordi den skal forenkle alt på den sivile siden i saksbehandlingen for domstoler, men også fordi den slår fast det legmannsskjønnet som eksisterer i våre forliksråd, og som blir lavterskeljus. Vi vet også at hele reformen er viktig på grunn av forslagene om småsaksprosess og gruppesøksmål. Det er i det hele tatt svært viktige tiltak som ligger i loven når den trer i kraft. Det er derfor all mulig grunn til både å være like imponert som representanten Ballo og alle andre, og å være enig i at når man først skal forenkle så mye, må man selvfølgelig rydde i lovlandskapet, og det har da Justisdepartementet gjort. Det er veldig bra at Stortinget kan vedta lovendringene i dag. Det andre forholdet er nok lett å erkjenne og deretter utfordrende. Det er spørsmålet om hvordan man for det første får nok skolering, og god nok skolering, blant våre dommere, og for det andre får nok moderne saksbehandlingsutstyr til å iverksette alt det loven legger opp til av saklige forenklinger. Jeg får med største vennlighet ønske statsråden lykke til med de indre løp på denne banen. Jeg skal ikke si mer om det enn å si det på den måten, for det er helt klart at skoleringen av våre dommere, skoleringen av dem som skal delta i prosessen, og som skal inn i meglingssituasjoner i stor skala i forhold til hva de er vant til, krever noe. Så vet vi, gjennom de meglingsforsøkene vi har hatt ved norske domstoler, at de har vært positive. Vi har lært av det. Jeg er også glad for at vi i loven stadfester de norske forliksrådenes plass og posisjon. Så disse forutsetningene, som jeg selvfølgelig er overbevist om at justisministeren vil kjempe for når det gjelder både opplæring og teknisk utstyr, er viktige. Når det gjelder det tredje punktet, Sivilombudsmannen, vil jeg under tvil stemme for forslaget som er fremmet av mindretallet, men jeg legger til grunn at saken skal håndteres på en slik måte at man ikke får utilsiktede konsekvenser for rikets sikkerhet. Jeg vil nok, i motsetning til representanten Dahl, ikke definere rikets sikkerhet utelukkende som en byråkratisk kommentar. Jeg vil gjerne si det slik med en viss erfaring fra feltet. Jeg oppfatter heller ikke at det er noe man skal bruke i utrengsmål, for det er et forferdelig maktvåpen å slå ned på folk med. Jeg sier det ut fra ettertenksomhet. Jeg har nå formulert at jeg ønsker at Sivilombudsmannen skal ha tilgang, men det er ikke min hensikt at den tilgangen på noen måte skal rokke ved noen av de forutsetninger som er lagt til grunn i annen lovgivning, inkludert utlendingsloven, når det gjelder hensynet til rikets sikkerhet. Med andre ord vil jeg ikke være med på noe som kan oppheve norske domstolers skjønn på disse områdene. Jeg vil altså ikke være med på noe som f.eks. opphever Borgarting lagmannsretts kjennelse av i går, for å gjøre det veldig presist. Jeg antar at Høyre og Fremskrittspartiet er av samme oppfatning. Jeg skal ikke be dem kommentere det, men jeg antar det. Jeg vil gjerne gjøre det. Så skal jeg ikke bruke den tonen som eksisterer nå for tiden, og dele ut merkelapper. Det er litt for mye av det akkurat nå om dagen, synes jeg. Vi får holde oss til saklig sett å fremme det vi tror på, og legge fram premissene våre. Til slutt: Det er en historisk dag i dag. Det vi har fått til, er en milepæl. Den siste gangen det var en grunnleggende reform av tvistemålsloven, var før den annen verdenskrig. Det gikk altså ikke bare vinter og vår, men en uendelighet før vi kom fram til det som faktisk skjer i dag. Så selv om det ikke er veldig folksomt i stortingssalen og i presselosjen, sitter man sikkert og lytter intenst over Internett. Det er en stor og god dag for norske forbrukere og folk flest i dette landet, for dette er en reform som vil gjøre at folk får enklere tilgang til rettskilder, rettshjelp og domstoler. Slik sett er saken av stor betydning. Den vil gjøre det mer behagelig for oss vanlige borgere om vi av en eller annen grunn skulle komme opp i konflikter, ved at den vil gjøre det enklere å få løst disse på en best mulig måte.
Justisdepartementets forslag til lovendringer i Ot.prp. nr. 74 for 2005-2006 er en direkte oppfølging av lov av 17. juni 2005 om mekling og rettergang i sivile tvister, tvisteloven. Formålet er å sørge for helt nødvendige endringer i andre lover i forbindelse med ikraftsetting av tvisteloven. Det kan synes teknisk, kanskje byråkratisk og noe kjedelig, men det er desto viktigere. Det har i denne omgang ikke vært meningen å foreta noen generell revisjon av prosess- og saksbehandlingsregler i andre lover som må endres som følge av tvisteloven – dette også sagt med henblikk på Høyres forslag. Det har altså ikke vært formålet med denne runden å gå inn i realitetsendringer. Dette skyldes først og fremst at den tidligere regjering og det storting som behandlet tvisteloven, gjorde en veldig god jobb og lagde et veldig godt rammeverk og gode regler for hvordan tvisteloven skal fungere. Regjeringa er opptatt av at dette er en reform som bør gjøres gjeldende så raskt som mulig, og at det bør gis ressurser, slik at den kan bli effektiv ute i befolkninga. Jeg er derfor tilfreds med at justiskomiteen i all hovedsak slutter seg til de foreslåtte lovendringene. Det ligger et betydelig arbeid bak en proposisjon som denne. Når justispolitikere behandler andre presserende oppgaver, skal man vite at det også gjøres andre ting som ikke syns så godt. Dette er en slik sak, men den er, som sagt, desto viktigere. I proposisjonen har jeg gått inn for at tvisteloven bør iverksettes fra 1. januar 2008. Jeg er glad for at justiskomiteen støtter denne ikraftsettingsdatoen. Tvisteloven innebærer en omfattende og viktig reform, og det er derfor av stor betydning at den blir iverksatt så snart som mulig. Hovedformålet med reformen er å gi raskere, billigere og riktigere tvisteløsninger for partene. Tvisteloven legger til rette for at flere saker skal bli løst i minnelighet utenfor domstolene, og den skal lette tilgangen til domstolene når det er behov for en rettslig avgjørelse. Dette er vitale spørsmål når det gjelder folks adgang til rettssystemet for å få løst konflikter. Kanskje er de vel så viktige som de Stortinget snarlig, håper jeg, skal avgjøre i forhold til hva slags rettshjelp vi skal gi befolkninga. Jeg mener det er viktig at alle parter i en tvist har en reell og lik mulighet til å bringe en sak inn for domstolene. Det er en grunnleggende forutsetning for at partene skal kunne komme til en minnelig løsning i samsvar med rettsreglene. En billigere domstolsprosess er avgjørende for reell domstolsadgang, og med tvisteloven skal prosessen bli billigere for partene. Samtidig skal domstolene fortsatt være det sikreste og mest kvalifiserte tvisteløsningsorganet vi har. Det viktigste grepet som tas for en raskere og billigere prosess, er at saksbehandlinga tilpasses sakens art og omfang. Saksbehandlinga skal i tid og omfang stå i forhold til sakens betydning. Her vil den nye ordninga med en enklere småkravsprosess få stor betydning, i likhet med en mer aktiv saksstyring fra dommernes side. Målet er at domstolene i små og mellomstore saker bruker vesentlig mindre tid på hver enkelt sak. Regelen om gruppesøksmål er også viktig for å lette tilgangen til domstolene. Adgangen til gruppesøksmål vil i seg sjøl bidra til minnelige løsninger i samsvar med rettsreglene for større grupper med like og til dels små saker. For å undersøke at reformen når det tilsiktede hovedformål, er det skissert et opplegg for den evalueringa det tas sikte på tre år etter ikrafttredelsen, som saksordføreren var inne på. Departementet vil forberede en evaluering med bakgrunn i noen momenter knyttet til målene med reformen: redusert behov for søksmål, senket domstolsterskel, lavere kostnader for partene, raskere prosess, gjennomslag for materiell rett, rettferdig og tillitskapende domstolsbehandling og mer effektiv domstolsbehandling. Jeg har merket meg at komiteen er tilfreds med at man får en slik evaluering etter at loven har virket en stund. Jeg er i så måte glad for saksordførers innspill, vinkling og for så vidt også håndtering av saken her i Stortinget. Det bidrar til at vi raskt kan få satt denne reformen ut i livet på en effektiv måte. Jeg må også innrømme at Regjeringa i neste års statsbudsjett har tatt initiativ til og fremmet forslag om – og det regner jeg med at vi får bred oppslutning om – at domstolene til neste år tilføres ressurser, nærmere 18 mill. kr, bl.a. for å ivareta det representanten Dørum var inne på, spørsmålet om opplæring ute i domstolene og opprustning bl.a. av datamateriellet som skal håndtere denne loven. Det er utfordrende, men jeg er sikker på at vi vil komme vel i havn. Jeg har lyst til å gi honnør ikke bare til mitt eget departement, men også til domstolsadministrasjonen, som har bidratt godt i denne prosessen.
Dei talarane som heretter får ordet, har ei taletid på inntil 3 minutt.
Jeg får først begynne med å gi ros til departementet for å ha gjort en kjempejobb på alle områder unntatt det ene punktet vi er uenige om. Ellers er jeg glad for at representanten Dørum valgte å tolke meg i positiv forstand. Vi er alle sammen opptatt av rikets sikkerhet – spørsmålet er om det innimellom puttes på som et juridisk argument for å være sikker på at det virker tungtveiende nok for å dekke over andre hensyn som de som utformer notatene som enkelte får, må ta. Men når det sies at forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet, som også støttes av Venstre, fremstår som «tåpelig», og at det bare er å lese i innstillingen, må jeg si at jeg ikke ett eneste sted i innstillingen ser at flertallet har kommentert forslaget og kommet med noen av de argumentene som ble anført her fra representanten Bjørnflaten. Da synes jeg ikke bare man skal trekke tilbake det ikke-parlamentariske uttrykket «tåpelig», men faktisk også legge til grunn at man ikke har skrevet tilsvar og ikke kommet med noe som forklarer hvorfor man er imot dette forslaget i innstillingen. Når det er sagt, vil jeg si at jeg håper at representanten Ballo her i dag kan slå fast at prinsippet må være at Sivilombudsmannen selv må avgjøre hva som er nødvendig innsyn i dokumenter, på samme måte som Riksrevisjonen. Hvis man kan slå fast at det prinsippet skal gjelde ved en eventuell utredning av spørsmålet vårt, er vi villig til å gjøre om forslaget til et oversendelsesforslag. Hvis vi kan få en bekreftelse på at det er tilfellet, så gjør vi det. Riksrevisjonen og Sivilombudsmannen er faktisk ingen aktivister som driver med dokumentinnsyn for moro skyld – og lekker ut til offentligheten. Det er en tendens til å blande sammen spørsmålet om offentlighetens innsyn og spørsmålet om dokumentinnsyn. Det er prinsipielt to vidt forskjellige spørsmål som ikke må blandes sammen. De har en varsomhetsstandard i forhold til de oppgavene de er satt til å gjøre på faglig grunnlag, ut fra lov og instruks som de selv har, og utviklet og etablert praksis. Så man skal ikke blande inn en hel del andre spørsmål som ikke har noe med deres virke å gjøre. Så jeg utfordrer igjen SV til å avklare om man vil legge til grunn prinsippet som hele tiden har vært gjeldende frem til nå, som Sivilombudsmannen er gjort oppmerksom på, om man vil stå ved det. Hvis man står ved det, er vi villig til å gjøre om dette til et oversendelsesforslag.
Så trist at Høyre velger å gjøre denne debatten til dette – for det er slett ikke det det handler om. Nå har vi hørt representanten Dørum, vi har hørt saksordføreren holde et godt innlegg, og vi har hørt andre representanter snakke om hvor viktig denne reformen er – og så gjør man dette til en «høydare». Jeg er ikke parat fra Regjeringas side til å svare i forhold til de problemstillinger som representanten Dahl trekker opp, for å imøtekomme hans ønske om å omgjøre dette til et oversendelsesforslag. Det er jo Høyres problem at man har fremmet dette forslaget. Da må man akseptere at det blir nedstemt, og det er gode grunner for det. Vi oppfatter at det arbeidet som nå gjøres i forhold til tvisteloven, er lovendringer som ikke skal ha noen realitetsbetydning. I den grad man ønsker å gå inn på realitetsendringer i de berørte lovverk, som er omfattende, også ombudsmannens lovverk, bør det i hvert fall undergis en lovprosess som er forsvarlig. Etter å ha hørt representanten Dørums innlegg og hans forbehold i forhold til hvordan dette forslaget er å forstå, vil jeg si at det tilkjennegir med all tydelighet at her er det nettopp behov for å ha en grundig lovprosess. Når det gjelder helt konkret Sivilombudsmannes rett til å få opplysninger, er det etter Regjeringas oppfatning ikke noen endringer i det reelle bildet av ombudsmannens rettslige situasjon med den endringen som den forrige regjering foreslo i tvisteloven, og det vi nå foreslår. Slik at det er status quo i forhold til Sivilombudsmannens rettslige stilling. I forarbeidene til ombudsmannsloven er det uttalt at Sivilombudsmannens rett til å få opplysninger ikke er begrenset til opplysninger som har betydning som bevis i saken, slik tilfellet er for domstolene, men gjelder alle opplysninger ombudsmannen trenger for å utføre sitt verv. Jeg oppfatter det slik at dette lovforslaget ikke endrer på en slik rettsstilling, og det er det viktige for Regjeringa. I den grad man ønsker å foreta endringer i ombudsmannslovgivningen, slik man her foreslår, burde man i det minste undersøke hvilke konsekvenser det får bl.a. for taushetsbelagte opplysninger som kommer ombudsmannen i hende, og i hvilken grad man kan gi det videre til eventuelt begjærende part. Det er ikke godt nok utredet i forhold til dette forslaget. Det er en god grunn, ved denne anledning, til å stemme det ned, ved siden av at det faktisk ikke vedkommer den saken som vi behandler, nemlig en av de største reformene i det sivile rettsvesen i Norge.
Flere har vært inne på at det arbeidet som er gjort her, er et komplisert arbeid, fordi det berører mange lover. Det har krevd en nøye gjennomgang, og det har gått med mye tid til dette. Det er det inntrykket som bør feste seg når man er ferdig med debatten her i dag. Det er en stor og viktig sak man får på plass i forhold til ny tvistelov og i forhold til korrigeringer i en rekke andre lover. Så reises det en problemstilling som jo på mange måter blir en tilleggsdebatt, nemlig spørsmål i forhold til Sivilombudsmannens innsynsrett i dokumenter. Jeg kan være enig i at man burde brukt et annet uttrykk. Det jeg er opptatt av, er at det er problematisk dersom man lager nye regler uten å overskue konsekvensene av det. Det er man nødt til å ha Regjeringen til å se på. En åpenbar konsekvens hvis man skulle behandle Riksrevisjonen og Sivilombudsmannen helt likt, er jo at man sidestiller det å drive med enkeltsaksbehandling med det å skulle ha en større innsikt på vegne av den viktigste institusjonen vi har i Norge, nemlig nasjonalforsamlingen. Det er jo helt åpenbart at Riksrevisjonen og Sivilombudsmannen har så forskjellige roller at tilnærmingen med hensyn til innhenting av dokumentasjon må være forskjellig. Det er SVs begrunnelse for ikke å støtte dette forslaget. Men vi er oppfatt av at Sivilombudsmannen må få tilgang til all den informasjon som er nødvendig for å foreta en forsvarlig saksbehandling. Det som også statsråden har forsikret her, er at konsekvensene av loven er en videreføring av de rettigheter Sivilombudsmannen har i dag. Når det er klargjort, synes jeg kanskje det er overraskende – og det kan umulig være uparlamentarisk språkbruk – at man likevel ønsker å gå videre i forhold til et forslag man ikke overskuer konsekvensene av.
André Oktay Dahl har hatt ordet to gonger i debatten og får ordet til ein kort merknad, avgrensa til 1 minutt.
Det var jo antydning til gentlemanskunst fra Olav Gunnar Ballo, så da skal jeg gjengjelde det – nemlig ved å gjøre vårt forslag om til et oversendelsesforslag, under forutsetning av at prinsippet er klart. Men alle de forbeholdene som representanten Dørum tok opp, står også jeg og Høyre fullt ut for, for det er en vel kjent balansegang som man må foreta i denne type situasjon. Når det gjelder selve saken, er det slik at Sivilombudsmannen mener at dette reiser tvil i forhold til prinsippet om muligheten hans til å føre kontroll. Det tar vi på alvor. Men vi gjør altså forslaget om til et oversendelsesforslag og kommer tilbake til denne saken på egnet måte i Stortinget, og forutsetter også at Regjeringen tar inn over seg de anførslene som har kommet fram fra Sivilombudsmannen, i det videre arbeid med sivilombudsmannsloven på et senere tidspunkt.
Presidenten må innrømme at ho er usikker på om representanten Dahl kan gjere om eit forslag som er teke opp av ein annan representant, til oversendingsforslag, kanskje representanten som tok opp forslaget, kan teikne seg til debatt – Jan Arild Ellingsen skal no få ordet.
På presidentens anmodning vil jeg si at jeg støtter opp om representanten Dahls forslag om å gjøre forslaget om til et oversendelsesforslag. – Er vi innenfor reglementet nå?
Då har representanten Ellingsen gjort om det forslaget som er teke opp i debatten, til eit oversendingsforslag. Presidenten kan ikkje sjå at fleire har teikna seg på talarlista, og sak nr. 2 er dermed avslutta.[[Votering, sjå side 76]]
Etter ønske frå justiskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir avgrensa til 65 minutt, og at taletida blir fordelt slik: Arbeidarpartiet 20 minutt, Framstegspartiet 15 minutt, Høgre 10 minutt, Sosialistisk Venstreparti, Kristeleg Folkeparti, Senterpartiet og Venstre 5 minutt kvar. Vidare vil presidenten foreslå at det blir gitt høve til tre replikkar med svar etter innlegg frå hovudtalarane og fem replikkar med svar etter innlegg frå medlemmer av Regjeringa innafor den fordelte taletida. Vidare foreslår presidenten at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er å sjå på som vedteke.
Det aller viktigaste i denne lovendringa er at vi får eit verktøy slik at vi kan få slutt på urimelege opsjonar. Vi er bekymra for utviklinga med omsyn til opsjonar og leiarlønningar. Vi ønskjer derfor auka aksjonærkontroll, openheit og innsyn i prosessane rundt leiarlønnsfastsetjing. Vi meiner lovendringa legg til rette for meir langsiktige og prinsipielle vurderingar i selskap når det gjeld leiarlønnspolitikken. Det er gledeleg at det er ein samla komite som står bak lovendringane som gjev generalforsamlinga det verktøyet som dei treng for å unngå urimelege opsjonsavtalar og få fokus på urimelege leiarlønningar, pensjonsavtalar og fallskjermar. Det er òg viktig å peika på at i erklæringa om retningsliner for godtgjersle for neste rekneskapsår, og i grunngjevinga for kva leiarlønnspolitikk som har vore førd det føregåande rekneskapsåret, skal også etterlønnsavtalar/fallskjermar og pensjonsavtalar omtalast, ikkje berre lønn. Alt dette er ei innskjerping av gjeldande regelverk, ei innskjerping vi helsar velkommen. Når det gjeld lovregulering eller ikkje, meiner fleirtalet det er riktig med ei lovregulering for å gje grunnleggjande prinsipp tilstrekkeleg gjennomslagskraft, og det er eit viktig uttrykk for samfunnet sine krav og verdiar. Samfunnsdebatten den siste tida forsterkar også behovet for ei lovregulering. Komiteen går lenger enn det som opphavleg låg i lovforslaget på to punkt. Det eine går på forenkling. Ein gjer to ting i proposisjonen. Det første: Ein reduserer dagleg leiar si rapporteringsplikt til styret frå kvar tredje månad til kvar fjerde månad. Det andre: Ein let rapporteringsplikta vera samtidig med terminane for meirverdiavgift og arbeidsgivaravgift. I tillegg, altså utover dette, fjernar ein rapporteringsplikta heilt for dei små selskapa. Alle selskap utan dagleg leiar vil frå no av sleppe rapporteringsplikta heilt. Dette gjer vi med ei lovendring i aksjelova. Dermed slepp ein altså i dei små selskapa, der det ofte er ein og same person som er i styret og som fungerer som dagleg leiar, å rapportera til seg sjølv. Det har kome ein del innspel om andre forenklingar under høyringa, men desse går på Finansdepartementet sine område f.eks. endringar i rekneskapslova. Vi har her berre behandla endringar som går på aksjelovene. Det andre punktet komiteen går inn på, er tema om gransking. Komiteen ber om at reglane for gransking etter allmennaksjelova og aksjelova vert gjennomgått med sikte på å gje granskarane betre høve til å gjennomføra oppdraget sitt, også når selskapet eller sentrale tillitsmenn ikkje ønskjer å samarbeida eller prøver å unngå gransking. Det er viktig at aksjelova sine punkt på dette området gjer sitt til å hindra uryddige forhold i næringslivet. Komiteen meiner ein bør ha eit regelverk som sikrar allmenn tillit til at aksjeselskap og næringsdrivande driv på ein lovleg og ryddig måte. Fleirtalet i komiteen, medlemmene frå Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti, vil peika på at formålet med reglane om kjønnsrepresentasjon i styra i allmennaksjeselskap i første rekkje dreier seg om å sørgja for at kompetansen i samfunnet vert utnytta på ein hensiktsmessig måte. Ein må gjera bruk av den ressursen som kvinners næringslivsrelevante kompetanse utgjer, sett på bakgrunn av utdanningsnivå og yrkeserfaring til kvinner. Dei nye reglane om kjønnsbalanse i styra i allmennaksjeselskap har allereie ført til ei merkbar forbetring, frå 5,4 pst. kvinner i 2002 til dagens 21,4 pst. Eg vil òg seia at i dag er det 30 pst. kvinner i leiinga i dei 100 største selskapa. Det er bra. Ein samla komite er vidare samd i at det vert opna for at Kongen av eige tiltak kan gripa inn mot tvangsoppløysing dersom vesentlege samfunnsmessige omsyn tilseier det. Eg vil presisera at denne føresegna omfattar alle tvangsoppløysingsgrunnar, ikkje berre når det gjeld kjønnsrepresentasjon. Når det gjeld konkurs, er alle partia unnateke Framstegspartiet samde i at det er ein fordel å ha eigne lover og system vedrørande økonomiske problem i næringsverksemd, og at ein har andre lover og system med omsyn til å finna løysingar for privatpersonar. Formålet med gjeldsordningslova er omsynet til skuldnaren, at ein person med alvorlege gjeldsproblem vert gjeven ei moglegheit til igjen å få kontroll over økonomien sin. Formålet med konkurs er å stansa tapsbringande verksemd og fordela aktiva til beste for kreditorane gjennom ein ordna avviklingsprosess, ikkje å sanera gjeld til fordel for skuldnaren. Medlemmene frå Arbeidarpartiet og frå Sosialistisk Venstreparti er opptekne av at enkeltpersonar sine pådregne gjeldsplikter ikkje skal opplevast som ei livslang fattigdomsfelle. Vi vil rosa Regjeringa for dei tiltaka som er sette i gang, eller som allereie er gjennomførde, for å hjelpa personar som kjem i ein slik vanskeleg situasjon. Når det vert vist til «Chapter 7» i amerikansk rett, vil vi peika på at den ordninga er dårlegare enn den ordninga Noreg har i gjeldsordningslova. Mellom anna vert berre ein del av gjeldspostane sletta – ikkje all gjeld. Dersom ein t.d. har restskatt frå førre året som ikkje er betalt, vert det etter «Chapter 7» ingen personleg konkurs. Eit anna punkt som har oppteke komiteen, er den sterke veksten av Norsk filial av utanlandsk registrerte føretak, NUF. Det er beklageleg at ikkje Høgre og Framstegspartiet nyttar høvet slik at ein samla komite hadde kunna uttala seg om denne saka. Det hadde gjeve sterkare signal utetter, for i realiteten er det lite usemje mellom det fleirtalet og det mindretalet i komiteen seier om NUF-ar. NUF-ar er selskap som er registrerte i utlandet, som regel i England, sjølv om dei har all verksemda si i Noreg og har hovudkontor her. Tradisjonelt har ein i norsk rett lagt til grunn at selskap med hovudkontor i Noreg skal sjåast på som norske selskap, dei skal registrera seg som norske selskap, og dei skal følgja norsk selskapslovgjeving. EU-domstolen har slått fast at retten til fri etablering inneber at selskapa sjølve har rett til å velja registreringsstad og dermed selskapsrettsleg «nasjonalitet». Bortsett frå den reint selskapsrettslege reguleringa, der NUF-ane følgjer registreringslandet sin rett, må NUF-ane følgja norsk lov på vanleg måte. Det har vore ein sterk vekst i etableringa av NUF-ar, og i dag er talet i Noreg oppe i 18 000. Veksten er særleg innanfor byggjebransjen. Arbeidarpartiet og SV ser at mange av tiltaka vil koma via Finansdepartementet, og ber derfor om at Finansdepartementet, i samarbeid med Justisdepartementet og Næringsdepartementet, greier ut kva problem som kan oppstå som følgje av at selskap vel NUF som selskapsform, kva krav som bør og kan stillast til desse selskapa i norsk lov for å demma opp for desse problema, og kva som er årsaka til at bruken av NUF aukar. Vi vil streka under at det må koma tiltak slik at nasjonalt regelverk ikkje vert undergrave, at ein ikkje får skatte- og avgiftsunndraging, og at ein stoppar useriøse aktørar. I ei og same lovendring tek dei raud-grøne eit tak mot opsjonar og ber om strengare retningslinjer for norske selskap som opererer i utlandet. Arbeidarpartiet og SV ber Regjeringa utarbeida nasjonale retningslinjer for bedrifter sitt samfunnsansvar i utlandet, under dette korrupsjon og smørjing. Det er trist at resten av komiteen ikkje er oppteken av dette og ikkje vil støtta framlegget. Eit anna moment ved reglane for samfunnsansvar er det konkurransevridande i at norske selskap stort sett oppfører seg bra og følgjer dei norske retningslinjene også i utlandet, medan alle dei bedriftene dei skal konkurrera med, ikkje gjer det. Det kan fort oppstå konkurransevriding når ikkje alle bedrifter som opererer i same land, oppfører seg likt. Vi meiner også at dei norske bedriftene vil sjå det som ein fordel å ha eit regelverk for kva dei kan eller ikkje kan gjera når det oppstår tvilstilfelle. Målet er å setja internasjonale standardar og på sikt få på plass minstestandardar når det gjeld rettane til selskapa i utlandet. Vi startar i Noreg, men målet er, som sagt, å få til internasjonale reglar. Det må skje ved å få reglane implementerte i regelverk i EU eller i FN. Alt dette skal sjølvsagt skje i samarbeid med næringa. Avslutningsvis vil eg seia at Arbeidarpartiet og Sosialistisk Venstreparti har som mål for justissektoren m.a. å oppklara meir og reagera meir effektivt. Derfor har vi etter ei samla vurdering sagt at vi ikkje samtidig kan prioritera å bruka pengane og ressursane på ein ny selskapsrettskommisjon eller på eit eige aksjetilsyn.
Det blir replikkordskifte.
Det har vært en ganske stor debatt om denne saken i media. Representanten viser til at flertallet nå skal ta mer styring i statlige selskaper. Jeg har lyst til å minne henne om at det i Innst. S. nr. 138 for 2004-2005 – fra kontroll- og konstitusjonskomiteen – om Riksrevisjonens kontroll med statsrådens[[departementets]] forvaltning av statens interesser i selskaper, banker mv. for 2003, var et forslag fra Fremskrittspartiet og SV som lød: «Stortinget ber Regjeringen fastsette retningslinjer for ansettelsesvilkår for ledere som staten skal legge til grunn for sin eierstyring i selskaper og foretak hvor staten er hel- eller deleier.» Ser ikke representanten at hvis Arbeiderpartiet hadde gått med på forslaget fra Fremskrittspartiet og SV den gangen, hadde vi sluppet de problemene vi har i dag – og veldig mye av denne debatten hadde vært unngått?
Nei, eg gjer ikkje det. Vi behandlar no aksjelova. Så vil det i eigarskapsmeldinga frå Regjeringa koma klare retningslinjer for kva vi meiner skal skje i det enkelte selskapet. Det kan vi ikkje seia noko generelt om, det må koma i samband med det enkelte selskapet. Dette kjem vi tilbake til i løpet av desember. Når det gjeld dei andre endringane vi behandlar i dag, har vi gått inn for at ei fastsetjing av leiarlønn skal vera rådgjevande og ikkje bindande. Det har òg Framstegspartiet gått inn for.
Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk.
Det er merkelig at det er så tomt i denne salen når vi vet at det har vært en heftig debatt de siste ukene om opsjoner i aksjeselskap. Det har også vært tendenser til ren mobbing av ledere i norske selskap. Vi må ikke glemme at norske selskaper er i verdensklassen. For å få kvalifiserte ledere er kanskje lønn og avtaler avgjørende, men jeg tror vi alle kan være enige om at unormalt store opsjoner er uheldig. Det som er sentralt i denne proposisjonen, er å styrke eierrollen, å klargjøre arbeidsdelingen mellom eierne, den daglige ledelse og styret og å likebehandle aksjeeierne. Virkemiddelet er informasjon – det å øke bevisstheten – og formålet er å styrke tilliten til børsnoterte selskap. For Fremskrittspartiet har det viktigste i denne saken vært å gi de reelle eierne mer makt, og da mener vi aksjonærene. Så er det et kapittel om kjønnsrepresentasjon i styret. Vi er tilhengere av at det er objektive kvalifikasjoner som skal være avgjørende, og ikke kjønn. Staten skal ikke bruke store ressurser og detaljert lovverk på å ivareta friske voksne, intelligente og velutdannede menneskers rettigheter. Det er stor internasjonal oppmerksomhet rundt disse norske særbestemmelsene, og en møter ikke stor forståelse for dette ute. Vi bør heller sørge for at selskapene, både offentlige og private, får levelige vilkår til verdiskaping. Hvis vi ser på utdanningsmønsteret i dag, tar jentene høyere utdanning, og de søker på en del lederstillinger. Jeg, og Fremskrittspartiet, er derfor helt overbevist om at i løpet av en periode på fem–ti år ser vi mange flere kvinner i styrene, men det er ikke kvotering som skal til. Vi vet at selskapene i dag godt kan unngå dette. Hvis en har et ASA-selskap, kan en omdanne det til et SE-selskap. Da kan en flytte hovedkontoret ut av Norge, og dermed unngår en den bestemmelsen. Fremskrittspartiet mener at tiden nå er inne for å etablere en selskaps- og næringsrettskommisjon. Dette vil sikre brukermedvirkning i regelprosessen, og det vil bidra til at Norge får et oppdatert og modernisert selskapsrettslig regelverk, som er konkurransedyktig i forhold til våre konkurrentland. Jeg må si jeg er forundret over merknaden fra flertallet om NUF. Flertallet er bekymret over den sterke veksten når det gjelder etablering av NUF-selskaper. Ja vel, men hvorfor har vi fått en så sterk vekst? Vi klarer ikke å stoppe denne utviklingen. Hvis flertalet strammer inn, oppretter selskapene bare hovedkontorene i utlandet. I henhold til WTO-avtalen har de rett til å opprette en avdeling i Norge. Nei, løsningen her er heller å gjøre hverdagen enklere for små og mellomstore bedrifter i Norge. Det må vel være et mål at det etableres virksomhet i dette landet. Stortinget bad Regjeringen i forbindelse med behandlingen av Innst. S. nr. 36 for 2004-2005 om å utrede adgang til personlig konkurs med sletting av gjeld etter mønster av den amerikanske «Chapter 7»-konkursen. Fremskrittspartiet vil peke på at den ordningen vi har i dag, er god. Likevel vil en ordning med personlig konkurs kunne gi en person ny giv hvis gjelden slettes. Men da må en ha karantene. Ofte ser man at flere blir gjeldsslaver og gir opp. Det er med stor forundring Fremskrittspartiet ser at flertallet nå blander inn her erkjennelsen av at stadig økende avgifter rammer dem som har minst fra før. Fremskrittspartiet har forslag om å utrede en ordning med personlig konkurs sett i et samfunns- og fattigdomsperspektiv. Vi ber Regjeringen komme tilbake til dette i en fattigdomsmelding. Til slutt: Det er få i salen til tross for at denne saken har skapt stor debatt i media. Justiskomiteen har vel kanskje ikke det helt store eierforholdet til denne saken, men det er tross alt vi som behandler den. Jeg ser nå fram til at aksjonærene får større makt, og at alle aksjonærene, både store og små, utøver eierskapet. Jeg vil ta opp forslagene fra mindretallet.
Representanten Solveig Horne har teke opp dei forslaga ho refererte til. Det blir replikkordskifte.
Eg ser av merknedene til Framstegspartiet at de finn det urimeleg at det offentlege brukar store ressursar og eit stadig meir detaljert lovverk på å vareta friske vaksne, intelligente, velutdanna menneske sine rettar. Vel, det er faktisk de som vil ha eit eige lovverk for små aksjeselskap. Det er de som vil oppretta ein eigen selskapsrettskommisjon – tiltak som er svært ressurs- og kostnadskrevjande. Framstegspartiet seier at dei har full tiltru til at kvinner og menn kjenner sine behov og rettar og kan vareta desse sjølve, at all annan tankegang er ei krenking av det enkelte individet sin integritet og evne til å ta eigne avgjerder, og at ein heller bør sørgja for at all verksemd, både offentleg og privat, får levelege kår til verdiskaping. Meiner verkeleg Framstegspartiet at kvotering ved f.eks. lærarhøgskulen, der menn vert kvoterte inn, er krenkjande for integriteten og evna til å ta eigne avgjerder? Og meiner Framstegspartiet at det å få fleire kvinner inn i styra, betyr at bedriftene ikkje får levelege kår lenger?
Fremskrittspartiet er tilhenger av at det er objektive kvalifikasjoner som skal være avgjørende for om en skal få en styreplass, ikke kjønn. For Fremskrittspartiet er det også viktig at det er kvinner – med sine synspunkter – i et styre, men det må være helt opp til selskapene selv. En skal ikke kvoteres inn i et styre. Når det gjelder det representanten viser til om forenkling, og at Fremskrittspartiet er med på å gjøre hverdagen vanskeligere for små og mellomstore bedrifter, vil jeg bare vise til det Dokument nr. 8-forslaget som var til behandling i vår. Der var det snakk om forenkling av regelverket for små og mellomstore bedrifter, noe som Arbeiderpartiet stemte imot.
Representanten Horne har nå flere ganger gjentatt at det er objektive kvalifikasjoner som skal ligge til grunn, og ikke kjønn. Fremskrittspartiet foreslår også at man skal fjerne bestemmelsene om kjønnsrepresentasjon. Når man da prøver å reflektere rundt objektivitetsbegrepet, og dersom kjønn ikke skal være et objektivt kriterium, er det grunn til å spørre om en nærmere utdyping. Det er vanskelig å tenke seg noe mer objektivt enn folks kjønn. Jeg vil spørre Solveig Horne: Hvis den type kriterier ikke skal ligge til grunn, hva slags objektive kriterier er det da Fremskrittspartiet egentlig snakker om? Kan Solveig Horne kort beskrive de objektive kriteriene som skal gjøre at man får skikkede søkere til en stilling, hvis kjønn ikke er en objektiv kvalifikasjon?
For Fremskrittspartiet er det den enkeltes kvalifikasjoner som må være avgjørende for om en skal ha enten en stilling eller en plass i et styre. Når en ser den utviklingen som er i dag, ser en at jentene tar høyere utdanning, at jentene oftere søker ledende stillinger. Vi tror det mer og mer kommer til å bli slik at kvinner i framtiden søker ledende stillinger og blir representert i styrene. Og vi er helt imot at det skal være kvotering inn i styrene.
Det som Solveig Horne her beskriver, er jo ikke objektive kriterier. Dette er sterkt subjektive kriterier. Det er en beskrivelse av hvordan man rent subjektivt vurderer søkere opp mot hverandre med hensyn til kvalifikasjoner, uten at man rent objektivt kan påpeke at her har noen en rett som andre ikke har. Så jeg har ikke fått svar på mitt spørsmål, om hvordan man objektivt, til erstatning for noe som er helt åpenbart, nemlig om man er av hankjønn eller av hunkjønn, skal kunne sikre kvinners representasjon. Det som er tilfellet i en rekke styrer, er jo at det ikke finnes kvinner der. Når Fremskrittspartiet nå vil reversere den ordningen som Ansgar Gabrielsen tok initiativet til, vil det bare bety at menn for fullt kommer inn i styrene igjen. Igjen vil jeg spørre: Hva slags objektive kriterier er det Fremskrittspartiet vil legge til grunn, hvis ikke kjønn som objektivt kriterium skal vektlegges?
For Fremskrittspartiet er det ikke viktig at det skal være en 40/60-regel, at det absolutt skal være 40 pst. eller 50 pst. kvinner – eller menn – i et styre. Det må være helt opp til det enkelte selskap hvem de vil ha i styret. Det må være opp til selskapet om den personen de søker, innehar de kvalifikasjonene som styret er ute etter.
Replikkordskiftet er slutt.
Saksordføreren har på en god måte gjort rede for de endringene som foreslås i aksjelovgivningen, og til dels også de viktige hensynene som ligger bak. I tillegg har Fremskrittspartiet tatt opp og begrunnet det fellesforslaget som Høyre stiller seg bak. Høyre deler Regjeringens ønske om å rydde opp i deler av den praksisen som har utviklet seg i forhold til bruken av opsjoner osv., og som en del i media har reagert spesielt høylytt på på moralsk grunnlag. Det er samtidig grunn til å si at bruken av opsjoner heller ikke nødvendigvis er faglig godt begrunnet og fortrinnsvis er et fornuftig virkemiddel ved oppstarten av et nytt selskap som f.eks. ikke har mulighet til å betale ut store lønninger med det første. Vi stemmer derfor for forslagene om godkjenning av retningslinjer og rammene for generalforsamlingen, men vi avventer forslaget – som det har handlet mye om i mediedebatten – om hvordan staten har tenkt å håndtere sine eierinteresser på dette punktet til eierskapsmeldingen kommer. Det at det ikke er så mange folk i salen, kan kanskje tyde på at forslaget ikke kommer til å medføre de store endringer, da det faktisk allerede i dag er slik at styremedlemmer stort sett representerer eierne. Det er imidlertid på det rene at arbeidet med etterkontrollen av lovgivningen med fordel kunne vært gjennomført raskere. Dette er ingen kritikk av det politiske innholdet i det som er fremlagt, og det rammer flere enn den sittende regjering. Det er først og fremst en kritikk av de strukturene vi har for utvikling av regel- og rammeverk, som er av ekstrem viktighet for dem som driver små, mellomstore og større bedrifter. Jusen her er nok utviklet av skarpe hjerner, men trykket på denne type lovgivning er lavt. Det er underveis fokusert for lite på næringslivets behov, og disse sakene prioriteres for lavt i departementet i forhold til behovene de skal dekke. Med hensyn til at en selskapskommisjon må være ressurskrevende, er det at bedrifter bruker for mye tid på å tape konkurranse, det aller mest ressurskrevende, fordi lovverket ikke er oppdatert kontinuerlig. Vi mener derfor det er på tide å etablere en slik selskaps- og næringsrettskommisjon, hvor ulike eksperter med ulikt utgangspunkt er med, herunder brukerne. Jeg er også glad for at en samlet komite følger opp innspillene vi fikk fra enkelte høringsinstanser vedrørende granskingsregelverket, for på samme måte som det har vist seg å være behov for at et kvalifisert mindretall her i huset, via kontrollkomiteen, kan kikke majoriteten i kortene, er det behov for at reglene for gransking etter aksjelovgivningen gir mulighet for at mindretallsaksjonærene gis større mulighet til å sjekke hvorvidt et selskap drives til beste for aksjonærfellesskapet – også når selskapet eller sentrale tillitsmenn ikke ønsker et slikt samarbeid eller prøver å unngå gransking. Og jeg har de senere årene sett mange eksempler på denne typen situasjoner, som har vist at regelverket ikke har hengt med. Å diskriminere noen i en ansettelsesprosess eller i en styreutvelgelse har to konsekvenser. Den ene er at den enkelte som utsettes for dette, får en dobbel yttersving å gå, i tillegg til det de kanskje har opplevd fra før. Den andre er at for samfunnet og ikke minst for det enkelte selskap er det kanskje ganske dumt og sannsynligvis lite lønnsomt på sikt å sjalte ut noen, enten det er på basis av kjønn, etnisitet, religion, funksjonsdyktighet, alder, seksuell legning, eller det er på annet grunnlag. I dag skal justiskomiteen avgi en sak om mer overordnet diskrimineringslovgivning. Da kan vi antakeligvis diskutere disse typer ting litt bredere – også når vi skal behandle temaet om kvotering noe senere. Det er ikke spesielt fornuftig at 50 pst. av Norges befolkning ikke rekrutteres til styreverv, og utviklingen går sakte. Men det er samtidig viktig at bedriftene får tid til å øke kvinnerepresentasjonen basert på reelle vurderinger av kandidatene. Vi er positive til at departementet lemper på bestemmelsen om tvangsoppløsning, da reglene ikke står i forhold til hensynet bak, men vi er opptatt av at eierne må ha en rett til å velge sine representanter. Samtidig må det ligge i hvert fall en liten pisk bak det et flertall i Norge verbalt og utad ønsker, men på grunn av manglende kjønnsmessig representasjon mener vi at andre sanksjonsmidler enn tvangsoppløsning bør brukes, og at tvangsmulkt ved manglende oppfyllelse av lovgivningens personkrav til styrer er bedre egnet som sanksjon for å fremtvinge oppfyllelse. Det aller viktigste i den saken vi behandler i dag, er faktisk behovet for å ha et oppdatert lovverk til enhver tid. Det får vi nå, men jeg håper at det ikke går like lenge til neste gang man foretar etterkontroll av denne type lovgivning, da det er veldig mange selskaper som sliter med at de ikke konkurrerer på like fot. De har 10 meter ekstra å løpe i forhold til de selskapene de konkurrerer med f.eks. i utlandet. Jeg viser også til det representanten Horne fra Fremskrittspartiet tok opp i forhold til de forslag vi har fremmet og fått nedstemt tidligere, og til de forslagene som har ligget i finanskomiteen til behandling en stund med hensyn til å sikre små og mellomstore bedrifter bedre konkurransevilkår i form av bl.a. bedre selskapsrettslig regelverk. Jeg tar herved opp de forslag som Høyre står alene om.
Representanten André Oktay Dahl har tatt opp de forslagene han refererte til. Det blir replikkordskifte.
I merknadene til leiarlønningar stiller Høgre seg tvilande til om lovfesting ved erklæring og fastsetjing av lønn, fallskjermar og liknande gjev ein reell endra rettstilstand. De viser vidare til at de har merka dykk at enkelte høyringsinstansar har peikt på at slike frivillige ordningar under visse føresetnader vil vera eit betre og sterkare verktøy, då det vil gje større fleksibilitet enn lova gjev. De viser vidare til at dette kan bidra til å betra lønnsnivået fordi det vert meir openheit og innsyn. Ikkje eit einaste plussargument har de kome med for den lovendringa som de faktisk kjem til å stemma for. Spørsmålet mitt er: Har Høgre her bøygd seg for media sitt enorme fokus på leiarlønningar av frykt for å stå aleine når veljarane heilt rett peiker på det urimelege i astronomisk lønn og bonusordning? Eller ser vi eit utslag av følgjande visdomsord: Oppegåande folk veit når dei skal liggja lågt.
Svaret på det såkalte spørsmålet er nei. Jeg registrerer at enkelte har behov for å overselge denne saken i media. Høyre i regjering tok initiativ og stod for det man faktisk har fremlagt i dag. Det er ingen uenighet, og vi stemmer altså for. Ellers viser jeg til mitt innlegg hvor jeg sier at opsjonsprogrammer ikke er faglig godt begrunnet. Vi er med på flertallsmerknader, som jeg regner med at også representanten Heggø har lest. Men jeg synes det er greit å få med i en innstilling om aksjeloven at det faktisk ikke er sånn at all sunn fornuft og moral sitter mellom disse fire vegger – ja, nå er det ikke fire vegger her, men, i denne sal – og at det faktisk er sånn at veldig mye av det som tas opp, allerede er etablert som standard for næringslivet i dag. Vi stemmer for og synes det er fornuftig at vi får denne typen regulering. Men samtidig skal man ikke tro at bare man vedtar denne typen regulering, så blir det praksis umiddelbart. Jeg avventer også retningslinjene som kommer i eierskapsmeldingen fra Regjeringen.
40 pst.-regelen ble foreslått av Høyre i regjering. Nå vil partiet plutselig ikke innføre denne regelen hvis det får konsekvenser for selskapene som de ikke kan betale seg ut av. Høyre ønsker primært mulkt istedenfor tvangsoppløsning. Kan representanten Dahl i så fall fortelle hva størrelsen på mulkten skal være? Jeg har også et spørsmål til: Subsidiært ønsker Høyre en dispensasjonsordning. Hvorfor vurderte ikke Høyre dette da dere satt i regjering, før forslaget om 40 pst. var fremmet?
Når det gjelder hva Høyre sa og gjorde i regjering, husker vi det veldig godt – i motsetning til enkelte som har behov for kreativ historieskriving f.eks. når det gjelder opsjonsprogrammer. Regjeringen Stoltenberg privatiserte altså Telenor, gikk inn for børsnotering – og ble veldig overrasket etterpå, da verdien steg. Da kan man ikke ha hatt veldig stor tiltro til at selskapet hadde særlig stor fremtid, og at det ville innebære en verdiøkning. Når det gjelder kvinners deltakelse i styrer, tror jeg faktisk at norske bedrifter etter hvert har fått med seg at kvinner utgjør majoriteten av høyere utdannende mennesker i dette landet. Det kommer til å gi seg utslag i hvor mange kvinner som sitter i styrene. Når det gjelder sanksjonsmidlene som dette handler om, vet vi hva vi gjorde i regjering. Dette er et alternativt sanksjonsmiddel, og jeg regner også med at en representant fra et regjeringsparti har forståelse for at man ikke står her og kommer med konkrete summer når det gjelder tvangsmulkt. Vi stoler såpass mye på det enorme utredningsapparatet og på den intelligensen som finnes i regjeringskontorene og i regjeringsfraksjonen her på Stortinget, at man eventuelt greier å utrede det forslaget med adekvate løsninger i forhold til hva som er vanlig praksis ved tvangsmulkt.
Ingen flere har bedt om ordet til replikk.
Saksordføreren, Ingrid Heggø, har på en god og fyllestgjørende måte redegjort for flertallets syn. SV er en del av det flertallet, så jeg skal ikke repetere en rekke enkeltpunkter her. Men det er noe jeg har lyst til å trekke fram. Det ene er styresammensetningen med krav til kjønnsrepresentasjon og videreføring av det. Jeg har lyst til å trekke fram at det nettopp var Høyre, ved næringsminister Ansgar Gabrielsen, som tok initiativet til at man skulle få en kjønnsmessig mest mulig lik representasjon, og at det nok på mange hold vakte sterke reaksjoner den gang. Etterpå har vi likevel sett at utviklingen nettopp har stimulert til en mye bedre kjønnsmessig fordeling i styrene. Det synliggjør den veldig store avstanden som er blant opposisjonspartiene på dette området, særlig mellom Høyre og Fremskrittspartiet, og hvor ulik tilnærmingen er. At det er nødvendig med den typen tiltak, er denne salen et godt eksempel på. Vi lever i et land der man inntil for bare 100 år siden, utrolig nok, ikke hadde alminnelig stemmerett for kvinner. Det er klart at hvis man i forlengelsen av det innlegget Solveig Horne holdt skulle legge til grunn at ting ordner seg av seg selv, at man ikke trenger å regulere dem, hadde man kanskje fortsatt vært i den situasjonen at det ikke hadde vært stemmerett for kvinner i Norge. At et så bredt flertall er innforstått med den typen ordninger, synes jeg det er grunn til å berømme. Jeg ser at Høyre gjennom to mindretallsforslag har en annen tilnærming. Jeg velger ikke å legge så stor vekt på det som på den overordnede intensjonen om at man over tid skal ha styrer rundt omkring i norske aksjeselskap, der begge kjønn er rimelig likelig fordelt. Det tror jeg er tjenlig, fordi det er forskjell mellom kjønnene i måten å tenke på – det har det alltid vært, og det vil det nok fortsette å være – men ved at begge kjønn er godt representert, kommer man i sum bedre ut. Vi ser at gjennom bestemmelser knyttet til fastsettelse av lønn og godtgjørelse til ledende ansatte, legges det føringer der man er nødt til å offentliggjøre og beskrive hvordan lønnen fastsettes, og premissene for ulike andre ytelser – naturalytelser, bonuser, tildeling av aksjer, tegningsretter, opsjoner og andre former for godtgjørelse. Det er viktig. Vi har nå sett gjennom de siste ukene på nytt og på nytt hvordan det dukker opp saker i ulike selskaper der man til dels har helt urimelige bonusordninger. Det er gjennom offentlighetens innsikt i den typen ordninger at man kan gjøre noe – ta ned ordningene, få på plass ordninger som kan forsvares og som ikke holdes skjult. Derfor er det viktig med den typen innsikt, ikke bare for generalforsamlingen som sådan, men også for dem som skal presentere dette for offentligheten, nemlig media. Det er et veldig viktig element knyttet til aksjeloven. SV har også vært opptatt av at vi skal bekjempe konsekvensene av personlige konkurser i forhold til at noen sliter med personlig gjeld som de ikke klarer å betjene. Vi har hatt forslag inne i forhold til hvordan det kunne vært løst. Vi er glad for at Regjeringen nå jobber bredt og i ulike departementer for å løse problemer knyttet til gjeldsofre, selv om man har valgt en noe annen tilnærming enn et forslag som SV opprinnelig kom med. Vi ser fram til at man nettopp når det gjelder gjeldsordningen, kan bidra til at færre havner i en fattigdomsfelle som de aldri kommer ut av, og vil forfølge videre de tiltakene som Regjeringen selv har skissert, og som er gjengitt her i innstillingen.
Det blir replikkordskifte.
Jeg opplever at representanten Ballo har stor bekymring for kjønnsrepresentasjonen i styrer. Det som skjer i dag, er at når Norge har disse særreglene, omdanner ASA-selskap seg til SE-selskap og flytter hovedkontorene sine ut av Norge. Er ikke representanten Ballo bekymret for at selskapene flytter ut av landet? Så vil jeg spørre representanten Ballo: Er det kjønn eller kvalifikasjoner som skal være avgjørende for representasjon i et styre?
Norge har vært et foregangsland på en rekke områder, ikke minst når det gjelder å ivareta likeverd mellom kjønnene. Det er bare å trekke fram Gro Harlem Brundtland som kvinnelig statsminister, og hvor få land i verden som på det tidspunktet hadde kvinnelig overhode. Det var vel stort sett bare Sri Lanka med Sirimavo Bandaranaike i sin tid. Dette kommer ikke av seg selv. En rekke beretninger fra kvinner som har vært i ledende posisjoner, og vært tidlig i ledende posisjoner, synliggjør det. Jeg synes det er veldig bra at Fremskrittspartiet har fått en kvinnelig leder. Det er fint at Solveig Horne på vegne av Fremskrittspartiet sitter på Stortinget. Men jeg er overrasket, og det må føles som en tvangstrøye for kvinnelige enkeltrepresentanter fra Fremskrittspartiet, over en politikk som ligger så langt tilbake i tid. Jeg er helt sikker på at representanten Solveig Horne i sitt lønnkammer er klar over konsekvensene av en slik politikk, selv om man påtvinges å innta andre holdninger til det i denne sal. SV har tro på at vi skal skape likestilling i dette samfunnet med denne typen aktive tiltak, i forhold til aksjeloven.
Jeg ber om å få en konkretisering av hvorfor etableringen av en selskaps- og næringsrettskommisjon vil være veldig ressurskrevende – som er tatt opp under debatten – og på hvilken måte disse ressurskrevende innsatsene vil oppveie fordelene ved å få et kontinuerlig oppdatert regelverk som skaper økt vekst i den enkelte bedrift, som de selv etterspør.
Jeg aksepterer den vurderingen som er gjort fra Regjeringen i forhold til motforestillinger her, og har ikke noe behov for å utdype det ytterligere.
Jeg skal gjøre det enkelt for representanten Ballo og spør om følgende: Er det kvalitet eller kjønn som skal være avgjørende for egnetheten til en kandidat til et styre?
Jeg tror at kjønn er en kvalitet. Det at man har kvinner i styrer, er en kvalitet i seg selv. Jeg vil som mann på en rekke områder ikke kunne ivareta det perspektivet som kvinner ivaretar. Derfor er det en god del styrer jeg ikke bør sitte i – det bør være kvinner som sitter i dem. Hvis man ikke er opptatt av det perspektivet, vil det være en rekke forhold i det norske samfunnet som ikke blir ivaretatt. Ta situasjonen i norske hjem, hvor man møysommelig og over lang tid etter hvert har klart å få til en bedre kjønnsmessig fordeling for å ta ansvaret. Ta rollefordelingen i forhold til barn, som kvinner tradisjonelt har måttet ta hånd om, hvor menn i veldig liten grad har stilt opp. Vi ser nå hvordan vi klarer å skape bedre fordeling, bl.a. med uttak av svangerskapspermisjon og fødselspermisjon etter nedkomsten. Uten at man legger føringer for den typen ordninger, vil vi se at hovedbelastningen blir på kvinner. Derfor er det en kvalitet i seg selv når vi skaper ordninger som over tid virker utjevnende mellom kjønnene. Jeg er glad for den nysgjerrigheten som kommer til uttrykk fra Fremskrittspartiets side i denne sal i dag. Man begynner å lukte på de ordningene i det partiet også.
Replikkordskiftet er over.
Senterpartiet har ingen representanter i justiskomiteen, men som medlem av næringskomiteen ønsker jeg å gi uttrykk for en del synspunkter på denne viktige saken. Allmennaksjeloven og aksjeloven danner grunnvoll og ramme for organisering og drift av en stor del av næringsvirksomheten vår. Det er avgjørende for vår verdiskaping at vi har en selskapsrettslovgivning som er moderne og tilpasset de næringsdrivendes behov. Samtidig må det tas hensyn til andre interessenter som kreditorer og ansatte. Regelverket må ta hensyn til endringer i næringslivets struktur og i internasjonale forhold. Regelverket må være dekkende uten å være for komplisert. Ved forrige hovedgjennomgang var Stortinget særlig opptatt av at lovene måtte tilpasses vår selskapsstruktur med en overvekt av små og bitte små selskaper. Resultatet ble da også to lover, én for de vanlige og én for de aller største. Man bad om en etterkontroll etter fem år fordi man var urolig for at forenklingsarbeidet ikke var gått langt nok. Jeg har en følelse av at hverdagserfaringene til den store mengden av småbedrifter kanskje ikke er nok hensyntatt i denne gjennomgangen heller. Det er et tydelig tegn på det når det i løpet av en kort periode er registrert 18 000 selskap som norskregistrert utenlandsk foretak, og dette ikke er et hovedanliggende i utredningen. Blant flere årsaker til å velge denne selskapsformen er en oppfatning av at aksjeloven er for omstendelig, og at den oppstiller for mange formelle krav og plikter til de små og mellomstore. Komiteen har pekt på at tiltak mot videre vekst av NUF-selskap må utredes. I det arbeidet trengs aktiv medvirkning fra dem som regelverket retter seg mot, og deres rådgivere. Senterpartiet mener derfor det er god grunn til å få utredet forslaget som NHO la fram i komiteens høring, om å opprette en selskapsrettkommisjon. Norges Autoriserte Regnskapsføreres Forening kom i høringene med forslag om å nedsette et utvalg for å forenkle og skrive om aksjeloven tilpasset de minste foretakene. Konkret foreslo NARF at reglene som angår de vanlige, rutinemessige forhold i mindre selskap, skal settes først i loven. Senterpartiet forventer at de viktige hensyn som ligger bak disse forslag, blir tatt på alvor. Uavhengig av arbeidsmåte ønsker Senterpartiet at hensynet til økt verdiskaping og enklere hverdag for gründere skal vektlegges langt mer i slikt lovarbeid. Når dette er sagt: Jeg setter pris på de endringer til det bedre som ligger i lovproposisjonen og i komiteens innstilling. Overgang fra tre til fire måneders intervall for rapporter fra daglig leder til styret er bra, likeså at rapporter til styret kan sløyfes i de aller minste selskap som ikke har daglig leder. Skjerpede regler om gjennomføring av mindretallsvedtak om gransking av styre og ledelse er også bra. Det vil bidra til tillit. Det er positivt at det nå er enighet om at revisjonsplikten må endres slik at de minste selskapene kan slippe, likeså at det skal arbeides for enklere rapportering til regnskapsregisteret og til aksjeregisteret. Senterpartiet er opptatt av at disse forenklingene blir en realitet, og at det skjer så raskt som mulig. Et hovedtema i lovrevisjonen er å øke eiernes innflytelse over nivået på lønninger og annen godtgjørelse. Det er på høg tid at det nå blir lovbestemt at retningslinjer for dette skal fastsettes av styret og behandles skikkelig på generalforsamlingen. Avtaler om opsjoner og andre aksjekursavhengige godtgjørelser må godkjennes før de inngås. Dette er et viktig framskritt. Men jeg er også bekymret etter den nye debatten vi har hatt i den siste tiden, først og fremst over den store avstand som er mellom det som kan kalles en liten elite i næringslivet, og vanlige folks oppfatning. Denne avgrunn i holdninger er skadelig for vår verdiskaping og skadelig for holdningen til norske selskaper. Derfor trengs ytterligere debatt og kanskje ytterligere rammer for lederlønninger i framtiden. I første omgang må vi få på plass gode kjøreregler som staten skal følge i sitt eierskap når det gjelder lederlønner, opsjoner, bonuser, etterlønn og pensjonsavtaler. Alle de inngåtte avtalene er et problem. Men jeg har lyst til å si at det er klokt ikke å bryte inngåtte avtaler. Det er også klokt å vurdere avtalene på nytt når utslagene blir annerledes enn forutsatt. Det var f.eks. klokt av Harald Norvik og bra for Statoil at han sa fra seg sin gullkantede pensjonsavtale da han måtte fratre. Senterpartiet har etterlyst en utredning om en ordning som bedre sikrer småaksjonærer mot å bli svindlet, og derved letter tilgangen på risikokapital til næringslivet. En slik tilsynsordning med sanksjonsmuligheter er omtalt i flere innstillinger fra Stortinget. I proposisjonen er utredet et tilsyn med et langt snevrere siktemål. Det vises til at Justisdepartementet ikke har ansvar for forhold på aksjemarkedet. Jeg har lyst til å si at det er synd at det er så tette skott mellom departement som sammen forvalter de lover som påvirker vår evne til verdiskaping. I våre naboland er slike tilsynsordninger for lengst på plass. Jeg er glad for at det i innstillingen er en viss åpenhet om at et aksjemarkedstilsyn blir videre utredet.
Først en selvkritisk tilståelse: Når man har vært justisminister i fem år, føler man at det er mange områder der man ser lyset, i hvert fall sitt eget lys. Men det området hvor jeg egentlig følte at jeg kom til kort, er det området som behandles i dag. Jeg er personlig ikke overbevist om at norsk juridisk lovgivning og spilleregler når det gjelder små og mellomstore bedrifter, er slik de bør være. Men jeg tar konsekvensen av det i den forstand at jeg kommer til å stemme for den lovendringen som foreslås her i dag, og ser på det som en justering i forhold til den eksisterende status quo. Grunnen til at jeg snakker på denne måten, er at jeg slett ikke er sikker på at vi har det rette rammeverket for innovasjon og små og mellomstore bedrifter i deres daglige virke, og den generelle historisk og juridisk anrettede tenkning på dette området. Jeg er klar over at det er veldig krevende å utfordre den rådende juridiske tenkning på den måten. Det er en stor prosess, men jeg har tenkt å angripe det i en annen sammenheng i Stortinget gjennom en næringsrettet tilnærming, ved nettopp å ta utgangspunkt i det. Jeg deler mange av de bekymringene som representanten Lars Peder Brekk gav uttrykk for på dette området. Det betyr også i praksis at jeg i dag kommer til å stemme for forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om en egen kommisjon. Jeg oppfatter at det i hvert fall er en arbeidsform og en tilnærming som gjør at man kan se dette mer helhetlig. Jusen skal jo være konsekvensorientert i hele sin logikk, og den er også konsekvensjustert i forhold til sin egen historie. Men det min undring går på, er forankringen i historien og den juridiske tradisjon i Norge. Jeg er slett ikke overbevist om at den er god nok og rett nok med tanke på at vi nå har en globalisert økonomi, og at vi samtidig i den økonomien ønsker å sikre små og mellomstore bedrifter innovasjonskraft. Jeg synes forslaget om en selskaps- og næringsrettskommisjon er et konstruktivt forslag for nettopp å kunne se på dette i et bredere perspektiv. Jeg har også merket meg at departementet på en ærlig måte gjør rede for hvorfor f.eks. et virkemiddel som et aksjetilsyn ikke er ansett som aktuelt i denne sammenheng, med den tilnærming som finnes her. Det kan jeg på mange måter forstå, men jeg er glad for at både flertallet og mindretallet i komiteen er åpne for at dette faktisk kan være et virkemiddel, men man ser det i en større sammenheng og med en klarere næringsrettet vinkling på forholdet. Det er også et spørsmål som jeg vil komme tilbake til, for det er veldig viktig at vi i en markedsøkonomi har de spillereglene som gjør at markedet også fungerer bra for de minste. Veldig mye av tradisjonen i vår juridiske tenkning på selskapssiden springer ut fra en tidsperiode hvor vi i Norge kanskje var mer planøkonomisk orientert i hodet enn det vi er i dag. Jeg skal i alle fall bevilge meg den ydmykhet at jeg startet med selvkritikken, for jeg skylder ikke på andre enn meg selv når det ikke blir resultater av det. Derfor ligger også initiativet både hos meg og Venstre og andre partier, når vi eventuelt vil fremme andre forslag. Så er det to andre debatter som eksisterer her. Når det gjelder den ene debatten, vil jeg bare tørt si at for 20 år siden konstaterte gruppen Scenarier 2000 at Norges viktigste konkurransefortrinn innen OECD-området var gruppen av høyt kvalifiserte, utdannede kvinner. Men så tilføyde man tørt: Men vi er ikke spesielt gode organisatorisk til å utnytte det. Jeg tror den erkjennelsen er helt rett. Det er en erkjennelse som også seig på regjeringen Bondevik II i forbindelse med lovregler som skulle sikre at man fikk en god rekruttering av kompetente kvinner inn i styrende organer og aksjeselskaper. Jeg er enig med flertallet her i dag i at man har kommet viktige skritt framover, og er også enig i de observasjoner som representanten Ballo gjorde, og som jeg synes det var klokt og generøst av ham å uttrykke på den måten han gjorde, at dette er kommet riktig i gang. Men Venstre vil på disse punkter selvfølgelig stemme for de forslag som er framlagt av flertallet og av Regjeringen. Så er det et annet forslag som har fått en viss omtale – og som jeg selv hadde ansvaret for å sende ut i sin tid – og det gjelder å styrke eiersiden i aksjeselskaper med hensyn til hvordan ledelsen og styrene opptrer. Grunnen til at vi har dette, er jo rett og slett at vi av og til kan sitte og lure på om det blir litt for tette forhold mellom administrasjon, styre og ledelse. Vi må jo ha som formål i et system hvor vi har børsnoterte selskaper, at eierne skal telle. Spillereglene som foreslås innført her, er jo i realiteten en styrking av markedet og av eiermakten. Det er det jo ingen uenighet om, men jeg synes det er viktig å markere akkurat det standpunktet. Det trengs, og vi har vel hatt eksempler de senere årene på at det i slike sammenhenger er godt med det som «på nynorsk» heter «transparency», for da kan vi kontrollere hverandre. Med disse kommentarer kommer Venstre til å stemme for innstillingen, men vi kommer til å stemme for forslaget fra Høyre og Fremskrittspartiet om en egen kommisjon.
Selskapsretten er i stadig utvikling. Siden aksjeloven og allmennaksjeloven ble vedtatt i 1997 – forholdsvis nye lover med andre ord – er det foretatt flere endringer i disse lovene, og vi må også forvente nye lovprosjekter framover. Noen av de innspill som er kommet i salen i dag, er verdt å lytte til, og man vil ikke utelukke at det vil komme ytterligere endringer i framtiden. Det er likevel en milepæl at vi med Odelstingets behandling i dag fullfører en viktig etterkontroll av aksjelovene. På bakgrunn av innspill fra brukerne har vi fått lokalisert problemområder i de to lovene, og de lovvedtak som foreslås i komiteinnstillingen, vil innebære praktisk viktige forbedringer. Av andre lovendringer som foreslås, vil jeg særlig framheve forslaget om nye saksbehandlingsregler for lederlønnsfastsettelsen i allmennaksjeselskaper – altså selskaper også utover de børsnoterte. Både komiteinnstillingen og mediedebatten i den siste tiden har vist at det er bred støtte til dette forslaget, og det er viktig og gledelig. De nye reglene vil gi eierne et redskap til å hindre at det utvikler seg grådighetskulturer der ledelsen gis lønnsordninger som folk flest oppfatter som helt urimelige, og som heller ikke tjener selskapenes interesser, og – jeg vil tilføye – som i mange tilfeller heller ikke reflekterer innsatsen i de respektive selskaper. Lovforslaget dreier seg likevel ikke først og fremst om å stanse urimelige opsjoner og andre liknende ordninger. Et hovedformål med lovforslaget er å sørge for større aksjonærinnflytelse – som representanten Dørum bl.a. var inne på – og bedre innsyn i prosessene rundt lederlønnsfastsettelsen. På den måten kan man oppnå mer langsiktige og prinsipielle vurderinger av lederlønnspolitikken i selskapene. Et annet viktig formål er økt åpenhet i samfunnet om lederlønningene, ikke bare for å skape debatt om uheldige ordninger, men også for å skape økt innsikt i hva som er gode ordninger. Hva slags lønn og godtgjørelsesordninger lederne bør ha, må det være opp til aksjeeierne og styrene å vurdere. Det kan jo ikke reguleres i loven. Utviklingen av «beste praksis»-prinsipper – som i Norsk anbefaling for eierstyring og selskapsledelse – har en klar nytteverdi, men etter mitt syn kan de ikke erstatte lovgivning på dette punktet. Lovforslaget Odelstinget har til behandling i dag, går betydelig lenger enn anbefalingene i Norsk anbefaling for eierstyring og selskapsledelse. Jeg vil særlig nevne det forhold at generalforsamlingen etter lovforslaget må godkjenne retningslinjene for opsjoner og liknende ordninger, at det innføres en plikt for styret til å redegjøre hvert år for lederlønnspolitikken som har vært ført, og for virkningene av alle former for tilleggsytelser som har vært avtalt, og at denne redegjørelsen skal være offentlig. En annen viktig sak er kjønnsrepresentasjon i styrer. Det er god næringspolitikk å sørge for at eierne henter fram de meste kompetente personene fra begge kjønn, ikke bare fra det ene. Debatten om kjønn eller kompetanse som har versert i replikkordskifter tidligere i dag, blir jo på mange måter en avsporing. Vi vet alle at det som er utfordringen, er først og fremst at det fins mye kompetanse hos begge kjønn, og det er et problem at man ikke utnytter den kompetansen som fins hos kvinner. Dette forslaget vil etter mitt skjønn nettopp bidra til at man får løftet kompetansen som disse selskapene, og for så vidt også forretningsverdenen, trenger, og som forretningsverdenen vil dra nytte av. Det vil ikke skape noe grunnlag for at selskaper som måtte finne seg i å underlegge seg slike ordninger, ikke blir her i landet og ser at det faktisk er en farbar vei. Jeg mener at politikken i Norge – etter at vi har fått stadig sterkere kvinnelige innslag – nettopp er blitt styrket. Det samme vil skje i forretningsverdenen. Dette øker kompetansenivået og mangfoldet, og begge deler er viktig for gode resultater. I 2002 var kvinneandelen i styrene i allmennaksjeselskapene 5,4 pst. Den 1. juli i år var andelen 21,4 pst. Andelen i de 100 største selskapene er på 30 pst. Det er ingen tvil om at årsaken til økningen er den nye loven og debatten rundt den nye loven. Slik jeg ser det, tar Fremskrittspartiet i innstillingen til orde for et tilbakeskritt på dette punktet, ved at man vil oppheve hele loven. Fremskrittspartiet viser bl.a. til NHOs uttalelser i 2003 – før loven ble vedtatt – om at man fryktet at slike regler kunne virke negativt på aksjemarkedene og innebære en vesentlig ulempe for norske bedrifter. Nå i 2006, tre år senere, kan vi trygt slå fast at disse bekymringene åpenbart ikke har slått til. Saken har også fått betydelig positiv oppmerksomhet fra utlandet. Mange ser det samme som et bredt flertall i Stortinget så i 2003, nemlig at styrevalgene fortsatt er preget av tradisjoner og holdninger der menn kvoterer menn og ikke finner fram til de dyktigste fra begge kjønn. Det er slike mekanismer vi vil til livs.
Det blir replikkordskifte.
Jeg ønsker å henlede oppmerksomheten på en merknad som flertallskonstellasjonen har beskrevet i innstillingen, hvor de bl.a. uttaler: «Dette fleirtalet» – medlemmene fra Arbeiderpartiet og SV – «viser til at Regjeringa arbeider med tiltak som tek sikte på å hjelpe vanskelegstilte gjeldsoffer, også når det er skatte- og avgiftskrav som er hovudårsak til gjeldsproblema.» Betyr dette en dreining i skatte- og avgiftspolitikken til den nye rød-grønne regjeringen? Det er jo et faktum at skatter og avgifter har vært et viktig tema når det gjelder å finansiere fellesgoder – i hvert fall har det vært et mantra før. Selv om statsråden fremmet et forslag om redusert rettsgebyr – som han skal ha honnør for – tar man vel igjen det ved bl.a. å øke matmomsen. Så min utfordring til statsråden er: Kan vi nå forvente et regimeskifte når det gjelder skatter og avgifter her i landet?
Det er allerede innført et regimeskifte. De endringer som kom i forslaget til statsbudsjett for neste år, viser jo en veldig klar og tydelig kurs i forhold til dette. Når man reduserer tvangsgebyrene overfor dem som er verst stilt – de som står i tvangsforretning, utleggsforretning, utkastelse eller desslike, og som betaler betydelige utgifter i forbindelse med slike tvangsgebyr – med nærmere 250 mill. kr, som bl.a. innebærer sletting av viktige gebyrer, ja, da kan ikke jeg se det som annet enn et skikkelig krafttak fra Regjeringas side. Og at man legger om skattepolitikken i den retning at man beskatter mindre de som tjener minst, og beskatter de som tjener mest, mer, er nettopp til gode for dem som havner i gjeldsordning.
Flere har ikke bedt om ordet til replikk.
I det siste har me opplevd ein brei samfunnsdebatt om fastsetjing av leiarløner og opsjonsavtaler. Det er mange som meiner at det no er på tide med ei lov som tek for seg grunnleggjande prinsipp, og som er eit uttrykk for samfunnets krav og verdiar omkring desse spørsmåla. Gjennom denne lova legg Regjeringa på plass viktige verktøy for eigarstyring. Regjeringa har prisverdig nok teke initiativ til å foreslå ein ny paragraf i allmennaksjelova med krav om at styret skal utarbeide ei erklæring som skal innehalde retningsliner for fastsetjing av løn og godtgjering for selskapet si leiing, og at dette skal godkjennast av generalforsamlinga. Eg registrerer at ordninga også skal gjelde aksje- og aksjeverdibaserte godtgjeringar. Dette er i korte trekk dei viktigaste endringane som gjeld leiarløner og opsjonar. Det er viktig at det heretter blir full openheit om slike spørsmål, og at generalforsamlinga, altså dei som er eigarar, må godkjenne desse på førehand. Styrken i desse endringane er at det er full tverrpolitisk semje omkring desse spørsmåla. I dag opplever me at norsk næringsliv i all hovudsak går godt. Det er gode tider. Det er låg rente. Høge oljeprisar og vekst i eksportnæringane medverkar til store overskot i mange selskap. Mange spør seg så om det er behov for å gjere kursendringar for norsk næringsliv. Ja, det kan sjølvsagt diskuterast, men eitt område der det er behov for å gjere noko, er området leiarløner og opsjonar. Det er heilt urimeleg at enkelte leiarar skal kunne gjere seg rike berre fordi aksjekursen stig på grunn av at oljeprisen stig. Det er heller ikkje rimeleg at enkelte leiarar, og berre leiarane, kan sko seg på gode opsjonsavtaler fordi arbeidsstokken står på og gjer ein god jobb for bedrifta. Derfor er det så viktig no at Regjeringa gjev aksjonærane eit verkemiddel til å gripe inn gjennom denne endringa av aksjelova. Det har som sagt vore mykje snakk om opsjonar i det siste. Den mest utrulege påstanden må vere at moglegheita for opsjonar medverkar til at leiarane gjer ein betre jobb. Det må vere ein myte at opsjonar er årsak til auka verdiskaping i bedriftene. Slike påstandar finst det ikke vitskapleg belegg for. Bruk av opsjonar er unødvendig og kan på grunn av urimeleg utslag faktisk verke mot sitt føremål som motivasjonsfaktor. Eg er glad for at Regjeringa no gjennom si varsla eigarskapsmelding klargjer at staten gjennom sin eigarinnflytelse seier nei til bruk av opsjonsbaserte incentivpakker for leiarar i bedrifter som staten er eigar i. Så vil kanskje andre eigarar ha andre meiningar, men det vil det da altså vere opp til generalforsamlinga å bestemme. Men dersom staten går i framkant med gode eksempel, vil kanskje det ha stor signalverknad også for andre selskap på Oslo Børs. Debatten om leiarløner og opsjonar illustrerer kor viktig det er at selskapa som staten er eigar i, viser samfunnsansvar. Statlege selskap er ein del av eit samfunn som forventar at selskapa viser ansvar. Eg forventar at alle selskap tek samfunnsansvar, uavhengig av om dei er åtte av private eller offentlige aktørar. Derfor er det så viktig at staten som eigar er leiande i arbeidet med dette. Eg er glad for at Odelstinget i dag tverrpolitisk sluttar seg til Regjeringa sitt forslag om nye sakshandsamingsreglar for leiarlønsfastsetjing i allmennaksjeselskap. Det gjev større openheit og større aksjonærinnflytelse rundt leiarlønsfastsetjinga. Og ikkje minst bør det vere i tråd med prinsippa om god eigarstyring og selskapsleiing at styret utarbeider retningsliner for leiarlønsfastsetjingar, som i neste omgang blir drøfta på generalforsamlinga.
De talere som heretter får ordet, har en taletid på inntil 3 minutter.
Saksordføreren har særdeles grundig gått gjennom innstillingen. Vi fra Kristelig Folkepartis side slutter oss til innstillingen fra komiteen. Jeg skal begrense meg til å kommentere noen av de foreslåtte endringene. For å fortsette der siste taler slapp: Når det gjelder nye saksbehandlingsregler for fastsettelse av lønn og godtgjørelse til daglig leder og andre ledende ansatte i allmennaksjeselskaper, støtter vi også der selvfølgelig det foreliggende forslaget. Samtidig synes jeg kanskje debatten får litt preg av at det er først med dette vi kunne gjøre noe med opsjonsordningen. Det er faktisk ikke tilfellet. Selv med dagens regelverk er det slik at dersom en opsjonsordning skal kunne vedtas, må generalforsamlingen i selskapet først ha satt til side aksjer som kan brukes til dette formålet. Så i de selskaper hvor staten har flertallet, kunne man benyttet anledningen til ikke å sette av aksjer til den type ordninger, og dermed hatt en hånd på rattet i forhold til det som nå fordømmes – fra høyre til venstre, for så vidt – som urimelige ordninger. Så her er det faktisk flere enn en regjering som kunne feie for sin egen dør. Det har kommet veldig lite fram i debatten, men materielt sett kunne staten, dersom dette var maktpåliggende, utøvd sin eiermakt for å hindre flere av de opsjonsordningene som vi har sett den siste tiden. Men med forslaget er det helt klart at det skal vedtas av generalforsamlingen, og da blir det i hvert fall enda tydeligere ansvarsforhold. Den andre lovendringen som jeg har lyst til å kommentere, er spørsmålet når det gjelder å gripe inn overfor vedtak om tvangsoppløsning. Det er selvfølgelig i debatten særlig knyttet til spørsmålet om kjønnsrepresentasjon. I den debatten har det nærmest vært slik at man hadde inntrykk av at det skulle være særlige regler hvis man brøt én regel i aksjeloven, kjønnsbestemmelsen. Alle andre regler skulle altså ha ett sanksjonssystem, og så skulle man ha et særskilt sanksjonssystem hvis man brøt reglene knyttet til kjønnsrepresentasjon – underforstått at det var ikke så farlig om man brøt den type regler. Derfor er vi enig i den allmenne unntakshjemmelen som foreslås, og den støtter vi. Vi er i grunnen lei oss for at Høyre her trekker seg fra det vi var enige om i Bondevik II-regjeringen.
I dag handsamar me fleire viktige endringar i aksjelova og allmennaksjelova, m.a. retningslinjer for fastsetjing av leiarløn, opsjonar og etterløn. Dette er jo eit veldig aktuelt tema om dagen, og i den siste tida har det vore store diskusjonar om opsjonsfestar i media. Eg vil seia at eg er veldig fornøgd med at Regjeringa og komiteen no tek grep og går inn for nye retningslinjer for fastsetjing av løn. Dette gir eigaren, gjennom generalforsamlinga, høve til å påverka og godkjenna løn og godtgjeringar i selskapa som dei eig. Det som forundrar meg, er at kvar gong det er snakk om opsjonsfestar og slike saker som me har sett den siste tida, så kjem det ein ellen annan «forståsegpåar» og fortel at her i landet tener toppleiarane altfor lite. Dei hevdar vidare at om me ikkje gir dei fleire gullkanta avtalar, forsvinn dei til utlandet. Då lurer eg på: Har dei ikkje skjønt at det i dag faktisk er mangel på fagfolk? Det er fagfolk som kan «shoppa» jobbtilbod rundt omkring no. Desse same fagfolka vil til våren igjen verta bedne om å syna solidaritet og ikkje krevja for høge løningar, slik at ikkje inflasjon og kronekurs flyg til vers. Då synest eg det er viktig at dei kan ha tillit til leiing og styre i bedriftene der dei vel å arbeida. Eg synest det er bekymringsfullt at enkelte næringslivsleiarar ikkje ser ut til å forstå kritikken både frå politikarar og frå folk flest. Enkelte åtvarar politikarane mot å blanda seg for mykje inn. Her meiner eg at dei statlege selskapa må gå føre med gode døme. Gjennom denne lova legg Regjeringa på plass viktige verktøy for eigarstyring. I eigarskapsmeldinga vert dette følgt opp med fleire tiltak, noko som allereie er varsla. Eg vil gjerne seia noko om kjønnsrepresentasjon i styret også, og sanksjonar for brot på reglane. Det som er viktig for meg, er det departementet seier om at dette faktisk har ei prinsipiell side – eg kan her seia meg veldig einig med den førre talaren. Dei viser til at dei ikkje kan sjå nokon grunn til å innføra særskilde sanksjonsformer for brot på reglane om kjønnsrepresentasjon, sett i samanheng med andre krav til styret si samansetjing. Likevel er det bra at det vert lagt inn ein sikkerheitsventil som opnar for at det i særskilde tilfelle kan gripast inn mot tvangsoppløysing. Mi oppfordring til selskapa i denne saka blir difor at dei berre må sørgja for å ha kjønnsbalansen i orden i styra sine. Då vil ikkje dette verta noko problem.
«[[…]] kvinner representerer en uutnyttet ressurs i norsk næringsliv, og at denne ressursen kan være en styrke i den stadig sterkere konkurransen – hvis vi klarer å utnytte den.– Det er kjente fakta at flere kvinner tar høyere utdanning enn menn, de har gode karakterer, og de kan bidra til mangfold og nye tanker i ledelsen og i næringslivsstyrene.» Sitatet er hentet fra NHOs administrerende direktør Finn Bergesen, og jeg er glad for at NHO deler Regjeringens og stortingsflertallets forståelse at det er god næringspolitikk å sørge for at eierne henter fram de mest kompetente personene fra begge kjønn, og at å rekruttere kvinner inn i styrer og lederstillinger også gir de beste resultatene. Arbeidet NHO og andre gjør for å øke kvinnerepresentasjonen, er viktig, men har vist seg ikke å være nok. Derfor var stortingsvedtaket om å lovfeste kjønnsrepresentasjon i styrene helt nødvendig. I dag er nesten hvert fjerde styremedlem en kvinne, men likevel er det ennå langt igjen på mange områder. Antallet kvinnelige styreledere har stått på stedet hvil siden starten, og i dag, som i 2003, er bare 2 pst. av norske ASA-er ledet av en kvinne. Derfor er Fremskrittspartiets holdning et kraftig tilbakeslag. Ikke bare er det et uttrykk for at Fremskrittspartiet ikke har innsett at det fortsatt er slik at styrevalgene i altfor stor grad er preget av en tradisjon der menn kvoterer menn, og at kvinner med næringslivsrelevant kompetanse blir forbigått, men det er også dårlig bedriftsøkonomi. Jeg synes også det er merkelig at Høyre ønsker et annet sanksjonssystem for brudd på kravet om kjønnsrepresentasjon enn f.eks. for kravet om å overholde fristen for innsending av årsregnskap. Å få til endringer på dette viktige området krever mer enn en halvlunken tilslutning. Å gjøre ord til handling er lettere sagt enn gjort. Derfor er jeg glad for at Regjeringen og stortingsflertallet i dag sørger for å bringe Norge enda et skritt lenger på veien mot det fullt ut likestilte samfunnet.
Til spørsmålet om å oppretta ein eigen selskaps- og næringsrettskommisjon vil eg begynna med å seia litt om Banklovkommisjonen. Den har greidd ut ei rekkje spørsmål knytte til finanssektoren, der det gjennom ei årrekkje har vore behov for større lovgjevingsprosjekt. På dette området kjem det også til stadigheit direktiv som krev større endringar. Også på selskapsrettsområdet kjem det EU-rettsakter som vil krevja lovendring. Så langt har dette dreidd seg om rettsakter av nokså teknisk karakter. Slike endringar treng ein ikkje eit eige utval for å vurdera. Eit utval vil vera tenleg for lovsaker der ein føretek realitetsvurderingar, og der det er behov for større endringar i lova. Arbeidarpartiet føreset at viss det oppstår eit behov for større lovendringar i aksjelovene, vil det på vanleg måte verta nedsett eit utval med representasjon frå partane det gjeld. Ein ståande kommisjon føreset både at ein kan peika på enkeltståande lovendringsbehov no, og at ein ser for seg at det også framover vil vera behov for å koma attende til større lovendringsframlegg. Vi vil i denne samanhengen peika på at aksjelovene er forholdsvis nye, og at ein slik kommisjon, med dei mange organisasjonane som måtte vera representerte, ville verta svært kostbar og ikkje vera rett prioritering. Når det gjeld eit eige aksjetilsyn, vil vi peika på at den forma for tilsyn som vert handsama i proposisjonen, gjeld Aksjelovutvalet sitt framlegg om eit tilsyn som kan påleggja retting/gje tvangsmulkt ved overtramp av aksjelovene. Proposisjonen handlar ikkje om spørsmålet om oppretting av eit tilsyn knytt til forhold på aksjemarknaden. Spørsmålet om manglande tillit til aksjemarknaden for småspararane, og behovet for eit eventuelt offentleg tilsyn i samband med dette, gjeld først og fremst børslovgjevinga og lovgjevinga for handel med verdipapir, noko som ikkje er tema i denne lovsaka. Arbeidarpartiet ser mykje positivt ved eit aksjetilsyn. Men om ein legg tilsynsoppgåvene til eit eksisterande organ, eller opprettar eit eige tilsyn, vil dette ha administrative og økonomiske konsekvensar av stor betydning, og det inneber ei opprioritering av overtredingar i aksjelova på kostnad av andre lovbrot. Etter ei heilskapsvurdering støttar Arbeidarpartiet at det ikkje vert oppretta eit eige aksjetilsyn no.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.[[Votering, se side 127]]
Vi går da til votering i sakene nr. 1–3.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram et forslag, fra Jan Arild Ellingsen på vegne av Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder: «I lov om Stortingets ombudsmann for forvaltningen gjøres følgende endring:§ 7 annet ledd oppheves.»
Det er korrekt som presidenten refererer, at det er satt fram et forslag fra Høyre og Fremskrittspartiet om endringer i lov om Stortingets ombudsmann, som vi har diskutert. Fremskrittspartiet og Høyre foreslår at det trekkes, av formelle årsaker. Vi forventer likevel at statsråden har fått med seg debatten rundt temaet i salen i dag, og regner med at det blir behørig ivaretatt videre.
Da er forslaget fra Jan Arild Ellingsen trukket.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil blir sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram fem forslag. Det er forslag nr. 1, fra Solveig Horne på vegne av Fremskrittspartiet og Høyreforslagene nr. 2 og 3, fra Solveig Horne på vegne av Fremskrittspartietforslagene nr. 4 og 5, fra André Oktay Dahl på vegne av Høyre
Presidenten vil først la votere over forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «I lov om allmennaksjeselskaper[[allmennaksjeloven]] skal § 6-11a Krav om representasjon av begge kjønn i styret oppheves.»
President! Jeg stemte feil.
Da tar vi voteringen om igjen.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det foreligger ikke noe referat.