Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 20. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednja poslanca: Marijan Pojbič in Jakob Presečnik. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRA ZA ŠOLSTVO IN ŠPORT DR. IGORJA LUKŠIČA. Interpelacijo je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 31 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Besedo dajem predstavniku predlagateljev mag. Andreju Vizjaku za obrazložitev interpelacije.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani ministri, ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki in Slovenski nacionalni stranki smo se podpisali pod interpelacijo o delu in odgovornosti ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča, zaradi: prvič, suma prirejanja pogojev javnega razpisa za izbor operacij za sofinanciranje investicij v športno-rekreacijsko infrastrukturo, torej, da ti pogoji ustrezajo zgolj enemu ponudniku; suma zlorabe uradnega položaja ali zlorabe uradnih pravic v skladu s Kazenskim zakonikom ter suma zlorabe Ministrstva za šolstvo in šport za prikrojevanje pogojev javnega razpisa za izbor operacij za sofinanciranje investicij v športno-rekreacijsko infrastrukturo – da ustrezajo zgolj enemu prijavitelju – in seveda ustvarjanja neenakosti pred zakonom. V nadaljevanju bom temeljito seciral razloge in ne nazadnje tudi konkretiziral kršitve zakonodaje ter vseh podzakonskih aktov. Naj pa v uvodu še poudarim, da to ni interpelacija zoper športni objekt Stožice. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani in smo tudi z dejanji v preteklosti potrdili, da je slovensko glavno mesto Ljubljana potrebovala sodoben športni kompleks, sodobno športno dvorano, sodoben nogometni stadion, in smo te projekte uvrstili tudi v resolucijo nacionalnih projektov, že v času prejšnje vlade, in smo v proračunih že tudi zagotovili potrebna sredstva; seveda takrat potem do realizacije ni prišlo. Bom tudi povedal, zakaj ni prišlo do realizacije takrat. Torej, prepričani smo, da potrebujemo tak športni park. Prepričani smo, da je ključno, da se v Sloveniji in tudi v glavnem mestu razvija športna infrastruktura, vendar smo pa hkrati prepričani, da noben minister ne sme temu cilju posvečati katerih koli sredstev. Torej, cilj ne posvečuje sredstva, da se krši zakonodaja, da se izvaja netransparentno, da se krši načelo vsem enak dostop do javnih sredstev in podobno. Ta načela zagovarja tako slovenska kot tudi evropska zakonodaja. Torej, da ne bo nejasnosti, še enkrat to poudarjam: to ni interpelacija zoper ta športni park, to je interpelacija zoper ministra, ki je v sklepni fazi izvajanja tega projekta prestopil kar nekaj konkretnih določb zakonodaje in podzakonskih aktov in seveda tudi evropskih uredb. Pa pojdimo po vrsti. Na podlagi treh prej prebranih sklepov v Slovenski demokratski stranki in Slovenski nacionalni stranki predlagamo na podlagi 18. člena Ustave in 253. člena Poslovnika Državnega zbora, da Državni zbor po končani razpravi o interpelaciji in delu odgovornosti ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča sprejme sklep, da se dr. Igor Lukšič razreši s funkcije ministra za šolstvo. Skozi kar nekaj konkretnih določb bom najprej dokazoval utemeljenost, da so bili pogoji razpisa, ki je bil seveda objavljen 2. julija tega leta, prikrojeni le enemu projektu in le enemu možnemu ponudniku. Če boste pozorno poslušali in če ne boste imeli že vnaprej zaprogramiran način odnosa do te teme, boste verjetno v tem prepoznali tudi prepričljive argumente, da podprete sklep, ki ga predlagamo; torej, da se po končani razpravi minister razreši. Prvič, minister za šolstvo in šport je z dopisom 6710-3/2010 z dne 9. junija letos vse župane občin v Republiki Sloveniji obvestil, da v državnem proračunu za leto 2010 ni sredstev za realizacijo sofinanciranja na razpisu izbranih projektov in da bo sofinanciranje preneseno v leto 2011 in tako v letu 2010 ne morejo izvesti razpisa za sofinanciranje športne infrastrukture. In sicer je navedel razlog, da zaradi restriktivnih varčevalnih ukrepov na državnem proračunu za leto 2010 "žal ni uspelo zagotoviti sredstev za realizacijo izbranih projektov, zato je bilo sofinanciranje teh projektov preneseno v leto 2011. Tako so sredstva za leto 2011 že razporejena in v letošnjem letu ne moremo izvesti razpisa. Naslednji razpis za sofinanciranje športne infrastrukture lahko pričakujete v prvem trimesečju leta 2011". In seveda v upanju, da razumejo te neljube situacije, vse župane občin v Sloveniji lepo pozdravlja minister za šolstvo in šport. Poglejte, slab mesec dni po tem, slab mesec dni po tem objavi isto ministrstvo v Uradnem listu razpis za izbor operacij za sofinanciranje investicij v športno rekreacijsko infrastrukturo, ki je seveda delno financiran z evropskimi sredstvi, delno pa s proračunskimi oziroma integralnimi sredstvi slovenskega proračuna. Torej, manj kot en mesec dni po obvestilu vsem županom, da ni denarja za razpis za občinske športne infrastrukturne projekte, ministrstvo razpiše razpis, v katerem se osredotoči na pomembne nacionalne projekte in – kot bomo videli kasneje – skozi merila in kriterije izloči veliko ali pa vse občine v tej državi, saj se ukvarja zgolj z regijami pri merilih, sploh ne z občinami, in je povsem spremenjen kurz vseh dosedanjih razpisov, kjer so se lahko na razpise prijavljale občine, glede na občinske potrebe in glede na specifiko športne infrastrukture v konkretni občini. Vse po vrsti – vse bomo dokazali. Torej, namen tega razpisa je bil sofinanciranje objektov državnega oziroma regionalnega značaja. Torej, da se financirajo občinski športni infrastrukturni projekti, kajti občine do občine znotraj regij se zelo razlikujejo. Recimo, konkretno vem, da je Posavje, zlasti Krško, dobro pokrito s športnorekreacijsko infrastrukturo; ima nekaj športnih dvoran – v Brežicah, na primer, nimamo niti ene in smo jo zdaj začeli graditi z lastnimi občinskimi sredstvi. Torej, če sledimo regionalnim kriterijem, potem določeni občinski projekti, kljub temu da so zelo potrebni in pomembni, sploh ne morejo priti v ozir. Se pravi, povsem ciljana prva določba. Druga določba. Vrednost investicije brez davka mora presegati 5 milijonov evrov in ne sme biti večja od 45 milijonov evrov. Skratka, gre za velike športne infrastrukturne projekte, ki jih je bilo in jih je kar nekaj v Sloveniji nad to številko. Se pravi, s tem se že izločujejo vsi manjši športni projekti v marsikateri manjši občini, ki te projekte še kako potrebuje. Prijavitelj mora predložiti izjavo z utemeljitvijo, da je bil začetek izvajanja operacij nujen pred oddajo vloge za ta javni razpis. To se pravi, s tem določilom je ministrstvo zavestno omogočilo, da se na razpis prijavijo tudi že začeti in praktično končani projekti. Zakaj praktično končani? Kajti, naslednja določba razpisa pravi, da morajo biti vse operacije končane do konca letošnjega leta. To se pravi, da razpis, ki je bil objavljen 2. julija letos in je težak med 5 in 45 milijonov evrov, mora biti zaključen do konca letošnjega leta, torej v petih mesecih. To je več kot očitno, da je razpis prilagojen že začetim projektom. Mene ne bo nihče v tej dvorani prepričal, da je mogoče – mimogrede, v upravičene stroške se šteje tudi projektna dokumentacija, začeti s projektiranjem ali pa tudi, da imate že projekte in pridobljeno gradbeno dovoljenje; torej, da je mogoče zgraditi objekt v petih mesecih in predložiti vso ustrezno dokumentacijo, izvesti tehnični pregled, pridobiti uporabno dovoljenje do konca letošnjega leta. To je nemogoče – kdorkoli je kdaj koli naredil kakšen projekt, vreden več kot 1 milijon evrov. Torej, več kot očitno je, da je ta določba glede višine vrednosti projekta, glede državne naravnanosti ciljev – torej, da ima državni ali regionalni pomen ter tako hiter zaključek –,več kot očitno je prirejena že začetim projektom s športnorekreacijsko infrastrukturno. Minister za šolstvo in šport, če kdo v tej državi, ima pregled nad že začetimi projekti, investicijami v državno in rekreacijsko infrastrukturo tako velikega obsega. Minister je točno vedel, kateri razpisi, kateri projekti so se približno možni znajti v krogu potencialnih prijaviteljev. In potem so sledila merila in kriteriji. Ta merila in kriteriji pa so sfiltrirala samo en projekt. In naj jih naveden, najbolj očitnega, ki je v nasprotju s slovensko in evropsko zakonodajo, kajti diskriminatorno vnaprej izločuje kar pet regij. Poglejmo ta merila. To je tako imenovan regionalni kriterij. Pod III – Prednostna merila razpisa – je tako imenovan regionalni kriterij stanja športne infrastrukture v regijah, tam se nič ne ukvarja s stanjem športne infrastrukture v občinah, kajti prijavitelji so občine, ne regije, seveda regije niso pravni subjekt in se tu sploh ne morejo prijaviti, uporabljen pa je regionalni kriterij kot merilo za ocenjevanje in tudi za odločitev projektov. V razpisu piše, da morajo prijavitelji doseči več kot 50 % točk po tem regionalnem kriteriju. Po tem regionalnem kriteriju je moč doseči 24 točk, polovica je 12 točk. Prvi regionalni kriterij je vadbena površina na prebivalca v regiji, in sicer kvadratni metri na prebivalca. To je težko – 10 točk znotraj 24 točk. To merilo ne temelji na uradnih podatkih, na primer Geodetske uprave ali popisa, temveč je stanje neuradno in verjetno tudi ni relevantno za uporabo na javnih razpisih, vendar pa tudi ni nobene metodologije in te podatki ne temeljijo, vendar jih je ministrstvo uporabilo. Kakšni so ti podatki? Regije so razvrščene glede na vadbene površine, in sicer: prvič Goriška regija, ki ima zgolj 1,12 kvadratnega metra na prebivalca, druga je Osrednjeslovenska regija z okoli 1,6, potem Zasavska prav tako okoli 1,6, potem Dolenjska 1,76, Savinjska 2,25, Notranjsko-kraška 2,20 itd. Torej je lahko točkovanje po tem kriteriju sledeče: Goriška 10 točk, Osrednjeslovenska 9 točk, Zasavska 8 točk in najnižje, recimo, Gorenjska 3 točke, Koroška 2 točki, Obalno-kraška 1 točka, Podravska 0 točk, Pomurska 0 točk. Naslednji regionalni kriterij je doseganje financiranja športne infrastrukture iz proračunov Republike Slovenije. Ta kriterij, spoštovani, še ni bil uporabljen, kar se jaz spomnim. To se pravi, pod kriterij je bilo upoštevano to, kdo je že kaj denarja dobil doslej iz proračuna Republike Slovenije za športno infrastrukturo in po tem kriteriju je najmanj dobila Dolenjska regija, druga najmanj Osrednjeslovenska, potem Pomurska, Spodnjeposavska, Zasavska, Notranjsko-kraška, Goriška, Koroška, Obalno-kraška in zopet na repu Podravska, Gorenjska in Savinjska. Potem so še štiri točke, posledica horizontalnih meril, ki jih, recimo, lahko prejmejo vse regije. Torej, 12 točk iz tega seštevka je treba doseči, da vam sploh ocenjujejo vlogo naprej oziroma je ne pošljejo nazaj. Iz tega izhaja, da naslednje regije, torej Podravska, Obalno-kaška regija, Savinjska, Gorenjska in Koroška regija sploh ne morejo doseči 12 točk. To je selektivni kriterij, ki vnaprej izloča prijavitelje na razpis. Ne morete se prijaviti, ker boste odpadli! Spoštovani župani Koroške regije ali pa kdorkoli, prebivalci, ki gledate danes to, ki poslušate z Obalno-kraške, Savinjske, Gorenjske, Podravske regije – ta razpis ni bil za vas, ker vas je vnaprej vrgel ven, ker ne morete, glede na kvadraturo že zgrajenih športnih površin na prebivalca, glede na dosedanja prejeta sredstva iz ministrstva za sofinanciranje športne infrastrukture, doseči polovico točk, 24 točk, kar je izločitveni kriterij. To je dokaz, da kar 5 slovenskih statističnih regij ne more kandidirati na javnem razpisu oziroma lahko kandidirajo, ampak ne morejo biti izbrane, tudi če imajo briljantne projekte, tudi če imajo ne vem kaj. S tem se dokazuje, da so merila ciljno naravnana na projekte v osrednji regiji in seveda enemu samemu projektu. Tako inovativno izbrani kriteriji, torej vadbene površine na prebivalca po statističnih regijah in prejeta sredstva po statističnih regijah pravzaprav niso bili nikoli uporabljeni in so prirejeni temu razpisu. Prej sem že poudaril, če bi slučajno kje še našli kakšen tak projekt – minister je vedel za njih, ker so morali biti že začeti –, bi jih s tem kriterijem še dodatno in še znova oklestili. Poglejmo še nekatere druge določbe v razpisu, ki so več kot očitno bile prirejene. Prvič, prijavitelj mora zagotoviti v novem objektu tudi prostor za delovanje javnih zavodov na področju športa. Ministrstvo za šolstvo je imelo s tem določilom v mislih javni zavod za šport Planica in javni zavod Muzej športa. Za oba javna zavoda je načelnik Urada za šport na Mestni občini Ljubljana, gospod Marko Kolenc, pred objavo razpisa v javnosti poudaril, da so že dogovorjeni za ureditev prostorov v okviru športnega kompleksa Stožice za omenjena zavoda. To je dokazljivo, javno. Potem, prijavitelj mora predložiti izjavo z ustrezno utemeljitvijo, da je nujen začetek izvajanja operacije pred oddajo vloge za javni razpis. Mestna občina Ljubljana se je krepko število let, vsaj štiri, če ne več, pripravljala na ta projekt. Kasneje bom govoril o kronologiji dogodkov. Znotraj tega ni nikjer utemeljitve, da se pa to mora zgoditi v drugi polovici 2010 in da je to nujen razlog za objavo razpisa in da verjetno bi bila katastrofa, naravna nesreča, ne vem kaj, če ta športni park ne bi bil zgrajen, zgrajen brez javnih sredstev, in seveda je potrebno objaviti ta razpis. Ta razpis, spoštovani, mimogrede, potem bom to kasneje ponovno utemeljil, je bil posledica samo enega dejstva: Športni park Stožice ni imel zaključene finančne konstrukcije, zasebni financerji so odšli, tudi zaradi objektivnih razlogov in zaradi subjektivnih razlogov; objektivni so tudi v gospodarski in finančni krizi. Torej, ni imel dovolj denarja za finančno konstrukcijo za izvedbo projekta in se je panično iskalo nadomestne vire. Spomnimo se, najprej je minister za šolstvo in šport želel od ministra za finance dobiti proračunsko rezervo za te namene. To je seveda padlo v vodo, ker je slepcu jasno, da proračunska rezerva ne more in ne sme biti namenjena in bi bilo nezakonito, če bi jo namenili za financiranje nekaterih začetih investicij, ki so v fazi trajanja izgubile finančno konstrukcijo. Torej je šlo za izhod v sili. Šlo je za to, da se zagotovi na vrat na nos v poletnih mesecih denar za dokončanje tega parka, kar je župan večkrat poudaril, da ga mora odpreti poleti in da ima tudi določene načrte s tem parkom, glede na predvolilni čas. Sedaj pa k bistvenemu – vrnil se bom k tem kriterijem, ki so zelo zanimivi – kaj sploh konkretnega očitamo ministru? Kršitev katerih zakonov? Poudaril sem, da je bil ta razpis, in sem z nekaterimi zelo konkretnimi stvarmi – mimogrede, regionalna merila – dokazal, da je bil selektiven, da je nekatere izločal. 53. člen Zakona o javnih financah pravi: "Sredstva subvencij, posojil in drugih oblik državnih pomoči se dodelijo na podlagi predhodno izvedenega javnega razpisa, objavljenega v Uradnem listu Republike Slovenije, pod pogoji in postopku, ki ga podpiše minister, pristojen za finance, če s posebnim zakonom ni drugače določeno." In sedaj pomemben stavek drugega odstavka 53. člena Zakona o javnih financah: "Minister za finance pri določitvi pogojev pri dodeljevanju sredstev za državne pomoči smiselno upoštevati načela Zakona o javnih naročilih." In tu pridemo na Zakon o javnih naročilih. Zakon o javnih naročilih v 7. členu pravi, da naročnik v postopku javnega naročanja – oziroma v tem primeru javnega razpisa – ne sme omejevati konkurence med ponudniki, zlasti ne sme omejevati možnosti ponudnikov z izbiro in izvedbo postopka, ki je v nasprotju s tem zakonom, pri izvajanju javnega naročanja pa mora ravnati v skladu s predpisi o varstvu oziroma preprečevanju omejevanja konkurence. Jaz ne vem, spoštovani minister za šolstvo in šport, kje je lahko še bolj močna utemeljitev, da ste z merili, s samim razpisom omejevali možnost konkurence, da ste s samim razpisom selekcionirali potencialne prijavitelje in jih fokusirali zgolj v enega. Vi ste utemeljevali, da se izmišljujemo, ko smo vložili interpelacijo, s tem, da se lahko pojavijo vsi, saj bo izbranih lahko več. Seveda, imeli ste pregled nad že začetimi večjimi projekti v državi ali pa tistimi, ki so tik pred začetkom, saj taki veliki projekti se ne morejo in tudi ne smejo odvijati brez vednosti ministrstva za šolstvo in šport. Vendar ste na koncu izbrali zgolj enega, in to je Športni park Stožice. Poglejte, jaz ne verjamem, spoštovani minister, v naključja in tudi ne verjamem v to kronologijo dogodkov, da je mogoče seveda mimo neciljnega razpisa. Pa poglejmo še drugo očitano vam kršitev zakonodaje. Velja uredba o izvajanju postopkov pri uporabi sredstev evropske kohezijske politike v Republiki Sloveniji v programskem obdobju 2007–2013, ki temelji in je pravzaprav izvedbena uredba številnih uredb Evropske unije in je tudi usklajena s slovensko zakonodajo in ima tudi podlage v slovenski zakonodaji. Ta uredba v 16. členu določa potrditev in izvajanje projektov in skupine projektov in znotraj tega 16. člena se opredeljujejo tudi izjeme, da lahko pride tudi do sofinanciranja oziroma izbora operacij, ki se sofinancirajo, oziroma izbora projektov, ki se sofinancirajo, tudi če so se postopki oddaje javnih naročil oziroma postopki izvajanja projektov že začeli. Predvideva dve izjemi, samo dve izjemi. Prva izjema je, če je tak projekt v načrtu razvojnih programov. Ne vem, podučite me, ampak jaz ne vem, ali je – oziroma ni športni park Stožice v načrtu razvojnih programov rebalansiranega državnega proračuna za leto 2010. To je ena stvar. Druga mogoča izjema je pa, če že v fazi javnega naročanja del, predhodno oddanih del, preden jih torej potrdi, preden dobi ponudnik sklep, da je projekt deležen pomoči države, to se pravi, da so bili postopki oddaje del izvajani v skladu z zakonom o javnih naročilih in da je pri tem sodelovalo tudi Ministrstvo za šolstvo in šport z oddanim soglasjem, kakor tudi organ upravljanja. Torej, če povzamem, bi lahko bil izjemoma športni park Stožice sofinanciran z evropskimi sredstvi, če bi bil v načrtu razvojnih programov in še pod pogojem, da so se vsa dela za ta športni park oddala po zakonu o javnih naročilih. Pa vas sprašujem, ali so se vsa gradbena, gradbeno-obrtniška dela in vsa dela na Športnem parku Stožice izvajala v skladu z zakonom o javnih naročilih? Ali so bili vsi izvajalci izbrani v skladu z zakonom o javnih naročilih? To se pravi, tudi vsi tisti s strani družbe Grep. In poglejte v kronologiji dogodkov nemogočo zadevo: 2. 7. je bil torej razpis, 23. 7. do 12. ure je bil rok za oddajo vlog, 23. 7. 2010 je bil rok za oddajo vlog, 30. 7. je bil poslan sklep Mestni občini Ljubljana o izboru. Se pravi, da so izbrani. Spoštovani, jaz, prvič, ne poznam – pa smo že nekaj tega "dali skozi" in verjetno vsi tisti, ki ste kdaj kakšen razpis objavili ali pa se prijavili nanj –, da bi bil v enem mesecu že izbran, se pravi sklep o izboru. Izgleda, da se je mudilo neverjetno. Še posebej za tako velik razpis. Tu ste župani, ki ste se prijavljali na nešteto razpisov. V enem mesecu je bil - ja, v tem primeru je bila to učinkovita uprava, ker je bila želja in volja, da se to naredi. In mene zanima, ali je želja in volja, da se to naredi tudi v številnih drugih primerih, ker se je tu vnaprej vedelo. Se pravi, 30. 7. je bil izdan sklep o izboru oziroma sklep, da mestna občina prejme teh slabih 9 milijonov 400 tisoč evrov. 9. 8, torej en teden po tem, je bil pa tehnični pregled in izdano začasno uporabno dovoljenje. In predmet sofinanciranja, po izjavah gospoda Jankovića, so gradbeno-obrtniška dela. To se pravi, to so pa res fantastični – če kdo temu verjame, jaz ne – izvajalci, da lahko v enem tednu vedo, da bodo dobili sredstva, so izbrani po postopku javnega naročanja, zaključijo dela in predložijo dokumentacijo, s katero so sposobni iti na tehnični pregled in posledično – pridobitev začasnega uporabnega dovoljenja. Če mislite, spoštovani minister, da mi temu verjamemo ali da verjamejo tisti, ki so kdaj kaj naredili v svojem življenju, se hudičevo motite. Še nekaj. V vašem javnem razpisu piše, da "sredstev ni mogoče dodeliti za operacije, ki so že končane." Torej, od 30. 7. naprej so se lahko izvajala tista dela, ki so bila končana do 9. 8., ko je bil tehnični pregled. Vmes je bil pa še postopek izbora, kajti ta, ki je začel dela, je moral biti v skladu z zakonom in zakonskim določilom, ki sem ga prej prebral, izbran kot izvajalec. Torej, spoštovani, ne nas tako podcenjevati, da mislimo, da je to mogoče, da je to transparentno in da ni ciljano v en sam projekt in da pri tem ni uporabljeno izkrivljanje izbire možnih ponudnikov in tudi omejevanje konkurence. Zakaj taka panika oziroma zakaj takšna odkrita in, bi rekel, močna pomoč Ministrstva za šolstvo in šport temu projektu na koncu, in sicer v juniju leta 2010? Zakaj te podpore ni bilo temu projektu že v letu 2008, ko sta vlada in minister prevzela svojo funkcijo? Zakaj ne v letu 2009? Zakaj šele, spoštovani, na koncu, torej, v juliju leta 2010? Zaradi tega, ker se je sfižila, sesula finančna konstrukcija projekta, ker ni bilo financerjev, ker je športni park bil praktično zgrajen, ker je vrednost investicije znatno narasla in je bilo treba iskati dodatne vire. To je razlog - investicija se je finančno sesula. Se pravi, sprva je bilo predvideno javno-zasebno partnerstvo, pri čemer zasebni partner naredi vsa investicijska in vsa gradbena dela, javni partner, Mestna občina Ljubljana, zgolj po končanem projektu zagotovi zemljišča oziroma izvede prenos zemljišč. Sprva je bila predvidena investicija 81 milijonov evrov – govorim v tem ožjem delu, ki govori o športni infrastrukturi, seveda je investicija bistveno večja, če dodamo še zasebni del, se pravi trgovski nakupovalni center. In seveda je vrednost tudi te investicije v javni del neverjetno zrasla zaradi dodatnih del, ogrevalne dvorane in ostalih površin, o katerih smo lahko veliko brali v teh mesecih. Torej, zmanjkalo je denarja, ker je investicija narasla in ker so se umaknili iz nje zasebni partnerji. Konkretno, tu je bila Delta, pa tudi najemniki tega zasebnega dela, ki niso v takšni meri posegali po najemu, kot je bilo sprva predvideno. Spoštovani minister, v takem primeru se javnih sredstev ne sme dodeliti. Javnih sredstev se ne sme dodeliti, če ni jasne finančne konstrukcije in če ni jasne vrednosti projekta. Naj mi tu nekdo izmed vas pove, ki je bil deležen javnih sredstev, brez da bi vedel tisti, ki da javna sredstva, koliko bo projekt na koncu stal in kdo so ostali viri za financiranje tega projekta. V tem primeru je bil denar dodeljen. V tem primeru je bil denar dodeljen; in ne malo! Jaz vas, spoštovani, ne bi obremenjeval s tem, koliko zapletov je bilo še naknadno s tem projektom. To se pravi, v smislu dokazovanja ekonomske upravičenosti, ko smo videli, da so se športne površine oddajale v najem za krepko več kot 10-krat nižjo vsoto, kot je predvideno v elaboratih ekonomske upravičenosti. Ne nazadnje je moral minister za okolje in prostor prirediti uredbo glede preprečevanja svetlobnega onesnaževanja, kajti luči na stadionu so prekomerno svetlobno onesnaževale okolje in posledično je bilo treba poseči tudi po tem ukrepu. Na koncu smo celo ugotovili, da so predmet prijave Mestne občine Ljubljana na ta razpis samo obrtniška dela, gradbeno-obrtniška dela. To se pravi, da so projekt secirali, kajti vrednost projekta je presegla 45 milijonov, s tem bi izpadel, in potem so samo delček projekta prijavili. In spoštovani, povejte mi, kako je samo za gradbeno-obrtniška dela mogoče narediti elaborat ekonomske upravičenosti, če ne vidimo celega projekta; kako je mogoče narediti samo za ta del projekta DIIP, dokument identifikacije investicijskega projekta, ki je obvezna priloga vsakemu sofinanciranju? Mimogrede, vsi ti dokumenti so bili že narejeni davnega leta 2008 ali pa še pred tem. To se pravi, dokumentacija je bila stara, projekt se je povsem spremenil in minister ni videl nobenega problema v sofinanciranju takšnega projekta. Torej, še enkrat, minister, očitamo vam kršitev 53. člena Zakona o javnih financah v povezavi s 7. členom Zakona o javnih naročilih, ker ste pri tem projektu omejevali ponudnike, ste razpis v celoti prilagodili samo enemu ponudniku, ste ravnali v nasprotju z načeli omejevanja konkurence, z načeli transparentnosti in z načeli enakosti pred zakonom. Ni moč – in to je prvi očitek in da ste ravnali v nasprotju s 16. členom uredbe, iz katere izhaja uredba, ki sem jo prej prebral, o črpanju sredstev, torej o izvajanju postopkov pri uporabi sredstev evropske kohezijske politike, še posebej zaradi utemeljitve, da je v tem primeru bilo upravičeno začeti investicijo, preden ste dodelili državna sredstva oziroma sredstva državnega in evropskega proračuna. Večkrat se je v javnosti pojavilo tudi, češ da gre za evropska sredstva, saj ne gre za državna. Ni res! Nobena evropska sredstva, sploh pa ne za tak namen, ni mogoče v celoti, 100 % zagotoviti iz evropskega proračuna, kajti vsa sredstva je treba dodati, podkrepiti bodisi iz evropskega, bodisi občinskih proračunov, bodisi zasebnih virov. Poglejmo še nekaj zelo zanimivih določb iz samega akta o koncesiji, ki je bil sklenjen pred izvedbo postopka oddaje javnega naročila in tudi pred izborom samega investitorja. Torej, cela zgodba Športnega parka Stožice se je začela že zelo davno in še preden je mestna občina izvedla oziroma ta javni razpis, mednarodni javni razpis za iskanje zasebnega partnerja, je izdelala dokument Identifikacije investicijskega projekta in tam tudi že predvidela javno-zasebno partnerstvo. Takrat je bila izračunana tudi ekonomska upravičenost te investicije in so bile izračunane tudi neto vrednosti in interne stopnje donosnosti. To je bilo narejeno v letu 2007. Šele leta 2008 je MOL izbrala Grep za javno-zasebnega partnerstva, pri čemer je predvideno, da je za gradnjo večnamenskega nogometnega stadiona, športne dvorane ter spremljajočih objektov vrednost le-tega 81 milijonov brez DDV-ja. Sklenjen je bil akt o javno-zasebnem partnerstvu, kjer je, recimo, v 3. členu pisalo: "Zasebni partner bo moral v celoti zagotoviti financiranje projekta. Za potrebe... " To se pravi, že ob podpisu pogodbe o sklenitvi javno-zasebnega partnerstva in izvedbi projekta zasebni partner ni imel garancije ali dokazila o finančni sposobnosti izvesti projekt. Saj se je na koncu to tudi sfižilo. Ni imel garancije, nikakršne! Jaz vam to govorim, to je očitek MOL-u, ampak vi ste v tak projekt stopil. Nadalje določa 3. člen: "Za potrebe realizacije projekta bo javni partner prenesel na zasebnega partnerja stavbno pravico v obsegu in za obdobje, kot bo dogovorjeno v postopku izbire zasebnega partnerja. Po zaključku gradenj in uspešno izvedenem prevzemu objekta bosta javni in zasebni partner sklenila sporazum o delitvi etažne lastnine na zgrajenih objektih, ki bo v bistvenih elementih dogovorjen v postopku izbire zasebnega partnerja." Torej, zemljišče, kjer bo zgrajen večnamenski nogometni stadion, bo ostalo v javni lasti. Težava pri tem se lahko pojavi, če bo zasebni partner obremenil zemljišče ali zgrajene objekte za namene pridobitve kredita. Tudi to je ena velika velika nejasnost pri tem. 8. člen – pogoji za izbiro. Javni partner, MOL, mora v postopku izbire zasebnega partnerja preveriti, ali je zasebni partner ekonomsko in finančno ter tehnično in kadrovsko sposoben prevzeti naloge izvajalcev javno-zasebnega partnerstva. Kandidati morajo v postopku izbire izkazati, da imajo zagotovljen dostop do finančnih sredstev za realizacijo celotnega projekta. Zasebni partner še vedno ni imel in še danes nima zagotovljene finančne konstrukcije in denarja za realizacijo. 12. člen – zelo zanimivo! Zasebni partner mora s pogodbo prevzeti poslovno tveganje financiranja celotnega projekta javno-zasebnega partnerstva, tveganje, projektiranje, tveganje gradnje, in iz njega izhajajoča tveganja. Na koncu zmanjka denarja, vskoči država, spoštovani minister, pri čemer je javna oziroma in jasna določba 12. člena. Tudi 13. člen govori, kaj je naloga javnega partnerja in kaj je naloga zasebnega partnerja. Javni partner bo prevzel sofinanciranje izgradnje komunalne in prometne infrastrukture, kot je dogovorjeno s pogodbo – nič več. Javni partner ne bo prevzel nobenih drugih finančnih obveznosti, povezanih s projektom in gradnjo, s projektiranjem in gradnjo. Zgodilo se je to, kar se je zgodilo, in država pomaga. Torej, zadeva je bila sprva zelo lepo zamišljena in tudi sam osebno sem jo podpiral, sem rekel, poglejte, zanimiv, mogoče celo vzorčen primer javno-zasebnega partnerstva, na eni strani imamo poslovneže, ki želijo poleg nekih obveznosti dobiti tudi neko poslovno priložnost, nek trgovski center, in po drugi strani imamo Mestno občino Ljubljana, ki želi dobiti športni stadion, športni kompleks Stožice. Zmenila sta se, da bosta sodelovala, zasebni investitor bo financiral vso gradnjo. mesto bo pomagalo pri komunalnih zadevah in prometu. Na koncu bo mesto preneslo zemljišče na zasebnem delu v last zasebnega partnerja in država in mesto bosta dobila stadion, pravzaprav v zameno za zemljišče in nekaj vlaganj v komunalno infrastrukturo. Lepo je bilo videti! Tudi vi verjetno ste bili veseli, da boste lahko rezali trak tega, brez da bi zagotovil en evro, ker ga niste v nobenem proračunu preteklih let. Vendar se je na koncu zadeva sfižila, na koncu je odstopil zasebni partner Delta. Močno se je iskalo ostale partnerje, se jih ni našlo in župan je poklical na pomoč državo. Poklical je na pomoč ministra za finance, poklical je na pomoč premierja, poklical je na pomoč vas. Premier je rekel, da državni proračun ne bo vložil niti centa javnih sredstev v ta projekt. Ali res?! Minister za finance je seveda odklonil eklatantno kršitev zakonodaje, kjer ste mu poskušali iz proračunske rezerve vzeti nekaj 10 milijonov evrov za financiranje tega projekta. Vi, spoštovani minister, pa ste šli po poti "cilj posvečuje sredstvo"; šli ste po poti, da vehementno, močno podpirate ta projekt. Prepričan sem, da ga niti eden v tej razpravni dvorani, projekt kot takšnega, ne podpira – vsi ga podpiramo. Vendar ste pri tem šli "malo po domače" z javnimi in evropskimi sredstvi. To vam očitamo, spoštovani minister! In očitamo vam, kot sem že dvakrat povedal in ne bi še tretjič, morebiti tudi potem kasneje, če bo treba, konkretne kršitve zakonodaje. Mislim, da je vsem izmed nas, ki smo le zakonodajna veja oblasti, pravzaprav jasno, da se ne smejo, ne glede na določbe zakona, tudi če jih ne bi bilo, da se ne smejo državna javna sredstva uporabljati diskriminatorno, za vnaprej izbranega ponudnika. Da, smejo se samo v enem primeru: če zakon tako specifično določa oziroma če je to specifično določen projekt in je potem tudi zakonsko tako opredeljeno. V tem namenu – ja, in tak projekt mora biti v ustreznih dokumentih Vlade in parlamenta. V tem primeru tega ni bilo. Torej, vsakemu je jasno, verjetno, da je šel denar zaradi te vaše ihte po podpori temu projektu, ko je bilo treba podpreti in zagotoviti denar in manjkajoča sredstva, ker so odpovedali zasebni partnerji. Sam sem zadnjič z veseljem poslušal in nisem mogel verjeti svojim ušesom, ko sem slišal kandidatko za županjo s strani Socialnih demokratov, ki nekaj mandatov sedi v mestnem svetu. Ko so jo vprašali, koliko bo Mestno občino Ljubljana stal projekt Stožice, je rekla, da ne ve. Verjetno tudi ne more vedeti, kajti iz dneva v dan so številke in končne vrednosti tega projekta višje in nihče ne ve, koliko bo manjkajočih sredstev potrebnih, ki jih bo moral ob tako klavrni udeležbi zasebnih partnerjev zagotoviti mestni proračun. Prepričan sem, da lahko kandidati za župana v Mestni občini Ljubljana prepolovijo svoje predvolilne obljube ali jih delijo z 10, zaradi tega, ker večina denarja v naslednjih letih bo šla za pokritje manjkajočih finančnih sredstev za športni park Stožice. Spoštovani poslanci, še posebej spoštovani dolgoletni poslanec Tone Anderlič, nemogoče je trošiti javna sredstva, nemogoče [[...]]
Kolega Vizjak [[...]]
[[...]]je namenjati denar za sofinanciranje [[...]]
Kolega Vizjak [[...]]
[[...]]projektov, če ni jasno določene finančne konstrukcije in jasno določene višine sredstev. Ni mogoče! Ni mogoče! To preprečuje zakonodaja. V tem primeru je temu tako, zato to govorim.
Kolega Vizjak [[...]]
[[...]]V tem primeru je seveda več kot očitno, da nihče ne ve, kolikšna je končna višina investicije v športni park Stožice, in se niti ne ve, kako bo ta investicija obremenila tudi državne proračuna, ne samo mestni proračun, v prihodnjih letih. Torej, ko govorimo o kršitvah konkretne zakonodaje, so gotovo kršeni tudi načeli gospodarnosti, transparentnosti, ki sta podkrepljeni v zakonu o javnih naročilih in zakonu o javnih financah, da se sme vstopati v projekte samo takrat, kadar so predvidljive in tudi jasne finančne posledice. Jaz sem bil dve leti župan, vi ste nekateri tu desetletja ali celo več župani in veste, koliko problemov imate z dokazovanjem upravičenih stroškov, ko dostavljate račune ministrstvom, s tem, kdaj so računi, ali so pravilno napisani, ali so pravilno datirani, zavračajo vam zaradi pik in vejic vse. Tu pa ni bilo problema, če bo predložil račune iz leta 2007, 2008; torej, račune bo predložil v naslednjih mesecih, do konca leta 2010. To se pravi, račune za dve leti nazaj. Spoštovani, to je unikum, tega ni bilo! Ne me, prosim, prepričevati, da je to naključje, da so imeli vsi enake možnosti, da to ni bilo prirojeno in prikrojeno zgolj temu, enemu in samemu ponudniku. Seveda je pri analizi razpisa še veliko, milo rečeno, čudnih določb in tudi selektivnih določb. Bom še kakšno potegnil ven. Na primer ta, da se po koncu ne smejo spremeniti lastniške strukture. V pogodbi javno-zasebnega partnerstva pa je napisano, da bo prišlo do teh sprememb. To se pravi, da bo del zemljišča, ki so sedaj predmet sofinanciranja, prišlo v zasebno last; se pravi, ta del, ki je namenjen tudi poslovnemu, zasebnemu delu oziroma trgovsko poslovnemu centru. Namen samega projekta je bil dober. Namen je bil, kot sem že povedal, v javno-zasebnem partnerstvu narediti javno športno infrastrukturo in hkrati trgovsko poslovni center. Verjetno je bilo načrtovano in vse študije ekonomske upravičenosti v času, ko ni bilo v Sloveniji pa v svetu pa v Evropi svetovne gospodarske krize. To je res. Ne bom paralel vlekel. Torej, v samem začetku je bilo vse v redu, potem se je pojavila kriza in zasebni partner je "potegnil ročno", je ustavil, je izstopil iz projekta, konkretno Delta holding. Iskal se je nadomestni partner – še danes ga ni. S težavo se oddajajo poslovni prostori tega še ne zgrajenega poslovnega trgovskega centra, kajti trošenje prebivalstva v Sloveniji je padlo, donosi v trgovini so nižji, v trgovin imamo, sploh v Ljubljani, ogromno in preveč in verjetno bi neki nov trgovski gigant nadgradil in povrnil to ekonomsko upravičenost, vendar tega ni bilo in kriza je naredila svoje. V teh primerih bi verjetno tudi javni partner moral "potegniti ročno" in reči, da se nam je pa zadeva sfižila, zadeva je žrtev krize, žrtev preračunov, izračunov iz nekega časa in je treba spremeniti koncept, se dogovori z ministrstvom za šolstvo o uporabi evropskih sredstev in na novo postaviti projekt v nekaj spremenjeni obliki, narediti nove dokumente in dokument predložiti in ga izvesti. Jaz sem prepričan, da ga je bilo treba izvesti, vendar je javni partner vztrajal na začrtani poti, ki je šla v brezno. V brezno, ne v naravi, športni park je zgrajen, ampak pustilo bo finančno pogorišče vsaj na treh nivojih: zasebnemu partnerju Grep, v Mestni občini Ljubljana in bo seveda delno oplazilo tudi državni proračun, kot je videti oziroma kot smo videli skozi ta razpis in sklep o izbiri tega partnerja. Vse to bi se, spoštovani minister, dalo narediti z nekoliko več truda, spoštovanja predpisov in ne nazadnje spoštovanja davkoplačevalskega denarja. Vi ste pa nasedli znani ihti ljubljanskega župana. Vi ste nasedli paniki, češ da je treba na vsak način narediti to tako, kot je, in da je treba rezati trak – se ve kdaj, pred letošnjimi volitvami. Ko prehajamo na ta politični plan, naj povem, da ne gre za to, da bi vi delali s tem uslugo za nekaj, kar se bo zgodilo. Recimo, s to podporo gospodu Jankoviću – mimogrede, kar počnete, je zelo zoprno tudi do vaše kandidatke. S tem ste pravzaprav poplačali podporo, ki jo je gospod Janković izrazil sedaj vladajočemu trojčku pred državnozborskimi volitvami leta 2008. Niste mu mogli, seveda ne, ker bi bilo nelogično, nespametno, nezakonito, vrniti tistih 60 milijonov, o katerih ponavlja gospod Janković kot lajna, da mu jih je ukradla prejšnja vlada. Tega mu niste mogli narediti, ker je nelogično, nespametno in nemogoče. Ste mu pa želeli na vsak način pomagati pri vsakem koraku, in tu je eden izmed teh načinov, kjer ste pa vi prestopili. Povsem na koncu te svoje uvodne utemeljitve sem se osredotočil na nekaj tistih ključnih, bistvenih točk, ki jih bo, spoštovani, zelo težko omajati. Torej, regionalni kriterij razpisa je izločil 5 od 12 statističnih regij. In če to ni dovolj kot dokaz za to, da je bil javni razpis omejevalen, da ni bil enak do vseh, da je omejeval konkurenco in da je omejeval ponudnike, potem ne vem, kaj je dokaz za to. Pa še nekaj, sredstva kohezijske politike so namenjena odpravljanju regionalnih razlik. Po navadi so namenjena revnejšim, zato da dosežejo povprečje in s tem tudi dvignejo povprečje. V tem primeru je odšlo slabih 10 milijonov evrov v nasprotju s tem načelom kohezijske politike. Še marsikatero načelo je bilo pohojeno pri vsem tem, in, spoštovani minister, pozorno vas bomo poslušali. V času razprave se bom vanjo tudi vključeval in podrobno utemeljeval posamezne navedbe. Zato več kot podčrtano ugotavljamo, da ste prekršili zakonodajo in da ste izpolnili pogoje za to, da vas danes Državni zbor razreši. Čisto na koncu pa samo še to: če mislite, da ste z aroganco, s katero ste se odzvali na interpelacijo, utemeljili svoje zakonito ravnanje, se motite. Vi ste pravzaprav diskvalificirali vlagatelje interpelacije, brez da bi se resno spopadli z argumenti, ki sem jih ne nazadnje tudi danes naštel. Omalovaževali ste dobršen del parlamenta, gre za dve poslanski skupini, ki skupaj štejeta več kot eno tretjino Državnega zbora, se pravi več kot 30 poslancev, na tak način, da ste ozmerjali to interpelacijo in jo spustili na nek gostilniški nivo. Prosim vas, da te napake v tej diskusiji v parlamentu ne ponovite. Hvala.
Hvala lepa. Odgovor ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča na interpelacijo ste prejeli z dopisom z dne 30. avgusta 2010. Besedo dajem ministru dr. Igorju Lukšiču za obrazložitev pisnega odgovora.
Cenjeni predsednik, hvala za besedo. Posebej pozdravljeni predlagatelji interpelacije, ker danes pač imamo to čast, da se posebej ukvarjamo z zadevo, ki je po eni strani tragična tudi zato, ker zdajle teče seja Vlade, ki odloča o proračunu. In s tega stališča je bila ta interpelacija res dobro merjena, naravnana proti športu in šolstvu, ker je v najšibkejšem času, se pravi, ko se določa proračun, obremenila ministra in ministrstvo z neko nepotrebno zgodbo. Odgovoru na interpelacijo, tako javnemu kot pisnemu odgovoru, z izkazom visokega spoštovanja do tega zbora, smo namenili 26 strani s prilogami, tako da smo izkazali čast Državnemu zboru, ki mu gre. To, kar je gospod na koncu povedal, okvalificirali interpelacijo kot tekst, tako kot ji gre. Namreč, jaz sem tudi minister za šolstvo. In tako besedilo delati za zgled mlade generacije je neprimerno. Treba ga je okvalificirati tako, kot si besedilo zasluži, in ni bilo dobro pripravljeno. Nekatere stvari ste umaknili. Recimo, to kar smo ugotovili, da gre za izrazito podtikanje in šlamparijo, da govorite, da je bila komisija sestavljena iz šefice vodje kabineta, kar ni res in veste, da ni res. In danes niste umaknili tega! Torej, zadeve ne gradite na dejstvih, ne gradite na naravoslovnih dejstvih, ampak gradite na nekih predsodkih in političnih prepričanjih, ker je nekorektno. Če hočemo dvigniti politično kulturo v tej državi na višjo raven, potem je treba vpeljati tudi nekatere nove standarde. Tam zadaj se že vrti za tiste, ki jim je bliže, da berejo še nekatere nove interpretacije tega, za kaj gre, recimo, pri črpanju evropskih sredstev. Namreč, interpelacija se dotika enega samega razpisa. Če se bo Državni zbor v sistemu delitve oblasti ukvarjal z vsakim razpisom na tak način, kar je pristojnost izvršne veje oblasti, potem bo ta država imela velike težave. Pustimo izvršni veji oblasti, da opravi svoj posel, in se ukvarjamo vsak s svojo pristojnostjo. Torej, za kaj gre pri črpanju sredstev iz evropskih skladov. Celotna sredstva iz naslova ESSR za Slovenijo so znašala dve milijardi, recimo, evrov. Od tega je 78,8 milijonov evrov odpadlo na športno rekreacijsko infrastrukturo. Torej, s tem upravlja Ministrstvo za šolstvo in šport. Sredstva, ki so že bila dodeljena, so bila dodeljena na naslednji način. V letu 2008 je ministrstvo objavilo dva razpisa: enega marca, enega septembra. To je bilo, mimogrede, volilno leto. Sedaj praznujemo dve leti od trenutka, ko se je ljudstvo v Sloveniji odločilo, da zamenja, spremeni vlado, in mislim, da po dveh letih lahko ugotovimo, da se je ljudstvo odločilo dobro. Prejšnja vlada je razpisala dva razpisa: prvega v višini 14 milijonov, drugega v višini 7,5 milijonov in 42 milijonov evrov je ostalo za Planico. Kako je prišlo do tega javnega razpisa? Poslušali smo zgodbo predlagateljev, kako se jim zdi, da je prišlo do tega razpisa. Ampak če gremo z neko metaforo, kaj se komu zdi. Poglejte, število pi [[π]] je bilo vneseno v matematiko kot sredstvo za to, da se lažje izračuna ali pa, da se sploh lahko izračuna kvadratura kroga. Če se komu pi samo zdi, potem ima en diskurz, mi pa moramo na Vladi izračunati kvadraturo kroga. Torej, imamo različno logiko: "pi-zdenje" in na drugi strani kvadratura kroga. Torej, kako je prišlo do tega javnega razpisa? Direktorat za šport je ugotovil, da število izbranih projektov prav za te majhne občine, dva razpisa za infrastrukturo – odstopajo. Zakaj? Zaradi tega, ker nimajo tistih 20 % za plačilo DDV-ja. Sedem od dvanajstih je odstopilo. Tako je ostalo 9,4 milijonov evrov iz tega naslova, torej 5 milijonov iz nerealiziranih projektov, teh malih, 4 milijone iz nerealiziranega projekta centra Planica in 400 tisoč zaradi tega, ker dinamika nekaterih projektov ni šla naprej. Torej 9 milijonov 400. Kar je naredil minister, je, da je rekel, da je ta sredstva treba porabiti letos, ker sicer ostanejo v evropskem proračunu, zaradi moči, ki jih ima ta država pri črpanju. Predstava, da se da ta sredstva prenašati, je napačna, ker ta sredstva mi lahko prenašamo naprej v naslednja leta, samo jih ne bomo počrpali. Takrat moramo mi počrpati druga sredstva. In to je glavni problem. In razumevanje tega dejstva je ključno. In to je minister hotel narediti, da se sredstva počrpajo. In naslednje: kako se pripravi razpis? Ministrstvo je imelo dve možnosti na razpolago. Prvič, da gre v razpis – to, za kar smo se odločili – in drugi mehanizem, ki je popolnoma legitimen in legalen, da bi se odločilo, da gre za neposredno potrditev operacije. Torej, če bi mi imeli kateregakoli favorita, potem bi šli v neposredno potrditev operacije in ne bi bilo treba iti v razpis. Ampak mi smo šli v razpis. Zaradi tega, ker smo vedeli, da je teh možnih prijaviteljev več. In vi veste, da so se prijavili štirje, dva sta izpolnjevala pogoje. Dva sta izpolnjevala pogoje. Kaj boste rekli na to? Dva sta izpolnjevala pogoje! In še tretji bi izpolnjeval pogoje, če se ne bi zapletel v neke zgodbe, ki jih ima z eno od zvez. Torej s tem vse skupaj pade. Dva sta izpolnjevala pogoje, ne eden! [[...]] [[medklic iz klopi]] Ja, 20 bi jih lahko izbrali. Poglejte, to je ena zadeva. Torej, s tem očitati, da je kriterij oziroma da so bili pogoje prirejeni, je popolnoma deplasirano. Če bi počakali kakšen dan z vložitvijo interpelacije, bi ugotovili to dejstvo, vi ga še do danes niste, ampak jaz vam ne morem pomagati. Poglejte, obstaja še en drugi vic. Dva se srečata in preizkušata znanje matematike. Eden vpraša drugega, koliko je dva plus dva. Oni pravi, da ne ve. Prvi pravi, ker ne veš, ti povem: štiri. Čez nekaj časa spet vpraša, koliko je dva plus dva. Oni zopet pravi, da ne ve. Pa pravi prvi, da mu je prej povedal, in mu še enkrat pove: štiri. Pa ga čez nekaj čas še enkrat vpraša, koliko je dva plus dva. In mu pravi prvi: "Ja, madona, si neumen, že dvakrat sem ti povedal, da ne vem, ti me pa še zmeraj sprašuješ!" In koliko časa bo treba še tukaj govoriti, da bo jasno, da je dva plus dva štiri. Dva sta se prijavila, dva sta izpolnjevala pogoje, torej ni razloga, da bi kdorkoli v tej državi še trdil, da je bil razpis prilagojen samo enemu prijavitelju. To je ena zadeva. Druga zadeva je pa vprašanje tega, kako stvari tečejo in koliko je minister neposredno vpleten. Jasno, da obstaja splošna predstava ljudi, ki niso nikoli bili ministri ali predsedniki vlad ali bili v Državnem zboru, da ima minister koš denarja in ga potem razporeja najboljšim prijateljem, znancem in komurkoli. Ta predstava je lahko upravičena pri tistih, ki niso nikoli bili zraven, ne pa pri teh, ki so kdaj bili ministri. In da širijo in podpirajo to predstavo, ki je napačna! Ljudem je treba povedati, da je ta država urejena in ima neke postopke pri pripravi, v tem primeru razpisov. Kako gre razpis? Ministrstvo pripravi samo oziroma minister najprej sproži postopek, v tem postopku določi nekaj osnovnih zadev: koliko denarja je, da se ga razdeli, namen, torej športna infrastruktura, in komisijo, ki potem pripravi tak razpis. Ampak poglejte, pri koheziji ne pripravi razpisa ministrstvo oziroma ta komisija, ampak pripravijo osnutek razpisa. Zakaj? Zaradi tega, ker je organ upravljanja ne ministrstvo, ampak Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Torej, SVRL in oni potrdijo razpis, oni nosijo odgovornost za razpis. Torej, če bi bilo karkoli formalnopravno narobe ali karkoli, je ta služba naslov. Zakaj? Zaradi tega, ker se je že prejšnja vlada ali pa Republika Slovenija odločila, da bo to organ upravljanja in da bo tam skoncentrirano vse znanje ali pa glavnina znanja, ki ga mora Slovenija imeti, kako se črpajo sredstva, da jih bomo dejansko počrpali, da bo vse v skladu z zakonom in predpisi. Če zaključimo ta del zgodbe: že sistem priprave javnega razpisa onemogoča ministru, da bi priredil, prikrojil ali komurkoli na kožo pisal javni razpis. Enostavno ne more, tudi če bi hotel. Potem glede teh očitkov o regionalnem kriteriju in tako naprej. Ministrstvo je zdaj po tej perspektivi izdalo tri razpise, ta je bil tretji. Razlike med temi razpisi spadajo v dve skupini. Prve so neke osnovne razlike, ki govorijo o tem, koliko sredstev je bilo razpisanih. Enkrat jih je bilo 14, enkrat 7, enkrat 9. Druge razlike pa izhajajo iz tega, da so se v skladu s predpisi in izkušnjami razpisi izboljševali. Kar je imel ta razpis prvič in drugi tega niso imeli, je, da operacija ne sme biti predmet državnih pomoči, da gre za prepoved dvojnega financiranja. To je višji standard, to, čemur predlagatelji interpelacije čudijo, to je višji standard: da gre za povečanje vadbenih površin, da gre za zagotavljanje novih delovnih mest, da gre za organizacijo športnih prireditev na najvišjih ravneh, da je vrednost investicije nad 5 milijonov evrov. Zakaj nad 5 milijonov evrov? Zato, ker so kolegi na športnem oddelku ugotovili, da se je sposobnost črpanja na ravni občin za majhne projekte že izkazala kot nemožnost, če je ravnokar 7 občin odstopilo od tega, da bi porabile ta sredstva. Ob tem bi rad še to povedal, ko se govori, kako je ministrstvo obvestilo občine junija o tem, da ni sredstev v državnem proračunu. Tu gre za dve različni stvari: v državnem proračunu ni sredstev in žal, mogoče tudi po zaslugi te interpelacije, jih ne bo tudi v naslednjem letu. Ker se mora minister boriti z opozicijo, namesto da bi se boril s finančnim ministrom za večji del sredstev. Drugo so pa sredstva iz evropskih skladov, ki imajo svojo dinamiko, to je teh 78 milijonov. Iz teh 78 milijonov bomo lahko dobili še en del, 5 milijonov za te manjše telovadnice in občine. 5 milijonov je že in sem prepričan, da nam ne bo uspelo, kot stvari gredo celotnega sredstva počrpati za Planico in jih bomo en del lahko prerazporedili tudi sem. Se pravi, okoli 7 milijonov zna biti na razpolago drugo leto sredstev za športno infrastrukturo in bodo občine, ko bodo zdaj z novimi proračuni startale, lahko prijavljale tudi to. To je teh 5 milijonov. Zakaj je zgornja vrednost 45? Zato, ker je 50 milijonov pogojeno s pravili EU, morali bi iti na potrditev preko Evropske komisije, kar bi nam onemogočilo, da letos počrpamo ta sredstva. Glede javnih zavodov, to, da je bilo zraven med pogoji napisano, da naj prijavitelji predvidijo tudi prostor za javne zavode. Nista samo ta dva javna zavoda in ni samo gospod Marko govoril o tem, kako je s kom kaj dogovorjen. Veste, teh dogovorov, kdo je s kom kaj dogovorjen, je ogromno. In zdaj, če bi mi gradili politiko na tem, kaj kdo izjavlja, kaj se komu zdi, potem bi ta država imela velike težave, veliko večje težave, kot jih ima že zdaj zaradi krize. Tu si lahko pogledate, kako gre ta regionalna pokritost športnih objektov. Zelo dobro! Slovenija tu ravna zelo dobro in pokriva korektno vsa področja; tudi stadion, tudi z nogometnimi igrišči. Kar je še odprto, so, recimo, plavalni bazeni, tu je stvar zastala. Torej, pogoji javnega razpisa ESSR 3, o čemer je danes govor, niso bili prilagojeni določenemu vlagatelju. Razlike med javnimi razpisi gredo v smer zagotavljanja najvišje možne zakonitosti in povečanja števila možnih prijaviteljev. Torej, kar je ta regionalni kriterij uvedel, je to, da so se v resnici lahko prijavili vsi, več kot prej, torej je odprl zadeve, ne pa zaprl. In kar je najbolj pomembno, še enkrat ponavljam, je to, da sta se prijavili dve popolni vlogi. Torej, možno je zmeraj trditi, kar velja tudi kot argument v filozofiji, ne vem pa, če je prav, da velja v Državnem zboru. Če dejstva ne ustrezajo interpelaciji – teoriji – toliko slabše za dejstvo. Ampak, jaz upam, da je v Državnem zboru vendarle še toliko zdrave pameti, da bodo prevladala dejstva. Dve vlogi, lepo vas prosim, dve vlogi! Potem naprej. Nadzor. Mislim, da je nadzor, ki ga skozi interpelacijo vrši Državni zbor. Glejte, nadzor nad javnim razpisom vrši Državni zbor. 11 instituciji najmanj je vzpostavilo ta politični sistem, ki skrbi za to, da se izvaja nadzor, en del že v času nastajanja, en del pa potem. 11 institucij! In vi ste menili, da je potrebno, da se v to vključi zdaj še Državni zbor. Zakaj s topovi nad komarja? Ni potrebe, če je kakršna koli potreba po intervenciji, bi se že zdaj zgodila. Zadeva je toliko bila pod drobnogledom, toliko ljudi, tega znanja, ki ga ima Slovenija na razpolago, vključenega, da bi težko rekel, da je tu mogoče angažirati še kaj več. Torej, veliki objekti s področja športa so del sprejete evropske in državne politike, nacionalni projekt je bil odprt leta 2007 za leto 2008, 2009, 2010, torej tudi tu ni problem. Torej, če kdo misli ali na osnovi tega sodi, da se ministrstvo ali pa cela Vlada zavzema za kakšen neskladen razvoj Slovenije, ali pa, da je pristranska do enega območja, ste lahko videli iz predstavitve, da temu ni tako; da si prizadeva za skladen razvoj in da so tudi rezultati tu. Zdaj pa tudi glede pravne podlage. V govorjenju ali v razlagi interpelacije ste že malo omilili očitek, ampak vendarle vseeno izhaja iz tudi ustne obrazložitve, da ni nekako čisto jasno razlikovanje med javnim naročilom in črpanjem sredstev iz kohezijskih skladov. To je razlika, to sta dva različna principa, ki tečeta tudi po različnih zakonih. Javno naročilo je, ko Vlada naroča neko blago, ga kupi in postane lastnik. Pri črpanju iz kohezijskih skladov gre za razpis, kjer Vlada deli sredstva, in zato gre tudi po drugih predpisih. Torej interpelacija je zgrajena na, po mojem mnenju, nepoznavanju ali pa pomanjkljivem poznavanju poteka postopka za oblikovanje razpisov, celotnega postopka črpanja evropskih sredstev in zato izvaja tudi napačne zaključke. Prepričan sem, gospod predsednik, da bodo predlagatelji spoznali svojo zmoto na osnovi tega in podprli nadaljnje delo ministra za šolstvo in šport, ker je delal dobro, ne nazadnje sem tudi z obiskom pri Poslanski skupini SDS za stališča, ki smo jih izmenjali, požel ugotovitev, da smo si blizu, da ni med nami nekih bistvenih razlik in naj tako tudi ostane. Minister za šolstvo in šport je minister vseh državljanov Republike Slovenije in ni nobenega razloga, da bi kogar koli, katero koli regijo, katero koli občino zapostavljal in tako je tudi prav. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Letos v začetku junija je Ministrstvo za šolstvo in šport Republike Slovenije poslalo vsem občinam obvestilo, da razpisa za sofinanciranje investicij v športno infrastrukturo letos žal ne bo. V Slovenski ljudski stranki smo bili ogorčeni nad razpletom, ki se je zgodil okoli nenadnega novega razpisa Ministrstva za šolstvo in šport Republike Slovenije za sofinanciranje športnorekreacijske infrastrukture v vrednosti 9,4 milijone evrov. Da razpis ni nič posebnega, je takrat za medije potrdil tudi ljubljanski župan Zoran Janković, ki je celo javno pojasnil, da ne vidi nobenih preprek za pridobitev tega denarja s svojim projektom Športnega parka v Stožicah. Samo vprašanje časa je torej bilo, na kakšen način bodo v sedanji vladi uspeli najti pot za zagotovitev denarja projektu v Stožicah. Potem ko smo le s težavo preprečili plenjenje proračunskih rezerv, ko nobena normalna tržno usmerjena banka ni želela sodelovati pri financiranju tako šibke finančne konstrukcije, je ta vlada oziroma današnja žrtev, minister za šolstvo in šport dr. Lukšič, pogruntal politično pot za zagotovitev državne pomoči. V Slovenski ljudski stranki smo zgroženi, na kakšen način je bil v tem primeru grobo izigran institut javnega razpisa. Ta je bil namreč sestavljen v največji možni meri tako, da je kot edini možni kandidat izstopal ravno projekt v Stožicah, saj je bila zgornja višina dodeljenih sredstev za posamezni projekt enaka višini razpisanih sredstev, kar v praksi pomeni, da se lahko vsa sredstva dodelijo enemu projektu. Prav tako je moral projekt, ki je ustrezal razpisni dokumentaciji, biti zaključen do konca letošnjega leta, kar pomeni, da so se lahko prijavile zgolj že začete investicije. Že takrat smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke na hitro preleteli projekte, ki so bili v izvajanju na področju športne infrastrukture in povsem očitno je bilo, da je bil v fazi, ki jo je opredeljeval razpis, le projekt parka v Stožicah. Obetal se je torej z evropskimi sredstvi sofinanciran projekt, ki sploh ni v celoti zakonito voden. V najslabšem primeru lahko vse to vodi v neupravičeno porabo denarja iz skladov Evropske unije in zahteve pristojnih organov za vračilo sredstev. Prav zato smo julija letos predlagali, da celotno zadevo pod drobnogled vzamejo tako Komisija za preprečevanje korupcije in Računsko sodišče Republike Slovenije kot tudi Urad za nadzor proračuna, kajti ogorčeni smo, da v tej državi še vedno nihče ne odgovarja za svoje nepremišljene odločitve. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se nam ne zdi prav, da država išče vse možne načine in da izvaja finančne kolobocije na račun državljank in državljanov Republike Slovenije zgolj zato, da rešuje zagate pretiranih obljub nekega župana. Razočarani smo, ker od pristojnih institucij ni bilo nobenega odziva, čeprav je ob objavi rezultatov razpisa Ministrstva za šolstvo in šport Republike Slovenije za sofinanciranje športa v rekreacijske infrastrukture evidentno, da so vsa naša opozorila bila še kako utemeljena, saj je ministrstvo po pričakovanjih izbralo le en projekt, to je projekt večnamenskega nogometnega stadiona Stožice, ki ga je predlagala Mestna občina Ljubljana, in mu kot edinemu namenilo vsa razpisana sredstva. Druga projekte pa je ministrstvo pričakovano zavrnilo oziroma jim ni namenilo dovolj točk. Ministrstvo za šolstvo in šport Republike Slovenije z dr. Lukšičem na čelu je zavajalo vse druge slovenske občine, ko jih je le nekaj tednov pred objavo razpisa obvestilo, da javnega razpisa za sofinanciranje investicij v športno infrastrukturo letos, žal ne bo, potem pa nasprotno kmalu zatem razpis vseeno objavilo in sredstva na razpisu namenilo le enemu prijavitelju. Torej, očitno tistemu, kateremu je razpis pravzaprav bil namenjen. Ob vsem je torej jasno, kakšen je način dela Vlade in gospoda dr. Lukšiča, in jasno je, da bomo poslanci Slovenske ljudske stranke zaradi vsega naštetega interpelacijo tudi podprli. Kakorkoli že mislimo, da sama zamenjava ministra ne bi nič bistveno spremenila, pa seveda ne moremo podpirati takega načina dela. Glede na to, da pa ministrovo delo očitno podpira predsednik Vlade, ga še enkrat sprašujemo, kako bo ukrepal, da bo Vlada Republike Slovenije tudi drugim slovenskim občinam zagotovila sofinanciranje športnorekreacijske infrastrukture še v letošnjem letu in tudi sofinanciranje šol in tistih športnih objektov, ki so bile uničene v neurjih s točo pred dvema letoma, katerim je že prejšnja vlada napovedala pomoč in katerih število se je ob aktualnih poplavah najbrž še povečalo. Na koncu naj povem še to, da poslanci Slovenske ljudske stranke sicer menimo, da Slovenija in Ljubljana zagotovo potrebujeta takšen sodoben športni objekt, kot je projekt večnamenskega nogometnega stadiona Stožice, in da ga je seveda bilo treba dokončati, vendar pa je neodgovorno, da se ga je Mestna občina Ljubljana že v začetku lotila brez zaprte finančne konstrukcije in da ga na to Vlada Republike Slovenije preko enega ministrstva rešuje z grobim izigravanjem instituta javnega razpisa. Tega si ne bi smela privoščiti niti Vlada Republike Slovenije, niti posamezno ministrstvo, niti posamezni minister, zato bomo predlagano interpelacijo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil mag. Vasja Klavora. Prosim.
Spoštovani, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovane poslanke in poslanci! Celih 13 ur je namenjenih za interpelacijo, ki pa jim v naši poslanski skupini nismo namenjali nekih posebnih razprav ali celo pozornosti, saj mo ocenili, da ni niti potrebe po nekih ekstremnih poglabljanjih v zadeve, ki mogoče niso niti predmet presoje odgovornosti ministra dr. Igorja Lukšiča s postopkom interpelacije. Ne želim biti nespoštljiv do predlagateljev, ampak ne morem mimo tega, da ne bi povedal, da smo v našem parlamentu obravnavali v vsebinskem smislu že boljše interpelacije. Predlog interpelacije je v treh točkah razlogov za razrešitev ministra dr. Igorja Lukšiča. V obrazložitvi treh očitanih dejanj: suma prirejanja razpisnih pogojev, suma zlorabe uradnega položaja ali pravic in ustvarjanja neenakosti pred zakonom vsebuje predlog na videz po številčnosti točk sodeč obširne argumente, ki naj bi podajali po oceni predlagateljev dovolj trdno podlago za utemeljeno odgovornost in posledično razrešitev ministra. V nasprotju s tem pa je odgovor ministra dosledno pripravljen: vsebuje opredelitve in komentarje k posameznim točkam obrazložitve, podaja temeljite in argumentirane odgovore na vse tri očitane razloge za interpelacijo in vsebuje priloge dokumentov, povezanih s postopkom izvedbe razpisa. Zaradi tega bi lahko rekli, da interpelacija sloni bolj kot ne na trhlih temeljih, kajti na podlagi izčrpnih odgovorov ministra na očitne, je bolj kot ne jasno, da so očitki neutemeljeni. Prav tako se lahko vprašamo, ali je celovito dejansko stanje razpisa za projekt Športnega parka Stožice predlagateljem sploh znano ali gre ponovno zgolj samo za nepotrebno razburjanje in dvigovanje prahu v slovenski javnosti. In ne nazadnje, velja mimogrede pripomniti, da je ta projekt slovenska javnost pozdravila, in moramo se strinjati, da gre za projekt Slovenije in ne za kateregakoli posameznika, pa tudi, če se že toliko natolcuje na morebitne povezave, takšne ali drugačne narave. S tem, po mnenju predlagateljev tako spornim, razpisom je ministrstvo želelo porabiti sredstva Evropskega sklada za regionalni razvoj in kot skladnega z operativnim programom krepitve regionalnih razvojnih potencialov za obdobje 2007–2013 ga je, kot na nacionalni ravni pristojen organ za dodeljevanje evropskih kohezijskih sredstev, potrdila Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko. In ko smo že pri črpanju evropskih sredstev, naj vas spomnim, da zelo radi letijo očitki na počasen in neučinkovit sistem črpanja evropskega denarja, in mislim, da o tem očitku lahko govorimo samo še kot o preteklosti. Ne morem govoriti o tem, da je Ljubljana s tem projektom in razpisom privilegirana do ostalih regij, to pričajo v prejšnjih letih in prejšnjem mandatu podeljena sredstva za namen gradnje in posodobitve športne infrastrukture širom po Sloveniji. In morebiti bi med takrat objavljenimi razpisi našli tudi katerega, ki bi se mu lahko očitala diskriminatornost, prirejanje pogojev in še kaj. Preden zaključim s stališčem naše poslanske skupine, naj povem, da nas je izčrpni pisni odgovor ministra prepričal, da so navedbe v interpelaciji nedodelane in ne podajajo razloga za njegovo politično odgovornost. Seveda pa kot laiki ne moremo de jure presojati pravilnosti – ne takšnih ne kakršnihkoli drugih razpisov, dokumentov, postopkov. Za takšne presoje imamo v naši državi pristojne institucije. V Poslanski skupini DeSUS interpelacije zoper ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča oziroma sklepa o njegovi razrešitvi ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Lep pozdrav vsem skupaj! Kolega Vizjak je povedal že kar nekaj zadev, tako da jaz o tistih ne bom govoril in ne bom ponavljal. Pa vendar mislim, da je treba odpreti oči še nekje drugje, na kakšnih drugih področjih. Treba se je zavedati, da denar – preko 9 milijonov –, ki je šel za en sam projekt, za stadion v Stožicah, ki ga sicer potrebujemo in prav je, da smo ga dobili, vendar pa se že v samem projektu poraja vprašanje, zakaj ni okoli tudi kakšnih drugih steza, ne da je samo za nogomet, da je namenjen samo enemu športu, in ko se bo zanimanje za ta šport izpelo, ne vem, kaj bomo počeli s tem stadionom. Skratka, v samem izhodišču je napaka, na katero bi zagotovo morali ministrstvo tudi opozoriti. Če pogledamo, koliko denarja je, ki je šel za stadion, se lahko to primerja s sredstvi, ki jih Ministrstvo za šolstvo in šport da za vsa področja športa. Tukaj gre za 8,2 milijona evrov, kar je bistveno manj od skoraj 9,2 milijona evrov. In če pogledamo, da je letos ministrstvo zagotovilo za vrhunski šport samo 4,5 – to se pravi štiri in pol milijona evrov –, je to prekleto žalostno. In za naslednje leto se predvideva, da bo šlo za vrhunski šport samo 66 % letošnje vsote. Se pravi, bistveno manj kot tiste tri milijone za univerzijado v Mariboru, ki je nikoli ne bo in kjer je zagotovo denar vržen stran, pač, kamorkoli že. Znesek za šport se vsako leto manjša. In že letos je za šport mladih in za športno rekreacijo državljanov namenjenih manj kot pol milijona evrov. In v tem denarju so notri tisti, ki bi ga morali dobiti, taborniki, Planinska zveza, Sokolska zveza, Plavalna zveza in še druge zveze. Po drugi strani pa morajo po ljubljanskih stadionih, ki jih trži Zavod Tivoli, plačevati najemnino 600 evrov na eno uro uporabe stadiona. Recimo Kodeljevo, ki ni ne vem kakšen stadion, pa vendar se še jaz spomnim, da so otroci včasih – ali pa smo – lahko mirno brcali žogo brezplačno na vseh teh objektih. Le kako naj se potem vzgaja nov kader, kako naj se vzgaja zdrava in športno osveščena mladina, če moramo za enourni najem takega objekta plačati 600 evrov. Prekleto žalostno je to. Po drugi strani pa, če pogledamo, da Zveza za šport otrok in mladine je dobila 160 tisoč evrov za neko analizo nacionalnega programa športa in za pisanje zakona o športu. Človek bi rekel, da imamo, če že imamo Ministrstvo za šport, bo vsaj zakon napisala ta ustanova, ne pa nekdo, plačan od zunaj. In zato, da bi se zadeve prekrila gredo finančna sredstva ne z Ministrstva za šport, ampak z Ministrstva za javno upravo. Analize, ki jih pa delajo ti gospodje, bodo pa zajele samo do leta 2007, ko zagotovo še ni bilo recesije. Kaj pa potem? Kaj pa danes? Kaj pa sedaj? Od tega nič! Človek se vpraša, le kako in zakaj se potem tukaj gremo in ustanavljamo oziroma smo ustanovili Ministrstvo za šolstvo in šport, ko pa gre vendar denar drugam. Konec koncev, če pogledamo, bi bilo morda dosti bolj smiselno, če bi se ta denar dal kakšnim drugim organizacijam, ki res potrebujemo ta finančna sredstva. Pa če nič drugega, recimo, Osnovni šoli Prežihovega Voranca v Ljubljani, ki že leta in leta prosti za 80 tisoč evrov za to, da bi lahko imeli šolsko kuhinjo, pa je nimajo in je verjetno ne bodo imeli – vsaj dokler bo ta vlada ne. In če primerjamo, kako dejansko kdo dela za slovenski šport, vidimo, da Fundacija za šport bistveno več denarja prispeva za športne organizacije po Sloveniji, saj razdeli okoli 13 in pol milijonov evrov letno – ministrstva ne zanima to, da bi dajali naprej. Recimo, kam bi lahko ministrstvo dalo – jaz bom prebral spisek letošnjih želja nekaterih res prepotrebnih koncev Slovenije, ki bi potrebovali denar. Recimo, Krajevna skupnost Šentilj za izgradnjo košarkarskega igrišča v sklopu Športnega parka Šentilj pri Velenju – 15 tisoč 720 evrov; Občina Medvode, Športnorekreacijski center Preska – 30 tisoč 500 evrov; Smučarski klub Domel, Železniki za razširitev vadbenega in tekmovalnega poligona ter ureditev nove smučarske proge – 14 tisoč evrov; ogrevalna dvorana Stožice – 10 tisoč 375 evrov; Rugby zveza Slovenije za rugby igrišče v Celju – 17 tisoč 500 evrov; Atletski klub Krka, Novo mesto za izgradnjo športne dvorane – 62 tisoč 350 evrov; Javni zavod za šport Nova Gorica, oprema za mestno kopališče – 26 tisoč evrov; Kajak klub Soške elektrarne, to je republiški kajakaški center na mirnih vodah na Mostu na Soči, – 27 tisoč 913 evrov; Urad za šport Maribor za posodobitev strelišča v Melju – 20 tisoč evrov; Nogometni klub Krško za ureditev velikega nogometnega igrišča z umetno travo – 31 tisoč 250 evrov; Občina Puconci za zgraditev večnamenske športne dvorane v Puconcih – 145 tisoč 907 evrov; Občina Radovljica za atletski park pri Osnovni šoli Antona Tomaža Linharta v Radovljici – 61 tisoč 593 evrov; Planinska zveza Slovenije za obnovo planinskih poti v letu 2010 – 29 tisoč evrov Smučarska zveza Slovenije, Združenje smučarskih panog na Pokljuki – 87 tisoč 500 evrov Športno društvo Center Maribor za obnovo strehe športne dvorane Športnega društva Center v Mariboru – 13 tisoč 454 evrov, Unior za obnovo športne dvorane na Rogli – 30 tisoč 165 evrov Univerza v Ljubljani za rekonstrukcijo in opremljanje galerije v univerzitetni športni dvorani v Rožni dolini – 31 tisoč 50 evrov Zavod za šport in rekreacijo Domžale za montažo strešne konstrukcije na drsališču, večnamenskem športnem igrišču v Športnem parku Domžale – 6 tisoč evrov. Za prenovo atletske steze in opreme v Novi Gorici – 25 tisoč 787 evrov; Letalska zveza za izgradnjo hangarja v Postojni – 8 tisoč 208 evrov; Nogometni klub Radomlje, Mladinska nogometna šola, iz katere naj bi zrasla tudi bodoča nogometna elita Republike Slovenije, za igrišče za nogomet z umetno travo v Radomljah – 92 tisoč 800 evrov; Trenažni poligon za alpsko smučanje na smučišču Lom-Macesnovec – 82 tisoč 70 evrov; Športno društvo Podgorje za gradnjo športnih objektov – 20 tisoč 590 evrov; TVD Partizan Žirovnica za adaptacijo dvorane – 27 tisoč 770 evrov. Potem zopet Univerza v Ljubljani za sanacijo in energetsko optimatizacijo športnih dvoran – 40 tisoč 781 evrov; za tehnološko posodobitev športnih dvoran Fakultete za šport – 21 tisoč 290 evrov; Zavod za šport Kranj za sanacijo letnega kopališča v Kranju – 12 tisoč 756 evrov; Alpinistični klub Ravne na Koroškem za obnovo in razširitev visoke plezalne stene na Osnovni šoli Prežihov Voranc v Ravnah – 31 tisoč 72 evrov; Gimnastična zveza Slovenije za opremljanje regijskih centrov Gimnastične zveze Slovenije – 31 tisoč 114 evrov; Inline zveza Slovenije, tu želijo uradno podlogo za inline hokej – 30 tisoč evrov; Kajakaška zveza Slovenije za postavitev montažnih objektov v Tacnu – 30 tisoč 700 evrov; Košarkarska zveza Slovenije, nabava mini košarkarskih košev za otroke prve triade osnovne šole – 20 tisoč evrov. Človek bi pričakoval, da se bodo te številke nekako zavrtele v glavah ne samo ministra za šolstvo in šport, ampak v glavah celotnega ministrstva, in da bo v tem primeru naredil kaj drugega, ne pa tak ogromen kos denarja namenil enemu samemu projektu, ki niti ni narejen tako, da bi služil več športom, ampak zgolj enemu športu. Naprej, tega še ni konec. Krajevna skupnost Volarje in Rekreativno društvu Lahnica v Volarjih – 31 tisoč 72 evrov; Krajevna skupnost Zatolmin za izgradnjo večnamenskega igrišča v Zatolminu – 14 tisoč 600 evrov; potem Občina Ajdovščina za nogometni stadion v Ajdovščini – 44 tisoč 812 evrov. Zanimiva primerjava: Ajdovščina 44 tisoč, Ljubljana preko 9 milijonov evrov. Občina Braslovče, izgradnja igrišča Gomilsko – 25 tisoč 258 evrov; Občina Destrnik, igrišče pod šolo, faza dve 25 tisoč 800 evrov; Občina Gornja Radgona za obnovo košarkarskega igrišča v šolskem centru Trate v Gornji Radgoni – 10 tisoč 430 evrov; V Občini Kobarid za obnovo teniškega igrišča v Kobaridu – 12 tisoč 187 evrov; V Občini Krško, sanacija Športno rekreacijskega centra Brestanica, tukaj je malo več, 137 tisoč 188 evrov, pa še to je bistveno daleč daleč stran od 9 milijonov in toliko sto tisoč evrov. Občina Log Dragomer za podaljšanje nogometnega igrišča v športnem parku Log – 18 tisoč 564 evrov; Občina Miklavž na Dravskem polju, gradnja plezalne stene, male plezalne stene – 10 tisoč 800 evrov; Občina Odranci, sprehajalna in trim steza ob potoku Črnec – 30 tisoč evrov. Mislim, da so take poti zelo pomembne, kajti če hočemo ohranjati nas vse skupaj, da bomo lahko delali do 80, 90. ali 103. leta, bomo še kako hudičevo rabili take sprehajalne poti, da bomo kolikor toliko pri sebi, ker drugače nas bodo že prej pokopali – seveda, gospodje iz sedanje vlade. Občina Podčetrtek, izgradnja športnega igrišča Pristava pri Mestinju – 20 tisoč 742 evrov; Občina Ribnica na Pohorju, gradnja igrišča za odbojko na mivki Josip dol – 11 tisoč 522 evrov; Občina Slovenska Bistrica, izgradnja večnamenskega igrišča v naselju Vrhole – 29 tisoč 700 evrov; Občina Šmartno pri Litiji za športno igrišče pri osnovni šoli Šmartno – 7 tisoč evrov. Še enkrat občina Šmartno pri Litiji za trim stezo Bogenšperk – 4 tisoč evrov. Si lahko mislite, celo dvakrat zahtevajo iz občine Šmartno pri Litiji! Kako si drznejo, to skupaj vendar znese 11 tisoč evrov! Kako si drznejo dvakrat zahtevati toliko veliko denarja! Prav res, ne razumem. Občina Tržič, obnova košarkarskega igrišča in atletske steze pri Osnovni šoli Križe – 28 tisoč 033 evrov; v Smučarskem klubu Triglav, Kranj, bi radi 30 tisoč evrov; Športno društvo Zavratec za športno igrišče – 28 tisoč evrov; Športna zveza Velenje za izgradnjo klančine dostopa za invalide na strelišče – 15 tisoč 399 evrov; Športno društvi GIP Ljubljana Šiška bi rado obnovila streho na objektu športnega društva in za to bi rabili 21 tisoč 513 evrov. Športno društvo Selca za športni park, za večnamensko igrišče – 29 tisoč 805 evrov; Športno rekreativno društvo Ponikve za izgradnjo večnamenskega športnega igrišča – 28 tisoč 600 evrov. Zanimivo, za en stadion samo za nogomet, 9 milijonov in nekaj sto tisoč, za izgradnjo večnamenskega športnega igrišča 28 tisoč 600, seveda samo letos, kajti zagotovo bodo rabili še kakšne denarje naslednje leto, pa še naslednje leto. Morda so tudi že kaj dali noter, tukaj se vidi, kako s pametjo delajo ponekod. Žal pa te prošnje v glavnem niso uslišane. Zveza mariborskih športnih društev Branik za atletsko športno stezo – 14 tisč 400 evrov. Potem igrišče za odbojko, ravno tako, ista Zveza mariborskih športnih društev – 31 tisoč 72 evrov. Mestna občina Slovenj Gradec za obnovo obstoječih športnih površin letnega kopališča Slovenj Gradec – 9 tisoč 39 evrov. Meni je žal, da zdaj župana Slovenj Gradca ni tukaj, da bi slišal ta podatek, mogoče ga ne pozna, ampak, ko je že v koaliciji, mislim, da bi lahko dvignil glas v zvezi s tem, pa zahteval, recimo, od tistih 9 milijonov in toliko sto tisoč evrov, vsaj recimo še malo več, 50 tisoč evrov, recimo. S tem se konstrukt zagotovo ne bi porušil, res pa je, da bi marsikdo potem spet rekel, zakaj pa od tega gre stran 50 tisoč, ko morajo ostati v enem kosu na enem mestu. Občina Cerkno, izgradnja večnamenskega športnega igrišča Cerkno – 11 tisoč 824 evrov; Občina Krško, obnova Športno rekreacijskega centra Dolško – 23 tisoč 200 evrov; Občina Štore za športno igrišče pri Osnovni šoli Štore – 27 tisoč 678 evrov; Občina Tržič ima še dve želji – župan, poslušaš – [[...]]
Kolega Jelinčič – brez polemike!
[[...]]23 tisoč 401 evro in še enkrat za obnovo balinišča na Ravnah – 32 tisoč 711 evrov. In tako naprej. Športna unija Slovenije za prenovo objekta Ilirija na Vodnikovi v Ljubljani – 34 tisč 800 evrov. Igrišče za košarko, ubrani šport v Mariboru 6 tisoč 250 evrov. Športno društvo Partizan Boštanj za adaptacijo doma TVD Partizan Boštanj – 20 tisoč 500 evrov; Krajevna skupnost Blatna Brezovica za izgradnjo rokometnega igrišča v Športnem parku Blatna Brezovica – 30 tisoč 990 evrov; Mestna občina Velenje, športnorekreacijski park – 87 tisoč evrov; Občina Bistrica ob Sotli, preplastitev zunanjega športnega igrišča – 4 tisoč 226, kar je bistveno manj, kot zahtevajo naši gradbeniki za preplastitev raznih cesta in flikanje raznih lukenj v cestah. Občina Cerknica za športno dvorano Rakek, tukaj so se pa stegnili – 270 tisoč 513 evrov; Občina Kamnika, športno igrišče Šmartno v Tuhinjski dolini – 30 tisoč evrov; Občina Lendava, razsvetljava mestnega stadiona v Lendavi – 44 tisoč 458 evrov; Občina Majšperk, rekreacijski center Majšperk – 7 tisoč 727 evrov; Občina Makole, nogometno igrišče v Makolah – 21 tisoč 250 evrov; Občina Metlika, dograditev športnega igrišča Dobravice – 12 tisoč 52 evrov; Občina Moravske Toplice, ureditev športne infrastrukture v Martjancih – 15 tisoč evrov. Potem občina Mozirje, izgradnja igrišča za odbojko na mivki – 30 tisoč 389 evrov; Občina Pivka, igrišče Juršče – 15 tisoč evrov; Občina Radenci, sanacija zunanjih športnih igrišč – 20 tisoč 435, Občina Slovenska Bistrica, izgradnja šolskega igrišča z umetno maso, večnamensko igrišče pri Osnovni šoli Pohorskega bataljona – 30 tisoč 360 evrov; Občina Zreče, ureditev igrišča za odbojko, nogomet, rokomet, košarko. Skratka, za štiri športe 19 tisoč 477 evrov; Odbojkarski klub Domžale, sanacija igrišča za odbojko na mivki – 15 tisoč evrov; Planinska zveza Slovenije, označitev izhodiš planinski poti s smernimi tablami – 22 tisoč 830 evrov. Pa mislim, da je to zelo pomembno, konec koncev letos smo imeli ogromno število mrtvih planincev in bi bilo smiselno, da se vsaj te table postavijo. Sokolska zveza Slovenije, gimnastično orodje za projekt nacionalne sokolske športne šole – 10 tisoč evrov, pa vendar imamo ljudi, ki na gimnastičnem orodju dosegajo svetovne rezultate, ampak to ni pomembno, to ni važno. Saj ne bom bral čisto vseh, ker je preveč tega, ampak dajmo še malo. Športni zavod Ravne na Koroškem, preplastitev in ureditev več namenskih asfaltnih igrišč – 18 tisoč evrov. Športno društvo Mala Nedelja, rekonstrukcija obstoječih športnih površin v športnorekreacijskem centru – 20 tisoč evrov; Športno društvo Pečine, posodobitev večnamenskega športnega igrišča na Pečinah – 2 tisoč 970 evro. Madona, veliko hočejo, ogromno hočejo, res, celih skoraj 3 tisoč evrov zahtevajo! Športno društvo Prevorje, izgradnja igrišča za tenis in balinanje – 8 tisoč 325 evrov; Tekaški smučarski klub Idrija bi rad obnovil tekaške proge na Vojskem, za to želijo imeti 31 tisoč 250 evrov. Veslaški klub Argo, to je regionalni veslaški center v Izoli, rabi 31 tisoč; Zavod za šport Jesenice, za športno dvorano pod Mežakljo, za vzhodni del – 100 tisoč evrov; Zveza za avtošport Slovenije za ureditev tekmovalne proge Gaj na Cerkljah ob Krki, kjer je nekoč že bilo, 50 tisoč 460 evrov. In tako naprej in tako naprej in tako naprej. Skratka, denar, ki bi se lahko porabil drugače, v skladu s tem, kar želimo v svoji državi, da imamo zdravo generacijo in da imamo tudi nekaj še upokojencev, ne tistih, ki bodo dobili po tisoč evrov penzije, kot jim je obljubljal gospod Erjavec, ampak tistih, ki bodo v teh hudih razmerah sploh preživeli, da bodo lahko vsaj še nekaj časa dobro dihali in kolikor toliko kvalitetno živeli. Mi interpelacijo podpiramo, saj smo jo tudi sopodpisali. In dokler, ne samo na tem ministrstvu, ampak dokler na sploh v Vladi, v tej vladi, ne bo razumevanja za osnovne potrebe naših državljank in državljanov, tako starega kot mladega rodu, ki sedi tam zgoraj, toliko časa ne bo vse skupaj nič, bomo pa počakali še dve leti, potem pa, gospoda, vremena Kranjcem bodo se zjasnila. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Ljubo Germič. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije smo skrbno prebrali interpelacijo proti ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču in njegov odgovor nanjo. V pogovoru z njim in njegovimi sodelavci smo se seznanili še z dodatnimi pojasnili. Očitki v interpelaciji se namreč nanašajo na netransparentno razdelitev denarja in da Državni zbor kot skrbnik proračuna in davkoplačevalskega denarja mora vsak tak namig skrbno preučiti. LDS se je za to vedno zavzemala. Ko smo prebrali besedilo interpelacije, le-ta jasno pokaže, da interpelacija temelji na nekaterih predpostavkah, ki pa jih po našem mnenju predlagatelji ne uspejo dokazati, čeprav jih vztrajno ponavljajo. Prav tako je tudi tekst interpelacije sam po sebi površen, slabo pripravljen in kot tak podcenjujoč za ta zbor, vendar pa je to že videna zgodba iz prejšnjih interpelacij, ko se zdi, da vsebina ni pomembna, ampak štejejo le kratkoročni cilji. Interpelacija je namreč časovno umeščena v čas pred lokalnimi volitvami in po našem mnenju je to tisto, kar so predlagatelji s to točko želeli doseči: spreminjati mnenje javnosti oziroma tega, kar kažejo javnomnenjske ankete. S takšnimi interpelacijami, kot je današnja, pa Državni zbor pomen instituta interpelacije zmanjšuje in ga razvrednoti, kar pa je za razvoj parlamentarne demokracije v državi izjemno slabo. V svojem stališču se v LDS ne bomo spuščali v to, kako je bil projekt voden v Mestni občini Ljubljana, kako so bili ali ne, z njim seznanjeni mestni svetniki in svetnice. V LDS smo presenečeni, da mestni svet ni odprl razprave o vseh vprašanjih, ki so predmet Mestne občine Ljubljana, in se danes navajajo točke v interpelaciji, ki bi jih morali razčistiti tam. V LDS-u opozarjamo, da se mnogo točk v interpelaciji ne nanaša na ministra za šolstvo in šport dr. Lukšiča, ampak predlagatelji interpelacije v njej poskušajo združiti vse nepravilnosti in težave, ki se dogajajo okoli nas in ki jih nihče od nas ne zanika; od krize gradbeništva in neplačevanja računov, do očitkov o šolski prehrani in brezplačnih vrtcih za drugega in naslednje otroke, čeprav naj pri tem omenimo – in na primer pri novem zakonu o šolski prehrani je jasno, da le-ta pomeni večjo socialno občutljivost med učenci in dijaki ter vzpostavlja večjo pravičnost razdeljevanja javnega denarja. Pri tem pa se seveda strinjamo, da je tudi gradnja Športnega parka Stožice kot največjega gradbišča v Sloveniji, kombinirana s krizo gradbeništva, pokazala na večkratno nekorektno ravnanje z delavci. Nekaj tega je zabeležila tudi inšpekcija za delo. Prav tako se je v tem primeru pokazala težava neplačevanja podizvajalcev in podobno. Vse to so realni problemi, ki pa v vsebino interpelacije proti ministru dr. Lukšiču ne sodijo. Menimo, da to kaže na to, da bi predlagatelji želeli interpelirati nekoga drugega, ki pa ga formalno ne morejo. Če smo prav prešteli, je med vsemi naštetimi očitki ministru več kot 30 takšnih, ki nimajo nikakršne zveze z njim ali z ministrstvom. Tako se pojavljajo politične insinuacije brez vseh dokazov, komentarji o časovnici, gradnji in njenih zamikih, razprava o tem, kateri partner je kdaj vstopil ali izstopil iz javno-zasebnega partnerstva, in o poslovnih odločitvah privatnih podjetij, razprave o odločitvah bank, kako so se odločali za kredite, v interpelaciji se razpravlja o količini trgovskih površin v Ljubljani, v interpelaciji nalagajo ministru nalogo, da je treba sestaviti seznam neplačanih in zapadlih obveznosti do podizvajalcev pri projektu gradnje Športnega parka Stožice, očitki, da je bilo vse podrejeno lokalnim volitvam v Ljubljani, razkrivajo se pogodbe med udeleženci v projektu, navajajo se obiski delovne inšpekcije in njihove ugotovitve. Zato je seveda mogoče razumeti odgovor ministra na tako sestavljeno interpelacijo. Na pogovoru v Poslanskem klubu Liberalne demokracije smo mu omenili, da je njegov odgovor v prvem delu dokaj nenavaden, ampak, kot rečeno, je to mogoče razumeti glede na neargumentirane obtožbe, ki se v interpelaciji pojavljajo in glede na kakovost samega besedila interpelacije. Glede kvalitete besedila je treba pojasniti, da je interpelacija sicer razdeljena v tri dele, vendar se iste obtožbe pojavljajo in ponavljajo v vseh delih, brez pravega reda in logike; in če ponovimo, da je interpelacija spisana površno, pa tukaj ob vsebini mislimo tudi na slovnico in osnovne koncepte pisanja, ko se na primer zgodi, da v določeni alineji zaman iščeš glagol in podobno. V vsej vnemi dokazovanja obremenilnih dejstev za gospoda ministra bom prebral samo enega izmed tekstov iz interpelacije, kjer v 24. točki v vnemi dokazovanja intenzivnega prizadevanja te vlade za iskanje dodatnih finančnih virov preberem, "...ob tem pa velja spomniti na intenzivne aktivnosti ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča v zadnjih mesecih letošnjega leta, povezane z iskanjem sredstev za projekt Športnega parka Stožice" in tako dalje. Torej, govorimo o zadnjih mesecih tega leta, čeprav menim, da smo v teh mesecih šele sedaj in da ti zadnji meseci šele prihajajo. Seveda bi lahko takšne cvetke iz interpelacije brali še naprej. V drugem delu odgovora na interpelacijo pa seveda minister z vso resnostjo odgovarja na vse obtožbe in očitke ter jih argumentirano zavrne, kar kaže na njegov resen odnos do instituta interpelacije. Če vseeno poskušamo pogledati tisto, kar naj bi bili očitki oziroma se nanaša na razpis, ki ga je vodilo Ministrstvo za šolstvo in šport, in s tem na ministra dr. Lukšiča, bi v LDS izpostavili tri stvari. Iz odgovora na interpelacijo je moč jasno razbrati, da če Ministrstvo za šolstvo in šport v razpis za izbor operacij za sofinanciranje investicij v športnorekreacijsko infrastrukturo 3 ne bi šel, bi ta evropska sredstva ostala neizkoriščena. Kajti po razpisu leta 2008 je ostalo 7,4 milijona evrov denarja in ga je bilo treba porabiti do konca letošnjega leta. Na podlagi tega dejstva je tudi mogoče razumeti vsebino razpisa in pogoje v njem. V okviru operativnega programa, na katerega se nanaša ta razpis, se sofinancirajo projekti v javni športnorekreacijski infrastrukturi, ki bo v turističnih destinacijah nudila možnost za nastanek novih proizvodov turistične ponudbe, predvsem za izvajanje programov zdravega načina življenja na področju športne rekreacije, kar zahteva urejeno okolje in primerne objekte. Sredstva so namenjena sofinanciranju objektov državnega oziroma regionalnega značaja, z neposrednim vplivom na razvoj turizma. Objekti morajo biti primerni za vse kategorije uporabnikov, tako za programe športne rekreacije, športa otrok in mladine, kakovostnega in vrhunskega športa, pa tudi za organizacijo različnih prireditev, ki pritegnejo veliko število obiskovalcev. Po našem mnenju tudi ne drži trditev predlagateljev, ki želijo prikazati, da bi šla lahko sredstva, namenjena temu razpisu, v lokalne projekte in njihovo sofinanciranje športne infrastrukture. Dejstvo je, da se dopis, ki je bil poslan slovenskim občinam v juniju 2010, torej gre za razpis o potrebnih investicijah v športno infrastrukturo in tega, da leta 2010 ne bo razpisa za te objekte zaradi pomanjkanja denarja, se nanaša na sredstva državnega proračuna. Torej, gre za dveletne razpise, ki so stalnica, medtem ko gre v primeru sredstev razpisa za evropska sredstva iz Evropskega sklada za regionalni razvoj. Finančna sredstva, namenjena razpisom, se v nobenem primeru ne bi mogla preliti v druge namene. To je treba jasno povedati slovenski javnosti in lokalnim skupnostim, kajti v interpelaciji se ves čas ponavljajo namigovanja, da bi Ministrstvo za šolstvo in šport lahko ta denar namenilo lokalnim skupnostim, le če bi bila za to izražena volja. Predlagatelji nadalje očitajo razpisu skrivanje ter prekratke roke za pripravo razpisne dokumentacije ter pogoje, ki naj bi bili napisani samo na kožo enega projekta. To, da je prišlo na razpis na Ministrstvo za šolstvo in šport več ponudb, torej štiri, od tega dve vsebinsko in formalno popolni, že samo po sebi demantira predlagatelje interpelacije. Poleg tega predlagatelji v točki 50 interpelacije pravijo sami, da razpis ni bil skrivnost, kar pomeni, da se je o razpisu govorilo in pisalo. Seveda pa je bil razpis objavljen tudi v Uradnem listu in na spletnih straneh Ministrstva za šolstvo in šport, kar so običajni postopki pri takšnih razpisih. Pisci interpelacije dokazujejo tudi nepoznavanje načina delitve teh sredstev. Tako se v interpelaciji očita tudi, da je šlo za razpis po Zakonu o javnem naročanju in da je šlo za kršitev le-tega. V odgovor lahko rečemo le, da javni razpis ni javno naročilo, zato razpis ni bil pripravljen po Zakonu o javnem naročanju, ampak na podlagi Zakona o izvrševanju proračuna, ker gre za dodeljevanje javnih sredstev. Zato podlaga ne more biti Zakon o javnem naročanju, ker ne gre za naročilo storitev gradnje in opreme, kar opredeljuje Zakon o javnem naročanju, ampak Zakon o izvrševanju proračuna. Ob interpelaciji želimo v LDS poudariti, da Slovenija potrebuje moderne športne objekte. Če želimo organizirati vrhunske športne in kulturne ter zabavne dogodke, potrebujemo primerno športnorekreacijsko infrastrukturo. Tudi Ljubljana kot glavno mesto potrebuje več športnih površin na prebivalca. Vemo, da v glavnem mestu od časa izgradnje dvorane Tivoli ni bilo več nikakršnih vlaganj države v športno infrastrukturo. Objekt Športni park Stožice, skupaj z nogometnim stadionom v Ljudskem vrtu v Mariboru in drugimi športnimi objekti v Sloveniji zagotavljajo evropski standard za igranje nogometa, prav tako pa tudi standard za gledalce glede kakovosti ogleda tekem kot tudi glede varnosti. Novi športni objekti služijo seveda še drugim aktivnostim, kot so koncerti, prireditve in podobno. To so dogodki, ki jih ljudje želijo. Doslej so na velike koncerte hodili v Zagreb, na Dunaj in drugam. Prireditve pomenijo tudi promocijo naše države, predvsem pa takšni objekti prinašajo tudi nova delovna mesta. Glede na navedeno, v Liberalni demokraciji Slovenije interpelacije proti ministru Lukšiču ne bomo podprli, kajti po našem mnenju ni utemeljena v nobeni od navedenih točk. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! V 60-ih letih prejšnjega stoletja je Marko Šlajmer, republiški sekretar za urbanizem, izdelal načrte za novi stadion v Stožicah. V teh letih je staro in mlado prebiralo Saint-Exupéryjevega Malega princa in najpogosteje navajani izjavni stavek iz te kultne pripovedi se glasi: "Bistvo je očem skrito." V Poslanski skupini Socialnih demokratov pa zatrjujemo, da nam bistvo interpelacije o delu in odgovornosti ministra za šolstvo in šport ni skrito, zato izjavljamo, da predlaganega sklepa, ki zahteva razrešitev dr. Igorja Lukšiča s funkcije ministra za šolstvo in šport, ne bomo podprli, ker menimo, da minister dela dobro in odgovorno, pa tudi zato, ker trije navedeni razlogi za razrešitev niso bistvo te interpelacije. Bistva interpelacije tudi ni v 69, natančneje 68 točkah obrazložitve zahteve za razrešitev. Ministrov naglavni greh naj bi bil razpis za sofinanciranje investicije v športnorekreacijsko infrastrukturo III, iz česar naj bi rastlo domnevno ustvarjanje neenakosti pred zakonom. Več kot očitno je, da za vlagatelje interpelacije sploh ni bistvena ministrova odgovornost za gospodarno ravnanje, z razpisom je namreč omogočil, da se počrpajo kohezijska sredstva, ki bi ostala neporabljena in bi bila zato vrnjena v evropski proračun, ker so nekateri izbrani nosilci projektov odstopili od investicij. Za vlagatelje je bistven čas obravnave interpelacije v Državnem zboru, ker vsi koraki do nje kažejo na to, da so njeno obravnavo načrtovali tik pred lokalnimi volitvami. Žal so tako poteptali poziv prejšnjega ministra dr. Milana Zvera, ki je sredi leta 2006 poudaril, da verjame v gradnjo stadiona v Ljubljani, da pa naj se stadion nikar ne izkorišča za predvolilne namene. Za Poslansko skupino Socialnih demokratov je pomemben nacionalni konsenz o pomenu športa, ki ga mnogi štejejo za najboljšega predstavnika slovenske države v svetu. To opirajo na številne športne dosežke na olimpijskih igrah in drugih športnih tekmovanjih. Po številu osvojenih medalj na število prebivalcev smo bili tretja država na svetu na olimpijskih igrah v Pekingu in Vancouvru, smo najmanjša država na svetu, ki se je uvrstila v finale svetovnega prvenstva v nogometu, na svetovno prvenstvo v košarki in v skupino A svetovnega hokeja. Ne pozabimo na dosežke Dejana Zavca in številnih vrhunskih športnikov, ki so za zgled vsem generacijam. V stalne in občasne športne aktivnosti je vključenih 57 % prebivalstva in gremo s tem v korak s skandinavskimi državami. Temeljni problem slovenskega športa pa je financiranje in vprašanje je, ali finančne zmožnosti sledijo našim ambicijam v športu. V Sloveniji je kar 81 % financiranja športa iz zasebnih virov in 19 iz javnih, v povprečju pa se v Evropski uniji to razmerje giblje 72 % iz zasebnih in 28 % iz javnih. Za Poslansko skupino Socialnih demokratov je bistveno vprašanje, kako minister uresničuje sprejete usmeritve iz koalicijskega sporazuma, ki jih najdemo v poglavju Športno aktivna Slovenija. Povečane količine in kakovosti športne vzgoje za vsakega posameznika v celotnem izobraževalnem sistemu smo si zastavili kot pogoj zdravega razvoja mladih generacij od vrtca do vključno univerze. Cilj mora biti, da je 85 % otrok in mladih vključi v interesne športne programe, tudi število vrhunskih športnikov je mogoče povečati. Urejen je ali izboljšan sistem nagrajevanja vrhunskih športnikov. Ministrstvo pripravlja nacionalni program športa do leta 2020 in ustrezno novelacijo zakona o športu. V zadnjem odstavku pa beremo: Nacionalno športno infrastrukturo bomo opredelili kot objekt državnega pomena, zanje sprejeli državni izvedbeni prostorski akt in po potrebi z ukrepi aktivne zemljiške politike razrešili lastninska vprašanja. No, ja, sprejeli bomo tudi zakon o nordijskem centru. V bistveno oteženih razmerah, v kakršnih se je znašla Slovenija zaradi recesije, so se zmanjšale tudi možnosti za investicije. Poglejmo, kako so se gibale investicije v mestnih občinah. Podatki so zgovorni. Navajala bom zaokrožene zneske za čas 2005–2008 in za čas 2009–2010: Maribor – 4 milijone 700 tisoč evrov, v tem drugem obdobju 611 tisoč evrov; Ptuj – milijon 950 tisoč evrov, sedaj 705 tisoč evrov; Koper – milijon 240 tisoč evrov, sedaj 180 tisoč; Celje – milijon 200 tisoč evrov, sedaj približno 400 tisoč; Murska Sobota – 850 tisoč evrov, sedaj 240 tisoč evrov; Slovenj Gradec – 600 tisoč evrov, sedaj 40 tisoč; Nova Gorica – 255 tisoč, sedaj nič; Novo mesto – 200 tisoč, sedaj nič; Ljubljana – 160 tisoč evrov, sedaj 95 tisoč evrov; Kranj 150 tisoč, sedaj 55 tisoč in Velenje – v obeh obdobjih nič. Povprečje investicij je za obdobje 2005–2008 milijon in nekaj evrov, povprečje za leto 2009–2010, seveda ne za celo leto 2010, pa 210 tisoč evrov. Da to niso ravno ustrezne ali pričakovane investicije, je tudi popolnoma jasno. Omenjeno je že bilo, da vlagatelji interpelacijo opirajo na razpis za sofinanciranje investicij v športnorekreacijsko infrastrukturo III iz Evropskega sklada za regionalni razvoj. Naj omenim, da je odgovoru ministra na interpelacijo priložena obsežna razpisna dokumentacija, iz katere bom navedla samo 22. točko razpisa, ki pravi: "Oddaja vloge pomeni, da se je prijavitelj seznanil z vsebino javnega razpisa in da se z njo strinja." Nekaj podatkov o časovnem poteku razpisa in interpelacije. Razpis se je začel 2. julija 2010. 12. julija je vodja Poslanske skupine SDS napovedal, da bo do konca tedna pripravljena interpelacija. 14. julija je podaljšal do konca julija. 23. julija je bil zadnji dan razpisa, 29. julija pa je bila vložena interpelacija, ki so jo podpisali poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke in Slovenske nacionalne stranke. Objava rezultatov razpisa je bila šele 2. avgusta. Torej vlagatelji niso utegnili počakati na odločitev, vse jim je bilo jasno že pred objavi izbire in seveda tudi namen je bil popolnoma jasen. Kako je z očitki o prekratkem roku. Glede nato, da je treba sredstva porabiti do konca tega leta, je rok razumljiv, in da ni prekratek, dokazujejo štiri prijave, ki so prispele v roku. Ne gre pa tudi spregledati dejstva, da je rok skladen z utečeno prakso. Imam podatke za pet razpisov, roki pa segajo od 17 dni do 55 za enega od težjih, da tako rečem, razpisov. Dinamika porabe sredstev za športno infrastrukturo med leti 2007 do 2013 za predvidenih 67,2 milijona evrov je vezana na absorpcijsko sposobnost Slovenije, kar pomeni, da Ministrstvo za finance odredi k deležu, ki je predviden za črpanje evropskega dela, tudi ustrezen znesek iz integralnih sredstev. Zato je treba predvidena sredstva porabiti v tekočem letu. O prirejenosti razpisa. Pogoji so enaki za vse. Prispele so štiri vloge, dve vsebinsko in formalno popolni. Pogoj o vrednosti projekta je bil za vse enak, izpolnjevali so ga vsi. Sredstva za regionalni razvoj niso sredstva za statistične regije in Slovenija nastopa na teh razpisih kot ena regija. Zeleno luč za izvedbo je kot organ upravljanja dala Služba Vlade Republike Slovenije za lokalni razvoj in regionalno politiko. Ta je tudi ugotavljala, ali je predlagani instrument, torej razpis, skladen z merili. Ni sporno, da sta med merili, ki naj bi favorizirali Osrednjeslovensko regijo, tudi delež vadbenih površin na prebivalca in dosedanje financiranje iz proračuna Republike Slovenije. Namreč, v dokumentu, ki je podlaga za izbiro programov in ki ga je Slovenija pod vlado Janeza Janše predložila Evropski komisiji – gre za Operativni program krepitve regionalnih razvojnih potencialov za obdobje 2007–2013 –, je v obrazložitvi prednostne prioritete športnorekreacijske infrastrukture ravno podatek o nizkem deležu športnih površin na prebivalca štet kot eden izmed ključnih problemov, ki, navajam, "ne omogočajo vključevanja tega področja v storitve in turistično ponudbo v primernem obsegu." Torej je izbor merila povsem logičen, upravičen in v skladu s strateškimi dokumenti na področju črpanja evropskih sredstev, ki jih je snovala prejšnja vlada. Poleg tega pa naj znova poudarim, da bi Ministrstvo za šolstvo in šport namesto javnega razpisa lahko izbralo instrument neposredne potrditve in neposredno sklenilo pogodbo za sofinanciranje tega objekta, ki mu pravite "favorizirani projekt". Menimo, da je financiranje iz evropskih skladov upravičeno, in predvidela ga je, kot omenjeno, že prejšnja vlada. Res pa so se zgodile nekatere spremembe v proračunu za leto 2008, kjer namenjenih 10 milijonov evrov za stadion, ki se je tedaj resda imenoval Stadion Leona Štuklja v Ljubljani, niso bila potem tudi razdeljena. Govorili bi lahko tudi o rebalansu proračuna za leto 2008 in potem še o določbah rebalansa za leto 2009. V Operativnem programu krepitve regionalnih razvojnih potencialov 2007–2013 je tudi mogoče brati: "Razvojna prioriteta" – gre za povezovanje naravnih in kulturnih potencialov – "se pretežno usmerja v investicijske projekte nacionalnega pomena, in sicer v turistično gospodarstvo, v kulturne spomenike oziroma objekte kulturne dediščine, druge kulturne objekte ter v športnorekreacijske objekte." In spet navedek iz istega dokumenta, "sofinancirali se bodo objekti državnega oziroma regionalnega značaja z neposrednim vplivom na razvoj turizma. Objekti bodo primerni za vse kategorije uporabnikov, tako za programe športne rekreacije, športa otrok in mladine, kakovostnega in vrhunskega športa, pa tudi za organizacijo različnih prireditev, ki pritegnejo veliko število obiskovalcev." No, v tej "Janševi resoluciji o nacionalnih razvojnih projektih" tudi beremo: "Ljubljana in sploh regija močno zaostajata v sejemskem in kongresnem turizmu, pa tudi v športu in rekreaciji. Glavni razlog za to je pomanjkanje ustrezne infrastrukture. Z dograditvijo tega parka" – tedaj Leona Štuklja – "bi se močno povečale razvojne zmožnosti ne le Ljubljane, ampak tudi širše regije. Večnamenski razvojni park bi torej združeval gospodarsko-turistične, univerzitetne, športnorekreativne zmožnosti, ki se danes zaradi slabe infrastrukture ne morejo uveljaviti." Konec navedka. Odnos do športa in spoznanje o potrebnih športnorekreativnih objektih v Ljubljani torej ne kažeta, da bi vlagatelji interpelacije ne načrtovali sredstev za stadion v Stožicah, žal so le opustili predvideno sofinanciranje. Zakaj so to storili, tega niso pojasnili. Seveda pa v Poslanski skupini Socialnih demokratov nismo spregledali številnih nedopustnih kršitev delovnopravne zakonodaje in neplačanih obveznosti do izvajalcev del, kar je najbolje strnil Samir Handanović, ko je rekel: "Super, da smo tudi v Ljubljani dobili stadion, še boljše bi bilo, če bi delavce plačali." Naj torej sklenem, to ni interpelacija o delu in o odgovornosti ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča. Ta interpelacija je nadomestek za nikoli opravljeno razpravo o dajanju posojila bank v večinski državni lasti za projekt Stožice, njen učinek pa naj bi se pokazal na oktobrskih lokalnih volitvah. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov interpelacije ne podpiramo in ne bomo glasovali za predlagani sklep o razrešitvi ministra. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister, vsi ostali prisotni! Najprej mogoče nekaj besed o tem, o čemer pravzaprav danes govorimo, ker v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke imamo občutek, da smo zašli. Pa nekaj besed o očitkih ministra Lukšiča glede kakovosti pripravljene interpelacije, ki ne držijo. Interpelacija je po vsebini in formalno po vseh točkah podrobno utemeljena. Tudi današnji odzivi ministra pa govorijo o tem, da je njegov odziv, tako pisni kot ustni, danes tukaj slab zgled mladim, ne samo zaradi njegovih škodljivih odločitev, pač pa tudi zaradi načina, ki govori o tem, da niti z enim argumentom ni zavrnil očitkov v interpelaciji. Pri tem je popolnoma nepomembno, ali je teh točk 68 ali 69, pomembno je, da je minister Lukšič vede ali ne vede tako v odgovoru za dokumentacijo, ki jo je priložil, kot danes tukaj z izjavami dodatno utemeljil razloge za to interpelacijo. In drugič bi rad povedal, da mi danes ne govorimo o tem, ali je prav, da se največji športni objekt v državi financira tudi z evropskimi, državnimi oziroma, kot slišimo, tudi s sredstvi mestnega proračuna. Verjetno se vsi strinjamo s tem, da ob predpostavkah jasne in transparentne finančne konstrukcije in ob racionalnem projektu je tak odgovor pritrdilen. Vendar danes ne govorimo o tem. Interpelacija o delu in odgovornosti ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča je vložena zaradi ključnega očitka, ki se nanaša na prirejanje pogojev javnega razpisa, ki se formalno glasi Javni razpis za izbor operacij za sofinanciranje investicij v športnorekreacijsko infrastrukturo – III. V nadaljevanju bom uporabljal naziv javni razpis, saj vsi vemo, o katerem razpisu je govora. Interpelacija je torej vložena zaradi očitkov o prirejanju teh pogojev tega razpisa tako, da ustrezajo zgolj enemu prijavitelju in omogočajo izločitev vseh ostalih, tudi če bi se s kompleksnostjo vloge v izbor prebili, kar se je zgodilo v primeru Kopra, oziroma zaradi očitkov o tem, da je javni razpis za dodelitev 9,4 milijona evrov nepovratnih sredstev iz evropskega in državnega proračuna služil samo za pravnoformalno pokritje že prej dogovorjene odločitve, ki se je zgodila v ozkem prijateljsko-političnem krogu najvišjih funkcionarjev Pahorjeve vlade in župana Mestne občine Ljubljana. Očitek, ki je temeljen in ki z nobenim argumentom ni bil danes tukaj demantiran, je, da je šlo za fiktivni razpis. Javni razpis Ministrstva za šolstvo in šport torej ni bil namenjen temu, da bi na njem enakopravno konkurirali posamezni projekti, ki so izpolnjevali pogoje, kar je po vsebini razglašal, pač pa je bil samo pravnoformalno pokritje predhodno dogovorjene politične odločitve. Na slednje kažejo pogoji tega fiktivnega razpisa, javno znana dejstva in potek dogodkov, ki je sledil pred njegovo objavo. Na to, da je javni razpis služil nečemu drugemu in ne enakopravni obravnavi različnih prijaviteljev, je z dokumentacijo, ki jo je priložil odgovoru na interpelacijo, potrdil celo minister Lukšič sam. Poleg tega ključna očitka, ki govori o vnaprej znani izbiri, pa se po vložitvi interpelacije izkazalo, da bi morala biti vloga, ki je bila kot edina izbrana za sofinanciranje v vrednosti 9,4 milijona evrov, iz postopka izločena, ker ni izpolnjevala razpisnih pogojev, vsaj v nekaj točkah ne – v tistih, za katere smo izvedeli iz javnih obravnav, za eno pa tudi iz odgovora ministra Lukšiča. Prav neverjetno je, kakšne pravne akrobacije so se bili prisiljeni iti uradniki na Ministrstvu za šolstvo in šport, da so lahko utemeljili vnaprej določeno politično izbiro. O tem več v nadaljevanju. Sredstva, ki so bila dodeljena, so do višine 85 % evropska sredstva iz kohezijske politike. V primeru revizije nepravilnosti pred tujimi revizorji ne bo mogoče prikriti. Sredstva bo treba vrniti v evropski proračun, verjetno tudi plačati kazen. Danes govorimo o ministrovi politični odgovornosti. Kaj pa takrat? Bo takrat minister odškodninsko odgovarjal? Bo ta sredstva vrnil iz svojega žepa? Kdo in kako bo saniral nastalo škodo, ki bo takrat nastala? Ravnanja ministra v tem primeru kažejo, da je šlo za naklepno ravnanje. Iz dokumentacije, ki jo je priložil odgovoru na interpelacijo, in iz ostalih dokumentov izhaja, da se je minister Lukšič zavedal, da objavlja fiktivni razpis. Minister je v aprilu z dopisom dne 23. aprila 2010 pisno predlagal ministru za finance, naj 20 milijonov evrov iz proračunske rezerve prerazporedi za projekt Stožice. Minister za finance tega ni storil. Ko ministru Lukšiču na ta način ni uspelo pridobiti sredstev za Jankovićev megalomanski in predimenzioniran projekt, je našel rešitev v fiktivnem javnem razpisu, čeprav je samo nekaj dni pred pričetkom postopka tega razpisa njegovo ministrstvo vse občine v Sloveniji pisno obvestilo, da razpisa za sofinanciranje športne infrastrukture v letu 2010 ne bo, ker ni denarja, in da ga župani lahko pričakujejo v prvem trimesečju prihodnjega leta. Ta dopis nosi datum 9. 6., minister pa je s fiktivnim razpisom za Stožice začel nekaj dni kasneje, točneje 6 dni kasneje, 15. junija 2010. Ne drži današnja njegova trditev, da ne gre za ista sredstva; ne drži, gre za popolnoma enaka sredstva in za ta sredstva bi lahko kandidirale številne občine s številnimi projekti in še premalo bi bilo teh sredstev, če bi bil razpis odprt za vse. Kakor tudi ne drži, ne vem, ali to izhaja iz nevedenja ali nepoznavanja ministra, kar je slabo, če pa izhaja iz zavajanja, je škandalozno, da je treba ta sredstva uporabiti v letošnjem letu. Torej, ministrova ravnanja pred objavo razpisa, med razpisom, predvsem pa odobritev projekta, ki razpisnih pogojev zaradi številnih formalnih pomanjkljivosti, ki pa so jih morali uradniki z ustreznimi tolmačenji pokriti, ne izpolnjuje, govori o njegovi politični odgovornosti; še več, govorijo o utemeljenem sumu zlorabe uradnega položaja oziroma zlorabe uradnih pravic. S svojimi ravnanji ne le na primeru, zaradi katerega je danes minister interpeliran, minister ustvarja tudi neenakost pred zakonom. Ne glede na vnaprej znan izid glasovanja v tem državnem zboru pa je treba ponovno ponoviti očitke interpelacije in argumente, ki potrjujejo njihovo utemeljenost. Pri tem moram povedati, da je bil predlagateljem interpelacije v veliko pomoč odgovor ministra in dokumentacija, ki jo je odgovoru priložil, tudi njegove današnje izjave, kajti vse to ga ne razbremenjuje odgovornosti in očitkov. Nasprotno. Priloženi dokumenti, odgovor na interpelacijo, pa tudi njegove današnje izjave dokazujejo, da je šlo za fiktivni javni razpis, za formalno pokritje politično dogovorjene odločitve, kar je pa glavni očitek interpelacije. Projekt, ki mu je bilo odobrenih 9,4 milijona evrov nepovratnih evropskih in državnih sredstev, za odobritev ni izpolnjeval niti vsebinskih niti formalnih pogojev. Postopki, ki so se dogajali pred objavo razpisa, pa govori o tem, da je šlo za fiktivni razpis, ki naj bi pokril vnaprej znano in v ozkem političnem krogu dogovorjeno odločitev. Zato, poglejmo na kratko, kako so si sledili dogodki oziroma postopki pred objavo tega razpisa. Najprej je seveda treba vedeti, da se projekt Stožice gradi na podlagi javno-zasebnega partnerstva, to je, mislim da, ključni podatek v tem primeru. Akt o tem, ki se imenuje Akt o javno-zasebnem partnerstvu, izgradnja večnamenskega nogometnega stadiona ter spremljajočega objekta s pripadajočo infrastrukturo, je jeseni 2007 sprejel Mestni svet Mestne Občine Ljubljana. V 3. členu tega akta o javno-zasebnem partnerstvu je zapisano, citiram, "da je predmet javno-zasebnega partnerstva izgradnja večnamenskega nogometnega stadiona ter spremljajočega objekta s pripadajočo infrastrukturo v Stožicah. V okviru javno-zasebnega partnerstva bo zasebni partner izdelal projektno dokumentacijo in zgradil večnamenski nogometni stadion ter spremljajoči objekt s pripadajočo infrastrukturo, skladno s projektnimi smernicami javnega partnerja in po terminskem planu, ki bo dogovorjen v postopku izbira zasebnega partnerja. Za realizacijo projekta bo javni partner namenil zazidljivo zemljišče v Stožicah, namenjeno izgradnji večnamenskega nogometnega stadiona ter spremljajočega objekta s pripadajočo infrastrukturo." In zadnji stavek, ki je ključen. "Zasebni partner bo moral v celoti zagotoviti financiranje projekta." Zasebni partner bo moral v celoti zagotoviti financiranje projekta! Tako piše v aktu, ki ga je sprejel Mestni svet Mestne občine Ljubljana. Seveda na račun zemljišča, ki ga je ta zasebni partner dobil za izgradnjo trgovskih in ostalih poslovnih površin, ki jih, seveda, lahko trži dalje. Takrat, se spomnite, je župan Janković tudi dejal, da ne bo šel niti evro javnega denarja v Stožice. In treba je povedati, da je ta model, če bi bil tako uresničen, dober model. Še več, je odličen model, seveda ob racionalnem projektu. Žal se je zgodilo projektiranje, ki je daleč od racionalnosti in potreb Ljubljane in te države. Zaradi tega se je verjetno tudi zgodila podražitev z 81 na nekaj manj kot 140 milijonov evrov in zaradi tega se je zgodila ta zagata, kje dobiti manjkajoča sredstva. Kot slišimo, bo v kratkem Mestni svet Mestne občine Ljubljana odločal o tem, da bo namenil skoraj 40 milijonov javnega denarja Ljubljančank in Ljubljančanov za ta projekt, država pa je namenila 9,4 milijona evrov sredstev. Za ta denar, torej za nekaj manj kot 50 milijonov evrov, spoštovane gospe in gospodje, bi dobila Ljubljana prenovljen biser sredi Ljubljane, Plečnikov stadion, ki v celoti zadosti potrebam mesta in te države. In kaj se dogaja danes tam? Danes tam plevel prerašča našo zgodovinsko in kulturno dediščino, na drugi strani so netransparentno vodene investicije Stožice, kršitve temeljnih človekovih pravic, nespoštovanje pravil pravne države, med katerimi izpostavljam neplačevanje podizvajalcem, delavcem in ostale številne kršitve zakonodaje na tem projektu, s svojimi izjavami in ,žal, tudi dejanji, pokrili najvišji predstavniki te države; od predsednika države, predsednika Vlade, do posameznih ministrov, danes najbolj izpostavljeni seveda interpelirani minister Lukšič – ne samo z izjavami, ampak tudi z dejanji. Ne nazadnje bi, če je bila že taka odločitev, da Plečnikov stadion ni ustrezen, sredstva za Stožice Mestna občina Ljubljana lahko pridobila, če njen sedanji župan ne bi ravnal predvsem v svojem interesu in interesu najožjih in bi izkoristil kot župan prednostno pravico pri kupoprodajnih poslih s kmetijskimi zemljišči, ki so v okviru sprejemanja planskih aktov spremenila namembnost, razlika v vrednosti v spremembi te namembnosti pa bi pristala v mestnem proračunu namesto v žepih posvečenih. Torej. Športni park Stožice gradi zasebni investitor. Ta je tudi dobil gradbeno dovoljenje, občina mu je podelila stavbno pravico. Kako je torej MOL, Mestna občina Ljubljana, sploh lahko kandidirala na tem fiktivnem javnem razpisu, saj ni izpolnjevala že elementarnih pogojev za to, da bi kandidirala. Videli bomo, kako pravno mnenje sodelavca iz svojega kabineta je priložil odgovoru na interpelacijo. Poleg tega morajo biti dela, za katera prijavitelj kandidira, oddana z javnim naročilom. To v primeru Stožic ni bilo in ne more biti več za nazaj storjeno. Mestna občina Ljubljana torej že v osnovi ni izpolnjevala pogojev za prijavo na ta sporni in fiktivni javni razpis in vsak minister bi moral v takem primeru tako vlogo zavreči in – če se je namenil na vsak način denar nameniti – najti drugo, legitimno pot, nikakor pa ne kršiti veljavnih pravil igre. Zakaj je pa pravzaprav do tega fiktivnega razpisa prišlo? Poglejmo malo nazaj. Aprila je ljubljanski župan dejal, da bi morala stadion v Stožicah sofinancirati tudi država. Vlada naj bi po tem predlogu financirala dodatne stroške, ki bodo presegli v tem javno-zasebnem partnerstvu določenih 81 milijonov evrov. No, sedaj že vemo, da jih bo skoraj 140 milijonov. Pričakoval je polovico te razlike. In poglejte, samo nekaj dni kasneje se je že odzval minister Lukšič in predlagal Vladi, da bi v projekt stadiona vložili 20 milijonov evrov proračunskega denarja, kasneje pa je glede tega tudi poslal dopis, ki ga imamo tudi v odgovoru na interpelacijo, priloženega z njegove strani, na Ministrstvo za finance z dne 23. april. V njem minister Lukšič predlaga dodelitev 20 milijonov evrov sredstev na podlagi zakona o glavnem mestu s prerazporeditvijo teh sredstev iz tekoče proračunske rezerve na Ministrstvo za šolstvo in šport. V dopisu je navedeno, da bo po podatkih MOL vrednost za stadion in dvorano presegla predvidenih 81 milijonov za skoraj 40 milijonov. In minister v tem dopisu, ki ga piše svojemu kolegu na Ministrstvo za finance, zapiše še, da bo Mestna občina Ljubljana v okviru Stožic zagotovila poslovne prostore za izvajanje dejavnosti Muzeja športa in Zavoda za šport Republike Slovenije Planica. Jaz se ne spuščam v razloge, kako je mogoče, da minister v Pahorjevi vladi ne ve, za kaj se lahko porabijo sredstva proračunske rezerve. Dejstvo je, da bi to moral vedeti. In seveda mu minister za finance, ki je spoštoval veljavno zakonodajo, ni mogel odgovoriti drugače, kot da je ta predlog zavrnil. Sredstva proračunske rezerve, ki jih je približno 27 milijonov evrov v letošnjem proračunu, se lahko porabijo za naravne nesreče. Nesrečna ironija, da se bodo očitno letos v večini porabila za sanacijo razmer po poplavah ravno v Ljubljani. Bližnjica, ki jo je minister Lukšič želel ubrati, ni uspela. In kaj se je dogajalo potem? Potem se je zgodil nek obisk 4. junija, ko si je premier Pahor v spremstvu ljubljanskega župana ogledal Stožice. In pet dni kasneje dopis Ministrstva za šolstvo in šport, ki sem ga prej že omenil, s katerim je ministrstvo vse župane občin v Republiki Sloveniji obvestilo, da v letu 2010 ne bo razpisa za sofinanciranje športne infrastrukture, ker ni sredstev, in naj tak razpis pričakujejo prihodnje leto. In šest dni kasneje, 15. junija, je minister Lukšič podpisal sklep o pričetku postopka tega fiktivnega javnega razpisa za sofinanciranje investicij športne infrastrukture. Se pravi, na neki strani pasivizacija vseh, ki bi bili eventualno pripravljeni, kratek razpisni rok, ki bi bil še vedno dovolj dolg, če bi bil odprt za vse, ne pa samo za tiste med 5 in 45 milijonov evrov, in diskriminatorni razpisni pogoji, ki v primeru, da nekomu vseeno uspe, da se prebije do vrha, tako kot je uspelo Kopru, le-tega v tem primeru z regionalnim kriterijem izloči. Se pravi, vnaprej se je vedelo, da nihče drug, razen Ljubljana, ne more uspeti na tem razpisu. Vnaprej se je to vedelo. Ne da se je vedelo, minister Lukšič je to zavestno storil, ker mu ni uspelo dobiti sredstev iz državnega proračuna na podlagi neposrednega kontakta s pristojnim ministrom, to je z ministrom za finance. In tega, poglejte, ne morete negirati, tega ne morete zanikati. To je tako jasno in tako transparentno dokumentirano, da so vse besede, ki jih lahko tukaj govorimo, odveč. V odgovoru ministra smo danes poslušali, da je bilo treba denar porabiti. 9. junija je pisal vsem občinam, da denarja ni, 15. junija pa je ugotovil, da je treba 9,4 milijona porabiti, tega istega denarja za iste projekte, in da bo denar zapadel, če ne bo letos porabljen. Ne drži. Vemo, do kdaj traja kohezija. In da je iz prejšnjih razpisov ostalo od teh 9,4, ker nekateri, ki so bili prijavljeni, niso uspeli teh projektov izkoristiti – mislim, da je bilo rečeno, da jih je od 12 7 odstopilo. Drži, ampak to se je vedelo že dolgo časa. In če bi to držalo, potem bi razpis za vse občine bil letos objavljen že zdavnaj, ne pa, da so vse občine 9. junija dobile dopis, da razpisa ne bo, šest dni kasneje pa je bil razpis za tistega, za katerega je bilo vnaprej politično dogovorjeno, tudi objavljen. Tisto, kar najbolj zaskrbljuje, je pa to, kako na to interpelacijo gleda minister Lukšič; gleda kot na nekaj nepotrebnega, kar se dogaja tukaj v Državnem zboru. Pravi, pustite nam vendar delati. Zaradi tega, kar vi tukaj počnete in jaz danes ne morem biti na Vladi, se zavedajte, da bo še manj denarja za šport in da drugo leto mogoče še tega razpisa, ki je bil napovedan, ne bo. Res!? Ali lahko ministra s tega mesta spomnim, kako se je lani novembra in decembra porabljalo 3 milijone evrov sredstev z ministrstva za šport? Na hitro, za nepotrebno opremo, za neke fotoaparate in neke laptope – po šolah so jih vsi dobili, ker je ostalo na neki postavki 3 milijone evrov. Ker uradniki, ki za to skrbijo, niso bili dovolj ažurni, je bilo treba hitro tisto postavko izčrpati, ker vemo, kakšna je birokratska miselnost, še vedno, tudi v teh kriznih časih: če ne bo izčrpana, bom imel prihodnje leto manjšo izhodiščno osnovo. Spoštovani minister, red je treba narediti na ministrstvu in odgovorno gospodariti! Kajti ob tem, ko je realizacija v letošnjem proračunu glede na lansko prvo polovico leta bistveno slabša, bistveno slabša – 120 milijonov evrov je manj prihodkov v prvih šestih mesecih letošnjega leta in 200 milijonov evrov več odhodkov; primanjkljaj je bil lani v prvi polovici milijardo evrov, letos je že milijardo 320 milijonov evrov – je še toliko bolj pomembno, da se gospodari dobro in da se sredstva, ki so na razpolago, učinkovito uporabijo. Ne pa, da se na eni strani straši javnost in govori o tem, če boste kritični, ne bo denarja za te projekte, ker se nimam časa ukvarjati s projekti, ampak se moram ukvarjati z očitki, na drugi strani pa se ne stori tistega, kar se od ministra pričakuje. Če bi izvrševali svojo funkcijo, tako kot ste prisegli in kot je zapisano v ustavi in zakonih, bodite prepričani, da se vam ne bi bilo treba ukvarjati z nobeno interpelacijo. V postopku tega razpisa je minister za šolstvo in šport kršil določila številnih zakonov. Kršil je določila Zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije, določila Zakona o javnih financah, Uredbe Sveta Evrope št. 1083/2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in kohezijskem skladu in določbe Uredbe o izvajanjih postopkov pri porabi sredstev evropske kohezijske politike v programskem obdobju 2007–2013, določbe Pravilnika o postopkih za izvrševanje proračuna Republike Slovenije in načela iz Zakona o javnem naročanju, ki jih je treba po drugem odstavku 53. člena Zakona o javnih financah pri določitvi pogojev pri dodeljevanju sredstev za državne pomoči smiselno upoštevati. Ob tem velja poudariti, da so bila kršena tudi določila Uredbe 1083/2006, ki določa pravila, ki urejajo Evropski sklad za regionalni razvoj, Evropski socialni sklad in kohezijski sklad, ter opredeljuje cilje, h katerim naj prispevajo strukturni skladi in kohezijski sklad, merila o upravičenosti držav članic in regij do pomoči v okviru teh skladov, razpoložljiva finančna sredstva in merila za njihovo dodeljevanje. Posredno so bila kršena tudi določila Zakona o javnem naročanju. V interpelaciji očitamo kršitve evropske in slovenske zakonodaje, ki ureja izvajanje postopkov pri porabi sredstev evropske kohezijske politike, opravljena dela, ki se bodo sofinancirala iz sredstev razpisa, niso bila oddana na podlagi določb javnega naročanja, kot to velja v primerih vseh ostalih razpisov za dodelitev kohezijskih sredstev v Republiki Sloveniji. Minister Lukšič očitno ne razume teh naših očitkov, ker govori o tem, da ne more biti ta javni razpis objavljen na podlagi Zakona o javnih naročilih – seveda ne, ker ne gre za blago, saj tega ne očitamo. Očitamo pa, da postopki, ki bodo sledili po tistem, ko bodo ta sredstva koriščena, bodo predstavljali kršitev določb Zakona o javnem naročanju, kjer je izrecno določeno, da je treba sredstva, ki se dodelijo na podlagi takega razpisa, porabiti v skladu s temi določbami. Kršena je bila tudi Uredba o izvajanju postopkov pri porabi sredstev evropske kohezijske politike v Republiki Sloveniji v programskem obdobju 2007–2013, ki v 16. členu sicer dopušča izjemo glede začetka izvedbe postopkov oddaje javnih naročil in izvajanje projekta pred sprejetjem odločitve o dodelitvi sredstev, če je tak projekt v NRP-jih. Kako je lahko projekt, ki je v javno-zasebnem partnerstvu, v NRP-jih? Kje je ta projekt v NRP-jih? Zakaj je bila ta izjema, da je tudi tukaj dopuščena? Kako je mogoče, da se je kršila naslednja določba, ki govori o tem, da se postopki lahko začnejo pred odločitvijo o izbiri, ne sme pa se tudi začeti izvajanje del, kar pa je bilo v primeru Stožic. Minister je štel za zelo pomembno eno navedbo v interpelaciji, in sicer predlagatelji smo navajali, da je bila v razpisni komisiji tudi ena oseba, ki je zaposlena v njegovem kabinetu, in da ta očitek ne drži. To sicer ni tako pomembno, ni pa povedal, vsaj javno ne, bolj pomembnega podatka - kdo je bil predsednik te razpisne komisije. Kdo je bil predsednik te razpisne komisije? Predsednik te razpisne komisije je bil gospod Aljuš Pertinač, znani predstavnik Socialnih demokratov, mislim, da je leta 2005 kandidiral za podpredsednika ali celo predsednika stranke, diplomiral pa je pri gospodu Igorju Lukšiču. Torej, če še enkrat zaključim. Niso bili izpolnjeni niti vsebinski niti formalni pogoji za odobritev projekta, kateremu je bilo odobrenih 9,4 milijona evrov sredstev, in pri tem se bomo mi samo na tri bistvene očitke, za katere smo izvedeli iz medijev oziroma odgovora na interpelacijo. Prvi je ta, ki sem ga že omenil. Projekt se gradi v okviru javno-zasebnega partnerstva, torej ne izpolnjuje osnovnega pogoja za to, da bi kandidiral na tem razpisu, glede na določbe 3. člena akta, s katerim je bilo to javno-zasebno partnerstvo utemeljeno, kjer je izrecno zapisano, da bo zasebni partner v celoti in na svoje stroške zgradil celoten projekt – v celoti in na svoje stroške. Drugič. V dokumentaciji so se očitno potvarjali in prikrajali podatki, za katere je minister vedel, nekateri so tudi pricurljali v javnost. Recimo, tisti o 18 tisočih evrih najemnine. V takšnem primeru bi moralo ministrstvo v skladu z veljavno zakonodajo takoj odstopiti od podpisa pogodbe in razveljaviti odločitev o izbiri, namesto tega sta pred kamere stopila minister Lukšič in ljubljanski župan Janković s pomirjujočo izjavo: vse je O. K. Povedala sta da podatki niso prikrojeni, res da v prijavi med drugim pišem, da bo najemnina stadiona za eno tekmo stala 18 tisoč evrov, vendar je tekma, za katero je Nogometni kljub Olimpija plačal 950 evrov najemnine, pomenila, da so najeli samo sanitarije in garderobe. Prihodnjič bodo, očitno, najeli samo travo, ne pa površine pod njo. Smešno?! Žalostno! In tretji očitek. Za enega od teh podatkov, ki so bistveni, je po naši oceni poskrbel minister sam, priložil ga je odgovoru na interpelacijo. Za kaj gre? Gre za izjavo, ki jo je moral prijavitelj priložiti o tem, da gre za bremen prosto lastništvo nepremičnine, na katerih se bodo izvajala dela, ki so bila predmet razpisa, oziroma za izjavo o pravici za graditev na zemljiščih. MOL je to izjavo v prijavi podal, kljub temu - kljub temu - da je na zemljišču podeljena stavbna pravica zasebnemu investitorju v skladu s prej omenjenim aktom o podelitvi oziroma ustanovitvi javno-zasebnega partnerstva in kljub temu, da je vpisanih oziroma je 10 aktivnih plomb za različne hipoteke. Zadeva je le bila prehuda, zaradi tega si je minister pridobil strokovno mnenje, ki ga imate v odgovoru na interpelacijo, spisal ga je kar uslužbenec v njegovem kabinetu oziroma sekretariatu Ministrstva za šolstvo in šport. To mnenje je datirano 29. 7. 2010 in v njem ta strokovnjak, torej najožji sodelavec ministra, ki je seveda povsem neodvisen in strokoven, ugotavlja, da ustanovitev stavbne pravice - poslušajte dobro "ne spremeni lastninske pravice in da takšna stavbna pravica pomeni le manjši poseg v lastnikovo upravičenje rabe te nepremičnine". Da bomo laično razumeli, za kaj gre. Predstavljajte si, da so to Stožice, to je zemljišče in to so objekti na njem. Stavbna pravica, ki je podeljena na tem zemljišču, pomeni samo manjši poseg v lastninsko pravico, po tej logiki, kot je zapisana v tem mnenju, pomeni, da lahko jutri Mestna občina Ljubljana dobi gradbeno dovoljenje za gradnjo nekaj drugega na tem zemljišču. Ali ga lahko dobi? Ga ne more, ne, ker je zemljišče obremenjeno s stavbno pravico, formalno za obdobje, za katero je ta stavbna pravica podeljena, dejansko pa za obdobje, dokler ti objekti na tem zemljišču stojijo. In to pomeni bistveno obremenitev te nepremičnine in takšno zemljišče ni čisto zemljišče. In hipoteke, ki so na teh objektih, kajti to je stavbna pravica, so neločljivo povezane tudi s temeljem, na katerem ti objekti stojijo. Če ne bi bilo nič drugega, potem je ta ugotovitev zadosten razlog, zaradi katerega Jankovićevi vlogi minister ne bi smel ugoditi, ker je ta izjava o tem, da je to zemljišče čisto, lažna. Tudi v tem strokovnem mnenju piše, da se za vpis v zemljiško knjigo šteje datum, ko dejansko referent to vpiše v zemljiško knjigo. Vsi vemo, da temu ni tako, da se šteje trenutek, ko se vloga na zemljiško knjigo poda, takrat je zadeva zaplombirana in deset takšnih plomb je na tem zemljišču. Torej, več kot očitno je, da ministru Lukšiču ni šlo za to, da bi na nek transparenten način zagotovil, da bi se ta razpis iztekel, pač pa je bilo v tem postopku ves čas jasno, da je samo iskal način za odpravo motečih ovir na poti do dodelitve vnaprej dodeljenih sredstev za ta Jankovićev megalomanski in predimenzioniran projekt. Zaradi tega minister Lukšič ne samo da je odgovoren, on je ob asistenci ljubljanskega župana scenarist tega postopka, zato je njegova odgovornost toliko večja in žal presega politično odgovornost. Ne glede na očitke, ki so navedeni v interpelaciji, pa je treba poudariti, da si je minister Lukšič tudi z ravnanji, ki so sledila po vložitvi interpelacije, zaslužil razrešitev še iz vrste drugih razlogov. Najpomembnejši med njim je gotovo odločitev glede šolskih počitnic, ki jih je brez analiz, izračunov združil v en teden. Odločitev je škodljiva za slovensko gospodarstvo, za državni proračun, za otroke, učitelje, starše, skratka za vse, pomeni pa šolski primer avtokratskega in oblastniškega ravnanja enega najvišjih državnih funkcionarjev, ministra za šolstvo in šport. Odzivi tudi kažejo, da minister ne razume, da je on kot javni funkcionar v službi ljudi in da niso ljudje tisti, ni ljudstvo tisto, ki je v njegovi službi, sicer ne bi poslušali izjave o tem, da se bo moralo gospodarstvo, turistično gospodarstvo v tem primeru prilagoditi neumnim in škodljivim dekretom. V normalno delujoči pravni državi bi minister odstopil sam, v pomanjkljivo delujoči pravni državi bi njegovo razrešitev zahteval premier. V Sloveniji terja odgovornost in razrešitev takšnega ministra del opozicije, predlagatelji iz poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke in Slovenske nacionalne stranke. Končna odločitev je torej znana vnaprej: izkušnje iz preteklih interpelacij kažejo, da je vladajoča koalicija z glasovalnim strojem in ob izraziti premierjevi podpori pripravljena ubraniti vsakega ministra ali ministrico, tudi če se jih najde z obema rokama v vreči ali pa v marmeladi. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovani premier, kolegi in kolegice! Točka, ki jo obravnavamo na današnji seji, očitno nosi napačen naslov. Na prvi pogled je jasno, da osnovni cilj ni interpelacija zoper ministra Igorja Lukšiča, ampak gre za predvolilni septembrski shod, namenjen političnemu obračunavanju za potrebe volilne kampanje v Mestni občini Ljubljana. Državni zbor je po naši oceni izrabljen in mi bom danes 13 ur talci neke paranoje. Zato predlagam, da vse stroške, ki nastajajo v povezavi z današnjo sejo, evidentiramo kot stroške volilne kampanje SDS in ostalih predlagatelj interpelacije. Mestna občina Ljubljana je za SDS očitno velik problem, še posebej zadnja štiri leta, ko so se Ljubljančani in Ljubljančanke odločili, da za župana izvolijo Zorana Jankovića, in ko je aktualni župan, očitno, svoje delo opravil tako dobro, da vse kaže, da bo ponovno izvoljen. Med realiziranimi projekti, ki vzbujajo največ zavisti, je prav gotovo Športni park Stožice. Športni park Stožice, če smo realni – in to ste priznali tudi predlagatelji interpelacije -, se je gradil v času gospodarske krize. V času njegove izgradnje so nastajale tudi številne prepreke, ovire, težave. In zaradi tega, ker je gospodu županu Jankoviću uspelo, kljub temu da je bila to skoraj znanstvena fantastika, objekt vendarle pripeljati do konca, je postal ta objekt glavna tarča predvolilnega delovanja ene od strank. A kakorkoli že, naše glavno mesto je dobilo pomemben športnoinfrastrukturni objekt, ki je bil več desetletij prepoznan kot nujno potreben in na katerega smo lahko kljub vsem potem in stranpotem ponosni. Ko bo minila predvolilna evforija, ne bo več pomembno, kako in kdo je ta objekt gradil, pač pa dejstvo, da takšen objekt pomeni enega ključnih mestotvornih in tudi državotvornih elementov. To ni samo objekt, pomemben za Ljubljančanke in Ljubljančane, pač pa bo, ko bo v celoti zaživel, postal pomembno športno, kulturno-zabavno, najbrž pa tudi komercialno središče, ki tudi arhitekturno pomeni enega od pomembnejših slovenskih arhitekturnih dosežkov. In če razmišljamo zgolj na načelni ravni, potem ne vidimo prav nobenega razloga, da s svojim deležem pri takšnem objektu ne bi sodelovala tudi država. Tako kot je država sodelovala pri številnih drugih podobnih objektih, kot sta tudi mariborski in celjski stadion ter drugi objekti, na primer, obnova Rdeče dvorane v Velenju, koprska Bonifika, Biatlonski center na Pokljuki, pa tudi Radeljski atletski stadion ali pa Atletski park v Radovljici; skratka, številni bolj ali manj veliki objekti v mnogih slovenskih krajih in mestih. Česa je torej kriv minister Lukšič? Tega, da so na ministrstvu pripravili javni razpis, enega od mnogih v zadnjih letih, tretjega s podobno vsebino, torej namenjenega izgradnji športne infrastrukture. Vendar pa takšnega, da se je nanj lahko prijavila tudi Mestna občina Ljubljana. In danes smo slišali velikokrat izgovorjene besede "fiktivni razpis" in razpis, ki je bil pripravljen le za enega prijavitelja. Še enkrat sprašujem, po zdravi logiki in pameti, kako fiktivni razpis, če so se prijavili štirje, kako pripravljen zgolj za enega prijavitelja, če sta dva izpolnjevala v celoti pogoje - v celoti izpolnjevala pogoje. Če pogledamo v preteklost, je že Strateški urbanistični načrt, dolgoročni plan občin in mesta Ljubljane za obdobje 1986–2000 predvideval kot osrednji športni poligon v Sloveniji ljubljanske Stožice. Osrednji športni poligon! Torej smo potrebovali več kot dve desetletji za pripravo in realizacijo oziroma izgradnjo športnega parka. In vsa ta leta se je govorilo, da je nova športna infrastruktura v glavnem mestu nujno potrebna. Spomnimo se danes številnih člankov in komentarjev o sramotnem stanju Plečnikovega stadiona in tudi posmeha, ki ga je bila deležna Ljubljana, da enostavno ni sposobna zgraditi niti enega stadiona. Ko pa so se pokazali prvi obrisi dvorane in stadiona v Stožicah, so se vsuli rafali in obtoževanja župana Mestne občine Ljubljana. In to smo slišali, zaznali, videli in občutili vsi, tudi danes moramo o tem govoriti v Državnem zboru. Na vse to, kar se dogaja, naj povem samo en slovenski pregovor: Če bi nevoščljivost gorela, potem res ne bi rabili drv. In bodimo pošteni, tu gre predvsem in v prvi vrsti za nevoščljivost. Minister Lukšič je torej kriv zato, ker si je dovolil objaviti razpis potem, ko se je pravzaprav že pričakovalo, da razpisa ne bo. Tu imam izjavo nekdanjega ministra oziroma današnjega poslanca SDS, tudi predstavitelja interpelacije, gospoda Vizjaka, ki je 14. junija rekel: "Se strinjam, se strinjam, da bi država dala sredstva za ta projekt, ampak v naši stranki vztrajamo, da se sredstva razdelijo transparentno preko razpisov, tako kot se pridobijo tudi drugi projekti." Ko je bil pa razpis pripravljen, in ga je s tem očitno zadeva presenetila, pa lahko slišimo, kakšnih ocen je bil ta razpis deležen. Naše glavno mesto Ljubljana je bilo večkrat prepoznano kot mačehovsko do slovenskega športa in njeno politično vodstvo je bilo večkrat obsojano, da je premalo ambiciozno, da bi to tudi uresničilo. Dejstvo je namreč, da Ljubljana do Stožic ni imela niti športne dvorane niti stadiona, ki bi ustrezal visokim evropskim standardom za organizacijo velikih mednarodnih športnih prireditev. Zato je omenjeni projekt, ki je danes pri nekaterih tako osovražen, v Resolucijo o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007–2013 vložila že prejšnja vlada. Prejšnja vlada je tudi v proračunu za leto 2008 že zagotovila 10 milijonov evrov, fokusirano za ta projekt, brez javnega razpisa. Zato v Poslanki skupini Zares ne razumemo današnjega zavračanja in nasprotovanja nogometnemu stadionu v Ljubljani, ki je najsodobnejši, največji v državi, stadionu, ki končno ustreza vsem zahtevam UEFE in FIFE za igranje mednarodnih nogometnih tekem. Edini stadion v Sloveniji, ki ustreza najvišjim zahtevam. Stadion, ki je bil poln ob otvoritvi in s katerim so športni navijači, navdušenci, tudi športniki in drugi zadovoljni. Da je športni park Stožice zelo dober primer razvoja Ljubljane, je ocenil tudi predsednik države. Prestolnica je imela po njegovem mnenju dolgo obdobje stagnacije in otrplosti, pričujoči projekt pa kaže, da gre Ljubljana dinamično naprej. Lahko imamo pomisleke, lahko se tudi sprašujemo, ali je čas krize, v katerega je zgolj slučajno padla izgradnja tega objekta, najbolj primeren za takšne objekte, vendar pa vas sprašujem – kdaj pa je sploh primeren čas za izgradnjo takšnih objektov? Vedno se najdejo demagoška dejstva, argumenti in pomisleki, da pač takšni objekti niso prava in najpomembnejša prioriteta. V glavnem mestu je bila zadnja in primerljiva investicija leta 1965, ko smo dobili dvorano Tivoli. V zadnjih petnajstih letih je bilo iz državnega proračuna za izgradnjo in posodobitev športne infrastrukture v mestnih občinah Celje in Maribor namenjenih več kot 60 evrov na prebivalca, v MOL-u pa le okrog 8 evrov na prebivalca. Pa smo še vedno nevoščljivi. Še vedno imamo težave s tem stadionom. Za izgradnjo dvorane in stadiona v Celju je država iz državnega in evropskega proračuna v zadnjih letih vložila 2 milijona 300 evrov, v izgradnjo stadiona v Mariboru pa 4 milijone evrov. Tudi pri tem se v Poslanski skupini Zares sprašujemo, zakaj, zakaj kolegi strank, ki so pripravile interpelacijo, niso tudi pri teh dveh projektih nasprotovali državnemu sofinanciranju. Še več, ne gre pravzaprav za državno sofinanciranje, kajti 85 % teh sredstev, ki so namenjene za stadion v Stožicah, so sredstva Evropskega sklada za regionalni razvoj. In prav nobenega razloga ni, da bi del teh sredstev, del te pogače, o kateri smo danes slišali, da je visoka preko 70 milijonov, še posebej, če grozi celo, da bi ta sredstva lahko ostala neizkoriščena, ne bilo vgrajena tudi v ljubljansko infrastrukturo. Pri tem se postavlja zanimivo vprašanje o našem odnosu do glavnega mesta. Tako kot ne znamo in ne želimo primerno izraziti svojega spoštovanja do številnih državotvornih institucij, od predsednika države, Ustavnega sodišča, Računskega sodišča, protikorupcijske komisije, tudi tožilcev, pa vse do zastave in tudi drugih številnih simbolov, tudi svojega glavnega mesta, žal, nekateri, to so tudi javno povedali, ne jemljejo za svoje glavno mesto. Ne jemljejo ga kot pomemben element nacionalne identitete in nacionalnega ponosa. Ljubljana je naše glavno mesto, je naše središče in je eden od simbolov te države. Ljubljanski podžupan in ugleden arhitekt Janez Koželj je po svoji štiriletni izkušnji v politiki razočaran ugotovil, citiram, "Ljubljana je osovražena. V številnih delih Slovenije je simbol najslabšega. Celo psovka je biti Ljubljančan, biti žabar. To je eno žalostno dejstvo naše majhnosti in nezmožnosti državotvornosti." Konec citata. Je problem zgolj v tem, da v Ljubljani že več desetletij ni na oblasti "prava" politična opcija? In da očitno tudi v naslednjih štirih letih ne kaže prav dobro, da bi se kaj spremenilo? Morda je tudi to, in prepričana sem, da je, ne nazadnje vsebina in motiv današnje interpelacije in razprave, ki jo imamo. A vrnimo se k interpelaciji. Zanimivo je, kako velik del teksta interpelacije je namenjen tudi ponovnemu in že znanemu netenju spora in rivalstva med Mariborom in Ljubljano. Zgodila naj bi se namreč velika krivica, kajti razpis naj ne bi bil, po mnenju predlagateljev, korekten, saj je bil napisan zgolj na kožo ljubljanskega projekta. Toda bodimo konkretni. Je Maribor res tako infrastrukturno zanemarjen in podcenjen? Zakaj o tem govorim – ker ste kar nekaj točk interpelacije namenili pismu in protestu Maribora, jasno, z motivom, da podkrepite, kako zelo je to res in kako zelo vi menite, da je temu res tako. Toda, ali to res lahko trdimo, potem ko je bil vendarle solidno obnovljen nogometni stadion v Ljudskem vrtu? Ko smo pred dnevi v Mariboru odprli novo lutkovno gledališče? Ko so zagotovljena sredstva za izvedbo investicij znotraj EPK? Kot članica vladajoče koalicije izražam zadovoljstvo, da sta vlada Boruta Pahorja in minister Igor Lukšič zmogla del sredstev zagotoviti tudi za univerzijado, tudi za EPK. Sprejela je tudi sklep o podpori kandidature Mestne občine Maribor za evropsko prestolnico mladih v letu 2013. Pri tem sem pa tudi ponosna, da je ta vlada našla tudi način in možnost, da sofinanciramo izgradnjo stadiona v Stožicah. Nisem niti Ljubljančanka niti Mariborčanka, a vse projekte jemljem kot moje, kot naše projekte. Tako kot sem vesela nove celjske knjižnice in prenovljenega veslaškega centra na Bledu, biatlonskega centra na Pokljuki in še bi lahko naštevali. In takšno širino bi pričakovala tudi od vseh ostalih kolegov in kolegic, poslancev, ki so najvišji predstavniki vseh državljank in državljanov. Veliko je bilo govora o netransparentnem razpisu, o prikrojevanju razpisa. Pa naj predlagatelje, še posebej cenjenega bivšega ministra za gospodarstvo, spomnim na nekatere razpise iz njihovega mandata, razpise, ki so vzbujali ogromno sumov, pomislekov, dvomov, dilem in ne vem še česa, morda bistveno večjih kot predmet, ki ga imamo danes kot interpelacijo tu. Naj vas spomnim na članek o enem od razpisov, ki je povezan z delom bivšega gospodarskega ministra Vizjaka. Pod takim naslovom je bilo objavljeno naslednje, citirala bom, kar je bilo zapisano, da ne bo to moja izjava, "Vizjak finančno poskrbel za svoj Phoenix." Pod takim naslovom je eden od časopisov pisal o nekdanjem gospodarskem ministru, ki naj bi lani oktobra – to je članek iz leta 2009 – tri tedne po parlamentarnih volitvah poskrbel, da je Javna agencija za podjetništvo in tuje investicije, JAPTI, prejela 1,34 milijona evrov dodatnih sredstev za financiranje programa pod naslovom "Gospodarsko-razvojno-logistične platforme". V tem programu naj bi bilo po strategiji načrtovanih 9 projektov. Toda večina od skupno 1,97 milijona evrov, torej, kar 1,88 milijona evrov naj bi JAPTI namenila Phoenixu za pripravo državnega lokacijskega načrta. Skupna vrednost načrta za Phoenix, ki naj bi nastal v brežiški občini, od koder je doma tudi Vizjak, pa naj bi znašala najmanj 3 milijone evrov. Vas, gospod Vizjak, nismo mogli interpelirati zaradi te zadeve, ker ste vmes že prenehali in ste končali svoj mandat. Razpis ste izpeljali, tako tukaj piše, potem ko je bil že zaključen vaš mandat, in večina razpisa, glej ga, je šla v neke kraje, od koder prihajate tudi vi. Neverjetno je, kako velikokrat človek dobi občutek, da gospod Vizjak deli očitke in ima sploh navado, da drugim očita tisto, kar je očitno delal sam. In danes je zgrajena interpelacija prav na dejstvu, da naj bi minister Lukšič prikrojeval razpis. Kaj bi rekli za to, kar je bilo sedaj prebrano? Je morda to tudi prikrojevalen razpis? Pa še o številnih drugih razpisih iz vašega mandata bi lahko govorili, glede na to, da pač nismo imeli možnosti interpelirati in interpelacij ni bilo. Na primer, o letališkem stolpu na Letališču Jožeta Pučnika, zaradi katerega je izbruhnila afera, ki naj bi svoj epilog doživela tudi na sodišču, afera Čista lopata. Ali pa razpis za [[...]]
Gospa Oražem, prosim vas, da se izogibate dvogovorov in se držite stališča poslanske skupine.
[[...]]Saj sama govorim. Pogledi pa včasih tudi kaj povedo, s tem se pa strinjam. Interpelacija je torej vložena zaradi treh domnevnih razlogov: suma prirejanja javnega razpisa, tukaj sem pač povedala nekaj sumov, da se pokaže, kako zelo so lahko tudi na trhlih tleh, suma zlorabe uradnega položaja in ustvarjanje neenakosti pred zakonom. Besedilo interpelacije ne vsebuje utemeljenih razlogov za sum. V interpelaciji niso zajeta in niso povedana dejstva, pač pa zgolj pomisleki, mnenja, dvomi, sumničenja, vprašanja in zaključki kar samih predlagateljev. Iz povedanega je razvidno, da interpelacije v Poslanski skupini Zares zoper ministra Lukšiča ne bomo podprli in se nam zdi popolnoma neprimerna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o interpelaciji. Za besedo je prvi zaprosil predlagatelj, gospod mag. Andrej Vizjak. Prosim.
Hvala lepa. Se bom držal dogovora, bom zelo kratek, ker bi želel premierja opozoriti na nekaj bistvenih očitkov, na katerih gradimo to interpelacijo in ki so razlog in dokaz nezakonitega ravnanja ministra. Torej, najprej bi pa želel poudariti, da to ni interpelacija zoper Športni park Stožice. Slovensko glavno mesto potrebuje športni park, potrebuje sodobni nogometni stadion, potrebuje sodobno športno dvorano. Način, da se to zagotovi, je bil v tej vladi tudi na voljo, sam minister je omenil, da bi lahko posegel po spremembi operativnih programov, da bi lahko za ta namen rezerviral denar v proračunu skozi odprtje postavke v Načrtu razvojnih programov, vendar je ta vlada športni park, takrat še Leona Štuklja, vrgla iz proračuna. Pred mandatom te vlade je bil v njem, tukaj imam dokazan primer. Torej, zavestno ste se odločili, da ne bo javnega denarja. Poglejte. Mi smo očitali kršitev 53. člena Zakona o javnih financah v povezavi s 7. členom Zakona o javnih naročilih, ki govori, da je potrebno javni razpis narediti nediskriminatoren, da se ne sme nobenega ponudnika vnaprej izločati iz možnosti za uspeh. Ne za vlogo, spoštovani, za uspeh na razpisu. Vsakdo v tej državi ima možnost, pod pogoji javnega razpisa, doživeti uspeh na razpisu in biti izbran. To je temeljno načelo nediskriminatornosti in mi to očitamo, da je bilo prekršeno. Spoštovani premier, prosim, poslušajte me, da vam povem, zakaj. Zaradi tega, ker je javni razpis vseboval merila, ki so predvidevala točkovanje. 24 točk tako imenovanega regionalnega kriterija je bilo možnih, vloga se pa sploh ni naprej obravnavala, če ni dosegla 12 točk. Pet slovenskih statističnih regij ni moglo doseči polovice točk. Ni moglo doseči, v nobenem primeru! Pet regij ni moglo doseči števila točk. Med drugim Podravska regija, Obalno-kraška regija, Gorenjska regija, celjska regija in tako naprej. Ni moglo doseči! Torej, pet statističnih regij ni moglo uspeti na razpisu. Spoštovani minister, na to mi niste niti s stavkom odgovorili! Namreč, te regije imajo po vašem kriteriju že dovolj športnih površin na prebivalca in so bile že doslej deležne dovolj sredstev iz proračuna. Te torej ne morejo uspeti na razpisu. Ta razpis je diskriminatoren, če pet slovenskih statističnih regij ne more uspeti na razpisu. Lahko se prijavijo, lahko oddajo vlogo, lahko je vloga popolna, tako kot v primeru Kopra, kjer je imel utemeljene pomisleke vaš koalicijskih poslanski kolega Luka Juri, vendar je bil izločen skozi ta regionalni kriterij. Regionalni kriterij je vnaprej znan ministru, vnaprej je namreč znano, koliko športnih površin je na prebivalca. To je znano, koliko kvadratnih metrov. To je znano vnaprej, točno se ve, točno se ve vnaprej, koliko je že bilo dodeljenih sredstev na prebivalca v posamezni statistični regiji. Tudi to se točno ve! In na podlagi seštevka pet statističnih regij teoretično ni moglo izpolniti tega pogoja. O tem vam govorim! O tem vam govorim. To je konkretno diskriminatorno v tem razpisu. Pustimo vse ostale znake, ki govorijo, da je diskriminatorno; od tega, da je pravzaprav nemogoče v petih mesecih končati tako velik projekt, in tako naprej. Torej, to je tudi razlog, ki ga navajate, zakaj je bil Koper izločen. Tu imamo pravzaprav zelo jasno, obsežno prakso Evropskega sodišča v Luksemburgu, ki je večkrat razsodilo, da morajo države članice Evropske unije vračati sredstva, če so bili diskriminatorni razpisi držav članic. Spoštovani premier ali pa spoštovani minister, nič ni 100 % v tej državi, tudi to ne, ampak sem pa v visoki meri prepričan, da bo država morala to vračati, in občina tudi, ker je bil razpis diskriminatoren, ker je izločil pet statističnih regij skozi sam razpis, skozi merila razpisa. Ne vem, jaz bi bil zelo vesel, če se poglobite v ta razpis. Ugotovili boste, da je dejstvo to, o čemer govorim. Zato spoštovani Ljubo Germič, res je, dve vlogi sta bili. Dve vlogi sta bili popolni, vendar vaša regija ni imela teoretičnih možnosti za uspeh, in vi utemeljujete, da je bil razpis nediskriminatoren zaradi tega, ker se je lahko nanj prijavilo, kolikor hočeš ljudi. Nanj se lahko prijavi vsak! Dve izmed štirih vlog sta bili nepopolni, koprski projekt, za katerega pa je bila oddana popolna vloga, je bil pa zaradi tega regionalnega kriterija izločen. Torej, zadeva je bila kot lijak: najprej se je skozi splošne pogoje reduciralo prijavitelje, torej polovico, kakor smo videli po dejanskem stanju, nato se je pa zadeva fokusirala samo še na merila, kjer je pa še zadnji konkurent odpadel. Tako so to, spoštovani, utemeljitve te interpelacije. Zelo konkretne, nobenih političnih puhlic ni tu, ampak pustimo pri miru. Kršena je bila zakonodaja – cilj posvečuje sredstvo. Mislim, da si tega načela ne smemo posluževati, da je imela Vlada veliko možnosti, da je postregla in posegla po legalnejših kriterijih za financiranje tega prepotrebnega športnega objekta, pa se je to v naglici zgodilo tik pred tehničnim pregledom, tik pred odprtjem julija tega leta. In spoštovani primer, verjamem, da veste. Vsi župani slovenskih občin, koalicijski, opozicijski, so bili junija meseca obveščeni, da je treba varčevati in da letos ne bo razpisa za sofinanciranje športne infrastrukture. Manj kot mesec dni potem je bil razpis za evropska sredstva – ne vem, zakaj ta evropska sredstva niso bila namenjena tudi, recimo, drugim občinam za projekte, zakaj v sporočilu junija meseca ni bilo vsaj informacije županom, da bo čez en mesec ali pa čez 14 dni razpis, na katerega se lahko prijavijo. Nič od tega ni bilo. V tem mesecu je padel v vodo, spoštovani premier, način, da bi iz proračunske rezerve to financirali, izjalovilo se je javno-zasebno partnerstvo zasebnih investitorjev, pravzaprav ga je šele za vzorec na tem projektu, in je bilo treba pomagati skozi javni denar. V redu, prav, ampak po legalni poti, ne pa po nelegalni poti, kjer bomo verjetno plačali skozi nadaljnje institucije Evropske unije, kot sem že prej povedal.
K besedi se je javil gospod predsednik Vlade. Izvolite, gospod predsednik Vlade.
Spoštovani gospod podpredsednik! Kolegice in kolegi,! Tukaj nisem zaradi protokolarne manire, da se predsednik Vlade postavi za ministra, s katerim vodi določen resor. Gre za pomembno vprašanje, od katerega bo odvisna nadaljnja usoda zaupanja javnosti v nepristranske odločitve ministrskega zbora, ko gre za rokovanje z državnim denarjem. Če prav razumem, je ključno vprašanje te razprave, ali je minister Lukšič sprožil proces javnega razpisa zato, da bi do denarnih sredstev davkoplačevalcev, v tem primeru iz kohezijskega naslova, prišel prav župan Janković za potrebe stadiona Stožice. Minister Lukšič je meni pred in med pripravo odgovora, pa tudi vam, pojasnil, da temu ni bilo tako. Ministra Lukšiča poznam predolgo, da bi dvomil v te njegove besede, pa tudi dokumentacija, časovnica in vse ostale razpoložljive informacije dokazujejo, da se minister za tako odločitev ni odločil zato, da bi pomagal županu Jankoviću pri izgradnji objekta. To je zdaj najbolj pomembna točka te diskusije, vendar bi ob njej rad rekel še nekaj. Mislim, da sem se z izgradnjo stadiona Stožice ukvarjal več kot minister Lukšič. In bi rad to tudi odkrito povedal pred tem državnim zborom. V dobrem in slabem. Tako kot množica drugih infrastrukturnih objektov je bil ta velik finančni zalogaj – tu se strinjam s tem, kar je rekla poslanka Zalokar, da gre za državotvoren projekt, planiran v času neke konjunkture. Mislim, da je njegova vrednost okoli 220 milijonov evrov. Spominjate se lastniških sprememb pri tistih, ki naj bi servisirali ta velik finančni zalogaj. Vsekakor je na koncu prišlo do tega, da je tik pred zdajci zmanjkalo denarnih sredstev za dokončanje tega projekta. Kot predsednik Vlade bi lahko dejal, da je to pristojnost mestnih oblasti in da imam dovolj drugih problemov, da se s tem ne bom ukvarjal. Ne samo ker je projekt Stožice projekt, ki ni samo mestnega, ampak tudi nacionalnega pomena, ampak ker je simbol nekih premikov v uspehu enih velikopoteznih zamisli. Spomnimo se samo polemik o Cankarjevem domu in njegovi potrebnosti pred 30 leti, danes si brez Cankarjevega doma ne znamo predstavljati potrebne kulturne infrastrukture v Sloveniji. Odločil sem se, da bom svoj vpliv v okviru svojih pristojnosti zastavil za to, da bom pomagal, kolikor je bilo mogoče v tistih usodnih dneh, da se projekt Stožice nadaljuje. Sem pripravljen glede mojega dela odgovornosti za to, da je prišlo do tega, da so Stožice začele obratovati, čeprav samo začasno, pripravljen odgovarjati pred sleherno parlamentarno preiskovalno komisiji. Priznam, da sem zastavil svoj vpliv v okviru svojih pristojnosti, da so se zganile določene institucije, ustanove, da bi lahko prišlo do nadaljevanja del in do dokončanja do tiste faze, da je bilo izdano začasno dovoljenje za obratovanje. In mi ni žal! Zato mislim, da opravljam to dolžnost! In tisto, kar bi rad povedal, pa bo verjetno izključeno iz tega konteksta, je, da v enaki meri pomagam tudi prav vsem drugim županom, če gre za projekte takega pomena. Verjetno v eni manjši občini ne za problem projekta v vrednosti 220 milijonov evrov, morda manjši, ampak se v enaki meri zavzamem, če je mogoče, da s svojimi vplivom, pristojnostmi mene ali ministrov pomagam županom izvesti projekte do konca; ne vselej uspešno, ker sem in tja tudi ni mogoče, vendar se za to trudimo. Mi vemo, da so župani začeli svoj mandat v času, ko je bila konjuktura. Takrat so imeli legitimno pravico, da načrtujejo nekoliko bolj velikopotezno, kot se je potem izkazalo, da lahko finančno servisirajo projekte v času recesije. Ampak treba je spoštovati tisto, kar se je začelo. Povsod tam, kjer je bila sapica možnosti, da bi lahko te projekte pripeljali do konca, smo poskušali na vladni ravni, pri uradih, pri ministrstvih in pri meni osebno, pomagati, da smo te projekte, pa naj je šlo za športne objekte, za poslovne objekte, za stanovanjske objekte, pripeljati do konca. K meni prihajajo raznorazni menedžerji. Povedal sem že, da jih zlahka delim na dve skupini: tiste, ki pridejo pred Vlado in hočejo samo, da Vlada pomaga, in na tiste, ki pridejo z rešitvijo njihovih problemov. Takoj, ko pride tak do mene, poskušam slediti njegovim nasvetom in pomagati. Sem in tja se to pokaže kot uspešno, sem in tja se pokaže tudi kot neuspešno. Ampak, na koga pa se bo ta država v času te krize in izhoda iz nje zanašala kot na tiste, ki imajo vsaj zamisli o tem, kako bomo šli naprej?! Jaz nisem ne poklican, ne pristojen, da sodim o tem, ali je bilo pri projektu Stožice storjeno vse tako, kot bi moralo biti. Kar se tega razpisa tiče, pa imam dovolj razlogov, da zavrnem očitke opozicije, da je minister Lukšič prikrojil ta razpis za potrebe župana Jankovića. Zato tudi menim, da interpelacija zoper njega ni ustrezna. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Andrej Vizjak kot predlagatelj.
Hvala lepa. Še enkrat bom ponovil zelo konkretno vprašanje, kajti mislim, da je ključno za osvetlitev okoliščin te današnje teme. Spoštovani predsednik Vlade, jaz cenim in spoštujem vašo namero, da želite pomagati. Vendar imate to pomoč uokvirjeno v okviru slovenske zakonodaje in ustave in evropskega pravnega reda. Tu so vaši okviri. Tu opozicija trdi in utemeljuje z dokazi, konkretnimi, da ste šli preko tega roba vaše pomoči, tudi sedaj vi konkretno. Še enkrat, v čem? Zelo konkretno, v čem. Mimogrede, preden to povem, samo še to, da ta primer lahko postane presedan, da bomo z razpisnimi pogoji in merili izločevali možne ponudnike, prijavitelje enega za drugim in fokusirali razpise v prihodnje točno znanim. Ta primer, ta javni razpis je izjemno pomemben presedan za bodoča ravnanja ministrstev in ostalih, ki prirejajo javne razpise. Spoštovani predsednik Vlade, zelo konkretno vprašanje. Med merili za točkovanje projektov je tudi tako imenovani regionalni kriterij, ki se sestoji iz treh elementov, točkovanje pa iz 24 točk. Iz treh elementov je sestavljenih teh 24 točk. 10 točk je regionalni kriterij, vadbene površine na prebivalca v regiji, 10 točk je dosedanje financiranje športne infrastrukture iz proračuna in 4 točke je doseganje tako imenovanih horizontalnih ciljev. Torej, če zanemarimo to tretjo, je 20 od 24 točk vadbene površine na prebivalca in dosedanja prejeta sredstva. 20! Hkrati v razpisu stoji določba, da mora prijavitelj zbrati vsaj polovico od 24 točk, torej 12, da se njegova vloga sploh obravnava. Torej, če nekdo ne doseže 12 točk, se njegova vloga ne obravnava. Se ne obravnava, to piše v razpisu. Če hočete, vam preberem. Pet statističnih regij izmed 12 ne more ne teoretično, ne praktično, ne nikakor zbrati 12 točk. Ne more! Namreč, Podravska lahko zbere samo 4 točke, Obalno-kraška regija lahko zbere samo 7 točk, Savinjska regija lahko zbere samo 11 točk, Gorenjska regija samo 7 točk in Koroška regija samo 9 točk. Teoretično, če dobijo vse štiri za tiste horizontalne cilje, ker pač so te regije že dobile iz proračuna toliko sredstev po merilih ministrstva in ker že imajo toliko vadbenih površin na prebivalca. O statistični regiji govorim, torej je čisto vseeno, imamo regijo, saj poznate kakšno, ki je zelo razpotegnjena; če je skoncentrirana športna infrastruktura v enem delu, je drugi del lahko čisto brez, ker potem izpade, ampak pustimo to. Torej, ali se vam ne zdi, predsednik Vlade, da je to diskriminatorno, da so kriteriji diskriminatorni do petih regij. Pet regij ne more skozi ta razpis. Ne more! [[...]] [[nagovarjanje nekoga v klopi]] Ja, mislim, nisem dobil, veste, še do zdaj ni bilo odgovora na to. Glejte, tudi gospod Luka Juri je opozoril na Koper, na koprski projekt, vloga bila je formalno popolna, je imela vse, ampak je padla skozi; normalno, ker je iz Obalno-kraške regije. Torej, diskriminacija pri javnih razpisih je razlog zavračanja sredstev. Predsednik Vlade, sprašujem vas: Ali boste vi osebno, ker ste se zdaj postavili za hrbet ministru Lukšiču, odgovarjali, če bo morala država vračati sredstva v kohezijski sklad zaradi diskriminatornega razpisa? Še enkrat vas opozarjam, sodišče v Luksemburgu je že velikokrat – in veliko pravne prakse in veliko sodb je že na to temo. To je po mojem bistvo. Bistvo je, da so ti pogoji diskriminatorni, in bistvo je, da je to v nasprotju z uredbo, ki določa postopke dodeljevanja in trošenja kohezijskih sredstev, in da je to v nasprotju s 53. oziroma 7. členom Zakona o javnih financah oziroma Zakona o javnem naročanju. To so, skrajšano povedano, ključni fakti tega. Ne bom vas obremenjeval s tem, da je bil razpis za tako velik denar v tako kratkem času, tako pozno, da so imeli prijavitelji tako malo časa, da je več kot očitno iz cele kopice ostalih pogojev, da je to fokusirano samo za ta projekt.
Gospod minister dr. Lukšič, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Predsednik Vlade, spoštovani kolegi poslanci! Glejte, Vlada je tu zato, da vodi določeno politiko in [[...]] [[oglašanje v dvorani]] Ja, seveda, nediskriminatorno, ampak določeno politiko doseganja ciljev. Do zdaj je bil regionalni kriterij v razpisih, ki je upošteval samo splošno razvitost, po tem kriteriju so najbolj razvite občine vedno izpadle. Mi pa smo rekli, ker gre za področje športa, želimo tokrat podpreti, projekte v tistih občinah, kjer jim manjka športnih objektov, ker gre za šport. Športnih objektov! In vem, gospod poslanec, da težko ločite med vrtci, med integralnim delom proračuna, med tistim [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, iz tega izhaja, iz interpelacije, zato smo tudi ocenili, da je malo pomanjkljiva. Ampak poglejte! Torej, diskriminatorno bi bilo, če bi mi samo eno občino ven potegnili, ampak če bi jo ven potegnili, potem imamo drug mehanizem, in to je neposredna potrditev. Vi nam očitate, da smo dali ta sredstva nekomu skozi razpis – tratimo čas in proceduro, če imamo na razpolago drugo orodje. Zakaj bi se za to odločili?! Ali mislite, da smo toliko nori, ali kaj?! Lepo vas prosim! To pa je malo žaljivo, kar vi počnete z nami. Glejte! Ne gre za to, da so tu prišli kriteriji do izraza, ki se tičejo športne infrastrukture in je treba to enakovredno regionalno razvijati. In zato je ta kriterij bil uveden. In zato je tu notri in ni diskriminatoren. Poglejte, če rečem, da grem v razpis za osnovne šole. In zdaj imamo en problem, tukaj pravite, da je presedan. Ja in je prav, da je presedan. Veste, kaj se nam dogaja? Ti, po vašem, nediskriminatorni razpisi pripeljejo do tega, da se nam javljajo zmeraj isti. In ko gledamo osnovne šole, opremljanje osnovnih šol – zmeraj se javljajo za IKT opremo iste šole! In nismo razvili mehanizma, tudi za časa vaše vlade ne, in mi še ne zdaj v dveh letih, ampak sem dal zdaj navodilo, da to naredijo, da pridemo do tistih šol, ki ne uporabljajo tega; da torej pridemo pri športnih objektih do tistih občin [[...]]In uvedli bomo še druge mehanizme, da ne bo odvisno samo od tega, ali ima občina neko vodstvo, ki gre v to ambicijo, ali ne, ampak da se tukaj tudi država angažira. In je prav! Poglejte, mi še danes nimamo pregleda nad tem, kaj se nam dogaja. Nekdo je prej omenjal: dve leti nazaj, financiranje osnovnih šol, ki so bile prizadete v neurju. Zakaj? Zaradi tega, ker država nima teh evidenc in to sem tudi rekel kolegom na investicijah, da naj naredijo. Skratka, da začnemo voditi eno politiko, ki bo pripeljala do tega, da bo dejansko pokritost še boljša, kot je bila takrat, ko sem jo pokazal prej [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] V obrambi, ja! Torej, tukaj ne gre za nobeno nediskriminatornost, ampak poglejte, kaj je še, tisto, kar sem že prej povedal. Poglejte, ta projekt oziroma razpis so pripravljali najboljši strokovnjaki, kar jih ta država formalno ima na SVLR-ju. In če bi šli gledat, in tukaj na ministrstvu, so to isti ljudje, kot so pripravljali razpise prej. In če oni ne vedo, poglejte, kako naj minister ali pa kdorkoli ve, da je tukaj kakšna diskriminatornost?! In denar še ni nakazan! Zahtevka še ni. In ko bo zahtevek prišel, poglejte, bo Ministrstvo za finance spet pregledalo zgodbo v celoti, vse to, kar ste tukaj navajali. Bo pregledalo, ker je zainteresirano, da država ne da sredstev, ki bi jih morala vračati. Če se bo to zgodilo – poglejte, ni problem v enem ministru Lukšiču, ampak je problem v tem, da enostavno na vseh teh točkah nimamo pravih ljudi. Ja! Kaj delamo? Poglejte, in jaz zaupam temu, da imamo prave ljudi. Ne, ne, imamo prave ljudi! Vi mislite, da gre samo za enega, ki o tem odloča in potem piše razpis. Pri razpisu sodeluje več deset ljudi in to so tisti, ki najbolj poznajo te zadeve. In če njim ne zaupamo, poglejte, potem komu lahko v tej državi sploh zaupamo? Nobenemu več! O. K. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa mag. Andreja Rihter.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Prav lep pozdrav tudi vam, spoštovani minister! Obdržali se boste, ker imate tukaj močne zagovornike, ki vas dobro poznamo kot človeka jasnosti, preciznosti in stroke. In prav všeč mi je, ko ste začeli na začetku z osnovno šolo. Dve plus dve je štiri. Pa naj jaz mogoče začnem s predšolsko vzgojo, kajti očitno nismo še vzeli dve plus dve, bi pa mogoče ena plus ena, je enako dve. Kajti jasno je bilo povedano ničkolikokrat s strani ministra danes v uvodu in tudi poslancev o nekaterih nesporazumih, lahko rečem. O tem, da sta na razpis prišli dve vlogi, o tem, da smo ravnokar slišali debato, da so bili vsi dosedanji razpisi enako točkovani z regijskimi kriteriji in da je Osrednjeslovenska regija vedno izpadla zaradi svojega visokega procenta razvitosti in da je bilo v tem razpisu spoštovano načelo upoštevanje, ne nazadnje, Nacionalnega programa o športu, ki jasno govori o tem, koliko je potrebno imeti kriterija za izgradnjo športne infrastrukture na območju Slovenije. Tako sem prepričana, da bodo moji kolegi v nadaljevanju še velikokrat povedali, argumentirali, citirali dokumente, citirali, ne nazadnje, podatke in na koncu po 13 urah bomo videli, da pa bo to vse skupaj zaman, kajti verjetno bodo predlagatelji glasovali po svoje, tako kot tudi govorijo sedaj po svoje. Vseeno pa mi dovolite, da povem nekaj o samem ministru, ker ga dobro poznam. Če mislimo, da smo tako naivni danes, da razpravljamo o delu in odgovornosti ministra za šolstvo, lahko rečem, da je sam minister v slabih dveh letih s svojim pristopom uspel pridobiti predvsem zaupanje zaposlenih v vzgoji in izobraževanju. In to je moja vsakdanja praksa, ki jo imam s terena. Za razliko od prejšnjih kolegov ministrov njega vodijo strokovni argumenti, odločitve pa vedno verificira slovenska šolska stroka. Za to smo imeli ne nazadnje tudi že dokaz v spremembi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, kjer so bila znatno upoštevana tri temeljna sporočila, ki predstavljajo tudi vodenje njegovega dela. In sicer: da je učitelj temelj sistema in da ima javna šola prednost pred zasebno šolo ter da participacija dijakov v pedagoškem procesu predstavlja pomemben socializacijski faktor. Ampak preprosto dejstvo in še en dokaz več je, da je minister Igor Lukšič danes resnično priročno komunikacijsko orodje predvolilnega spopada v našem glavnem mestu. To smo zdaj slišali v teh štirih urah, kolikor že poteka razprava, in močno sem skeptična ali optimistična, kakor vzamete, da bo tako teklo tudi v nadaljevanju. Danes je bilo tudi rečeno, slišano, da je na področju športa zelo slabo stanje. Edini merljivi kriteriji so verjetno dosežki naših športnikov. Nas prepriča kvečjemu nasprotno. Ne glede na to, da si nekateri politiki v preteklosti za uspehe naših športnikov radi pripenjajo zasluge, minister te navade nima, niti tega ne počne. Pa so si nekateri drugi ministri z drugih področij, ne samo športa, hoteli pripisovati nekatere dosežke. Minister je pač zavezan izvrševanju temeljnih aktov, ki so bili sprejeti v našem državnem zboru. In eden izmed teh aktov je Nacionalni program športa v Republiki Sloveniji, kjer je šport opredeljen kot pomembna dejavnost družbe in izraz predvsem dinamike kakovosti življenja posameznika. Danes smo prav tako tudi že slišali, da je skrb za otroke in mladino na področju športa skoraj zanemarljiva. Pa mogoče samo podatek, da se je ravno za to področje glede na realizacijo v letu 2008 povečalo kar za 20 % sredstev za šport za mladino in otroke. Tako bi bilo tudi te podatki, ki smo jih slišali, dobro preveriti. O dvoličnosti predlagateljev pa bi lahko govorile tudi naslednje besede, ki jih bom prebrala [[citiram]] : "Poglejte, jaz sem tudi mnenja, da je Ljubljana, sploh kot glavno mesto, podhranjena s primernimi športnimi objekti. In zato tudi sam osebno podpiram športni del tega projekta. In celo več! Menim, da bi ga morala v večji meri sofinancirati tudi država. V prejšnjem mandatu, ko smo planirali sicer neko drugo vsebino, smo predvideli za ta namen tudi del državnih sredstev, pravzaprav evropskih sredstev. Seveda vztrajamo na tem, da se sredstva dodelijo transparentno, na podlagi razpisa, kot za vse ostale športne objekte. V tem ne vidim problema in tu pravzaprav pozdravljam idejo, da bi država pristopila, kajti športna infrastruktura je potrebna, je več kot neka gospodarska stvar in seveda terja tudi financiranje države ali pa občine, kar je v vseh primerih v Sloveniji tako." Ampak, veste, to niso bile moje besede, čeprav bi lahko bile. S temi besedami je član Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke nastopal v eni izmed oddaj na temo Športnega parka v Stožicah. Seveda je v nadaljevanju problematiziral vprašanje finančne konstrukcije, predvsem pa poslovnega dela tega objekta. A za ta del kot tudi celotno investicijo nosijo breme odgovorni investitorji in nekateri izmed ministrov te vlade, zato bi lahko z mero sarkazma rekla, da se je z izbiro Stožic na javnem razpisu zgodila njihova volja oziroma volja vsaj nekaterih članov Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Ta seveda projekt podpira, ampak v nadaljevanju je spisala, ne nazadnje, interpelacijo. Sama bi seveda razpravljala in dokazovala s številkami še veliko, vendar kot pravim, ena plus ena je v predšolski vzgoji danes dve – če se kdo ne uči, mogoče kdo tudi pozabi ali pa ne sliši dobro. Razlogi za zahtevo po razrešitvi ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča so popolnoma neutemeljeni, kar smo dokazali v dosedanjem času, ker pa je za mene tudi interpelacija šlamparija brez primere in ker ministrstvo s svojimi odločitvami uspešno kljubuje vnašanju političnega nemira v šolski prostor, seveda interpelacije nikakor ne bom podprla.
Besedo ima gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Interpelacija ne bo razrešila nobenega problema pri koriščenju ali neizkoriščenju evropskih sredstev in tudi ne pri nepokriti investiciji Stožice. Problematična pa je predvsem servilnost celotne Vlade pri reševanju problematike Stožic. Na primer, sprememba Uredbe o svetlobnem onesnaževanju namesto upoštevanja Uredbe pri projektiranju in izvedbi svetlobnih teles in namesto večjega inšpekcijskega nadzora nad izvajanjem uredb. Potem se je zgodila inšpekcijska zapora območja Tomačevo v času otvoritve Stožic namesto sprejetja ukrepov za večjo plačilno disciplino. V glavnem, v Slovenski ljudski stranki že vseskozi govorimo, da nas skrbi ta dvojnost pravnega reda v naši državi. Velikokrat smo že omenili, da je videti, da imamo dve pravni drži: eno za manjšino, to je za ljudi kapitala, drugo pa za večino državljank in državljanov. Jaz sem že na drugi izredni seji, 21. 11. 2008, gospodu predsedniku Vlade podal skrb, da me prav zanima, kdo v tej državi ima oblast: demokratično izvoljeni politiki ali kapital. V tem zadnjem času in tudi v vseh teh dogodkih, ki se okoli tega odvijajo, mislim, da sem imel pomislek kar na mestu. Imam občutek, da kapital vlada v tej državi in se lahko marsikaj uredi. Ko pa že govorimo o Stožicah, o nogometnem stadionu in o vseh superlativih – zadovoljen sem, da imamo takšen objekt v državi, še bolj bi bil pa zadovoljen, če bi pri nas bil nogomet vsaj tako razvit, kot je na Cipru. 850 tisoč prebivalcev zmore 14-člansko prvo ligo, katero obiskuje od 5 do 15 tisoč gledalcev, in to je tista prava stvar. Je pa res, da bi se lahko vprašali, kako imajo na Cipru na splošno razvit šport, ker Slovenci smo res zelo športni in najbolj verjetno vlagamo v mnoge stvari in ne samo v nogomet, zato pa naša ekonomika ne prenese, zaenkrat, da bi lahko res kvalitetno financirala vso to kvalitetno športno javnost. Še laično me zanima: Zakaj nima ta stadion tudi atletske steze? Kot sem pa že rekel, ta interpelacija ne bo razrešila vseh teh problemov, ampak kljub vsemu sem si dovolil spregovoriti nekaj izven te interpelacije. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Zdi se, da gre precej hitro, kajti še tisti, ki so zahtevali in vložili interpelacijo, menijo, da ni argumentov več na to, da bi na tem vztrajali. Mogoče bi bilo bolje, če bi pač to predlagali uvodoma in končali diskusijo.
Nimajo več časa.
A časa nimajo več? Aha!
Točno tako.
Premalo so ga prijavili, ker najbrž ni bilo interesa. Ampak, ne glede na to, rekli so, da bo jesen vroča, skoraj je zahladilo in je najbrž bilo potrebno malce zagreti to atmosfero in interpelacija je kar prikladna, da se na začetku jeseni ta mašinerija ogreje. Mnogi bi že skorajda pozabili, s čim vse se je Državni zbor že ukvarjal, predvsem z veliko očitki, veliko podtikanji, predvsem pa poskusom, da se ustvari neko mnenje v javnosti, da je ta vlada, ministri, predsednik Vlade, službe, nekompetentna, da ne zna opravljati svojih nalog in da bi tisti, ki bi si to želeli in so že imeli priliko, opravljali to bolje. Ampak, ko govorimo o interpelaciji sami, je najprej potrebno si postaviti vprašanje: Čemu je namenjena? Kaj je tisto, kar so ključni očitki? In: Ali kakšen očitek iz te interpelacije sploh drži? Če se ustavimo pri namenu, potem je to samo en del namena, ki je sicer udejanjen skoz nekaj oblik delovanja tega državnega zbora, konec koncev dve preiskovalni komisiji, predvsem pa ena, se ukvarjata z vprašanjem Ljubljane, infrastrukture v Ljubljani, delovanja aktualnega župana. Ob tem je treba pokazati tudi na nekatere stvari, ki bi lahko vzbudile v slovenski javnosti občutek, da Ljubljančani, Ljubljančanke, ljubljanska oblast ima nek poseben status, nek privilegij in živi na račun davkoplačevalcev v celi Sloveniji, na račun tega, da drugi preprosto ne pridejo do nekaterih dobrin javnega značaja, kamor sodi tudi stadion, športna dvorana in tako naprej, ki bi jim lahko izboljšala kvaliteto življenja, približala nekatere dobrine v njihovo okolje. Ko se je razpravljalo o tem, kdaj, kakšen bo stadion in dvorana, kakšen bo ta športni park, sem slišal veliko skeptikov, da mogoče pa le ni to dobro, da bi bilo bolje, da se ukvarjamo z bežigrajskim stadionom, pa z železničarskim stadionom v Šiški, pa še kaj drugega. Še več sem pa slišal potem očitkov, da pa mogoče vendarle ta konstrukcija, ki je postavljena – samo zasebni kapital –, da javni kapital oziroma mestna občina vstopi v to zgodbo samo z zemljiščem in na način, kot je bilo to zastavljeno; zakaj ne pristopiti tako, kot bi morala "urejena država", v narekovaju urejena država, pristopiti, torej opredeliti nekatere prioritete, pogledati, kaj je tisto, kar rabi kot država in kaj rabi glavno mesto in kaj rabi konec koncev neka dejavnost, kot je šport, pa tudi na nek način kultura, zabava in še kaj drugega, kar bo tudi se dogajalo na tem stadionu. In tukaj je bilo razumljeno tisto početje, ki ga je prejšnja vlada zastavila, ko je dala znamenite velike projekte, tudi ta kompleks Stožice, in sedaj se postavlja isto vprašanje in mogoče je to prilika in ta interpelacija lahko odgovori na nekatera vprašanja in na te očitke ali pa pomisleke zavrne skozi dejanske številke. Tako kot je predstavljen odgovor na to interpelacijo in tudi nekatera pojasnila v zvezi s tem, kako je v preteklem obdobju, ne šestih let, ampak praktično v obdobju po drugi svetovni vojni, kako se je pravzaprav po Sloveniji gradila športna infrastruktura, potem je na mestu tisto vprašanje in očitek, zakaj nismo že do sedaj, do tega mandata mestne oblasti, ki je bila dovolj hrabra, da je v ta projekt šla, zakaj že nismo visoko na prioriteto dali neke prepotrebne objekte v Ljubljani. Konec koncev, mnogokrat se slišijo očitki do zadnjih novogradenj, od Pediatrične klinike do Onkološkega inštituta in tako naprej, praktično od sedemdesetih let nekega resnega objekta s tem namenom, za potrebe cele Slovenije, če lahko tako rečem, zakaj nismo zastavili že prej. In v tem delu je treba nesporno jasno povedati: odgovori, ki jih ministrstvo oziroma minister daje, da je mestna občina odrinjena iz tega – mogoče vse sestave mestnih oblasti v vsem obdobju, ne samo v zadnjih šestih, desetih, dvanajstih letih, niso bile dovolj vztrajne pri nekaterih zadevah, ali pa se je dalo skozi druge načine pač zagotavljati nek nivo te dejavnosti, pa vendarle ne tako, kot bi primerno času in potrebam lahko imeli. Podatek o sofinanciranju teh objektov, tukaj je bilo danes že rečeno, Hala Tivoli je zadnja taka investicija; da je v Ljubljani 400 kategoriziranih športnikov v primerjavi z nekaterimi kraji, kot so Celje, Maribor in tako naprej, ki so v zadnjih letih nesorazmerno več dobili za infrastrukturo. Najbolj bistveno pa je, da se tukaj vseskozi očita, da je šlo za prirejen razpis in obveščanje občin, kako to, da denarja ne bo. Iz vsega gradiva, iz neštetokrat povedanega, je vendarle jasno, da gre za različne stvari. Da gre za povsem različne stvari in da je popolno zavajanje in nekorektnost, ko se o tem govori. Če mi odštejemo tisti denar, ki gre iz razpisov oziroma iz evropskih skladov, pa tistega, ki ga država skozi proračun financira, imamo še Fundacijo za šport, ki prav tako sofinancira te dejavnosti, in še vrsto drugih oblik. In tukaj je treba reči, da ni sprejemljivo, da se javnosti slika; slika, da je tukaj nek kup denarja, ki ga je pač minister po svoji volji, po svojih muhah ali kakor koli že, razporejal ali ne razporejal. In tudi, če pogledate ta razpis državnega sekretarja z 9. 6., ga ne morete povezati s tem razpisom na način, kot ste s tem razpisom za razporeditev teh 9,4 milijona evrov, ne morete razporediti na način, kot si to vi predstavljate. Ker to pač ni ta ista zadeva. Moram reči, da absolutno podpiram skladen regionalni razvoj in tudi komuniciram z ljudmi in mnogo županov je, s katerimi sem govoril in so rekli, da Ljubljana to potrebuje in mi, kadar kandidiramo – vsaj tisti, ki imajo to voljo –, smo obravnavani na korekten način in tako naprej. To, da pa vedno niso vsi zbrani v tistem trenutku, ko pač mislijo, da bi lahko dobili nek denar, je pač kruto dejstvo. Ampak ob pozivanju na to, da naredimo – in minister je tukaj, se mi zdi, dal en odgovor za naprej, ki ni vezan na interpelacijo, da delajo ta pregled, kakšno je stanje, kakšne so razmere na tem področju, da se delajo projekti in slej kot prej je treba narediti, tako kot smo imeli pred leti, ne vem, zdravstveni tolar, šolski tolar, obrambni tolar, cestni tolar in ne vem kaj, je treba spet narediti neke preglede, neke prioritete in bo na ta način tudi mogoče zagotoviti financiranje teh objektov tudi naprej. Logično je, da je Planica prišla v lanskem letu ali zdaj že v letu 2008, pravzaprav v prioriteto, zato ker se je tam napovedalo in se načrtovalo neke dogodke že ne vem koliko časa. Jaz sem trdno prepričan, če bodo Mariborčani uspeli pripraviti razpise na način, kot je to potrebno, da bodo do univerzijade tudi prišli na vrsto. In da bodo dobili kakšen denar tudi iz proračuna ali pa preko Fundacije za šport in tako naprej, da si bodo to infrastrukturo še dodatno izboljšali, zdaj pa na nekem drugem področju. Slišali smo, da na področjih, kot je nogomet, kot je športna dvorana in še kaj drugega, s tega pregleda so kar dobro participirali, in tako je tudi na drugih področjih za druge stvari. Tukaj imeti slabo vest zato, da je nekdo naredil razpis, da je poskušal razporediti ta denar, zagotoviti tam, kjer se je nekaj dogajalo, nekaj delalo, oplemenitenja tistega denarja do te mere, da bo objekt dokončan, da bo lažje zaživel in tako naprej, je očitek, ki ne vzdrži. In jaz nimam prav nobene slabe vesti, če je kdaj kakšna zadeva narejena na način hitreje, bolje, tudi konec koncev s skupnimi močni. To, da moramo tisti, ki kakorkoli menimo, da je prav, da Ljubljana hiti z nekaterimi projekti, ker je tako ali tako očitek prebivalcev Ljubljane, da se mnogo let marsičesa ni naredilo. Sedaj, ko se je to naredilo, je spet narobe. Zato je interpelacija, tako kot je zastavljena v teh treh točkah, kjer piše o sumih, zavržna. Ni mogoče o teh argumentih resno razpravljati in verjamem, da je tisto, kar lahko danes pričakujemo, samo okrepitev samozavesti ministra, da je delal prav, da je treba sprejemati odločitve, predvsem tam, kjer so bile očitno ugotovljene nekatere težave, da se za nekatere namene denar ni mogel porabiti. Predvsem govorim o teh sredstvih iz Evropske unije. Ne bi rad poslušal decembra in januarja, februarja prihodnje leto, kako smo bili neučinkoviti, kako nismo črpali evropskih sredstev, kako jih bomo morali vračati in tako naprej. Če delamo na tem, da jih črpamo, ni prav, če delamo na tem, da jih ne črpamo, ni prav. Sicer pa bo še kakšen razpis tudi za Phoenix, tako da boste imeli tudi še kakšno priliko kaj pojasniti tudi s tega naslova.
Hvala lepa. K besedi se javil predlagatelj interpelacije, gospod Vizjak, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Zdaj je že nekajkrat, tudi prej s strani poslanke Cvetke Zalokar Oražem kot tudi s strani poslanca Toneta Anderliča, je bil izpostavljen projekt gospodarskega logističnega središča Phoenix. Projekt gospodarskega, logističnega središča Phoenix je gospodarski projekt, ki je bil opredeljen v resoluciji iz nacionalnih projektov. Bil je poseben projekt v operativnih programih in bi lahko bil deležen financiranja tudi brez razpisa. Za to smo poskrbeli, ker smo ga pripravili kot nacionalni projekt in to je potrdila Evropska komisija. Ko sem prej pogledal nasmeške na strani nekaterih županov SD-ja, češ da bi lahko zbrali tudi drugačne poti za financiranje Stožic in da zdaj očitamo, zakaj nismo izbrali teh drugačnih poti in tega preko javnega razpisa, je razlog zelo preprost. Mudilo se je. Treba je bilo denar zagotoviti v roku enega meseca. V roku enega meseca je bilo treba zagotoviti denar za Stožice, ko so zatajili vsi zasebni viri, ko je zatajil manever, da bi za to namenili proračunsko rezervo in podobno. Hitro se pa ne da evropskih sredstev zagotoviti iz kohezijske politike, ker je treba spremeniti operativne programe. To je treba priglasiti Evropski komisiji, ne nazadnje je potrebno to, seveda, tudi utemeljiti, in to traja; vemo, da po najbolj "speedy" scenariju, pol leta. To je bil, spoštovani, razlog, zakaj je Vlada oziroma zakaj se je minister Lukšič odločil za tako prikrojen razpis, ki ga sedaj prodaja kot transparentno delitev sredstev. To ni transparentna delitev sredstev, če so kriteriji tako omejevalni, da pet regij izpade karkoli prijavijo. Na to danes ni bilo odgovora. Na to jaz nisem slišal odgovora ne s strani ministra ne s strani predsednika Vlade! Čemu potem javni razpisi, če je skoraj polovica statističnih regij vnaprej zunaj? Zakaj potem ni bil razpis samo za preostalih sedem regij? Zakaj to ni bilo tako napisano? Zakaj ni bil, recimo, še bolj diskriminatoren kriterij uporabljen? Ali se vam ne zdi diskriminatorno, ali se vam ne zdi v nasprotju z varovanjem konkurence in enakostjo pred zakonom, da v merilih javnega razpisa izločite pet statističnih regij iz uspeha? Spoštovana, sedaj vam bom pa dobesedno prebral razpis. Vi pravite, da je to laž. V razpisu imate tudi prednostna merila. Prvič, regionalni kriteriji, stanje športne infrastrukture v regijah, možnost dobiti 20 točk: a) vadbene površine – možno dobiti 10 točk, pri čemer lahko dobi Goriška regija 10 točk, Osrednjeslovenska 9, Zasavska 8, Dolenjska 7, Savinjska 6, Notranjsko- kraška 5, Spodnjeposavska 4, Gorenjska regija 3, Koroška 2 točki, Obalno-kraška 1 točko, Podravska 0 toč, Pomurska 0 točk, ker imajo pač določene kvadratne metre športnovadbenih površin na prebivalca. To je v razpisu napisano. Tega si nisem jaz izmislil. To je tako! Drugi kriterij: doseganje financiranja športne infrastrukture iz proračuna doslej – možnih 10 točk: Piše: Dolenjska lahko dobi tu 10 točk, Osrednjeslovenska 9, Pomurska 8, Spodnjeposavska 7, Zasavska 6, Notranjsko-kraška 5, Goriška 4, Koroška 3, Obalno-kraška 2, Savinjska 1, Gorenjska 0 in Podravska 0. In potem imate še tretji: doseganje teh horizontalnih ciljev, tam pa je možno dobiti 4 točke. Torej, skupaj 24. Potem pa piše, da mora vsak prijavitelj v tem razdelku, ki sem ga omenil, dobiti najmanj polovico točk, to je 12. Povem vam, da je teoretično nemogoče, da pet statističnih regij zbere 12 točk. To so: Podravska lahko teoretično največ dobi 4 točke, Obalno-kraška 7, Savinjska 11, Gorenjska 7, Koroška 9. To je vse pod 12. In ne morejo dobiti 50 % točk. Piše pa, da če ne dosežete 50 % točk, se vloga sploh ne obravnava naprej. Torej? In vi meni pravite, da to ni diskriminatorno! Jaz res ne vem, kaj je lahko še bolj diskriminatoren pogoj. To vam očitamo. In še to, da je cel razpis tako terminsko kot vsebinsko bil res naravnan samo na en velik projekt, katerega res niste mogli skozi pogoje vreči ven, ste jih skozi ta merila, in tipičen dokaz za to je bil Koper. In vi utemeljujete tu, da je bilo več vlog. Poslušajte, tudi jaz se, verjetno, lahko prijavim za direktorsko mesto RTV-ja. Vloga bo zavržena, prijavim se pa lahko, ker se lahko vsak. Oddana vloga še ni razlog za to, da zadeva ni diskriminatorna, ali pa dokaz za to, da zadeva ni diskriminatorna. Za mene je edini dokaz, da zadeva ni diskriminatorna, kateri projekti so bili izbrani. In to vemo, samo eden: Športni park Stožice. In še nekaj, spoštovani. Sedaj vam pa tudi govorim ne kot poslanec, ampak kot bivši aktivni in sedaj rekreativni športnik. Če kaj potrebujemo v Sloveniji in v glavnem mestu, so to sodobne vadbene površine za vrhunski šport, za ljubiteljski šport, za rekreacijo, za vse. To potrebujemo, ker jaz tudi sam verjamem v načelo Zdrav duh v zdravem telesu. Zato je potreben šport in športa ni nikoli dovolj, še zlasti pa ne v mladosti ali pa tudi ne v srednjih letih. In zato zlorabljati interpelacijo, češ, pobudniki ali podpisniki interpelacije ste proti športu, proti športni infrastrukturi, je laž. V Brežicah ta trenutek gradimo športno dvorano in bi se z veseljem prijavili na tak razpis. Ampak se nismo mogli. Ne moremo se, ker bo že zgrajeno, ko bo naslednji, ker bomo sami poskrbeli, ker nihče drug noče poskrbeti za nas. Ampak to ne pomeni, da športne infrastrukture ne bo. Hočem povedati, da bi v Brežicah verjetno prej kot v Ljubljani potrebovali kakšen evro iz evropskega sklada, ki govori o kohezijski politiki. Verjetno, ker imamo BDP na prebivalca bistveno nižji, ker imamo plače na prebivalca in na delavca bistveno nižje in verjetno bi lahko tako razpravljal še marsikateri vaš poslanec, ki prihaja iz Podravske, Obalno-kraške, Savinjske, Gorenjske, Koroške regije. Verjetno. Nekatere ste utišali, vidim, da od Luke Jurija tamle kartica visi že cel dan in ni v reži, vprašanje, ali bo prišel stiskat na koncu, vprašanje, ali bo podpiral takšnega ministra, ki eklatantno izloča vse projekte iz njegove regije [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, spoštovana gospa poslanka, jaz se moram tu brigati za vse Slovenke in Slovence [[...]]
Kolegice in kolegi [[...]]
[[...]]v nasprotju z vami [[...]]
[[...]]gospod Gorenak me je [[...]]
[[...]]ki se brigate bolj za vaše politične somišljenike [[...]]
Gospod Vizjak, vam hočem pomagati, če lahko [[...]]
[[...]]poslušajte, glejte, umirite vašo poslansko kolegico [[...]]
[[...]]vam hočem pomagati, če lahko toliko končate, da poprosim vse kolege in kolegice, tudi iz moje stranke, da naj ne govorijo in ne vpadajo v besedo. Hvala lepa.
Saj je prav. Poslušajte, saj jaz to rad tako malo podiskutiram [[...]]
Vam sem hotel pomagati, ampak vi se ne ustavite [[...]]
Saj to ni [[...]]
[[...]]in ne dovolite nikomur, da vam pomaga. Hvala, izvolite.
Dovolim, dovolim, to pa ni res, še posebej pa bi dovolil gospodu Lukšiču, da mi pomaga pri finančni konstrukciji športne dvorane, še kakšne druge, ne samo Stožic. Tako bi zelo rad, ampak "je že nekdo šel s kolačima", tako rečemo. Ja. Okrog teh dejstev, okrog teh diskriminatornih očitkov tega razpisa ni bilo ene besede. Ni bilo ene besede s strani ministra ali s strani premierja, da bi rekel, "ne predlagatelji, nimate prav, vsi projekti v tej državi se lahko, ki izpolnjuje te pogoje glede velikosti, doseganja nacionalnih ciljev, v ta projekt". Ne, pet projektov, tudi če bi bili še tako veliki, tudi če bi bili še tako dobri, je bilo vnaprej izločenih, ker so iz neprave regije. Zakaj iz neprave regije? Zato, ker naj bi tam že imeli dovolj vadbenih površin in naj bi država tam dala že dosti denarja. Mimogrede, spoštovani predstavnik Ministrstva za šolstvo in šport, povejte mi, ali je že kdaj v zgodovini Republike Slovenije Ministrstvo za šolstvo in šport objavilo razpis, kjer je kot merila, 10 točk, dalo kriterij ali kakršnekoli točke, že do sedaj prejetih sredstev iz naslova vlaganj v športno infrastrukturo. To je unikum. Prvič je bilo. Ker je pač ustrezalo temu konkretnemu razpisu. Ja, saj to očitamo, spoštovani poslanec, mi očitamo, da so bili pogoji prirejeni enemu projektu. In na koncu se je to tudi dejansko izkazalo. To, spoštovani, da pa so pogoji prirejeni enemu projektu, da so diskriminatorni, da omejujejo konkurenco, pa je v nasprotju s slovensko in evropsko zakonodajo. To je v nasprotju z Zakonom o javnih financah in v nasprotju z Zakonom o javnem naročanju, ki se smiselno uporablja v skladu s 53. členom Zakona o javnih financah tudi za dodeljevanje sredstev državnih pomoči, sredstev kohezijske politike. In minister Lukšič se je delal norca iz predlagateljev, ko je govoril, da se sklicujemo na Zakon o javnih naročilih. Ja, na kateri zakon pa naj se sklicujemo, če se mora smiselno uporabljati, glede na 53. člen Zakona o javnih financah, tudi za postopke, ko govorimo o dodeljevanju državnih pomoči preko razpisov? In ergo – kršitev zakona, kršitev pravil dodeljevanja sredstev evropske kohezijske politike, in jaz sem prepričan, da se bo s tem ukvarjalo tudi kakšno sodišče na evropski ravni in da bo morala Slovenija ta sredstva vračati. In potem bo šele prišlo na mizo tisto, kar pravite, da ne bomo počrpali evropskih sredstev. In če bi bila res takšna želja po čimprejšnjem črpanju evropskih sredstev, bi objavil gospod Lukšič razpis, ki bi omogočal prijave vsaj večjemu naboru. Saj bi na koncu tako ali tako lahko izbral samo Stožice. Zakaj je moral take diskriminatorne kriterije ubrati glede regionalnega principa? Zakaj je moral napisati, če ne dosega 50 % točk, se vloga ne obravnava? Če tega ne bi napisal, bi bil naš očitek trhel. Ko pa je to zapisano v razpisu, in to je problem, potem bi se lahko še kdo drug prijavil in bi dosegel neke točke, čeprav bi na koncu padel ven tudi samo Športni park Stožice. In še odnos do tega. Če vi niste vedeli na Ministrstvu za šolstvo in šport, da boste morali financirati ta športni park, zakaj ga niste vključili v načrt razvojnih programov Ministrstva za šolstvo in šport. Vrgli ste ga ven, leta 2009 je še bil kot športni park Leona Štuklja, takrat bi zamenjali samo ime, bi mu dali ime Športni park Stožice, ker gre za vsebinsko isti projekt, verjetno na drugi lokaciji in z drugim imenom. Nič zato. Ampak ohranili bi ga v proračunu, v načrtu razvojnih programov. Tam je bila postavka 50 milijonov evrov. Konkretno vam lahko povem, da je bilo predvidenih še 19 milijonov evrov v letu 2009 in 7 milijonov evrov v 2010. To je bil še rebalans, marec 2009. Potem se je pa izgubil ta projekt in ga ni bilo več. Vrgli ste ga ven, potem pa ste začutili potrebo julija 2010, da bi ga dali notri, ampak seveda ni bilo več možno rebalansa sprejeti. Potem ste ga pa na tak način sfinancirali. Danes pravzaprav tudi ni bilo nič govora s strani predlagateljev oziroma s strani odgovora ministra, kaj je s to uredbo in s postopki javnega naročanja za dela, ki so izvedena, ker bo očitno ta projekt deležen tudi javnih sredstev. Če namenimo javna sredstva, davkoplačevalski denar za Stožice, bi morala biti vsa oddaja del, ki se je zgodila na Stožicah, v skladu z Zakonom o javnem naročanju. Ali je GREP izvajal v skladu z Zakonom o javnem naročanju vso oddajo del, vse tiste kamione in ne vem kaj so še vse tam počeli? Ne vem. O tem ni bilo govora. O tem ni bilo pravzaprav nobenega govora. Pa še tudi to smo povedali, da je bil javni razpis 2.julija. Sklep, da je edino mestna občina tista, ki gepira vseh 9,4 milijonov evra, je bil izdan 30. julija istega leta, so pa morali reveži zaključiti delo že 9. avgusta, ker je bil takrat tehnični pregled. Se pravi, v osmih dneh so bili izbrani na javnem razpisu in so naredili in so še dali dokumentacijo in še tehnični pregled je uspel za delno gradbeno dovoljenje. No, farbajte koga drugega!
Hvala lepa. Besedo ima gospod László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Naj uvodoma povem, da predloga za razrešitev ministra za šolstvo in šport gospoda Igorja Lukšiča ne nameravam podpreti. Verjetno je res, da bi lahko bili pogoji za različne javne razpise, tudi za razpis za sofinanciranje investicij v športnorekreacijsko infrastrukturo, bolj dodelani, kar velja tudi za kriterije in kronologijo odločanja. Res je tudi, da so tovrstne aktivnosti, to je razpisi, zmeraj predmet političnih tolmačenj in ocenjevanj, pri čemer prvenstveno prihajajo v ospredje strankarski interesi in pa stališča. Res pa je tudi, da se pri tovrstnih odločitvah do neke mere zmeraj uveljavijo poleg strokovnih predvsem politični interesi ali pa tudi politični interesi, ki so lahko različni, smotrne in manj upravičene narave. Po mojem mnenju, če so interesi smotrni, jim zgolj iz strankarskega interesa ni upravičeno oporekati. Vsi vemo, da se tovrstnim situacijam, kot je današnja razprava in pa tudi interpelacija kot taka, ne moremo izogniti, saj je to nekje sestavni del,kot jaz večkrat pravim, političnega gledališča. Dejstvo je, da me kljub obširni predstavitvi oziroma utemeljevanju interpelacije argumenti predlagateljev niso prepričali, kvečjemu so v meni odprli določene vidike, na katere bodo morali biti pristojni, res vsi pristojni v bodoče precej bolj pozorni. Da je bil predhodno določen scenarij dodeljevanja sredstev iz naslova razpisa v tem konkretnem primeru, je zgolj hipoteza, za katero ena stran trdi, da je to dejstvo, druga stran pa to odločno zavrača. Zadovoljen sem, da se pa vsi strinjamo o tem, da so športni objekti lokalnega in državnega pomena potrebni. Verjetno pa se tudi vsi strinjamo s tem, da morajo biti poti njihovega financiranja transparentne, pravične in zakonite. Ta visoki zbor bo tudi v tem primeru sprejel politično stališče in odločitev, kar kljub vsemu ne bo interpelacije ovrednotilo s pravnega in vsebinskega vidika. Čeprav je interpelacija osredotočena na konkretno zadevo, moramo poslanci pri odločanju o razrešnici ministra odločati, po moji oceni, celovito, torej na osnovi njegove celotne dejavnosti, razen v primerih, ko je nedvomno dokazana konkretna krivda, s katero je povzročena družbena škoda. O slednjem, po mojem mnenju, kot sem že poudaril, v tem primeru ne moremo govoriti. V širšem kontekstu delo gospoda ministra Lukšiča ocenjujem kot dobro, danim okoliščinam primerno, in to velja tudi za njegov tenkočuten odnos do vrednotenja in nadgrajevanja dvojezičnega šolskega modela v Prekmurju, kar v kontekstu njegove dejavnosti tudi podrobno poznam. Pri mojem odločanju o interpelaciji prevladujejo argumenti v podporo ministru in temu primerno bom tudi glasoval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Janja Klasinc.
Spoštovane redke kolegice in kolegi! Takole bom rekla, danes smo že spet priče farsi. Farsi, ki se v Državnem zboru po mojem mnenju prevečkrat ponavlja. In sicer praksi največje opozicijske stranke, da hoče obtožiti, obsojati neke druge ljudi, ki niso člani Državnega zbora, ki niso člani Vlade, prek demokratično izvoljenih predstavnikov te oblasti. Tega ne govorim na pamet. Seveda tudi minister Lukšič danes ni prava tarča. Vsi vemo, kdo je prava tarča - prava tarča je Ljubljana, prava tarča je župan Janković in prava tarča so Stožice. Pa če še tako ali drugače predlagatelji govorijo, da to ni res. Pa je! Poglejmo. Praksa tega posrednega obtoževanja, ki mene zelo skrbi in bi rada ob tej priložnosti o tem spregovorila, se je začela že pri tako imenovani obtožbi, poskusu ustavne obtožbe predsednika republike. Takrat ni bil tarča predsednik republike dr. Danilo Türk. Takrat je bil prava tarča gospod Tomaž Ertl, bivši šef nekdanje Državne varnosti. Potem pa smo že pri tej Ljubljani, ko je postal tarča gospod Janković pri zahtevi za razrešitev našega predsednika Državnega zbora. Spomnimo se, zakaj ste hoteli takrat razrešitev predsednika Državnega zbora: zato ker ni hotel sklicati, kar bi bilo v nasprotju z našim poslovnikom, izredne seje, na kateri bi na dolgo in široko govorili o Stožicah, o Ljubljani, o vseh teh zadevah. Ne, to je bil problem, seveda. In tako je tudi danes. Danes se ponovno pogovarjamo o zadevah, o katerih govorite že zelo dolgo časa. In zdaj nekaj o tej diskriminaciji, o kateri smo danes govorili. Veste, kdo je diskriminiran? Diskriminirana je Ljubljana, ampak ne Ljubljana kot mesto, v katerem živim, ampak Ljubljana kot glavno mesto te Republike Slovenije. 75 let mi nismo mogli zgraditi stadiona tukaj. Mi smo dobili zdaj stadion po petinsedemdesetih letih, nov stadion, ki ustreza časom, v katerih živimo. Po petinštiridesetih letih smo dobili eno dostojno dvorano, v katero, to so moji kolegi danes že govorili, prihajajo lahko svetovne zvezde umetnosti, različnih področij umetnosti, športnih dogodkov, in vse, ki do zdaj v Slovenijo sploh niso mogle priti. Jaz sem bila zelo zadovoljna, da sem lahko občasno kakšne takšne dogodke, športne ali kulturne, spremljala v Mariboru in Celju. In povem vam, zelo sem podpirala gradnjo teh objektov in jaz bi rada pomagala ob vsaki priložnosti tudi kot poslanka vsaki lokalni skupnosti, da dobi še več rekreativnih objektov. Ampak o zadevi, o kateri govorimo danes, so to popolnoma druga sredstva. In če bi o tem govorili ljudje, ki o tem nimajo pojma, moja soseda, ki se recimo ne ukvarja s politiko in ni bila nikoli v službi v strukturah oblasti, bi jaz rekla, v redu. Ampak očitajo nam to ljudje, ki so bili pred štirimi leti ministri, državni sekretarji in še ne vem kaj, in dobro vedo, kako potekajo ti razpisi in kako se dodeljujejo evropska sredstva. O podrobnostih teh razpisov bodo govorili še nekateri moji kolegi. Jaz se ne bom zdaj spuščala v to, čeprav marsikaj o tem vem, ker sem tudi sama bila zaposlena v službi za evropske zadeve, ki je bila tedaj pristojna, ko sem jaz tam delala, za razdeljevanje evropskih sredstev. In ta evropska sredstva so bila razdeljena transparentno. Če ne bi bila, dragi gospodje, zakaj se pa ni oglasilo Računsko sodišče? Zakaj se pa ni oglasila protikorupcijska komisija? Zakaj se še kdo drug ni oglasil in rekel, s tem nekaj ni narobe. Ne, mi politiki, poslanci bomo tukaj ugotavljali, kaj je zakonito in kaj je nezakonito. To je že nonsens in kot sem rekla na začetku, to je farsa, ki ste jo v SDS dobro zrežirali, zvesti Jelinčičev SNS pa vas pri tem podpira. Jaz danes seveda ne bom zagovarjala prav posebej ministra Lukšiča, ker se je minister Lukšič odlično zagovarjal sam in povedal vsa dejstva, ki so bila popolnoma jasna. Tudi ne bom poskušala dopovedovati vam, če se vrnem na tisti del ministrovega uvoda, da je dva in dva štiri. Odgovor je bil že jasen. Če ne veste, da je to štiri, vam tega res nihče ne more dopovedati.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Seveda zelo težko poslušam nekatere predgovornike, se trudim. Potrudil se bom tudi, da bom vljuden in korekten, pa upam, da boste tudi vi mene poslušali. Seveda bo moj nastop sestavljen iz dveh delov. V prvem delu nekaj odzivov, v drugem delu pa nekoliko več o sami vsebini interpelacije. Sam minister je v začetku naredil en aroganten, nesramen in žaljiv nastop. Če bi to počel do opozicijskih poslancev, bi človek še delno razumel. Toda minister je žalil širši krog ljudi, tako kot moja predgovornica zdaj, ki govori o stadionu v Ljubljani in vseh ostalih zadevah in o sedemdesetih letih, koliko je bilo treba čakati. Spoštovani, jaz vas povabim v tiste kraje, kjer ne vedo, kaj je to pri šoli stadion z asfaltno površino. Lahko vas povabim v tiste kraje, ker tudi sam živim, kjer ne vedo, kaj je spodobna šola. Lahko vas povabim v tiste kraje, kjer jim kaj po glavi pada v šoli, pa ne čakajo 70 let, ampak celo daljše obdobje. In očitno pod to vlado tudi ne bodo nič dočakali. Seveda, gospod predsedujoči, če boste ustavili čas, prosim, dajte jim replike, ali pač, kaj že imajo.
Lepo prosim, pomagajte vsem, ki hočemo to sejo do konca speljati, in ne ogovarjajte govorcev. Poznamo vsi dr. Gorenaka. Za vsako besedo, ki jo boste izrekli, bo prekinitev za naslednjih nekaj minut. Prosim, ne delajte tega.
Pa čas, bi prosil, če spoštujemo. Minister Lukšič je v startu začel govoriti o tem, kako istočasno poteka seja Vlade, na kateri bi moral biti prisoten, in kako istočasno poteka nesmiselna interpelacija zoper njega. Ja, spoštovani, gospod minister, kdo pa je določil datum obravnave interpelacije, kdo določa seje vlade, opozicija morda? Ne. In nič posebnega ni tudi z vidika vodstva Državnega zbora, da seja teče danes, tako ste se pač odločili. Naj vas spomnim na neko drugo interpelacijo. V času, ko je se prejšnja vlada intenzivno pripravljala na predsedovanje Evropski uniji, intenzivno pripravljala na predsedovanje, ste skupaj spravili interpelacijo zoper ministra Mateja. In on se je zagovarjal, nekaj dni pred prevzemom svojega dela odgovornosti v predsedovanju Evropski uniji in ne redni seji Vlade, recimo. Interpelacija je temeljila na Strojanovih, ki ste jih izvozili v Evropo in od tam nazaj. Tako kot Patrio. Spoštovani in dragi moji, a to je pa bilo pošteno? Kje pa je danes vaš glas, ko Francozi z avioni vozijo Rome v Romunijo? Ga ni.
Gospod Gorenak, tudi vas moram opozoriti. Držite se teme interpelacije, ki je danes na dnevnem redu, ne pa nekaj, kar je bilo pred nekaj leti.
Primerjave delam med to interpelacijo in tisto interpelacijo. Zato bi bilo prav, da se oglasite tudi v takem smislu, in ne samo v smislu, kadar je treba zagovarjati svojega ministra. Minister je bil žaljiv, kot da so tukaj kakšni otroci, ki so tole pisali. Ocenjeval je, kako je bilo dobro, da se je ljudstvo pred dvema letoma odločilo, tako kot se je. Seveda se je. Ampak žal ima ljudstvo samo vsake štiri leta pravico oddati svoj glas, in upam, da bo sodilo tudi ministru, ki ga danes interpeliramo čez dve leti. Govoril je o tem, kako je ta interpelacija poseg v zgled mladih itd. Ja, kako pa? Njegovo delo je tisto, ki kaže na to, kako se ne sme delati. Če je to zgled mladim, potem se jaz bojim, če je njegove delo zgled mladim. Seveda moram reči, ko berem in ko poslušam ministra in ko berem dva izmed režimskih medijev, ki ta dan poročata iz te dvorane, da se je v tej dvorani nekaj zgodilo: minister je nastopil uspešno in učinkovito je ubranil vse očitke iz interpelacije. Kaj drugega se v tej dvorani ni dogajalo. Gospod minister, tako ste lahko na oblasti še nadaljnjih 60 let. To je verjetno neka realnost, ampak k sreči govorim samo o dveh medijih, ostali pa znajo še kaj drugega napisati, kar se dogaja v tej dvorani. Pojdimo še nekoliko naprej. Očitek je bil izrečen opoziciji, da je težava v tem, da pišemo neke interpelacije itd. Ja, kdo pa jih je več spisal? Mi smo danes pri tretji interpelaciji. Koliko jih je pa vložila prejšnja opozicija, pa skupaj seštejte, da o vsebini ne bi govoril. Tarča je bil baje gospod Ertl ne gospod Türk. Ja, jaz gospodu Ertlu želim ljubi mir v penziji. Naša tarča, če že hočete v narekovajih, je bilo neetično, nemoralno, nekorektno ravnanje takrat predsednika države, ne pa gospod Ertl, ki mu lahko zaželimo mirno penzijo. Seveda prilagajanje stvari, kakršnega se greste, saj je to možno, to lahko počnete neko obdobje, še kakšen drug minister. Predsednik Vlade je prišel sem in se je postavil v bran ministru. Pred nekaj meseci se je postavil v bran gospe Kresalovi. Hvala bogu! Samo za mene s tem postaja neločljivi del te vladajoče politike. Namreč, sam sem do nedavna izjemno ločil njega, njegova ravnanja, njegova načela, od tistega, kar zagovarjajo njegovi ministri in poslanci. V njegovo korist seveda. Če je za njega enako, če je za njega tisto, kar je počela ministrica Kresalova, v redu, pa je danes v redu to, kar počne minister Lukšič, potem pač prevzema svoj del odgovornosti. To je de facto dejstvo. In tisti, ki danes govorijo, da ena in ena je dva ali dva in dva je štiri, veste, ljudje znajo tudi z osnovno šolo izračunati, da je tisto, kar je počela ministrica in za kar se je tudi predsednik Vlade zavzel, navaden kriminal. Saj veste, 136, 125, pa 11.000 v žep, kar sem takrat govoril. Če predsednik Vlade to zagovarja, naj zagovarja. Ne nazadnje bi bilo treba predsednika Vlade še nekaj vprašati. Pravi, zastavil sem cel vpliv v okviru zakonskih etc. možnosti. Tu mu pravzaprav ni kaj očitati. Ampak veste, ta njegov vpliv se v praksi izrazi tako, da pridejo gospodje blizu Vlade, ne ministri, ker za njih je nespodobno, da bi tam hodili, v Banko Celje in rečejo, da je predsednik rekel, "10 milijonov boste dali za Stožice". Ampak ne samo v Banko Celje, tudi v vse ostale banke. Ker hodijo naokoli z nekim takšnih papirčkom, kjer piše, ta banka toliko, tista toliko, ona toliko. Mogoče je imel predsednik dober namen, ampak realizacija s strani njegovih ljudi pa ni v redu. Nihče ne more danes priti k nekemu pravnemu subjektu a la Banka Celje, Ljubljanska banka ali kdorkoli in reči, toliko boste dali. Če je to tista pomoč [[...]]Konkretno Banki Celje je bilo naročeno 10 milijonov. In kasneje sem videl v razrezu, da je Banka Celje res dala 10 milijonov. To je torej vpliv predsednika Vlade. Mogoče on za to ne ve. Jaz ne obtožujem njega. Ampak izvedba je bila taka. V zagovoru ministra je bilo povedano, da sta kar dva imela pogoje. Dva sta imela pogoje, ampak dobil je tisti, ki je bil vnaprej dogovorjen. To je bila Ljubljana. To je de facto dejstvo in mimo tega ne moremo in se ne da iti. Ne da se iti tudi mimo tega, da inšpektor izda zaporo ceste, ker bi tisti, ki nimajo kaj jesti in ki so izgubili premoženje, radi štrajkali pred stadionom. Govorim na splošno o početju Vlade in ne o tem konkretnem primeru, ne o vas. To, da minister Žarnić izda neko uredbo, ki spremeni pogoje, da potem le-ti ustrezajo, je tudi v redu. To sicer ni očitek ministru, ampak to je splošen prikaz stanja, ki ga ta vlada počne, in nič drugače. Ni mogoče mimo nekaterih dejstev, pa lahko trdite tako ali drugače, in minister, to se pa vas tiče, v startu, ko vas prej ni bilo, ste pokazali izjemno omalovažujoč odnos do opozicije. V tej vrsti, vsaj kar se tiče gospoda Vizjaka, pa še koga, sedijo ljudje, ki so vodili svoj del predsedovanja znotraj Evropske unije. In kot vem, so bili za to pohvaljeni. Ne bi kazalo imeti tako žaljivega odnosa do teh ljudi. Ne kaže imeti tako žaljivega odnosa do teh ljudi. Dajte se spustiti, bom rekel, s svojimi ravnanji na zemljo, kot se temu reče, ne hodite ali letajte po zraku, ker ste na oblasti. Oblast je še minljiva. Razen, če načrtuje kdo kakšne druge ukrepe, da ne bo več minljiva. Ampak zaenkrat je še minljiva. Jutri boste, tako kot je danes gospod Vizjak, poslanec ali ne vem kaj, predavatelj. In hoditi danes po oblakih z žalitvami ljudi, ne samobivših ministrov, ampak na splošno, z žalitvami poslancev, piscev interpelacije, ali pa ljudi, če želite. Ni mogoče iti mimo tistih dejstev, ki jih pač moram na kratko ponoviti še iz interpelacije. Vi danes lahko mene prepričujete, da so bila ena sredstva, pa da so bila druga sredstva, saj del vaše politike in del ljudi vam bo tudi verjel, verjetno vam bo del verjel. Ampak opozoriti vas želim na to, da do zdaj ne poznam, pa sem se dal podučiti pri tistih, ki več vedo o teh razpisih, o teh sredstvih, kot vem jaz, se še niti enkrat ni zgodilo, da bi pri velikih objektih bil razpis namenjen objektom, ki so že v gradnji. Govorim o razpisih z večjimi sredstvi, da bi bilo možno iz njih financirati tudi objekte, ki so že v gradnji. To se ni zgodilo nikoli. Ampak zgodilo se je zdaj. Če vas spomnim samo na nekatere razpise iz prejšnjega časa, do obdobja prejšnje vlade. Recimo, eden takih razpisov je bil objavljen 30. maja 2008, milijon in pol evrov, 15 milijonov je bil razpon takrat postavljen, začetek del 1. 7. 2009, konec del leta 2010. To pomeni, leta 2008 je bilo razpisano neko financiranje, ki bo trajalo v času od julija 2009 do konca leta 2010, kar je povsem normalno. Vaš razpis pa je bil narejen tako, da je zajel objekte, ki so že v gradnji in morajo biti končani manj kot pol leta po razpisu. Ja, lepo vas prosim! Saj kako malo večjo drvarnico lahko naredite v tem času, ne pa stadiona. Saj konec koncev bi se lahko prijavil še kdo drug, če bi bil vnaprej dogovorjen, da bo razpis tak, kakršen je bil. Še en razpis, objavljen je bil 10. 10. 2008, torej tik pred volitvami, tudi milijon in pol evrov, razpon do 9 milijonov, začetek del 1. 7. 2009, konec del leta 2011. Ja, to je nekaj normalnega. Ne pa, da se je v razpis zapisalo, da je možno financirati objekte, ki so že v gradnji. Saj potem ste jih pa lahko tudi prešteli, vsaj take, ki bi segali do 45 milijonov; take se da prešteti iz letala, vsaj tako velike. Ne gre prezreti še nekaterih stvari, ki se v zvezi s tem dogajajo. Poglejte, proračunsko rezervo ste najprej napadli. Saj bi jo verjetno tudi uspeli dobiti, če se ne bi ustrašil finančni minister ali pa, recimo, pravilno reagiral. Ampak ker tisto ni uspelo, pa v nekem najkrajšem času naredimo pač razpis, ki je napisan natanko na kožo nekoga. Glejte, jaz bi popolnoma enako reagiral, če bi šlo za nek stadion v Mariboru, Kopru ali kjerkoli, če bi bil razpis de facto narejen tako, da bi ustrezal samo enemu stadionu. Jaz nimam nobenih težav z Ljubljano, ne nazadnje sem vsaj čez teden v Ljubljani. Ni pa mogoče tudi mimo tega, da predsednik Vlade - saj to se je pa že tako ali tako velikokrat zgodilo, ko predsednik Vlade reče eno, ministri naredijo drugo. Predsednik Vlade trdi 16. 6. 2010, da ne bo niti enega evra. Tri tedne ali štirinajst dni po tistem ga takoj ministri demantirajo, tako kot že v številnih drugih primerih. Spoštovani gospod minister, nekako tako ste zaključili oziroma rekli, da delate v interesu vseh državljanov. Ja, jaz bi tudi rad, da bi bilo tako. Potem bi od vašega ministrovanja tudi v drugih koncih države – pa ne bom omenjal svojih koncev, da ne boste rekli, da govorim populistično –, potem bi tudi v tistih koncih te države,ker naši otroci še ne vedo, kaj je asfalt na nogometnem igrišču, ne bom kakšnega svojega konca posebej omenjal, saj ste tudi obiskali tam v Prekmurju takšne konce, kjer še ne vedo, kaj je kakšen športni rekvizit v kakšni športni šolski dvorani, ker je pač nimajo. Veste, dobro bi bilo, če bi poskrbeli tudi za njih in ne samo [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Saj boste dobili besedo, zdaj imam jaz svoj čas, saj imate čas predviden. Prav bi bilo, da poskrbite za vse ljudi, ne nazadnje ste minister vseh ljudi, minister, odgovoren za neko področje, ki ga pokrivate v tej državi, in ste odgovorni za to področje. Formalni mehanizmi so tukaj v Državnem zboru, predsednik Vlade ima formalne mehanizme in tako dalje. Ampak vsi mi imamo začasne mehanizme, tako Državni zbor in tudi predsednik Vlade. Tiste bolj učinkovite mehanizme imajo ljudje, ljudje, ki smejo na volitve vsake štiri leta. In jaz verjamem, da bodo takrat znali tudi to vkomponirati v svoje odločitve. In tako je tudi prav. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister dr. Lukšič, izvolite.
Hvala za besedo. Zdaj bom začel kar tukaj zadaj, kar me je najbolj zbodlo. Da si v SDS predstavljajo, da bi bilo treba nogometna igrišča asfaltirati. Mi delamo na tem, da bi nogometna igrišča naredili takšna, da bi bila na njih trava ali pa umetna trava, in to skupaj z Nogometno zvezo Slovenije. V zadnjih dveh letih smo naredili 10 takšnih igrišč. Če bi jih vi radi asfaltirali, potem bog nas varuj takšnega nogometa, razen, če gre za kakšen mali nogomet, kjer si nekateri želijo vendarle asfaltna igrišča, ampak jih nekako zdravstveno osebje odsvetuje. Rad bi povedal še nekaj v zvezi s podporo, ki jo je minister dobil s strani SDS zato, da dela red na ministrstvu. Minister je prišel na ministrstvo in ugotovil, da tam, vsaj v enem segmentu, obstaja nek nered. In sicer bil je zaposlen na ministrstvu nek človek na oddelku za šport, ki so ga prestavili leta 2006 z enega drugega ministrstva na Ministrstvo za šport. In že za časa ministrovanja kolega Zvera, proti koncu, so bili uvedeni postopki pregleda tega, kaj se s tem kolegom dogaja, ali hodi na delo ali se hodi samo "štempljat", kot se reče. In so ugotovili v treh pregledih, torej še za časa kolega Zvera, da se hodi samo "štempljat" in da ne dela, ne opravlja stvari, ne dela. Postopki so potem, ko sem jaz prišel, tekli naprej, so me obvestili. In kako je takrat reagirala poslanska skupina SDS? Se spomnite kako? Vam jaz povem. V Državnem zboru ste zahtevali sklic seje Komisije za peticije in človekove pravice. Bivši minister Zver je rekel, javna izjava: "Tudi leni imajo človekove pravice." A tako si vi predstavljate red v tej državi? Lepo vas prosim! Takšno stanje ste pustili, ja. In to še branite. To ni korektno do teh državljanov in ne do te oblasti in ne do tega, kar vi počnete in recimo je tudi skupno prizadevanje Državnega zbora. Gotovo je treba delati red v državi, treba je delati red kjerkoli, ampak začnimo pri sebi. Jaz sem redni profesor na fakulteti in sem zavezan tudi tem kriterijem, ki so vezani na nek intelektualni nivo. In ko mi vi govorite, da naj ne žalim kolegov. Ne žalim kolegov, ampak govorim o tem izdelku. In tam notri smo napisali, jaz ne bom tukaj ponavljal, ker se mi zdi izpod časti do tega Državnega zbora, da berem te formulacije o naključno naplavljenem naključju, ki se trikrat ponovi v tekstu in ki nima čisto nobene zveze s tem, kar je slovenščina, kar je recimo nekaj, kar je spodobno v javnem diskurzu. Zato govorim o tem izdelku, ne o tem, kaj je kolega Vizjak naredil v svojem času. In vsi smo spoštljivo – nekorektno je polemizirati s predsednikom Vlade ali pa z ministrom Žarnićem, ko ju ni tukaj. Nekorektno je, vi ste izbirali dnevni red, ste postavili interpelacijo ministru Lukšiču, vi ste izbirali točko dnevnega reda, torej javni razpis, tukaj pa govorite o vsem, kar vam pride na misel. Nekorektno je! Slabo za to državo je, da jo vodimo na tak način. In ko govorimo o tem, kaj kdo počne, še enkrat: začnimo pri sebi. Če bomo mi ljudem govorili kar tako, kar nam na misel pride – kaj bo potem? Če bomo mi delali politiko tukaj, kot so nekateri kolegi govorili, "sem slišal, sem govoril, sem izvedel ne vem kaj". Kolega Jelinčič je, recimo, rekel, da bo 66 % manj sredstev za programe vrhunskega športa. Ni res! Točno toliko jih bo, kot jih je bilo lani! Vlada je danes to sprejela. Če bo Državni zbor to zavrnil – prav! Jaz upam, da ne bo. Toliko jih bo kot lani, torej nekaj več kot 5 milijonov. Poglejte, kaj kdo govori po ulici, ni argument za vodenje politike. Če je to tisto, kar vi predstavljate kot svoj program, prav, se bomo soočili spet 2012, ampak jaz upam, da ljudje ne bodo tega sprejeli. Kaj je očitek temu razpisu? Da je delan po zakonih, da je delan po predpisih. To je. In eni tukaj zagovarjate, da ne, da to ni v redu. Ta pa ta ne bi smel kandidirati; razpis bi moral biti tak, da nekdo ne bi smel kandidirati. Lepo vas prosim! To je glavna zgodba. Izbor je druga zgodba. Vi govorite, da razpis ni bil korekten, ne izbor. Lahko se pogovarjamo tudi o izboru. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, državna sekretarka, državni sekretar, drugi sodelavci! Moram reči, da sem bil malo že v strahu na začetku, ko sem poslušal uvodničarja, playmakerja teh predlagateljev interpelacije, ki je govoril, da bomo danes preživeli današnji dan v secirnici. Pa sem potem kasneje skozi razprave predvsem predlagateljev interpelacije ugotovil, da gre za neko fiktivno interpelacijo, ki ne sloni na dejstvih in argumentih, ampak na vsem drugem. Če gospod Vizjak hoče slišati, potem bom na glas povedal, da predlagatelji nimate prav glede obtožb, ki so zapisane na tem papirju, o katerem kvalifikacije bom dal še malo kasneje. Ne gre za prirejen razpis. Ne gre za to, da je to unikum in je prvi razpis, ki je upošteval regionalni kriterij. In ni res, da gre za unikum, da gre za prvi razpis, ki je narejen za objekte, ki so že v gradnji. Spomnil bi vas na leto 2007, vi ste uvedli ta kriterij in vi ste drugo fazo mariborskega stadiona financirali na isti način, kot danes financiramo Ljubljano. In to je to. In to je dejstvo. To je dejstvo! In vi na tem dejstvu danes zgodbo obračate okoli. Zato seveda pravim, da gre za fiktivno napisano interpelacijo in bom skušal na nekaterih točkah to fiktivnost tudi pokazati. Sicer pa začetek bom ponovil, ko sem že to večkrat ob razpravah o interpelaciji izrekel, da sama interpelacija je tako pomemben mehanizem političnega nadzora nad delom vlade in posameznih ministrov, da zahteva odgovoren odnos tistih, ki pišejo interpelacijo, in tistih, ki se zagovarjajo oziroma odgovarjajo na dejstva in argumente zapisane v tej interpelaciji. Se pravi, da gre za obojesmerno odgovornost do tega pomembnega parlamentarnega instrumenta, ki se mu reče interpelacija. Posploševano obtoževanje, ki ga je bilo danes nešteto – za to govornico in iz klopi – predvsem s strani predlagateljev, ne podkrepi tega pomembnega instituta. In če s tega zornega konca ocenjujem vsebino te interpelacije, moram ugotoviti, da je ta interpelacija hudo šibka za nek resnejši politični obračun z ministrom Lukšičem. Še več, glede na to, da se v tej dvorani imel priložnost sodelovati v prejšnjem mandatu in v tem mandatu že pri nekaj interpelacijah, si dovolim izreči oceno, da je ta interpelacija s takšno obrazložitvijo, pa naj je v 68 točkah ali pa bi bila v 15 ali 5, ko smo jo prejeli, ena najbolj "šalabajzersko" spisanih papirjev, kar pomeni, da je ta interpelacija izdelana, bolj kot ne, polovičarsko, in da tisti, ki so jo pisali – ne vem pa, kdo jo je pisal –, ne vedo veliko ali pa imajo težave s tem, kako utemeljiti morebitno zlorabo in prekršek ministra, ki ga je storil pri tem razpisu. Kajti večina, 90 % interpelacije je napisana o vsem drugem, samo ne o tem prekršku in zlorabi, ki bi naj jo minister storil. In zato gre za to fiktivno vsebino, čeprav naj bi imel minister Lukšič v tej nadaljevanki glavno vlogo, saj ne nazadnje interpeliramo ministra, je skozi obrazložitev in sam scenarij tako današnje seje kot številnih nekaterih drugih pripravljalnih sej komisij in odborov, ki so potekale v tem letu v Državnem zboru, dobil le stransko vlogo. Glavno vlogo pa so dobile letošnje lokalne volitve v glavnem mestu, to je v Ljubljani. In to je vsebina večine zapisanih stvari v tej interpelaciji. Gre za šolski primer, ko je institut interpelacije zlorabljen za predvolilno bitko največje opozicijske stranke SDS v glavnem mestu. Čeprav je nekdanji šolski minister te iste stranke, današnji evropski poslanec gospod Zver, leta 2006 govoril in predvsem opozoril, da je izgradnja športne infrastrukture v Ljubljani pomembna in da verjame v izgradnjo stadiona in je apeliral na vse politične akterje, da naj tega ne zlorabljajo v predvolilne namene. Nihče ga ni poslušal takrat, leta 2006, in nihče ga ne posluša danes. Še več! Njegova stranka je celo nosilec te teme v predvolilni tekmi v Ljubljani. In prav zaradi takšnega scenarija se večina obtožb ne nanaša na razpis Ministrstva za šolstvo in šport, temveč na investicijo Športnega objekta Stožice v celoti. Zelo malo so v obrazložitvi podkrepljene obtožbe, to, kar je bilo danes večkrat izrečeno, o kršitvi zakona o javnem naročanju, prirejanju javnega razpisa, predvsem o kršitvah načela zagotavljanja konkurence med ponudniki, omejevanju prijaviteljev, neenakopravnem položaju prijaviteljev in tako dalje. Zato je predvsem z mojega vidika zanimiv del obrazložitve interpelacije, ko predlagatelji govorite o moralni spornosti ministra, ko govorite o vladajočih elitah in o državi elite, ki nima nobene zveze z direktno kršitvijo tega javnega razpisa. O tem namreč govorite in pišete tisti, ki bi se lahko že zdavnaj zatekli k samoizpraševanju o tem. Tisti, ki so vam te moralne norme in te vrednote le fasada za izgovor, ko pride do takšnega političnega "fajta", kot je interpelacija v Državnem zboru in bo danes trajala 13 ur. Zato je ilustrativna vaša 11. točka interpelacije, ki nam poroča o tem, kaj se zdi vam, kot predlagatelju interpelacije zanimivo in kaj je treba vprašati, ker le gre za nek predvolilni čas. Ministra v tej 11. točki ob tem obširnem izpraševanju niti ne omenjate, da ga nato v točki 59 obrazložitve razglasite, da so njegova dejanja moralno sporna, ker se nižajo plače, ker se odpuščajo ljudje in tako dalje in ker ne razpisuje natečajev za projekte, ki bi jim ta denar bil namenjen in bi ga dobili prej omenjeni in bi na ta način pomagal tistim najmlajšim, osnovnošolcem, dijakom in tako dalje. Tako je napisana obrazložitev in vsebina te interpelacije. Skratka, če ste dobro prebrali interpelacijo, ste lahko hitro ugotovili, da ste pisci plonkali cele odstavke in točke tudi iz prejšnjih interpelacij. Namreč, ohranjate na dveh, treh mestih celo ženski spol. Jaz pa vidim, da je minister Lukšič še vedno dr. Igor Lukšič – vsaj verjamem v to. In, da se številni odstavki in točke ponavljajo tudi po trikrat in podobno. Torej ste plonkali sami od sebe s ciljem, da z obsegom naredite vtis o resnosti same vsebine te interpelacije in zato to imenujem "šalabajzerstvo". Drugo vprašanje, s katerim pa je vredno polemizirati in polemiziram kot Ljubljančan zdaj zadnjih 30, 35 let, potem naj samo omenim, da je pri edinem velikem športnem objektu, ki se je v Ljubljani gradil v šestdesetih letih, bil eden od graditeljev moj oče in me je vedno, do smrti spraševal, kdaj bomo zgradili novo dvorano. Zdaj ga več ni, da bi lahko to dvorano v Stožicah videl. Predlagatelji interpelacije ste v drugi točki zapisali, da se sprašujete, ali ne gre za politično naravnan projekt, ki predstavlja grožnjo stabilnosti finančnega sistema v Sloveniji, da gre za Jankovićev projekt in tako dalje. Dobro je, da lahko tisti, ki jih zapušča spomin, pogledate v dokumente v arhivih, kjer se le-ti hranijo in tudi ohranjajo. Ti dokumenti pravijo naslednje. Športni park Stožice ni projekt Jankovića in ni spomenik Jankoviću, pač pa je spomenik slovenskemu športu sploh. Ideja o stadionu v Stožicah je namreč stara, ne boste verjeli, 42 let, ponavljam, 42 let! Marko Šlajmer, republiški sekretar za urbanizem, je davnega leta 1968 izdelal prvi načrt za novi stadion v Stožicah. Intenzivno se je ta ideja ponovila leta 1996, ko sem sam sedel v mestnem svetu, ko se je predvidevala izgradnja univerzitetne dvorane. Opozoril bi vas, da je takrat bil župan gospod Rupel in predsednik mestnega sveta je bil gospod Dimitrij Kovačič. Pomembna funkcionarja največje opozicijske stranke SDS. Že takrat so idejne arhitekturne rešitve pripravljali isti avtorji kot danes in vedno je bilo Ministrstvo za šolstvo tisto, ki bi primaknilo svoj del finančnih sredstev. Tista tripartitna pogodba o dobrih namenih, ki je bila takrat podpisana, je predvidevala, mislim, da iz šolskega ministrstva, pa ne me držati za odstotke, celo blizu 50 %. Torej, že leta gre za investicijo nacionalnega pomena, ki se je prelagala iz mandata v mandat in je dobila svojo luč realizacije po volitvah leta 2006. Skratka, da zaključim. Kljub temu da se predlagatelji interpelacije trudite, da bi ministra obtožili, ga skušali tudi na podlagi teh obtožb razrešiti, me seveda s temi argumenti niste prepričali. Ravno nasprotno! Mislim, da je ravnal prav.
Hvala lepa. Proceduralno želi gospod Tanko. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, gospod minister, spoštovani predsedujoči! Mislim, da je dolžnost predsedujočega, da poskuša usmeriti razpravo tako, da ni žaljiva. Rad bi vas ob tem opozoril, da je bilo nekemu mladeniču, ko je govoril neki osebi o tem, da je ravnala ali da ravna "šalabajzersko", naloženo družbeno koristno delo z odločbo sodišča. Enako terminologijo je uporabil maloprej predstavnik največje poslanske skupine. In glede na to, gospod podpredsednik, gospod predsedujoči, da ste pravnik, da najbrž dobro spremljate, kaj se dogaja v slovenskem pravnem prostoru, tudi na področju verbalnih diskvalifikacij, sem pričakoval, da boste svojega poslanskega kolega opozorili, da ravna in razpravlja v Državnem zboru spoštljivo do kolegov poslancev. Če je termin "šalabajzer" v nekem postopku okvalificiran tako, da se ga sanira z družbeno koristnim delom, potem bi najbrž tudi vi v tem primeru morali odreagirati in opozoriti na spoštljivo ravnanje vašega kolega poslanca. Tudi gospoda ministra bi lahko opozorili na spoštljivo ravnanje in odnos do poslancev opozicije. Interpelacija je bila vložena v skladu s poslovniškimi določbami, s pravili, ki so odrejena za delo Državnega zbora in so zapisana v tej knjižici. Dobro bi bilo, da se jih tisti, pa tudi če je to minister za šolstvo in šport – še toliko bolj pomenljivo je, da se ob to spotakne minister za šolstvo in šport, ker naj bi bil na čelu nekega izobraževalnega in vzgojnega procesa, ko komentira nekaj, česar niti pogledal ni, in ne pozna, zakaj in na kakšen način se lahko vloži interpelacijo. In vi kot predsedujoči bi to morali opozoriti tudi gospoda ministra, ki je član vaše stranke, ki sodi med inteligenco vaše stranke, vsaj tako se je sam okvalificiral, potem ko na kongresu stranke ni bil izvoljen za podpredsednika, da v svojem nastopu uporablja svoje strokovno znanje tako, da ne žali nikogar v tej dvorani. Mi smo vložili interpelacijo zato, ker je prišlo do kršitev v tem postopku. Obrazloženo je bilo zelo natančno, kje so bile kršitve. Če so kolegi poslanci iz koalicije "farbenblind", se pravi, da ne vidijo, da nočejo videti, ne da ne vidijo, potem je pač to njihovo ravnanje razumljivo. Vendar vas opozarjam, spoštovani podpredsednik, ki vodite sejo, da prekinete take razprave svojih kolegov.
Hvala lepa. Vaša razprava ni bila poslovniška. Opozarjali ste mene na to, kako naj vodim sejo. Jaz bom sejo vodil tako kot doslej: kadar bom ocenil, da gre za kakršnokoli žalitev, bom tistega, ki o tem govori, na to opozoril. Doslej takšne ocene nisem imel. Kar zadeva besedo "šalabajzer", moram reči, da natančno ne vem, kaj pomeni. Vem pa, da se v javnosti in v praksi – gospod Kumer, prosim, tudi vi ne govorite preko mize, tudi za vas to velja. Kot pravim, ne vem, kaj pomeni, vem pa, da se v javnosti uporablja. In doslej nisem nikjer slišal, da bi bila kaznovana. Kar pa zadeva meje, kaj je žaljivo ali ne, veste, tudi s strani vaših kolegov poslancev so bile besede, ki so lahko na meji žaljivega. Tako dajmo vsak najprej razmisliti pri tem, kako sami ravnamo, pa bomo v miru lahko do konca te seje prišli. Preden dam besedo gospodu ministru, še ena prošnja. Jaz vem, da je to težko, vendar lepo prosim, predvsem svoje kolege v SD, ne vpiti preko mize, nasprotnikom pa velja enako, ker s tem samo otežujemo normalno delo tega zbora. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Tisti, ki se spoznamo na politični proces, vemo, zakaj je bila ta intervencija gospoda Tanka potrebna – ker zelo slabo kaže njihovi argumentaciji in potem se začne s proceduro in obtoževanjem. Tisto, kar mene moti pri tem gradivu, ne pri – bom še enkrat povedal, ne gre za kvalifikacije ljudi, gre za kvalifikacijo tega gradiva. Glejte, to gradivo je pripravljeno izrazito pomanjkljivo. Obrazložitev. Poglejte, niti slovnično, če bi, recimo, delali lekturo, kar smo mi dali narediti in je dostopno, se vidi, da lektorsko ni pregledano. Jaz ne vem, če je s tem kršen zakon o javni rabi slovenščine, ampak to bi bilo treba tudi pogledati. Ker gre za gradivo Državnega zbora, ne za prosti spis kogarkoli, to je država, treba je spoštovati državo. Ko komuniciramo med seboj, komuniciramo v slovenskem jeziku, uradnem. To je ena zadeva. Druga zadeva je stil pisanja oziroma namen. Če je cilj razlaga razlogov, potem naj bo to razlaga razlogov, ne pa, da tam do 9. točke ni niti ene razlage razloge, ampak se piše o neki drugi stvari. O tem govorim. Potem o tem, da se kar kopira dele besedila. To enostavno ni korektno. Poglejte, do te države ni korektno, ne do mene, osebno. Ker sem pa neoklicani. Poglejte, tu je majhna razlika; jaz se nisem nikoli opisoval za intelektualca, jaz sem samo povedal, da sem, to je dejstvo, redni profesor na univerzi. In iz tega bi rad povedal še, ker nas mogoče kdo gleda, v čem je bistvena razlika med tem, kar jaz zagovarjam, in mogoče, kar vi zagovarjate. Mnenje je premalo; kaj si jaz mislim o samem sebi ali kako se jaz okličem, je ena stvar, kaj pa jaz sem dosegel, kaj mi priznava univerza, je druga stvar. Torej, to je dejstvo, ono drugo je pa mnenje. Jaz se nisem sam oklical za nikogar, jaz to sem. Poglejte, to, kar se pa tu dogaja v interpelaciji, je pa ogromno enih mnenj, domnev, sumov, sumničenj, je angažma enega potencialnega strahu, ki sedaj v državi vendarle vlada; ampak ne vlada zaradi te vlade, vlada, zaradi krize. Namesto da bi skupaj stopili in pokazali tem ljudem, Vlada in Državni zbor, da delamo v dobro te države, dokazujemo, kako je tukaj vse nekaj sumničavo, čudno. Prej je bilo celo slišati – pazite, to je huda stvar –, da v tej državi ni nobenega, ki bi mu zaupali, torej tudi sami sebi ne zaupate več. To je huda stvar. Če mi, ki smo najbolj odgovorni v tej državi, sejemo sum v vse, ki obstajajo v tej državi, in v vse, ki so legalno in legitimno izvoljeni, vključno z nami. To ni korektno.
Hvala. Besedo ima gospod Bojan Kontič.
Hvala lepa. Spoštovani, gospod podpredsednik, upam, da si ne bom prislužil opozorila ali pa opomina. Še enkrat bi rad poudaril, da govorimo o tekstu interpelacije, ne o predlagateljih. Tudi sam se pridružujem tej oceni. Torej, govorimo o tekstu ne o piscih interpelacije. Res pa je, da tekst sam po sebi veliko pove o piscih, temu se pač ne moremo izogniti in to je posledična ocena. Da ne bi bil žaljiv, naj rečem, da je interpelacija tako dobra, da bi bilo dobro, da jo zapišete na en obrazen, jo označite, napišete razlago in lahko mi to kupujemo v knjigarnah za potrebe ob naslednji priložnosti, kajti podobno je s to interpelacijo. Teksti se ponavljajo, celo spoli se ne spreminjajo, kot je bilo že ugotovljeno. Cel odstavek, cela točka se napiše tako, kot je bila napisana v pretekli interpelaciji, pri tem se zamenja samo ime ministra, vse ostalo ostane isto, pozabijo pa zamenjati spol, kjer prejšnja interpelirana je bila gospa Katarina Kresal, danes pa dr. Igor Lukšič. Torej, še ena izmed interpelacij. Predlagal bi, da razmislimo, da morda imamo kar točko lokalne volitve 2010, pa pod njo uvrstimo vse, kar nas muči v tej državi in vse to izkoristimo za potrebe volilne kampanje. V njej navedemo sume, domneve, ugotovitve, logična sklepanja, ki so sicer pomanjkljiva, insinuacije, informacije, ki jih pridobivamo kar tako: govori se, slišali smo, menimo, da je, morda pa bo. Vse to je v bistvu zgolj ugibanje in pomembno je bilo povedano v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, gre za kohezijska sredstva, ki bi bila sicer vrnjena v evropski proračun. Mi smo torej pripravljeni interpelirati ministra, vsak dan ponavljati zgodbe, zato da bi dosegli, da se s temi sredstvi ne investira projekt, ki ga Slovenija potrebuje, ne samo Ljubljana, ne župan, ta projekt bo stal, ko ne bo več tega župana, ko ne bo več te vlade, ko tudi sestava Državnega zbora ne bo več takšna. Ampak pripravljeni ste narediti vse, da ta sredstva ne gredo na ta račun, tudi za ceno, da se vrnejo v evropski proračun. Tega pa res ne razumem in tega ni moč razumeti. Če tako odmislimo tisto polovico točk interpelacije, kjer interpelirani minister sploh ni omenjen, ter del tistih, ki je prepisan iz interpelacije, kot sem že dejal, zoper ministrico, nam ostanejo zgolj predsodki predlagateljev o razpisu, ki izhajajo iz kolektivne pozabe preteklosti. Ta je zajela predvsem največjo opozicijsko poslansko skupino. Ministrstvu za šolstvo in šport tako očitajo, da z evropskimi sredstvi sofinancira projekt najrazvitejše regije. Pri tem pa seveda predlagatelji interpelacije zamolčijo, da so v strateških dokumentih iz leta 2006 ravno evropska sredstva opredeljena kot eden izmed najpomembnejših virov sofinanciranja športne infrastrukture v glavnem mestu. Leta 2006! Ministrstvu za šolstvo in šport očitajo, da so s postavitvijo meril za izbor favorizirali točno določen projekt. Pri tem pa zamolčijo, da se o temeljnih podlagah za črpanje evropskih sredstev, ki so nastajala v letih 2005–2007, ponavljam – zopet, 2005–2007 –, ravno merilo športnih površin na prebivalca opredeljena kot eden izmed ključnih problemov, ki ne omogoča vključevanje športa kot dela v turistično ponudbo. Ministru za šolstvo in šport očitajo, da v neprimernem času sofinancira projekt. Pri tem me seveda zanima, kdaj je primeren čas v Sloveniji za financiranje takšnih projektov, pa vzemimo to kot retorično vprašanje. A pri tem zamolčijo, da so bila v spremembi proračuna za leto 2008 – ponovno, za leto 2008 – predvidena sredstva za izgradnjo stadiona v Ljubljani, in sicer 10 milijonov evrov do leta 2010. Torej vaše napovedi se skoraj uresničujejo. Skoraj tako kot v Laškem. Zahteve po večji investicijski dinamiki s strani državnega proračuna v tem primeru izzvenijo svetohlinsko, ne morem reči drugače. Ministru za šolstvo in šport očitate, da sofinancira projekt z nizko produktivnimi delovnimi mesti. Ministru! A pri tem zamolčite, da je ta projekt, sicer pod nekim drugim imenom, v dokumentu iz leta 2006 – ponovno vas opozarjam na letnico: 2006 – uvrščen v prvo razvojno prioriteto z naslovom Konkurenčno gospodarstvo in hitrejša rast. Danes to očitno ni več del gravitacijskega centra strategije razvoja Slovenije. Gre za sprenevedanja ali kot je kolegica Majda Potrata dejala: bistvo je očem nevidno. Ampak nekatera naključno naplavljena naključja tudi mene bodejo v oči in mimo tega seveda ne morem. Naj pa ta svoj nastop zaključim z izrazom zaskrbljenosti, ki jo delim z vami glede kršitve pravic delavcev. Govorite tudi o lačnih delavcih. Pa kaj za boga ima minister s temi delavci? Nekdo drug je odgovoren za to. Mar je tudi minister Lukšič kriv za te, ki protestirajo pred upravno stavbo Vegrada? In so dejansko lačni, dobesedno lačni! Zato se ne igrajte s temi besedami, ker potem drugi morajo poskrbeti za te delavce. In to se ne dogaja samo zdaj, to so zgodbe iz preteklosti, ki ste jih tudi vi sooblikovali v preteklosti, zdaj pa je treba poiskati rešitve. In predlagam, da sodelujemo pri iskanju rešitev, ne pa, da težko stanje nekaterih zlorabljamo v politične namene. Še enkrat poudarjam, minister Lukšič zanesljivo s tem nima nič. Da bom pa lahko tudi danes po interpelaciji, ki ne bo izglasovana – to vam je verjetno jasno že v tem trenutku, tudi glede na kvaliteto argumentov –, odpotoval nazaj v Velenje, kamor se vračam vsak dan, pa moram nekaj dodati, ker tukaj so bili uporabljeni podatki, ki so nekako iztrgani iz konteksta, niso celoviti in lahko bi kdo dobil občutek, da je Ministrstvo za šolstvo in šport, ki ga vodi dr. Igor Lukšič, pa ki ga je pred tem vodil tudi dr. Milan Zver, povsem nenaklonjeno mestni občini Velenje in Šaleški dolini. Pa ni tako! Tudi v prejšnjem mandatu pod taktirko dr. Milana Zvera ni bilo nenaklonjeno in tudi danes ni nenaklonjeno, ker se veliko investicij, seveda so pa viri investiranja zelo različni, dogaja v Velenju. In ravno zaradi tega, da me ne bo kdo "vprašal po zdravju", tam, kjer sem doma, naj povem, da z ministrstvom lokalne skupnosti korektno sodelujejo in da je veliko projektov, ki se v tem času izvajajo ali pa se bodo izvajali tudi v naslednjih letih tudi v mestni občini Velenje. Ne vem, ali bi želeli telefonirati. Halo je običajno, če človek telefonira, kolega se pa ne prekinja s halo. Dobro. Ampak to se dodaja tistemu, kar sem že prej povedal, kaj si mislim o piscih te interpelacije. Mnogo stvari je bilo, šteje se v milijonih evrih, ampak ne delam izjeme. Dejal sem: v prejšnjem mandatu in v zdajšnjem mandatu se investicije dogajajo in na podlagi tega ni moč sklepati in postavljati zaključkov, ki ne zdržijo. Tako lepo prosim, da smo pri navajanju natančni, ker prav je, da pri tako resni zadevi, kot je interpelacija zoper ministra – kateregakoli, navajamo konkretne podatke, ampak naj ne bodo samo konkretni, naj bodo tudi korektni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Colarič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospod minister, kolegice, kolegi! Pred dnevi, ko sem govoril v tem parlamentu, sem rekel, da šport redko najde priložnost, da je na dnevnem redu v slovenskem parlamentu, na žalost je tudi danes bolj v stranski vlogi, pa tako, malo v čudni poziciji, tako da res upam, da enkrat bomo kaj pametnega o športu povedali. Seveda lahko kar takoj na začetku povem, da interpelacije ne bom podprl. Smatram, da je interpelacija zloraba parlamenta za predvolilne namene, da je tudi poskus izsiljevanja, antagonizma med urbanim in ruralnim svetom, med Ljubljano in ostalo Slovenijo. To lahko tudi argumentiram in to z vašo vloženo interpelacijo, saj se je na primer kar 38-krat v interpelaciji omenja Ljubljana, 17-krat tudi župan Janković in minister Lukšič 22-krat. Kar pomeni, da je na tapeti Ljubljana. Zanimivo je tudi to, da večina besed v tej interpelaciji je "naj bi", "domnevamo" in tako naprej, kar seveda govori, da ne sloni na argumentih. To me spominja tudi, ker sem že malo starejši, na leta nazaj, na čas pred volitvami 2004, ko se je tudi šlo v izredne seje, interpelacije in tako naprej, obravnavalo Ljubljano, ljubljanske probleme. To je, izgleda, tema, na katero se vsi spoznamo, imamo o Ljubljani zelo veliko povedati in v Ljubljani je, izgleda, vse narobe. Seveda bi povabil vse kolege, ki tako radi o Ljubljani razpravljajo, da spremenijo bivališče, da gredo tudi oni za stalno v Ljubljano, gredo na volitve v Mestni svet in potem odločajo o Ljubljani na primernih ravneh. Namreč, mi se po navadi ne vmešavamo v lokalno politiko na drugih področjih. Če dovolite, sicer je bilo že večkrat rečeno danes o prirejenosti razpisov, minister je, mislim, da že dvakrat pojasnil, pa dovolite še meni, da povem, kaj si mislim o tem. Osebno mislim, da so bili pogoji v razpisu za vse enaki. Večkrat je bilo rečeno: štiri vloge, dve vsebinsko in formalno popolni. In mislim, da ni bilo nobenih napak. Konec koncev je zeleno luč za izvedbo tega razpisa dala služba, SVLR, ki ugotavlja, ali je predlagani instrument, razpis, skladen z merili in zakonodajo. Osebno tudi mislim, da nikakor ni sporno, da je med merili, ki naj bi - "ki naj bi", govorim - favorizirali osrednjo slovensko regijo, tudi delež vadbenih površin na prebivalca in dosedanje financiranje iz proračuna Republike Slovenije. Namreč, v dokumentu, ki je podlaga za izbiro programov in ki ga je Slovenija pod vašo vlado Janeza Janše predložila Evropski komisiji, gre za Operativni program krepitve regionalnih razvojnih potencialov za obdobje 2007–2013, je posebej omenjeno, da je ravno nizek delež športnih površin na prebivalca smatran kot eden ključnih problemov, ki ne omogočajo vključevanja tega območja v storitve in turistično ponudbo v primernem obsegu. Naj navedem nekaj podatkov, čeprav upam, da jih že vsi poznamo. V nacionalnem programu športa je ena izmed usmeritev do leta 2010 zagotavljanje 0,5 kvadratnega metra pokritega in 3 kvadratne metre nepokritega prostora, namenjenega športnim dejavnostim, na prebivalca. Po podatkih Ministrstva za šolstvo ima Ljubljana le 1,6 kvadratnega metra in za njo zaostajata le Zasavje in Goriško. Vse ostale statistične regije so pred Ljubljano. Da ne omenjam sredstev, ki so v obdobju 1995–2009 bila porabljena na posameznega prebivalca za športne zadeve. Povprečje v Sloveniji je 28,74 evra na prebivalca bilo porabljenih, v Ljubljani 10,6. Na primer, v Mariboru 64,77, v Celju 73,94 evra in tako naprej. Tudi Koper, ki je bil v igri za sredstva iz tega razpisa, je približno na nivoju države, 28,65, vendar, kot vidite, daleč nad Ljubljano. In mislim, da je tudi Ljubljano treba počasi gledati v tej luči pomanjkanja športnih objektov. Ljubljana je šele v letošnjem letu kot prestolnica dobila primeren stadion, primerno športno dvorano, moderno in tehnološko napredno. Prej se je sicer že govorilo, zadnji večjih športnih objektov, Hala Tivoli, ima že skoraj 50 let. Manjši objekti, kot hala Zalog in tako naprej, so se v Ljubljani le pripravili v tem obdobju, vendar teh kapitalnih objektov ni bilo. In resnično so navedbe kolega Dušana Kumra, ki je govoril malo pred menoj, od kdaj so v Ljubljani ta prizadevanja za izgradnjo tako stadiona kot dvorane. Vendar, vedno se je kaj zapletlo, vedno so bili raznorazni problemi in jaz sem zelo vesel, da je do te izgradnje prišlo in da smo lahko na ta dva objekta v Ljubljani ponosni. Je pa bilo danes že večkrat rečeno – to ni projekt samo sedanjega župana, to je projekt, ki so ga in smo ga vodili kar nekaj let. Konec koncev, zemljišče za te namene je bilo kupljeno 2001 na podlagi sklepov Mestnega sveta Mestne občine Ljubljana. In sicer, na dveh sejah smo o tem razpravljali, 21. 6. 2001 in 2. 7. 2001, in lahko povem, da so te sklepe o nakupu zemljišč za izgradnjo objektov v Stožicah soglasno podprli vsi mestni svetniki, tudi vaši kolegi. Ker pa je bilo tudi že prej vprašanje, da bi morali v teh časih ponovno razmišljati o Plečnikovem stadionu in tako naprej, lahko povem, da bi bil jaz tudi vesel, da se ta stadion renovira in nameni za športne in druge dejavnosti. Če koga zanima, mogoče nekaj podatkov. Po sprejemu zakona o denacionalizaciji sredi 90. let, ker so bili sproženi postopki vrnitve v naravi, so bili vsi postopki in obnove tega območja ustavljeni in šele po letu 2002, ko je bila denacionalizacija zaključena in znano lastništvo, so nekateri v Ljubljani tudi želeli, da bi šlo primarno v izgradnjo in obnovo tega stadiona, vendar lahko ugotovimo, da smo takrat v Ljubljani ponovno, ko se je govorilo o obnovi, prišli do težav ali zaustavitve vseh postopkov. Namreč, v tistem času, ko so bili dokončani denacionalizacijski postopki, ko je bilo jasno lastništvo in ko se je razmišljalo o obnovi, je tedanji direktor Direktorata za kulturno dediščino na Ministrstvu za kulturo gospod Damjan Prelovšek oznanil, da osrednji mestni stadion v središču mesta nima kaj iskati in bežigrajski stadion začasno, za eno leto, razglasil za kulturni spomenik državnega pomena. S tem so bili seveda ustavljeni vsi nadaljnji postopki in nismo mogli nadaljevati z obnovami. Mimogrede, takrat je vaš kolega mestni svetnik gospod Peter Sušnik tudi izjavil, da pač Ljubljana potrebuje sodoben stadion in objekt in da tudi on predlaga, da se nadaljuje izgradnja stožiškega stadiona. Skratka, večkrat smo bili pri raznih objektih, pri raznih obnovah in raznih gradnjah zaustavljeni in mislim, da ni nobene potrebe, da danes razpravljamo o tej interpelaciji, ki nima zveze z Ljubljano, stadionom, še posebej pa ne z ministrom Lukšičem, ampak gre samo za predvolilno nabiranje točk. Upam, da Ljubljana, ki ima v tem trenutku 351 športnih društev, 400 kategoriziranih športnikov, je tista, ki tak stadion in dvorano potrebuje in da bo tudi v bodoče nadaljevala z izgradnjo športnih objektov, tukaj mislim predvsem na plavalni center Ilirija v naši neposredni bližini. Da končam. Upam, da bo ta debata prinesla tudi to, da se bomo kdaj pa kdaj srečali tudi kot gledalci na teh nogometnih in košarkaških tekmah v Stožicah in da bomo lahko skupaj navijali za lokalni klub Olimpijo in druge ter seveda za slovensko reprezentanco, ki bodo z veseljem koristili ta dva objekta. Hvala.
Proceduralno želi besedo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi! Mislim, da je vsem v tej dvorani jasno, da nam ni treba razlagati, kako so glasovali naši mestni svetniki, in nam ni treba razlagati, kako smo glasovali mi, ko smo sprejemali proračun za leto 2008 in leto 2009. Tako kot naši svetniki tudi vsi poslanci tedanjega in sedanjega sklica v Državnem zboru iz naše stranke, iz naše poslanske skupine podpiramo rešitve, podpiramo graditve športnih objektov. Tu ni nobene dileme. Problem, o katerem danes govorimo, pa je, da postopek, ki je bil izveden za zagotovitev dela sredstev, ni bil izpeljan v skladu z zakonom. Ni bil izpeljan z Zakonom o javnih naročilih, ker tam izrecno piše, kdaj so dopustne izjeme, in sicer mora biti izjema dopustna za projekt, ki je v NRP-jih. Ugotavljam, da je ta koalicija marca 2009 v rebalansu črtala v NRP-jih park Stožice. Črtanje, gospodje, poglejte si proračun in rebalans 2009 in [[...]]
Gospod Tanko, to niso proceduralni predlog. Lepo prosim, ne zlorabljajte [[...]]
Seveda je proceduralni predlog [[...]]
Ne zlorabljajte besede, ki ste jo dobili. Govorite proceduralno ali pa nehajte.
Spoštovani predsedujoči, jaz sam poudarjam, da danes govorimo o tem, da se je zlorabil postopek, da je kršen postopek v tem delu. Ne govorimo o tem, kako so glasovali mestni svetniki, ali kako je kdo glasoval. In opozarjam, da je treba v tem delu govoriti oziroma razpravljati o tem, ali je minister s tem svojim dejanjem kršil Zakon o javnih naročilih ali ni, ali je kršil evropske uredbe ali jih ni. In predmet interpelacije je kršitev zakona, ne glasovanje mestnih svetnikov. Mi ne govorimo o stadionu Stožice. Mi govorimo o postopku zagotavljanja sredstev, ki ga je izpeljal minister za ta projekt, in o ničemer drugem. Vse ostalo je balast in moti razpravo. In mislim, da bi, spoštovani predsedujoči, lahko to diskusijo svojih kolegov poslancev usmerili tako, da bi govorili o predmetu interpelacije, ne o glasovanju mestnih svetnikov in ne o nekih drugih zgodbah. Pa še nekaj, ko govorimo o slovničnih napakah, spoštovani kolegi, tu smo obravnavali nedolgo tega nazaj zakon koalicijskih poslancev, ki ni imel ene strešice v celotnem besedilu. Na Odboru za kulturo smo obravnavali predlog [[...]]
Gospod Tanko, hvala lepa [[....]]
[[...]]Ministrstva za kulturo, ki ni imel strešic, pa govorimo o odnosu do jezika, spoštovani minister. Malo poglejte svoje [[...]]
Gospod Tanko, tudi vi in predvsem vi ste tokrat zlorabili Poslovnik in govoril o vprašanjih, ki niso predmet tega dnevnega reda. Lepo prosim, nehajte vsem soliti pamet, kaj smejo in kaj ne smejo delati, sami pa ravnate drugače. Vi ste zlorabili Poslovnik bolj kot katerikoli doslej, ki je o tej interpelaciji govoril. Gospod minister dr. Igor Lukšič ima besedo.
Hvala podpredsednik. Tu imamo pred seboj tudi ljudi, ki spremljajo to današnjo interpelacijo, in njim je treba pojasniti, za kaj gre. Vsaka stranka je rezervirala določen čas, tu pa gospod poslanec Tanko intervenira s tako imenovanimi [[...]]
Gospod Lukšič, lepo prosim, ne s to vsebino. Gospod Tanko, njega bom jaz opozoril, kdaj ravna narobe, ni to vaša naloga [[...]]
Se mi zdi, da je korektno do gledalcev, da vedo, za kaj gre. Sedaj je že dvakrat po tri minute to naredil in s tem podaljšuje čas razprave. To je že dvakrat naredil in če se bo to dogajalo naprej, potem bo ta razprava trajala v nedogled. To se mi zdi, je bilo pomembno povedati, zakaj, ko nekdo intervenira s proceduralno zadevo in tako naprej. Jaz se opravičujem, veste, državljanska vzgoja je tudi del mojega resorja in je prav, da ljudje vedo, za kaj gre. Hvala.
Hvala lepa. Gospodu Tanku sem povedal jaz, da je kršil Poslovnik. Gospod minister, to ni vaša dolžnost. Besedo ima gospa Melita Župevc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz mislim, da je bilo to pojasnilo ministra prav dobrodošlo in jaz se mu smem zahvaliti v svojem imenu. Bi se pa vrnila prej na eno izmed proceduralnih zadev. Eden proceduralnih vložkov, ki je prišel s strani Slovenske demokratke stranke, ki je skočila v zrak zaradi besede, ki jo je uporabil moj kolega Dušan Kumer. Bom spomnila to stranko, da je njen podmladek želel predsedniku republike Danilu Türku podeliti odlikovanje z ravno to grozno besedo, zaradi katere je prej jasno in glasno v tej dvorani protestiral gospod Tanko. Slovenska demokratska stranka je, pomladek SDS, predsedniku republike želela podeliti simbolično odlikovanje s prav to besedo. Ampak iz predsednikovega urada so prijazno sporočili, da je predsednik šaljivo darilo s hvaležnostjo odklonil. Toliko o tej besedi, ki je povzročila v tej dvorani tako veliko razburjenja. Seveda slika o Stožicah ni črno-bela. Seveda ni. Težko je na eni strani zgolj ploskati in na drugi strani zgolj kritizirati. Resnica je nekje vmes. Zadnjič sem poslušala eno izmed kandidatk za ljubljansko županjo, ki je na vprašanje, kaj želi Ljubljani, odgovorila: "Želim si, da se v Ljubljani stvari normalizirajo." Zdi se mi, kot, da govorimo o dveh Ljubljanah. Govorimo o neki subjektivni oceni. Nekateri smo pač zadovoljni in jaz spadam med tiste, ki smo brez dvoma zadovoljni, da Ljubljana, da Slovenija takšen objekt ima. Imamo torej drugačno sliko o tem, kaj Ljubljana potrebuje, kaj Slovenija potrebuje, kakšne so razmere v Ljubljani, kakšne so razmere v Sloveniji in danes mislim, da govorimo že 6 ur in bomo težko našli neko skupno točko o tem, ali se strinjamo, ali je slika črna ali je slika bela. Jaz sem ponosna, da stadion imamo, ampak kot rečeno, težko mu je zgolj ploskati in težko ga je zgolj kritizirati. To je dejstvo. In ko govorimo, danes je bilo že veliko povedanega, o številkah oziroma o dejstvih v tej interpelaciji, jih bom še enkrat ponovila za tiste, ki jih morda niso slišali. Enajstkrat je v obrazložitvi zapisan priimek Janković. Sedemnajstkrat je v obrazložitvi zapisano župan – navezava seveda izključno na Zorana Jankovića. Dvaindvajsetkrat je v obrazložitvi naveden priimek Lukšič in osemintridesetkrat je v obrazložitvi navedena Ljubljana. Tako da je minister v bistvu res nek postranski igralec te zgodbe. Zanimivo se mi zdi, kaj so predlagatelji napisali v svoji interpelaciji. Po oceni vlagateljev interpelacije o delu in odgovornosti ministra za šolstvo in šport je dr. Igor Lukšič v tolikšni meri izgubil zaupanje javnosti v izvajanje svoje politike in v način njenega izvrševanja in tako naprej. Jaz moram reči, da ne vem, o kateri javnosti predlagatelji govorijo. Zame je najbolj relevantna tista javnost, ki se je ta objekt najbolj tiče, in danes je bilo že prebranih, povedanih, mislim, da nekaj izjav. Na ta stadion smo čakali dolgo let. Ponosni smo lahko, da smo dobili objekt, ki ga lahko opisujemo s presežki. Matjaž Kek, Memi Bečirović, vsi smo lahko ponosni, da smo dobili to dvorano in še tako naprej. Prej je gospod Tanko protestiral nad tem, da poslanci Socialnih demokratov skačemo v besedo [[...]]
Imate popolnoma prav in dajte ga vi opozoriti namesto mene, ker če ga jaz opozarjam, ne pomaga.
Glejte, podpredsednik, mislim, da ni nobenega haska od tega, to so pač stare manire Slovenske demokratske stranke, tako da bom na hitro končala. Moji kolegi so povedali veliko dejstev. Minister je zavrnil interpelacijo z argumenti. Bi pa lahko navedli samo še eno stvar. Danes sem večkrat slišala, da je to namenjeno zgolj nekemu predvolilnemu šovu, nabiranju političnih točk. Vendar moram reči, da se s tem ne strinjam. Ker običajno je v predvolilnem času tako, da izgubljajo tisti, ki napadajo, in ne tisti, ki so napadeni. Izgubljajo tisti, ki ne znajo svojih napadov argumentirati, in izgubljajo tisti, ki izkrivljajo dejstva. Toliko osnovnega piarja bi se vi, ki obvladate to sceno, v času pred volitvami že lahko naučili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima France Cukjati.
Hvala za besedo. Lep pozdrav, predsedujoči, gospod minister, kolegice in kolegi! Zanimivo, da se je razprava pravzaprav najbolj razvnela na temo, kako je bila interpelacija napisana, kaj Slovenska demokratska stranka počenja, njeni predstavniki, njeni svetniki v občinskem svetu in tako dalje, kaj je v prejšnjem mandatu delala. Še enkrat sem moral prebrati, kaj je pravzaprav naslov te interpelacije. Ali je to interpelacija Poslanske skupine SDS, njenih predstavnikov, piscev te interpelacije ali je to interpelacija nečesa drugega. Ne bom odgovarjal posameznim poslancem, ki so se pač izgubili v to smer, pa jih podpredsednik, žal, ni opozoril. Vendar moram reči, da nekaj teh očitkov je pa res nesprejemljivih. Kot je bil eden zadnjih očitkov, da je ta interpelacija zloraba poslovnika. Spoštovani, drugih možnosti, ki jih daje poslovnik, opozicija nima. In kar naprej, vedno znova poslušam, kadarkoli protestiramo ali izražamo svoje mnenje, svojo vlogo in tako dalje, da je to zloraba poslovnika. Poslovnik jasno določa, kdaj se interpelacijo lahko vloži, kdo jo sme vložiti, in ta je bila sprejeta. Predsednik Državnega zbora je ugotovil, da je vse v skladu z zakonom oziroma poslovnikom, in zato jo danes imamo. Ker pa gre tu za gospoda ministra, bi želel nekoliko bolj interpretirati njegove izjave, morda v smislu, da se izognemo nesporazumom. Ne bi želel, da smatrate Slovensko demokratsko stranko kot tako, ki je nesposobna napisati interpelacijo. Namreč, interpelacija je bila napisana skoraj pred dvema mesecema. In seveda "obstaja sum za to in to", takrat še ni bilo dokazov. Zdaj so vsi ti sumi dokazani. Po dveh mesecih vemo, da smo pravilno sumili. Zaradi tega je treba upoštevati, da je odgovor ministra bil konec avgusta oziroma 30. avgusta, interpelacija je bila pa napisana konec julija. Nekoliko me čudi, da gospod minister – oziroma rad bi nekako to ost ublažil. On pravi takole, citiram gospoda ministra: "Interpelacija je pripravljena šlampasto in skrajno malomarno. Besedilo niza opredelitve, ki zadevajo pocestne in gostilniške debate." Gospod minister, mi nismo nikoli zanikali, da vi ne bi bili učen mož. Vi poznate zakone, poznate pravilnike, veste, kaj je prav, kaj ne, veste, kaj se spodobi v politiki, kaj ne. Ampak, gospod minister, to niso olajševalne okoliščine za vas, to so prej oteževalne. Samo toliko z moje strani. Naprej ste tudi rekli, da se s tem se interpelira najprej nogomet, slovenski šport, šolstvo in tako dalje. Tudi tu moram reči, da mi ne želimo s tem interpelirati ne nogometa, ne slovenskega športa in ne slovenskega šolstva. Namreč rečeno je že bilo tudi, da je bilo v našem predlogu predračuna za 2009 namenjenih 17 milijonov za nacionalni program stadiona Leona Štuklja v Ljubljani. Pa ste to seveda brisali iz nacionalnega programa. Žal, taka je bila vaša odločitev. In verjemite mi, da ko boste odšli z ministrstva za šolstvo, ne bo konec slovenskega nogometa, ne bo konec slovenskega športa pa tudi šolstva ne. Lahko bo celo boljše. Včasih je dobro, da človek korigira svoje mnenje o lastni večini. Pa pojdimo v kronologijo dogajanj, ki so privedli do tega, da smo bili na nek način prisiljeni sprožiti interpelacijo. Aprila ste predlagali finančnemu ministru, naj 20 milijonov da iz proračunskih rezerv za Stožice. Vi kot učen mož veste, da se to ne sme, da to ne gre in seveda je minister za finance to zavrnil. O razlogih vaše pobude ne vemo. 16. junija je predsednik Vlade, gospod Borut Pahor, jasno, javno pred vso Slovenijo sveto obljubil: "V izgradnjo Stožic ne bo šel niti evro proračunskega denarja." Mi smo vzeli to na znanje, kajti tam je v ospredju in v temelju zasebna investicija. Čeprav bi mi podprli vsako sodelovanje države pri tem investiranju, če bi bilo urejeno, če bi bilo zakonito, če bi bilo tako, kot se v takih primerih spodobi. In 9. junija ste vi poslali županom, tudi to smo že slišali v tej dvorani, pa vendarle je treba ponovno na to opozoriti, kajti razpravljavci očitno o tem ne vedo veliko. 9. junija ste takole zapisali vsem županom slovenskih občin, citiram vas: "Zaradi restriktivnih varčevalnih ukrepov nam v državnem proračunu za leto 2010 žal ni uspelo zagotoviti sredstev za realizacijo sofinanciranja na razpisu izbranih projektov, zato je bilo sofinanciranje teh preneseno v leto 2011. Tako so sredstva za leto 2011 že razporejena in v letošnjem letu ne moremo izvesti razpisa." Torej mi razumemo, to je blokada financiranja že odobrenih projektov, že odobrenih projektov. Pač smo v krizi, mi to razumemo. Nihče se ni ob to spotaknil. Kadar je država v stiski, kadar je že do vratu zadolžena in ne more niti najnujnejših stvari sfinancirati, potem je treba varčevati in odlašati z investicijami. Vi sami ste ugotovili kar kmalu za tem, da so nekatere občine odstopile, zaradi neizpolnjevanja pogojev od letošnjega investiranja, in je ostalo 9,4 milijona evrov. 9,4 milijona evrov. Sprašujem se, zakaj niste teh sredstev vrnili v proračun in bi s tem zmanjšali skoraj za 10 milijonov zadolženost Slovenije? Zakaj niste teh sredstev namenili občinam, katerih investiranje ste odložili za naslednje leto? To so sredstva, ki so bila odvzeta občinam oziroma občine niso mogle letošnjih sredstev za to uporabiti, pa bi jih dali drugim občinam. Kot vemo, so taki razporedi hitro možni, kajti razpis, ki ste ga potem takoj zatem objavili 2. julija, je bil razpis za porabo teh sredstev, ki pa je bil zelo značilen. Tudi to je bilo že omenjeno, pa razpravljavci tega kot da ne vedo, kot da niso poslušali in tudi vi na to niste odgovorili. Kako je možno, da je bil razpis samo v času največjih počitnic, ko so ljudje resnično na dopustu, od 2. julija do 23. avgusta, tako kratek razpis, tri tedne. Kdaj je razpis v času največjih dopustov samo tri tedne? Da ne govorim, da je bil pisan na kožo določenemu projektu. Vendar ta nenavadna hitrost in tako rekoč ihta je pokazala, da so bile prezrte velike napake, tudi take stvari, da finančna konstrukcija ni zaprta. Dobro ste vedeli, da so se zasebni financerji umaknili iz te nasedle finančne konstrukcije in da so bile notri celo takšne anomalije kot je napoved prihodkov 18 tisoč evrov na tekmo prve lige, v resnici je pa to 950 evrov, to se pravi skoraj dvajsetkrat manj. Ta naglica veliko pomeni. Gospod Vizjak je že vrsto drugih elementov pokazal, kjer se dokazuje, zakaj je bila ta urgenca tako elegantno izpeljana, tudi vse druge stvari. Tako hitro je bilo v tem primeru to izpeljano, pa ni šlo za poplave, ni šlo za plazove, ki ogrožajo hiše, ni šlo za mostove, ki jih je voda podrla. Nič tako urgentnega. Na čem je temeljila ta nenavadna urgenca? Vsi vem na čem. Stadion je bilo treba pred volitvami odpreti, kajti postaviti si spomenik, pomeni, postaviti si ga ob pravem času. In mi vemo, kako se je v preteklosti ravnalo v takih primerih. Imamo primere, kako so si posamezni mogotci postavljali spomenike – samo pomislite na Bukarešto, na Ceausescuja , kako si je postavlja spomenik, da ne govorimo o egipčanskih piramidah, ki so čudovite, vsem na vpogled – na krvi in znoju sužnjev. Ampak v tej interpelaciji moramo ponovno opozoriti, ne gre za stadion, da je bil sploh zgrajen, ne gre tudi zato, da država sodeluje. Gre za mnogo več. Gre za nekaj drugega. To ni interpelacija proti Jankoviću. On se je tu izkazal za zelo mogočnega, zelo prefriganega, zelo uspešnega. Tudi ta primer, imenoval ga bom primer Lukšič, ima več vidikov. Tudi ne gre samo za kršenje zakona in zlorabo položaja, kot je navedeno v interpelaciji. Po mojem mnenju, po mojem videnju gre za neko mnogo bolj pomembno dimenzijo, na katero je opozoril Gvido Kres, pa je šlo kar mimo. In sicer gre za neko nenavadno servilnost sedanje oblasti nekim čudnim zahtevam posameznikov. Namreč ta primer sodi v nek sklop primerov, ki se vrstijo vse pogosteje v tem času. Spomnite se primera, ko je nek član Vlade svojemu kolegu rešil vprašanje zakreditiranja za neko mogočno stavbo. Najprej je stavbo ponudil tožilstvu, tožilstvo je reklo, "ne, mi ne rabimo najema te stavbe, mi smo zadovoljni s starimi prostori", potem pa je bil seveda ustanovljen nov državni urad in je nazadnje vendarle Vlada najela tisto stavbo in v nekaj letih bo ta prijatelj člana/članice te vlade lahko s to najemnino odplačal stavbo. Spomnite se primera, oprostite, bulmastifov, cela Vlada, ves sistem, od strokovnih mnenj, inšpekcijskih služb, komisij do Ministrstva za okolje, vse je služilo hitro, hitro vrniti bulmastife, to se pravi, zadovoljite neki, oprostite, nenaravni želji nekega posameznika. Nenaravni nekega posameznika, patološki želji. Zopet posameznika. In tudi v tem primeru, hitro, hitro, hitro sofinancirati, rešiti željo, zagotoviti, odgovoriti želji nekega posameznika. Sprašujem se včasih tudi, zakaj ste združili zimske počitnice v en teden, ker veste, da bo mnogo več nevarnosti na smučiščih zaradi tega, v prometu in tudi mnogo Slovencev bo šlo na dopuste v tujino, s tem bo tudi škoda našemu gospodarstvu, na kar je opozorila tudi ministrica za gospodarstvo. Ne vemo, zakaj, ali je tu posredi zopet neka bolestna želja posameznika. Torej, v vseh teh primerih, in vaš primer, po mojem mnenju, sodi izrazito v sklop teh dogodkov. Torej, neka servilnost sedanje oblasti ali ministrstev, kakorkoli, vseh služb, vse funkcionira tako, kot je treba, takrat se sproži od uradništva do sodstva in vsega, da se zadovolji željo posameznika, ki hoče v določenem času določena proračunska sredstva, določeno ugodnost in podobno. In seveda, nazadnje je vse to zakonito. Vse zakonito. Tudi v primeru bulmastifov, saj je bilo vse zakonito. Vse. Ampak, v drugem primeru ni te naglice, ni tega razumevanja, ni nič od tega, če navaden državljan nekaj takšnega sproži ali če navadna občina sproži neko takšno investicijo in podobno, se nič ne mudi, se čaka leta in leta. To se pravi, vse je zakonito, treba je le, da se po svoje interpretira zakon, da se priredijo razpisni pogoji, da se zamiži pred napakami, da se priredi še kakšno strokovno mnenje in vse je O. K. Vendar, to ni odgovor. To mene strahotno moti, tudi če je vse zakonito, tudi če boste dokazali, da je vse zakonito. Pravna država zahteva tudi nekaj več. Vi ste tudi rekli, takole ste rekli, da razpisnih pogojev niste določali vi, ampak razpisna komisija, in da niste bili vključeni niti v postopek priprave, niti v potrjevanje razpisnih dokumentacij. Potem se sprašujem, zakaj je ta razpis bil tako nenavadno hiter, tako selektiven, kdo pa potem odloča o tem? Katera paradržava je zadaj, ki te stvari vodi? Kdo ima niti v rokah, niti vaših služb, če niste vi za tem? Potem pa smo še pri pomembnejšem vprašanju, še pri pomembnejšem vprašanju. Torej, pri tej interpelaciji ne gre za slovenski nogomet, za slovenski šport, slovensko šolstvo, v bistvu tudi ne gre za ministra Lukšiča, ne gre, kot tudi ne gre za Poslansko skupino SDS in posamezne poslance. Prav imate, gre za mnogo več. Gre za način vladanja, ki se kaže v teh pomembnih delčkih, v teh pomembnih segmentih. Za način vladanja gre. Mi oziroma vsaj jaz si predstavljam, minister, da mora biti Vlada servilna, vendar ne posamezniku, pač pa narodu. In v smislu pravne države mora biti vzor spoštovanja zakonov in politične higiene. Profesor bi moral to dobro vedeti. Dobro vedeti. Rekli ste tudi, "če bomo," seveda, potem ste jadikovali tukaj, da je to velika škoda Sloveniji, ta interpelacija, in da "če bomo vsak razpis tako obravnavali, kam bomo prišli." Moram reči, saj ne obravnavamo vsakega razpisa tako. V razpis, ki je zakonit, ki je v redu, se nihče ne vtakne. Rekli ste tudi oziroma nas pozivali, "pustimo vendar, naj se Vlada ukvarja s pomembnimi stvarmi." Da, ampak, gospod minister, imamo dve veji oblasti, zakonodajno in izvršno. Zakonodajna postavlja zakone, postavlja pravila igre. Zakonodajna pove, kaj bo izvršna oblast delala. In če smo pri zakonodajni veji oblasti, je naloga opozicije, da ima nadzor nad tem. Povsem jasno je, jaz povsem razumem, da koalicija zagovarja svojega ministra in tudi nekako želi vse te napake in nezakonitosti nekako prikriti, omiliti in podobno. Vendar, naša dolžnost je, da na to opozarjamo. Če kdo, morajo volivci vedeti, kako se pri nas vlada in kje so težave. Zaradi tega je interpelacija, ni zaradi športnega stadiona.
Hvala lepa. Za besedo je prosil minister dr. Igor Lukšič.
Hvala, predsednik, za besedo. Seveda je tu spet cel kup zadev sproženih, ki se začnejo najprej s počasnim tipanjem materije in zelo orokavičenim vstopanjem v zgodbo, končajo se pa potem pompozno, s težkimi obtožbami. Torej, kaj ima opozicija na razpolago? Opozicija ima na razpolago poslanska vprašanja. In če mene vprašate, je razpis tega ranga – če bi opozicija postavila vprašanje, eno, dve, tri, bi minister lahko to razložil na eni, dveh straneh, v desetih minutah, kot je za to potrebno, nič več. Ravno tako, kot je minister že razložil v dveh poslanskih vprašanjih in v enem ministrica za gospodarstvo, kako je v zvezi z odločitvijo in s posledicami odločitve za prerazporeditev počitnic na enoten termin. In o tem ne bom več govoril, zaradi tega, ker mislim, da je dva in dva štiri. Ne bom več spraševal nekoga ali pa mu razlagal, da je dva in dva štiri, kakor sem na začetku povedal. To sem že dvakrat pojasnil. Obstajajo magnetogrami, in ker smo pismena nacija, se verjetno, da to tam prebrati. Torej, vseeno ocenjujem, da zadeva enega razpisa ni vredna 12-urne razprave Državnega zbora. Je pa to seveda stvar ocene. Vendar gre tu za 31 poslancev, ki so ocenili, da to je stvar razprave v Državnem zboru, in zato smo danes tu in ne zaradi tega, ker bi minister naredil kakšno napako. Pred kratkim je bilo rečeno, da je interpelacija napisana na tak način zato, ker interpelatorji še niso vedeli, kakšna bodo dejstva, do danes. Interpelacija je stvar države, državnega organa, poslancev in oni z vso odgovornostjo pridejo z gradivom, ki ga predložijo tej državi. Se pravi poznavajoč vsa dejstva. Zakaj so poznali vsa dejstva? Zato, ker izbijajo verodostojnost in kredibilnost razpisa, ne odločitve, razpisa. Torej nobeno naknadno dejstvo ni bilo več potrebno. Za razpis trdite, da je bil diskriminatoren. Ni bil. In kdorkoli bo presojal, kdorkoli je presojal že ta razpis, je ugotovil, da ni bil diskriminatoren, in to sem tudi pojasnil gospodu Vizjaku. Ni bil diskriminatoren. Zdaj tisti, ki prihajajo naknadno, zdaj po šestih, sedmih urah razprave, pridejo kot Janko na Kosovo polje, "a ja sam tek juče saznao". Oprostite. Jaz tu verjetno ne bom v nedogled ponavljal. Najprej je treba poznati dejstva in to je, gospod Cukjati, razlika med, recimo, mano ali pa vladno večino in med tem, kar vi zagovarjate, sem že povedal in bom v nedogled ponavljal, "dejstva, dejstva je treba upoštevati!" Torej, če hočemo ministru očitati, da ni razložil, potem je treba prej pogledati, kaj je že vse povedal, ne pa po šestih urah priti v dvorano in reči, minister tega ni razložil. Je razložil in ne bo ponavljal, ker smo v Državnem zboru in ne pri dopolnilnem pouku. Naslednja zadeva je vprašanje razmerja med željami in med tem, kaj te želje naredijo. Poglejte, mi vsi si lahko želimo – in to si vsi želimo –, da bi ta država dobro funkcionirala. Ampak, če interpeliramo ministra na enem razpisu, potem to ni prispevek, po mojem mnenju, k dobremu funkcioniranju države. In če interpeliramo ministra v občutljivem času, ko se sprejema proračun, ko se začenja šolsko leto in to ministra za šolstvo in šport in interpeliramo ministra, ki je odgovore za šport, v letu, ko dosegamo najboljše rezultate. Formalno, poglejte, nobenih zaslug jaz nimam za to, ne, si jih ne bom jemal, ampak s tem napadamo resor, ki sicer mirno dela za ta šport, športno organizacijo, ki v redu funkcionira, odlično funkcionira. S tem posredno napadamo tudi celoten resor in vnašamo zmedo. Tisti, ki se spozna na politiko, to dobro ve. In težko je očitati poslancem, zlasti tistim, ki so opravljali tu tudi vidne funkcije, da se na to ne spoznajo. Naslednja zadeva, ki ostaja nikakor razumljena. Vprašanje sredstev, ki so v državnem proračunu bila z razpisom leta 2009 razdeljena po občinah in v katerih smo župane prosili, da, ker sredstev ni, razumejo, da prenašamo to v leto 2011. Ta sredstva nimajo nobene zveze z evropskim proračunom. Tistih sredstev se ne da potem vrniti v proračun, recimo, v ta proračun, ta sredstva bi mi morali vrniti v evropski proračun. Naš nacionalni interes, interes tega naroda, na katerega se vi sklicujete, po mojem mnenju je, da teh 9 milijon 400 mi dobimo, počrpamo. To je bil namen ministra. Vi govorite potem naprej o tem, kako je bilo vse hitro. Ni bilo hitro. Stvari se dogajajo prepočasi. Jaz sem zahteval te zadeve takoj, ko so bili jasni podatki. Podatki so bili jasni že približno tam februarja, da gremo v razpis, da gremo v razpis, ampak se zadeve vlečejo tako dolgo, da preden smo mi odigrali te kroge, naprej, nazaj in pogajanja pa gor in dol, je minilo pol leta. Kratek čas je bil zato, ker rabimo čas za zahtevek. Glejte, še do danesni zahtevka. Sredstva so še zmeraj na računu Vlade. In vprašanje, koliko časa bodo še rabili, da bodo to sproducirali, da bomo ta sredstva sploh lahko počrpali. Lahko se zgodi, in to bi bila tragika, da bi sredstva ostala v evropskem proračunu. To bi pa bila tragika. Torej, stvari se ne dogajajo hitro, kot se vam zdi, ampak se dogajajo prepočasi, za moj okus prepočasi. In delamo vse, da bomo naredili bolje. Zakaj se dogaja prepočasi? Zaradi tega, ker smo podedovali sistem vodenja tega celotnega postopka črpanja od prejšnje vlade, ki na tem ni kaj dosti naredila, žal. Tudi mi, ne bom rekel, da je to samo Vlada, problem je, da so stvari tako zakomplicirane, bom rekel, da jih ne moremo, da jih niste mogli izpeljati hitreje. Na gre za to, da bi krivdo zvračal na prejšnjo vlado, ne gre za to. Ampak gre za to, da smo si sami – in tu je del našega značaja – zakomplicirali te medsebojne kontrole že pri pripravljanju razpisa, kaj šele potem. In tu bi vas prosil za podporo, tudi vas iz SDS-a, da tukaj naredimo ene korake naprej. Vlada je takoj, ko je začela z mandatom, januarja 2009, imela posebno sejo na to temo, mogoče je bil februar, kako pospešiti črpanja, ker je bilo jasno, da je to edini svež denar, ki ga mi lahko dobimo v času krize. In na koncu je gospod Cukjati sprožil zanimivo vprašanje, ki zadeva politično teorijo, se pravi vprašanje razmerja naroda, posameznika in tudi ljudstva. Veste, očitati Vladi servilnost zaradi tega, ker na koncu kot uporabnika zmeraj najdete enega določenega posameznika. Ali je ta vlada servilna do, ne vem, enega Jožeta Novaka, ker je izgubil posel in bo sedaj dobil socialno pomoč in je za to Vlada namenila več sto milijonov? Bomo rekli, da je servilna? Ne, ni. Ta vlada skrbi za vse državljane Slovenije, zlasti za tiste, ki so v najtežjem položaju. Skrbi za vse projekte. In kot sem pokazal tam, za regionalno pokritost, ki je korektna, ki je dobra. In skrbi tudi za cel narod, da se reproducira in da ima tu oporne točke zato, da se krepi. Hvala.
Hvala lepa. Replika, gospod Cukjati.
Hvala, da ste mi dali besedo za repliko. Jaz imam vtis, da gospod minister noče razumeti, kaj govorimo, ali ne razume. Mi namreč dokazujemo, da se je zmotil, in sicer da je kvadratni koren iz 9 3. On pa pravi, ne 2 krat 2 je 4. Kar naprej ponavlja 2 krat 2 je 4. Vprašanje je, koliko je kvadratni koren iz 9. Je 3. V tem smislu mi govorimo nekaj drugega, kot odgovarjate vi. Zdi se mi, da ni pričakovati, da boste vi odgovoril na očitke, ki jih tukaj slišite. Jasno, ker je nanje težko, nemogoče argumentirano odgovoriti in se potem pač zatekate v tiste populistične zadeve. Še enkrat, mi sami smo že v prejšnjem mandatu 19 milijonov rezervirali za financiranje stadiona. Ime je bil pač takrat dano po Štuklju, lahko ga spremenite, to ime ni pomembno, lahko bi bil stadion Edvarda Kardelja. Ampak denar je bil, to ste izločili in sedaj na hitrico šli v nek povsem drug projekt. Rekli ste, sredstva, 9,4 milijona, so samo za projekte, ki so vezani z evropskimi sredstvi. Taki projekti so bili v letošnjem letu že zavrnjeni zaradi pomanjkanja sredstev, to je Koper, Maribor, da drugih ne naštevam. Pošteno bi bilo, da tistim, ki ste jih zavrnili z letošnjega leta, vendarle omogočite, da letos nadaljujejo z investicijo, ki je bila lani odobrena. Problem Stožic pa rešiti tako, kot se v normalni pravni državi z minimalno politično kulturo rešuje.
Hvala lepa. Kolega Cukjati, vas verjetno ne bi bilo treba opominjati na to, da se replika nanaša na popravek napačnih navedb, ne pa na polemiziranje, kakorkoli [[...]]
Je bilo na navedbe.
Dobro. Besedo ima Dejan Levanič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Očitno se res na nekaterih stvareh ne bomo razumeli ali pa se ne želimo razumeti. Vsaj meni ni jasno, kaj imajo bulmastifi s to interpelacijo oziroma nekatere teme, ki ste jih danes vlekli na plano tukaj v Državnem zboru. Strinjam se z ministrom, ki pravi, da se nekatere stvari ne želijo slišati. Res je. Ne želijo se slišati, ne bodo se želele slišati tudi, če se obrazložijo večkrat, ker to očitno ni pomembno. Vsak bo v svoji debati povedal svoje, ker cilj ni priti temu do dna, kako je bil razpis izveden, to je bilo lepo obrazloženo tudi kar se tiče zakonodajnega postopka. Cilj je čisto drugi. Napadati vse, kar je dobrega, napadati vse projekte, ki so bili speljani, napadati Vlado, da ne govorim o raznih skupinah, ki ste jih tukaj v Državnem zboru že izpostavljali. Upam, da bo na neki točki to sprevideno tudi med ljudmi, za katere upam, da tega ne bodo sprejeli za nič drugega kot za kampanjo za lokalne volitve. Tukaj se strinjam s tistimi, ki tako ocenjujejo, ker je pač iz vsega treba narediti neko teorijo zarote, iz vsega je treba narediti neko afero in to enostavno ni korektno. Če samo pogledamo vsebino interpelacije in na drugi strani pogledamo tudi odgovor ministra, je kaj hitro jasno, da gre v vsebini interpelacije ali pa, lahko rečem tudi jaz v treh besedah, za meglo, meglo in še enkrat meglo. Argumenti, ki so bili predstavljeni v odgovoru na interpelacijo, so jasni. Potem se lahko vrnem spet na začetek, da se ne želimo slišati ali pa je to naš ključni namen. Ministra se obtožuje laži in suma zlorabe brez argumentov, brez utemeljitev in brez vsega. Ključen, kar je na začetku debate postala tema v tem Državnem zboru, je bil dopis, za katerega se očita, da je bil s strani ministrstva za šolstvo naslovljen na vse župane občin v Republiki Sloveniji kot obvestilo, da v državnem proračunu za leto 2010 ni sredstev za realizacijo sofinanciranja na razpisu izbranih projektov, da je sofinanciranje preneseno v leto 2011 in tako v letu 2010 ne more izvesti razpisa. To je nek očitek, da se je vzelo nekaterim občinam, zakaj se potem ni dalo drugim občinam. Če pogledate, kaj v bistvu govorijo ti razpisi in kako se razlikujejo med seboj, potem lahko vidimo, nič drugega kot to, da se mešajo hruške in jabolka. Ker ta dopis, ki je bil naslovljen z Ministrstva za šolstvo, se nanaša na sredstva državnega proračuna in ne na sredstva iz Evropske unije. To je ključno. Tukaj gre za dve različni stvari, ki si jih očitno ne znamo ali pa ne želimo dopovedati. Iz tega izhaja tudi, da predlagatelji interpelacije ne ločite med viri, proračunskimi viri, kaj je torej proračunski vir državnega proračuna in kaj je proračunski vir iz sredstev, torej proračuna Evropske unije. Tukaj je problem, ko si pač ne želimo povedati, kakšne so realne stvari. Ministrstvo za šolstvo in šport je v tem navedenem dopisu obveščalo občino o neobstoječih sredstvih iz integralnega proračuna. 2. 7. 2010 pa je ministrstvo objavilo javni razpis na izboru operacij za sofinanciranje investicij v športno-rekreacijsko infrastrukturo 3 iz sredstev Evropska sklada za regionalni razvoj. Če kdo misli, da bi si minister lahko prikrojil nek razpis, sebi po meri ali pa nekemu projektu, torej športnemu parku Stožice, jaz mislim, da se konkretno moti. Če bi to Evropska unija spregledala, da bi nekaj bilo narejeno nezakonito, da bi bil to sum zlorabe ali pa česarkoli, potem jaz res ne vem, kje živimo. Na neki točki ste napisali tudi, da so bila sredstva namenjena za nekaj, potem pa je prišlo do preobrata, kar seveda ni res, ampak je šlo za javni razpis iz drugega vira, za drug namen, z drugimi pogoji sofinanciranja in z drugo dinamiko sofinanciranja. Spet torej neresnične obtožbe, kaj naj bi minister naredil in komu naj bi šel s tem na roko, ker je bil, recimo, javni razpis, kot vi očitate, da ni bil nikjer objavljen, da je šlo za skrivanje javnega razpisa, navsezadnje je bil ta javni razpis objavljen tudi v Uradnem listu Republike Slovenije. Naprej. Treba se je zavedati, da za pravičnost porazdelitve denarja ni pomembno, koliko projektov je izbrani za sofinanciranje, kot se to očita, ker je lahko na različnih razpisih odobreno različno število projektov. Pomembno je predvsem ali izbrani projekti izpolnjujejo vse pogoje, in to je bilo pomembno pri tem razpisu. Najbolj čudno je, da predlagatelji interpelacije tudi sami ugotavljajo, da je v primeru izbora enega vlagatelja, temu treba dodeliti vsa razpisana sredstva, potem pa očitajo, da se je to naredilo ravno na tem razpisu. Tako, da ne vem, piše se eno, govori se drugo tukaj v Državnem zboru. Treba je zdaj videti, proti komu je ta interpelacija sploh uperjena, kdo je tarča te interpelacije. Govori se tudi, da je razpis pisan na kožo projektu Stožice, ampak velikokrat je že bilo povedano, da vrednost celotnega športnega parka krepko presega z javnim razpisom določeno najvišjo vrednost projekta, da ne govorim o tem, da sta prispeli tudi dve vlogi, ki sta bili ustrezni, vsebinsko popolni vlogi, tako da ne bi mogli govoriti, da je to res razpis narejen samo za Stožice. In da samo opomnim. Prejšnja vlada je leta 2007 namenila stadionu Stožice 4 milijone evrov za leto 2008, 4 milijone evrov za leto 2009 in 2 milijona evrov za leto 2010. Danes govorite tukaj v Državnem zboru, da vaš namen ni bil govoriti proti projektu Stožice. Če se spomnite štiri mesece nazaj, je bil to edini namen, vaš namen – problematizirati, da se Stožice gradijo, da se nekaj dogaja, da se nekaj premika. Potem ste dobili eno možnost govoriti o razpisu in zdaj problematizirate predvsem to. Na eni strani pravite, da niso pravi časi za investiranje, to danes govorite, da smo zadolženi in da ne bi bilo dobro. Na drugi strani pa očitate tej vladi, ko pride v Državni zbor in predloži proračun za prihajajoče obdobje, da premalo namenja za investicije, da je premalo teh sredstev, da je zdaj v krizi treba investirati in tako naprej. Sami s sabo prihajate v protislovje in očitno je, da nimate drugega namena, kot populistično ponavljati zadeve, ki so mogoče lažje razumljive ljudem, da bi s tem pridobili kakšen glas tudi na teh prihajajočih lokalnih volitvah. Prej je bilo rečeno, da si nekdo postavlja spomenik s tem stadionom, da ga je bilo treba predvideti točno leta 2010, v času lokalnih volitev. Naj vas spomnim, vaša vlada je predvidela končanje tega projekta v letu 2010. Toliko o tem, kdo si je želel postavljati spomenike in kdo ne. Moram reči, da vidim v tem projektu oziroma interpelaciji samo politizacijo tega projekta. To ni bitka proti temu javnemu razpisu ali ministru Lukšiču, to je bitka proti Zoranu Jankoviću, ker vam ni všeč, da je bil ta stadion zgrajen v njegovem mandatu. To je bitka proti tej vladi, in oprostite, to je tudi bitka proti Ljubljani. Če je kaj pomembno, se je treba vprašati, zakaj je ta dvorana postala tak problem v Sloveniji. To je ena velika pridobitev za našo državo. Mislim, da smo si tukaj vsi na jasnem. Zdaj, ko je zgrajena, se pojavljajo problemi pri razpisu, jaz bi raje videl, da se osredotočimo na to, ali so bile vse obveznosti poravnane in ali je vse tako, kot bi moralo biti. Če ne bi zgradili tega objekta ali če se ne bi lotili izgradnje tega projekta, bi spet bilo narobe, da imamo nesposobno vlado, ki ne more izpeljati niti izgradnje enega stadiona. Niti ena niti druga rešitev za vas ne bi bila optimalna, nikoli vam ne bomo mogli ustreči ali narediti kakšne stvari, tudi če je neka stvar dobra. Naj počasi zaključim. Zelo me je zmotila ena subjektivna ocena, kako se lotevati nekaterih ljudi, ki so sodelovali pri tem razpisu, ko ste govorili o predsedniku komisije, ki je bdel nad tem razpisom. Ne moremo si privoščiti kar tako diskreditirati ljudi glede na to, v kateri politični opciji so. To, kar nekdo dela v prostem času, ali je član katere politične stranke, je njegova osebna stvar. Pomemben je pogled na njegove kompetence, ali je bil ta tja nastavljen politično ali ne. In ko pogledamo kompetence človeka, ki je nadziral oziroma vodil to komisijo, vidimo, da tukaj ni bilo nič spornega in tukaj pljuvate v lastno skledo, ker naslednjič, ko bo kateri koli član od SDS-a kjerkoli na katerem koli položaju, bi mi lahko vstali in rekli, zaradi tega je projekt skorumpiran, ker je to vaš član. To enostavno ni fer in je nekorektno. Ker, če pogledamo samo izkušnje, vidimo, da od leta 2001 ta človek ni opravil nobene funkcije v naši stranki, ima 6 let delovnih izkušenj na področju strukturnih skladov, bil je član številnih razpisnih komisij za dodelitev sredstev evropske kohezijske politike in tako naprej. Torej ponovno en argument, ki absolutno ne vzdrži. Vse v interpelaciji, odgovor na interpelacijo govori v prid temu, da minister ni bil pristojen za določanje pogojev javnega razpisa, ni mogel prikrojiti tega javnega razpisa in prav tako ni mogel iz tega naslova ustvarjati neenakosti pred zakonom. Ta trenutek rušite ministra, ki je zagotovil, prvega ministra, ki je zagotovil subvencionirano in brezplačno prehrano tudi v osnovnih šolah, rušite ministra, ki je prvi uspel spravit skozi zakon o mladih in rušite ministra, ki je v svete šol vrnil nazaj dijake. To so samo tri točke. Veliko dobrih projektov je bilo narejenih na tem ministrstvu. Zberite si eno drugo temo za interpelacijo, če vam je to zelo tako pomembno, to pravico imate, ampak ne z balastom v tej interpelaciji, ker argumentov enostavno velikokrat žal nimate. Hvala.
Hvala lepa. Prosim? Ja, ampak najprej se je javil pred vami še dr. Igor Lukšič, minister, potem pa vi. Jaz vem, kako so se prijavljali. Prosim dr. Igor Lukšič.
Hvala. Minister za tehnologijo, visoko šolstvo mi je sporočil, da je že veliko let znano, da piramid niso gradili sužnji. Meni je žal, da gospoda Cukjatija ni več, ker izgleda, da operira z napačnim dejstvom. Zdaj smo že vsi ministri nazadnje, ne. Želel sem odgovoriti na vprašanje, "kvadratni koren s 3 je 3." Nisem pa še slišal odgovora, koliko je 2 plus 2 iz druge strani. Gospod Cukjati se je prej skliceval na vprašanje poštenosti in spet mešal evropska sredstva in sredstva iz državnega proračuna. Nemogoče je pri teh zadevah obiti predpise, in sicer prave predpise. Ko prečkamo cesto, nam nič ne pomaga poznavanje in sklicevanje na predpise o urejanju letalskega prometa, torej te predpise in ne Zakon o javnem naročanju, če ta ni vezan na razpise iz kohezije. Ker imamo tu novo publiko in gotovo se je tudi pred televizijo publika zamenjala, bi rad povedal par stvari, in sicer do tega razpisa je prišlo zaradi tega, ker so odstopile občine, 7 občin je odstopilo od projektov, ker v letu 2009 niso zmogle zagotoviti 20 % dodatnih sredstev za plačilo DDV-ja pri projektu, za katerega so se same prijavile. To so bili projekti tam v višini od 500 tisoč do milijona. Skupaj je bilo teh projektov 7 in to je zneslo približno 5 milijonov evrov. 4 milijone evrov je ostalo od projekta Planica, ker ga nismo uspeli realizirati zaradi problemov, ki jih je imela že prejšnja vlada in jih je reševala v zvezi z lastništvom. Mi tudi to urejamo, gre počasi, zdaj smo pripravili zakon, s katerim bomo to uredili. Če bi to porabila že prejšnja vlada, potem bi mi že zdaj lahko šli z uporabo teh sredstev naprej in 400 tisoč je ostalo od dinamike. Torej 9 milijonov 400 tisoč. Minister, ki je odgovoren za šolstvo in šport in tudi za porabo teh sredstev v letu 2010, je že takoj, ko je to ugotovil, tam februarja, marca, naročil kolegom, da pripravijo razpis, vse potrebno, da bo stekel razpis za teh sredstev, 9 milijonov 400. In je potem ta zadeva tekla dolgo. Zakaj? Tudi zaradi tega, ker je postopek zelo kompliciran, ker ne odloča o tem minister, ampak razpis potrjuje in ga na koncu določi, minister ga pa objavi, Služba Vlade Republike Slovenije za regionalni razvoj, ki je odgovorna za črpanje evropskih sredstev. In ta služba pregleda, ali je razpis v skladu z zakonodajo in predpisi Evropske unije. Torej za pravno formalno zgodbo skrbi Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo. In potem je minister imenoval komisijo, ki je pripravila osnutek razpisa, osnutek razpisa je šel na vladno službo. To se je vleklo do 2. julija, ko smo lahko razpis objavili. Zato tako kratek rok. Pogoji, osnovna kršitev oziroma očitek, da so diskriminatorni. Regionalni kriterij. Regionalni kriterij je bil že v prejšnjih razpisih in ta regionalni kriterij je določil, da imajo prednost tiste občine, ki so v statističnih regijah, ki so manj razvite. Mi smo uvedli korekcijo, in sicer k regionalnim kriterijem smo dodali ne splošno razvitost, ampak razvitost športne infrastrukture. Športne infrastrukture! Torej, pomembno je, ker gre za športno infrastrukturo, koliko je razvita športna infrastruktura v regiji oziroma v tisti občini, ki konkurira. In to očitajo kot kršitev. Kljub temu, da imamo od leta 2000 nacionalni program, kjer določamo, da je cilj 0,5 kvadratnega metra športnih površin na prebivalca. In to velja za celo Slovenijo. Torej v celi Sloveniji hočemo standard dvigniti na to raven. Torej ta kriterij ni diskriminatoren, ampak je v službi te politike, ki velja v Sloveniji in je s konsenzom določena že od leta 2000. Potem je prišlo do razpisa, kjer so za to, da bi pokazali, kako je zadeva prikrojena, dodali neko dejstvo. Dodali, si izmislili! Da je minister v to komisijo – ki je pristojna in na katere izbor praviloma nima vpliva, torej komisija sama potem izbere – imenoval vodjo kabineta, kar ni res. Danes so ugotovili, da to niti ni tako pomembno, ampak to je zapisano, lepo vas prosim. Državni zbor, ta država se ukvarja z izmišljenim dejstvom in kolegi iz SDS-a in SNS-a mislijo, da se da tukaj državno politiko voditi na osnovi izmišljenih dejstev. Zakaj? Zaradi tega, ker verjamejo, da je njihovim mnenjem možno prikrajati dejstva, ne pa se najprej informirati o dejstvih in potem graditi mnenja. In to je ta razlika med Vlado, mano, vladajočo koalicijo in vlagateljem interpelacije. Gradijo na mnenjih, na predsodkih in ne na dejstvih. In jih ne zanima, da sem že dvakrat, trikrat pojasnil, zakaj pri stvari gre, da sem že v odgovorih na nekatera poslanska vprašanja pojasnil neke druge zadeve. Še zmeraj prihajajo s tem in jim stvar ni jasna. V šolah zato obstaja dopolnilni pouk, v državi tega mehanizma ni. Zato bo seja trajala, dokler ne bo vsak izčrpal svojega časa. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Vizjak kot predlagatelj, prosim.
Hvala lepa. Seveda se moram oglasiti zaradi tega, ker interpelacijo gradimo na dejstvih in ne na mnenjih. In jaz bi bil vesel, da nam naenkrat na ta dejstva minister tudi odgovori. In bom ponovil ta dejstva, ker vidim, da pravzaprav ponavlja neke floskule že tretjič, če ne četrtič. Torej, predlagatelji očitamo ministru prirejanje javnega razpisa enemu projektu in diskriminatorne kriterije in merila javnega razpisa. In bom to utemeljil in mi je žal, da me Levanič, moj poslanski kolega, tu ne posluša, ker je prišel kasneje, teh argumentov ni slišal in je prebral nekaj, kar mu je nekdo napisal, in spet ni slišal ključnih dejstev. Torej, minister je povedal, da ne velja Zakon o javnih naročilih in s tem dokazal, da ne pozna pravnega reda države Slovenije. 53. člen Zakona o javnih financah, spoštovani minister, škoda, ker odhajate, določa, da minister za finance pri določitvi pogojev za dodeljevanje sredstev za državne pomoči upošteva in predvideva Zakon o javnih naročilih. Torej, kadar se dodelujejo subvencije iz državnega proračuna, evropskega proračuna, državne pomoči, se mora spoštovati načela Zakona o javnih naročilih. Načela Zakona o javnih naročilih so ta, da se ne sme omejevati konkurence, da se ne sme diskriminirati nikogar. In sedaj dokaz, da se je v tem razpisu diskriminiralo pet slovenskih regij. Namreč, v regionalnih kriterijih je pogoj, da morajo prijavitelji na razpis dobiti najmanj polovico točk od 24. Govori pa o naslednjih regionalnih kriterijih: prvič, o kvadratni površini športne infrastrukture na prebivalca, o že prejetih sredstvih iz naslova države za financiranje športne infrastrukture. Pet slovenskih regij: Podravska, Obalno-kraška, Savinjska, Gorenjska in Koroška regija, teoretično ne morejo doseči 50 % točk na tem javnem razpisu in so avtomatsko izključena iz možnosti prejetja teh sredstev. Spoštovani minister, ki vas ni, spoštovani gospod Levanič, ki tega ne sliši, kako ni to diskriminatorno, konkretno, jasno, brez ocene, ampak z dejanskim dokazom? Kako ni diskriminatorno, če pet slovenskih regij teoretično ne more uspeti na razpisu, ker ne more doseči 50 % točk pri tem regionalnem kriteriju? Ne more. Zakaj? Zaradi tega, ker lahko Obalno-kraška regija tu doseže zgolj 7 točk, pogoj je 12, ker lahko Podravska doseže samo 4 točke, gospod Levanič, ki prihajate iz Podravske regije, ker lahko Savinjska regija doseže samo 11 točk, Gorenjska samo 7 in Koroška samo 9 točk. Poglejte, res je, da so se prijavili štirje prijavitelji. Dva sta bila zaradi nepopolne vloge že izločena. Eden, poleg športnega parka Stožice je šel v nadaljnjo obravnavo in je izpadel. To je koprski projekt. Koprski projekt je izpadel samo zaradi tega, ker se je vnaprej vedelo, da bo izpadel, ker se je razpis temu priredil. Razpis se je priredil zato, da se upošteva pri tem kriteriju že zgrajena infrastruktura po kvadratih na prebivalca in že prejeta sredstva iz države na prebivalca. In po tem kriteriju noben projekt ni mogel uspeti na Primorske. Noben. Pa ne samo na Primorskem, tudi v Podravju, tudi v Savinski regiji, Gorenjski in Koroški regiji. Ne vem, spoštovani, kako naj predlagatelji interpelacije bolj utemeljimo diskriminacijo pri tem razpisu kot na ta način? Da so vnaprej izločene številne občine, številni projekti po državi, kar pet slovenskih statističnih regij. Jaz bolj tega ne znam konkretno obrazložiti. Še enkrat, spoštovani, to ni nobena interpelacija zoper Športni park Stožice. Mi potrebujemo ta športni park. Še več, prejšnja vlada je ta športni park uvrstila v resolucijo nacionalnih projektov in ga uvrstila v proračun. In ni res, da z nekimi fičniki, 50 milijonov evrov je prejšnja vlada predvidevala za ta projekt športni park Leona Štuklja, kot se je prej imenoval, in je bil kasneje preimenoval v Športni park Stožice, je bil izbrisan iz proračuna v mandatu te vlade. Premier te vlade je povedal, da športni park Stožice ne bo prejel evra davkoplačevalskega ali proračunskega denarja. Razpis, ki je bil salto mortale v tem pristopu, je bil kot posledica sesute finančne konstrukcije tega projekta, ker zasebni partner ni več mogel zagotavljati dovolj denarja, ker je vrednost investicije narasla in se je iskala rešitev. To je bistvo. In se je priredilo merila in pogoje razpisa enemu samemu projektu in jaz bom dokazal in vam bom ponavljal ta regionalni kriterij, po moje še 10-krat, če boste govorili da ni trdnih dokazov za to, da je ta razpis diskriminatoren. Ker je! Če 5 statističnih regij ne more uspeti na razpisu, jaz ne vem, kaj je to več kot diskriminatoren pogoj samega razpisa. In minister Lukšič, danes tu, ni pojasnil, zakaj je izločil teh pet regij. In vas sprašujem, kolegi s Primorske, Podravske, iz koalicije, ali se strinjate s takšnimi razpisi, ki bodo v bodoče izključevali posamezne regije, ki bodo vnaprej povedali, da nimate dovolj točk, in bodo vnaprej povedali, da se vaša vloga ne sme obravnavati. Namreč, piše, da vloge tistih, ki ne bodo pri tem dosegle več kot 50 % točk ne bodo vključene v nadaljnje ocenjevanje. Pika. Tisti, ki po regionalnem kriteriju ni dosegel dovolj točk ne bo obravnavan, je končal zgodbo. In naj vam spet ponovim, Evropsko sodišče v Luksemburgu ima sodno prakso, ima "kejse" torej, na podlagi diskriminatornih razpisov pri dodeljevanju sredstev. Države so morala vračati denar, prejemniki so morali vračati denar. Na najboljši poti ste, da boste na tako horuk-financiranje, netransparenten, prilagojen, diskriminatoren način financiranja morali na koncu vračati denar. Minister je prej povedal, da je bila ključna pri ocenjevanju razvitost regije. Normalno. Zdaj, ko je videl, da če bo šel po tem kriteriju, Ljubljana ne more dobiti, in je šel po drugih kriterijih. Torej, je šel po kriteriju, kolikor sredstev je že Ministrstvo za šolstvo namenilo za razvoj športne infrastrukture v posamezni regiji. In res je, ker se MOL ali pa občina Ljubljana ni veliko prijavljala na te razpise, je tukaj videl, da je tudi tisti manever. Skratka, ti razpisni kriteriji so unikum, so bili prvič uporabljeni in so vzeti samo zato, ker pašejo temu projektu. Namesto, spoštovani iz koalicije, da bi šli transparentno sofinancirati ta projekt z javnimi sredstvi, kar bi lahko, glede na veljavno zakonodajo, samo bi nekaj dlje časa trajalo, ste šli pod krinko prireditve enega razpisa, in to je problem. Problem je, da ste si začeli pravno državo razlagati po svoje in problem je, da to lahko postane presedančni primer in boste delili denar po svoje tudi v prihodnje. In to želimo preprečiti!
Hvala lepa. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič, prosim.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana sodelavka ministra, kolegice in kolegi! Kadar govorimo o pravici do interpelacije ni nobenega problema. Drugo je težava, kaj se vzame kot bistvo interpelacije, namreč ali gre za resne ali za natolcevanje. Takrat pa je zame vprašanje poslovnika in možnosti njegove zlorabe. Namreč, prepričan sem, da je ta interpelacija ena tistih, katerih smo že vajeni, zgrajena na lažeh, natolcevanju, na prepričanju in ne na dejstvih. To sklepam po tem, da sem skrbno prebral interpelacijo, ki je kar zajeten "špeh", vendar v njej nisem našel trdnih dokazov za to, da je gospod minister Lukšič zlorabil zakon ali izkoristil svoj položaj. Ni mogoče skriti, da ta interpelacija pravzaprav pomeni kolateralno škodo za gospoda ministra, v resnici pa odseva žolč ob tem, da je župan Mestne občine Ljubljana uspel spraviti ta projekt pod streho, čeprav z velikimi težavami in s hudimi problemi, ki so pri tem nastajali. Gotovo je tudi nekaj predvolilne aktivnosti v tej interpelaciji, kajti kandidat za župana Mestne občine Ljubljana je tako močan, da bo zlahka opravil s konkurenco, tako da je to usmerjeno tudi zato, da bi se mu škodovalo. Kar zadeva načelo podpori kakšni interpelaciji sam nimam težav, ker sem v dveh koalicijah podprl interpelacijo proti ministru, svojemu ministru, če lahko tako rečem, ampak so si to zaslužili, in nimam nobene slabe vesti in je nisem imel takrat, ko sem to storil. In tudi v tej koaliciji, če me kdo še šteje za člana ali ne, bom podprl interpelacijo, ki bo dokazala, da gre za zlorabo položaja in kršitev ustavnega reda te države, tako kot je zapisano v prisegi ministrov, ki prevzemajo svoje aktivnosti. Ampak v tem primeru tega ni, in zaradi tega te interpelacije ne bom mogel podpreti. Edino dejstvo, ki ga prenese ta interpelacija, je pa v tem, da je še ena tistih, ki bodo porabile kakšnih 10 ali več tisoč evrov davkoplačevalskega denarja za elektriko, za papir, za telefonijade, za potne stroške vseh nas in podobno. In bilo bi prav, da bi podpisniki interpelacije tudi to vzeli v obzir, ko razmišljajo o tem, kaj počnejo v Državnem zboru, ko gre za način boja za oblast. Opozicijo vsaka vlada potrebuje, s tem se strinjam, vendar tako, ki ravna državotvorno, v tem smislu, da ne zapravlja brez potrebe davkoplačevalskega denarja. To interpelacijo pravzaprav razumem kot nasilno skakanje v bazen, ki nima vode. Mirno jo lahko primerjam s takim početjem, ker se je vnaprej vedelo, da ne bo imela uspeha, niti celotna opozicija ni pritrdila tej interpelaciji, pač pa samo večji del. Tudi pri razlagah, recimo, diskriminatornosti in podobnega poslušam čudne zgodbice – citira se neka pravila za proračunski denar, v tej zgodbi pa gre za nek drug denar – in se uporablja to kot argument. Ali pa, na trenutke sem bil prepričan, da poslušam interpelacijo proti ministrici za notranje zadeve, in tako naprej. Kadar zmanjka argumentov, vse prav pride. In to se nam danes dogaja. To je samo eden izmed dokazov, kako malo je vsebine v interpelaciji. Kajti zatrjujem vam, da bi me bolj zaskrbela interpelacija, ki bi bila napisana na dveh straneh, pa bi tam v nekaj točkah jasno stali elementi krivde nekega ministra. Takrat bi človek zastrigel z ušesi, se resno zamislil, prebral in odločil, ali bo ravnal načelno ali ne. Na tole zadevo pa pač ne morem. Lepa hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Vizjak kot predlagatelj.
Saj bom kratek. Ampak res ne vem, ali govorimo tu dva različna jezika ali tri različne jezike. Spoštovani gospod Žnidaršič, gre za eklatantno kršitev slovenske in evropske zakonodaje, ker gre v tem primeru za koriščenje tako evropskega kot slovenskega proračunskega denarja. Gre za proračunski in evropski denar, kajti ni ga projekta, ki ga je možno financirati z evropskim denarjem, če se ne zagotovi tudi proračunskih sredstev. In Ministrstvo za šolstvo je moralo prerazporediti proračunska sredstva tudi za to; če ne veste, vam bog pomagaj. To je prva stvar, ki je problem pri vas. Druga stvar, ki je problem, je ta, da je – ne vem, kako vam naj povem – skozi merila razpisa pet statističnih regij izločenih. Pet statističnih regij sploh ne more priti skozi, tako so merila razpisa narejena. Ne vem, spoštovani poslanci, kaj naj bo še močnejši dokaz za to, da je razpis diskriminatoren. Verjamem, da ste se vi odločili, kako boste glasovali že davno pred današnjim dnem. To je pač vaša pravica, svoboda in sploh nimam težav s tem. Vendar ne mi govoriti, da se predlagatelji interpelacije ne sklicujemo na konkretne stvari in na trdne dokaze. Trden dokaz je, če boste proučili razpis, da 5 statističnih regij ne more uspeti na razpisu, ker dosežejo premalo točk, da bi se njihova vloga sploh naprej obravnavala, ker so v teh statističnih regijah. Če po domače povem, če prijavi neka občina v Podravski regiji svetovno dober projekte, recimo, občina Ruše, neverjetno dober projekt nacionalnega pomena za športno infrastrukturo, ne more uspeti, ker je v Podravski regiji, ker je tako napisal minister. Minister je napisal, da je Podravska regija dobila že doslej preveč denarja za športno infrastrukturo in da je preveč kvadratnih metrov za športno infrastrukturo v Podravski regiji. Zato ne more občina Ruše dobiti ničesar, za noben projekt, v tem razpisu. Če ni to dokaz diskriminatornosti, jaz ne vem, kaj je dokaz. To je v razpisu napisano. Podobno je za Koper, Koper se je prijavil z dobrim projektom. Izpolnjeval je vse predpisane pogoje, vse. Vloga je popolna, vendar je padel na tem regionalnem kriteriju. Bil je pač slučajno z Obalno-kraške regije. V Obalno-kraški regiji imajo po mnenju tega ministra že dovolj športnih površin na kvadratni meter. Imajo in so že prejeli dovolj proračunskega denarja za športno infrastrukturo, zato ne morejo doseči dovolj točk, da so sploh uvrščeni v nadaljnjo obravnavo vloge. To je diskriminatorno in, spoštovani poslanci, 53. člen Zakona o javnih financah govori, da se pri dodeljevanju sredstev državnega proračuna in državnih pomoči, državne pomoči so pa tudi evropski denar, smiselno upoštevajo načela Zakona o javnem naročanju. Zakon o javnem naročanju v 7. členu pravi, da se pri dodeljevanju sredstev, pri izboru ne sme delati diskriminatorno, da se mora spoštovati varstvo konkurence, da se mora delovati transparentno in podobno. To mi konkretno očitamo in sem prepričan, da so te teze še kako podkrepljene in dokazane skozi interpelacijo in, spoštovani, to, da se delo v parlamentu ocenjuje, kot porabljanje, seveda, odvečne energije in stroškov državi, je pa res norčevanje iz demokracije.
Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej. Prosim. Replika, se opravičujem. Mag. Franc Žnidaršič, replika.
Samo to bi rekel, da večina občin, ki bi rade kandidirale za sredstva za čistilne naprave, ne izpolnjuje pogoja 15 tisoč gospodinjstev. To je po vaše diskriminatorno. Neka številka je vedno meja za [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Čas je potekel. Hvala lepa. Besedo ima Vito Rožej. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Jaz ne dvomim, da je minister za šolstvo in šport politično odgovoren za marsikaj. Osebno mislim, da je za malo manj stvari, prav gotovo pa ne mislim, da je odgovoren za tiste stvari, ki jih navajajo predlagatelji interpelacije. Jaz mislim, da je politično odgovoren, da so se ukinile šolske hranilnice in se mi zdi, da je to pač škoda. Se mi zdi tudi škoda, da v šoli ni primernega poučevanja o spolni vzgoji, pa še kaj bi mu jaz lahko očital, ampak danes to ni predmet te interpelacije. Težko se strinjam z očitki, da je bil tisti, ki je spodbujal neenakost pred zakonom ali pa kakršnekoli diskriminatorne razpise pripravljal oziroma vplival na druge, da so to počeli. Kolega Vizjaka je zelo zanimalo, kako mi vidimo to diskriminatornost. Sam jo je utemeljeval s tem, da pet regij ni izpolnjevalo pogojev. Meni je zanimivo, kako ista dejstva lahko vidimo drugače. Namen je ravno to, kar je kolega Vizjak navajal, potrditev tega, da je bil ta razpis, o katerem govorimo, zelo dober. Jaz bi se vprašal, kako to, da kolegu Vizjaku ni jasno, kar se tiče športne infrastrukture, imamo pač v Sloveniji, minister je omenil, pol kvadratnega metra na prebivalca, cilj za vse slovenske regije. In da je to najbrž da eno merilo, ki se ga je domislilo, toliko si Slovenija, najbrž da, lahko v bližnji bodočnosti privošči in to je naš cilj in zato delamo. Da je pa na področju športne infrastrukture Ljubljana regija, ki ni najbolj razvita, ki je manj razvita, kot so druge regije, to je dejstvo in zaradi tega je pač lahko tukaj morda na prednostni listi višje kot pa kakšna druga regija. Sami ste omenili Podravje. Jaz sem v svoji prejšnji poklicni poti veliko hodil po osnovnih šolah pa igral kakšne lutke otrokom. Vam povem, jaz v slabših športnih dvoranah, kot sem igral v Mestni občini Maribor in v Mestni občini Ljubljana, nisem igral. Najlepše dvorane, kar sem jih videl, športne, kombinirane s kulturnimi ob osnovnih šolah in tako naprej, sem videl v najmanjših občinah, v katerih sem bil. Recimo Starše, mislim, da je na Ptujskem polju ena taka, pa Miklavž na Dravskem polju je ravno tako, obe sta v Podravju. Ne vem, kako je v Destrniku, to bo kolega Pukšič bolje vedel. Ampak, moja izkušnja je, da v teh malih krajih stojijo megalomanski objekti, za katere upam, da, tisti kraji in tudi okoliški, zmorejo vsebino, da jih napolnijo. Sem pa prepričan, da mnogo pripomorejo k temu, da je povprečje športne površine na prebivalca v regiji zelo visoko. In odgovorno trdim, da če je ministrstvo naredilo seznam in jim statistika štima – in verjamem, da jim –, da vedo, katere regije v Sloveniji so po športnih objektih bolj razvite kot druge. Podravje je očitno bolj razvito kot Ljubljana na področju športnih objektov in pika. Mi imamo še par področij v tej državi, kjer bi morali enakopravno obravnavati vse regije, zanimivo pa je, kako si mi ta skladni regionalni razvoj razlagamo. Zdaj ne govorimo o neki enakosti, beseda skladnost ne pomeni enakost, ampak najbrž bodo stvari tekel v skladu z možnostmi. Za primer Miklavža na Dravskem polju se je občina zadolžila za več desetletij zato, da je lahko zgradila tak megalomanski športni objekt. Posledično bo najbrž občina imela manj denarja zato, da bo investirala v infrastrukturo. Posledično bo najbrž privabila investitorje, ne bo odpirala obrtnih con, posledično bo najbrž tudi gospodarsko manj razvita,. Skratka en začaran krog, ker če bi gospodarsko razvitost jemali za to, koliko bo kdo dobili sredstev za športne objekte, bodo vedno dobivali eni in isti, Miklavž na Dravskem polju bo vedno v prednosti, imel bo ogromen objekt in zelo slabo gospodarsko infrastrukturo. In kaj bo zidal, vedno večjo telovadnico bo dograjeval, gospodarstvo bo pa šlo vedno nižje – najbrž, da ne, skladno je treba te stvari jemati. Če si je pa kdo domišljal, da zato, ker Ljubljana v gospodarskem smislu stoji bolje ali pa osrednja Slovenija kot kateri drugi del v Sloveniji, naj si pa kar sami zidaj svoje športne objekte, naj oni zgradijo za celo Slovenijo pa za fuzbalsko reprezentanco, pa za košarkaško, pa še za koga še, za curling namesto Ruš, naj kar v Ljubljani naredijo, saj imajo denar. Sveta preproščina, ja, kje pa smo. V Sloveniji imamo neke proračunske vire, ki se morajo po celi Sloveniji skladno z namenom uravnoteženo porabljati. Kolega Vizjak, vi sami najbolje veste, kam so šli denarji iz Vodnega sklada Republike Slovenije, ki bi se morali enakomerno po celi državi porabljati. Vi veste, koliko smo črpali teh sredstev. Zdaj pa vi razložite svojim sokrajanom, ki morajo črpati vodo iz svojih hiš, tako kot bom jaz moral razložiti svojim someščanom, ki morajo črpati vodo iz svojih hiš, zakaj je večina tega denarja šla, recimo, v Posavje, zakaj Ljubljana še zmeraj nima zadrževalnika vode v občini Horjul-Polhov Gradec, zakaj vi kot minister takratnemu svojemu okoljskemu kolegu Podobniku niste rekli kakšne besede za to, da bi se državni okoljski načrti naredili in za to, da bi vsa mesta v tej državi, tako Posavje kot Ljubljana, dobila infrastrukturo, ki si jo zaslužijo glede na svoje potreb. In pri športni infrastrukturi gre za popolnoma isto debato. Tukaj je bila odločitev ministrstva dobra, ker če ne bi črpali evropskih sredstev, bi bil najbrž spet na tapeti, zakaj preslabo črpa ta evropska sredstva. Jaz, recimo, lahko ministru za šolstvo in šport zamerim, da se ni potrudil v sodelovanju s kolegom s kmetijskega ministrstva, ki je tudi tukaj sedel, da bi država sofinancirala Živalski vrt v Ljubljani. Živalski vrt je ena pomembna izobraževalna institucija za vse slovenske šolarje, je ni slovenske regije, iz katere slovenski šolarji ne bi hodili gledati živali v ljubljanski živalski vrst, in samo Mestna občina Ljubljana mora financirati za luksuz za vse slovenske osnovnošolce in srednješolce in še kar je drugih, ki hodijo gledat. Jaz verjamem, da se da raznih oslov, konjev, ovc, krav, prašičev, gosi in kokoši nagledati po vseh slovenskih regijah. Kamele, žirafe, opice, tigri, sloni in levi so pa pač doma v Sloveniji samo v Ljubljani in bi bilo zaradi tega prav, ker so te živali nekaj posebnega, da da tudi država kaj za njih. Razumem pa, da če ministrstvo financira vse male telovadnice in malo večje telovadnice po vseh slovenskih regijah, da bo financiralo tudi kakšno posebno, v navednicah rečeno, telovadnico v Ljubljani ali kje drugje po Sloveniji, ki bo osrednjega državnega pomena. In Stožice tako dvorana kot stadion sta stvar nacionalnega interesa ravno tako kot Nova Ljubljanska banka ali pa še kaj drugega, kar se rado propagira. Po mojem pa celo bolj kot, recimo, lastništvo Pivovarne Laško, o čemer je tekla beseda že velikokrat tudi v tej dvorani in drugje v javnosti. To je del slovenske identitete že zdaj in bo z leti postajal vedno bolj. In prav je tako, da država k temu tudi kaj prispeva. Ljubljana je prispevala k temu delu slovenske nacionalne identitete veliko in bo še zmeraj, seveda saj mora, saj je glavno mesto, saj mora nositi svoj del odgovornosti, prav je pa, da ji država pri tem pomaga. Mislim, da je bilo dobro rečeno to, kar je kolega Levanič rekel, da gre pri tej tematiki predvsem za mešanje megle, on je sicer rekel, če smo že ravno puristi, lingvistični, bi moral reči m[ə]gle ali pa meglé, ker męgla ni pravilen slovenski izraz, če se bomo o strešicah pa pravopisnih napakah že pogovarjali. Tako, da mislim, da bi bilo tudi pri tej temi dobro, tako kot pravi županski kandidat naše stranke, "ostati z glavo nad meglo, z nogami na tleh in s srcem pri stvari". Kar se pa zakonitosti tega ali ostalih razpisov tiče, mislim, da je težko, recimo, predlagateljem govoriti o tem, ko smo lahko tudi pri predstavitvah mnenj poslanskih skupin slišali, da je nekdanji minister za gospodarstvo že po volitvah, praktično ob koncu svojega mandata izvedel razpis, iz katerega je ves denar šel za Posavje, za razvojni center Feniks. Tudi težko verjamem, da je to samo zidanje nekih spomenikov, kot je rekel na moje veliko veselje ne več edini vrhniški poslanec kolega Cukjati. Tudi na Vrhniki se je recimo v preteklem mandatu zgradila osnovana šola Antona Martina Slomška. Krasna, velika, krasno telovadnico ima, tudi v njej sem lutke igral in najbrž, da je to tudi eden izmed tistih delov športne infrastrukture, ki je štel pri tem, koliko kvadratnih metrov je v osrednji Sloveniji za to namenjenih. Skratka težko verjamem očitkom, ki so tukaj navedeni. Razlogi, ki jih sami navajate v prid interpelaciji, mi govorijo kvečjemu proti. Vesel sem, da se je ministrstvo odločilo tako, kot se je. Vesel sem, da črpamo evropska sredstva. Vesel sem, da jih črpamo za namen športa, kar se zgodi redko. In upam, da bomo, ko se bomo čez desetletje odločali o tem, ali je prav, da pač nek razpis in evropska sredstva dajo denar Ljubljani za podzemno železnico, da ne bo zdaj argument, da pač, ja, se je Pragersko ravno tako prijavilo, ker ima tudi že razvito železniško infrastrukturo, nima potrebe za podzemno železnico Pragersko, čeprav priznavam, da je železniška infrastruktura tam dobra in, da tudi podzemno železnico tam zgraditi ne bi bilo tako zelo težko kot v Ljubljani. Treba je pa seveda tehtati, ali so stvari nekje pomembne in potrebne, ali niso. Prepričan sem, da se je ministrstvo prav odločilo, sami so pa tudi že razložili in ne enkrat, večkrat, da so to naredili pregledno, jasno, legalno, tako da razlogov za podporo interpelaciji nimam, nikakršnih.
Hvala lepa. Replika, ampak samo kot predlagatelj. Niste na listi razpravljavcev SDS, zato seveda ne morete isto govoriti. Prosim kot predlagatelj, replika.
Torej po predsednikovo še nisem danes govoril, če prav razumem. Torej jaz [[...]]
Tako je, kot SDS.
Jaz sem zelo vesel priznanja gospoda Rožeja, da ugotavlja, da je v podravski regiji dovolj športnih objektov in posledično verjetno to velja tudi za Obalno-kraško regijo, Savinjsko regijo, Gorenjsko regijo in Koriško regijo. Namreč vse te regije so izključene iz možnosti uspeha na tem razpisu, ki je bil težek slabih 9 milijonov 400 tisoč. Čeprav je lepo, spoštovani poslanec, ugotovite, da imate dovolj, imate dovolj športne infrastrukture in ne potrebujete več javnih sredstev. Hkrati pa ugotavljate, da je Ljubljana potrebna le-tega, ker si tega ne more privoščiti v nekem drugem aranžmaju, še posebej javno-zasebnega partnerstva. Prav ta projekt je bil zasnovan z idejo javno-zasebnega partnerstva. Vaš premier, ki ga vi tako podpirate, je povedal, da mu ne bo namenil niti evra proračunskega denarja. Sedaj pa vi želite utemeljiti, kako pa ga potrebuje. Ali ni to en tak salto mortale v pristopu do tega projekta? Malo konsistentnosti pri vsem tem je seveda zelo potrebno. Zdaj pa še nekaj o razpisu za Feniks. Zelo rad poslušam, da sem pomagal Posavju več, kot bi bilo treba. Celo namige, da ni bilo nekaj v redu. Sprašujem vas, kimate, če kimate, spoštovani Rožej ali pa gospod Rožej: "Kateri postopek ste zoper to sprožil? Kaj ste naredil, da bi se razčistile okoliščine tega razpisa, da bi se ugotovilo, ali je res kaj narobe? Ali samo govoričite tu za tem stolom o domnevnih nepravilnosti, ali ste povedal kaj, ali ste sprožil kakšna dejanja, katera dejanja, kajti s tem razpisom je bilo vse v redu? Žal pa je ta projekt, ki je bil eden redkih, ki je izpolnil vse kriterije ekonomske upravičenosti, tudi pod drobnogledom te vlade, v celoti zastal. To je pa tudi res.
Hvala lepa. Ne. Torej mag. Andrej Vizjak formalno nima replike, ker vedno govori kot predlagatelj, zato je replika Rožeja dovoljena. Ravno tako, če bo se še enkrat javil [[...]]Ne, ne gre za to. Gre za to, da predlagatelj nima replike. On lahko govori vedno, replika je izjema v ugovoru, s tega vidika, poslovniškega [[...]] Proceduralno, prosim.
Spoštovani predsednik. Gospod Rožej me je neposredno, direktno omenil v svojem nastopu in sem želel popraviti krivo navedbo in popraviti njegovo izjavo. Edino, kar je možno, je replika, zato sem imel repliko, to sem vam tudi naznanil. In ne mi govoriti, da je nimam možnost izraziti.
Ne razumete. Vi ste predlagatelj, lahko govorite in se javite k besedi kadar koli in govorite kolikor dolgo hočete v okviru časa, to je bilo vedno tako, to ni bilo prvič. Besedo dajem [[...]]Dve repliki sta tu. Gospod Majhenič, niste razpravljali, vi niste razpravljali, žal mi je, ne morem vam dati. Vito Rožej, replika [[...]]Vi se lahko javite kadar koli [[...]] [[medsebojno pogovarjanje]] Ne, vi ste govorili kot predlagatelj! Gospod mag. Vizjak, vi ste ga celo direktno pozivali, naj vam odgovarja. Ja, direktno ste ga pozivali, naj vam odgovarja, zdaj pa pravite, naj mu ne dam replike na to. Ni proceduralno! Poleg tega ste vi govorili kot predlagatelj in lahko vedno govorite kot predlagatelj, dokler imate čas. Vi ste, bi rekel, osvobojeni replik. Prosim, gospod Rožej.
Hvala lepa. Mislim, da je vsakokratna vlada dovolj modra, da zna pretresti tudi sprejete odločitve prejšnje Vlade pa se odločiti, kateri projekt si zasluži v nadaljevanje in kateri ne. Kar se vodnega sklada tiče, za kar ste me spraševali. Vi sami veste, da je Državni zbor opravil tudi javno razpravo o tem, kam gre denar iz teh sredstev in veste tudi, da je en kup zakonskih in podzakonskih določil, ki favorizirajo porabo sredstev iz vodnega sklada na enem koncu Slovenije [[...]]
Kolega Rožej, upoštevajte omejitve razprave. Dal sem vam repliko glede na to, kar je govoril mag. Vizjak. Ne govorimo o novih temah. Prosim.
Govorim o starih, ki pa žal ostajajo [[...]]
Da ne bodo leteli rumeni in rdeči kartoni. Prosim.
Kot rečeno, želel sem govoriti o projektu Feniks in zakaj zastaja pod to vlado in pa o porabi denarja iz vodnega sklada, kar sem upam da tudi že zadovoljivo storil. Hvala.
Mag. Andrej Vizjak kot predlagatelj.
Ja saj mi drugega ne preostane, ampak, spoštovani predsednik, poglejte, če ste dovolili gospodu Rožeju, da je govoril o vodnem skladu; posavski poslanci smo ničkolikokrat poskusili prepričati prejšnjega ministra za okolje, gospoda Karla Erjavca in sedanjega, da je Posavje poplavno ogroženo in da se sredstva za sofinanciranje hidroelektrarn na Spodnji Savi, ko govorimo o investicijah v vodno infrastrukturo, zagotavljajo upravičeno tudi iz vodnega sklada. Temu ni verjel ne prejšnji minister za okolje ne sedanji minister za okolje. Narava, spoštovani Rožej, je pokazala, da je Posavje plavalo! Posavje je plavalo in v Sevnici, kjer so zgrajene hidroelektrarne, ni bilo bistvene škode, v Krškem in v Brežicah pa zelo velika zaradi tega, ker se zamuja z izgradnjo. In bi gospoda Rožeja povabil, da enkrat stopi iz svoje ozkosti in pride tudi v Posavje pogledati, kaj lahko voda naredi, da bo večno tiho glede sredstev iz vodnega sklada!
Havla lepa. Vračamo se nazaj. Prosim, da nekaj pozornosti posvetite tudi ministru. Gremo naprej, mir v dvorani. Dr. Luka Juri.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Nekako običaj je, da v časih interpelacije kot sicer tudi pri drugih temah, ampak še posebej pri interpelacijah pridemo do teh blokovskih konfrontacij in enostranskih opisov dejstev, kjer se vse popolnoma črno ali vse popolnoma belo. Jaz mislim, da lahko malo umirimo strasti in ugotovimo, da ni črno-belo vse v tej zgodbi in da so lahko marsikatere zadeve, o katerih lahko razpravljamo. Potem pa je vprašanje seveda, kaj bomo posledično ugotovili. Včeraj zvečer, ko sem bral vsebino interpelacije, malo pozno sicer, lahko bi prej, a vendarle sem jo prebral v celoti, sem bil razočaran nad kakovostjo napisanega. Dejstvo je, da so se v to interpelacijo prikrojile številne ocene, številna mnenja in številne argumentacije, ki nimajo nobene zveze z ministrom za šolstvo in šport – prosim, če se lahko malo umirijo moji kolegi, hvala lepa –, ki nimajo nobene zveze z Ministrstvom za šolstvo in šport, na primer navedbe o Novi Ljubljanski banki, navedbe o delovanju župana in tako naprej. Treba je priznati, da to s samo interpelacijo nima nobene zveze. Samo interpelacijo pa moramo interpretirati skozi tri nivoje. Tako kot delamo, ko interpretiramo kakšne sicer bistveno kakovostnejše literarne produkte ali pa poezijo, imamo lahko več nivojev interpretacije. Prvi nivo se nanaša na sam razpis, vendar potem, če malo bolje poznamo zadevo, vemo, da je treba iti globlje in da je tudi drugi nivo, ki se pa nanaša na napad na stadion. Lahko pa gremo še globlje in ugotovimo, da obstaja še tretji nivo, ki pa se nanaša na bojazen, ki jo ima vsa etablirana politika tako v opoziciji kot koaliciji do tega novega "učinkovitpopulizma", bi mu lahko rekli, kjer sta z vsemi svojimi kontradikcijami najboljša primera v državi zagotovo ljubljanski in koprski. Prvi nivo glede razpisa – treba je priznati, da odpira dejansko nekatera vprašanja. Najverjetneje zato, ker izhajam iz Kopra in torej bolj regionalno ali pa enostransko gledam na to zgodbo, ker gledam tudi, kaj je imel Koper v tej zadevi, ali je bil obravnavan pravično ali ne, ali je bil obravnavan dejansko enakopravno, je sam razpis pustil določen grenak priokus. Tudi že pred odločitvijo o rezultatih je bilo rečeno, da so se prijavili štirje prijavitelji. V pogovorih tudi v Kopru pa so mi tisti, ki so se ukvarjali z razpisom, že na začetku govorili: "Luka, zavedaj pa se težav, da glede na pogoje tega razpisa nimamo šans." Zdaj lahko govorim o tem, kako so bili postavljeni kriteriji. In tu je tisto, kjer imamo lahko dejansko neko razpravo in se lahko tudi ne strinjamo. In tudi osebno se v vseh kriterijih v tem razpisu popolnoma ne strinjam; iskreno, kolegialno, tovariško, se pač popolnoma ne strinjam. Kriterij športnih površin na prebivalca, kakor ga sam razumem, bo vedno v prid velikih, strnjenih urbanih naselij. Zato ker je jasno, da neko mesto, kjer imate strnjena urbana naselja z bloki, 12, 15 nadstropij, bo imelo 10 tisoč prebivalcev na relativno ozkem območju, in če bo imelo dva stadiona, bo to deljeno z vsemi desettisočimi prebivalci še vedno bistveno manj, kot pa občina s 6 tisoč prebivalci, zelo ruralno razpršena, ki bo tudi za pol stadiona presegla ta kriterij "per capita", torej na prebivalca, ali pa to ne pomeni, da so športne površine dejansko tudi enako dostopne. Zato ker – se bom omejil na nek predel Ljubljane – če imate v predelu Bežigrada z velikimi bloki nekaj športnih površin v sredini vseh teh blokov, je jasno, da so te zelo dostopne celotnemu prebivalstvu na tistem območju. Če pa imate neko ruralno občino, ki se razteza na kilometre in kilometre, je jasno, da ne morete zagotoviti enake dostopnosti in da potrebujete tudi neko razpršenost športnih površin. In tu je tudi jasno, da bo po takem kriteriju Ljubljana veliko veliko časa še vedno prednjačila tudi pred Koprom, ker če gledamo površino stadiona v Ljubljani in površino stadiona v Kopru, ki je približno enak po kriterijih FIFE, seveda, če razdelimo tisto površino na 290 tisoč ljudi v Ljubljani ali pa tisto površino po 50 tisoč ljudi v Kopru, je jasno, da bo Ljubljana vedno prednjačila, vsaj dokler ne bo imela 300 tisoč oziroma 290 tisoč in nekaj, to je šestkratnik, torej dokler ne bo imela šest stadionov Ljubljana, po tem kriteriju še vedno prednjači. In tukaj je prav, da imamo nekaj dialektike in da se pogovorimo za naprej, ali so ti pogoji res tisti pravi, ki bodo določali, da se bodo sredstva primerno, ne pravilno ali zakonito, ampak primerno razdeljevala. In tu, spoštovani minister, vi že veste, seveda, saj ste zasledili, da v Kopru nismo bili zadovoljni, razumljivo, da nismo bili zadovoljni, ker nismo dobili niti ficka. Na tem področju bi se dalo narediti nekaj več. 9 milijonov 400 bi se dalo razdeliti tudi drugače, kot le 9 milijonov 400 Ljubljani in nič, na primer, Kopru, ki sam, z zadolževanjem gradi zelo kakovostne športne objekte, ampak to je bila pač odločitev razpisne komisije. Jaz mislim, da tudi vi sami kaj dosti povezav s to razpisno komisijo niste imeli. In sedaj od tega, da se ne strinjamo pri postavljanju določenih kriterijev, do tega, da zahtevamo vašo razrešitev, je pa še dolga pot in ni neke bistvene povezave. Torej, da strnemo. Ta razpis je pustil neka odprta vprašanja, ki nam puščajo možnost, da ta vprašanja zapremo do naslednjič, da ne bomo spet puščali enakega grenkega priokusa. Jasno pa je, to je jasno nam vsem, da je bilo potrebno, in hvala bogu da smo, uporabiti evropska sredstva in da je v vsakem primeru boljše, da je bil razpis izpeljan – čestitke gredo Ministrstvu za šolstvo in šport –, da so bila sredstva koriščena in da niso še šest mesecev iskali neke rešitve, prišli do neučinkovitih sklepov in na koncu bi se ta sredstva vrnila v Evropo. Ampak to je samo prvi nivo. Drugi nivo, malo globlji, ampak v javnosti nekako že zaznan, je, da v bistvu tu ne gre za striktno razpravo o tehnikalijah nekega razpisa, ampak gre za poskus uporabe enega dne parlamentarnega dela, današnjega, zato da se razpravlja o ljubljanskem stadionu, kako je bil zgrajen in zakaj je bil zgrajen. Kot je bilo že rečeno pred nekaj minutami v tej dvorani, jaz tudi mislim, da s takšnimi napadi na vendarle bolj ali manj uspešno izveden projekt, si tisti, ki si prizadevajo, da trenutni ljubljanski župan ne bi bil več izvoljen, delajo medvedjo uslugo, in da v bistvu mu s tem pomagamo. Dejstvo je, da je to športna infrastruktura, ki smo si jo želeli v celotni Sloveniji. Želeli smo si, da bi takšen stadion imeli, jasno, seveda v Ljubljani, in da bi naša reprezentanca tam igrala, košarkarska, nogometna, rokometna in ostale, da bi lahko tudi drugačne prireditve izvajali. S tega vidika mislim, da problematizirati sam stadion je napaka, ker konec koncev, to je bilo že velikokrat danes povedano, saj je prejšnja vlada prav tako predvidevala prav takšno športno infrastrukturo v Ljubljani. In se torej vsebinsko veliko ne razhaja. Je pa tu še tretji nivo. To je pa tisti, ki je najbolj zanimiv s sociološkega vidika. To je ta bojazen, da tisto, kar sem prej imenoval učinkovitpopulizem, ki ga imamo vsi v Državnem zboru, predvsem etablirane večje politične stranke, ki vidijo, da se na lokalnem nivoju rojevajo neke nove politične sile, ki jih vodijo zelo, treba je priznati, karizmatični posamezniki, ki sicer na populističen način, največkrat na ne preveč transparenten način in morda celo tudi nezakonit način, morda, ampak vendarle izpeljejo projekt in ga uresničijo. In to nas po eni strani moti, priznajmo si, moti nas, zato, ker v večini primerov pa klasična politika, kjer se upoštevajo vsa pravila, bolj kot bi bilo treba, vse roke, bolj kot bi bilo treba, ne uspe prinesti pravih rezultatov. In to je tisto, kar mora biti lekcija predvsem iz Kopra in iz Ljubljane, torej, da je treba delati na učinkovitosti in da se te učinkovitosti ne smemo bati, da ne smemo pljuvati po odlično izpeljanem, vendarle odlično izpeljanem projektu, ki pušča še vedno vprašanja, ki jih je treba razrešiti, vendarle stadion in dvorano imamo. In to je izpeljan, uresničen projekt. V Kopru se dogaja isto in samo takrat, ko se bomo vsi skupaj naučili, opozicija, SDS, Socialni demokrati in ostale večje stranke, kako združiti to učinkovitost, tega učinkovitpopulizma z nekimi minimalnimi, etičnimi, političnimi, demokratični standardi, takrat bomo postali spet konkurenčni tudi na lokalnem nivoju. Jasno je, da si ljudje želijo rezultatov, ne govoričenja, to, kar pa delamo danes cel dan, je prav obratno. Govoričimo, govoričimo, govoričimo, drugi pa prinašajo rezultate. Tako, da bom zaključil s predlogom kolegom iz opozicije, da si ogledajo film, zelo dober, zelo poučen Whack the dog, kjer določen predsednik, ki ima neke škandale, osebne škandale, ki jih želi razkriti, seveda začne napadati in prikroji neko zgodbo o neki vojni v Albaniji in vmešavanju njegove državo v to vojno, zato da se javnost raje ukvarja s tistimi, kot pa z lastnimi težavami. Ta zgodba je lahko zelo poučna tudi za opozicijo, ki skuša, na, po mojem mnenju, zelo zgrešen način napadati druge, na nekih zadevah, ki stojijo na zelo trhlih nogah, samo zato, da bi skrila svojo lastno bojazen pred neučinkovitostjo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Silva Črugelj. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljam ministra s sodelavci, kolegi in kolegice! Naj na začetku zelo jasno in nedvoumno povem, da sklepa o interpelaciji ministra dr. Igorja Lukšiča ne bom podprla, pa ne zaradi tega, ker je minister iz vrst stranke, kateri pripadam, in ne zaradi tega, ker je minister za šolstvo, ampak zaradi tega, ker sem ob prebiranju interpelacije nekako poleti, ko sem jo dobila v roke, najprej pomislila, da je to nekak kratki sinopsis ali pa da so to neki povzeti neke interpelacije in da neka nova utemeljena interpelacija pride. Ampak sedaj pa dejansko občudujem tega ministra, da je na teh 69 točk, ki so bile tako ali drugače že po besedah predhodnikov mogoče tudi pomanjkljive ali ne dovolj jasno navedene, napisal tako briljanten odgovor na interpelacijo oziroma branitev vseh tistih postavljenih tez. Odgovor je seveda zelo dober in jaz se sicer sprašujem, kaj je bil smoter postavitve take interpelacije. Naglica ali provokacija ali tisto, kar je tudi minister v svojem odgovoru zelo dobro povedal, dva plus dve je štiri ali Andreja Rihter, ena plus ena je dve? Jaz bom pa rekla, ali je mogoče predlog interpelacije bil kot tiste tri škatlice, v izmed katerih je v eni kroglica, zdaj pa najti, v kateri kroglica je.
Mir v dvorani, prosim.
Dobro. Ne bom naštevala statistike, kolikokrat je bilo pač imenovano Ministrstvo za šolstvo in šport, kolikokrat je bilo imenovano ime Janković, ker to so že ponovili moji predhodniki, ampak bom pa samo navedla, kaj so vse moji predhodniki povedali o tej interpelaciji, da je farsa, da je šlamparija brez primere, nedokončan spis, da je nedodelana zadeva, da je skupek podtikanj, nekoristen tekst, sumničenje, nedovršena, površinska in nedodelana zadeva, da je nepotrebno zgubljanje časa in tako naprej, zmazek, nekdo je celo rekel, da je to "šalabajzerstvo", malomarno pripravljen tekst. Mene pa je ena strokovna sodelavka iz Državnega zbora ustavila in rekla: "Veste kaj, zame je pa to žalitev." In sem potem pomislila, in sem rekla, dejansko je to lahko žalitev za vse nas v parlamentu, to se pravi za parlamentarce, poslance, tudi za tiste, ki so morali odgovarjati na to interpelacijo. Ker, če bi se zelo potrudili, bi lahko našli več argumentov, kako in na kakšen način se lotiti ene zadeve. In verjetno bi bilo dobro iskati standarde in normative, kako in na kakšen način postavljati interpelacije. Ker, kar nekaj sem jih prebrala, nekaj sem jih žal tudi morala sama napisati, odgovorov v imenu poslanske skupine, ampak takšne dejansko še nisem videla. Ampak, mogoče je to internet era, ki prinaša takšne kratke, jedrnate stavke, ki so mogoče izziv za vse tiste kreativce, ki tako ali drugače delajo na tem področju. Ena mati mi je rekla: "Jaz sem pa vesela, če je, recimo, sukus te parlamentarne interpelacije stadion v Stožicah." Rekla je: "Jaz sem vesela, da imamo ta stadion v Stožicah, da sin ne bo več letal po Zagrebu, Beogradu, Dunaju in Londonu, da bo lahko svoje bende poslušal tudi v Ljubljani." Mi se ne znamo nekih svojih nacionalnih investicij na nek način veseliti, radostiti, tako kot drugi. Zagrebčani so svojo nacionalko in tudi Areno naredili v času vojne, nenazadnje tudi Arena v Beogradu je narejena tik po vojni, mi pa smo dejansko komaj na en način spravili ta objekt, ki je bil snovan že leta 1960. Kolega Kumer je povedal, kako in koliko ljudi je sodelovalo tam in v katerem mandatu so se začele prve zadeve, denarci in tudi načrti. On je bil predsednik Odbora za šport, nenazadnje, predsednik takratnega sveta, mestnega, je bil vaš kolega Dimitrij Kovačič, županja Viktorija Potočnik in župan Rupel, jaz sem bila predsednica Odbora za socialo, predsednica Odbora za finance pa Metka Tekavčičeva. In verjemite mi, da v tistih časi, ko ni bilo veliko denarcev in ni bilo toliko denarja kot recimo v obdobjih 1999–2004, je bilo preklemansko težko nameniti denar tudi za ta projekt. Pa dobro, v redu. Ratalo je, uspelo je, mislim, sigurno žrtve so bile, nekateri so zelo zadovoljni, ampak jaz mislim, da ta nacionalni ponos in projekt nam je lahko v ponos. Mislim, da sigurno da sukus te interpelacije ne sme biti nikakor ne samo stadion v Stožicah. In jaz bom prebrala dejansko tudi nekatere kratke obtožbe, ki so bile dane tudi na račun politike Ministrstva za šolstvo in šport glede drugih investicij in vrtcev. "Ne glede na to, da je prejšnja vlada sprejela novelo Zakona o vrtcih in v njej uredila brezplačni vrtec za drugega in nadaljnje otroke, temu ni sledila z investicijskimi vložki." To seveda ni točno. V letošnji program za sofinanciranje je vključila 10 projektov za vrtce v skupni investicijski vrednosti 12,5 milijonov evrov, od tega je Ministrstvo za šolstvo in šport prispevalo 4 milijone 93. V letošnjem proračunu je Ministrstvo za šolstvo in šport za investicije namenilo 2 milijona cela 32 evrov, z rebalansom 2009 je Ministrstvo za šolstvo in šport podvojilo sredstva za investicije v vrtce, v letu 2010 je Vlada namenila dodatnih 7 milijonov evrov iz evropske kohezijske politike za izgradnjo vrtcev. Prejšnja vlada je v izgradnjo vrtcev namenila v tistem času debelih krav, kot rečemo, od leta 2006 do leta 2008 1,1 do 1,2 milijonov evrov, za leto 2009 pa 1,6 milijonov evrov. Jaz mislim, da številke same po sebi povedo, statistike pa tudi. Zavedajoč se prostorske stiske in nenazadnje pozabe o demografskem bumu, ki bi ga lahko dejansko vsi načrtovali, je to velik uspeh, ker vse prejšnje vlade, zlasti pa prejšnja bi lahko to dobro načrtovala in tudi imela je dovolj sredstev, da temu nameni več pozornosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo je želel dr. Igor Lukšič. Proceduralno imate, ja, seveda.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, jaz bi vseeno pričakoval, da boste opozorili razpravljavce, da interpeliranec v tem primeru ni stadion v Stožicah, ampak minister za šolstvo in šport dr. Lukšič. O tem naj bi danes govorili. Jaz sem pogledal magnetogram tega, kar je on do zdaj povedal tukaj danes v dvorani. Niti na enega od očitkov, zaradi katerih je bila vložena interpelacija, predvsem pa na tiste očitke, ki smo jih predlagatelji danes ponovno za to govornico povedali, ni doslej odgovoril. Pričakujem, ker se je prijavil k besedi, da bo zdaj končno na te očitke odgovoril in da bomo nehali poslušati te posplošene fraze o tem, kako in na kakšen način in s kakšnim kvalitetnim nivojem je interpelacija pripravljena. Očitno si je niste prebrali. Če bi si jo, bi ugotovili, da je "šlampast in šalabajzerski" odgovor na to interpelacijo. O tem, ali je bila ta investicija najbolj gospodarna in zakaj je sedež v Stožicah bistveno dražji kot v Zürichu in ali je res najbolj optimalno izvedena in zakaj stadion za Bežigradom, Plečnikov stadion, še vedno propada, o tem bo debata ob drugi priložnosti, predvidevam, da tudi v tem visokem zboru, vendar danes to ni tema razprave. Hvala lepa.
In to ni bil proceduralni predlog, ampak komentar, posebni vtis, če smem tako reči. Hvala lepa. Dr. Igor Lukšič je zaprosil za besedo.
Jaz mislim, da enostavno ni korektno, da tu kolegi iz SDS-a s proceduralni posegi vpadajo v normalni tek te seje. Namreč, ko sem se javil k besedi, takrat je prišla tudi potreba po proceduralnem predlogu, zaradi tega, ker kolegi iz SDS-a mislijo, da lahko diktirajo, kaj naj bi jaz povedal. Jaz bom pa povedal nekaj, kar je vezano na to, o čemer je govoril gospod Juri, in sicer gre za vprašanje, na kakšen način se v Državnem zboru razpravlja o športu. V času mojega mandata se je dvakrat razpravljalo o športu. To je zdaj drugič. Prvič spet na predlog SDS na seji Odbora za šolstvo, kulturo, šport in mladino, in sicer spet na ekscesen način, tako kot zdaj, kot da je v slovenskem športu vse narobe. Zdaj teče razprava o nacionalnem programu športa. En program je bil sprejet leta 2000 in v skladu s tem programom je bil narejen ta razpis, zdaj je v razpravi nov. Oktobra bo še ena velika odprta javna razgrnitev stališč in potem bomo šli počasi v proceduro in takrat bo možnost odpiranja vseh teh vprašanj o regionalnih kriterijih na novo, kako si predstavljamo razvoj slovenskega športa, kaj si predstavljamo pod enakim regionalnim razvojem, kaj pomeni to za mesta, velika mesta, glavno mesto in čisto tam neke obrobne vasi. Takrat bo gotovo priložnost in te razprave se veselim, ker je to pravzaprav glavna tema tudi športne politike in tu si želim tudi podporo Državnega zbora. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralno gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Državnega zbora, ki sedaj vodite sejo, mi sedaj ne razpravljamo o programu športa, mi sedaj ne razpravljamo o lepoti Stožic, mi sedaj ne razpravljamo, ali se bodo [[...]]
Kolega Tanko proceduralni predlog. Sami sebi potrjujete besede, da o tem ne razpravljamo.
Počakajte, da povem, da zaključim.
Proceduralni predlog čim prej, če ne, vam bom moral vzeti besedo. Prosim.
Ne govorimo o tem, ali so slačilnice in ostali pomožni objekti funkcionalni v temu stadionu, ampak razpravljamo o tem, ali je bil postopek za dodelitev javnih sredstev na tem objektu izpeljan zakonito ali ne. In v interpelaciji smo napisali, da ta postopek ni bil izpeljan zakonito, ker rešitve za tak pristop, za katerega se je odločil minister Lukšič, niso bile izpeljane na osnovi ustrezne podlage v zakonu [[...]]
Kolega Tanko, proceduralni predlog ali vam bomo odvzel besedo. To je drugi opomin.
In zato, spoštovani predsednik, predlagam, da pozovete ministra za šolstvo in šport, da odgovori in utemelji svoj odgovor na očitke iz interpelacije. Na očitke iz interpelacije in tudi na očitke, ki so jih kolegi poslanci imeli v razpravi ob obravnavi te točke. Nas ne zanimajo druge stvari. Če bomo želeli kadar koli, spoštovani minister, razpravo o ptičjem petju [[...]]
Hvala lepa, gospod Tanko, jaz razumem, da ste dali proceduralni predlog in [[...]]
[[...]]želimo pa odgovore na vprašanja, ki smo jih postavili v razpravi in na tiste, ki so postavljeni pisno v interpelaciji.
Hvala lepa. Povsem jasno je, da predsedujoči ni član izpitne komisije in ne ocenjuje odgovorov ministrov ali seveda tudi ne diskusij poslancev, razen z vidika formalne primernosti, zato seveda ta proceduralni predlog zavračam. Besedo ima Franc Pukšič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, ministrica in minister, lep pozdrav! V Slovenski ljudski stranki interpelacije nismo podpisali, bomo pa jo podprli. V Slovenski ljudski stranki smo prvi na tiskovni konferenci opozorili na razpis, ki je prišel v javnost, da je po našem mnenju diskriminatoren. Še več, na Odboru za lokalno samoupravo in regionalno politiko, ko smo imeli informacijo, da se takšen razpis pripravlja in bo diskriminatoren do ostalih objektov in regij v državi, smo ministra za lokalno samoupravo, ki je SVLR in on kot minister, organ upravljanja, povprašali, ali je na tem kaj res. Njegov odgovor je bil eksplicitno "ne, o tem ne vem nič". Kasneje se je seveda tudi minister za lokalno samoupravo, ko je razpis bil zunaj, vlekel ven, češ minister Lukšič, minister za šolstvo, je posredniško telo in je za takšen razpis odgovoren on. Seveda, zeleno luč mu je dal tudi minister za lokalno samoupravo kot organ upravljanja. Gospod minister, takšnega razpisa enostavno ni bilo treba. Če takšnega razpisa ne bi bilo, danes interpelacije ne bi bilo, iz preprostega razloga – imeli ste druge instrumente. V Državnem zboru je bil sprejet Zakon o glavnem mestu, ki smo mu nekateri nasprotovali, ki je prinesel kar tako za dobro jutro 15 milijonov evrov na letni ravni več in še kar tako za lahko noč pri vsakem projektu kolikor pač kdo želi. To imate zapisano v zakonu in seveda preko zakona bi lahko to mirne duše izpeljali pa tega niste na takšen način. Zakaj ste šli preko razpisa in izigrali tudi instrument razpisa, meni pravzaprav ni jasno. Vaša obrazložitev, da je to ostalo iz bivših razpisov, nekih šestih, ki niso izkoristili, in da ste potem to razpisali tako, kot ste, po mojem ni korektno. V Operativnem programu krepitve regionalnih razvojnih potencialov za obdobje 2007–2013 je na 94. strani Povezovanje naravnih in kulturnih potencialov na razpolago 263 plus 46 milijonov, torej skoraj 310 milijonov evrov evropskih sredstev. Zakaj, minister, niste deleža – sicer nimam tega podatka, ker ga na internetu, tako na spletni strani vašega ministrstva kot SVLR-ja ni moč zaslediti –, namreč, najbolj sveži podatki koriščenja evropskih sredstev organov upravljanja so z dne 31. 12. 2009. Torej, koliko od teh 310 milijonov ste že razpisali? Koliko je podpisanih pogodb in na koncu koncev, koliko je tudi povračil iz evropske blagajne v proračun Republike Slovenije? Po mojem, če ste na polovici, potem je to v redu, če ste pod polovico, ni v redu oziroma v tem trenutku bi moralo biti glede na primerjalno obdobje koriščenja evropskih sredstev 2004–2006, ker smo na polovici, razpisanih že vsaj 80 %. Govoriti, da ste to dali zato, ker bi se lahko ta sredstva izgubila in ne bi bila izkoriščena, ne gre samo iz tega konteksta, ampak gre iz celotnega konteksta vseh treh operativnih programov, ki morajo biti v letošnjem letu – to je res – izkoriščeni v višini približno 960 milijonov evrov, o čemer smo že govorili na eni izmed izrednih sej Državnega zbora. In po informacijah, podatkih, ki so dostopni, resnično izgleda, da bo ta vladna koalicija zapravila že cca 250 milijonov evrov, kar pomeni, da bo toliko manj izkoriščenega in seveda tega nikoli več ne bomo mogli koristiti v letu 2010, ker se obdobje 2007–2013 N+3 letos 31. 12. zaključuje. Torej zato je to enostavno bilo žaljivo, nesramno in nekorektno. Toliko bolj nekorektno, ker ste slovenskim občinam napisali, da sofinanciranja športne infrastrukture za leto 2010 ne bo, da ste sicer razpis iz leta 2009 naredili v letu 2010 in sedaj naj počakajo. Ne vem, zakaj. Po drugi strani ste pa, gospod minister, očitali prav vi prej v enem izmed svojih nastopov, da se jezite nad tem, da je črpanje evropskih sredstev preslabo, prepočasno, da so sistemi tako naravnani in to celo od prejšnje vlade. Torej, ne bo držalo. Držalo pa bo, da je prav ta vaša vlada in državna sekretarka pri ministru mag. Gaspariju, gospa Jerinova, takoj, ko se niti še ni dobro usedla na stol, že letela v Bruselj in razlagala, kako boste spremenili tako organ upravljanja kot posredniška telesa v zvezi s črpanjem evropskih sredstev. Torej, vse to si morate pripisati na račun slabega črpanja prav te vlade. Danes govoriti o prejšnji, v obdobju 2004–2006, in na koncu imate danes tudi končno poročilo Računskega sodišča, torej, odlično počrpana, je seveda brezpredmetno. Bolj pomembno je, minister, in tu je tudi tista zamera s strani Slovenske ljudske stranke, zaradi česar bomo podprli interpelacijo, da niste šli v razpis preostalih sredstev, ki jih imate na razpolago za celotno Slovenijo, z normalnimi pogoji, da bi se lahko vsi prijavili. Tisti, ki pa danes tu govorite, tako kot neki dečki, ki pravzaprav ne vedo, kaj so proračunska sredstva pa kaj so evropska sredstva pa da teh evropskih sredstev brez tega, da v proračunu zagotoviš za plačilo in potem zahtevek v Bruslju za povračilo, v naš državni proračun ne dobiš. Ne vedo, kaj govorijo oziroma nerodno je, ko jim nekdo nekaj, neko klamfanje napiše na računalnik in potem tisto prebirajo in blebetajo, blebetajo. Zato govoriti s strani koalicije, saj vemo, mi podpiramo in tako dalje, ja, to je tudi v opoziciji jasno, da bo pač koalicija podprla svojega ministra, vendar bi bilo fajn, da bi se vsaj malo zamislili ali z pozicije moči argumentov, ki jih minister govori, ali pa izključno iz moči pozicije. In tokrat bo podpora ministru, v kar ne dvomim, s strani koalicije pač s pozicije moči. Govorili ste o deležu vadbenih površin na prebivalca in tako dalje. To je lepo in prav, in seveda to naj bi veljalo tudi za celotno Slovenijo. Seveda obstajajo tudi takšni stadioni, ki jih naredijo v manjših občinah z investicijo 500 milijonov evrov, vendar s strani sofinanciranja ministrstva samo 18. tisoč evrov. In tudi takšna občina s takšnim stadionom, ki je financirala po glavi na prebivalca približno 200 evrov po glavi, bi se tudi, če bi imela možnost, prijavila naknadno na razpis tako, kot se je lahko ljubljanska občina. Vendar razlika je tu očitna. Gospod Janković je vladnemu trojčku "držal štango", takšno in drugačno, za državnozborske volitve. In seveda plačilo pač pride, botru se je treba za uro zahvaliti in to je tokrat za lokalne volitve, ste se mu pač želeli na ta način zahvaliti. To pa ni dobro. Jaz vam pravim, to možnost ste imeli izkoristiti na drug način, preko Zakona o glavnem mestu. Če ste pa že hoteli delati javni razpis, bi pa razpisali razliko do 309 milijonov, kolikor pač je na tej postavki krepitve regionalnih razvojnih potencialov. Edino to bi bil pravi in normalni način, kako se pač tem stvarem streže, in ne bi se bilo treba, dajati v zobe. Za konec mogoče samo še to. V dveh letih vašega dela se ni dalo najti nekaj par 10 tisoč evrov še za tiste občine in za tiste osnovne šole, ki jih je neurje zlomilo, toča 2008, za to pač ni bilo možnosti in je ne bo. Zato vas, žal, glava ne boli, čeprav ste o tem bili nekajkrat temeljito informirani in obveščeni. Še več, da bi se vsaj potrudili narediti korak naprej v smislu prevoza otrok v šolo, minister. Tukaj vam danes ponovno javno povem, da občine plačujemo po 5 evrov po prevoženem kilometru za prevoz otrok v šolo. Če pa se hočete jutri peljati v Benetke vas bodo vse te prevozniške družbe peljale za 0,95 evra, pa ne bodo vedeli, da jih boste danes ali jutri popoldan naročili. To, da pa plačujemo po 5 evrov, tu pa ne želite, nočete tako vi kot minister za promet stopiti občinam vštric. Nič vas ne prosimo, ampak samo želimo, da se ne bi tudi ta občinski proračunski denar uporabljal koruptivno, ker se na ta način koruptivno porablja. To pa zato, ker je edini bog, ki se prijavi, drugega ni in mu moraš dati toliko, kolikor hoče. Minister, ali se zavedate, da so letos podpisovali pogodbe z župani za 30 % višje od lanskega leta, ko si jih zaboga prosil, skoraj na kolenih, so se ti sladko nasmejali in rekli, "vam bomo dali 2 % popusta". Človek bi se obesil od žalosti, kaj se dogaja in kako se dela z državnim denarjem, ker seveda tudi občinski denar je državni. Pa smo nemočni. Po drugi strani pa vsem tem prevoznikom subvencioniramo, država subvencionira vse linijske prevoze in tako dalje. Ampak to se seveda tiče prevozov otrok v šolo. Torej, minister, iz teh razlogov, ki sem jih naštel, vsaj nekaj, bomo v Slovenski ljudski stranki podprli interpelacijo, od vas pričakujem, da boste tudi danes v odgovorih povedali, kdaj boste razliko do 309 milijonov, kolikor je in koliko je – to vi veste, tudi razpisali, da se bodo lahko tudi druge slovenske občine pripravile za prijavo na ta razpis iz te postavke krepitev naravnih in kulturnih potencialov, da bodo tudi ostale slovenske občine lahko zmanjševale tisti negativni delež vadbenih površin, torej zmanjševale, pridobivale večji delež vadbenih površin na prebivalca, ker v veliki večini občin se trudimo, da bi dobili vsaj tisti standard, ne na prebivalca, ampak vsaj na obvezno šolajočega otroka. Torej, na otroka osnovne šole. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je prosil minister dr. Igor Lukšič. Prosim.
Najlepša hvala. Nekaj odgovorov, ki jih je, no sicer mimo interpelacije, kolega Pukšič navedel. Za tiste, ki to spremljajo od jutranjih ur, je treba povedati, da se nam je kolega Pukšič priključil zdaj, tako da ni slišal vseh argumentacij in se opravičujem, ker bom ene stvari moral ponoviti, in sicer ne gre za 309 milijonov evrov, ki bi jih moralo ministrstvo črpati, ampak gre samo za 78 milijonov evrov, kolikor jih imamo mi na razpolago za športno infrastrukturo. 78 milijonov. Od tega je razpisanih že 14 milijonov v prvem razpisu, 7 milijonov tudi v prvem razpisu, 42 milijonov je rezerviranih za Planico in zdaj je bilo razpisanih okrog 9 milijonov 400. Za naslednje leto je ostalo še 5 milijonov, to bomo razpisali drugo leto. Torej, veseli me, in tu sva, vsaj v tej točki skupna, da imava isto skrb – kako počrpati ta sredstva tako, da bodo za ta namen, torej za športno infrastrukturo in da imajo občine čim več od tega. In to sem tudi naredil. Vsaj tu sva skupaj, torej to ne more biti razlog za interpelacijo, da to podpirate. Tisto, kar pravite, da je razlog za interpelacijo, torej da minister ni imel dovolj posluha, da bi v letu 2008 povzročeno škodo pokril v proračunu 2009 ali 2010. Vi dobro veste, kot poslanci vsi, da tu obstaja neka procedura razporejanja sredstev v proračun in tudi procedura, kako se najavlja škodo in kako se ta najavljena škoda potem uvrsti v proračun. In z gospodom Pukšičem sva imela vrsto razgovorov na to temo in nisva našla legalne variante, po kateri bi lahko pomagal, se pravi, da bi državni proračun prispeval nekaj 10 tisoč evrov, ki jih je zdaj prispevala občina. Torej, to tudi ne more biti razlog. Jaz sem naredil vse, kar je v moji moči, ampak zakonodaja je takšna, in vi dobro veste, da je tu bil narejen napor. Glede prevozov vam povem, gospod Pukšič, da je moja jeza še večja kot vaša. [[oglašanje iz dvorane]] Je! Je res, da to ni v moji pristojnosti, ampak sem se že pogovarjal s kolegom ministrom in tremi ministri, ko smo začeli in ko smo zagrizli v ta problem prevozov, subvencije šolskih prevozov in subvencije prevozov sploh. To ni dobro urejeno, se pogovarjamo, gledamo variante, se strinjam z vami, prepočasi. Če mene vprašate, preveč sredstev gre za premajhen izplen, se strinjam z vami. To delamo naprej, priznam, prepočasi, ampak tu imate prav. Ni pa razlog, da zato podprete interpelacijo, kar ste povedali v enem od razlogov, ker tu delam vse, kar je v moji moči, da bi ta problem rešili. Hvala.
Hvala. Besedo ima [[...]]Želite repliko? Izvolite.
Hvala lepa. Minister, jaz sem vam hvaležen za tisti podatek, namreč jaz sem govoril o 310, torej celotnem programu, ker ne vem, kako je razdeljen znotraj. Torej od teh 78 ste povedali, da jih imate še 5 na razpolago, ostalo je porazdeljeno. Tu je torej razlog interpelacije. Minister, 9 plus 5 je 14,4, 14,4 bi razpisali, dali normalne pogoje in bi seveda potem razdelili to tako, kot je. Nekaj je jasno. Pri javno-zasebnem partnerstvu je pač en način, pri koriščenju evropskih in proračunskega denarja je pa drug. Vsi do sedaj, vsi župani vemo, da moraš pred začetkom investicije imeti investicijski program pokrit, moraš imeti IP, moraš imeti DIP – vse to moraš imeti – in finančno konstrukcijo zaprto. V tem primeru, zato pa seveda potem govorimo o Jankoviću in Stožicah in tako dalje, finančna konstrukcija ni zaprta, za cirka 90 milijonov ali koliko ali 60, ne vem koliko še odprtih, nobene banke teh kreditov ne dajo. Sedaj pravi, da bo to vzel iz proračuna, ljubljanskega proračuna. Seveda preko svoje vojske mu bo pač to uspelo, ampak to je njegov problem. Minister, v tem je problem interpelacije [[...]]
Gospod Pukšič, hvala. Besedo ima gospa Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister, predsedujoči! Res je zanimivo, da imamo danes eno posebno točko, mogoče v tem času, na nek način tudi predvolilnem času, bi bilo mogoče primerneje, da bi se pogovarjali o tem, kako bi delovali v smeri skladnega regionalnega razvoja. Mogoče bi bilo primerneje, da bi se pogovarjali še o čem drugem, vendar ko sem danes pogledala, da ni morebiti danes luna, sem ugotovila, da ravno danes ob 11.16 je nastopila polna luna ali ščip. Zato se nekaterim kolegom ne čudim, če morebiti tudi polna luna, kolikor sem prebrala, je zelo možno, da vpliva na razpoloženje ljudi, tako da je možno, da tudi komu od nas devetdesetih tudi ta polna luna lahko vpliva. Morebiti v pozitivni smeri, umirjenosti, nekaterim pa večje vznemirjenosti, morebiti večje energičnosti, večjega užitka ali pa tudi poudarjanja vsega tistega, kar se je dobro storilo v tem letu. Zagotovo je pomemben za slovenski šport stadion v Stožicah. Pomemben objekt. Tako kot je nekdo od kolegov povedal, kolegic, pomemben objekt tudi za vse ostale prireditve. Tudi za glasbene koncerte in za vse tisto, za kar so morebiti nekateri hodili drugam po svetu, po Evropi, in še hodijo, tudi še bodo, zagotovo pa se bo tudi kakšen od teh dogodkov zgodil sedaj v Ljubljani. Mislim, da kdor si danes nekako ne upa priznati, da je ta objekt pomemben objekt športu, kulturi, predvsem tudi razvoju Republike Slovenije, si nekako ne želi priznati dejstva. Bilo je s strani kolega Kumra poudarjeno še iz zgodovine njegovega očeta, kako so zadeve v tej smeri potekale. Torej vse priznanje vsem, ki so se kakorkoli v preteklosti že ukvarjali s tem pomembnim objektom. Res je, da se kolegi iz opozicije trudijo v svoji smeri, kolegi iz koalicije v svoji smeri in zatorej je ta razprava tudi tako pestra. Mogoče je tudi luna vplivala v tej smeri, vendar pa, ko se spomnim za nazaj nekaj sej Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in ko se spomnim nekaj sej, nekaj plenarnih zasedanj, kjer smo govorili o črpanju evropskih sredstev in o učinkovitosti črpanja evropskih sredstev, o tem, da želimo zagotoviti skladni in enakomerni regionalni razvoj, tudi nekateri od kolegov, ki so sedaj že pred menoj zelo energično razpravljali, so bili na teh razpravah sej odborov zelo pestri, barviti v razpravi. In sedaj, ko sem že nekajkrat danes, sama sem bila tukaj nekaj pred deveto uro, tako da sem imela priložnost slišati večkrat že obrazložitev in nekako na nek način celo ponovitev obrazložitve s strani ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča, ker menim, da je storil prav, da večkrat poudari tisto, česar nekateri niso imeli priložnosti slišati, nekateri pa smo ta dejstva slišali že tolikokrat, da bi skoraj na pamet lahko ponovili vse navedeno. Razpis. Zagotovo bi se potem lahko tudi jaz oglasila pa rekla, zakaj je eden od mojih kolegov poslancev iz iste volilne enote kot jaz, pozabil na Belo krajino, ko je govoril o nerazvitosti, manj razvitosti regij, morebiti subregija. Bela krajina ima tudi te težave v povezavi s prometnicami, s cestno povezavo in nadaljnjim razvojem. Morebiti tudi območje proti Kočevski, od kjer so tudi moji kolegi doma, pa vse do Ribnice. Seveda pa je tudi območje, ki pa je nekoliko bolj razvito, kar se tiče prometne infrastrukture in sedaj tudi športne infrastrukture, in pričakujem, da bomo v povezavi z Zakonom o skladnem regionalnem razvoju tudi na področju tovrstnega razvoja naredili korak naprej. Menim, da ta interpelacija je imela svoje vzroke verjetno res v nečem drugem, kot je bilo danes navedeno. Mi je pa všeč še eno dejstvo. Sama sem si nekajkrat zapisala, da tudi kolegi, ki razpravljajo, ne glede na to, ali koalicije ali opozicije, so dali veliko priznanje gospodu ministru za šolstvo in šport kot velikemu politiku, kot velikemu ideologu, poznavalcu politike in da zna za to tudi, ne samo da je velik po postavi, ampak tudi izredno trdno danes odgovarjati, predvsem odločno in z zavedanjem o čem govori. To je danes dokazal, prepričana pa sem, da današnja interpelacija zagotovo zoper ministra oziroma za odstavitev ministra za šolstvo in šport ne bo sprejeta in tudi sem prepričana, da bo minister do konca mandata uspešno nadaljeval svoje delo v prid šolstva, športa, predšolske vzgoje. In pa konec koncev v sami razpravi je nekajkrat poudaril, da je treba tukaj zadeve pogledati realno, o zadevah premišljeno povedati, ne kar tako počez. In zanimivo je bilo, da so bile nekatere razprave nekaterih kolegov in celo predstavitve stališč poslanskih skupin usmerjene v to smer, da so nekateri celo brali proračun, mislim postavke po proračunu, tako da sem res ugotovila, da je ta interpelacija danes pri nekaterih skoraj brez argumentov. In ker so imeli na razpolago razpoložljivi čas, so ga temu primerno tudi uporabili in izkoristili. Zatorej interpelacije zagotovo ne bom podprla. Ne zamerim tistim, ki so si na takšen način nekako vzeli gospoda ministra kot, bi rekla mogoče skoraj kot neko žrtev, ampak on bo od tukaj zagotovo odšel kot zmagovalec. In tudi objekt športnega pomena slovenskega športa je tisti, ki nam veliko pomeni, tudi tistim, ki živimo na obrobju Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Gospod Ziherl, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospodu ministru! Kolegice in kolegi! Če bi me pred letom vprašali, ali bomo interpretirali gospoda ministra, bi vsekakor rekel, da ne, saj je nekako kazalo, da bo njegovo ministrovanje dokaj mirno, brez kakšnih večjih pretresov. V bistvu je stopil na zelo dobro postlano osnovo, saj je bilo veliko problemov saniranih. Sanirano je bilo predvsem opustošenje po tako imenovanem Gabrovem šolskem sistemu. Lahko bi se ukvarjal samo s takimi manj zahtevnimi nalogami, sicer še vedno dosti zahtevnimi, kot jih je danes zjutraj v svojem uvodu že našteval kolega Jelinčič, torej s projekti, ko z nekaj 100 tisoč evri dosežeš veliko večji učinek, kot z 9,4 milijona evrov. Že v preteklosti sem spremljal delo gospoda ministra in sem mu bil za nekatere stvari celo hvaležen. Recimo v tistih časih, ko je svoje študente pošiljal, da so v smislu raziskave v bistvu špijunirali po cerkvah, mi je dal dober izgovor, da mi ni bilo treba iti k maši, ko me je župnik vprašal, kje si bil, sem rekel, da ne upam več v cerkev. Pa vendar preidimo h glavni točki interpelacije, torej k bistvu. Kolegice in kolegi so našteli že cel kup kršitev, sam se bom osredotočil na eno točko. V utemeljitvi za pridobivanje teh sredstev je bilo tudi napisano, da bo najemnina na eno tekmo, ki jo bo dobil seveda nazaj občinski proračun, torej utemeljitev te finančne konstrukcije, da bo 18 tisoč evrov na tekmo. Za cel derbi ne pokasirajo 18 tisoč evrov, torej jih ne morejo vrniti v občinski proračun. Občina ne more zaračunati takih stroškov in je v bistvu najemnina velikostnega razreda tisoč evrov, če je tudi to sploh možno izterjati. Seveda, na tak zavajajoč podatek pri vlogi za razpis bi moral vsakdo odreagirati in najmanj, kar je, bi moral zahtevati dopolnitev vloge. potem ta vloga ne bi bila več tako dobra utemeljena. Vendar, kot so danes že kolegice in kolegi utemeljevali oziroma so že razpravljali, je bilo v samem razpisu narejenih cel kup napak in ne samo napak, celo kršitev zakonskega reda Evropske unije in Slovenije. Torej je vzrokov za interpelacijo več kot dovolj. Pojdimo naprej, na posledice. Ministrstvo je sedaj postalo pomemben soinvestitor pri tem projektu. Ali kaj spremlja, v kaj je investiralo? Polega tega, da je investicija predraga, po nekaterih izračunih bi celo lahko rekli, da so Ljubljančani plačali dva stadiona, dobili enega pa zanič. Kajti prvi vtisi, prva poročila poročajo, da je stadion neakustičen. Kdo pa je delal ta stadion? Ga je arhitektura? Konstrukcijo je delal nekdo s petimi razredi osnovne šole. To je neka začetniška napaka. In na neakustičnem stadionu naj sedaj nastopajo svetovne zvezde, kot je Carreras, Leonard Cohen in obljubljajo zvezde rokenrol scene, ki sigurno ne bodo prišle, kajti one nastopajo na stadionih, kjer je od 50, 60 in 75 tisoč gledalcev. Sam sem bil nazadnje, niti 14 dni ni od tega, ko sem bil na koncertu U2 v Münchnu, 75 tisoč nas je bilo, nobenih težav z akustiko. Pripeljite jih na Stožice, pa bodo peli zidu in poslušalci, gledalci bodo imeli pač popačen vtis. Seveda, to je za start. Kaj se pa nam kasneje obeta? Vedno slabša slabša scena, ker bodo kmalu odkrili, da pač ta stadion ni primeren za neke večje nastope. Po drugi strani, komu pa smo ga gradili? Do nogometa je to mesto mačeha. Klub, skupina entuziastov drži nogomet na nekem nivoju. Centri košarke se selijo drugam, ni več Ljubljana nek sinonim za košarko. Poleg tega še gradbene napake, zamakanje. In kljub temu, da je majhen, da je koma 20 tisoč ljudi, je bil v ponedeljek prometni kaos. 20 tisoč ljudi speljati domov po zaključeni prireditvi. Kaj smo pa naredili? [[oglašanje iz dvorane]] 75 tisoč ljudi nas je bilo v pol ure na avtocesti.
No, jaz mislim, da ne potrebuje vaših komentarjev. On ima besedo.
Poleg tega je bilo prikazano, kot da je to neka rešitev za črpanje evropskih sredstvi, kot da bi pri kakršnikoli drugi alternativi pač denar propadel. In vendar lahko preberemo v časopisju, da je iz bilo iz Ministrstva za okolje in prostor odvzeto del sredstev nazaj v proračun in ker ni bilo državnega deleža sredstev, je propadlo 15 milijonov evrov evropskih sredstev, in sicer namenjenih, mislim da, za čistilne naprave Novo Mesto in nekaj za urejanje voda v Brežicah. Kaj se tam sedaj dogaja, vemo, kako bi bil ta denar nujen. Pri ministru Svetliku, slabo črpanje iz 500-milijonskega sklada za spopad z globalizacijo. Kandidirali so, mislim, za 2,5 milijonov evrov za reševanje Pomurja. Tudi na prometnem ministrstvu visi v zraku 80 milijonov evrov predvsem zaradi nedodelane dokumentacije, kar se po domače lahko prebere, tudi zaradi netransparentnih poslov, ki so se lahko tam odvijali, morda posledice, odjek tega kartelnega dogovarjanja na Zemonu. Torej tudi na drugih ministrstvih črpanje evropskih sredstev poteka slabo in izgovor, da je bilo treba vzeti in takoj porabiti, ne pride v poštev. Poleg tega tudi sam nisem zadovoljen z zagovorom gospoda ministra, razlagal nam je nastanek števila pi [[π]] , pa podobne zadeve, po katerih ga noben ni vprašal, ampak še vedno pa nismo izvedeli nič konkretnega okoli samih točk interpelacije. Ukvarjamo se s prevozi v šolo, ukvarjamo se z vodnim skladom, samo o točkah interpelacije nismo nič govorili. In kljub temu, da nisem nikdar pričakoval, da bo ravno proti gospodu ministru potekala interpelacija, sedaj, ko gledam vse te podatke, mislim, da je kar upravičena in jo kaže podpreti.
Hvala. Besedo ima gospod Mencinger.
Hvala za besedo. Spoštovane, spoštovani! Dejansko iskrene čestitke ministrstvu za zagotovljena sredstva, govorimo o evropskih sredstvih, in pa tudi čestitke Jankoviću, da se je lotil takšnega projekta in ga tudi v bistvu v Ljubljani naredil. Vsi tisti, ki imajo pomisleke o transparentnosti tega razpisa, mislim, da imajo kar veliko vzvodov, da te stvari tudi po proceduri speljejo. Milo kot tako je tudi prijava na konkretno črpanje teh sredstev. Naj povem, da takšno dvorano ne samo Ljubljana, ampak tudi Slovenija dejansko potrebuje. Umeščenost, geostrateško, v samo središče države potrjujejo odlično lokacijo. Tudi vse prireditve, ki so bile v tem času, potrjujejo, če se je človek sprehodil in pogledal registrske tablice avtomobilov, ki so prišli na razno razne dogodke. Tako, da sem prepričan, da je ta dvorana umeščena pravilno in vse čestitke tistim, ki so to v bistvu naredili. Naslednja stvar, ki je, bi rad spomnil na zadnji razpis, ki je bil tik pred državnozborskimi volitvami leta 2008, bil je pa razpis za športne dvorane. V tem delu bi rad poudaril predvsem to, da je milo rečeno, da se je čudno spremenil tik pred zdajci. Jaz upam, da se bo ugotovilo, kaj se je s tem razpisom takrat zgodilo. En dan nazaj smo v tej dvorani poslušali, "sodelovati, sodelovati, iskati skupne rešitve v dobro države Slovenije, nas vseh". Pa resno dvomim, da je bilo to iskreno izrečeno. Bolj se pridružujem tistim, ki nekako ugotavljajo, da je nekaterim bližje, žal, geslo: čim slabše za državo, tem bolje za nas. Naslednja stvar, ki je bila povedana tukaj s strani ministra, ki je predlagatelju razlagal te kriterije in izbiro po teh kriterijih, mislim, da je razumljivo vsem. Dejansko govorimo o prebivalcih na kvadratni meter in o sprejetih sredstvih za posamezno pokrajino. Tukaj bi rad povedal predlagatelju. Če gledamo Gorenjsko, Gorenjska je imela v tem obdobju kar nekaj pomembnih investicij s športnega področja, to je Pokljuka, to je regatni center Bled, to je v bistvu projekt Planice, ki se pelje. In žal moram ugotoviti, da skozi te projekte, ki so nacionalnega pomena, smo tudi mi kot občina nekaj izgubili. Ampak se zaradi tega ne pritožujemo, ker vemo, da so sredstva v tem delu omejena. Če pogledamo Jesenice kot zgodovinsko valilnico hokejistov, če pogledam valilnico reprezentantov, tudi NHL-ovca, moram povedati, da ima mesto 10 % vsega prebivalstva, ki so aktivni člani športnih klubov. Da imamo na območju od Rateč do Rodin sto olimpijcev. Mislim, da je to za knjigo rekordov. Ampak smo se odločili sami, ker ni bilo teh sredstev, in smo sami začeli z obnovo 40 let stare športne hokejske dvorane. Naslednja stvar, ki je, bi želel v bodoče tudi kot poslanec Državnega zbora, da začnemo glede na razmere, ki so, govorim o gospodarskih razmerah, res sodelovati, da v bistvu namenimo kakšno izredno sejo več, kako reševati Slovenijo in kako reševati razvoj Slovenije. Mislim, da je vse preveč poceni demagogije, izrednih sej, ki ustvarjajo nek vtis izrednih razmer in da se vse povprek obljublja vse mogoče, nič pa, kje se bo vzelo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Franco Juri. [[Ga ni.]] Gospod Bevk, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Seveda interpelacije zoper ministra prof. dr. Igorja Lukšiča ne bom podprl. Dosti argumentov smo danes slišali, kako površno in brez potrebne argumentacije je bila pripravljena. Sicer pa ne vem, zakaj se v opoziciji tako razburjate, še manj vem, zakaj ste sploh vložili to interpelacijo zoper ministra prof. dr. Igorja Lukšiča, če pa samo realiziramo projekte iz resolucije o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007 – 2023, ki je bila sprejeta na Vladi leta 2006. Pred nekaj dnevi je ministrica za gospodarstvo mag. Darja Radić postavila temeljni kamen za gospodarsko središče In Prime v Spodnji Idriji, kjer bo korporacija Hidria zgradila inštitut za materiale in tehnologije. 9 gospodarskih središč je bilo v tej resoluciji za obdobje 2007–2023, pa samo to središče In Prime se pod to vlado uresničuje tudi v praksi. Vsi drugi so bili in so samo na papirju, ker projekti niso bili pripravljeni. Minister dr. Lukšič uresničuje projekt nordijskega centra Planica, ki je bil tudi zapisan v tem projektu, v tem naboru projektov za obdobje 2007–2023. Torej v bistvu uresničujemo mi tiste projekte, ki ste jih vi dali kot spisek želja na papir. Konec koncev je projekt Stožice bil, seveda pod drugim imenom, pod imenom Športno-poslovni park Leona Štuklja, vrisan že v vaš zemljevid, ki je sestavni del te resolucije, tako da ne vem, zakaj se potem sploh razburjate in očitate ministru dr. Lukšiču, da je pomagal pri izgradnji tega projekta s tem razpisom in s temi niti ne desetimi milijoni evrov. Pa tudi sicer ta projekt sploh ne bi bil realiziran v tem času sedanje oblasti v Mestni občini Ljubljana, če ne bi naš kolega poslanec Anton Colarič pred devetimi leti podpisal pogodbe glede zemljišč in nakupa teh zemljišč, kjer danes stoji ta poslovno-športni objekt. Naj spomnim, da je bil kolega Colarič takrat podžupan Mestne občine Ljubljana. Kot rečeno, bom glasoval proti interpelaciji zoper ministra Lukšiča, bom pa s tem tudi končal svojo razpravo, kajti rad bi prihranil nekaj časa in mislim, da je 13 ur, kot je predvideno, več kot preveč časa za tako neplodno razpravo, kot je bila marsikdaj danes tudi slišana s strani predlagateljev opozicije. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Črnak Meglič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Minister in ministrica, kolegica in kolegi! Sodim med tiste, ki so kar pretežni del današnje razprave preživeli na tej tako imenovani brezplodni razpravi, o kateri je govoril gospod Bevk, in seveda sem v tem času slišala najmanj trikrat odgovor gospoda ministra na ključne točke interpelacije. Tudi po njegovih odgovorih se mi je potrdilo tisto mnenje, ki sem ga imela že ob prebiranju odgovorov na interpelacijo, da pač gradijo vlagatelji interpelacije na mnenjih, predsodkih in ne na dejstvih. Gospod minister je omenil, da razpise oziroma celotne postopke izvedbe teh razpisov preverja kar 11 inštitucij. Med njimi je ena ključnih, ki sodeluje poleg Ministrstva za šolstvo, tudi SVLR, to se pravi Služba Vlade za lokalno samoupravo. Najmanj, kar bi bilo, bi bilo verjetno treba tukaj interpelirati tudi gospoda ministra za lokalno samoupravo. Če govorimo o tako velikem prepričanju o tem, da bo padel razpis pred evropskimi inštitucijami, potem bi veljalo počakati do časa, ko se bo to zgodilo, in prepričana sem, da vlagatelji interpelacije ne bi imeli prav nobenih problemov, da ministra interpelirate. Tako pa ste v velikih težavah in potrjuje se ta sum, ki se vseskozi vleče čez razpravo, da pravzaprav govorimo o interpelaciji, ki je v funkciji nečesa povsem drugega. No, pa pustimo vsa ta dejstva, jaz se ne mislim vračati k argumentom in protiargumentom. Izpostavila bi samo točko 19 iz interpelacije, ki so jo vlagatelji nekako uporabili spet iz užaljenosti, ker je izpuhtela v zrak ena izmed njihovih volilnih obljub oziroma realizacija njihovih volilnih obljub okrog šolske prehrane. Po zatrjevanju predlagateljev je Ministrstvo za šolstvo potrdilo, da želi za dokončanje športnega parka nameniti 20 milijonov evrov iz proračunske rezerve le teden dni kasneje, ko so bile ukinjene brezplačne dijaške malice, in to naj bi bilo v enaki vrednosti zaradi domnevno varčevalnih ukrepov. To se pravi, zaradi šolske malice, ki se sedaj organizira drugače, kot se je v predhodnem času, naj bi prihranili oziroma naj bi ministrstvo prihranilo 20 milijonov evrov. Že samo bežen pogled v proračun nam pokaže, da pravzaprav Ministrstvo za šolstvo ni v nikakršni meri zmanjševalo sredstva za šolsko prehrano, pač pa jo je drugače organiziralo. Zakon o šolski prehrani je nadomestil predhodni zakon o subvencioniranju dijaške prehrane, ki je gradil na univerzalnem prejemku za malice za dijake, medtem ko je bila prehrana za osnovnošolce docela neurejena. V času, ko se soočamo z veliko krizo in ko so tudi nekateri kolegi poslanci iz opozicijskih vrst opozarjali, kako velike težave imajo starši osnovnošolcev za poravnavanje stroškov za šolsko malico, je bil edini smotrn ukrep, da se prerazporedijo sredstva in se z enakimi vatli nekako pristopi k subvencioniranju tako osnovnošolske prehrane kot tudi dijaške prehrane. V dveh tretjinah je zagotovljeno subvencioniranje dijaške in osnovnošolske prehrane, za tretjino osnovnošolcev in dijakov pa se poravnava znesek v celoti. To pomeni, da se veliko bolj solidarno pristopa k dodeljevanju omejenih družbenih sredstev in da na ta način tisti, ki zmorejo, tudi prispevajo določen del k šolski prehrani, lažje kot tisti, ki tega ne zmorejo. Mislim, da bi to moralo biti docela skladno tudi z doktrino stranke, ki se je v še ne tako davni preteklosti ponašala z nazivom "socialna". Dejstvo je, da je interpelacija zoper šolskega ministra dr. Igorja Lukšiča pravzaprav nek paravan, da za tem paravanom stoji neka senčna interpelacija proti nekomu drugemu. Odgovor na to interpelacijo boste dobili 10. oktobra. Odgovarjali vam bodo neposredno Ljubljančanke in Ljubljančani. In kot sta opozorila že predgovornika, ugotovili boste, da se vam ta manever ne izplača, da bo po vsej verjetnosti župan, ki ponovno kandidira, dobil ne le 62 %, pač pa še kakšen procent več in da to mlatenje prazne slame, ki traja že 9 ur v parlamentu, ne pripomore k ničemer drugemu, kot k temu, da zapravljamo čas in davkoplačevalski denar.
Hvala. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod predsedujoči, gospod minister, ministrica, kot vidim, še drugi minister, vse lepo pozdravljam! Spoštovani resorni minister, danes ste soočeni z interpelacijo z dolžnim ravnanjem opozicije zaradi diskriminatornega in fiktivnega zapisa v razpisu javnih sredstev za športno infrastrukturo. O tem so moji kolegi že veliko govorili in pokazali trdne, jasne dokaze, da je bil ta razpis prirejen. V razpravi bi me predvsem zanimalo, gospod minister, kako je mogoče, da se je zgodilo to vam. Ker sem razočaran, da ste tudi vi pristali, da so vam nadeli jarem Jankovićevega služabnika. Pa ne samo to, vpregli ste se v njegovo razmišljanje in pojmovanje pravne države oziroma politiko dvojne morale – za nekatere je vse dovoljeno, potvoriti vse, spremeniti zakone, jih tolmačiti po svoje in kasirati bajne zaslužke za podjetja, ki so v njegovi orbiti. In ko je kolegica prej govorila, da bo dobil ne vem koliko procentov, je verjetno govorila o provizijah, ki jih bo gospod župan dobil na koncu. Zgodilo se vam je, gospod minister, da ste se spustili na nivo prometnega inšpektorja, ki je zaradi zaščite upravičenih zahtev neizplačanih podizvajalcev in suženjskih delavcev na stadionu proglasil, da je rondo tik pred zrušitvijo, in ga je zaprl. Sam sem postavil poslansko vprašanje ministru Vlačiču, ki mi je že odgovoril. Rekel je, da so objekti dimenzionirani na način, da so tako statično kot tudi dinamično odporni na vse obremenitve, kar pomeni, da je situacija, ko bi objekti lahko predstavljali splošno nevarnost za ljudi oziroma uporabnike, tako rekoč v celoti [[nerazumljivo]] Priznal je, da je prometni inšpektor ravnal v okviru paradržave. Ampak nobene sankcije, nobene odločitve. Namesto da bi minister ponudil odstop, če se mu je to zgodilo. In, gospod minister, jaz vas pozivam, da prenehate braniti ta diskriminatoren fiktivni razpis. S tem postajate lahka figura na županovi šahovnici. In moje razočaranje gre v smeri, kako je mogoče da neka politična stranka, neka opcija spremeni samoniknega intelektualca, kar sem vam nekako priznaval, večkrat sem vam tudi dal kot opozicijski poslanec komplimente, v pravzaprav izvajalca neke politike, ki je servilna, kot je bilo danes že rečeno. Morate braniti celo tajkunske metode. In ker ste danes v odgovoru omenili, gospod minister, ko ste omenjali interpelacijo, ste dejali, da je takšno besedilo neprimerno za zgled mladi generaciji. Zato se jaz sprašujem, ali se vi zavedate, kakšne zglede dajete mladi generaciji. Ampak vi ste pa še univerzitetni učitelj in ideolog neke stranke. Jaz sem pričakoval, gospod minister, o tem smo že včasih govorili, da boste potem, ko so vas na kongresu stranke likvidirali kot podpredsednika stranke, ker je namesto vas podpredsednik postal gospod Potrč, namesto gospe Rihtarjeve pa gospa Potrata in je bilo drugi dan naročeno vsem časopisom, da je to zmaga mladosti. Ker so 20 let starejši, je bila to zmaga mladosti, pomislite! In seveda sem pričakoval, da boste hodili še bolj pokončno, ampak so vas očitno zlomili, drugače v ta razpis ne bi šli. Zato je današnja razprava, gospod minister, predvsem razprava o vrednotah in stanju duha ter stanju družbe. In sem razočaran tudi zaradi tega, in to spada v to razpravo, da je Vlada moje vprašanje, skupaj s kolegom Petkom sva ga naslonila ob to, da je nek univerzitetni učitelj, ki bi moral biti zgled mladim, propagiral fašistične parole, Mussolinijev izrek. In jaz sem vas vprašal, skupaj s kolegom Petkom, kaj bosta naredila z gospodom Golobičem, ki sta odgovorna za vzgojo mladih, da se perfidno simpatiziranje z vzorci polpretekle fašistične zgodovine [[...]]
Gospod Jerovšek [[...]]
Ne, moram to povedati. [[...]]s strani mladih akademskih učiteljev, kot je gospod Luka Juri, ne prenese na mlado generacijo. Pomislite! Zavrnili ste vprašanje. Zavrnili ste na Vladi vprašanje, to se še ni zgodilo v moji 15-letni zgodovini poslanca. Na tako relevantna družbena vprašanja nek politolog, nek [[...]]
Gospod Jerovšek [[...]]
[[...]]zavrne vprašanje skupaj z [[....]]
[[...]]to so bila poslanska vprašanja, mi imamo interpelacijo.
Jaz govorim o tem, kar je danes na sporedu. In seveda je najhujša simbolika in sporočilo, ki gre iz tako izpeljanega razpisa in branjenja nekega diskriminatornega razpisa in branjenja nekih tajkunskih manir, to je, morem reči, da zaskrbljujoče in grozovito. Najprej se vprašajmo, zakaj je bil projekt Stožice tako silno drag. Tu piše, v resnih člankih, že aprila, da stadion Stožice bo dražji od züriškega. Resni analitiki so vedeli takrat, kakšno je stanje. In zakaj je bil gospod Janković zainteresiran za tako silno drag stadion? Tu je primerjalna analiza stadiona. Če bi enak stadion, ne rečem trgovskega centra, ampak enak stadion gradili v Zürichu ali v Nemčiji, bi bil za 20 do 30 % cenejši. Ko bi moralo od tistega proračuna potem 20 % ostati, pa podizvajalci in tisti suženjski delavci niso dobili plačila, ampak so si pa postregle te družine iz te orbite županove. Srbi bi rekli: "Prvo so namerili sebi." Tisto je bilo važno, tisto je moralo biti. Drugi pa niso dobili. Tu ste skočili v pomoč. Pa če bi vsaj pogojevali ta sredstva, da dobijo najprej ti suženjski delavci, ti sramotno poniževani, zasužnjeni ljudje in podizvajalci, da ne bi delali samomorov. Ne, to je šlo v splošno ponikalnico. Zato sem zgrožen in se ne morem s temi sporočili strinjati, kajti to je stalnica v delovanju teh strank. Poglejte, v Slovenski Bistrici, mimogrede, tudi strelski center Gaj iz naše občine je kandidiral, zakaj mu ne bi dali 10 milijonov, pa bi priredili razpis za ta strelski center, če je tako. Zakaj mu niste dali? Ne, na pohodu je ta politika. Za županskega kandidata so te tri stranke postavile ravno te vrednote. Tudi tam je kandidat vaših strank človek, ki je obogatel s tajkunskimi prijemi in ima sedaj težave zaradi plačevanja kreditov in vsega tega. In sedaj že s podžupani, ki so napovedani, da bodo profesionalni, se vidi, da so se obesili na občinski proračun kot rešitev. Sedaj bodo uničili še našo občino. Roke stran od naše občine in denarja naše občine, vam povem! Ker je napovedano že, da bo gospod Godec, ki ga je celo gospod Pahor spodil z železnic, profesionalni župan. Vemo, kam to pelje in kaj to pomeni. Gospod Križanič, se mi zdi, da daje podporo temu. Bo prišel celo v podporo razlagat, kako naj delajo. Kdo je pri Stožicah tihi družbenik tihih družbenikov? Gospod Križanič ve, na kaj merim. Kdo so tihi družbeniki tihih družbenikov tistih izvajalcev? Namesto da bi gospod Križanič zamenjal predsednika nadzornega sveta mariborske banke. Nekoč sem mu rekel, da lisjaki ne morejo kokoši čuvati, pa se je sprenevedal. Sem mu dobrohotno rekel. Podpora taki politiki, takim tajkunskim metodam gre preko vsega in kar naprej tudi preko volitev. Reklamirate takšne kandidate. Saj je čas, da na glas povemo, da se to mora končati in nehajte to podpirati in reklamirati. Spoštovani gospod minister! Je priložnost, nimam nič proti, če vas ubranijo zaradi prejšnjih zaslug. Imeli ste izvirne misli nekoč kot ideolog. Zdeli ste se mi dovolj pokončni. Še enkrat povem, sem razočaran, da so vas vpregli v ta jarem ljubljanskega župana. In ta vaš razpis je grozovita stvar. Ta sporočila o dvojni morali, o dveh kategorijah ljudi v tej državi, enim je dovoljeno vse, bogatenje na račun suženjskih delavcev in vse. To je nesprejemljivo in se mora končati. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javil gospod minister. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Ta razprava se mi je zdela [[...]]
Gospod minister ima besedo.
Ta razprava se mi je zdela različna od drugih, zato sem se javil k besedi. Ni mi vseeno, veste, gospod Jerovšek je vendarle razpravljal iz srca, razočaran je nad tem, kar se mu je zgodilo in rad bi ga potolažil, da njegovo razočaranje ne temelji na dejstvih in ni utemeljeno. Gospod Jerovšek, vas lahko mirno pomirim. Glejte, moram reči, da ste zavedeni, mogoče vas [[...]]
Gospod Jerovšek, prosim. Minister ima besedo.
Če bi bili tukaj zraven vseskozi ob vseh teh trikratnih ponavljanjih [[...]]
Sem bil [[...]]
Ste bili? Ste slišali potem, kako je prišlo do razpisa [[...]]
Cel dan [[...]]
[[...]]je šlo prepočasi, če bi mi prišli z razpisom dosti prej, potem bi bilo več časa, ne samo tri tedne, ampak bi bilo več časa. Ta regionalni kriterij, ki ga očitajo nekateri vaši kolegi, ki ga vi sicer niste omenjali, ampak to je jedro zgodbe, regionalni kriterij, po katerem so bili v tem primeru nagrajeni tisti, ki imajo manj [[...]]
[[...]]to je dvojna morala.
Zakaj je dvojna morala?
Prosim, brez [[...]]
Tisti, ki imajo manj, so upravičeni od države, da dobijo več. Kakšna dvojna morala?! Se pravi, da tisti, ki nima [[...]]Moderni Robin Hood vzame tam, kjer je, in da v lastni žep. A to bi vi? To se mi ne zdi korektno. Glejte, jaz sem za to, da mi dajemo sredstva v skladu z dogovorom. In ta dogovor je sprejel Državni zbor leta 2000, da vodimo politiko na področju investicij, tudi športnih, tako, da dobijo vsi državljani približno enak dostop do tega. In to je bil ta razpis. Zato vas lahko potolažim, da ne gre za dvojno moralo, da vse te zgodbe, tajkunske, podtajkunske, nimajo nič z menoj. Nič. Moj dohodek je malo manj kot 1000 evrov na družinskega člana. Imate lahko vpogled vse te dohodke. Nimam več in sem s tem zadovoljen, sem zadovoljen. Se mi zdi pa prav, da tisti, ki nimajo, da dobijo možnosti. Prej je bila tukaj omenjena tudi občina Medvode. Jaz sem iz občine Medvode, ki je bila ena od teh, ki jih je gospod Jelinčič prej navajal, da ni dobila sredstev. Škoda, škoda! Bi si želel, iz tistega razpisa, ki je bil pač premaknjen, prestavljen v leto 2011, 2012 oziroma zdaj zna biti celo še naprej. Ampak mi imamo še sredstva na razpolago, evropska sredstva, kot sem rekel prej 5 milijonov, in gotovo bo še kaj ostalo, po moji oceni 7 milijonov, in bomo šli zdaj takoj v razpis, tako da bomo v letu 2011, ko bo to možno črpati, kajti šele v letu 2011 je to možno črpati. Prej je gospod Pukšič spraševal, zakaj nismo vsega tega razpisali. Zaradi tega, ker so tukaj neka pravila, kdaj se lahko kakšna sredstva počrpajo. In teh 5 milijonov in še kaj več se bo dalo počrpati v letu 2011. V razpis bomo šli čim prej, tako da bo možno ta sredstva takrat začeti črpati. Vsaj malo upam, da sem vas, gospod Jerovšek, potolažil, da nisem skrenil z nobene poti. Jaz sem še vedno na isti liniji, moji liniji, delam v skladu z lastno vestjo, še vedno bova lahko igralo košarko skupaj in po mojem ni nobenega razloga, da tukaj sejemo kakšen razdor ali pa nemir v tej točki.
Hvala. Želite repliko? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, upam, da ste razumeli, da moje govorjenje o tajkunskih metodah ni letelo na vas, ampak, da sem razočaran in da se mi smilite, da jih morate braniti. Metode, ki jih izvajajo drugi. Če trdite, da je bil tukaj princip enake dostopa, s tem se pa ne strinjam. Ne me prepričevati, da je Ljubljana najbolj revno področje v Sloveniji, da so drugi v zgodovini dobili več. In da je predvsem Podravska regija, o tem je prej gospod Rožej govoril, privilegirana regija. To ni res. Vprašam vas, koliko je vaš predhodnik, gospod Gaber, izvedel samoprispevkov za šole in telovadnice tukaj v Ljubljani. Koliko je bilo samoprispevkov? V naši občini so za vsako investicijo občani plačevali. Je to enak pristop? Ljubljana ni imela samoprispevkov že od pamtiveka za šolski prostor. In to je enak pristop? Vem, da branite takšen enak pristop, ko morajo eni plačati vse sami, si skopati vodovod in vso infrastrukturo, kar smo si tam na Štajerskem delali, tu pa je vse postreženo na mizi in temu se pravi enak pristop. Tega enakega pristopa, gospod minister, niste uporabili in zaradi tega pravim, da če to branite, da so vas zlorabili in da ste se potem na podlagi tistega kongresa, ki vas je tako likvidiral politično, spremenili in da skušate rešiti na ta način, da se še bolj uklanjate tistim, ki so vas politično praktično degradirali. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Frangež.
Nekaj mnenj je bilo danes izraženih o tem, kako je ta interpelacija pravzaprav namenjena sesuvanju Zorana Jankovića pred lokalnimi volitvami. Jaz mislim, da ta diagnoza ne drži. Jaz mislim, da je namenjena temu, da pokaže celi Sloveniji, kako zelo je ta oblast zlizana z Ljubljano, in na ta način volivkam in volivcem nekaj tednov pred lokalnimi volitvami zagabi vladno politiko do konca, da jih absolutno odvrne, da bi volili katerokoli od vladnih strank. To je namen. Narediti tisto, kar je Janez Janša po volilnem porazu leta 2008 na nek način napovedal, da je Ljubljana premagala vso ostalo Slovenijo. Veste, to je en teren, ki zna biti v naših volilnih okoljih zelo hvaležen teren. Moje mesto ima župana, za katerega še danes velja, da je največji borec za Maribor. Ta prepad in ta spopad, večni derbi med Ljubljano in Mariborom, je tema, na kateri se malo segrejejo lokalpatriotska čustva. Ampak povejte mi, kako neki naj bo človek kredibilen, verodostojen v tem, ko ministrom in ministricam te vlade predlaga, "bodite pozorni na te potrebe, ki jih imamo v Mariboru, na te potrebe, ki jih imamo v Podravju", če hkrati negira, da obstajajo tudi druge objektivne potrebe v tej državi. Da je dejstvo, da je Prekmurje, da je Koroška, da je Bela krajina ali Kočevska danes gospodarsko v drugačnem položaju, kot je Maribor. Jaz mislim, da se to pričakuje od poslank in poslancev Državnega zbora, ki so poslanci vsega ljudstva, res pa je, da so izvoljeni v svojih lokalnih sredinah, ampak to verodostojnost nam daje prav zavedanje, da znamo oceniti stvari in neke objektivne potrebe ljudi ali posameznih okolij. Včeraj smo imeli tukaj zakon o Mariboru. Izjemno hvaležna tema za to, da se trkamo Mariborčani po prsih, povemo, kako smo ubogi in da terjamo od države pomoč. Da. Do tiste točke, dokler v tej državi ne bo več nikogar, ki bi bil v slabšem položaju, kot smo mi. Pa so objektivno po vseh statističnih kazalcih, po kakovosti življenja ljudi in predvsem po priložnostih, ki jim jo daje obstoječa infrastruktura, da poskrbijo zase, so mnoge regije v bistveno slabšem položaju. In tako je tudi v tem razpisu. Če pogledamo na generalno razvitost, seveda Ljubljana nima nobene možnosti, da pride zraven in tako je prav. Če pa pogledamo na ožje specializirane kriterije, pa lahko vidimo, da je na nekaterih področjih Ljubljana v slabšem položaju, kot so nekatera druga območja v državi. Jaz se s predgovornikom redko strinjam, ampak danes se strinjam. Ta razprava je razprava o vrednotah in stanju duha. In zdi se mi, da z mnogimi dejanji slovenska opozicija prispeva zelo aktivno k temu, da se stanje duha v tej državi poslabšuje in da se izgublja vera v sleherne družbene vrednote. Jaz mislim, da je to v temeljnem ozadju političnih akcij, ki jih imamo vedno znova priložnost opazovati v tem parlamentu. Vendarle bi moralo biti neko zaupanje do države. Do tega, da damo našim ljudem vedeti, da v teh težkih časih, ko so mnogi brez službe, ko mnogi ne vidijo perspektive v jutrišnjem dnevu, vendarle vedeti, da se v to državo lahko zanesejo. In jaz sem prepričan, da se lahko v to državo zanesejo. Še več, prepričan sem, da bi se lahko v državo zanesli tudi, če bi jo vodil Janez Janša, ker skušam pogledati na materijo stvari takšno, kakršna je. Ne pa tako, kot ustreza naši volilni bazi, kot ustreza vsakokratnim političnim potrebam.
Jaz bi vas opozoril, da je interpelacija gospoda Lukšiča ne Janeza Janše.
Hvala lepa, gospod Cukjati, ampak govorim o materiji te interpelacije in o vzrokih za to interpelacijo, spoštovani gospod podpredsednik. Veste, in spet bom nadaljeval na tem večnem spopadu med Mariborom in Ljubljano; nekateri predvsem v Mariboru zelo vztrajno dokazujejo, da trije mariborski poslanci iz vrst Socialnih demokratov za Maribor ne naredimo nič. Ampak poglejmo, kako zelo je bila ta vlada ne naklonjena temu Mariboru. Športni stadion Ljudski vrt, ki je res produkt razpisa ob koncu vladavine prejšnje vlade, je zaradi napak, ki jih je storil Mariboru, bil na točki, ko je bila velika nevarnost, da se projekt ne bo nadaljeval. Spomnite se lahko teh zgodb iz medijev. Minister Lukšič je po posredovanju treh mariborskih poslancev izkazal naklonjenost temu Mariboru in na podlagi te izkušnje lahko rečem, minister Lukšič je verjetno Mariboru pa tudi mnogim drugim krajem v Sloveniji izjemno naklonjen, ampak terja nekaj, da gredo stvari "po regelcih". In tako je zahteval tudi v tem primeru. In danes smo pred tem, da bomo čez nekaj tednov ta Ljudski vrt in njegovo drugo fazo svečano odprli. Da ne govorim o gondoli, da ne govorim o univerzijadi, o evropski prestolnici kulture, evropski prestolnici mladih, o lutkovnem gledališču, o cestni infrastrukturi, ker imamo že dve leti sredstva v proračunu za neke namene, pa Maribor ne poskrbi za to, da bi se ta sredstva lahko koristila in da bi se recimo južna obvoznica zgradila. In v takšnem razpoloženju smo potem soočeni z očitkom, "ja, vi mariborski poslanci, Čepič, Potrata, Frangež, vi za Maribor nič ne zrihtate". Jaz mislim, da mi svojo nalogo korektno opravimo. Spoštovani gospod podpredsednik, govorim o tem zaradi tega, ker so danes mnogi od predlagateljev te interpelacije klicali vest poslancev iz drugih krajev po Sloveniji, ne iz Ljubljane, naj reagiramo na to krivico, ki se dogaja vsej ostali Sloveniji, samo ne Ljubljani. Govorimo o tem, ker to je pravi politični motiv, da je ta interpelacija pravzaprav bila vložena. Stožice zame nikoli ne bodo nacionalni spomenik. Lahko ste mnogi nanje ponosni, jaz bom nanje mogoče ponosen takrat, ko se bo ljudem, ki so na tem objektu delali, podizvajalcem in podjetnikom, poravnalo tisto, kar jim pripada. Če me kdo v teh časih kliče obupano, so to podjetniki, tudi z mariborskega konca, ki želijo vedeti, kaj bo država storila za to, da se ta objekt konča in da ljudje pridejo do plačil, ki jim pripadajo. Slovenska šola in šport sta področji, na kateri smo lahko ponosni. Jaz predlagam, da ostaneta polji, na kateri bomo tudi naprej ponosni, ki bosta združevali to Slovenijo, ker sta preveč pomembni za narodno samozavest in sposobnost naših ljudi, da bi ju obremenjevali s kratkoročnimi političnimi potrebami, še posebej v času pred lokalnimi volitvami. Igorja Lukšiča poznam dolgo in vem, da je dober garant za to, da šola in šport v Sloveniji ostaneta takšna, kot sta bila doslej.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani zbor, spoštovani minister, ki verjamem, da nekje v drugem prostoru posluša nadaljevanje te razprave! Že moji kolegi so povedali, in z njimi se povsem strinjam, da je interpelacija, s katero se danes ukvarjamo, zasnovana na trhlih nogah, kar se tiče utemeljenosti, tehtnih razlogov ali resnih argumentov. To prav dobro ve tudi predlagatelj. Čemu torej sploh danes in tukaj predlagatelj uprizarja hepening, ki smo mu priča in v katerem moramo celo sodelovati, seveda ne po svoji volji in tudi brez racionalnega razloga; sama tako pač ocenjujem to interpelacijo. Ne samo, da predlagatelj interpelacije podcenjuje koalicijske poslanke in poslance, ministra dr. Lukšiča in posredno Vlado, predlagatelj očitno podcenjuje volivce, javnost in še posebej športno javnost. Saj vemo, da ta cirkus danes uprizarjate z namenom narediti vtis na volivce tik pred lokalnimi volitvami, še posebej na volivce v Ljubljani, ker vaša huda bolečina je prav ta, da vam ljubljanski volivci niso pretirano naklonjeni in da je bila doslej Ljubljana za vas velik objekt političnega poželenja, neuslišanega poželenja. In vse kaže, da bo tako tudi poslej. Tudi ta nespametna interpelacija bo k temu znatno pripomogla, o tem ne dvomim, in v tem smislu smo vam lahko mi, tu na tej strani, lahko celo samo hvaležni. Zame ni nobenega dvoma o tem, da je Ljubljana, prestolnica naše mlade države, potrebovala stadion in dvorane v Stožicah. Kot je bilo zame nekaj povsem normalnega, da je bilo pri zadnjem svetovnem prvenstvu v smučarskih poletih treba najti denar za rekonstrukcijo letalnice. Pa ne zato, ker sem sama doma v Kranjski Gori ali ker je bil moj stari stari stric neposredno zaslužen za to, da so se zgradile prve skakalnice pod Poncami, ampak zato, ker je danes Planica naš nacionalni ponos; tu smo si lahko edini. In prav tako mi je jasno, da bo treba, na primer, najti denar za to, da se dokonča rekonstrukcija in obnova ljubljanske Opere, pa ne zato, ker je vaš prejšnji minister Simoniti podpisal pogodbo o začetku gradnje, pa nemara takrat ni vedel, da ne bo zadosti denarja predvidenega v proračunu. Ampak tudi ljubljanska Opera je naš nacionalni ponos. Torej predlagam, da se teh stvari lotevamo racionalno. Minister je sam že uvodoma danes pojasnil, kako je bilo z javnim razpisom za Stožice, kdo in pod kakšnimi pogoji se je nanj prijavil. Vendar pa ste za to gluhi, argumentov pač nočete slišati. Še več, prav prisrčno ste se smejali in posmehovali, ko vam je minister utemeljeval, da je Sloveniji za ta projekt uspelo pridobiti tudi znatna evropska finančna sredstva in da bi bilo skrajno nespametno ne črpati jih zdaj in tukaj ter pravočasno. Še najbolj prisrčno pa so se smejali tisti, ki so danes tu tudi najbolj glasni, ki so v svojem mandatu botrovali škodljivi odprodaji, na primer, Slovenske industrije jekla, kjer še danes ne vemo, kam je potonilo 200 milijonov evrov, v čigavih žepih je ta denar pristal. In to niso bila evropska sredstva, to so bila sredstva naših ljudi. In seveda tistim, ki so botrovali škodljivi pogodbi o odprodaji Iskraemeca, kjer je več sto delavcev izgubilo delo in ostalo na cesti. Prejšnji ministri pa še danes govorijo, da je bila prodaja Iskraemeca Egipčanom dober posel ali bolje rečeno, dober "kšeft". Ampak seveda, za koga? Lepo vas prosim! Pojdite v Kranj in to pripovedujte tistim, ki so zdaj po vaši zaslugi brez dela, njihov know-how in odlična blagovna znamka pa sta pristali v Egiptu! In zdaj na koncu seveda razumem, zakaj vam ni všeč beseda "šalabajzer". Medtem sem šla pogledat, kaj to pomeni, in večinske oznake govorijo o tem, da beseda "šalabajzer" pomeni nekoga, ki se ga nič ne prime, in nekoga, ki se ničesar ne nauči tudi iz svojih lastnih napak. Danes bi lahko rekla, da se je tu uveljavila še ena nova razlaga, da beseda "šalabajzer" pomeni tudi tistega, ki jemlje z veliko lopato takrat, ko ima priložnost, hkrati pa vpije: "Primite tatu!" In skrajno nepošteno se mi danes zdi izrabljati tovrstno neutemeljeno interpelacijo. Jaz ji ne bom rekla, da je "šalabajzerska", trdim pa, da je skrpucalo,kot je bilo že rečeno s te naše strani, ker jemljemo denar in čas našim davkoplačevalcem. Te rožice, ki jih danes sadite tukaj, ob volitvah ne bodo cvetele in ne bodo dehtele, pa če bi še tako neutrudno ponavljali tisto besedno zvezo: Iz Ježce čez cesto, v Stožce po rožce. Veste, pri teh besednih zvezah, saj ste videli, bolj kot jih ponavljate, prej se vam bo zapletlo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Han.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, oba ministra in kolegi in kolegice! Po devetih urah je težko dodati kaj bolj modrega, pa vendarle se bom ustavil pri nekaterih stvareh in skušal tudi jaz dati prispevek k temu, da je ta interpelacija, ki ste jo spisali, resnično nadomestek za tisto, kar vam je bilo vzeto, da bi Jankovića in Ljubljano očrnili kar se le da. Jaz verjamem, da vam danes to ne bo uspelo. Še več, ta vaš ljubi Janković in ta vaša Ljubljana bosta danes še pridobila pri tej interpelaciji. Ne morem se znebiti občutka, ko poslušam vaše očitke na to interpelacijo, da ne gre za napad na gospoda Lukšiča, ampak gre za čisto predvolilno, ne vem, ali je to soočenje, borbo. Moram reči, da vam vnema pada, gospodje, zelo vam vnema pada. Na prvi interpelaciji, ko ste interpelirali gospo Kresalovo, se vas je 14 prijavilo, danes, ko interpelirali gospoda Lukšiča, se vas je prijavilo samo 8 k razpravi, ker verjamem, da imamo tako televizijske kampanje kot tudi terenske. In večina od vas je na terenski kampanji, pa bi bilo mogoče tudi fino, da bi kdo od vas bil na terenski kampanji, da ne bi bil na televizijski. Ker takšnih neumnosti, ki sem jih danes slišal v tej dvorani, je skoraj nemogoče. Da bom še malo bolj telegrafski in malo bolj plastičen, kar se tiče interpelacije v številkah. 69 točk ima ta interpelacija. 34 točk se nanaša na Ministrstvo na šolstvo in šport. 12 točk od tega se dobesedno ponovi. 17 točk je namenjenih samo vprašanjem posojila bank. To je tista izredna seja, ki ste si jo tako želeli, pa vam ni uspelo. 18 točk je potem še istih točk, ki sta jih SDS in SNS dali in zahtevali v marcu. 4 točke so dobesedno prepis interpelacije gospe Kresalove. Zanimivo, to, kar so tudi že moji kolegi povedali in tudi minister Lukšič, tam celo pišete v ženskem spolu. In tako naprej, da ne bi našteval. V glavnem, gospodje in gospe iz opozicije, če bi res želeli, da bi interpelacija uspela, bi se vam morala pridružiti še Slovenska ljudska stranka s podpisi. Gospod Jelinčič bi lahko bil malo bolj vsebinski in ne bi bral samo programa oziroma neke številke, ker ni imel vsebine za to interpelacijo in tako naprej. Želim vam veliko uspeha v Ljubljani na lokalnih volitvah, ampak verjamem, da vam ne bo uspelo. Jaz interpelacije ne bom nikdar podprl zoper ministra Lukšiča. Moram vam nekaj povedati, minister Lukšič je izredno dober minister. Ni reševanje šolstva samo v denarju. Jaz osebno od Ministrstva za šolstvo nisem dobil nobenega denarja v občini, ko tako radi govorijo, kaj občine dobijo. Smo pa dobili pomembne vsebinske rešitve: da smo glasbeno šolo povečali, da smo dobili na podružnični šoli še en oddelek in tako naprej. Tudi tako se rešuje izobraževanje v tej naši Sloveniji. Še enkrat, interpelacije ne bom podprl in vam želim veliko sreče kdaj drugič. Hvala.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite.
Gospod predsedujoči, kolega Han je prostodušno priznal, da razume to razpravo kot predvolilno kampanjo. In ker je županski kandidat, bi bilo korektno, če bi se sam odpovedal temu. Ampak ker imate na seznamu nekaj županskih kandidatov, pa prosim, da zaprosite kolege, da se tukaj odpovedo županski propagandi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Danes torej razpravljamo o interpelaciji zoper ministra za šolstvo in šport, dr. Igorja Lukšiča, ki smo jo vložili v Slovenski demokratski stranki. To interpelacijo pa smo vložili zato, ker obstaja resen sum, da je ministrstvo, ki ga vodi dr. Lukšič, prikrojilo pogoje razpisa, tako da je ustrezalo to samo enemu in točno določenemu projektu. In tukaj je glavni problem, ne pa v tem ali si kdo želi stadion v Ljubljani ali ne. Glavni problem je v tem, da so se mimo zakona prikrojili pogoji za razpis. To pomeni, da je Ljubljana dobila deset milijonov evrov. No, nekaj manj. Prav nič od tega pa ni dobila kakšna druga regija ali pa kakšno drugo mesto, pa so se ravno tako prijavili na ta razpis! Na primer Koper. Že prej je kolega Juri iz Socialnih demokratov povedal, da bi si v Kopru želeli in da bi bili zadovoljni tudi že z enim samim milijonom evrov. Ampak ne. Vse je bilo treba dati v Stožice v Ljubljani, ker se je gospod Zoran Janković zakalkuliral pri svojih izračunih pri izgradnji stadiona Stožice. Seveda bi bilo dobro, da bi minister Lukšič, ki ga zdaj ni z nami v dvorani, povedal, ali je po njegovem mnenju bil postopek za dodelitev javnih sredstev izpeljan zakonito ali ne. Po našem mnenju postopek ni bil izpeljan zakonito. Ampak od njega nisem danes slišala še niti enega samega argumenta, ki bi demantiral te naše navedbe. Dobro bi bilo tudi, da bi minister Lukšič odgovoril, ali se mu zdi takšno ravnanje do ostalih regij diskriminatorno ali ne. Tudi na to do sedaj, pa sedim tukaj že precej ur, nisem slišala še nobenega odgovora spoštovanega ministra. Dobro bi tudi bilo, da bi minister odgovoril, ali se mu to morda ne zdi neenakost pred zakonom. Tudi na to žal nismo od spoštovanega ministra dobili do sedaj še nobenega odgovora. Sama menim, da za razliko od koalicijskih poslancev, ki danes tukaj govorijo, da ni važno, da ni pomembno, v kakšnem času se je gradil projekt Stožice, sama pravim, da je še kako pomembno, v kakšnem času se je gradil takšen megalomanski projekt. Jaz osebno nimam popolnoma nič proti takšnemu objektu, mislim, da ga Ljubljana krvavo potrebuje, vendar pa bi lahko počela to bolj odgovorno in bi ta projekt zamaknila za tiste čase, ko v tej državi ne bi imeli tako hudih finančnih težav, predvsem gospodarskih, da ne govorim o posameznikih, ki imajo hude socialne in finančne stiske. Nimajo niti za osnovno preživetje. Zato jaz vidim spornost tega projekta, ne v sami naravi. Tega Ljubljana zagotovo potrebuje, ampak ne na račun delavcev in na račun takšnih žrtev, ki ste jih bili sposobni vsi skupaj očitno požreti samo zato, da se izpelje ta projekt. To je glavni problem, in na to je treba opozoriti. In jaz ne vidim razloga, da je ta razprava zato brezplodna, kot je bilo rečeno na nasprotni strani. Ta razprava nikakor ni brezplodna. Jaz sem prepričana, da marsikdo, ki nas zdaj gleda, ugotavlja, kako živi in kaj so nekateri iz koalicijske strani zagotovili za to, da je bil nek projekt izpeljan. Ljubljana si zasluži takšen stadion, brez dvoma, tukaj ni nobene dileme, vendar pa mislim, da bi to morala storiti takrat, ko je zmožna to finančno realizirati. Predsednik Vlade je v enem izmed svojih nagovorov tukaj, ko je branil ministra za šolstvo in šport dr. Igorja Lukšiča, med drugim dejal, da gre za državotvorni projekt, ki pa mu je tik pred zdajci zmanjkalo denarja. Se pravi, nekdo se je preprosto zakalkuliral. Projektu je pač zmanjkalo denarja, in to takšnemu velikemu projektu, za katerega se ve, da je treba dobro pogledati, kakšne so finančne zmožnosti in ali je takšen projekt finančno vzdržen. 10 milijonov evrov je potem dr. Igor Lukšič namenil temu projektu, ker je bil pač razpis prikrojen točno za ta določen projekt. Ampak, spoštovane kolegice in kolegi, približno 30 milijonov evrov še vedno ostaja nekje v zraku, ki jih mora gospod Janković od nekje dobiti, ker je moral realizirati ta projekt pred volitvami. Če mene slučajno spomin ne vara, se je imel gospod Janković vedno za izjemno dobrega menedžerja, pravzaprav vrhunskega, ampak verjetno v tistih časih, ko je bil predsednik uprave Mercatorja, je bilo lažje priti do denarja, ker je pač svoja sredstva dobival direktno iz države. Zdaj pa se je pri tem projektu odločil, da se bo šel zasebno-javno partnerstvo, ampak v tem primeru pa gospod Janković žal ni več znal izračunati finančnih sredstev, potrebnih za izpeljavo tega projekta. In uštel se je ravno pri svojem največjem projektu. S tem neodgovornim in negospodarnim ravnanjem pa je kljub vsemu temu blišču in lepoti konfiguracije, ki ga nedvomno predstavljajo Stožice, finančno obremenil še prihodne generacije. In to je problem. In jaz imam počasi že dovolj stavkov, da smo v opoziciji, še posebej v Slovenski demokratski stranki, proti stadionu. Nihče ni proti stadionu. Ampak treba je opozoriti na to, da ta izgradnja ni finančno vzdržna in da imamo zaradi tega velik problem. Ni problem v stadionu, problem je, na kakšen način je bil projekt izpeljan, prvič. Drugič, ni problem v stadionu, ampak problem je v tem, da so se z izgradnjo, žal, poteptale tiste osnovne, elementarne človekove pravice, saj so ljudje delali v nenormalnih razmerah in nekateri za to delo niso dobili niti plačila. In tukaj se je vratar slovenske reprezentance pravzaprav najbolje izrazil, ko mu je novinar postavil vprašanje, kako se danes počuti ob otvoritvi stadiona Stožice. Pa je zelo lepo povedal, da ni nič narobe, da je fajn, da imamo stadion Stožice, ampak še bolje pa bi bilo, če bi delavci za to izgradnjo dobili tudi plačilo. In tukaj je tudi eden izmed ključnih problemov tega projekta. In tretjič, ni problem v stadionu, ki ga zdaj imamo, problem je v tem, da se je moralo veliko stvari prikrojiti, da se je lahko ta izgradnja pripeljala do konca. Moram reči, da sama seveda podpiram to interpelacijo, ker menim, da je treba opozarjati na takšne stvari, ki sem jih zdaj povedala. Bi pa na koncu predlagala gospodu Jankoviću, da morda sam vloži v ta objekt svoja lastna sredstva, glede na to, da je dejal, da gre za ekonomsko vzdržen projekt, in glede na to, da je dejal, da je to projekt, ki bo prinašal finančne dobičke. Kolikor je meni znano, je gospoda Jankovića revija Manager uvrstila med najbolj bogate Slovence v tej državi, tako da jaz mu res predlagam,da denar, namesto da ga jemlje od davkoplačevalcev in od te države, nameni kar iz lastnega žepa. Mislim, da bi bilo to zelo dobro.
Hvala. Besedo ima gospod Potrč.
Hvala lepa. Skrbno sem proučil interpelacijo, odgovor ministra dr. Lukšiča, pa tudi današnjo razpravo. Rad bi uvodoma ugotovil, da je vložena interpelacija o delu in odgovornosti ministra za šolstvo in šport, ampak samo in izključno povezano z razpisom, vezanim za Stožice. In tudi današnja razprava je pravzaprav dala prav in pohvalila marsikatero ravnanje in politiko Ministrstva za šolstvo in šport. Edina diskusija je bila povezana z gradnjo parka Stožice. Drugič, rad bi tudi ugotovil, da so se poskušali poslanke in poslanci opozicije na vsak način truditi, da bi prikazali, da gre res samo za razpis, čeprav so dejansko govorili o vsem drugem. Hoteli so pokazati, da tudi sami želijo in vedo, da Ljubljana in Slovenija potrebuje park Stožice, hkrati pa govorili, da je slabo financiran, da ne bo dal rezultatov in podobno. Želeli so povedati, da se zavedajo, da gre samo za vprašanje financiranja in razpisa, hkrati pa govorili o sedanjem županu, njegovi aktivnosti in podobnem. Na vsak način so želeli prikazati, naj Slovenke in Slovenci vemo in razumemo, da spoštujejo, da imajo tudi oni Ljubljano kot glavno mesto in da tudi Ljubljana potrebuje svoje objekte. In hkrati pri vsaki priložnosti povedali, da pa čisto prav to, kar smo naredili, ni, ker imamo neenakomeren regionalni razvoj in podobno. Hočem reči, da ste bili v velikih stiskah, kako naprtiti ministru dr. Lukšiču krivdo za razpis in za odločitev o sofinanciranju parka Stožice. In to se je danes, tako sem jaz to čutil, v vaših razpravah tudi zelo, zelo jasno pokazalo. Ena sama točka je ostala, na kateri ste bolj ali manj, ne vsi, ker je tudi razumljivo, da niste vsi enako govorili, vztrajali, to je pri vprašanju samega razpisa in njegove diskriminatornosti. Priznali in pristali ste na to, da je bil razpis potreben zato, da bi se porabila sredstva, ki bi sicer lahko zapadla, in da tu pravzaprav ugovora ni. Govorili ste o tem, da je slabo, da je bil razpis na hitro opravljen, ampak z nekaj, kot smo Štajerci rekli, "knedla v ustih", ker ste vedeli, če ne bi bil opravljen dovolj hitro in če ne bi bil razpisan na ta način, da velja že za začete objekte, ta denar ne bi bil potrošen. In tu kaj veliko argumentacije tudi ni bilo. In zadnja trditev, ki je bila, da pogoji razpisa niso bili ustrezni, ker so temeljili na tem, kako so športni objekti razporejeni po slovenskih regijah, ne pa splošno, kakšna je razvitost slovenskih regij. Reči, da to ni eden od možnih kriterijev, nihče od vas ni upal. To je eden od možnih kriterijev. In če je eden od možnih kriterijev, potem lahko razumemo različno. Vsak razpis, ki določi kriterije, tudi določi, kdo v okviru tega razpisa in kriterijev lahko sodeluje, kdo je pa zaradi teh kriterijev iz razpisa izločen, ker teh kriterijev enostavno ne izpolnjuje. In če vi trdite, da v takšnem razumevanju vsak razpis ni diskriminatoren, potem ne vem, kaj lahko še rečemo. Ja, vsak je diskriminatoren, ker postavi pogoje, kdo se lahko na razpis prijavi in , kakšne pogoje mora tisti prijavitelj izpolnjevati, da bi lahko bil izbran. In samo to je naredil tudi ta razpis, s tem da lahko, ampak niste, ker veste, da to ni mogoče, diskutiramo o tem, ali so bili pa pogoji, ki so bili vezani na pogoje športa, pravi za ta primer. Vse drugo, drage gospe in gospodje, je lahko samo vaša predpostavka, vse drugo so lahko nedokazane obtožbe, vse drugo so lahko insinuacije. In tega ste se zelo zelo bogato tudi danes posluževali. To je razlog, da interpelacije in predloga za razrešitev ministra dr. Lukšiča ne bom podprl. Hvala.
Hvala. K besedi je javil gospod Vizjak kot predlagatelj.
Hvala lepa. Kar nekaj argumentov je, zakaj se v imenu predlagateljev moram ponovno oglasiti. Prvič. Res je, vsak pogoj prijave na razpis in tudi merila so odsev želje, da se usmeri razpis v financiranje nečesa, kar je treba z razpisom financirati. Ampak ta merila in pogoji ne smejo biti takšni, da izločijo nekatere, da sploh ne morejo biti izbrati. In to se je v tem primeru zgodilo, spoštovani gospod Potrč. Zakaj? Zaradi tega, ker je po regionalnih merilih kar 5 statističnih regij, ki ne morejo biti izbrane na tem razpisu. Govorim o Podravski regiji. Tudi če bi ne vem kako fantastičen projekt v Podravski regiji prijavili, ne bi mogel biti izbran, ker ne bi zadostil regionalnega kriterija. To je dejstvo. Ti razpisni pogoji so diskriminatorni, ne do te meje, da se cilja na kakovost projekta, ampak da se določene regije, ne glede na kakovost projekta, izločijo. To ni v redu, in to je diskriminatorno in v nasprotju s slovensko in evropsko zakonodajo. Poglejte, pa še nekaj. Tukaj je že poslanski kolega na to opozoril. Minister za šolstvo je kot izločitveni kriterij štel tudi investicije na slovenskem podeželju, to se pravi, tam, kjer so se te investicije šli, so imeli kar precejšnje kvadratne metre športno-rekreacijske infrastrukture, glede na prebivalca. A veste, kako je bila v zadnjih desetletjih financirana ta športna infrastruktura? Velikokrat in večinoma s samoprispevki. Pa vas sprašujem, koliko samoprispevkov je bilo izvedenih v glavnem mestu. Saj govorimo o investiciji v glavno mesto. Seveda je to zelo pomembno. Zelo pomembno je. In sedaj je to, ker je tam dovolj te športne infrastrukture, to izločitveni kriterij, pri merilih je to kot kazen. To se pravi, kraji, kjer so to delali, so sedaj kaznovani. To je dejstvo. Spoštovani predstavniki koalicije, ni samo to problem v tem razpisu. Jaz sem opozarjal na uredbo, ki govori o postopkih in možnostih dodeljevanja kohezijskih sredstev. 16. člen te uredbe pravi, da je možno dati in financirati upravičene stroške posameznega projekta tudi za nazaj, za že opravljena dela, vendar pod določenimi pogoji. Eden izmed teh pogojev je, da so bila dela oddana po zakonodaji, ki ureja javna naročila. Mene zanima, ali je zasebni partner, ki je vsa ta dela oddal, že do sedaj opravil to v skladu z zakonom o javnih naročilih, kajti sicer ni mogoče za nazaj dodeljevati javnih sredstev oziroma državnih pomoči. Med javna sredstva pa štejemo tudi evropska in nacionalna sredstva. Največji nesmisel je pa to, da ne bi mogli teh sredstev porabiti letos. V Sloveniji je kar nekaj projektov s športno infrastrukturo, ki so pripravljeni, so se začeli izvajati, pomembnih projektov, pa se sploh niso mogli prijaviti na ta razpis. Tipičen primer je gradnja športne dvorane v Brežicah, ki se je začela graditi pred 14 dnevi in bi bila lahko deležna sofinanciranja, tako bi bilo moč tudi za to športno dvorano porabiti evropska sredstva. Torej ni res, da je to edini projekt, na katerem je bilo možno "skuriti" ta denar. Ni res. Enostavno ni res. Zato menim, da boste zelo težko opravičili in prepričali, da ni šlo pri tem za izjemno diskriminatorna merila, ki so izločila štiri regije. Tukaj sprašujem morebiti gospoda Frangeža [[...]]
Prosim, samo Vizjak ima besedo.
[[...]]ki je prej tako vehementno govoril v prid Podravski regiji. Sprašujem ga, ali bi na podlagi tega razpisa lahko uspel katerikoli projekt v Podravski regiji, recimo, tudi pomemben projekt za univerzijado, ki se pripravlja v mestu Maribor, hipotetično, če bi bil pripravljen do te mere, da bi, recimo, sploh izpolnjeval pogoje. Jaz pa pravim ne, tudi če bi izpolnjeval vse formalne pogoje in bi bila vloga popolna, bi po regionalnih merilih vsak projekt v Podravski regiji bil obsojen na neuspeh, ker ne bi dosegel minimalnega števila točk in se vloga sploh ne bi obravnavala. V Podravski regiji, spoštovani gospod Frangež, vas minister prepričuje, da imate že dovolj športnih površin na prebivalca in ste že prejeli dovolj nacionalnih sredstev za sofinanciranje športne infrastrukture. To sledi iz dokumentov ministrstva, tega si nisem jaz izmislil. In zaradi tega imate nič točk praktično pri vsakem od teh kriterijev, in ni teorije, da dosežete polovico potrebnih, to je 12 točk, da bi sploh šli skozi ta kriterij. In še enkrat, to je ta diskriminatornost, ki je v nasprotju z načeli javnega naročanja, ki jih veleva upoštevati 53. člen Zakona o javnih financah, ki zahteva, da je pri dodeljevanju državnih pomoči, pri dodeljevanju kakršnihkoli sofinanciranj za projekte, tisti, ki objavi razpis, dolžan upoštevati načela Zakona o javnem naročanju. Ta načela pa so: varstvo konkurence, enakost pred zakonom, transparentnost in nediskriminatornost. To niso načela, ki si jih je izmislila Slovenija. To so načela Evropske unije pri dodeljevanju sredstev. In če vi v razpisu diskriminirate pet regij in jih vržete ven, nemogoče je, da uspejo, ja, kaj je to več kot diskriminacija?! In to vam želimo, spoštovani, dopovedati. Jaz vem, da je to danes pogovor gluhih z gluhimi, to vidim. Seveda tudi ne delimo prepričanja oziroma nekega upanja, da bi kogarkoli na vaši strani kljub argumentom uspeli prepričati, ker morate politično braniti svojega ministra. Samo ne bi ob tem govoriti, da interpelacija ni z dokazi podkrepljena. Dokaz je, da pet regij s fantastičnimi projekti ne more uspeti na tem razpisu, ker so slučajno ti projekti v teh regijah, ker so že dobili doslej dovolj denarja in ker že imajo dovolj športnih površin na prebivalca po mnenju Ministrstva za šolstvo. Kajti merila, ko govorimo tako o kvadratnih metrih športne površine na prebivalca kot tudi o dodeljenih sredstvih, ne temeljijo na nobeni uradni statistiki, temveč so zgolj ocena in podatek Ministrstva za šolstvo in šport, ki ni podkrepljen z ničimer, razen z njihovimi dokumenti. Zato imamo predlagatelji te interpelacije težavo z zakonitostjo takega načina. Še več, imamo težave, da ta primer ne postane presedan za bodoče razpise, ko se bodo želeli financirati favorizirani projekti, podjetja in tako naprej. Nedavno, spoštovani, smo lahko v Financah prebrali, da je bil nek ugledni direktor paradržavne firme oziroma firme, kjer ima posredno država največji delež, tihi družbenik, tihi družbenik v gradbenem podjetju, ki je delalo za to državno firmo oziroma paradržavno firmo. Tihi družbenik, pa nihče tega ni vedel. Sprašujem se, retorično, koliko tihih družbenikov je, recimo, v Grepu v Stožicah in podobnem. Koliko? Morebiti vi veste odgovor.
Hvala. Gospod Frangež se je javil k repliki.
Najlepša hvala za besedo. Gospod Vizjak me je narobe razumel. Jaz nisem trdil, da imamo v Mariboru teh površin dovolj, da pa jih imamo, glede na objektivne potrebe drugod, več. Maribor je vedno bil športno mesto in je za te potrebe, ker je dal športu vedno dovolj visoko prioriteto, znal poskrbeti sam. O tem sem govoril. To seveda ne pomeni, da nimamo novih načrtov, ampak da so mogoče potrebe drugje objektivno večje. O tem sem govoril. In še nekaj bi dejal. Kar naprej govorimo o tem, kako se ne slišimo. Ampak tudi vi nas nočete slišati. Minister je danes v razpravi večkrat zelo jasno razložil, da ne gre za pravila o javnem naročanju, ampak gre za pravila o izvrševanju proračuna v tem primeru. In še to bom dejal, ko govorite o Grepu, tihih družbenih in tako dalje. Kolikor je meni jasen ta razpis, smo na podlagi tega razpisa financirali lokalno skupnost in ne podjetje, ki gradi drugi del teh objektov znotraj tega javno-zasebnega partnerstva. In veste, Stožice gor ali dol, Maribor bo vedno nogometna prestolnica Slovenije, ker to je stvar srca in ne zidov.
Hvala. Gospod Vizjak, izvolite, imate besedo.
Ker imajo nekateri, ki so malo kasneje prišli, težave s pravno osnovo interpelacije. Interpelacija očita ministru kršenje 53. člena Zakona o javnih financah v povezavi s 7. členom Zakona o javnih naročilih. Zakaj? Zaradi tega, ker pravi 53. člen Zakona o javnih financah, da je sredstva subvencij, posojil in drugih oblik državnih pomoči treba dodeljevati na podlagi javnega razpisa v skladu z načeli, ki jih določa Zakon o javnem naročanju. In 7. člen Zakona o javnem naročanju pravi, da naročnik v postopku javnega naročanja ne sme omejevati konkurence med ponudniki, zlasti ne sme omejevati možnih ponudnikov z izbiro in izvedbo postopka, ki je v nasprotju s tem zakonom, pri izvajanju javnega naročanja pa mora ravnati skladno s predpisi varstva oziroma preprečevanja omejevanja konkurence. Čisto prava pravna podlaga. Vi ste naštel še eno, izvrševanje proračuna. Jaz se s z vami strinjam, veliko zakonov je tukaj pohojenih, ampak jaz sem vam zelo jasno prebral katero. Vesel sem tudi, da ocenjujete, da Ljubljana potrebuje pred Mariborom investicijo oziroma sofinanciranje športne infrastrukture in da zato odstopate in razumete ravnanje ministra, ki je tukaj usmeril denar v Ljubljano. Pri tem pa poznam veliko ambicij Maribora po tem, da bi gostil univerzijado.
Hvala. Besedo ima gospod Čepič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Današnja razprava se ne dotika tistih stvari, katere bi ob interpelaciji želeli. Ampak naj na začetku povem, da je stadion Stožice za državo pravzaprav dober projekt, in tudi za javne finance s tega vidika. Ob vložku cca slabih deset milijonov evrov, od tega z integralnega proračuna približno milijon 410 tisoč evrov, bo država skozi projekt Stožice dobila nazaj čez petdeset milijonov, ali v obliki DDV-ja ali v obliki dohodnine od ljudi, ki tam delajo. To je vložek države v tem trenutku. Če tega projekta ne bi bilo, verjetno tudi teh prihodkov ali tega stroška ali teh prihodkov ne bi bilo. Ampak če gremo k osnovnemu izhodišču predlagateljev, da je minister dr. Lukšič priredil javni razpis za izbor operacije za sofinanciranje investicij v športnorekreacijsko infrastrukturo in da ta razpis ustreza samo enemu prijavitelju. To je teza oziroma to je trditev, ki jo pravzaprav ves čas ponavljate in jo želite na nek način vsiliti ali pa prepričati tiste, ki ne mislimo tako. Pa poglejmo na osnovi primerjalnega razpisa iz leta 2006; gre za primerjavo, kjer smo imeli podobno stvar, financirali smo nogometni stadion, bilo je približno takšno obdobje, kot je zdaj, predvolilno obdobje, bila je neka druga vlada. Ostala so nam neporabljena sredstva na enem projektu, na enem programu, gospod Vizjak se bo verjetno spomnil, za katere programe je takrat šlo, in bilo je treba pravzaprav evropska sredstva porabiti in jih pametno usmeriti. To so bila sredstva, ki so bila namenjena, kakor se jaz spomnim, za investicijo na Dolenjskem, na Otočcu, za en športno- rekreativni center, pa se to ni izpeljalo. In spominjam se zato, ker sem tudi kot podžupan zadolžen za en del teh stvari v Mariboru in smo z veseljem takrat sprejeli to ponudbo. Takrat je bil v Mariboru za župana iz vrst SDS predlagan dr. Gregor Pivec, Maribor pa z županom, ki ni bil iz vrst SDS-a, in je bil s projektom za obnovo in izgradnjo osrednjega nogometnega stadiona. Takrat smo že imeli oziroma je bilo v dokončnem pridobivanju gradbeno dovoljenje za to, projekti, vse te stvari so bile. Iskale so se rešitve, predvsem pa ustrezna finančna shema, ki bo tudi s pomočjo sredstev iz Evropske unije poskušala začeti in tudi v doglednem času dokončati obnovo in izgradnjo novega stadiona. Verjetno so takrat imeli nekateri v mislih tudi pomoč kandidatu, da bi na lokalnih volitvah zmagal. Tako lahko razumem tudi angažiranost kandidata za župana iz vrst SDS. In našla se je rešitev. Projekt izgradnje športno-turističnega objekta na Otočcu, mislim, da je bilo takrat Krka – gostinstvo ali kako se je že imenovalo, ni uspel. Pokazala pa se je možnost, da bi se del sredstev preusmeril na kakšen drug projekt, ki bi izpolnil osnovne parametre in začel investicijo že v letu 2006, kar je bil pogoj, ker je bilo treba porabiti evropska sredstva, torej volilno leto, in končal, vsaj prva faza, v letu 2007/2008, zopet volilno leto. Ne bom ponavljal, kaj je takrat vladajoča politična opcija, ki je bila na oblasti v državi, predvidevala, kdo bo na županskih volitvah v Mariboru zmagal. Zagotovo to ni bilo v podporo aktualnemu županu Borisu Soviču, temveč kandidatu iz vrst SDS, to pa je bil dr. Gregor Pivec. Pivec se je osebno zavzel za projekt, na volitvah 2000 ni zmagal, mogoče bi bilo za Maribor bolje, da bi, ampak žal ni zmagal, žal tudi gospod Sovič ni, a Maribor ima sodoben in uporaben nogometni stadion, kar je seveda najpomembnejše. Ima kvaliteten športni objekt, na katerem se lahko odvijajo vse športne oziroma nogometne prireditve najvišjega ranga, ki jih lahko tukaj organiziramo. In vsi smo bili zelo veseli vseh uspehov, ki jih je slovenska nogometna reprezentanca dosegla prav na tem stadionu ob pogojih, ki jih je imela, ki jih, žal, nikjer drugje v Sloveniji ni. Takrat nihče ni problematiziral načina javnega razpisa, ki je bil, mimogrede, takšen, kot je ta iz leta 2010, ali še bolj usmerjen v en sam projekt. Pripravil se je javni razpis za zbiranje predlogov za sofinanciranje investicij v športno-turistično infrastrukturo. Ne samo za športnorekreacijsko infrastrukturo, temveč dodatno še za turistično, brez rekreativne, saj so bila planirana sredstva namenjena za spodbujanje podjetniškega sektorja in konkurenčnosti, skladno s programskim dopolnilom za obdobje 2004–2006 in izvedbe strukturnih ukrepov prve prednostne naloge EPD 2004–2006. Torej, sredstva je bilo treba razdeliti in začeti uporabljati že v letu 2006. Sam sem izjemno vesel, da se je stadion v Mariboru realiziral in da bo tudi druga faza, ki je prav tako delno sofinancirana iz sredstev evropskih skladov in iz razpisa iz leta 2008. Pogodba je bila podpisana že po volitvah, in s pogodbo, ki je bila podpisana za realizacijo, smo imeli velike težave, zato da smo jo uskladili in da jo je sedanji minister ponovno podpisal na osnovi razpisa iz leta 2008, da je operativna in da ni v nasprotju s predpisi Evropske unije pri koriščenju evropskih sredstev. Ostaja nam še tretja faza, ko bo treba obnoviti stari del stadiona, zato bo celoten športni kompleks popolnoma dokončan in imel celostni izgled v naslednjih letih. Predlagatelji interpelacije ministru Lukšiču očitajo, da je javni razpis za izbor operacij za sofinanciranje investicij v športnorekreacijsko infrastrukturo prirejen tako, da bi ustrezal samo enemu že vnaprej določenemu prijavitelju. Ali je to res? Primerjajmo oba razpisa. Tistega iz leta 2006, ki ga je objavilo Ministrstvo za šolstvo in šport, s podpisanim ministrom dr. Milanom Zverom, in je bilo vse O.K., in sedanji razpis, ki ga je podpisal dr. Igor Lukšič, ki pa je po mnenju predlagatelja popolnoma prikrojen samo enemu projektu in je zato minister deležen interpelacije. Poglejmo, kakšne so razlike, ki bi eventualno lahko celo tezo predlagateljev potrdile oziroma zavrgle. Že v naslovu je bistvena sprememba, saj je razpis, ki ga je objavil sedanji minister, namenjen športnorekreacijski infrastrukturi. Razpis iz leta 2006 pa je opredeljeval samo športno-turistično infrastrukturo in je že v samem naslovu izločil iz možnosti kandidiranja vse tiste, ki so gradili samo športnorekreacijske površine in niso bili povezani s turističnimi organizacijami. Razpis je bil namenjen samo tistim, ki bodo investicijo v športne objekte povezali s turističnim gospodarstvom, zato smo v Mariboru v investicijo povabili tudi Športni center Pohorje, ki je upravljavec zimskošportne infrastrukture, da bo nogometni stadion in celoten kompleks povezal v svojo športno-turistično ponudbo. To je bil pogoj v razpisu, da se mora zgoditi. Prav. Razpis iz leta 2006 je avtomatsko izločil vse investicije, ki ne bi bile povezane z neko turistično organizacijo, kot da športni objekt sam po sebi ni tudi del turistične infrastrukture v nekem kraju direktno ali vsaj posredno. Zelo dobro sem prebral razpisne pogoje iz razpisa leta 2006 in tega iz leta 2010. Osnovni pogoji razpisa so skoraj identični z letom 2006. Očitana je bila vrednost investicije kot pogoj za sodelovanje na razpisu. V razpisu leta 2006 je bila ta postavljena na vrednost najmanj milijardo 500 milijonov SIT, preračunano v evre je to cca 6 milijonov evrov, čeprav je bilo na razpolago 4 milijone in še nekaj evrov, kar je seveda več, kot je to opredeljeno v razpis iz leta 2010, ko je spodnji limit predstavljal vrednost 5 milijonov evrov, res pa je, da razpis iz leta 2006 ni postavil zgornjega limita, razpis iz leta 2010 pa ga postavlja na 45 milijonov evrov. Pri finančni konstrukciji oba razpisa predvidevata tudi možnost, da se sredstva, ki so planirana v razpisu, vključijo v to finančno konstrukcijo. Oba razpisa enako predvidevata. Predlagatelji, izhajajoč iz razprave, predvsem kritizirajo merila za izbor vlog in pri tem opozarjajo, da so ta merila bila prirejena. Verjetno soglašate, da merila iz leta 2006 niso bila prirejena, saj jih je določil vaš minister, sedanja pa so. Pa poglejmo razlike in kaj nam pomenijo. Merila iz razpisa leta 2006 imajo samo 4 sklope in so bila objavljena v Uradnem listu samo z vrednostmi po posameznem sklopu, ne z razdelki znotraj podsklopov, kjer bi lahko vsak prijavitelj videl, kolikšna je vrednost. Merila, ki so bila objavljena v letu 2010, imajo sicer sedem postavk z vrednostjo v vseh podsklopih, kar so sedaj najpomembnejši pogoji za izpolnjevanje teh meril. Uresničevanje, to je ta del, prednostni kriterij, regionalni kriterij in vpliv na horizontalne politike, v obeh razpisih je identično, s to razliko, da pri merilu iz leta 2010 so pod regionalni kriterij opredeljene štiri regije A, B, C, D, s tem, da je za prvo 12, za drugo 10, za tretjo 2 in za četrto 1 točka. V vsakem primeru na koncu razpisa pomeni projekt, ki ne dosega vsaj 50 % točk iz posameznega kriterija, se izloči. Torej, identično, samo A in B sta imela možnost na razpisu, da dobita po 20 oziroma 10 in več točk, A takoj avtomatsko, če je bil uvrščen, B še z dodatnimi točkami, sicer pa to ni bilo možno. Torej, tudi tukaj je bil in logično je, da je nek izločilni kriterij napravljen. Kar se tiče ostalih točk, je prav tako to bilo napravljeno. Naj preberem samo del razpisa, ki je bil v letu 2006 na koncu napravljen, "izbrala se bo investicija, ki bo dosegla največ točk. Prag števila točk, nad katerim bo odobreno sofinanciranje, je 60 točk, s tem, da mora znašati minimalno število doseženih točk pri sklopih meril 1, 2 in 3, skladno s cilji ukrepa kvalitete projekta in realnosti izvedbe 50 % vseh možnih točk v okviru posameznega sklopa meril. V primeru, da ocena katerega od meril, torej vseh štirih, investicija ne doseže 50 % možnih točk, se vloga zavrne, ne glede na to, če skupno število točk doseže prag za sofinanciranje. To je identično in tako je tudi napisano. Je pač treba znati brati. In samo drug minister je bil in druga opcija je v tistem trenutku vladala. Primerjajmo še rezultate razpisov. Leta 2006 so se na razpis prijavili, po meni znanih podatkih, trije prijavitelji, in sicer športno-turistični center Ljudski vrt v Mariboru, občina Grad, kjer je bila vloga zavrnjena zaradi neizpolnjevanja pogojev razpisa glede predračunske vrednosti, in ZPO Celje, ker vloga ni bila popolnoma. Na razpis leta 2010 pa so se prijavili štirje prijavitelji, in sicer Univerza v Mariboru ter Strelski center Gaj, katerima se je vloga zavrnila zaradi neizpolnjevanja razpisnih pogojev, prav tako se je zavrnila vloga Javnega zavoda za šport Mestne občine Koper zaradi neizpolnjevanja meril v sklopu 2. Ljubljana je izpolnjevala pogoje razpisa in sredstva se bodo ali pa so se že investirala v športni objekt. In po mojem mnenju je to prav. Prav je, da gradimo športne objekte, prav je, da jih gradimo s pomočjo evropskih sredstev in prav je, da imajo tudi ne nazadnje javnofinančni prihodki s tega vidika tudi svoj prihodek. Vložek Slovenije iz integralnega dela proračuna je milijon 400, ponavljam, dobiček nazaj je pa 50 do 60 milijonov. In še več bo, ko bo stadion delal in od vsake vstopnice bo davek šel tudi v državno blagajno. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Križman.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. "Ker Slovenija še danes nima športne dvorane in stadiona," berem gradivo oziroma odgovor ministra Lukšiča, da bi se vrnili na izvirno zgodbo in bi vse skupaj razumeli, za kaj pravzaprav gre, "ki bi ustrezala visokim evropskim standardom za organizacijo velikih mednarodnih športnih prireditev, je bil projekt izgradnje takšnega športnoprireditvenega centra umeščen v resolucijo nacionalnih razvojnih projektov za obdobje 2007–2023 že v mandatu prejšnje vlade. Ravno zaradi tega so med Mestno občino Ljubljana in Vlado Republike Slovenije pred letom 2008 potekali razgovori za zagotovitev 40 milijonov evrov iz državnega proračuna. Za projekt izgradnje dvorane in stadiona v centru Stožice je bilo leta 2008 v državnem proračunu že zagotovljenih 10 milijonov evrov. Sredstva žal niso bila realizirana za projekt izgradnje dvorane in stadiona v centru Stožice, saj ni bilo ustrezne pravne osnove, ne dokumentov za črpanje sredstev". Zgodba nadaljuje, da je "za izgradnjo dvorane in stadiona v Celju država iz državnega in evropskega proračuna do letos vložila dva milijona 344 in nekaj evrov, za izgradnjo stadiona v Mariboru pa 4 tisoč 73 evra. Noben od dveh stadionov ne zagotavlja tako visoko evropskih standardov, garderobe, VIP prostori in prostori za medije, varnosti in storitve za obiskovalce, za nastop reprezentance, za organizacijo športnih, velikih mednarodnih športnih prireditev, kot jih bo stadion v Stožicah. Mestna občina Ljubljana je leta 2008 s projektom Stožice kandidirala na razpis za črpanje evropskih sredstev. Ker imajo zaradi politik o uravnoteženem razvoju Slovenije prednost pri sofinanciranju projekti iz manj razvitih občin, projekt Stožice ni bil sofinanciran" in tako dalje. Vse je lepo pojasnjeno v odgovoru ministra. In zgodba je zelo jasna in transparentna, kajti to so dokumenti. To niso predvolilni blefi. In ko to prebereš in ugotoviš, za kaj gre, bi lahko tako interpelacijo zaključili, recimo, v eni uri. Poleg tega minister zelo dobro vodi svoj resor. Jaz mislim, da celo odlično. [[oglašanje iz dvorane]] Hvala, da ste ugotovili, da je naš. Jaz bi se ob tej priložnosti ministru zahvalil tudi za vse tisto, kar je naredil drugod po Sloveniji, ko nekateri govorite samo Stožice in konec zgodbe. Ni res. Marsikaj je bilo zelo dobro narejeno, tako kot so nekateri kolegi povedali. Pa tudi vi bi to priznali, če danes ne bi govorili o interpelaciji, pa tega ne smete, ker bi vas kregal vaš veliki šef. Jaz osebno se mu zahvaljujem, da smo tudi v Kopru ob vsem tem dobili nov srednješolski tehnični center, ki je zelo velik, zelo razvejan. Vrednost tega objekta je 15 milijonov evrov. In tako smo vložili tudi v šolo, ki bo zagotavljala orodjarje, tehnične kadre in vse druge profile, ki jih v tej državi nujno potrebujemo. Jaz bi vam samo še rad povedal zgodbo o tezi, da je ta interpelacija zloraba slovenskega parlamentarizma za predvolilne namene največje opozicijske stranke. Ne glede na to, da v tem filmu naslovno vlogo tudi igrate, je minister le stranski igralec. Ko onemogočijo razpravo o bulmastifih, sledi interpelacija ministra za kmetijstvo. Ko onemogočijo razpravo o domnevnih kreditih župana in sploh o njem, interpelirajo ministra za šolstvo in šport in tako naprej. In še nekaj, gospod podpredsednik, ker ste dovolili gospodu Jerovšku govoriti o volilni kampanji, boste tudi meni pol minute. Gospoda Jankovića ste zabrisali skozi okno, pa je prišel skozi velika vrata nazaj noter. Danes ste mu naredili tako veliko uslugo, da jaz ne vem, kaj vam je dal, ampak res ste mu naredili velikansko reklamo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Vizjak se je javil k besedi. Izvolite.
Samo mimogrede, gospod Križman baje prihaja iz Kopra. Minister za šolstvo, ki ga je prej tako hvalil, je zavrnil projekt mestnega nogometnega in atletskega stadiona Koper samo zaradi tega, ker je projekt v Obalno-kraški regiji.
Hvala. Gospa Pečan, izvolite, imate besedo.
Tudi srednješolski tehnični center je v Obalno-kraški regiji, konkretno v mestni občini Koper, in tako, kot je ta projekt vodil predhodni minister za šolstvo, ne bi bil nikoli končan. Minister Lukšič je poskrbel za to, da se lahko mladi strojniki, elektrotehniki in tako naprej tam že izobražujejo. Tukaj sploh ne gre za razlikovanje v regijah, ampak gre za to, da v nasprotju s tistim, kar smo v eni od razprav slišali, da se revščina ne meri vedno z istim vatlom. Mi imamo lahko revščino v materialnih pogojih življenja posameznika, lahko pa imamo revščino tudi s stališča neke infrastrukture: prometne, kulturne, šolske, zdravstvene, lahko pa tudi športne infrastrukture. To merilo o revščini, pod narekovaji, na področju zgrajene in uporabne športne infrastrukture je v letih 2006, 2007, ko smo prijavljali Evropski komisiji operativni program krepitve regionalnih, razvojnih potencialov za obdobje 2007–2013, zapisala Vlada Republike Slovenije, ki jo je takrat vodil predhodni prvi minister, da je ravno podatek o nizkem deležu športnih površin na prebivalca eden izmed ključnih problemov, ki ne omogoča vključevanja tega področja storitve in turistično ponudbo v primernem obsegu. Torej je izbor merila povsem logičen, upravičen in v skladu s strateškimi dokumenti na področju črpanja evropskih strukturnih razvojnih sredstev, ki jih je snovala prejšnja vlada. Ko to pogledamo, imamo zelo jasne podatke, da je konkretno cilj, ki je bil v nacionalnem programu športa zapisan, do leta 2010 naj bi bilo zagotovljenih pol kvadratnega metra pokritega in tri kvadratne metre nepokritega prostora na prebivalca v Sloveniji. Tukaj pa ne moremo iti gledat vsako občino posebej, ker evropska sredstva imajo omejene minimalne zneske, ki naj bi se za te namene uporabljali, zato je na prebivalca Pomurja največ vadbenih površin, 5,6 kvadratnega metra, v Podravju 3 kvadratne metre, v Obalno-kraški regiji 2,99 kvadratnega metra, v Osrednjeslovenski regiji pa le 1,6, manj imata samo Zasavje, 1,58, in Goriška regija, 1,12 kvadratnega metra. Jaz moram povedati, da je konkretno prav južna Primorska in posebej še tri istrske občine imamo, jaz moram reči, da nismo zadovoljni s tem, da smo, ne moremo trditi, da smo zelo bogati, vendar pa imamo nadpovprečno kvadraturo športnih objektov na prebivalca v Sloveniji, ker smo se skozi desetletja in desetletja zelo veliko ukvarjali s športom. Vedeli smo, da so športni objekti pomembni tudi za razvoj turizma, in smo v to pač vlagali. Ob tem pa smo znali tudi marsikaj počrpati iz republiškega in kasneje tudi iz evropskih sredstev. Rada bi samo še to povedala, ko smo poslušali kolega Bogdana Čepiča, ni treba, da ponavljamo to, da so identične kriterije uporabljali predhodniki ministra Igorja Lukšiča, da je ravno tako tudi v tistem času SVLR potrjevala tisti razpis, na katerem je bil izbran samo Ljudski vrt, tudi tam je bil SVLR tisti, ki je bil potrjevalna, bom rekla, institucija, se pravi, da je bila kontrola izvedena in "glej, čuda li čudnoga", tisto leto in tudi pozneje Evropska unija ni razveljavila oziroma uvedla kakršnega koli kontrolnega postopka, ker je bil, kot vse kaže, pravilno, zakonito in v redu izveden. Kako to, da zdaj postopek, ki je popolnoma enako bil izveden, naenkrat ni pravilen? Jaz tega res ne razumem. In neki kriteriji pri dodeljevanju sredstev, poglejte, od dvanajstih regij jih je pet presegalo kriterij o kvadraturi na prebivalca. Zakaj zdaj za božjo voljo se ostalih sedem regij ni prijavilo? Ker niso imeli ready-to-go projektov. In zaradi tega mislim, da je skrajni čas, da splezate vase, dragi moji medvedki in da razmislite, da ste naredili eno zelo hudo napako pri pripravi te interpelacije: niste šli gledat, kaj se je dogajalo v letih 2006, 2007, 2008 dvakrat. Če bi to šli gledat, potem bi verjetno [[...]]Ste pa takoj splezali ven sami iz sebe in ugotovili, da te interpelacije pa ni pametno delati.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. No, preden smo prišli do kakšne vsebine, so se nekateri veliko ukvarjali s tem, ali je interpelacija primerna, ali naj sploh bo, ali je slovnično pravilno besedilo. Eni štejejo, kolikokrat je omenjena Ljubljana. Če bi kdaj prebrali kakšen vladni tekst ali pa obrazložitev kakšnega člena, bi se tudi lahko vprašala, ali tukaj vsi govorimo slovensko ali ne. Minister je na začetku svojega izvajanja rekel, da ne razumemo in ne vemo, kaj je integralni proračun in tako naprej. Očitno tudi sami ne vedo veliko o tem, sicer ne bi Računsko sodišče napisalo na sto oseminpetdesetih straneh, kaj vse je narobe, izdalo negativno mnenje o nepravilnostih pri vsem mogočem, pri ravnanju z denarjem, ugotavljali so napačno prikazane prihodke, odhodke. Očitno tega vseeno tako ne obvladate, kot nas prepričuje minister. Ugotovljenih je še cel kup nepravilnosti, da ne bom tega preveliko brala. Med drugim tudi, da niste ustanovili vodnega sklada, čeprav dnevno ustanavljamo nove agencije, ta bi bil pa potreben zdaj v tem času, se boste najbrž strinjali z menoj. In še kaj bi se našlo. Očitate nam, da smo proti športu. Naša poslanska skupina pogosto igra na nogometnih igriščih, tako da nam težko rečete, da tudi sami nismo športniki in zato je tudi stadion v Stožicah bil vključen v razvojne nacionalne programe v času naše vlade. Za to je bil namenjen tudi denar in zelo grdo, da ne uporabim še kakšnega drugega izraza, je, da nam očitate, da smo proti športu in da smo proti športnemu stadionu v Ljubljani. Potem ste to sami črtali, ker je bila neka drugačna politika in takrat tudi gospod Janković ni kaj preveč nasprotoval, ko je to bilo v nacionalnem programu. Ampak zdaj nam citirate športnike in kako mi vse delamo proti športu, kljub temu da so se v času naše vlade ves čas povečevala sredstva. Minister je rekel, da je imel dve možnosti, ko je kar naenkrat ostal denar. Ena možnost je bila, da je naredil to, kar je naredil, razpis, druga pa, da bi se kar odločil in potrdil določeno operacijo, torej stadion. To bi bilo najbrž preveč prozorno, glede na to, da vemo, da se je mnogo časa ali pa si je mnogokrat in na različne načine prizadeval, da bi uredil ta denar, zato bi najbrž to bilo le preveč očitno za večino ljudi. Kolegi iz koalicije ste ministra hvalili, kako je dober in kako odlično dela, učinkovit in tako naprej. Kolegica Pečanova je omenila, kako dobro je zaključil projekt v Kopru. Kolikor jaz vem, je bil projekt res začet v času ministra Zvera, podpisana pogodba s SCT-jem, po enem tednu od podpisa pogodbe pa je gospod Zidar prišel, da bi podpisali aneks za šest milijonov in minister Zver na to ni pristal. Gospoda Zidarja, veste, da ljubkovalno imenujejo "gospod Aneks", ker na ta način pač uveljavlja svojo voljo. In takrat se je prekinila investicija in gospod Zidar je odpeljal svoje stroje. Ko je pa novi minister sklenil aneks, so se pa vse stvari rešile in stekle naprej. Minister nam je tudi razlagal, da nam ne bo vsakič znova pojasnjeval stvari, ne bo odgovarjal. Saj, potem se mu ni bilo treba niti oglašati, lahko bi sedel, počakal, da tole mine, kot je pred njim naredil že kakšen minister. Če pa ima argumente za tisto, kar mi trdimo, in lahko naše trditve ovrže, je pa to dolžan povedati in je prav, da to tudi pove. V interpelaciji smo navedli tudi dopis, ki je bil poslan županom občin. In vi pravite, da je to nek drug denar, da je to denar, ki je v proračunu, in nima nobene zveze z evropskim denarjem. Minister je tu rekel, da je že februarja vedel, da ta denar je, da bo ostal, in je iskal načine, kako bi ga pošteno razdelil med ljudstvo, med občane. In ko je ministrstvo poslalo ta dopis županom slovenskih občin, da sredstev ni, bi bilo zelo korektno od ministra, ki je to napisal 9. 6. 2010, da bi rekel, da pa vseeno načrtujejo razpis z evropskim denarjem v roku enega meseca oziroma še manj, že po 15 dneh, ko je tole bilo poslano, je ta denar oziroma ta razpis bil objavljen. Namreč, če nekomu pošlješ, "poslušajte, denarja ni, vsa sredstva so razporejena, šele naslednje leto bo denar," jim rečeš, "nehajte delati na teh projektih, pospravite za pol leta, ker nima smisla se s tem ukvarjati." Korektno od ministra bi bilo, da bi rekel, "toda čez tri teden bo pa večji projekt, evropski denar, in če imate pripravljene projekte, se pripravite za ta projekt." To bi bilo korektno sodelovanje z občinami. Moji kolegi so povedali, zakaj menimo, da je bil eden od pogojev, ki so bili izločitveni oziroma če določajo, da neko območje ima dovolj športnih objektov in zato ne more biti vključeno oziroma je lahko vključeno, ne more pa dobiti dovolj točk, smo vam poskušali dopovedati, zakaj se nam to ne zdi pravilno in zakaj ocenjujemo ta ukrep kot diskriminatoren. Če bi po vseh drugih kazalcih gledali, bi namreč Ljubljana v tem primeru izpadla. Zato lahko trdimo, da je privilegirana in da se je obravnavala na poseben način. Minister nam je priložil v svojem gradivu, kako so ocenjevali in točkovali posamezne zadeve, ki so prišle na ministrstvo. In pri Kopru niso imeli nobenih zadržkov, pri vseh alinejah je zapisano "da", "da", "da", vse je bilo v redu. Medtem ko pri Mestni občini so morali eno stvar dopolniti, to vemo, ne bomo razlagali, kaj so tu dopolnili, so jih pozvali. Med drugim se je potem zgodilo še nekaj. Po petih dneh se je spremenil tudi nek razpisni pogoj, ki je zelo pomemben, da se upoštevajo investicije od 5 do 45 milijonov evrov brez DDV. Potem so ga pa po nekaj dneh spremenili v 5 do 45 milijonov z DDV. Očitno je nastal nek šum, koliko bo na koncu to stalo in ali bo to šlo skozi ali ne bo šlo skozi. Da je minister zelo uspešen, lahko sicer trdite vi, jaz moram reči, da v zadnjega pol leta nisem videla česa drugega, kot da je urejal denar za Stožice: najprej da bi vzeli iz proračunske rezerve, pisal je ministru za finance in podobno, pa potem tam pač ni šlo in je moral poiskati neko drugo varianto. Rekel je, da moramo ljudem dopovedati, da so stvari v tej državi urejene, da funkcionirajo tako, kot je prav. Če se zgodi nek tak razpis, za katerega mislimo, da je bil diskriminatoren in da ni prav, da se je zgodil na tak način, in to je tisto, kar mu očitamo – ne očitamo športnega parka, ne očitamo športnikom, da bodo imeli še en objekt, pač pa očitamo ministru način, na kakršnega se je to zgodilo, torej dodelitev denarja samo enemu izbranemu – pa je to odgovornost ministra in zato ga tudi z interpelacijo pozivamo na odgovornost. In tudi če tišči, ne samo on, ampak še kdo drug, glavo v pesek, to ne pomaga. In težko nas boste prepričali, da so stvari urejene, če je minister Žarnić zadnjič moral priznati, da je izdal sklep o usklajenosti prostorskega načrta MOL pod pritiski, brez dokumentov, ker je to hotel župan Janković, da je antidatiral sklep, da je minister Golobič dal soglasje k prostorskemu načrtu, čez pet dni pa dal pogojno soglasje, kaj vse je treba spremeniti, da se je pritiskalo tudi na ministrico Kresalovo, da naj za božjo voljo že napiše, da potrebujemo nek park oziroma širitev cestne baze in ne vem česa še vse, kar seveda se ni zgodilo, ker si najbrž ne bi mogla poleg afere z Nacionalnim preiskovalnim uradom privoščiti še eno tako zadevo. In cel kup je takih stvari, zato se lahko samo vprašamo, kdo je v tej državi premier, gospod Pahor ali gospod Janković. Pa tudi, če bi bil gospod Janković premier, se take stvari na tak način ne morejo in se ne smejo delati. Mi nimamo težav s stadionom. Povedali smo, je bil tudi v naših načrtih v programu nacionalnih razvojnih načrtov zagotovljen denar, za nas je problematičen način, ki ni zakonit oziroma izloča nekatere, privilegira druge, v razpis zapiše selektivne pogoje, ki ustrezajo samo nekomu, in že z razpisom in z razpisnimi pogoji izključi večino, češ, da imajo na področju športa že dovolj. In če se tak razpis zgodi in če se pod tak razpis podpiše minister, je pa za to odgovoren. Zato bom jaz interpelacijo podprla, ne zaradi Stožic, pač pa zaradi načina, ki si ga je izbral minister Lukšič, kajti na ta način je nekoga privilegiral in vse druge deprivilegiral oziroma jim vzel možnost, da bi ta sredstva dobili.
Hvala lepa. Gospa Pečanova, ali imate repliko? Gospa Pečanova ima repliko.
Hvala za besedo. Samo na kratko. O podpisovanju aneksov s SCT za gradnjo centra v Kopru izgleda, da gospa Jerajeva ve več, kot ve minister. Drugo, kar bi rada povedala, da vam seveda ni problem stadion, vam je problem to, da tega stadiona ne gradi vaš župan.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Vendarle sem se odločil, da nekaj misli o današnji točki – interpelaciji delim z vami, čeprav nisem prepričan, da bi to radi slišali vsi skupaj, tudi ne bom mogel biti preveč podroben, ker imam samo še slabih 30 minut časa, tako da upam, da bom glavne stvari vendarle poskušal razložiti. Najprej nekaj o temeljnem očitku predlagateljev interpelacije, in to je, da je bil razpis prirejen, da so v razpisu določeni pogoji v naprej izločili določene regije in s tem tudi projekte v teh regijah. Zdaj smo si že na jasnem, spoštovane kolegice in kolegi, da kriteriji vedno izločijo določene projekte ali celo regije, ki jim ne ustrezajo. Ni nobene šanse, da bi se recimo Občina Gorenja vas-Poljane lahko prijavila, kaj jaz vem, ali pa imela investicije v železniško omrežje, ker pač tam ni železnic. Ni nobenih možnosti, da bi, ne vem, se prijavila na razpis o odlagališču za srednje in nizke radioaktivne odpadke, če bi to hotela, ker jo geološki kriteriji že v naprej izločijo, ne glede na to, kaj bi prebivalci tam hoteli ali ne hoteli. Pomembno je, ali lahko razpisovalec verodostojno razloži kriterije, ki jih je postavil. In prepričan sem, da je minister Lukšič to storil. Sredstva je, poenostavljeno rečeno, namenil za tiste projekte, večje projekte, in v tistih regijah, ki so pod določenim povprečjem teh športnih površin. In to je za mene verodostojna razlaga. Če dam podobno analogijo kot mag. Žnidaršič pred nekaj urami, verjetno se ne bi čudili, če bi iz razpisa za gradnjo čistilnih naprav izločili tiste občine ali kraje, ki že imajo čistilno napravo in je bila celo financirana iz predhodnih razpisov s pomočjo državnih oziroma evropskih sredstev. Temu se ne bi čudili. In s tega vidika je to povsem verodostojna razlaga, ki jo je dal minister Lukšič. In če je z razpisi kaj narobe, če je s projektom kaj narobe, z vzajemnim partnerstvom, o tem je težko reči tu karkoli, vendar če bo na tej zadevi delalo Računsko sodišče, bo lahko povedalo, s čim se strinja in s čim ne in kaj je bilo, če je bilo narobe in kaj ne. In to ne bo mag. Vizjak, to ne bom jaz in to ne bo noben drug. To je prva stvar. Ampak gre za podton te razprave ali nadton ali pa, lahko bi rekli, kontekst, ki usmerja to razpravo. In ta kontekst je seveda ta, da – in to me moti – ker se skozi to, kar so predvsem kolegi iz Poslanske skupine SDS povedali, vseskozi kaže antiurbana politika, politika, na katero sem opozarjal že od leta 2006 naprej. Vedno znova so se vsi ukrepi s pomočjo lokalne samouprave, zakon o financiranju občin, cela vrsta drugih ukrepov je bila eksplicitno ali implicitno usmerjena proti večjim mestom v Sloveniji, ne samo proti Ljubljani, tudi proti Mariboru in mogoče še kakšnemu večjemu mestu. Sprašujem se, zakaj ta antiurbana politika. Razlog je zelo enostaven: predvsem zaradi tega, ker so večja mesta bolj odprta, bolj tolerantna, če hočete, bolj liberalna, neodvisno, kdo jih vodi. In da je to motnja za politično prizmo in opcijo, ki jo tu zagovarjajo in predstavljajo. In zato morajo ta mesta nekaj plačati za to nedostojnost, ki se politično, socialno, kulturno, tolerantno dogaja. Ta cena je včasih kar velika. Ne samo v Ljubljani, tudi v Mariboru. Vprašajte Križmana, skozi kaj vse je šel, da je prišel do projekta, in kaj vse je delal in tako naprej in drugi z njim ali proti njemu, kakorkoli že, ne bom se spuščal v razmere, da so prišli do obnove tega stadiona, do te faze, do katere so. Če vam povem to izkušnjo, ko smo bili na tej znameniti tekmi med Rusijo in Slovenijo, so se na tem stadionu ruski mogotci čudili, zakaj na VIP tribuni niso ogrevana tla in zakaj niso s steklom ločena od mrzlega zraka in ostale publike na stadionu. Ker že dolga leta hodim na nogomet in sem hodil za to Olimpijo po ne vem katerih ligah, po majhnih in velikih stadionih, sem bil popolnoma presenečen, ker sem se enkrat udobno usedel na nek stol, na nekem dosti decentnem, skromnem, nebahaškem stadionu in tako naprej. Ne vem, zakaj je potrebno vse to. Zakaj je potrebno za vse, kar se naredi, ves čas napadati, ves čas iskati negativno plat stvari in podobno. Svoje cenjene kolege iz opozicije oziroma SDS opozarjam, da naj ne ponavljajo preveč tega, "mi smo za stadion, mi nismo proti športu". Verjamem, v svojih vrstah, tu ga ni notri, imate enega najboljših nogometašev, pa ne tega in tako naprej, vsaj v poslanski ekipi, vse te stvari veljajo gor, dol, ampak hočem vam reči to, ne govoriti, da ste za stadion, če karkoli ta mestna oblast, da ne rečem Janković, naredi, pa takoj skočite pokonci. Ko je bilo partnerstvo Delta, se je govorilo po medijih, da jih ne bom omenjal, Demokracija, Reporter, o srbskem ortaštvu in ne vem kaj in gor in dol in sem in tja. Imate prav, ne moti vas štadion, moti vas Janković in to je velika napaka. Zaradi boja z Jankovićem, žrtvujete pomembne, ampak ne preveč pomembne pridobitve v tem mestu in drugih mestih. Ni treba tega počenjati in mislim, da je slabo, da to počenjate in povedal vam bom pozneje tudi zakaj, je slabo. Ta zadeva Stožice, ko sem jo spremljal, moram reči, da je ta ideja javno-zasebnega partnerstva tudi meni bila v načelu všeč, da se je zgodila finančna kriza, da se je podjetje Delta umaknilo in sem pomislil, ko sem to prebral, še ena gradbena jama,še ena nedokončana ruševina bo čakala generacije in generacije, ki se ne bo nikoli zgodilo. Če kdaj, zdaj moram, ker sem pač iz druge politične stranke, druge opcije, podpiram drugega kandidata za župana, moram vseeno to reči, če kaj, potem je treba tukaj vendarle izreči Jankoviću dolžno priznanje, da je to zgodbo potegnil skozi tega novega partnerja in jo pripeljal na zelo neposrečen, neroden, včasih tudi socialno neprimeren način, če hočete, do konca. In ta konec se bo zgodil takrat, ko bo vse to tudi poplačano in narejeno, ko bodo obrtniki dobili plačilo. Mislim pa, da je zelo pomembno, da stadion stoji, da dvorana stoji. In da je to cenejše, tako za Ljubljano kot za kogarkoli drugega. Prav to je tista vrednost, ki jo je treba dati kot priznanje, kajti projekt je bil rešen, in ni bil še en projekt, ki bi ostal v blatu. Zelo enostavno in pomembno je to povedati. Vaše govorjenje, da stadion bil v načrtu razvojnih programov. Zdaj vas bom pa jaz presenetil s svojim zelo radikalno drugačnim pogledom. To je, če je bil stadion, nogometni stadion v mestu, ki ima univerzo, v kateri domuje univerza, ki je med 150 najboljšimi na svetu, med 30 najboljšimi v Evropi, če je to razvojni projekt Ljubljane, potem je to skoraj žalitev za njo. Razvojni projekti Ljubljane so tisti, ki so vezani na uporabo znanja, pameti in tehnologije in vseh teh zadev, ki jo Ljubljana in Osrednjeslovenska regija še premalo, izkorišča iz potencialov,te univerze in skoraj 10 tisoč akademikov in raziskovalcev v tem mestu. Stadion je objekt, ki je potreben, ki izpolnjuje pomembno funkcijo mesta velikosti in večjih mest, to je doživljajsko in spektakelsko funkcijo, ampak iskreno rečeno, tukaj bom nekatere polil z mrzlo vodo, tudi velike navdušence, vsa mesta imajo probleme z velikimi objekti te vrste, objekti za profesionalni spektakelski šport. Če se ne motim, Santiago Bernabeu, znameniti stadion Reala, ga je ta bogataški klub moral prodati Madridu, da je po načelu lease back dal nazaj stadion v uporabo in lastništvo in tako naprej. Študija, ki jo je naredil regionalni raziskovalec v Ameriki, je pokazala, da so veliki športni profesionalni objekti daleč najmanj produktivni, daleč najmanj razvojno usmerjeni od vseh projektov, javnih projektov, knjižnic, šol, vrtcev in tako naprej. Pa vseeno jih imajo, ker mesto mora razvijati in tudi razvija to športno in spektakelsko funkcijo, tako Maribor kot Ljubljana. Brez tega se ne bi vpisala v zemljevid nekih mest, nekih regij, nekih dogodkov in dogajanj. Brez tega te zgodbe ni. Zato je treba reči, da je prav, da je stadion zgrajen, da je dobro, da je bil zgrajen in da ni bil prekinjen v kriznih časih, da je dajal delo in tudi zaslužek, ki ga sicer ne bi bilo, in da je še marsikaj, kar bo treba pri tem stadionu tudi rešiti. Jaz sem njegov odločen zagovornik in sem vesel, da ga imamo, ob tem, da ne mislim, da je razvojni projekt za Ljubljano. Mislim, da so razvojni projekti za Ljubljano drugi, ampak da Ljubljana mora imeti tudi ta stadion, ne samo Ljubljana, Slovenija in osrednja slovenska regija. Vsem tistim, ki napadate Jankovića, sedanjega župana in tudi kandidata za bodočega župana, vam jaz kot politična oseba, ki je na drugi listi, ki ima drugega kandidata, ne morem nič drugega reči, kot prositi vas, da tega ne počnete, kajti s kanglico nosite vodo v njegov čeber. S kanglico nosite vodo v njegov čeber, pa če to hočete ali ne. Če bi bil pristaš teorije zarote, bog ve, kaj bi vam lahko tukaj napletal. Sam menim, da ni nobenega razloga, da bi lahko podprl interpelacijo zoper ministra Lukšiča. Sam seveda tudi menim, da ni nobenega razloga, da bi se o nekem stadionu morali pogovarjati cel dan v Državnem zboru na tak način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Prej je en poslanec SD tako lepo začel, ko je rekel "in se je razkrilo, da je," približno tako, "da je ministrica za notranje zadeve odgovorna, ker je zavajala javnost glede bulmastifov, pa ste kar šli v interpelacijo." No, saj ga lahko potolažim, zdaj, ko nas ista ministrica gleda s plakatov, na katerih piše, da nas vse posluša, in to ministrica za notranje zadeve, ki ima policijo in aparat za prisluškovanje in tako naprej, ustrezne službe, ne bomo šli v interpelacijo. Smo se pa nasmejali do solz. Zdaj pojdimo pa na malce bolj resne zadeve, ker imam občutek, da ste nekoliko zgrešili poanto. Govorite o objektu, lepo, da ta objekt tam stoji, govorite o županu, ki ga sploh nima smisla omenjati, razen, ker je bil očitno med Vlado in tem županom narejen en silno gnil kompromis – in zdaj pridemo do bistva – na račun davkoplačevalcev, kajti danes govorimo o denarju. In za kaj v resnici gre, je pa treba malo drugače prikazati logiko denarja, ki pride iz Evropske unije, kot ste nekateri s tem operirali. Kot da gre za denar, ki tako pade z neba, mana z neba, in to sploh nima nobene zveze z nami, to je neto priliv. Približno tako ste nekateri kar ene izračune že delali, kakšen plus bo to pomenilo za slovenski proračun. Ja, seveda, če bi bile stvari res takšne! A Slovenija pa ne plačuje Evropski uniji? Dobro jutro! In kaj je v resnici denar, ki pride iz Evropske unije? Približno lahko ga tudi vzamemo tako: denar, ki je bil zajet slovenskim davkoplačevalcem, poslan v Evropsko unijo, se nato vrne in mora biti prek slovenskih vladnih institucij razporejen skladno z normami in pravili, ki veljajo v Evropski uniji. Samo ta ovinek je v resnici. Ampak še vedno je izvorno to denar, ki smo ga plačali tja slovenski davkoplačevalci. Ko se govori o tem objektu, je treba razumeti stvari tako, da je to plačano iz denarja slovenskih davkoplačevalcev, razporejenih preko Ministrstva za šolstvo, seveda skladno s pravili Evropske unije. Potem pa stvar že malo drugače zveni. Ampa treba je še nekaj razumeti. Najslabši možni scenarij za vsako državo se pa zgodi, če Evropska unija uveljavi nadzor, to je najbolj grozen scenarij za davkoplačevalce, zato ga le dobro poslušajmo. Če se v nadzoru izkaže, da tisti projekt, za katerega je Evropska unija namenila denar, ni izvršen v celoti ali pa da ne funkcionira, ne posluje tako, kot je bilo predstavljeno v listinah, ki so bile poslane Evropski uniji, potem Evropska unija zahteva ta denar nazaj. In kaj to pomeni z vidika davkoplačevalcev? Še enkrat preigrajmo: najprej je država segla v žep davkoplačevalcem, ga dala Evropski uniji, nato se je nazaj preko ovinka vrnil, ga je razporedila v nek objekt, potem pa, ker ni poslovala tako, kot je napovedala, bo ta ista država še enkrat segla v žep davkoplačevalcem in enako vsoto plačala Evropski uniji, in to neto, ta denar se pa ne bo več vrnil. Tako to v resnici funkcionira. In zato je Evropska unija izjemno stroga, ko izvaja nadzor za svoje projekte, ker je tak denar perfekten neto priliv Evropske unije. In ne misliti, da se to ne dogaja. Naša soseda Italija je samo zato, ker nekaterih projektov ni uspela izvesti tako, da bi poslovali, kot je napovedala v predhodnih dokumentih v Evropski uniji, vrnila več milijard evrov. In kaj to pomeni za en objekt, recimo, stadion Stožice? To pomeni, da je v vsakem primeru plačan iz denarja slovenskih davkoplačevalcev, tudi če je to denar Evropske unije, ker je tisti, ki ga je zajela Slovenija, ga dala Evropski uniji in se je vrnil čez ovinek čez slovensko vlado. Če pa bo potem morala ta denar vrniti, bo pa še enkrat dražji, ker bo še enkrat Slovenija zajela denar svojih davkoplačevalcev, ga dala Evropski uniji in se ne bo več vrnil. In bo torej z vidika slovenskih davkoplačevalcev tak objekt dvakrat dražji, kot če bi slovenska vlada imela toliko poguma in ga direktno sfinancirala sama iz proračuna, ker potem vsaj še enkrat toliko denarja ne bi bilo treba poslati nazaj v Evropsko unijo. In pred tem vprašanjem smo. Kajti razpis je bil blago rečeno dvomljiv. Nekateri ste pomešali jabolka in hruške. Govorili ste o izločitvenih postopkih, zaradi katerih določeni projekti v posameznem razpisu niso mogli konkurirati oziroma uspeti. To se zagotovo dogaja, ampak v danem primeru so bile pa vnaprej izločene nekatere statistične regije v celoti. Lahko bi ponudile najboljši projekt s področja športa, tudi moja Gorenjska je taka, pa ne bi niti v igro za ta razpis mogle vstopiti, ker je bil razpis tako postavljen že vnaprej. In že to je blago rečeno dvomljivo z vidika Evropske unije. In Evropska unija, verjemite, bo to prej ali slej krepko vzela pod drobnogled. Ob zaključku projekta zanesljivo. Še bolj zanimivo pa se postavlja vprašanje, kako ta projekt posluje, ali je ta projekt sploh sposoben poslovati tako, kot je bilo nekoč predstavljeno Evropski uniji. Po tistem, kar smo videli do zdaj, je odgovor en sam: niti slučajno in nikoli ne. In v tem primeru, gospe in gospodje, bo ta projekt za slovenske davkoplačevalce dvakrat dražji, kot če bi bil direktno financiran s strani Vlade Republike Slovenije. O tem v resnici danes govorimo, samo tega morda niti vsi v tej dvorani pravzaprav do zdaj niso razumeli ali pa nočejo razumeti, saj vprašanje je v Sloveniji dostikrat samo hoteti razumeti, za kaj v resnici gre. Nekateri ste pri tem tudi kazali s prstom za nazaj. Ja, saj so bile posamezne napake tudi nekaterih razpisov, jaz verjamem, da so bile. Zaradi nekaterih smo se vsi jezili. Vedno se dogajajo napake, ampak te napake niso bile tako usodne kot v danem primeru. Še več, v ničemer pa nekaj, če je bilo prej narobe, ne opravičuje napak zdaj, zlasti ne zato, ker gre za izjemno velik znesek denarja davkoplačevalcev, za desetine milijonov evrov. Logika, če potem samo kažeš s prstom za nazaj in s tem opravičuješ sedanje napake, je točno tista logika, kot če nekdo reče: "Ja, veste, jaz sem pa včeraj enega videl, ki je šel tam mimo prehoda za pešce čez cesto, zdaj pa jaz lahko zato povozim en avtobus otrok." Ja ne smeš, ne smeš, nimaš te pravice! To je napačna logika, gospe in gospodje. Če so se prej dogajale napake, vas to v ničemer ne opravičuje, zlasti pa stvar bode v oči zato, ker so te napake, ki so se dogajale tukaj, povsem drugega ranga, in imajo lahko predvsem izjemno hude materialne posledice za slovenski proračun in predvsem za slovenske davkoplačevalce. Lahko se namreč zgodi, da bo na koncu vsakemu, še dojenčku, segla država v žep, potegnila ven 25 evrov in jih vrgla nekam skozi okno. 25 evrov pa je že itak šlo v Evropsko unijo, se je vrnilo nazaj in se je porabilo za ta objekt, skupaj torej 50 evrov, z dojenčki vred. Tako v resnici to funkcionira. In kadar govorimo o denarju Evropske unije, prosim, dajmo se vsaj pogovarjati tako, da razumemo vsi, da je to tudi naš denar, saj smo mi vendar del te Evropske unije, saj jo tudi mi financiramo. Še malo, pa bomo izključno samo še neto plačniki. Ali naj še to razložim, kaj to v praksi pomeni?! In gre za vprašanje odgovornosti do davkoplačevalcev, ki je v ničemer ne odreši to, kar ste govorili: "Ja, imeli smo čudovite namene, objekt mora biti, šport mora biti." Seveda, z vsem tem se strinjam, super, da se nekaj naredi. Samo, gospe in gospodje, treba je pogledat,i kdo to plača, v kakšnih okoliščinah se dela in na kakšen način, predvsem pa, ali je ta stvar v celoti ob spoštovanju predpisov. V danem primeru je stvar toliko hujša, ker je neposredno podvržena tudi nadzoru institucij Evropske unije, ki so zaradi razloga, ki sem ga navedel na začetku, še kako zainteresirane, da ugotovijo še tako majhno nepravilnost, da lahko zahtevajo ta denar nazaj. Kajti, še enkrat povem, tisto pa je potem neto odliv iz države in neto priliv Evropski uniji in se ne vrne več. In zaradi tega je odgovornost vseh, ki uporabljajo evropska sredstva, in še posebej tistih, ki jih delijo in opravljajo nadzor nad delitvijo teh sredstev, tako velika, ker lahko povzroči državi neto škodo v višini vseh tistih sredstev, s katerimi razpolaga, pa mimogrede, še z obrestmi vred. In na to ste pravzaprav nekateri danes hote ali pa iz nevednosti pozabili. In zaradi tega je ta stvar izjemno resna. Zaradi tega v ničemer ni mogoče vnaprej izvzeti odgovornosti tistih, ki so v tem procesu neposredno odločali in sodelovali. In logika, ki je bila tukaj razvita, je, žal, ampak to iskreno obžalujem, bom tudi povedal zakaj, logika, ki jo lahko preberem iz enega časopisa: "Logika, ki jo je tu uporabil Lukšič je logika jetniškega kaplana iz Kafkovega procesa, ki pravi, da ne smemo imeti vsega za resnično, to moramo imeti za nujno." Tega si nisem izmislil jaz. To je napisala gospodu Lukšiču nekoč Spomenka Hribar, tista leva ikona: ustavite desnico, saj jo vsi dobro poznate. Nekateri boste najbrž sedaj skočili v zrak in boste rekli, da je to bilo takrat, ko je gospod Lukšič rekel, da so Tigrovci teroristi. To je res, ampak ta ista logika, gospe in gospodje, je bila danes predstavljena tukaj ne samo s strani ministra, ampak žal s strani vseh, ki ste to ravnanje v koaliciji zagovarjali. Ker teh dejstev nočete videti. Ni problem za koga gre, ni problem v objektu. Upajmo, da bo dobro služil svojemu namenu. Problem je v denarju in v odgovornosti do davkoplačevalcev. Za odgovornost gre, gospe in gospodje!
Hvala Besedo ima gospod Anton Kampuš.
Spoštovani podpredsednik, minister, sodelavke, sodelavci! Sklepa o interpelaciji proti ministru dr. Igorju Lukšiču ne bom podprl. Danes sem pa res po dolgem času z veseljem v tem parlamentu poslušal argumentacijo ministra dr. Igorja Lukšiča, kako je z argumenti, torej s pravimi argumenti in s svojimi obrazložitvami dokazal, da je interpelacija splet natolcevanj, podtikanj in neresnic. Ker je bil dan odgovor tudi v pisni obliki, priznam, da sem v ustni obliki dobil še veliko veliko več odgovorov. Strinjam se z oceno vseh tistih, ki pravijo, da je interpelacija sestavljena tako, kot je, ne bom uporabljal tega izraza, ki so ga moji predhodniki uporabljali. Res pa se strinjam s tem, da sestavljavci interpelacije niso bog ve kako vešči teh nalog, predvsem na račun tega, ker je znotraj teh argumentov toliko kolobocij, omenjajo se krožišče, neplačani delavci, pa tudi brezpalčniki, patrije, vse do napačnih pogojev. Ampak, na žalost, projekt je bil izpeljan, in to transparentno. Ker je bilo razprave veliko, si bom dovolil samo majhen poudarek, in sicer gre za resolucijo o nacionalnih razvojnih projektih 2007–2023, sprejeto na Vladi 12. 10. 2006. Na njej je bilo s strani SVLR zapisano, da bo športno- poslovni park Leona Štuklja zgrajen na podlagi javno-zasebnega partnerstva, torej zasebni kapital bo gotovo zainteresiran, da se bo pridružil evropskim in državnim ter lokalnim finančnim virom. To se je zgodilo leta 2010. Žal mi je, da predlagatelj, ki ima veliko povedati, ni dal sorazmerno eksaktnega odgovora na prezentacije kolega Čepiča. Zdaj palahko pokažem samo nekaj argumentov in bom začel z začetkom in končal s koncem. Veliko je bilo povedanega o tem športnem parku Stožice. Pot je bila dolgotrajna: 42 let. Začetek je bil leta 1968. Marko Šlajmer, republiški sekretar za urbanizem, je izdelal načrte za novi stadion Stožice. Vse po letih do leta 2010. 10. avgusta je bila ob začasnem uporabnem dovoljenju odigrana prva tekma v dvorani, naslednji dan tudi na stadionu v Stožicah. To je zaključek. 42 let. Tako bi si na koncu upal reči, da je za mene ta kompleks Stožice treba opredeliti kot slovenski stadion v Ljubljani, ki za mene ni spomenik Jankoviću, pač pa slovenskemu športu na sploh. Toliko kot argumentacijo tudi gospodu Gantarju, ki je tudi o teh zadevah govoril. Je pa res, da sem tudi jaz iz razprave razbral, da je bilo ime Janković omenjeno tolikokrat, da bi si skoraj upal verjeti, da je že član SDS in da je to za njega odlična predvolilna propaganda. Danes se je zgodil tudi en velik, nekorekten, nepošten napad predlagatelja te interpelacije na kolega Rožeja. Kolega Rožej je povedal sledeče, "iz vseh dokumentov je razvidno, da ste v času vašega ministrovanja, spoštovani gospod predlagatelj, odpeljali denar iz vodnega sklada v vaše področje in da je ostala celotna Slovenija za nekaj let na račun tega brez čiščenja, vzdrževanja vseh vodnih kanalov ter hudournikov in je veliko del te sedanje škode po ujmah in povodnih nastalo tudi na račun tega vašega manevra". Potrjujem to, kar je rekel kolega Rožej, ker smo na Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj o tem veliko govorili. Seveda obstajajo o vsem tudi dokumenti. Tako je že treba danes reči, da tudi za ta segment, ki je danes zelo aktualen, nosi kolega predlagatelj kar precejšnjo odgovornost. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač.
Spoštovane kolegice in kolegi, vsi ostali prisotni! Mislim, da ni narobe, če še enkrat ponovim, da po tej današnji razpravi lahko še enkrat ugotovim eno žalostno resnico, da je večina razpravljavcev pri tej interpelaciji danes govorila, kot da je interpeliranec stadion v Stožicah in ne minister Lukšič. Naj še enkrat poudarim tisto, kar sem povedal v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke danes dopoldne, da se verjetno večina nas, lahko rečem vsi, celotna politika strinja s tem, da je projekt, ki se mu reče športni park v glavnem mestu, projekt, ki je vreden financiranja tako s strani evropskih kot državnih, pa tudi sredstev mestnega proračuna. Vendar v tem primeru nismo govorili o tem. Nismo govorili o tem, nekateri ste to spregledali, očitali ste nam, da se gremo predvolilno kampanjo proti trenutnemu županu Zoranu Jankoviću in nam polagali v usta nekaj, o čemer mi danes tukaj nismo govorili. Nismo govorili. Smo pa danes tukaj večkrat ponovili navedbe, ki utemeljujejo utemeljen sum, da je šlo v tem primeru za fiktivni razpis, za formalno pokritje vnaprej dogovorjene politične odločitve na ravni visoki vladni predstavniki in ljubljanski župan za teh 9,4 milijona evrov razpisanih sredstev. O tem smo govorili in pričakovali smo, da bo minister Lukšič te utemeljene sume ovrgel. Ni jih. Še več. Privoščil si je zavajanje, govoril je neresnice in nas obravnaval na tak način, kot da ne vemo, kako in na kakšen način se uporabljajo sredstva iz evropske kohezijske politike. Govoril je o tem, če ne bi tega denarja porabili letos, bi zapadel - kar vemo, da ni res, govoril je o tem, da ni bilo mogoče razpisati sredstev za vse ostale občine, zaradi tega je bil ta dopis 9. junija vsem občinam poslan, da letos razpisa ne bo, ker ni bilo sredstev, šest dni kasneje pa je ugotovil, da sredstva so - 9,4 milijona evrov - in začel postopek fiktivnega razpisa, to se je zgodilo 15. 6. 2010 za ta konkreten projekt, za katerega so bila sredstva vnaprej dogovorjena. Povedali smo tudi, zakaj in s čim je ta sum utemeljen. Utemeljen je bil s tem, da se je postopek začel nekega dne v aprilu, ko je trenutni ljubljanski župan javno oznanil, da pričakuje od države da bo sofinancirala projekt v Stožicah. Potem je sledil poziv ministra Lukšiča na Vladi, da je treba zagotoviti 20 milijonov evrov sredstev. Ta zahteva je bila zavrnjena. Potem je sledil pisni dopis z dne 23. aprila 2010 ministru za finance, v katerem minister Lukšič izraža pričakovanje, da bo finančni minister iz proračunske rezerve, ki se uporablja za naravne nesreče, za takšne, kot smo jim zdaj priča, in prav je, da se za takšne namene porablja, in hvala bogu, da bodo prizadeti v Ljubljani iz te kvote denar dobili, da tega ni mogoče prerazporediti. V proračunski rezervi pa je bilo okrog 27 milijonov evrov sredstev. In ko se to ni zgodilo, ko ta pot ni bila uspešna, ko tudi ostale poti niso bile uspešne, ko se je v javnosti sprožilo veliko negodovanje nad načinom tega postopka in nad tem, da gre za neko poplačilo nekih predhodnih uslug, se je seveda minister Lukšič namerno in zavestno odločil, da bo šel v postopek fiktivnega razpisa - zato, da zakrije celo zgodbo pred celotno slovensko javnostjo. In to je tisto, kar smo predlagatelji interpelacije ministru očitali. V tem primeru ne gre za tak primer, kot ga je omenil kolega Gantar, čistilna naprava, razpišemo čistilne naprave in rečemo, da tista, ki je že dobila evropska sredstva, ne more konkurirati in ni upravičena. Ne gre za tak primer. Tukaj v tem primeru so bili štirje prijavitelji, dva sta se prebila v nek izbor, in Koper je seveda zaradi regionalnega kriterija, ki je bil vnaprej predpisan na tak način, da je vse, ki bi se eventualno prebili do zaključka, razen Ljubljane, izločil, bil izločen. Zaradi tega ni mogel biti ta projekt sofinanciran in zaradi tega je bil ta razpis ne samo diskriminatoren, bil je namerno napisan tako, da je onemogočil obravnavo vseh ostalih ponudnikov, ki bi s kvalitetnimi projekti, kar je koprski nedvomno bil, pa tudi kakšen drug, izpolnjevali pogoje za enakopravno točkovanje, kandidiranje na tem razpisu in eventualno potem tudi odobritev sredstev. To je ta očitek, ki danes ni bil ovržen. Potem smo očitali, da bi bilo treba na podlagi vloge, ki jo je Mestna občina Ljubljana posredovala, to vlogo zavrniti - če ne takrat, pa kasneje, ko se je ugotovilo, da so v vlogi navajali netočne podatke, govora je o teh 18 tisočih evrih najemnine, da je šlo za izkrivljene podatke. V takšnih primerih v primeru drugih občin nihče nikogar nič ne poziva, enostavno se izda sklep o tem, da se pogodba ne podpiše, izbor se razveljavi in zadeva je končana. V tem primeru pa sta na tiskovni konferenci minister Lukšič in župan Mestne občine Ljubljana lepo pojasnila, kako je vse O. K., češ, saj niso najeli celega stadiona, najeli so samo slačilnice in dvorane za 950 evrov. Se pravi, naslednjič bodo najeli samo travo za 100 evrov, površine pod njo pa ne bodo najeli – ali kaj?! Javno-zasebno partnerstvo je bilo v primeru tega projekta utemeljeno z aktom, ki ga je sprejel mestni svet Mestne občine Ljubljana jeseni 2007. V 3. členu tega akta je izrecno in nedvoumno zapisano, da zasebni partner prevzema vse stroške izgradnje teh objektov, tako stadiona kot spremljajočih objektov. To piše v tem aktu. Res je, da so se stvari spremenile, vendar ne na tak način, da bi bilo treba s strani ministra posiljevati pravni red v Republiki Sloveniji, in na tak, bi rekel, poniglav način prikazati, kakoje tistim, ki so v določeni struji, mogoče vse in dovoljeno vse. Kako je mogoče, da se zaradi nekoga v tej državi mimo ustaljenih pravil postopkov zapre celotna ljubljanska obvoznica za tovorni promet? To je mogoče v tej državi! Kako je mogoče, da se lahko nekdo v tej državi vozi z neko nalepko in je nedotakljiv za policijo? To je bilo mogoče v tej državi dolgo časa. Nihče ni za nič odgovarjal. In dokler se te stvari dogajajo na nekem nižjem nivoju, je to ena zgodba. Ko pa se prenesejo na nivo ministrstev in vlade, in ko te stvari in te rabote podpira premier, potem je pa to popolnoma druga zgodba, ki ni vredna samo interpelacije, ampak je vredna, tako kot ste nekateri v tej dvorani razpravljali danes, temeljitega razmisleka o tem, kako bolno je to tkivo slovenske družbe in kako bolna je ta politika, ki nam trenutno vlada. In ni čudno, da je zaupanje ljudi vanjo na tako nizkem nivoju. Mislim, da je nezaupanje toliko večje zaradi tega, ker se tisti, ki ste najbolj odgovorni, pred dejstvi, ki so na mizi, sprenevedate. Namesto da bi priznali, "želeli smo ta sredstva odobriti, ker smo želeli na nek način formalno to zgodbo zapreti, in je bil objavljen ta fiktivni razpis". Mislim, da bi bilo to manj narobe kot vztrajanje pri tem, da je bila ta zadeva storjena korektno. Ko govorimo o formalnih razlogih, zaradi katerih bi bilo treba to vlogo zavreči, ne morem mimo, še enkrat, te stavbne pravice in te izjave, ki je bila predložena in ki jo je svetovalec ali strokovni sodelavec ministra z nekim mnenjem pokril, o tem, da je izjava, da je nepremičnina čista, tudi če na njej obstaja stavbna pravica in tudi če je vpisanih deset hipotek, da je to okej. Prej sem povedal, kaj to pomeni. Bom še enkrat, za tiste, ki jih takrat ni bilo v dvorani. Predstavljajte si, da je to zemljišče v Stožicah, ki je last Mestne občine Ljubljana. V skladu z aktom o javno-zasebnem partnerstvu je ta Mestna občina Ljubljana podelila na tem zemljišču zasebnemu investitorju stavbno pravico, s katero se je ta zasebni investitor obvezal, da bo na račun pridobitve zemljišč, na katerih bo zgradil trgovsko-poslovni kompleks, zgradil stadion, v celoti na svoje stroške, vključno s stroški projektiranja, nadzora, inženiringa, gradbenih dovoljenj in vsega ostalega. In zdaj imamo tu te objekte. In strokovnjaki ministrstva govorijo, da je ta stavbna pravica neka manjša motnja, ki ne vpliva na to, da je zemljišče čisto. Na njem so pa hipoteke. Zdaj po zadnjih podatkih jih je verjetno tistih 115 milijonov evrov, kolikor so slovenske banke odobrile temu megalomanskemu projektu posojil. Tuje banke teh posojil niso odobrile, ker ta projekt "ne pije vode". Ampak o tem bo govora kdaj drugič. Povedali smo, da danes ni namen problematizirati racionalnosti in gospodarnosti tega projekta, ampak predvsem neustrezna ravnanja ministra Lukšiča, zaradi katerih bi moral odstopiti v urejeni pravni državi, v pomanjkljivo urejeni državi bi moral premier zahtevati njegovo razrešitev, v Sloveniji pa dve poslanski skupini, Slovenske demokratske stranke in Slovenske nacionalne stranke, vlagata interpelacijo ob vnaprej znanem izidu. Imeli smo že interpelacije, ko smo dokazali, da so bili ministri z obema rokama v polnih vrečah, pa jih je premier pokril. In tako bo očitno tudi danes, kar je seveda za Slovenijo in za celotno politiko slabo. Še nekaj besed glede teh 9,4 milijona evrov. Glejte, saj teh 9,4 milijona ne bi ogrozilo tega projekta. Saj to ni bistveno. Ta projekt je bil na začetku zastavljen z neko številko okrog 150 milijonov evrov, ki se je zdaj ob zaključku podvojila. Od tega je bil ta javni del dimenzioniran nekje na 80 milijonov, zdaj slišimo, da bo tu 140 milijonov. 140 milijonov evrov! Od teh dodatnih 60 jih bodo morale Ljubljančanke in Ljubljančani, kajti to je njihov denar iz proračuna, zagotoviti skoraj 40 milijonov evrov. Tako teh 9,4 milijona evrov pri samem projektu nima bistvene teže, ni bistvenega pomena in ne igra bistvene vloge, gre za manj kot 10 % sredstev in projekta samega ne bi ogrozilo. Vprašati se je treba, ali bi bilo mogoče zagotoviti tudi skozi državna in evropska sredstva bolj racionalno koriščenje tega denarja, za boljši namen. Jaz sem prej govoril o Plečnikovem stadionu za Bežigradom in sem govoril o tem, da je na eni strani sramota tako za mesto kot za to državo, kaj se s tem stadionom že toliko let dogaja. In bi bilo verjetno bolj gospodarno in bolj racionalno, da bi se tisti, ki so o tem odločali, pravočasno ustavili in sprejeli odločitev, ki bi zagotovila prenovo tega kulturnega bisera, ne samo ljubljanskega, slovenskega ali pa, če hočete, evropskega, zagotovljen bi bil ustrezen stadion, ki bi zadostoval vsem potrebam in rešena bi bila propadajoča kulturna dediščina. Če pa so bile ambicije večje in če je nekdo menil, da je sposoben več, potem menim, da bi moral zagotoviti manjkajoča sredstva z drugačnim gospodarjenjem z javnim, torej mestnim premoženjem. Prilik za to je bilo kolikor hočete samo v tem zadnjem mandatu. Če bi se samo za tista zemljišča, ki jim je bila spremenjena namembnost iz kmetijskih v stavbna samo v tem mandatu, uveljavljala predkupna pravica, kar je bilo po zakonu mogoče, in bi ta razlika v ceni pristala v mestnem proračunu ne pa v privatnih žepih, bi bil ta razkorak teh 60 milijonov pri tem projektu zagotovljen. In ne bi bilo nobenega problema in vsi bi bili zadovoljni. Ampak, se opravičujem, ker sem tudi sam zašel spet nazaj na vsebinsko zgodbo, ki ni predmet te današnje debate, in se vračam nazaj na očitke, ki smo jih navajali v interpelaciji in glede katerih moram reči, da minister z enim argumentom in z eno besedo ni prepričal, da ti očitki ne držijo, ni prepričal, da ni šlo za fiktivni razpis in ni prepričal, da je bil scenarist tega dogajanja in da je deloval v ozadju v spregi in da so bile odločitve predhodno dogovorjene, preden so jih potem samo formalno potrdili tisti, ki so bili v tej razpisni komisiji. Predsednik razpisne komisije je bil dolgoletni član Socialnih demokratov, mislim, da je leta 2005 kandidiral za predsednika ali podpredsednika stranke, mentor pri njegovem diplomskem delu je bil minister dr. Igor Lukšič, tako da je tudi po tej plati zadeva dokaj nehigienična. Najmanj, kar je, bi pričakoval od ministra, da bi se takšnim skušnjavam izognil in bi oblikoval komisijo, ki ne bi vzbujala dvoma v njeno nepristranost. Tega ni storil, zaradi tega nosi tudi po tej plati polno odgovornost za svoja ravnanja. Mi smo se v interpelaciji omejili na ta primer zaradi tega, ker je najbolj v nebo vpijajoč, vendar so se po vložitvi interpelacije zgodile še številne druge odločitve, glede katerih bi bilo mogoče ministra Lukšiča interpelirati. Jaz osebno moram reči, da bi bil pristaš, da se ministra interpelira zaradi tega, ker ne izvaja nalog za katere je prisegel. Nedostojno je, da je lani pred vrati vrtca ostalo skoraj 3 tisoč otrok v naši državi, nedostojno je, da se je nekaj podobnega zgodilo letos, nedostojno je, da so občine same prepuščene reševanju teh problemov, nedostojno je, da se istočasno, ko se to dogaja, na Ministrstvu za šolstvo ob tako kriznih razmerah v novembru in decembru lanskega leta skozi okno vrže 3 milijone evrov za neko opremo, ki je šole niso potrebovale niti zaprosile zanjo, niti naročile. Šlo je za neke fotoaparate in laptope, ki so se nabavili samo zaradi tega, da se je proračunska postavka izčrpala, s tem pa se je izkoristila ustrezna pozicija za letošnje leto, ko je suša v državnem proračunu še toliko večja. To so vse vprašanja, glede katerih bi moral minister odgovarjati. In eno najpomembnejših je odločitev, ki je bila sprejeta brez kakršnihkoli argumentov, brez kakršnihkoli analiz, brez ocene, kaj bo to prineslo slovenskemu gospodarstvu, predvsem tistemu v turističnem delu, staršem, otrokom, ne nazadnje prevoznikom, pa tudi varnosti na smučiščih in na cestah. To je ta združitev [[....]]
Gospod Černač, ne mi zameriti, sami dobro veste, da to ni vsebina interpelacije. Vrnite se na vsebino interpelacije, ki je povezana za javnim razpisom, ne pa z drugimi vprašanji dela tega ministrstva.
Hvala lepa, predsedujoči, saj nisem mislil nadalje razpredati, jaz sem samo zadevo razširil v tem smislu. Želel sem pokazati, da je tudi skozi te aktivnosti, ki jih izvaja minister Lukšič, pokazal neko oblastniško držo, neko arogantno držo, nedostojno drži ministra, ki je v službi ljudstva. Mislim, da je tudi zaradi tega od njega težko pričakovati, da bomo slišali kakršenkoli argument na očitke, ki smo jih navedli v interpelaciji. Ob zaključku bi rad prebral nekaj stvari, kako je on navajal odgovore. Šel je po točkah interpelacije in je napisal pri vsaki od teh točk: ne razlaga razloga, ampak ponavlja vsebino točke 3, minister ni omenjen; glej komentar pod število toliko; naslednja točka, ne razlaga razloga, ampak ponavlja vsebine in tako naprej. Copy-paste metoda, ob tem, da so bile vsebine v teh točkah popolnoma drugačne, kar je tudi en odraz tega, na kakšen način minister dojema svojo odgovornost pred javnostjo, pred tem parlamentom in pred tistimi, ki ste ga na to pozicijo izvolili. S tem, ko boste danes potrdili njegov mandat še naprej, boste seveda prevzeli tudi del svoje odgovornosti nase in s tem celotna vladajoča politika. Mi pri teh rabotah ne bomo sodelovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Borut Sajovic.
Hvala lepa za besedo. Minister je korektno odgovoril na vsa vprašanja in prepričan sem, da bo zdržal do konca mandata in pretekel ciljno črto. Gospod Janković dela, zgradil je stadion in ta stadion je v veliko veselje ne samo Ljubljančanov, ampak vseh Slovenk in Slovencev. Želim, da je tam še veliko zmag in uspešnih dogodkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, razmišljanja o tem oziroma stališče do tega, kakšna je interpelacija, lahko ima vsak svoje, vendar bi rad ob tem povedal, da je minister Lukšič odklonil soočenje na Odmevih z gospodom Vizjakom na temo interpelacije. To najbrž veliko pove o tem, ali je interpelacija primerna in kvalitetna ali ni. In če minister, ki je odgovoren, proti kateremu je vložena interpelacija na osnovi argumentov, ki so zapisani v interpelaciji, ne želi soočenja, se ne upa soočiti z nosilcem interpelacije, potem najbrž kakšnih kvalitetnih argumentov za svojo obrambo nima. Tudi to, kar smo poslušali v zagovor ministra s strani koalicije, pravzaprav govori isto. Zelo malo razprav koalicijskih poslancev je bilo o interpelaciji, o vsebini interpelacije. Vsi ste govorili o Jankoviću in o stadionu, o tekmah in ne vem komu, Carerasu in še komu. Treba je ugotoviti, da te stvari ne držijo. Gospod minister ima zelo velike težave z obrambo v zagovor pri interpelaciji. Res je dva plus dva štiri,to drži, gospod minister, v desetiškem sistemu. V sistemih, v katerih pa vi operirate, pa dva plus dva ni štiri. In kasneje bom tudi povedal, zakaj ni. Prej bi rad povedal nekaj drugih zadev. Kolegi ste vsi govorili, da je interpelacija predvolilna tema. Vložena je bila 29. julija, to je mnogo pred volitvami. Ker ste tako ekspeditivni, ker imate možnost, ker imate moč v Državnem zboru, bi lahko to interpelacijo davno prejuvrstili na dnevni red zasedanja Državnega zbora. Pa niste. In očitek, da je to obravnavano v predvolilnem času, gre predvsem vam, ker se niste potrudili, da bi to temo pred volitvami spravili z dnevnega reda. Imeli ste vse možnosti, poslovniške, vsebinske, odgovor je bil pravočasno pripravljen, lahko bi bil še prej, ampak je bilo težko pripraviti odgovor, zato ta odgovor ni bil prej pripravljen. Očitek ministra in vas, da je ta interpelacija slabo pripravljena, z mnogo vsebinski napakami, morda drži. Sam sem odgovoren za redakcijo takih stvari in ta očitek lahko v nekaterih delih vzamem. Vendar bi rad spomnil, da je tudi gospod minister predlagal zakon o financiranju, o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Vložen je bil 1. 7. 2009. Če boste pogledali kvaliteto tega zakona, v obravnavi na delovnem telesu je bilo spremenjenih 70 % členov. Če bi upošteval ali pa štel tiste, kjer piše, da se črta "in" in zapiše "vejica", ker sta še dva taka člena, potem bi bilo 90 % teh členov. In že na tako dopolnjeni predlog so bili vloženi še številni amandmaji. Kar zadeva kvaliteto materialov, kvaliteto aktov, o katerih se odloča v Državnem zboru, gospod minister, najprej preglejte svoje materiale. Če jih ne morete, če jih nimate, vam jih bomo skopirali in z vsemi verzijami, v vseh fazah postopkov dostavili na ministrstvo, da si boste ogledali svoje delo. Če samo spomnim kolege iz koalicije, že na tej seji smo obravnavali zakon o rudarstvu, ki je prinesel pravno praznino zaradi vehemence koalicije. Popravljali smo retroaktivnost inšpekcijskega nadzora in tako naprej. Poglejte, kolegi, kako vi pripravljate zakone, pa ste koalicija, ste vlada, imate škarje in platno v tej hiši in ne uspete narediti izdelka, ki bi pil vodo. In potem po nujnem postopku spreminjamo tisto, kar ste "zašuštrali" eno ali dve seji prej.
Gospod Tanko, dajmo se držati interpelacije. Saj vem, da bi radi pokazali, kaj vse dela slabo ta Državni zbor, samo vi ste se [[...]]
Gospod predsedujoči. Dovolite, da [[...]]
Ne govoriti o zakonih, ki jih sprejema ta Državni zbor. Prosim.
Dovolite, da argumentiram tisto, ker sem šele sedaj na vrsti, kar so govorili vaši kolegi pred tremi, štirimi, petimi urami. Pa tudi vaš minister. Jaz sem šele sedaj na vrsti.
Gospod Tanko, ampak nihče ni govoril o drugih zakonih. Vi lahko naštejete po tej logiki vse zakone, ki smo jih sprejemali. Lepo prosim!
Gospod Potrč [[...]]
Dajte vsaj samo tri povedati, ne vse.
Gospod Potrč, očitno niste bili vseskozi prisotni. Pa morda ste kaj preslišali. Dovolite, da opozorimo na tisto, kar je bilo odprto v tej hiši pri razpravi pri tej točki. Ena gospa iz vaše poslanske skupine je govorila, da je sedaj polna luna. Je. Ta polna luna sveti rumeno, lahko greste pogledat [[..]]Tukaj ste mnogi govorili o tem, da smo predlagatelji interpelacije zlorabili parlamentarni postopek. Ko smo mi to očitali predsedniku Državnega zbora, smo predlagali njegovo razrešitev. In če je predsednik Državnega zbora dovolil katerikoli poslanski skupini, da je zlorabila parlamentarni postopek, to, kar je bilo tukaj očitano s strani vaših poslancev in s strani ministra, potem vam predlagam, da sprožite postopek razrešitve predsednika Državnega zbora. Če pa je bila naša zahteva za interpelacijo vložena v skladu s pravili te hiše, pa bi bilo prav, da bi tisti, ki ste vodili sejo, opozorili tako razpravljavce kot tudi ministra, da se drži pravil v Državnem zboru in da razpravlja o tem na način, kot je v Državnem zboru predpisano. Ne glede na to, da ima minister za seboj vso koalicijsko podporo, si takih razprav najbržne more privoščiti, sploh, če se ima za rednega profesorja in če hoče to delo opravljati na tak primeren pedagoški način [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Predsedujoči, prosim, da zagotovite mir v dvorani.
Prosim, da vsi pazljivo poslušate gospoda Tanka.
Hvala vam za to prijaznost. Ko govorimo o paradigmah, ki jih je uveljavila ta koalicija in ki naj bi jih uveljavila ta koalicija, ste povedali, da boste na področju kvalitete dela vzpostavili nek nov red, neke nove paradigme, neka nova pravila, ki bodo boljša od prejšnjih. Vendar se v tej državi še ni zgodilo, da bi minister napisal pismo županom, občinam in povedal, da ni denarja za razpise za športne projekte, čez tri tedne pa objavil razpis. To se v tej državi še ni zgodilo. In me zanima, kako lahko recimo tak minister vodi vzgojno-izobraževalni proces, ko to naredi. Kakšno kredibilnost daje s svojim ravnanjem resorju, ki ga vodi? Tu se je prej pohvalil, da mora veliko storiti za vzgojo, za izobraževanje, ne vem kaj vse, lahko pogledamo magnetogram, kaj je vse povedal. Rad bi komentar tega. Ali je to vzgojno, gospod minister, je to izobraževalno, je to prirejeno, je to zloraba, je to laž, je to paradigma? Rad bi komentar tega. Tudi predsednik Vlade je za isti primer dejal, da za ta projekt ne bo šel evro javnih sredstev. Pa vas vprašam, delež iz republiškega proračuna, državnega, ki bo šel, in tisti del iz evropskega proračuna, ali so to javna ali zasebna sredstva. Milijon 400 iz našega proračuna, je to javni denar ali je to zasebni denar? In tistih približno 8 milijonov evrov iz evropskega proračuna, je to javni ali zasebni denar? Paradigma predsednika Vlade. Rekel je, da ne bo šel evro iz javnih sredstev. Zdaj pa govorimo o 9 in pol milijonih. Je to relevantno vprašanje za nekoga, ki vodi resor za vzgojo in izobraževanje, šolstvo, kulturo, šport? Je to etično dejanje? Je to zavajanje tistih, ki bi lahko upravičeno kandidirali za ta evropska sredstva? Minister obvlada resor, če je tri tedne prej javno pisal vsem županom, da denarja ni, potem pa naredi razpis? Ali to je obvladovanje resorja ali je to manipulacija v tem resorju? Tu smo slišali tudi številne izjave, nekateri ste citirali izjave pomembnih slovenskih ljudi, ki delajo na področju športa. Zanimivo, da nihče ni prebral in povedal tukaj izjave Samirja Handanovića. Zanimivo, od koalicijskih [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Samirja Handanovića ne. Zanimivo. In to veliko pove o tem, na kakšen način ste se tisti, ki bi radi pokrili ta projekt, lotili teh zadev. Izredno veliko je bilo očitkov na to, da mi ne podpiramo športnih projektov. Ko smo pripravljali proračune za leti 2008 in 2009, smo v te proračune vnesli 46 milijonov evrov za projekt Leona Štuklja, Športni park stadiona Leona Štuklja v Ljubljani. Ali mi lahko pove upravitelj proračuna za področje športa, to je gospod minister, kaj se je meseca marca 2009 zgodilo, da so se vse te postavke v tem rebalansu za ta projekt črtale?! Kaj pomembnega se je na tem področju zgodilo, da se je iz vseh teh NRP-jev 2009, 2010 in tako naprej, črtala postavka Stadion Leona Štuklja v Ljubljani? Predlagatelj in upravitelj tega dela proračuna je minister za šolstvo in šport. Če je ta projekt potreboval javna sredstva, in očitno jih potrebuje, in so bila tudi predvidena, potem me zanima, na osnovi katere predpostavke, katere odločitve, katerih dokumentov je prišlo do črtanja, do predloga, da se ta sredstva v rebalansu proračuna črtajo? Na osnovi česa? To je bil namreč eden od pogojev, da bi lahko izpeljali postopek, kot ste ga izpeljali. Se pravi, da se ta projekt lahko sofinancira na način, kot ste ga izpeljali, če je v NRP-jih. Očitno tega v NRP-jih ni. Po marcu 2009 tega v NRP-ju ni več. In prav zanimivo bi bilo vedeti, kakšni so bili razlogi, da se je ta projekt iz proračuna v času Pahorjeve vlade, v času ministra Lukšiča iz proračuna Republike Slovenije in iz načrta razvojnih programov črtal. Do danes teh razlogov nismo slišali. Morda se je to zgodilo zaradi tega, ker je akt o javno-zasebnem partnerstvu med Mestno občino Ljubljana in zasebnim partnerjem predvidel neko drugačno finančno shemo in konstrukcijo. Morda. Domišljam si, da je to bila podlaga, da se je to zgodilo izključno zaradi tega, ker je akt o javno-zasebnem partnerstvu predvidel drugačno finančno konstrukcijo projekta in je eliminiral in ni izkazoval več potrebe po proračunskih sredstvih Republike Slovenije. To si domišljam, ker tega v proračunski razpravi, ki smo jo imeli v Državnem zboru, ni nihče obrazložil, tudi minister za šolstvo ne, tudi minister za finance ne. Ampak potem, ko tudi župan Janković ni protestiral, zanimivo, tudi Mestna občina Ljubljana, ki zdaj toliko govori o tem, da mora tudi država kaj prispevati za razvoj Ljubljane in ljubljanskega projekta Stožice, nacionalnega projekta Stožice, ni z eno besedo protestiral proti črtanju iz rebalansa proračuna za leto 2009 teh 46 milijonov evrov. Niti z besedico. Ali je kdo kaj zasledil? Zdaj pa, ko so se pojavile zaradi nekih razlogov potrebe, pa se kar naenkrat vzpostavljajo pogoji za črpanje, zahteve po javnih sredstvih na način, ki v zakonu o javnih financah in zakonu o javnih naročilih ni predviden, nima temelja, nima podlage. In o tem govorimo. Leta 2009, ko smo sprejemali rebalans proračuna, spoštovani kolegi, je predsednik Vlade tu govoril o tem, da se zaveda, da je v državi kriza. Če se prav spomnim, je takrat Umar prišel z novimi makroekonomskimi podatki in že takrat bi morali ta rebalans proračuna umakniti, zavrniti. Pa ga niste. To lahko potrdi minister za finance, zagotovo je to. To se pravi, da se je že takrat vedelo, da kriza je, da se gospodarska rast zaustavlja, da bo imela zasebna iniciativa težave. In to se je potem tudi zgodilo. Pa vendar se je kljub temu ta projekt z nezmanjšanim tempom peljal naprej, in ni imel niti javnega pokritja v proračunu Republike Slovenije, ker ga je Vlada črtala,koalicija potrdila, niti ni imel finančne konstrukcije z zasebnim partnerjem, čeprav akt o javno-zasebnem partnerstvu govori drugače, in to od zasebnega partnerja celo zahteva. In sedaj se sprašujemo, zakaj se to ni z rebalansom proračuna, ki se je kasneje še enkrat delal, uredilo. Zakaj se ni to uredilo z rebalansom proračuna v letošnjem letu? Zdaj je deveti mesec, vsak čas bo deseti mesec, zakaj se to v tem času s temi postavkami ni uredilo? Mi, ki smo to zadevo predvideli v proračunu za leto 2009, v letu 2008, pa še kakšno leto prej, zagotovo temu pristopu ne bi nasprotovali, ker razumemo, kaj je problem. Vendar način, ki ste ga ubrali, pa nima pravnega temelja, gospod minister. Ni skladen s pravnim redom Republike Slovenije. In o tem govorimo. Vse tisto, kar se je v razpravah pojavilo v tem času, pomeni deformacijo tega, kar smo mi ugotovili, kar sta kolega Vizjak in Černač predstavila - odklon od tega, to pomeni manipulacijo, zavajanje javnosti. Mi govorimo izključno o tem, da ste naredili vse, da v proračunu Republike Slovenije ni sredstev za športni stadion Stožice, za stadion Leona Štuklja, da se je v tem času potem sesul zasebni sektor, ki je vstopil v ta projekt. In Vlada, Mestna občina in župan Janković niso poskrbeli, da bi se ta zadeva na ustrezen način vnesla v proračunske akte Republike Slovenije, pa je bilo štiri ali pet priložnosti v Državnem zboru od takrat, ko se je ta finančna konstrukcija sesula. Štiri ali pet priložnosti, ker smo sprejemali rebalanse v letu 2009 in smo sprejemali rebalans letos. In na tak način to ne gre. To, da ta projekt tudi sicer ni dober, kažejo tudi nekatera druga ravnanja. Kolega Gantar, predsednik Državnega zbora, se je izredno ostro odzval na spremembo uredbe o svetlobnem onesnaževanju. Izredno ostro! Zagrozil je z javnim pismom ali celo s poslanskim vprašanjem ministru Žarniću. Zanima me, ali je od takrat, ko je na svoji spletni strani, na spletni strani Zaresa, ta protest objavil, javno kaj storil sploh na tem področju. Vprašanja najbrž ni postavil. Ministra Žarnića ni vprašal v Državnem zboru, vsaj javno ne. Zahteve za kakršnokoli izredno sejo ni zahteval, je ni napisal. Se pravi, da se je potem na nek način dalo neko tiho politično soglasje tudi vsem nadaljnjim korakom in ukrepom, ki so se zgodili na tem področju. Ali je kdo iz koalicije karkoli storil zaradi odredbe glavnega republiškega inšpektorja za promet? Tudi nihče. To se pravi, da je šlo najbrž tudi za zlorabo pravnih regulativ, pravnih podlag v tem konkretnem primeru. To se pravi, da je težko pričakovati v tem trenutku, da boste podprli interpelacijo [[...]]
Gospod Tanko, najbrž opazite, da toleriram, da greste bistveno izven vprašanja, preko vsebine interpelacije. Poskusite se vrniti, ker za vsa vprašanja, ki jih vi postavljate, ni odgovoren minister za šolstvo in šport, ki ga interpelirate. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, jasno mi je, zato ker sem naštel še nekatere druge stvari, ki so šle mirno preko koalicije, mirno mimo koalicije. Celo aktivno so v njih sodelovali inšpektorji, celo predsednik Vlade se je pohvalil, da se je zelo aktivno vključil v reševanje te zadeve; to je povedal prej. Nam je popolnoma jasno, da na osnovi tega ni pričakovati niti minimalne podpore, da bi se karkoli na tem področju spremenilo. Da bi eventualno koalicija razmislila o tem, ali so bila ravnanja in enega ministra in drugega ministra in gospoda Lukšiča taka, da pomenijo kršitve zakonodaje. Vem, da so to kršili, vendar koalicija je do teh stvari izredno servilna in teh stvari na nikakršen način ne priznava. Dogaja se celo hujše. Vlada Republike Slovenije je po dolgem času dobila dvakrat negativno mnenje Računskega sodišča. Drži? Najbrž, minister, to drži. V tem mnenju Računskega sodišča je zapisano, da je Ministrstvo za finance v soglasju ali z vednostjo Banke Slovenije na nepravilen način servisiralo ali vzdrževalo ustrezno razmerje v komercialnih bankah, z dolgoročno vezavo sredstev [[....]]
Gospod Tanko, vaša poslanska skupina je po mojem vedenju o tem že predlagala razpravo na izredni seji Državnega zbora in mislim, da bomo o tem razpravljali. Vsebina interpelacije pa to ni. Dajte biti toliko prijazni, pa ostanite pri vsebini, ki jo je dovolj in jo lahko obrazložite. Ne vleči druge stvari [[...]]
Gospod Potrč, bi predlagal, da počakate, da povem do konca misel. Predsednik Vlade je tu povedal, da je storil vse korake, celo več kot minister Lukšič, da je zagotovil ta projekt oziroma pokritje za ta projekt. Moram vas opozoriti, da so slovenske komercialne banke odobrile 115 milijonov evrov za financiranje drugega dela projekta Stožic. To najbrž tudi drži. In te iste banke potem prihajajo in bodo prišle v Državni zbor z zahtevo po dokapitalizaciji slej ko prej. Govori se o 250 do 900 milijonov evrov svežega kapitala, zato da bodo imele kapitalsko ustreznost. Na drugi strani pa z aktivnostjo Vlade, vladnih funkcionarjev, tudi ministra za finance, tudi predsednika Vlade, zagotavljajo vire za nek sistem, ki nima finančnega pokritja. Upam, da se Računsko sodišče ni zmotilo v tej svoji analizi. Kako boste realizirali popravljalne ukrepe na tem področju si niti ne predstavljam, spoštovani minister. Lahko se samo vprašamo, kam gremo s takimi ravnanji, ko se na netransparentne načine na nezakoniti podlagi delijo javna sredstva. Ko se na netransparenten način mimo pravnih podlag, mimo zakona o javnih financah, mimo zakona o javnih naročilih, financirajo projekti, ki v štartu niso imeli zagotovljene finančne konstrukcije. Tu je tudi izredno zanimivo naslednje. Po aktu o javno-zasebnem partnerstvu je nosilec investicije tudi javnega dela neko podjetje. Zanimivo, da je na razpisu kandidirala mestna občina, ki s tem nima popolnoma nič. Ona mora to samo dobiti. Zakaj za ta projekt ni kandidiral tisti, ki je nosilec investicije? Recimo podjetje Grep, ampak mestna občina. Mestna občina pa je vse prenesla na tega zasebnega partnerja. In bi samo potem lastniška razmerja uredila po koncu investicije. Ali se nobenemu ne zdi nič čudnega? Najbrž je bil ta projekt zastavljen tudi drugače. Tu je nekdo že omenil, da so v zadnjem času nekako v modi ta tiha partnerstva in tihi družabniki. In najbrž ni daleč od resnice in se je treba vprašati, če tudi pri tem projektu ni zadaj neki tihi družabnik, neko tiho družabništvo, ki pelje ta projekt tako, da pravzaprav nihče ne ve, kdo pije in kdo plača. In ne ve se, koliko je cena projekta za ta javni del, ne ve se niti finančna konstrukcija tega, ne vedo se niti prave ekonomske cene tega projekta. Nič se ne ve. In Ministrstvo za šolstvo, čeprav ni nobenih zadev, tak projekt financira, in to nekomu, ki ni investitor. Zanimivo pri tem je še to, da je bil ta projekt prenesen najbrž na zasebnega partnerja predvsem zato, da so se izognili javnim razpisom, da so se izognili spraševanjem o tem, ali postopki tečejo pravilno in korektno ali ne. Najbrž je bila poanta tega ravno to. In sedaj, ko so se vse te zgodbe zapletle do te mere, da jih ni možno drugače reševati, kot da bo treba javno intervenirati, tako z državnimi sredstvi kot s sredstvi mestnega proračuna, sedaj pa nobenega več ne zanima, na kakšen način so bila ta sredstva oddana. Podražitve na tem projektu so pa enormne, tudi na javnem delu projekta so enormne podražitve. Nedavno je bil objavljen podatek, da je podražitev za eno nogometno igrišče, za en nogometni stadion. To se pravi, če bi bil projekt izpeljan korektno, potem bi lahko imeli stadion s 40 tisoč gledalci ali pa še kaj večjega. Zdaj pa imamo stadion za 20 tisoč gledalcev, ki stane toliko kot tisti za 40 tisoč gledalcev. Tako govorijo podatki. To lahko beremo v Financah, to lahko beremo tudi v nekaterih mogoče manj strokovno podloženih časopisih. Ampak v Financah so analize zelo korektne, , delajo jih finančniki in tako naprej. In tu se pojavlja vrsta odprtih vprašanj, kam ta država pljuje, kam gre, kakšne projekte financiramo, kdo za tem stoji, kdo je tihi družabnik takšnih projektov in tako naprej. Tu se odpirajo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora, zelo relevantna vprašanja, tudi za vašo poslansko skupino, čeprav to poskušate, kadar diskutiramo poslanci drugih poslanskih skupin, pomesti kar tako in nas opozarjati, da ne diskutiramo v pravi smeri ali pa v kontekstu. Ta razprava se v celoti nanaša na način izvajanja te investicije in na problem financiranja te investicije, na način, kot si ga je zamislil minister Lukšič. Tista pobuda, da bi se ta projekt financiral iz sredstev proračunske rezerve, pravzaprav ni daleč od prave vsebine, kajti na način, kako se vodi ta investicija, kako se zahtevajo sredstva od javnega partnerja, to pa je elementarna nesreča. In če ta vladna koalicija ni sposobna ugotoviti, da je to velik problem, da je ta način velik problem, potem bo ta država slej ko prej v zelo kratkem času doživela elementarno finančno nesrečo. Pot, po kateri gremo z zadolževanji, pot, po kateri gremo s primanjkljajem, pot, po kateri gremo s prelivanji in prekrivanji, je prav blizu tega, da bomo doživeli neko hudo finančno nesrečo v tej državi, morda še pred iztekom mandata te vlade. In opozorila mnogih, ki spremljajo naše poslovanje doma in v tujini, gredo v to smer. Vendar očitno, dokler je glasovalni stroj dovolj naoljen, dovolj močan, dokler iz tega razmetavanja z javnimi sredstvi pade dovolj na vse koalicijske strani, do takrat najbrž v tej koaliciji ni pričakovati, da bi podprla kakršnokoli interpelacijo in kakršenkoli ukrep, ki bi pomenil sanacijo razmer na tem področju. In to nasmihanje na drugi strani veliko pove o tem, kakšen odnos imamo do stanja v tej državi, do finančne politike, vlade v tej državi, pa tudi do delovanja nekaterih regulatorjev, ki bi morali skrbeti, kako deluje bančni sistem. Zelo bi vas moralo skrbeti, pa tudi nas. Nas skrbi. Težave, dediščina, ki bo ostala, bo težka in vprašanje, če bo enostavno popravljiva. In tukaj, spoštovani gospodje, na takih eksemplaričnih primerih, kot je to, kar je storil minister Lukšič, se postavljajo temelji ravnanj. In to bi morala biti paradigma, da delujemo transparentno, pregledno, korektno, pošteno in ne pod mizo in preko tihih družb. Tukaj pa je problem v tej koaliciji izredno velik. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Renata Brunskole, ali še želite repliko? [[Ne.]] Hvala lepa. Gospa mag. Majda Potrata, želite besedo?
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. 12 ur in še nekaj smo razpravljali o interpelaciji in želela bi poleg tistega, kar sem povedala v imenu poslanske skupine o interpelaciji, zdaj na koncu po dolgih, dolgih razpravah strniti kot svojo ugotovitev, da je pravzaprav zame edino dobro spoznanje to, da so se vlagatelji interpelacije osredinili na en sam očitek, in to je razpis. Opustili pa so druge očitke, ker so videli, da so iz trte zviti. To pa je tudi edino, kar bi lahko v tem kontekstu šteli za dobro, kajti razprave so šle v tako smer, da se mi zastavlja vprašanje, ali so podpisniki interpelacije interpelacijo v resnici prebrali in vedo, kaj v njej piše. To, da poslušali niso, so evidentni dokazi, ker ravnokar smo slišali začudenje, da nismo bili koalicijski poslanke in poslanci zaskrbljeni nad socialnimi problemi in kršitvami delovnopravne zakonodaje, pa so bile ravno besede Samirja Handanovića citirane. To samo kaže, da slišimo tisto, kar hočemo slišati, ampak potem tisto, kar smo hoteli slišati, tudi postavimo na raven splošnega. Še na eno stvar se moram odzvati. Tako moralistično pravičniško se je slišal poziv, da je treba opozoriti mojega poslanskega kolega Dušana Kumra, da ni bil spoštljiv v svojem govorjenju. Ampak on je napravil natanko tisto, kar je tudi v pravu in tudi v pedagogiki bistveno. Posameznika ne smeš z neko slabšalno besedo označiti, lahko pa njegovo ravnanje s slabšalno besedo označiš. To ni žalitev. Žaljivo pa je, če nekdo, ki se ima za izvedenca v vseh stvareh, za rednega profesorja univerze v Sloveniji reče, da se ta človek ima za rednega profesorja, če reče, da je bil kar tako imenovan za ministra. Dr. Igor Lukšič je bil najprej izvoljen za poslanca, pridobil si je zaupanje ljudi, ki so ga izvolili, in potem si je pridobil zaupanje tudi v Državnem zboru. In to zaupanje, ki mu je bilo ob imenovanju izrečeno tudi z moje strani, si je ohranil tudi za naprej. In ne čutim se nikakršne žrtve političnih stališč ali česarkoli, da ga moram ob tej interpelaciji zagovarjati. Jaz ga zagovarjam, ker me je prepričal s svojimi argumenti. Dobro bi pa bilo, če bi drugi tudi kaj slišali od tega in povedali, da je bila prijava ocenjena in izbrana, sredstva pa še ne izplačana [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospa Majda Potrata. Besedo ima minister za šolstvo in šport dr. Igor Lukšič.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav vsem, tudi tistim, ki ste zdaj prišli na novo! Po eni strani sem vesel, da smo opravili to razpravo, ker se je pokazalo, da od 32 podpisnikov interpelacije jih samo 11 premore argumentacijo, s katero lahko stopijo pred slovensko javnost. Všeč mi je tudi to, da je gospod Tanko pred pol ure spoznal, da je ta interpelacija spisana slabo. Če ne bi bilo te razprave, bi še vedno mislili, da ti izdelki, ki jih naslavljajo na Državni zbor, zlasti pa ta interpelacija, da je dobra, kot so trdili od samega začetka. Jaz sem od začetka povedal, da se mi zdi podcenjujoče ali slabo za to državo, da berem, kaj so predlagatelji interpelacije pisali, kako uporabljajo ženski spol, kako so kopirali dele interpelacije proti Katarini Kresal, kako so kopirali dele interpelacije iz prvega dela. Ampak to smo vse dokumentirali v našem odgovoru. Ko je gospod Černač govoril, da je copy-paste, mi imamo konceptualne razlike. Copy-paste pomeni, da ti kopiraš in je identično, vse isto. V odgovoru tega ni. Ker govorimo tudi za slovensko javnost, vi ste to dobili v roke, bi rad prebral nekaj zadev. Obrazložitev prvega razloga za interpelacijo teče od točke 1 do točke 19. 1. točka ne razlaga razloga, ampak navaja besedilo zaprisege ministrov. Komentar: ta točka je v nadaljevanju utemeljevanja žal neizrabljena, zlasti v delu, kjer minister priseže, da bo ravnal po svoji vesti. Ravnanje po lastni vesti pa je gotovo eden najbolj trdnih izrazov etične drže, ki jo ministru očitajo, da je nima. V točki 57, ko ponavljajo to zadevo, iz povzetka zaprisege, ki jo minister poda ob imenovanju, vlagatelji interpelacije izpustijo prav ta del. 2. točka ne razlaga razloga, ampak podaja samospraševanje predlagateljev glede stabilnosti finančnega sistema v Republiki Sloveniji. Torej nima nobene zveze ne z očitki, ne z ministrom. Komentar: tovrstno vprašanje bi bilo dobro nasloviti ministru, pristojnemu za javne finance, ali pa morda guvernerju Banke Slovenije, pa tudi katera od ekonomskih fakultet bi bila boljši naslov od ministra za šolstvo in šport. Ne bi rad šel predaleč, ampak tu v enem delu Državnega zbora ni jasno niti, kaj so pristojnosti resorjev. Ni jasno, kaj so zakoni, po katerem kakšno ministrstvo dela. Veseli me, da je ta uk vendarle zalegel, da so predlagatelji interpelacije ugotovili, da se sredstva črpajo ne po zakonu o javnem naročanju, ampak po drugih dveh zakonih in enem predpisu. Me veseli, ampak je trajalo 12 ur. Ampak poglejte, mi imamo druge institucije, da bi se učili o teh zadevah, ne pa Državni zbor. In bom na tej točki glede tega končal. Očitek o tem, da je šlo za copy-paste pri našem odgovoru, ne drži. In če koga zanima, ker govorimo za javnost in pred javnostjo odgovarjamo, potem vam predlagam, da si, ni to neko ravno zanimivo branje, ampak toliko, da se prepričate, kako nekdo razume realnost, torej vladna stran skupaj s koalicijo, in kako razumejo realnost drugi. To je bilo rečeno na izmislek, da je vodja kabineta bila v komisiji, da to ni pomembno. Vi ste to napisali v interpelaciji, kjer očitate tej vladi, da dela nekorektno. Vi ste to napisali. In ste napisali zraven, da je bil predsednik komisije Aljuš Pertinač, ki je bil predsednik Mladega foruma. Kdaj je bil Aljuš predsednik Mladega foruma? 1999, 2000. Vmes je delal dve leti za Vlado, predhodno, in je bil prestavljen, umaknjen. In Aljuš Pertinač moti to sredino kar naprej. Je diplomiral pri meni, bil je celo moj asistent, delal je tudi na fakulteti. Ampak tisto, kar ga kvalificira za to, je, da je od leta 2004 vključen v črpanje evropskih skladov in je bil v tej komisiji zato, ker vodi ta resor pri nas na ministrstvu. Torej ni bil zato, ker je pri meni diplomiral, predsednik te komisije, niti zato, ker je bil pred desetimi leti član oziroma predsednik Mladega foruma. Ampak tisto, kar izhaja iz tega, kar ste uprizorili leta 2007, kar je bilo tudi tu navedeno, je pa, da če je nekdo v neki stranki, ki se ji reče Socialni demokrati, pa ne sme prevzemati nekih funkcij. "Berufsverbot" se je temu reklo v NDR. Torej zdaj tisti ljudje - in tu se spomnim še ene izjave tu prisotnega, da nekdo, ki je pa diplomiral pri Ljubici Jelušič, ne more opravljati neke funkcije v obrambnem ministrstvu. Kam smo prišli? Da bo to zdaj očitek, pazite, to bo očitek! Kdo je pri kom diplomiral, je očitek ministru ali pa komurkoli, in da ne more opravljati neke funkcije. Skratka, ne bom vas utrujal s tem, ker vidim, da ste že vsi zbrani, da bi še enkrat ponavljal ta očitek. Bom pa ponovil tisti vic: Se srečata dva in prvi zastavi drugemu vprašanje, koliko je dva plus dva. In pravi on, ne vem. In pravi ta prvemu, glej, dva plus dva je štiri, da boš znal drugič odgovoriti na to vprašanje. In ga takoj ponovno vpraša, koliko je dva plus dva. In pravi on, ja, ne vem. In potem mu spet pravi, glej, prvič sem ti povedal, štiri. Ti povem še enkrat, dva plus dva je štiri. In potem mu še enkrat postavi vprašanje, kot dober pedagog si želi, da se bo vendarle kaj naučil. In mu pravi, koliko je dva plus dva. Pa on prvi, več kaj, ti si pa res neumen, že dvakrat sem ti povedal, da ne vem, ti me pa še zmeraj sprašuješ. In tu imamo ta problem! Tu imamo ta problem - trikrat, štirikrat zapisano, in stvari se ne premaknejo. In, poglejte, rad bi povedal za slovensko javnost. Seveda v parlamentu vsak opravlja svojo funkcijo, seveda ni racionalni kriterij edini pri tem, ko govorimo o političnih zadevah. Ampak, poglejte, ko pa pogledamo vsak pred svojo vestjo, ker to smo vendar prisegli, da bo vsak deloval v skladu z lastno vestjo, k temu nas ne nazadnje zavezuje tudi ustava, se pa vprašam, kako se nekateri počutijo, ko se pogledajo v ogledalo. Pa še podvprašanje pri tem: Ali vidijo tam notri sploh sebe? Ker vidim, da vprašanje realnosti, to, kar je bilo tu tudi omenjeno in kar imamo tam notri, se pravi, ko v interpelaciji pišejo, kako se minister Lukšič zadnje mesece leta intenzivno zavzema za nekaj. Zadnji meseci leta so. Če gremo v dvojino, sta dva, v množini so trije, dve možni interpretaciji. Ampak v nobenem primeru ne padejo v te zadnje tri mesece še, recimo, tudi ta mesec september, v katerem poteka ta interpelacija. Potem imamo problem s časovnimi dimenzijami. Mi ne razumemo tega koledarja, ure, na isti način. To pa je zaskrbljujoče. V vsakem primeru sem zadovoljen, da je vendarle bilo ugotovljeno, da je interpelacija spisana slabo, da so predlagatelji interpelacije ugotovili, da očitki ne držijo in so šli potem na spremembo od očitanega gradiva kam drugam, da se ukvarjajo tudi z nekaterimi drugimi manj pomembnimi zadevami znotraj ministrstva oziroma s tistim, kar ni vezano na to vprašanje interpelacije. Sedaj bi rad še enkrat povedal to, kar sem tudi uvodoma. Dve leti je minilo, odkar se je slovensko volilno telo odločilo, da spremeni večino v Državnem zboru in je podprlo drugačno večino. Podprlo je to obstoječo vlado. Ta vlada dela dobro. Ljudje si na obletnico lahko čestitajo. Če bo opozicija delovala na tak način, je velika verjetnost, da bo ponavljala razred v klopeh opozicije in ne bo napredovala v razred vladajoče garniture. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa, predsedujoči. Kaj predlagatelji menijo, bom povedal sedaj jaz, ne pa, da je to v mojem imenu oziroma v imenu predlagateljev povzemal minister. To je zelo nekorektno. Tudi jaz ne bom govoril, do kakšnih spoznanj je on prišel sedaj, pa bi lahko. Predlagatelji menimo, da je interpelacija utemeljena. Očitek je jasen: kršitev 53. člena Zakona o javnih financah, v povezavi s 7. členom Zakona o javnem naročanju. Ni res, spoštovani minister, da smo umaknili tezo glede 7. člena Zakona o javnem naročanju. Zakon o javnih financah se nanj sklicuje in zahteva od vseh, da pri dodeljevanju sredstev, subvencij, posojil in drugih oblik državnih pomoči upoštevajo načela, kot so načela, da se ne smejo omejevati možni ponudniki, da se mora varovati varstvo konkurence,da se ne sme omejevati konkurenca in da se mora nediskriminatorno dati možnost vsem, da uspejo na razpisu. Ta načela ste vi z razpisom kršili. Sprva je bil cel projekt izgradnje športnega parka Stožice projekt javno-zasebnega partnerstva, ki ni predvideval za gradnjo in za opremo javnih sredstev. Vse bi moral zagotoviti zasebni partner, ki dobi v zameno zgolj zemljišče po končani investiciji. To je bilo sprva predvideno. Zato je predsednik Vlade tudi rekel, da ta projekt ne bo dobil niti centa javnih sredstev. Sprva je bilo tako predvideno in črtan ta projekt iz proračuna. In sprva je bil tudi dopis vsem županom občin, torej še junija letos, da sredstev v proračunu za financiranje športne infrastrukture ni, ker se varčuje in si lahko obetajo razpis za sofinanciranje športne infrastrukture šele prihodnje leto. To je bilo vse do julija tega leta. Potem pa salto mortale. Julija tega leta objavi minister Lukšič razpis za sofinanciranje športne infrastrukture, ki je očitno diskriminatoren. Zakaj? Poleg izjemno kratkih rokov za prijavo in za dokončanje projekta, namreč za tako veliko investicijo, kot je nad 5 milijonov evrov in do 45 milijonov evrov, se je bilo treba prijaviti v 14 dneh, se pravi, imeti vso prijavno dokumentacijo. Obvestilo o izboru pa je bilo že v istem mesecu. Ko bi bilo uradništvo na vseh ministrstev vedno tako hitro, to se pravi, da je v enem mesecu poteklo od javnega razpisa do sklepa o izboru izvajalca, bi bili veseli verjetno vsi v tej državi. Vendar tu se je mudilo zaradi tega, ker se je vedelo, zakaj se mudi. Ker se je mudilo dokončati športni park Stožice. Šlo je za ogromen projekt, kajti nad 5 milijonov evrov so veliki in zelo veliki projekti, ki pa je moral biti končan do konca leta 2010. Kateri projekt se da začeti po juliju tega leta in se ga da končati do decembra tega leta? Nobenega, če se še ni začel. Torej je bil ta razpis prilagojen že začetim projektom. Osnovno pravilo je, če so se projekti že začeli, so lahko deležni državne pomoči javnih sredstev le pod pogojem, če so bili vsi razpisi v sklopu tega projekta izvedeni po Zakonu o javnih naročilih. Ali so bili, minister? Niti z eno besedo niste odgovoril na to, niti z eno, pa sem vas petkrat vprašal danes tu. Niso bili. Ključni očitek. Razpis je bil diskriminatoren do projektov v petih statističnih regijah izmed sedmih regij. To smo dokazali zelo jasno. Ne Podravska in tudi ne Obalno-kraška, kakor tudi ne Savinjska regija, kakor tudi ne Gorenjska regija, kakor tudi ne Koroška regija niso mogle uspeti na tem razpisu, ker so po regionalnih merilih zbrale premalo točk in sploh niso njihove vloge mogle v nadaljnje ocenjevanje. Poglejte, prav te regije, med katerimi so tudi nekatere na repu razvitosti, so izločili zaradi tega, ker se je minister odločil, da imajo že dovolj športne infrastrukture na prebivalca. Marsikje, v večini teh regij so financirali športno infrastrukturo s samoprispevkom. Ali so jo v Ljubljani kdaj financirali s samoprispevkom? Ali so se kdaj tu ljudje z višjimi plačami, z višjimi dohodki odrekali, da imajo njihovi otroci ustrezno športno infrastrukturo? Ne. Te regije so bile izločene zato, ker so si nekatere z odrekanji uredile to, kar si marsikdo ni. In kakšen projekt se je podprl? Takšen projekt, od katerega so se umaknili zasebni partnerji, od katerega so odstopile tudi banke in projekt nima zaključene finančne konstrukcije, ne ve se, kdo ga bo sfinanciral do konca, ne ve se niti višina vrednosti tega projekta. V tak projekt je vstopila država z javnimi sredstvi. To so eklatantne kršitve določil slovenske in evropske zakonodaje pri sofinanciranju projektov evropske kohezijske politike. Mi smo vam to danes cel dan dokazovali. Meni je prav žal, da ne želite niti poslušati, kaj šele sprejeti argumentacije. Pa še nekaj. Tu smo danes slišali celo eno podtikanje, da predlagatelji interpelacije vodijo protiurbano politiko. Ali imamo v Sloveniji samo eno urbano središče, vas sprašujem, retorično. Ali v Podravski, Obalno-kraški, Savinjski, Gorenjski, Koroški regiji, ki so izločene iz tega, ni urbanih središčih, spoštovani poslanec in predsednik Državnega zbora, ki ste to spraševali? To ni protiurbana politika, ki jo vodimo skozi interpelacijo. Politika, ki jo vodimo skozi interpelacijo, je politika proti diskriminaciji tistih, ki imajo tudi dobre, kakovostne projekte, pa ne morejo sodelovati, ker se je minister odločil podpreti samo enega. Proti k diskriminaciji smo, to smo vam želeli danes plastično pokazati na številnih primerih in s številnimi razpravami. Zato menimo, da je interpelacija utemeljena. To je bila interpelacija zoper diskriminatorno politiko ministrstva za šolstvo, z ministrom na čelu. To ni bila interpelacija zoper športne objekte, še najmanj pa zoper Športni park Stožice. Še enkrat, ta park je bil sprva predviden kot javno-zasebno partnerstvo, sploh ni predvideval javnih sredstev, šele ko so težave. In ker je minister očitno tudi ocenil, da ima zelo trhle argumente, se je odpovedal soočenju z mano v nocojšnjih Odmevih na Sloveniji 1.
Hvala lepa. V okviru razpoložljivega časa se je prijavil k besedi še minister dr. Lukšič. Izvolite.
Hvala za besedo. Čas je razdeljen, jaz nisem še porabil ure in 20, vi ste porabili [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Jaz mislim, da ste [[...]]Ni treba, bom povedal nove stvari, moji možgani ne funkcionirajo copy-paste, bom nove stvari povedal. Prva stvar, poglejte, jaz sem danes cel dan tukaj, ne vidim nobene potrebe, javnost je dosti seznanjena z našimi argumenti, z vašimi argumenti. Doma imam štiri otroke, danes jih bom še videl, in ne vidim nobene potrebe, da bi šel še na soočenje o neki stvari in razlagal nekomu, kako je dva plus dva štiri, in to šestič. To je ena stvar, ki je mogoče nova. Druga zadeva. Dragi poslanci, posel, ki ga opravljamo za državo, je pomemben, vsi, je pomemben. Zgled, ki ga dajemo in ki mu sledijo vsi drugi v vseh podsistemih, je tudi pomemben za to državo. Ni dobro, da dajemo sporočila, ker pokrivam šolstvo in ker se tam spreminjajo zadeve, ravno zdaj sem imel razgovore z ravnatelji, ki so zaskrbljeni nad tem, kam gredo stvari. Zahtevnost v šoli se zmanjšuje. Ampak zakaj se zmanjšuje zahtevnost? Zaradi tega, ker na državni ravni dajemo iz rok take izdelke. In poglejte, kakšna je bila reakcija. Prva reakcija je bila, vi nas žalite, ker govorite, da je to slabo. Trajalo je 12 ur, da ste ugotovili, da je to slabo. V šolstvu je pomembno, da tisti, ki nekaj slabo naredi, da ga pripravimo do tega, da se bo to naučil, ne pa, da pride razlagat, kako je zaradi tega užaljen. To je pomembna ugotovitev. Zato, dragi poslanci, se mi zdi pomembno, da Državni zbor upošteva dejstva. Vsa dejstva so bila danes predočena. Predočena so bila tudi vsa mnenja, kako nekdo vidi ta dejstva, kako nekdo na osnovi predsodkov sklepa, kakšna bi morala biti dejstva. Vse to je zdaj pred nami. Ni razloga, da ne bi potem na osnovi teh dejstev, na osnovi teh mnenj odločili. Jaz mislim, da je bilo dokazano, pokazano s številkami, s pravnimi podlagami, da tukaj ni šlo za prikrojevanje, da tu ni šlo za pisanje na kožo in da tu ni šlo za kakršnokoli diskriminacijo pri možnih vlagateljih za športno infrastrukturo. Ker ni šlo za to, tudi ni nobenega razloga, da se razreši minister za šolstvo in šport. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, izvolite. Proceduralno?
Ne, kot predlagatelj, saj imam še čas in sem tudi zadnji napisan na [[...]]
Imate še 15 sekund.
Imam več, ker ste mi jih zdaj vzeli 5. Torej, minister ni niti z enim samim argumentom zavrnil zelo konkretne očitke, ni niti z enim samim argumentom zavrnil očitek, zakaj je diskriminatorno naravnal razpis in izločil pet slovenskih statističnih regij. Naj ponovim, Podravsko regijo, Obalno-kraško regijo, Savinjsko, Gorenjsko in Koroško regijo. Noben projekt v teh regijah ni mogel uspeti, zato je bil razpis [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Tanko, proceduralno? Prijazni bi lahko bili, pa bi odgovorili, ker jaz ne vem, kaj vi mislite.
Spoštovani predsednik oziroma predsedujoči! Do sedaj je v Državnem zboru veljalo, da je po razpravi zadnjega razpravljavca razprava zaključena in se preostanek časa deli. Do danes je to veljalo, do danes so vsi, ki so vodili seje Državnega zbora, tako tudi v takšnih primerih ravnali. Danes se je zgodilo prvič, da je predsedujoči ravnal drugače, da po zadnjem razpravljavcu ni delil preostanka časa, ampak je ponovil krog razpravljavcev, ki niso bili napisani. Jih ni bilo več. Minister je svoj čas izkoristil, gospod Vizjak, ki je bil zadnji kot predlagatelj razpravljavec, je svoj čas izkoristil in z razpravo zaključil. In od tu naprej bi morali speljati postopek delitve preostanka časa. Tega niste storili. In predlagam, spoštovani kolegi, tisti, ki vodite sejo, da ravnate tako, da bomo vsi tisti, ki sodelujemo, vedeli po kakšnih pravilih te zadeve potekajo. Da to niso neke ad hock rešitve, da niso tu neki sui generis postopki in podobne rešitve, s katerimi prihaja koalicija v Državni zbor. In zdaj tudi predsedujoči, ki ste iz koalicijske sestave, ki vodite sejo Državnega zbora, tudi prihajate s sui generis rešitvami. Tudi s sui generis rešitvami. Na tak način na nek kulturen, kultiviran, organiziran način dela v Državnem zboru ni mogoče izvajati. In dajem pobudo, predlagam, da seje Državnega zbora vodite tako, kot je zapisano v poslovniku, ne pa, da se predsedujoči glede na provenienco, na želje in tako naprej, odloči, da bo sejo vodil tako, kot se njemu zdi primerno, in ne tako, kot je po poslovniku in kot je bila do zdaj poslovniška in parlamentarna praksa. Hvala lepa.
Hvala lepa za opozorilo, gospod Tanko. Sprejemam odgovornost za svojo odločitev, ravnal pa sem v skladu s četrtim odstavkom 66. člena. Zdaj prehajamo na razdelitev preostalega časa. Sprašujem, kdo še želi razpravljati po 71. členu. Dajem čas za prijavo.
Kolegice in kolegi, na vsakega pride minuta in 13 sekund, še malo manj, ker je tudi minister, tako da predlagam, da dejansko razpravo sklenemo, če se strinjate. Mislim, da v minuti in 13 res ni mogoče, še malo manj, voditi razprave. Ugotavljam, da ni nasprotovanja. Zaključujem razpravo o interpelaciji. Predlagatelji interpelacije predlagajo Državnemu zboru, da po opravljeni razpravi sprejme naslednji sklep: Državni zbor Republike Slovenije na podlagi vložene interpelacije izreka nezaupnico ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču. V skladu z drugim odstavkom 180. člena Ustave Republike Slovenije bo nezaupnica ministru izrečena, če bo zanjo glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več poslancev. Če bo nezaupnica izglasovana, se šteje, da je minister razrešen. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine SDS ima mag. Andrej Vizjak.
Eno izmed najbolj reguliranih področij v Evropski uniji in tudi v Sloveniji je dodeljevanje državnih pomoči, subvencij, skratka javnega davkoplačevalskega denarja za ta ali oni projekt. To so zelo jasna pravila. In temeljna pravila in načela, ki veljajo pri dodeljevanju javnih sredstev, so, da se mora omogočiti vsem enaka možnost dostopa do teh sredstev. Vsi se imajo možnost prijaviti in lahko so tudi vsi izbrani, seveda pa se postavijo tudi neki cilji, ki se jim želi z dodeljevanjem javnih sredstev slediti in potem skozi te cilje se tudi izberejo tisti, ki najbolj zadovoljijo tem pogojem. Nikakor pa v pravilih pri dodeljevanju javnih sredstev ni dopuščeno diskriminirati kogarkoli. Odstop od teh pravnih okvirov, ki se jih mora še posebej držati minister vsake vlade in tudi predsednik vlade, je razlog za njegovo zamenjavo, kajti s tem je kršil načela in zakonodajo. Pravzaprav je tako početje, da si nekdo konstruktivno razlaga določbe zakonodaje pri nediskriminatornosti razdeljevanja javnih sredstev, nevarno. Zakaj? Jutri bomo imeli podobne razpise na drugih ministrstvih, ki bodo zopet favorizirali vnaprej izbrane prejemnike teh sredstev, in bomo imeli kaos v državi in še posebej v posmeh bodo vsi javni razpisi. Današnja interpelacija je lahko tudi precedenčni primer. Primer, ko boste potrdili tako ravnanje, da je tako ravnanje dopustno – da se naredi razpis, da se favorizirajo posamezni ponudniki skozi številna določila razpisa, na koncu se tudi tega favoriziranega izbere in se reče, saj je bilo vse v redu in prav, v skladu z načeli o transparentnosti, varovanju konkurence, varovanju enakosti pred zakonom in da je bilo vse nediskriminatorno. To je vse, kar boste danes naredili in odprli zeleno luč še nadaljnjim mahinacijam v tej državi. V Slovenski demokratski stranki bomo danes podprli interpelacijo oziroma podprli sklep, da se ministra Lukšiča razreši s te funkcije, da preprečimo takšno prakso. Naj ponovim ključni diskriminatorni razlog, ki ga je navedel minister v tem razpisu, verjetno bi moral poleg ministra tu sedeti še kak minister, ki je ta diskriminatorni razlog tudi podprl: torej, razpis je izločil pet slovenskih statističnih regij. Tudi če bi imeli briljantne projekte v Podravski, Obalno-kraški, Savinjski, Gorenjski in Koroški regiji, ne bi mogli biti izbrani, ker so te regije po mnenju ministra že prebogate s športno infrastrukturo, ki so jo v glavnem tudi financirali s samoprispevki. Zato bomo seveda interpelacijo podprli [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SNS ima Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsednik. Samo da se bo gospod minister česa naučil, tako kot smo se mi naučili marsičesa iz njegovega. Evropa bo denar dala šele po izvedenem projektu, ki pa ga, preden denar da, zelo natančno pregleda in pretrese. In najprej je treba vse plačati. Najprej mora država Slovenija zagotoviti sredstva in vse skupaj pripraviti, potem pa praktično Evropa vrne tisti denar oziroma nadomesti sredstva, če ugotovi, da je vse v redu. Tu bo zagotovo Evropa ugotovila, da ni vse v redu, kar pomeni, da sredstev ne bomo dobili. To pa pomeni, da je šlo za darilo, ki ga je minister Lukšič dal iz svojega ministrstva v višini 9 in še toliko milijonov evrov. To je pa tisto, kar se ne sme dogajati v Sloveniji, kar se ne dogaja nikjer v Evropi. Zato bomo tudi mi v poslanski skupini glasovali za to, da se minister razreši. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SLS ali v svojem imenu? V imenu poslanske skupine ima besedo Franc Pukšič.
Hvala lepa, da ste me opazili. V Slovenski ljudski stranki nismo podpisali interpelacije. V Slovenski ljudski stranki smo bili prvi, ki smo opozorili na pomanjkljivosti oziroma nepravilnosti, ki so bile z razpisom narejene. Bomo pa seveda interpelacijo podprli iz razloga, ker je bilo kršenih kar nekaj zakonov s tega področja. Sicer sem že v razpravi povedal, da ni bilo nobene potrebe, da danes ministra interpeliramo, da ni bilo nobene potrebe, da je na takšen način dal sredstva za stadion, ampak je imel bolj elegantno možnost preko zakona oglavnem mestu. Kdo bo odgovarjal in kako – finančno, materialno – če Evropa teh sredstev ne bo vrnila v proračun Republike Slovenije? Na to danes ni bilo odgovora in po vsej verjetnosti nihče ne bo zaradi tega odgovarjal. Opozorili smo tudi v razpravi, da je bilo skrajno nekorektno in nepošteno delati takšen razpis s preostanki sredstev nekaterih drugih, ki niso izpolnjevali pogojev, ampak bi še z ostalo razliko, ki je ostala na tem ministrstvu, lahko naredili razpis. Ni res, minister, da tega razpisa ne bi mogli narediti pred letom 2012. Razpis bi se dal narediti, ampak v skladu s koriščenjem sredstev iz vseh treh operativnih programov, glede na to, da nam grozi, na kar opozarjamo v Slovenski ljudski stranki že celo leto, grozi, da letos, 2010, to je do 31. 12., ne bomo izkoristili vseh razpoložljivih sredstev, izračuni nekje kažejo – minister Križanič, lahko mahate, kolikor hočete, ampak 31. 12., upam, da boste mahnili z roko tukaj, [[...]]
Kolega Pukšič, pri obrazložitvi glasu [[...]]
[[...]]ker tega nismo izkoristili [[...]]
[[...]]pri obrazložitvi ministri ne morejo sodelovati in ne polemizirati z njimi. Prosim, ne polemizirajte z ministri, ker ne morejo [[...]]
Predsednik, vi pa tam gor, lahko se [[...]] [[izklop mikrofona]]
Odvzel sem vam besedo. Preprosto na tak način ne boste govorili s predsedujočim v tem zboru. Hvala.
Hvala, gospod predsednik [[...]] [[izklop mikrofona]]
Odvzel sem vam besedo, nimate besede, nimate več besede. [[oglašanje iz dvorane]] Me veseli, da ste to pričakovali. Hvala. Obrazložitev glasu v svojem imenu ima dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Seveda se bo moj prst ustavil na tipki "za". Utegnilo bi se celo zgoditi, da boste naročili tehnične službe, da bodo popravile potem ta gumb. Razlogi seveda niso samo v interpelaciji in v tistem, kar je v interpelaciji napisano. Moj glas "za" bo predvsem zaradi strahotne arogance, ki jo je pokazal minister. Najprej na vsakem koraku poudarja, "jaz, redni profesor". Saj tudi jaz bi lahko rekel [[...]]
Kolega Gorenak, ne morete polemizirati z njim, ne more odgovarjati.
Obrazlagam razloge. Tudi jaz bi lahko rekel, "jaz, izredni profesor", pa tega ne uporabljam. Tukaj smo poslanci in tukaj smo ministri. Razlog, zakaj je potrebno razrešiti ministra, je tudi v mnogočem drugem. Poučeval nas je cel čas, kako je čas interpelacije neprimeren in tako dalje, da bi moral biti na vladi in tako dalje. Naj vas spomnim, da ste leta 2007 interpelirali notranjega ministra tik pred predsedovanjem, pa ni bilo nič narobe. Skrbi me, tudi zato bo moj glas "za", stanje v tej državi. Predsednik Vlade zastavlja besedo za ministra, pravi javno, tako je vsaj povedal, zato bom pa glasoval "za", da ne boste pozabili, da bo zastavil vse sile in tako naprej. To se v praksi odraža tako, da odposlanci Vlade hodijo po bankah in naročajo Celje 10, Ljubljana 55 milijonov in tako naprej. To je vpliv predsednika Vlade. In zato me je za stanje v državi strah. In iz teh razlogov je treba ministra razrešiti. Seveda, govorimo o ministru, če bi pa o vladi, bi pa ravnal popolnoma enako. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev [[...]] [[aplavz]] Dovolite mi, da preberem rezultat. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 46. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da ministru za šolstvo in šport dr. Igorju Lukšiču nezaupnica ni bila izglasovana. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije, v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 21. 9. 2010, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade, kot predlagateljice zakona, sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Ker je bil v drugi obravnavi predloga zakona na seji matičnega delovnega telesa sprejet amandma k 17. členu, je postal predlog zakona neusklajen, zato je Vlada pripravila uskladitveni amandma k 21.b členu, ki ste ga prejeli na klop. Želi besedo državni sekretar?
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala. Kot ste že sami rekli, s sprejetjem vsebinskega amandmaja k 17. členu je bilo treba uskladiti dikcijo sankcijske določbe k 21.b členu. Vlada je danes sprejela na svoji seji besedilo uskladitvenega amandmaja in ga posredovala Državnemu zboru.
Hvala lepa. Želijo besedo poslanke in poslanci? Ker ne želijo, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 18. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 12. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o geodetski dejavnosti. Ker so bili v drugi obravnavi predloga zakona na seji Odbora za okolje in prostor sprejeti amandmaji k 3. in 13. členu, je postal predlog zakona neusklajen. Vlada je zato pripravila uskladitveni amandma k 34., 39. in 44. členu, ki ste ga prejeli na klop. O uskladitvenem amandmaju dajem besedo predstavniku Vlade. Želite besedo? [[Ne.]] Želijo besedo poslanke in poslanci? [[Ne želijo.]] Želite besedo? Gospod Tanko, izvolite.
Spoštovani predsednik, dobro bi bilo, če bi se malo zbrali, ko vodite sejo, kajti ne gre čisto po pravilih. Bi pa ob tem amandmaju, ki ga imamo sedaj pred seboj, rad opozoril, da Vlada Republike Slovenije 12 dni, od 10. do 22. septembra, ni ugotovila, da je potreben uskladitveni amandma. Šele potem, ko smo bili pred glasovanjem v Državnem zboru, je na predlog Zakonodajno-pravne službe bil postopek prekinjen in pripravljen uskladitveni amandma. In rad bi opozoril, da to področje dela na Ministrstvu za okolje, pa tudi na drugih področjih, prej ste enega obravnavali, ne poteka tako, kot bi moralo. Ni nobene organizacije dela, nobenega nadzora, ne ve se, kdo pije, ne kdo plača in tako naprej. In tu potiskate skozi državnozborski postopek zakone, ki so neusklajeni, ki potrebujejo cel kup redakcijskih in vsebinskih popravkov in tako naprej. Dobro bi bilo, da bi v Državnem zboru, če ne, pa vsaj na Vladi, opravili nek pogovor, da bi se dogovorili, na kakšen način boste sploh funkcionirali, če hočete, da bodo zakoni, ki prihajajo, vsebinsko popolni, da ne bo lukenj in da ne bo treba tega popravljati v zadnjem momentu še s temi rešitvami. Ampak 12 dni Vlada ni vedela, da je treba karkoli popraviti pri tem zakonu. 10. septembra je bila obravnava na delovnem telesu, 22. na plenarni seji Državnega zbora, vmes luknja, nihče ni vedel, za kaj gre, minister niti njegov državni sekretar nista reagirala in potem se predlagajo rešitve, ki so pripravljene na hitro. In zakoni, ki se na tak način obravnavajo in sprejemajo, zagotovo ne morejo prinesti nobene kvalitete v Državni zbor. Zato ne bomo podprli tega amandmaja niti tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sejo vodim čisto po pravilih in poslovniku. Vsakomur je tudi jasno, da se o potrebnosti uskladitvenega amandmaja odloča in razpravlja po končani tretji obravnavi pred končnim glasovanjem o predlogu zakona. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 20. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hkrati vas še obveščam, da bo Mandatno-volilna komisija čez 10 minut, to je ob 21.37, nadaljevala s sejo v veliki dvorani na Tomšičevi. Se pravi, Mandatno-volilna komisija nadaljuje sejo čez 10 minut v veliki dvorani na Tomšičevi. Hvala lepa. Lahko noč!