Etter ønske frå helse- og omsorgskomiteen vil presidenten gjere framlegg om at debatten blir avgrensa til 40 minutt, og at taletida blir fordelt med inntil 5 minutt på kvart parti og inntil 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten gjere framlegg om at det ikkje blir gitt høve til replikkordskifte, og at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. - Det er vedteke.
Det er en samlet komite som ber Regjeringen legge til rette for at unge med tilbud innenfor barne- og ungdomspsykiatrien kan beholde sin behandler også etter fylte 18 år i de tilfeller der det er etablert et tillitsforhold, og der de unge selv ønsker det. Dette tilbudet bør kunne gis inntil fylte 23 år. Dette har sin bakgrunn i at overgangen fra barne- og ungdomspsykiatrien til voksenpsykiatrien for mange oppleves som problematisk. Det er behov for en mykere overgang. Alder bør ikke isolert sett være eneste grunn til å bytte behandlingsinstans. Ifølge Mental Helse Ungdom praktiseres 18-årsgrensen strengt flere steder i landet. I verste fall kan ungdommer falle ut av systemet og komme tilbake først når de er blitt både eldre og sykere. Mange føler seg glemt og forstår ikke hvorfor de skal miste et tilbud som fungerte bra, og som kunne gitt dem et bedre liv. Det er svært dårlig samfunnsøkonomi å starte opp med ny terapeut i de tilfellene der det allerede er etablert et godt behandlingsforhold. Det kan i noen tilfeller forekomme ansvarsfraskrivelser når en ungdom nærmer seg 18 år, siden det da vil være kort tid før det er voksenpsykiatrien som skal være ansvarlig for behandlingen. Tilsvarende vil ikke voksenpsykiatrien ta ansvar før fylte 18 år. For noen oppstår det dermed et vakuum, og det vil ta tid før det gis hjelp. Dette er uheldig. Å fylle 18 år er for mange i dagens samfunn ikke ensbetydende med å ha blitt helt voksen. Det vil være større kompetanse på mange ungdomsrelaterte problemstillinger i barne- og ungdomspsykiatrien enn i voksenpsykiatrien. Mange vil dermed ikke bli møtt med den kompetanse som det er behov for, fordi de er for gamle. Ungdom er i en spesielt sårbar fase i 19-20-årsalderen fordi det da ofte handler om å flytte hjemmefra og bryte opp fra miljøer som er kjente. For enkelte kan det være bra å ha stabilitet i kontakten med sin behandler. Mange steder er det utviklet et godt samarbeid mellom helsestasjoner og barne- og ungdomspsykiatrien. Slik komiteen ser det, må dette komme alle ungdommer til gode, ikke bare de under 18 år. Å la pasienter ha muligheten til å beholde behandler i barne- og ungdomspsykiatrien fram til fylte 23 år vil innebære en harmonisering av regelverket. Innenfor barnevernet er det lagt føringer for at visse rettigheter beholdes inntil fylte 23 år. Det samme gjelder ventetidsgaranti for barn og unge opp til 23 år, som nylig ble behandlet i Odelstinget. Helt til sist: Jeg er svært glad for at det står en samlet komite bak Venstres representantforslag om å kunne beholde sin behandler i barne- og ungdomspsykiatrien etter fylte 18 år.
Jeg har først lyst til å takke saksordføreren for en veldig grei gjennomgang av representantforslaget som tar opp et tema som det viser seg å være svært stor enighet om, nemlig å få god behandling for dem som trenger det, i overgangen fra ungdomspsykiatri til voksenpsykiatri - altså barn og unge mellom 18 og 23 år som har psykiske problemer, og som mottar behandlingstilbud. Som en ser, er regjeringspartiene med på forslaget fra Venstre-representantene fordi vi mener dette er et godt forslag. Det er veldig bra å få dette på plass for dem det gjelder. Overgangen fra barnepsykiatrien til voksenpsykiatrien er definert med en grense ved 18 år. Det er ikke vanskelig å være enig i at dette er en sårbar alder for mange, og at det er viktig å holde kontinuitet i behandlingen. Et brudd eller en endring i behandlingen kan fort rive ned det som er bygd opp, for det er nettopp i denne behandlingen det er viktig med tillit, stabile forhold og faste rammer. Slik representanten Dåvøy var inne på, gjelder det ikke minst at det ikke blir opphold i tilbudet for dem som trenger behandling videre inn i voksenlivet. En frivillig fortsettelse av tilbudet er derfor bra. Det kan også være tilfeller der en overgang vil være naturlig og lurt, der en vil avslutte forholdet og gå inn i voksenpsykiatrien. Men her gjør forslaget dette til en mulighet og ikke til en regel. Barne- og ungdomspsykiatrien har god kompetanse, de tar for seg ungdomsutfordringer som ikke alltid er like tydelige i voksenpsykiatrien. Det er, som representanten Dåvøy sa, veldig mye som skjer i en ungdoms liv rundt 18 år - skolegang, det å bli voksen og møte nye krav. Endringer når det gjelder behandling, kan da oppleves spesielt ille for disse. Den rød-grønne regjeringen har allerede tatt noen grep for å bedre situasjonen for gruppen, da vi vedtok en lovendring som dreier seg om ventetidsgarantien for barn og unge under 23 år med psykiske lidelser og/eller rusmiddelavhengighet. Det vil, når den trer ordentlig i kraft, gjøre at ventetiden kortes ned, og at ungdom får behandling raskere. Det er veldig bra. Så må det være en kontinuitet i behandlingen. Det er rett også i den sammenheng å presisere at forslaget gjelder for dem som allerede er i behandling, slik at vi ikke også åpner for at de som er 20 år, eller 22 år, går inn. Forslaget gjelder dem som er i behandling, og ikke nye tilfeller. Det blir registrert at det ikke er lagt inn noe økonomi i forslaget, men vi regner med at dette ikke vil medføre de store kostnadene. Det er mye som kan gjøres ved å tenke helhet i behandlingen, øke samhandlingen mellom barne- og ungdomspsykiatrien og voksenpsykiatrien, og også bygge videre på samarbeidsprosjektene mellom helsestasjonen og psykiatrien og det som skjer rundt om i landet. Dette er et godt forslag som vil bedre situasjonen for dem som trenger det, og Venstre skal igjen ha ros for at de har satt dette på kartet.
Dette er et forslag som alle har vært enige om kan være en viktig forbedring for dem som er innen barne- og ungdomspsykiatrisk behandling. Det er viktig med individuell behandling, det er viktig med brukermedvirkning, og det er viktig med informasjon. Det er jo en fare hvis det blir slik at man skifter behandler når det passer for behandleren, og ikke når det passer for pasienten. Undersøkelser viser at poliklinikker har størst forbedringspotensial innenfor informasjon og medbestemmelse. Kunnskapssenteret har på oppdrag fra Helsedirektoratet nå gjennomført en spørreundersøkelse blant foresatte, barn og unge som får behandling ved barne- og ungdomspsykiatriske poliklinikker. I alt svarte 62 pst. at de kun i noen, liten eller ingen grad ble informert om behandlingsmuligheter. Kun halvparten av de foresatte mente at de hadde innflytelse på valg av behandling, og at de fikk riktig informasjon om barnets tilstand. Så brukermedvirkning og individuell vurdering av behandlingstilbud må alltid prioriteres. Vi blir ofte kontaktet av pasienter og pårørende som føler at de ikke får den hjelpen de mener at de har behov for, og at de får altfor dårlig informasjon. Mange er også frustrert over at de må skifte behandlere ofte, noe som er krevende, og som i mange tilfeller er direkte ødeleggende for behandlingen. Fremskrittspartiet ser at brudd i behandlingen og skifte av behandler i mange tilfeller er uheldig, og vi støtter derfor det forslaget som er lagt fram. Men vi ser at det fortsatt vil kunne være et problem selv om det blir en fleksibel ordning for dem mellom 18 og 23 år. Vi mener derfor at det bør vurderes en ordning hvor aldersgrense for å skifte behandler fjernes, og at behandleren kan følge pasienten fra barne- og ungdomspsykiatrisk behandling og over i voksenpsykiatrien i de tilfellene det er mulig og pasienten selv ønsker det. Det tar lang tid å bygge opp et tillitsforhold, og forutsetningen for at en behandling fungerer, er ikke alltid kun faglig betinget. Det kan være en belastning for en pasient som har et velfungerende behandlingsopplegg å endre dette på grunn av alder, også når de er 23 år. Fremskrittspartiet mener derfor at det må foretas en gjennomgang og vurdering av de positive og negative følgene av en eventuell fjerning av selve aldersgrensen, slik at endringer i behandlingsopplegg og skifte av behandler til enhver tid tilpasses pasientens behov. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i saken.
Representanten Vigdis Giltun har teke opp det forslaget ho refererte til.
Jeg vil gi honnør til Venstre som har tatt opp denne problemstillingen om å beholde terapeutisk behandler i overgangen mellom barne- og ungdomspsykiatrien og voksenpsykiatrien. Takk også til saksordføreren som har redegjort for saken på en grundig og god måte. Det er veldig bra at det er en enstemmig komite som går inn for dette forslaget. Samhandling er jo en av de største utfordringene i helsevesenet i dag. Det gjelder ikke bare innen psykiatrien, men også innen somatikken. Det gjelder både mellom nivåer og innenfor det enkelte nivå. Dårlig samhandling rammer jo først og fremst pasienter som opplever at det er manglende helhet i behandlingen. Barne- og ungdomspsykiatrien og voksenpsykiatrien har jo et særlig ansvar for at overgangen blir mer smidig. Som flere har vært inne på, er den aldersgrensen som er satt, svært uheldig, kanskje spesielt innen dette området fordi man er veldig avhengig av det tillitsforholdet som er bygget opp over tid. Jeg skal ikke forlenge debatten. Dette er et godt forslag. Jeg er veldig glad for at det er en enstemmig komite som har sluttet seg til dette, og jeg ser fram til at Regjeringen legger til rette for at det kan bli en mer smidig og bedre overgang mellom barne- og ungdomspsykiatrien og voksenpsykiatrien.
Representantforslaget synliggjør problematikken som lett oppstår når unge som er i psykiatrisk behandling, passerer 18 år og dermed tilhører voksenpsykiatrien. Samhandling er en utfordring mellom nivåer - som flere har påpekt - i helsetjenesten, men også innenfor samme nivå, som er begrunnelsen for dette forslaget. Det er åpenbart behov for en mykere overgang for unge med tilbud innenfor BUP, barne- og ungdomspsykiatrien, til voksenpsykiatrien. Det er viktig å gi pasienter mulighet til å beholde behandler også etter fylte 18 år, og inntil fylte 23 år når pasienten sjøl ønsker det. Forslaget må også ses i sammenheng med den lovendring som ble vedtatt tidligere, Ot.prp. nr. 53 for 2006-2007 om en ventetidsgaranti for barn og unge under 23 år, slik at det er samsvar mellom disse aldersgrensene. Det er viktig å få til gode samhandlingsrutiner som tjener pasienten. Barn og unge med psykiske lidelser tilhører en utsatt gruppe. Å måtte avslutte et pasient/behandler-forhold fordi man når den magiske grensen på 18 år, skaper åpenbart vansker for noen. Det er derfor positivt at en samlet komite ber Regjeringen legge til rette for at unge med tilbud innenfor BUP, barne- og ungdomspsykiatrien, også etter fylte 18 år kan beholde sin behandler i de tilfeller der det er etablert et tillitsforhold og de unge sjøl ønsker det, med en grense oppad til 23 år. Venstre-representanten Gunvald Ludvigsen fortjener ros sammen med de andre representantene i Venstre som står bak dette forslaget. Det er et godt forslag, med god logikk, og som en samlet komite faktisk slutter seg til.
Eg vil takke saksordføraren for ei god utgreiing, og så må eg få lov til å takke mine medrepresentantar som har hatt ordet her i dag. Det er jo ikkje ofte Venstre får så unisont skryt og ros frå alle parti, så vi veit nesten ikkje korleis vi skal takle det. I alle fall vil eg seie at eg er svært glad for det som blir sagt. Men dei som verkeleg kan glede seg mest, sjølvsagt, er jo den aktuelle pasientgruppa, altså 18-25-åringane som dette forslaget rettar seg mot. Ved at Stortinget i dag vedtek at dei unge skal få rett til å behalde same terapeut ved overgangen frå BUP til vaksenpsykiatrien, kan dei altså halde fast ved det tillitsforholdet som dei har etablert til sin behandlar i den første fasen, som fleire representantar har vore inne på. Mange unge har etablert eit tillitsforhold til ein behandlar i barne- og ungdomspsykiatrien. Kanskje kjem dei inn her relativt seint, kanskje som 16-17-åringar - dei har berre hatt behandlaren sin i relativt kort tid - og så er dei plutseleg blitt 18 år. Det er det som er det kritiske. Det er jo ein kritisk alder - det veit vi alle. Det som forslaget legg opp til, er at den gamle helsebyråkratiske sperra mellom desse to psykiatriske nivåa no blir fjerna. Det har også vore andre representantar som har nemnt begrepet samhandling. Av og til må vi faktisk stikke fingeren litt i jorda. Når det gjeld samhandling, tenkjer vi jo ofte mellom forskjellige nivå, men her snakkar vi innafor det same nivået, på ein måte. Det er berre det at ein skal gå ut av ei dør, og så skal ein gå inn gjennom ei anna dør. Det er artig og fornuftig og godt at vi alle ser at denne andre døra kan det vere vanskeleg å kome inn gjennom. Eg er derfor veldig glad for at vi er einige om dette. Aldersgrensa skaper som sagt eit brot i forhandlingane, noko som kan vere svært uheldig, som også andre representantar har vore inne på, ikkje minst for denne spesielt sårbare gruppa. Eg skal ikkje dra dette så veldig langt ut. Eg vil berre seie at ein slik mjukare overgang som vårt forslag legg opp til, i alle fall er noko som eg trur skal bli vellukka for alle, ikkje berre for dei det gjeld mest, altså pasientane, men det vil også vere klokt at ein får til ei ordning slik at behandlarane også veit at det er ein slik overgang, slik at ein på ein måte har ein horisont i si eiga behandling, og at det blir mykje meir kontinuitet og logikk for alle partar. Heilt til slutt vil eg berre seie at eg forventar no at helseministeren følgjer opp vedtaket og får fortgang i arbeidet med implementeringa av ordninga. Vi ser fram til å høyre korleis statsråden vil handtere dette, og kva for synspunkt ho eventuelt har på sjølve substansen i dette forslaget.
Jeg kan også slutte meg til rosen av Venstre. Jeg er enig med representanten Ludvigsen i at dette er veldig bra for de unge dette angår. I opptrappingsplanen for psykisk helse er det et klart mål at tjenestene skal være tilpasset brukerne og være helhetlige og sammenhengende, slik flere talere har vært inne på. Kartlegginger som er gjort i forbindelse med opptrappingsplanen, viser at det er behov for en mer gradvis overgang fra psykisk helsevern for barn og ungdom til psykisk helsevern for voksne, slik forslagsstillerne peker på - og også komiteen. Tjenestetilbudet skal utformes etter hva slags hjelpebehov barnet eller ungdommen har. Nødvendig samhandling mellom etater og nivåer - eller en god terapeutisk relasjon - skal ikke svekkes eller hindres av aldersgrenser som definerer om man er barn eller voksen i det psykiske helsevernet. Det er ingen bestemmelser i dagens lovverk som hindrer at barn og unge over 18 år kan behandles i psykisk helsevern for barn og unge. Men det er helt klart et behov for å klargjøre refusjonsordningene, slik at eventuelle hindringer i det øvrige regelverket blir fjernet. Når det nå blir åpnet for - og det synes jeg er fornuftig - at barn og unge kan beholde samme behandler utover dagens 18-årsgrense, må vi samtidig sørge for at det er mulig for en som er under 18 år, å tre direkte inn i psykisk helsevern for voksne. Dette kan f.eks. være aktuelt når en 17-åring trenger hjelp og man ser at det vil være behov for oppfølging i spesialisthelsetjenesten over tid. Det er ulik praksis på dette området rundt om i landet, men det gjøres unntak fra dagens aldersgrenser når det er tungtveiende faglige grunner for det. Vi regner med at om lag 5 pst. av alle barn i Norge vil trenge hjelp i psykisk helsevern for barn og unge. Vi ligger an til å kunne møte dette behovet innen utgangen av dette året. Vi behandler i dag mer enn dobbelt så mange barn og unge som i 1998, men vi er ikke i mål, for vi vet alle at ventetida for psykisk helsevern for barn og unge fortsatt er vesentlig lengre enn i psykisk helsevern for voksne. Grunnen er nok at det er blitt mange flere som ber om hjelp fra barne- og ungdomspsykiatrien, altså BUP. Vi må sjølsagt fortsette arbeidet med å bedre tilgjengeligheten til psykisk helsehjelp også etter at opptrappingsplanen fases ut ved utgangen av dette året. Ventetidsgarantien, som flere talere har vært inne på, trår i kraft fra 1. september i år, og er sjølsagt også veldig viktig i forhold til denne problematikken. I den forbindelse vil det komme en veileder om ventetidsgarantien som er beregnet på dem som arbeider med barn og unge som trenger slik hjelp. I tillegg kommer det nye retningslinjer for faglig prioritering som skal sikre at barn og unge blir riktig prioritert i spesialisthelsetjenesten. Større fleksibilitet på tvers av aldersgrenser er bra, slik også vi ser det. Men vi må sjølsagt passe på at dette ikke går ut over de yngste barna, som også har behov for psykisk helsehjelp i spesialisthelsetjenesten. Ventetida i barne- og ungdomspsykiatrien skal heller ikke øke på bekostning av dette forslaget, som jeg synes er godt. Barn og unge med psykiske lidelser skal få riktig hjelp på riktig nivå og til riktig tid. Mer fleksibel praktisering av aldersgrenser vil være viktig i denne sammenhengen. Jeg vil derfor komme tilbake til Stortinget på en egnet måte om hvordan vi kan løse dette, slik at ungdom som har størst behov for oppfølging etter fylte 18 år, får det - men uten at det går ut over de yngste barna som trenger hjelp fra barne- og ungdomspsykiatrien.
Dei talarane som heretter får ordet, har ei taletid på inntil 3 minutt.
Psykiatrien som system inviterer dessverre ofte til brudd i relasjoner mellom mennesker. Det gjelder ikke bare ved overgangen mellom voksenpsykiatri og barnepsykiatri, men innen psykiatrien generelt. En voksen som blir psykisk syk, kan i verste fall risikere å møte én behandler i ambulerende akuttteam, en ny behandler i akuttposten, en ny behandler ved eventuelt opphold i en annen sengepost, en ny behandler i poliklinikk og en ny behandler igjen i kommunen. Dette fører fort til svingdørspasienter. Det er også nedverdigende og slitsomt for en pasient å skulle fortelle sin historie om igjen og om igjen til mennesker en ikke kjenner. Det tar nemlig tid å bygge relasjoner. En god relasjon er ofte nødvendig for en god behandling. Å unngå relasjonsbrudd er særlig viktig for disse ungdommene vi snakker om i dag, som har relasjonsskader. Mange av pasientene med denne problematikken har opplevd at de menneskene de skulle kunne stole på, som nære omsorgspersoner, ikke har vært til å stole på. Da tar det tid å bygge tillit. Det blir viktig for pasienten å få korrigerende relasjonserfaringer, og å oppleve at det går an å få gode relasjoner til andre mennesker. Ved en rigid 18-årsgrense gikk mye verdifull tid bort til å forberede overgangen til voksenpsykiatrien - tid som kunne vært brukt til mer behandlingsrettede tiltak. Å forberede pasienter på relasjonsbrudd, at en ny terapeut skal ta over, er noe som kan ta, og ofte tar, lang tid. Når 16-18-åringer blir henvist, kan det være fristende også for hjelpeapparatet å vente litt med behandling, til de har fylt 18 år. Da skal de jo likevel videre til voksenpsykiatrien. Det er viktig at ungdom har mulighet til å komme raskt til behandling, da det er en alder hvor god behandling kan ha mye å si for utviklingen senere. Endringspotensialet er stort. I de terapiene der ungdommen har knyttet seg til behandler, kan et relasjonsbrudd bli en ny bekreftelse på at det ikke nytter å tre fram i en relasjon. Et relasjonsbrudd mellom behandler og pasient kan altså bli en bekreftelse på at gode relasjoner alltid ender med brudd, skuffelse og avvisning. Det bør derfor bli større mulighet for behandlere til å følge pasienten, uavhengig av pasientens behov, på tvers av sengeposter og poliklinikk. Jeg er glad for at en enstemmig komite har gått inn for Venstres forslag i dag. Pasienten bør settes i sentrum, ikke systemet. Dette er en utfordring for psykiatrien framover!
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 8.[[Votering, sjå side 3214]]
Stortinget går då til votering.
Under debatten har Peter Skovholt Gitmark sett fram eit forslag på vegner av Framstegspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme sak om en energipolitisk handlingsplan som omhandler forventet kraftforbruk og -produksjon i Norge, tilgangen på ulike energiteknologier og en helhetlig satsing på utvikling av nye energikilder.» Det blir votert alternativt mellom dette forslaget og tilrådinga frå komiteen. Komiteen hadde tilrådd: Dokument nr. 8:37[[2007-2008]]
Under debatten er det sett fram to forslag. Det er forslag nr. 1, frå Ketil Solvik-Olsen på vegner av Framstegspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre forslag nr. 2, frå Ketil Solvik-Olsen på vegner av Framstegspartiet og Høgre Det blir først votert over forslag nr. 2, frå Framstegspartiet og Høgre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen utrede alternative kraftprosjekt som kan sikre en akseptabel forsyningssikkerhet i Midt-Norge med bedre økonomi og lavere klimagassutslipp i forhold til produsert kraft enn de planlagte mobile gasskraftverkene på Tjeldbergodden og Aukra.» Voteringstavleneviste at det var 65 røyster mot og 35 røyster for forslaget frå Framstegspartiet og Høgre.[[Voteringsutskrift kl. 18.35.01]]
Jeg stemte feil. Jeg skulle stemt for, men stemte imot.
Då blir det 64 røyster mot og 36 røyster for forslaget frå Framstegspartiet og Høgre - med desse stemmetala er forslaget ikkje vedteke. Det blir så votert over forslag nr. 1, frå Framstegspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen fremme en handlingsplan med konkrete tiltak for å avverge en forsyningskrise i kraftforsyningen til Trøndelag og Møre og Romsdal, og legge denne frem for Stortinget i høstsesjonen 2008.»
I sakene nr. 4 og 5 ligg det ikkje føre noko voteringstema.
Under debatten har Vigdis Giltun sett fram eit forslag på vegner av Framstegspartiet. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen foreta en gjennomgang av alle forhold knyttet til en eventuell fjerning av aldersgrensene mellom barne- og ungdomspsykiatrien og voksenpsykiatrien og legge saken frem for Stortinget.»
Det ligg ikkje føre noko referat. Dermed er dagens kart ferdighandsama. Ber nokon ordet før møtet blir heva? - Møtet er heva.