Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 19. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena poslovnika državnega zbora. Preden bom prebral, kdo vse je danes odsoten, mi dovolite izkoristiti to priložnost ob začetku oktobrskega zasedanja za to, da dan potem, ko so znani tudi uradni izidi glasovanja irskih volivcev o širitvi Evropske unije, izrazim naše skupno zadovoljstvo, da so irski volivci širitev podprli in s tem omogočili državam kandidatkam, med njimi tudi Sloveniji, da končamo ta projekt vstopanja v evropsko družino narodov, ki je, mimogrede povedano, in je seveda pomembno za naše delo, tu predmet soglasja. Naj ob tej priložnosti samo spomnim, da je državni zbor v zadnjih dvanajstih mesecih, kolegice in kolegi, sprejel 61 zakonov s področja Evropske unije in tako, na ta način pomembno omogočil, da je bilo tudi poročilo za Slovenijo zelo ugodno in daje veliko upanje, da se bo projekt vključevanja dobro končal. Zdaj vas bom obvestil o tem, kdo so zadržani: kolegi Avšič, dr. Brejc, Čeligoj, Diaci, Fabjan, dr. Gaber, Horvat, Jakič, Jerič, po 16.00 uri kolega Jerovšek in Špindler, sicer bodo manjkali kolegi Juri, Kacin, Lenko, kolegica Majnikova, kolegi Malovrh, Mamić, Maršič, Petan, Peterle, Školč, mag. Vizjak, kolegica Cvetka Zalokar Oražem in Bogomir Zamernik. Spoštovane kolegice in kolegi, na to sejo sem povabil tudi predstavnike vlade Republike Slovenije, in sicer k vsem točkam dnevnega reda, predsednika vlade dr. Janeza Drnovška pa posebej k 1. točki ter k 38. točki predstavnika sodnega sveta. Vse prav lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 19. seje državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno z 59. členom poslovnika, prejeli ste ga s sklicem dne 11.10.2002. Prosim za malo miru v dvorani. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena poslovnika državnega zbora. Najprej bom ugotovil, da v poslovniškem roku predlogov za umik nisem prejel in zato prehajamo na predloge za širitev. Prosim za pozornost v dvorani, državni zbor bo prešel na glasovanja. Mandatno-volilna komisija državnemu zboru predlaga, da razširimo dnevni red te seje z obravnavo predloga predsednika Republike Slovenije za izvolitev kandidata za sodnika na mednarodnem kazenskem sodišču. Predlog za širitev ste prejeli z dopisom z dne 18.10. tega leta. Želi predlagatelj širitve besedo? Ugotavljam, da ne želi. Možnost za predstavitev stališč imajo poslanske skupine. Kolegice in kolegi, prehajamo na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda. Glasujemo. Pozor v dvorani, glasujemo o predlogu za razširitev dnevnega reda. 51 navzočih, 38 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog za razširitev dnevnega reda sprejet. Državni zbor bo navedeni predlog obravnaval kot 38.a točko dnevnega reda. Mandatno-volilna komisija zboru tudi predlaga, da razširimo dnevni red te seje z obravnavo predloga predsednika Republike Slovenije za izvolitev kandidata za sodnika mednarodnega kazenskega sodišča za Ruando. Tudi ta predlog ste prejeli 18. t.m. letošnjega leta. Sprašujem, ali želi kdo od kvalificiranih razpravljavcev besedo. [[Nihče.]] Potemtakem lahko preidemo na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda. Glasujemo. Glasujemo o predlogu za razširitev dnevnega reda. 56navzočih. 43 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je predlog za razširitev dnevnega reda sprejet. Zbor bo obravnaval to kot 38.b točko dnevnega reda. Tako smo pred glasovanjem o določitvi dnevnega reda v celoti. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem in s sprejetimi spremembami in dopolnitvami. Glasujemo o dnevnem redu v celoti. 58 navzočih. 44 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je državni zbor sprejel dnevni red oktobrske seje. 1. točko dnevnega reda, to so vprašanja poslank in poslancev, bomo pričeli točno ob 15. uri. Do takrat odrejam odmor.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovane gospe in gospodje, še enkrat vsem prisrčen pozdrav ob zasedanju na oktobrski seji. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. Zadnjič sem ob uvodu k tej točki dejal, da po sprejemu novega poslovnika želimo narediti nekaj več reda tudi pri vprašanjih in pobudah poslank in poslancev, predvsem ko gre za odgovore vlade nanje. Obljubil sem, da bomo poslej povedali, na katera vprašanja, ki so jih kolegice in kolegi zastavili, kdo od ministrov ali ministric ni odgovoril. Dr. Tei Petrin je tako vprašanje, na katerega ni dobil odgovora, zastavil kolega mag. Andrej Vizjak, ministru Ivanu Bizjaku je tako vprašanje zastavil kolega Sašo Peče. Naj opomnim, da je dr. Janezu Drnovšku, predsedniku vlade, potem, ko se je iztekel čas za postavljanje vprašanj, postavil tudi kolega Jelinčič; da bi tako vprašanje šteli kot neodgovorjeno, mora kolega Jelinčič dati tako vprašanje tudi v pismeni obliki, nanj pa je potem v skladu s poslovnikom tudi predsednik vlade dolžan odgovoriti. Rok za odgovor se izteče 23. oktobra. In še druga statistika. V obdobju 2000-2001 je bilo skupaj postavljenih 620 poslanskih vprašanj in na kar 59% ni bilo odgovorjeno. To statistiko so predstavniki vlade nekoliko popravili leta 2002, ko niso odgovorili na 53% poslanskih vprašanj. Vsekakor je preveč postavljenih vprašanj brez odgovorov in zato prosim, da tako poslanke in poslanci kot predvsem predstavniki vlade razumejo, da je to, da poskušamo ugotavljati, na katera vprašanja še nismo dobili odgovorov, pravzaprav edina sankcija, ki jo imamo za to, da bi na korektna vprašanja dobili tudi korektne odgovore. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je postavljen v skladu s prvim odstavkom 244. člena poslovnika. Na prva štiri poslanska vprašanja bo tudi tokrat odgovarjal predsednik vlade dr. Janez Drnovšek, ki ga lepo pozdravljam med nami. Najprej bodo postavili vprašanja predstavniki opozicijskih poslanskih skupin, na koncu pa tudi predstavnik ene od koalicijskih poslanskih skupin. Najprej bo postavil poslansko vprašanje kolega Zmago Jelinčič. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, v začetku leta 2000 je Slovenska nacionalna stranka postavila poslansko vprašanje, ob katerem se je razvila tudi daljša debata, v zvezi z graditvijo predora pod Trojanami. Takrat je Impresa Grassetto s.p.a. dobila ponudbo oziroma sprejeta je bila njena ponudba za 13,9 milijarde slovenskih tolarjev. Takrat je Slovenska nacionalna stranka predstavila vse misli in razmišljanja proti takšni ponudbi in proti temu, da sprejmemo tujca. In danes, nekaj let zatem, dve leti in še nekaj zatem, se je pokazalo, da smo imeli vse prav. Denar je že porabljen, Italijani zahtevajo nov denar, narejenega je največ približno eno polovico zadev, zahtevajo še dodaten denar, kvaliteta izdelave je izredno slaba, notranje stene se rušijo, celo poškodbe so bile. Pripravljajo dodatna dela, zahtevajo še dodaten denar. Podaljšuje se rok dokončanja del. In v prvi vrsti, zelo vprašljiva je varnost; glede na vse skupaj, kar se dela v predorih in kar se piše o predorih, je ta varnost še posebej pomembna. Edino, kar se je zgodilo, je bilo to, da so proti SCT-ju zagnali gonjo z nekakšno disketo, ki naj bi spreminjala barve. In potem se je pokazalo, da ni bilo od tistega nič. Zdaj me pa zanima: Če je bil SCT kaj kriv, in kot jaz vem, ni bil nič, zakaj ni podana nobena kazenska ovadba? Zakaj niso sproženi določeni postopki? Na drugi strani pa, ko se kaže, da je krivda na nasprotni strani, na komisiji, na razpisni komisiji, na DDC-ju, na Darsu: Zakaj nihče ni poklican na odgovornost? Zakaj se to v tišini odriva na kraj? In ta tišina je pravzaprav že preglasna, da bi jo lahko spregledali. Pripravlja se tudi vnaprej nekaj podobnega. Privatizirali naj bi DDC, kar kaže na to, da bo še določen slovenski nacionalni interes šel v tuje roke. In kasneje naj bi privatizirali še Dars. To pomeni, da bi še to šlo v tuje roke. In sprašujem se: V čigavem interesu je prodaja teh družb? Bodo tudi tukaj morda sprožene govorice, tako kot pri prvi zadevi, da so Italijani dobili posle zato, ker so nekaterim političnim strankam financirali predvolilno kampanjo v letu 2000? Hvala.
Prosim, gospod predsednik vlade, želite dati odgovor na vprašanje. Prosim. 5 minut.
Hvala. Spoštovani gospod poslanec, razpisni postopki potekajo samostojno in neodvisno od vlade. In seveda predsednik vlade nanje nima in ne sme imeti nobenega vpliva. Tako da kar se tiče samega izbora izvajalcev za izgradnjo, ali tunela ali kakšnega drugega avtocestnega odseka, potem seveda tega jaz ne morem komentirati. Kar se tiče težav, ki jih navajate, to se pravi težav za izgradnjo tunela pod Trojanami, mislim, da lahko naš minister za promet poda ustrezno informacijo. Ravno tako o drugih namerah, če ima o tem kakšne in dikacije, jaz jih namreč nimam. Nič ne vem o tem, da naj bi kakršnim koli tujcem prodajali ali Dars ali Državno družbo za ceste. Tako da, gospod predsednik državnega zbora, bi predlagal, da minister Presečnik poda informacijo.
Gospod minister, imate 4 minute, da dopolnite predsednika vlade. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Hvala lepa za vprašanje, gospod poslanec, gospod Zmago Jelinčič. Vprašanje je bilo sicer kar precej alarmantno postavljeno. Lahko rečem seveda, da je predorogradnja eno najzahtevnejših gradbenih opravil sploh v cestni stroki in pri nobeni gradnji ni možno 100 procentno predvideti, kaj se bo zgodilo. Vendar vsi ti dogodki, kot jih navajate pri izgradnji predora Trojane, so bili predvideni v naprej. Takšni dogodki so pri izgradnji predorov predvideni. Predvsem je pomembno to, da jih stroka obvladuje. In seveda z gotovostjo trdim, da ni res, da je bila razlika, kot je bila takrat pri sami ponudbi, da je že porabljena in da gremo zdaj od tiste druge ponudbe naprej. Sam se pa seveda zelodobro spomnim razprave, mislim, da je bila skoraj dvodnevna v tem državnem zboru v prejšnjem mandatu, v drugi polovici prejšnjega mandata. Tudi ocenjujem, da seveda ni res, da se ne obvešča javnost. Mislim, da je bilo kar nekaj vsakodnevnih člankov v vseh slovenskih časopisih in v vseh elektronskih medijih v Sloveniji v tem obdobju, v nekem obdobju nazaj v letošnji jeseni, kjer je bil problem predstavljen v takšni ali drugačni luči. Lahko rečem to, da je bil izvajalec uveden v delo 28. marca leta 2000 inda bodo vsa dela v predoru končana do konca leta 2004 ali v začetku leta 2005, seveda ob predpostavki, da ne bo prišlo do bistvenih zamud pri izkopnih delih zaradi drugačnih geoloških razmer, kot se seveda lahko dogodijo. Vendar vsi postopki in vsa dela, tako na trojanskem koncu kot na primorskem koncu, torej potekajo tako, da bosta ta dva odseka končana do konca leta 2004 ali najpozneje v začetku leta 2005. Torej poudarjam, da na vzhodni strani predora, to je, če gledam s celjske strani, dela napredujejo popolnoma normalno, skladno s terminskim planom. Izvaja se izkop v obeh ceveh. V desni cevi se že izvajajo hidroizolacije ter betonira notranja betonska obloga. Izvajajo se že naslednje faze pri izdelavi predora. Torej gradnja predora Trojane poteka po predvideni, po projektirani tako imenovani novi avstrijski metodi, ki je ena od najracionalnejših metod, ki pa seveda tudi, če rečem po domače, ne pretirava pri delih za zavarovanje predora, vendar je še vedno v popolnoma normalnih mejah varnega dela in tudi najracionalnejšega dela tudi po finančni plati. Torej v drugi polovici avgusta letošnjega leta je na ožjem območju, na območju odstavne niše v predorih pri delih, gledano z ljubljanske strani, torej na področju odstavne niše, kjer je bistveno povečan izkopni profil v levi in desni cevi teh delovišč in s tem tudi področje večje tehnične zahtevnosti, prišlo do primerov, ko so deformacije primarne podgradnje [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]
Lahko zaključite misel.
Torej poudarjam, da vsa dela potekajo seveda v skladu s predpisi, da je angažiran geomehanski svet, sestavljen iz domačih in tujih strokovnjakov, da se v tem trenutku dela nadaljujejo, da je to ugotovil tudi rudarski inšpektor in da se bodo dela normalno nadaljevala. Kar se pa tiče [[...]]Samo še en [[...]]
Gospod minister, ne, žal ne.
Hvala.
Toliko smo korektni, da pustimo dokončati stavek, več pa ne; treba je paziti na čas, ki je za vse enotno določen. Kolega Jelinčič želi postaviti dopolnilno vprašanje. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Glede na odgovor gospoda dr. Drnovška in glede na dodatno pojasnilo gospoda Presečnika predlagam v skladu z 246. členom poslovnika državnega zbora razširjeno razpravo o uspehih in dosežkih gospoda Drnovška kot predsednika vlade Republike Slovenije v dosedanjem mandatu. Nedvomno bodo poslanci Liberalne demokracije Slovenije predlog podprli, saj sem prepričan, da nikakor, niti najmanj ne dvomijo v uspešnost in skorajda nepogrešljivost ukrepov gospoda Drnovška in njegovih potez. V primeru, da predlog ne bo sprejet, pa bomo vsaj v Slovenski nacionalni stranki sodili oziroma razumeli, da celo Liberalna demokracija Slovenije ne podpira gospoda Drnovška in dvomi o uspešnosti njegovega dela. Pa še nekaj, tako bomo lahko dobili odgovor na tisto "qui non est pro nobis est contra nos". Hvala lepa.
Kolega Jelinčič, ali sem pravilno razumel, da predlagate, da bi na naslednji seji opravili razpravo o odgovoru? To je drugi odstavek [[...]]
Prav ste razumeli, gospod predsednik.
To je drugi odstavek 246. člena. O tem bo odločil državni zbor brez razprave. In tako, kot smo to storili zadnjič, bomo tudi tokrat jutri pri prvem glasovanju v popoldanskem delu dela državnega zbora to storili. Naslednje poslansko vprašanje bo postavil kolega Janez Janša.
Spoštovani gospod predsednik vlade, v svojih nastopih velikokrat poudarjate, da ste na tem mestu že več kot deset let in da imate enega najdaljših stažev v Evropi oziroma na svet sploh. Zelo poudarjate tudi vsestranski razvoj Slovenije v tem času, napredek in stabilnost ter izpolnjevanje kriterijev za vstop v Evropsko unijo. To je seveda normalno, vsaka oblast, vsaka vlada se predvsem hvali z dosežki, medtem ko negativne plati najraje zamolči. Mnogi slovenski ekonomisti v zadnjem času vse bolj glasno opozarjajo, da ima tako imenovana zgodba o uspehu tudi drugo plat, ki se ji na kratko reče slovenski javni dolg. Poglejmo najprej nekaj kazalcev razvoja v zadnjih desetih letih na osnovi podatkov Vlade Republike Slovenije in Banke Slovenije. Na grafu, ki ga že vidite na ekranu, vidimo, da je bruto domači proizvod v zadnjem desetletju sicer naraščal, in to seveda vseskozi vlada poudarja, hkrati pa vidimo, da je bruto domači proizvod, še posebej od leta 1999 naprej, upadal, da je ta rast upadajoča in da smo lansko leto imeli najnižjo rast po letu 1993. Na drugem grafu vidimo, da je javna poraba po rahli umiritvi sredi 90. let nezadržno naraščala vse od leta 1996 dalje. Na tretjem grafu je prikazana inflacija. Ta graf kaže, da potem, ko smo bili že optimisti, konec prejšnjega desetletja, je zdaj jasno, da je to v Sloveniji neobvladan problem, ki bo očitno takšen ostal tudi letos in prihodnje leto, glede na napovedi. Na naslednjem grafu vidimo gibanje proračunskih presežkov do leta 1996, ko smo jih imeli, in na žalost tudi gibanje primanjkljaja, proračunskega primanjkljaja, ki narašča praktično vseh zadnjih šest let. In zadnji graf prikazuje dolg Republike Slovenije v obdobju 1992 do 2001, naraščanje domače in tuje zadolženosti in skupni javni dolg, in na tem grafu vidimo tudi drugo plat tako imenovane zgodbe o uspehu. Vladam pod vašim vodstvom je uspelo v manj kot desetih letih povečati skupno zadolženost države s 300 na 1.300 milijard ali vsako leto za več kot 100 milijard tolarjev. Dodatno zaskrbljuje tudi primerjava ključnih makroekonomskih kazalcev, ki kažejo, da so [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]posebej kritična zadnja leta, ko pač proizvod pada, zadolženost pa se povečuje. Predsednika vlade sprašujem, glede na to, da je najel zelo dragega tujega strokovnjaka za volilno kampanjo: Ali vlada namerava najeti tudi kakšne strokovnjake, ki bodo pomagali pri zmanjšanju javnega dolga in pri hitrejšem razvoju Slovenije?
Hvala lepa. Prosim, gospod predsednik vlade, dr. Janez Drnovšek za odgovor.
Hvala. Spoštovani gospod poslanec! Slovenija je po, ne samo po naših vladnih ocenah, ampak po mednarodnih ocenah v zadnjem desetletju doživela zelo dober in uravnotežen razvoj. Ne navsezadnje o tem priča tudi poročilo Evropske komisije, ki smo ga prejeli prejšnji teden in ki je dejansko Slovenijo okvalificiralo kot usposobljeno kandidatko za članstvo v Evropski uniji in tudi navaja konkretno napredke na številnih področjih. Razumljivo je, da, prvič opozicija vedno išče kritične točke. In drugič seveda, da v vsakem, v vsaki državi, v vsaki situaciji, v vsakem razvoju lahko vedno najdemo tudi takšne vidike, ki jih lahko poskušamo prikazati kritično. Ker enostavno idealnih držav in idealnega razvoja v tem svetu ni. Je pa Slovenija, ne samo po oceni Evropske komisije, ampak tudi po oceni Mednarodnega monetarnega sklada, po oceni glavnih rizičnih agencij, treh svetovnih agencij, ki ocenjujejo boniteto držav in pa rizik teh držav, uspešna država. Imamo A-boniteto in smo prvi med tranzicijskimi državami po ocenah vseh teh agencij. In pri teh ocenah se zlasti upoštevajo ti finančni pokazatelji, tudi sorazmerno majhen delež javnega dolga v Sloveniji, glede na družbeni proizvod, glede na plačilno sposobnost, glede nasploh, na celoto vseh pokazateljev. Skratka Slovenija je v tem desetletju, ki ga navajate, svoje ratinge bistveno izboljšala. In so danes neprimerno boljši, kot so bili na začetku tega obdobja. Kar se tiče zadnjih nekaj let, je Slovenija dosegala sorazmerno visoke stopnje gospodarskega razvoja, ob upoštevanju dejstva, da imamo svetovno recesijo. Da imamo v številnih državah praktično gospodarski zastoj, da imamo pri naših glavnih partnerjih gospodarski zastoj. Naj navedem zlasti Nemčijo, ki je naš največji gospodarski, predvsem trgovinski partner. In da kljub temu, da imajo takšna negativna gibanja v Evropi, v svetu, seveda tudi negativen vpliv na slovensko gospodarstvo, da so naše stopnje rasti še vedno višje, kot pa so večinoma drugje. In v teh zaostrenih svetovnih recesijskih pogojih Slovenija vzdržuje minimalen proračunski primanjkljaj, tudi v predvidenih proračunih, ki smo jih predstavili, in tudi v zadnjem obdobju, zlasti če upoštevamo in če lahko spet pogledamo že izjave zadnjega tedna, ko na primer predsednik Evropske komisije ugotavlja, da je Pakt stabilnosti in Pakt za stabilnostin razvoj v evro coni preveč rigiden, preveč strog in da prihaja do tega, da bodo odstopali od 3-procentnega primanjkljaja kot tistega največjega dopustnega, ki ga bo očitno letos presegla tudi Nemčija ob Portugalski, in da se mu približujeta tudi Francija in Italija na primer. Skratka, da Slovenija dosega boljše pokazatelje, tudi boljše proračunske in javnofinančne pokazatelje kot te države. V zadnjem desetletju smo v Sloveniji zelo veliko investirali, investirali v infrastrukturo, investirali v ceste, investirali na primer v šole, šolstvo, investirali na vseh področjih. In mislim, da imamo marsikaj pokazati. Če vse to upoštevamo, seveda tudi tisto povečanje javnega dolga, do katerega je prihajalo, vidimo, da je bilo namenjeno v naložbe za izboljšanje celotne infrastrukture v Sloveniji, kar je seveda nujna predpostavka za učinkovit razvoj naprej. Tako da, če zaokrožim, finančna situacija Slovenije je trdna - vsi neodvisni zunanji ocenjevalci to tako ugotavljajo, tako ocenjujejo - in Slovenija, lahko greste kamorkoli v svetu, izpada kot država, ki je uspešna, ki je povsod ocenjena kot resnično zgodba o uspehu in takšni so tudi rezultati tega desetletnega obdobja. Hvala.
Hvala lepa, gospod predsednik vlade. Kolega Janša želi postaviti dopolnilno vprašanje. Prosim.
Hvala za ta delni odgovor, čeprav na konkretno vprašanje ni bilo odgovorjeno. Mi ne trdimo, da razvoja ni bilo, to sem poudaril na začetku. Smo pa tudi prikazali na osnovi vladnih podatkov, da je bil velik del tega razvoja financiran z zadolževanjem. Takšni politiki se v Evropski uniji reče razvoj na račun prihodnjih generacij. Za nas to ni pravi odgovor za prihodnost, še posebej pa je zaskrbljujoče dejstvo, da so trendi, kot se kažejo v zadnjih letih in kot se kažejo tudi v napovedih za prihodnja leta, negativni. In tudi ob predstavitvi proračuna s strani vlade nismo slišali nobenih konkretnih predlogov, kako te trende obrniti pozitivno; tisto, kar je bilo navedeno, so že v naslednjih dneh ekonomskistrokovnjaki označili za nerealno. Zato bi vendarle še enkrat vprašal predsednika vlade: Ali ne bi bilo smiselno, glede na to, da so ti trendi negativni že nekaj let in da podatki, ki smo jih videli, ne zadevajo časa po 11. septembru 2001, ampak čas pred njim, ko še ni bilo nobenih črnih napovedi v svetu, da bi morda glede na to, da najemamo tuje svetovalce za marsikaj, tudi za volilne kampanje, najeli nekaj teh svetovalcev tudi za to, da te trende obrnemo v pozitivno smer?
Hvala lepa, kolega Janša. Želite, gospod predsednik, odgovoriti? Prosim.
Vlada za sedaj ne namerava oziroma ni razpravljala in razmišljala o tem, da bi angažirala tuje svetovalce. Imamo redne letne konzultacije z Mednarodnim monetarnim skladom, z Evropsko komisijo, ki spremlja naše gospodarstvo, tako kot ga spremlja za vse kandidatke in kot ga bo spremljala tudi za članice - tudi ko bomo člani Evropske unije, bomo dobivali takšna letna poročila in ocene, tako kot prejšnji teden - in zaenkrat, torej sam ocenjujem, da ni potrebno angažiranje na kakšnem širšem nivoju, makroekonomskem nivoju svetovalcev, ker so naši cilji dokaj jasni in, ponavljam, naše gospodarska situacija solidna. Evropska unija je v zadnjem obdobju imela določeno gospodarsko rast, ki jo je Slovenija presegala, praviloma za enkrat presegala, skratka, rast družbenega proizvoda v Sloveniji je bila skoraj dvojna glede na rast v Evropski uniji. Hkrati pa je zadolženost Slovenije za polovico, v primerjavi z družbenim proizvodom,polovico manjša, kot je v Evropski uniji. Tako da moram reči, da s tega vidika mirno prepuščam rezultate desetletnega obdobja, so torej, ne samo po moji oceni, po mednarodni oceni zelo solidni in predstavljajo dobro osnovo za naprej. Seveda, vedno je potrebno iskati vedno boljše rešitve, reševati tiste probleme, ki še so in ki vedno bodo, ampak seveda to ostaja stalna naloga za naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik vlade. Tretje vprašanje bo postavil kolega Bogomir Vnučec. Imate besedo, kolega Vnučec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik, Janez Drnovšek, kolegice in kolegi! Ta vikend smo izvedeli, da so Irci pozitivno na referendumu izglasovali pridružitev novih članic, prav tako se bliža vrhunsko srečanje zveze Nato, kjer določeni indici kažejo na to, da bo morebiti prišlo do povabila tudi Sloveniji. Hočem samo to reči, da nam na mednarodnem področju zelo dobro kaže. Na notranjem področju, na domačem, seveda so pa glavne novice predvsem v tem, kako bo ta ali oni državni sklad prodal deleže uspešnih domačih podjetij - vlada je tudi že prodala dobršen del državnega premoženja, na čelu z Novo Ljubljansko banko - in seveda se nam kažejo že problemi s prilivom gotovine in se namiguje tudi, da bi se zaradi tega posledično tudi povečala inflacija. Zato seveda sem začel razmišljati o tem, kakšna je plačilna sposobnost države, v povezavi z vsem tem in glede na to, da pa po drugi strani vlada zamuja oziroma ne plačuje določenih storitev. Recimo v zadnjem času smo slišali, da so problemi pri veterinarjih, potem avtoprevoznikih in še kje drugje in pa tudi plačilni roki do uporabnikov proračunskih sredstev in pa izvajalcev investicij v državi so praviloma 90-dnevni. Zato seveda sprašujem, gospod predsednik: Zakaj tako dolgi plačilni roki do uporabnikov proračunskih sredstev in pa drugih izvajalcev? Kakšna povezava je tukaj s plačilno sposobnostjo države? Hvala.
Hvala lepa. Gospod predsednik vlade, imate besedo za odgovor.
Hvala. Spoštovani gospod poslanec, plačilna sposobnost države z makroekonomskega vidika je zelo solidna. Imamo zelo visoke devizne rezerve in vsekakor ni problematična. Tudi na notranji domači sceni lahko ugotavljamo, da so v vsakokratnem zakonu o izvrševanju proračuna določeni plačilni roki in država, državne institucije se jih praviloma držijo. Zlasti odkar imamo dvoletno planiranje proračuna, je celotno funkcioniranje državnega proračuna in tudi plačevanje bolj predvidljivo, lažje se planira in lažje se izvajajo vse aktivnosti. Vendar predlagam, da nekaj več pove še finančni minister, ki se s tem bolj neposredno ukvarja. Prosim.
Minister za finance, mag. Rop.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Kar se tiče plačilnih rokov, je zakonodaja jasna. In sicer predvideva zakon o izvrševanju proračuna za investicijske transferje in investicije plačilni rok najmanj 60 dni, za vse ostale obveznosti 30 dni in za vse zakonske obveznosti sevedatočno na datum, ko te obveznosti nastopijo. Torej, vsi socialni transferji, vse tiste obveznosti, ki se nanašajo na plače in torej, bi rekel, gros državnega proračuna se plačuje natančno v rokih, kot so predvideni. Ti roki, o katerih sem govoril, pa se tudi redno izpolnjujejo. Ni prav nobenega razloga, da bi zamujali. Od dne, ko se odredba da na ministrstvo za finance, se tudi redno poplačuje. Pravzaprav so bili ti plačilni roki daljši samo v času, ko smo uporabljali 40. člen zakona o javnih financah, to je bilo v času začasnega financiranja v začetku leta 2001 in pa na koncu leta 2000, ko je ta vlada prevzela mandat in ko so bile relativno zelo velike težave v javnih financah. Sedaj proračun redno in sproti izvršujemo in tudi ne vidimo nobenih težav v zvezi s tem v prihodnosti. Morda bi samo še omenil, kar se tiče plačilnih nalogov in obveznosti, lahko dam za primer Evropsko unijo. Ta svoja plačila iz naslova predpristopne pomoči izpolnjuje v rokih od 55 do 170 dni, tako da ne gre za prav nič posebne roke. Gre pa tukaj za obveznosti države, ki se seveda zelo zanesljivo plačujejo in je zato varnost teh plačil zelo velika in, bi rekel, v zadnjem času na tem področju ni nobenega posebnega problema in zato tudi ne potreb po tem, da bi spreminjali te roke. Lahkopa v posameznih primerih prihaja do zamud, če pride do zamud pri proračunskih uporabnikih, če ti namreč odredbe pravočasno ne oddajo na ministrstvo ali če bi prišlo do posameznih problemov znotraj proračunskih postavk in je potrebna še prerazporeditev. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Želite dodatno vprašanje, dopolnilno? Prosim.
Hvala, še enkrat, za besedo. V bistvu me je odgovor gospoda ministra spodbudil za dodatno vprašanje. In sicer, prejšnji teden smo bili seznanjeni s predlogom rebalansa proračuna. Po drugi strani pa, kot je gospod minister povedal, kar se tiče teh odredb in nalogov, v teh dneh slišimo, kako državni uslužbenci množično, po domače "štancajo" razne pogodbe, da bojo ujeli še te dni, ko se začne blokada izplačil. Zato je bilo tudi tu vprašanje: Zakaj tako dolgi roki? To povzroča pri uporabnikih in pa seveda pri izvajalcih druge oblike težav, od zadolževanja, posledično pa pri podizvajalcih tudi do likvidnostnih težav. Saj država po eni strani si privošči zelo dolge plačilne roke, medtem ko pa drugi organi nadzora pri teh podjetjih tega ne upoštevajo, tam so pa ti roki krajši. Hvala.
Želite, gospod predsednik vlade, odgovoriti? Delegirate odgovor ministru za finance. Mag. Rop, imate besedo.
Samo to bi dodal, da lahko da prihaja do zamud pri posameznih podizvajalcih, ki delajo za posamezne izvajalce. Vendar je seveda potrebno povedati, da do tovrstnih daljših rokov prihaja samo pri investicijah. Tam je nad 60 dni in to je tudi sicer običajno. In normalno je, da ko proračunsko leto zapiramo. In če je plačilni rok 60 dni, moramo seveda v 60 dnevih pred zapiranjem postavk točno vedeti, kolikšne bodo posamezne proračunske obveznosti, ker nam to omogoča normalno likvidnostno načrtovanje. In seveda likvidnostno načrtovanje pomeni, da načrtujemo tako prihodke iz naslova davčnih in nedavčnih virov kot tudi potrebno likvidnostno in siceršnje zadolževanje, zato da normalno peljemo proračunsko leto in da se po nepotrebnem ne zadolžujemo. Zato je potreben čas, da lahko redno planiramo likvidnostne prilive in odlive. In gre za popolnoma normalno organizacijo služb in popolnoma nič nenavadnega in ti roki v gospodarstvu niso prav nič krajši, kvečjemu obratno.
Hvala lepa. Vprašanje predsedniku vlade bo zastavil kolega Tone Anderlič. Imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik! Z irskim referendumom je tako rekoč padla še ena zadnjih resnih ovir pred zaključnim procesom širitve Evropske unije. Želeli smo si takega izida, kot so si ga želeli tudi drugi po Evropi in pa tisti, ki čakajo, tako kot mi, na zaključek procesa pridruževanja. Zanima me: Kako komentirate izid tega referenduma in kaj lahko pričakujemo v luči zaključevanja procesa predpristopnih aktivnosti in procesa širitve v naši državi?
Hvala lepa. Prosim, gospod predsednik vlade.
Hvala, spoštovani gospod poslanec. Izid referenduma na Irskem je za nas izjemno pozitiven in ocenjujemo, da je s tem odpadla še zadnja glavna ovira, ki bi lahko zaustavila proces razširitve Evropske unije. Vsi smo vedeli, da bi, če bi irski referendum padel, potem lahko nastopile resne komplikacije oziroma vsaj najmanj, kar je, velika negotovost. In s tem, ko je dokončno potrjena pogodba iz Nice, je dokončno postavljen institucionalni okvir za razširitev. Evropska unija lahko sprejme nadaljnjih 10, 12 članic, z določili iz Nice, tudi Sloveniji s tem pripada en član evropske komisije in določeno število glasov, seveda v okviru ministrskega sveta in tudi v okviru evropskega parlamenta. Vprašanje sedaj je, ali obstaja še kakšna nevarnost pred zaključkom razširitvenega procesa. Čakamo oziroma do konca tega tedna bi morali v Bruslju na vrhu Evropske unije dokončno sprejeti in zaokrožiti pogajalska izhodišča za ostala finančna vprašanja - predvsem kmetijstvo je bilo odprto, ker nekatere članice so želele najprej reformo kmetijske politike Evropske unije, preden bi pristale na pogoje za članstvo, češ dati pogoji lahko prejudicirajo tudi prihodnjo kmetijsko politiko. Vendar so realna pričakovanja, in zaenkrat tudi ni bilo drugačnih najav, da bo po vsej verjetnosti Nemčija pristala na predlog Evropske komisije, pričakujemo, da tudi ostali, ostale tri države, ki so postavljale tovrstna vprašanja. Res je, da se je nekoliko zakompliciralo na Nizozemskem, kjer je vlada odstopila, v veliki meri zaradi sporov okrog razširitve, po prepričanju, da je deset novih kandidatk preveč, po njihovem mnenju naj bi vsaj nekatere, na primer Poljska, Litva, Slovaška in Latvija, morale še počakati; očitno Slovenija je v tem krogu, ki je tudi za Nizozemsko sprejemljiv. In Nizozemska bo verjetno še zahtevala morda določene garancije ali določene varovalke za tiste, ki še ne bi bili dovolj integrirani v "acquis communautaire", v skupno evropsko zakonodajo, v evropska pravila oziroma ne še usposobljeni, zlasti na gospodarskem področju. Vendar sedaj po Nici je ta zaplet videti veliko manjši in lažje razrešljiv. Referendum v Nici je dal pozitiven zagon in pričakujemo, da bo s tem zagonom tudi še bruseljski vrh razrešil preostala vprašanja na strani Evropske unije, na strani članic. Seveda, če bi bil izid referenduma na Irskem drugačen, bi verjetno bila to ravno obrnjena situacija, tista odprta vprašanja bi se najbrž še bolj potencirala in zelo verjetno bi se znašli v določeni blokadi, ki bi, najmanj kar bi, prinesla določen zastoj, zamudo. No, sedaj, po včerajšnjem dnevu, vidimo torej, da je izgled bistveno boljši, perspektiva bistveno boljša in zelo realne možnosti, da v Kopenhagnu sredi decembra letošnjega leta zaključimo pogajanja in s tem tudi vse, kar je vezano na pogodbo o članstvu, ki bo potem še formalno pripravljena in potem v kratkem podpisana. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik vlade. Gremo z vprašanji naprej. Zastavili jih boste ministricam in ministrom. Najprej kolegica Maria Pozsonec ministru za zdravje in ministru za okolje, prostor in energijo. Prosim, kolegica Pozsonec.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav! Po kazalcih zdravstvenega stanja predstavlja prebivalstvo v Pomurju najbolj ogrožen segment slovenskega prebivalstva. To področje izstopa z najkrajšo pričakovano življenjsko dobo, ki je tri leta nižja za moške in dve leti nižja za ženske v primerjavi z drugimi deli Slovenije. Imamo najvišjo stopnjo splošne umrljivosti, ki znaša v Pomurju 9,9 na 1000 prebivalcev pri moških, medtem ko je ta za Slovenijo 8,3. Prav tako vztrajno raste število novoodkritih primerov rakastih obolenj na področju Pomurja. Leta 1987 je za rakom v Pomurju zbolelo 419 oseb, leta 1991 468 oseb in leta 1996 že 524 oseb. Ravno zaradi tega ima to območje najvišjo stopnjo hospitalizacije. Prav zaradi omenjenih podatkov bi pričakovali, da zdravstvo v regiji, tako osnovno kot sekundarno, dobi za svoje delo več programov, kar pa pomeni tudi več denarja. To pa ni tako in zato v zvezi s tem prosim za razlago gospoda ministra za zdravje. Novi udarec za obubožano prebivalstvo pomeni plačilo stroškov zdravstvenih storitev v zvezi s postopki na invalidskih komisijah. Ljudje s 50.000 ali 60.000 tolarjev plače namreč zelo težko poravnajo stroške zdravstvenih storitev. Bolnik namreč že tako težko preživlja sebe in svojo družino, da ne more še plačati vseh stroškov pregledov, preiskav in tako naprej, ki lahko znašajo tudi do 100.000 tolarjev. Kje je potem bolnikova človekova pravica do zdravja in tudi končno, do invalidnine. Zdi se mi, da nekateri intenzivno razmišljajo, na kakšen način bi iztisnili zadnji tolar iz bolnikovega žepa. K temu lahko dodamo še najnižjo nataliteto, najnižjo izobrazbeno strukturo, najmanjše število študentov na število prebivalcev, najnižjo bruto dohodnino, nizko stopnjo zaposlenosti in stopnja socialne izključenosti in njihove revščine je na dlani. Zato sprašujem ministra za zdravje in tudi ministra za okolje in prostor: Kaj bosta ukrenila, da se zdravstveno stanje prebivalcev Pomurja izboljša? Tudi mi bi namreč radi preživeli tisti dve ali tri leta, kar je usojeno prebivalstvu Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister za zdravje, prosim, Dr. Keber.
Spoštovana gospa poslanka, poslanke in poslanci! Prebivalstvo Pomurja je v resnici zdravstveno ogroženo prebivalstvo v tej državi. Slabo zdravstveno stanje je v veliki meri posledica slabih, neugodnih socialno-ekonomskih indikatorjev, nizkega družbenega proizvoda, velike stopnje brezposelnosti, nizke stopnje izobrazbe, nezdravega sloga življenja, kajti s številnimi študijami je dokazano, da je revščina tudi relativno najbolj neugoden pokazatelj zdravja. Socialno izključeni, revni prebivalci težje tudi prepoznavajo svoje zdravstvene težave in se redkeje zatekajo po zdravstveno obravnavo in jo redkeje tudi dosežejo. Droben dodatek sicer neugodnim podatkom, s katerim se strinjam in s katerim je postregla gospa poslanka, je, da stanje na področju raka le ni več tako zaskrbljujoče, kot je bilo do leta 1995. Po tistem času pa do leta 2000 gre za upad raka na dojki in pa raka na pljučih, tako da Pomurje od ostale Slovenije odstopa samo še po kožnem raku pri obeh spolih. Verjetno zaradi povečane izpostavljenosti soncu in slabe zaščite kmetov. Ministrstvo se torej zaveda tega problema in je poleg običajnih oziroma zdravstvenih ukrepov, ki jih je deležno vse prebivalstvo v okviru zdravstvene politike, pripravilo poseben pilotski projekt, z nazivom Zdravje in razvoj - Mura, s katerim preko pospeševanja razvoja preko številnih resornih ministrstev skuša vplivati na izboljšanje zdravstvenega stanja prebivalstva. Gre za spodbujanje zdrave pridelave hrane, zagotavljanje visoke stopnje samooskrbe, sanacije okolja, oblikovanje zdravju prijaznih turističnih produktov, vzpostavljanje centrov zdravja, vključevanje kulturne dediščine kot razvojne možnosti in seveda ozaveščanje prebivalstva o zdravem načinu življenja. Ta projekt je tudi v mednarodnem pogledu naletel na ustrezno pozornost, ker gre v resnici za enega redkih projektov, ki povezujejo razvoj in pospeševanje zdravja, in od njega tudi v tem oziru pričakujejo odgovore na vprašanja, kako razvoj vpliva na zdravje. Prav zato pri tem projektu, poleg skoraj vseh naših resorjev, vladnih, sodeluje tudi svetovna zdravstven organizacija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister za okolje, želite dopolniti odgovor ministra za zdravje? Prosim, imate torej dve minuti.
Hvala lepa za besedo. Kar se tiče zdravstvenega stanja prebivalcev v Pomurju in povezave z okoljskimi problemi oziroma z onesnaževalci okolja, moram povedati, da natančne vzročne zveze do sedaj strokovno nedvoumno ugotovljene ni. Dejstvo pa je, da pri pretiranih emisijah posreduje okoljska inšpekcija in ta je v resnici v Pomurju večkrat odreagirala, konkretno je odredila sanacijo v podjetju Nafta Lendava, prepovedala je obratovanje predelave odpadkov v podjetju Albin promotion, ukrepala je zoper podjetje Varstroj zaradi nepravilno skladiščenih odpadkov in odredila izgraditev čistilne naprave v podjetju Lek Lendava, ki ima sedaj vsaj emisijo v mejah dovoljenih parametrov. Omenili ste tudi probleme, ki morebiti izhajajo iz kmetijstva. Naj povem, da vlada ta hip pripravlja uredbo o določitvi režima na vodovarstvenih območjih. In tam predvidevamo, da bomo lep del Prekmurja oziroma lep del Pomurja razglasili za vodovarstveno območje, na katerem bo prepovedano uporabljati nekatere najnevarnejše vrste pesticidov. To bo sicer povzročilo kar nekaj reakcij, verjetno s strani tistih, ki pesticide uporabljajo, pa vendar menimo, da smo to dolžni storiti. Ne samo za območje Pomurja, tudi še za kar nekaj drugih območij v Sloveniji, za širšo okolico Ljubljane, torej za območje med Ljubljano in Kranjem, pa območje okrog Celja, območje Dravskega polja od Maribora do Ptuja in območje okrog Novega mesta, poleg večjega dela Pomurja. Toliko.
Hvala lepa, gospod minister. Kolegica Pozsončeva, dopolnilno vprašanje.
Hvala lepa za odgovore.
Mir v dvorani.
Gospod minister Keber, prosim vas še za razlago: Zakaj dobijo zdravstvene ustanove v Pomurju, torej konkretno bolnišnica v Murski Soboti, manj denarja? In še to: Kaj pomeni ta nova odredba za samoplačniške preglede pred komisijo za invalidnosti? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister za zdravje, dr. Keber.
Na prvi del vprašanja lahko odgovorim. Že večkrat smo v javnosti predstavili relativno netransparenten način financiranja, ki omogoča, da denar med različnimi bolnišnicami ni ustrezno razporejen. Murska Sobota oziroma bolnišnica v Murski Soboti v resnici po nekaterih kazalcih kaže na to, da je podfinancirana glede na nekatere druge bolnišnice. Že s 1. januarjem leta 2003 prične veljati nov sistem financiranja bolnišnic, ki bo odpravil ali pa v znatni meri omilil sedanje neustrezne alokacije denarja za bolnišnice med slovenskimi regijami. Drugi del vprašanja nisem v celoti razumel, bojim pa se, da ga tudi ne poznam. Pripravili vam bomo pisni odgovor.
Hvala lepa. Naslednje vprašanje bo ministrskemu zboru zastavil kolega Janez Drobnič. Imate besedo. Prosim za mir v dvorani.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, jaz sem domneval, da bom najprej dobil odgovor na zastavljeno vprašanje na prejšnjem zasedanju državnega zbora. Ko sva se zrla s podpredsednico državnega zbora in sem v bistvu njej moral v sili razmer naslavljati vprašanje, kajti nikogar od predstavnikov vlade ni bilo. Niti generalnega sekretarja. Torej bi najprej zaprosil za odgovor, ustni odgovor na vprašanje, ki sem ga prej zastavil, na prejšnji seji.
Ja, to vprašanje imam zabeleženo, kolega Drobnič. Postavili ste ga dr. Tei Petrin, ministrici za gospodarstvo. Ali vztrajate, da zdaj odgovori, v okviru te seje?
Ja, seveda, saj tako smo bili zmenjeni, da odgovori na naslednji seji.
Imate torej možnost za odgovor, gospa ministrica - če ste dokončali vprašanje, mag. Drobnič?
Osnovno vprašanje sem končal, ker sem tudi izpolnil čas za tisto, tisti bonus s prejšnje seje.
Hvala lepa. Na vaše vprašanje bo torej odgovarjala ministrica za gospodarstvo, dr. Petrinova Bilo je zastavljeno na zadnji seji. Prosim, dr. Petrinova.
Se opravičujem, ampak vaše vprašanje mi ni bilo posredovano, na prejšnji seji pa, kot veste, nisem bila prisotna. Tako da, če bi vsaj vedela, kakšno je vprašanje in vam bomo potem lahko nanj tudi pismeno odgovorili.
No, to ni naloga državnega zbora, to je naloga vladnih služb, ki spremljajo delo zbora, da so vprašanja, ki so naslovljena na ministrice ali ministre, dostavljena pristojnim in da nanje odgovorijo, v skladu s poslovnikom. Ali ste tako prijazni, mag. Drobnič, da na kratko ponovite vprašanje, potem bomo dali ministrici besedo za odgovor. Prosim.
Hvala lepa. Torej, še enkrat bom zastavil vprašanje, nisem pa seveda zadovoljen s takšnim načinom komuniciranja med državnim zborom in vlado; to kaže, da vlada ne pristopa resno k vprašanjem. Poglejte, mi smo se s poslovnikom dogovorili, da bodo vprašanja vnaprej zastavljena, tako jih vnaprej zastavljamo, in potem na zasedanju dobimo ali ne dobimo odgovora, in tako naprej. Dobro, ne bom ponavljal. Še enkrat zastavljam vprašanje, in to je v zvezi z uveljavljanjem odškodnin za žrtve vojnega in povojnega nasilja. Slovenska odškodninska družba neprestano pošilja vprašanja in zahteve, da se dopolnijo vloge. Po trikrat dobijo torej ti, ki želijo, ki so vložili vloge, trikrat dobijo zahtevke, da se dopolni vloga; enkrat EMŠO, drugič matična številka, tretjič ne vem kaj še, žiro račun oziroma tekoči račun. Ali se to ne bi dalo v enem dopisu, zato da bi prihranili sredstva pa izdali več odločb, kot ste jih do zdaj? Namreč, prejšnji državni sekretar je zagotavljal, da bodo vse odločbe na osnovi sklepov o priznanih odškodninah izdane do konca prejšnjega leta oziroma do novembra. Tega državnega sekretarja ni več, drug je obljubljal na začetku leta, zdaj je konec leta in še vedno niso dobili teh odločb. Zdaj bi pa prosil za odgovor.
Hvala lepa za prijaznost, mag. Drobnič, da ste vprašanje ponovili. Gospa ministrica, imate pet minut na voljo. Prosim.
Hvala lepa. No, ravnokar ugotavljam, da vam je bil poslan pismeni odgovor na vaše vprašanje, ki ste ga zastavili, in mislim, da je izčrpen, ena stran in pol. Mislim, da ste ga prejeli, zato ne vem, ali naj preberem naš odgovor v celoti. Odposlano je pa bilo 4.10.2002.
Prosim. Na ustno zastavljena vprašanja je vlada dolžna ustno posredovati odgovore. Prosim, dopolnjeno vprašanje.
Zdaj pa mislim, da tole že meji na pravljico. Ali veste, zakaj so ustna vprašanja? Zato, da ljudje spremljajo po televiziji, ker je dosti takih vprašanj, in dobijo tudi odgovor. Če jaz dobim pisni odgovor, ga samo jaz dobim, kar mene zanima, pa je eventualno odgovorim tistemu, ki je vprašal. To vprašanje pa je zastavilo ogromno ljudi. In zato sem jaz želel dobiti ustni odgovor. Zato je bil, pa ne zaradi tega, ker bi imel določene kaprice. Mislim, gospod predsednik in spoštovana gospa ministrica, da ste razumeli mojo dobronamernost.
Ali lahko pojasnim, da ne bi porabili preveč časa za to diskusijo, da je mag. Janez Drobnič, ko zadnjič ministrica dr. Tea Petrin ni bila navzoča na seji, dejal, da bo postavil to vprašanje ponovno na tej seji. Kljub temu je vlada očitno pisni odgovor dala, dolžna pa ga je posredovati ustno. Jaz sem rekel, da smo se vsi skupaj odločili, da storimo glede postavljanja poslanskih vprašanj in odgovorov nanje nekaj več reda, da bomo pač eni in drugi spoštovali vloge in odgovornosti, ki jih imamo. Da bi zdaj ta zaplet rešili, sprašujem še enkrat gospo ministrico, ali želi še kaj dodati pri tem odgovoru. Prosim, gospa ministrica.
No, pa bom potem povedala bistvo odgovora. Slovenska odškodninska družba je že večkrat pojasnila, da so enotne matične številke občanov potrebne za zanesljivo identifikacijo upravičencev, saj sicer omejujejo višino odškodnine in posameznega upravičenca na 2 milijona tolarjev, upravičenci pa lahko dobijo odškodnino z več naslovov. Enotne matične številke občanov se s posebnimi dopisi zahtevajo le od upravičencev po zakonu o odpravi krivic, saj komisija za izvajanje zakona o odpravi krivic Slovenski odškodninski družbi teh podatkov ne posreduje, čeprav navodilo o načinu, oblikah in rokih posredovanja podatkov upravičenci do odškodnine na podlagi zakona o skladu za poplačilo odškodnine žrtvam vojnega nasilja v 2. in 3. členu določa, katere podatke Slovenska odškodninska družba potrebuje za izvajanje nalog v skladu z določbami zakona in da so te podatke dolžni posredovati pristojni organi. Za glavnino upravičencev je Slovenska odškodninska družba od upravnih enot pridobila podatke o številki tekočega, žiro računa ali hranilne knjižice, vendar upravičenci te račune ves čas spremljajo oziroma zahtevajo, da se jim odškodnina nakaže na nek drugi način ali hranilno knjižico, zato v zahtevi navedejo račune, ki se razlikujejo od posredovanih. Ti računi pa so velikokrat navedeni nepopolno, kar pomeni, da je upravičence treba pozivati na dopolnitev, drugače jim ni mogoče nakazati pripadajočega zneska odškodnine. Slovenska odškodninska družba s tem, ko zahteva dopolnitev zahtev, nikakor ne zavlačuje postopke izplačevanja odškodnin, kot se ji očita, ampak le postopa tako, kot ji narekujejo zakon in podzakonska akta, ki sta bila sprejeta na njegovi podlagi, saj se le tako lahko zagotovi izplačevanje odškodnin.
Hvala lepa. Še enkrat naj pojasnim, da je naš skupen interes, da se na vprašanja odgovori dobijo. Sem že povedal, da drugih sankcij kot te, da vedno na naslednji seji povem, na katera vprašanja ni bilo danih odgovorov. Prosim vlado, da svojo dolžnost izpolni. Vsekakor je naš cilj do konca mandata ta nehvaležni podatek o tem, da več kot polovica zastavljenih vprašanj nima odgovorov, bistveno spremenijo. Naslednje vprašanje naj bi zastavil kolega Jerovšek, pa ga ne vidim v dvorani - prosim?
Gospod predsednik, to vprašanje je bilo z zasedanja prejšnjega državnega zbora in jaz sem upravičen do vprašanja na tem državnem zboru in do odgovora.
Kolega Drobnič, hvala lepa. Stvari smo pojasnili [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]dal sem večkrat možnost, da ste dali in vprašanje in ministrica odgovor. Mislim, da je glede tega vprašanja stvar pojasnjena. Če bo treba, bomo dali še pisno vprašanje na klopi. Ne morem trikrat, štirikrat dati enemu možnost za dopolnilno vprašanje, kolega Drobnič.
Gospod predsednik, ponavljal sem vprašanje ne po lastni krivdi, ampak po krivdi vlade. Tako je bilo. Jaz sem zastavil samo eno vprašanje. Zato dovolite, da postavim še eno vprašanje, in sicer: Kako je z izdajanjem teh obveznic? Namreč, rok je pravzaprav potekel, kdaj se lahko nadejajo ti državljani obveznic. Glejte, klical sem na Slovensko odškodninsko družbo zato, da bi mi pojasnili. S Slovenske odškodninske družbe mi niso pojasnili. Zato bi prosil ministrstvo, ker bo verjetno težko izstrelilo odgovor, kakršen je, bi pa prosil, če mi lahko pisno pošljejo odgovor v zvezi z obveznicami.
Kolega Drobnič, tako kot jaz prosim za potrpežljivost z vaše strani, če menim, da sam ne naredim česa prav, tudi, seveda, prosim vas za potrpežljivost; vendar vam bi rad rekel, da ste zdaj postavili vprašanje, na katerega ne zahtevate ustnega odgovora, kar ni smisel postavljanja ustnih vprašanj pri tej točki dnevnega reda. Razumem, kaj ste hoteli reči. Vlada ima to možnost, da na vaše vprašanje pisno odgovori, toda, če želite imeti pisni odgovor, zastavite vprašanje pisno. V okviru te točke danes pa se zastavljajo ustna vprašanja, na katera je vlada, kot ste prej pravilno ugotovili, dolžna ustno odgovoriti. Zdaj pa prosim, da postavi vprašanje kolega Jerovšek, če je blizu dvorane, sicer moram preskočiti in dati besedo kolegu Bevku.
Gospod predsednik, nisem še zastavil vprašanja na današnji seji. To vse, kar se je nanašalo - ne dovolim si kršenja poslovnika. Res ne. Jaz sem upravičen do vprašanja. To vprašanje in odgovor sta se nanašala na prejšnje zasedanje državnega zbora, kjer predstavniki vlade niso bili prisotni. In poleg tega, gospod predsednik, imam v skladu s poslovnikom možnost zastaviti dve poslanski vprašanji. 242. člen - na eni seji postavi največ dve ustni vprašanji
Kolega Drobnič, ali lahko nekaj vprašam? Boste zdaj torej postavili novo vprašanje vladi?
To, kar bom zdaj postavil, se nanaša na današnjo sejo državnega zbora.
In to vprašanje ste najavili?
In to sem najavil.
Prosim, izvolite.
Hvala lepa.
Nisva se razumela. Očitno, razumel sem, da želite samo ponoviti vprašanja, ki ste ga že na prejšnji seji, vi pa želite danes postaviti tudi novo vprašanje. Sva odpravila nesporazum? Prosim, imate besedo.
V redu. V redu, gospod predsednik. Mislim, da bo to zdaj v redu. Torej gremo k današnjemu vprašanju. Rad bi vam, spoštovana gospa ministrica, postavil vprašanje v zvezi z uredbo o skupinskih izjemah, ki se nanaša na zakon o preprečevanju omejevanja konkurence. Vlada je torej sprejela uredbo o skupinskih izjemah. To je podzakonski akt zakona, ki sem ga navedel. Z vsebino in intencijo te odredbe se jaz kot poslanski kolegi strinjamo. Ne strinjamo se pa z načinom, kako je bila izdana. Torej, nanaša se na to, kakšno prehodno obdobje ste določili. Prehodno obdobje za to uredbo je 6 mesecev. Naj vam povem, da imajo identično regulativo tudi v državah Evropske unije. Tudi komisija Evropske unije je sprejela podobno uredbo, saj na to se tudi nanaša naša, kjer je dala rok eno leto. Nobena od članic, ki bodo vstopile v Evropsko unijo, niso sprejele kakšnega takšnega akta, ampak bo za njih veljalo to šele tedaj, ko bodo pač vstopile. Očitno iz tega sledi, da smo mi "bolj papeški od papeža". To bo prineslo, zlasti nekaterim izvajalcem na področju avtomobilske industrije, določene težave pri prilagajanju. Evropska unija, države bojo imele pa od tega koristi, zato ker bodo to uredbo v praksi preizkušale pri nas. Torej se bomo izkazali kot poskusni zajčki. Tega v acquisu ni bilo treba zagotavljati. Zato se jaz sprašujem: Kdo je to obljubil in zakaj ste to naredili? In drugo: uredba presega določila temeljnega zakona. Namreč uredba ne more razširjati pravice, ki je določena v temeljnem aktu, ali jo pa ožati. In v tem primeru je šlo za to. Torej, brez zakonske podlage in zunaj vsebinskih virov ni mogoče ničesar določati. Vi te pač to naredili. Zato se je vlada znašla v polju arbitrarnosti, ki pa ji zakon tega ne dovoljuje. Torej še enkrat vprašanje. Zakaj ste se odločili za predčasno uveljavitev te uredbe? Kakšni razlogi so vas vodili za to, da bodo ti subjekti vedeli, za kaj gre? Namreč, se bojim, da se ne bi zgodilo tako, kot se je zgodilo z odpiralnim časom v trgovini.
Hvala lepa, kolega mag. Drobnič. Prosim, gospa ministrica.
Hvala lepa. No, v glavnem moram poudariti, da uredba o skupinskih izjemah, ki je objavljena v Uradnem listu 69/2002 avtomobilskim proizvajalcem situacije, za razliko od evropskega sistema - to se pravi, od sistema, ki ga ureja Evropska unija za avtomobilske proizvajalce - ne slabša položaja. Nasprotno, daje jim izjemo od generalne prepovedi. Skratka, s to novosprejeto skupinsko izjemo v Evropski uniji za avtomobilske proizvajalce je nastopila strožja situacija, ravno zaradi tega jim daje Evropska unija možnost prijave ali pa predhodnega roka enega leta. Pri nas pas ravno obratno. In sicer, zakaj. Zaradi tega, ker tretji odstavek 5. člena zakona o preprečevanju omejevanja konkurence dopušča izjeme od generalne prepovedi, tako posamične kakor tudi skupinske. Skupinske izjeme se opredeli z uredbo. Zato je vlada tudi sprejela to uredbo. Posebna poglavja uredbe se nanašajo na avtomobilsko distribucijo, zavarovalništvo, tehnološki razvoj in podobno. Torej, s sprejetjem uredbe je tako za tiste vrste pogodb, sporazumov oziroma razmerij udeležencem dana možnost izjeme od generalne prepovedi omejevanja sporazumov. Posebej to velja za tako imenovano ekskluzivno in selektivno distribucijo. V primeru, da vlada tovrstnih možnosti ne bi opredelila z uredbo, bi razmerja, ki sodijo v ekskluzivno oziroma selektivno distribucijo, lahko veljala za prepovedana. V primeru, da posamezne razmere sodijo v okvir skupinskih izjem, je mogoče podeliti posamično izjemo. Skratka, naj zaključim, da nova uredba prek sistema izjem za slovensko avtomobilsko industrijo ne pomeni slabšanja položaja, temveč predvsem boljšo preglednost in s tem tudi boljši položaj za to industrijo.
Hvala lepa. Še enkrat? Dopolnilno. Prosim.
Hvala lepa. Torej, dopolnilno vprašanje se nanaša, pač, na ta odgovor. Namreč, trdite, da je ta uredba za naše proizvajalce milejša, zato so tudi milejši pogoji in krajši čas. To bomo tudi primerjali. Glejte, v zvezi s tem me pa potem zanima: Ali boste sprejeli še eno uredbo, ki bo potem ostrejša za naše proizvajalce ob vstopu v Evropsko unijo ali ne? Oziroma kolikor jaz poznam to, je uredba docela identična oziroma podobna uredbi Evropske unije: Ali boste torej morda to prehodno obdobje podaljšali vsaj na takšno, kot ga imajo v članicah Evropske unije?
Želite dodatno odgovoriti, gospa ministrica? Prosim.
Hvala lepa. Po izteku tega roka, seveda, bomo ugotovili, ali je treba rok podaljšati ali ne. Hvala.
Hvala. Še enkrat kličem kolega Jerovška, če je v dvorani, da mu dajem besedo za postavitev poslanskega vprašanja. Kolega Jerovška ni, zato dajem besedo kolegu Samu Bevku. Postavil bo dve poslanski vprašanji: ministru za okolje, prostor in energijo ter ministru za kmetijstvo, pri čemer vas želim, kolega Bevk, in vse ostale obvestiti da se je minister za kmetijstvo zaradi neodložljivih obveznosti v Ljubljani opravičil do 17.00 ure. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Ministra za okolje, prostor in energijo, mag. Janeza Kopača, in ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, mag. Francija Buta, sprašujem v zvezi z dolgotrajnimi postopki sprejemanja dolgoročnih in srednjeročnih planov občin. Zanima me: Kakšni so časovni roki pri izdajanju soglasij Vlade Republike Slovenije k posameznim planom? Koliko nerešenih zadev čaka na odločitev vlade? Kakšen kadrovski potencial je na posameznih ministrstvih vključen v to delo? Kljub temu da naj bi bilo prostorsko planiranje izvirna pristojnost občin, pa v praksi ni tako. Občina pravzaprav na planske odločitve nima skoraj nikakršnega vpliva, saj nastopa samo kot pobudnik in predlagatelj sprememb. O pobudah pa dokončno, na podlagi strokovnih ocen posameznih ministrstev, odloča vlada. Občinam pravzaprav ostajajo za planiranje samo obstoječa stavbna zemljišča. Od pobude posamezne občine za spremembo plana do končnega soglasja vlade sta po mojem vedenju potrebni najmanj dve leti, največkrat pa še dosti več. Državni organi se ne držijo procesnih rokov, nimajo pripravljenih strokovnih podlag za predhodna mnenja in pogoje, nastopajo časovno neusklajeno, vse to pa vodi v nerazumno dolge postopek in zavira razvoj lokalne skupnosti. Prosim gospoda ministra Kopača za odgovor na vprašanje: Ali je res, da na Uradu za prostorsko planiranje na tem področju delajo samo štirje strokovni delavci? Tudi v idrijski občini smo že leta 2000 pristopili k spremembam obstoječega plana, vendar do danes s strani vlade še nismo dobili soglasja. Zato me tudi zanima: Kdaj se bo to zgodilo? Samo Idrija, za primer, ena izmed 193 slovenskih občin, ima 30.550 parcel in 62 kart, zato kadrovsko podhranjena ekipa na ministrstvu ne more slediti vlogam oziroma zahtevam lokalnih skupnosti. Gospodu ministru tudi predlagam, da na tem področju prične uvajati sodobne računalniške tehnologije ter spodbujati občine, da začnejo izdelovati plane v elektronski obliki. Najlepša hvala za odgovor.
Na vaše vprašanje bo odgovoril minister mag. Kopač. Imate besedo.
Hvala za besedo. Najprej morda na to zadnjo pobudo. Dejstvo je, da smo želeli že v začetku letošnjega leta občinam naložiti obveznost, da svoje prostorske plane oblikujejo v digitalni obliki. Ugotovili smo, da zakonske podlage za kaj takega nimamo, lahko jim samo priporočimo; tako zakonsko podlago pa bomo vsi skupaj dobili z novim zakonom o urejanju prostora, ki naj bi začel veljati od 1.1.2003 dalje. No, kar pa se tiče vašega vprašanja v zvezi z roki za soglasja k predlogom za spremembo občinskih prostorskih planov, pa naj povem, da postopek teče tako - saj vi ga seveda dobro poznate, ampak morda samo še za koga drugega. Najprej je treba pridobiti izhodišča, ki jih morajo dati posamezni resorji. Ta izhodišča, strokovna izhodišča, preden se občina sploh loti planiranja, morajo povedati - ne vem, ministrstvoza kulturo, kaj je tam varovati z vidika varovanja kulturne dediščine, ministrstvo za kmetijstvo, kaj je tam varovati z vidika varovanja kmetijskih zemljišč, in tako naprej in tako naprej. No, in zakonski rok za pridobitev ali pa za izdajo takih strokovnih izhodišč je 30 dni; ampak to je inštrukcijski rok. Dejstvo pa je, da se zelo malo resorjev tega roka drži. Največji problemi so, kot sem razumel tudi že navsezadnje nekoliko iz vašega vprašanja, pri ministrstvu za kmetijstvo, tu so daleč največji problemi, veliki problemi so tudi pri ministrstvu za kulturo; drugi resorji se relativno teh rokov držijo. Potem pa, ko prihaja do presoje skladnosti izdelanega predloga sprememb planskega akta, pa to, seveda, spet traja kar nekaj časa. Vendar, ko je vloga popolna, je treba dati soglasje vlade k takemu planskemu aktu. Do novembra lanskega leta so pretekle vlade s temi soglasji čakale včasih tudi po več mesecev, celo več kot leto dni dolgo. Od novembra lani smo postavili sistem in sem eno leto porabil, da mi je uspelo sestaviti ta sistem, po katerem vlada striktno - do zdaj smo samo v enem primeru zamudili za dva dni - striktno dajemo soglasje v 45 dnevih. Ponavadi tudi bistveno prej, če je vloga popolna. Tako zdaj zamud na tem delu posla ni več, so pa še zamude pri izdajanju strokovnih izhodišč. Imamo pa tu nov predlog zakona o urejanju prostora, prav na tej seji državnega zbora je druga obravnava, v katerem je pa predvideno, da resorji morajo svoja strokovna izhodišča obvezno dati v 30 dneh. Če jih ne dajo, še piše v zakonu, se šteje, da sploh nimajo izhodišč. Tako se bodo zdaj resorji morali pri sebi organizirati, sami organizirati tako, da bodo ta strokovna izhodišča zagotovo v 30 dneh dali, kajti sicer pomeni, da njihovih resornih zahtev nihče več ne bo upošteval. To bo pomenilo velik pretres na kakšnem ministrstvu, sem prepričan, tudi zahtevalo bo potrebo po še kakšnem zaposlenem več na tistem področju dela. Ampak, ne moremo čakati, da bi se vsi "ekipirali", da bi šele potem uvedli tako novost. Z njo vstopamo od 1.1.2003 dalje. Zato sem prepričan, da sprememba prostorskega plana ne bo več nikakršen "bav bav", če smem uporabiti ta izraz. Ne bo več nekaj, kar se bo vleklo tako rekoč leta dolgo, ampak bo nekaj, kar bo relativno hitro teklo skozi proceduro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dati dopolnilno vprašanje? Prosim, kolega Bevk.
Hvala lepa. Prav na kratko. Moje vprašanje je bila tudi neke vrste pobuda. Namreč, vprašal sem: Ali res na Uradu za prostorsko planiranje na tem področju delajo samo štirje strokovni delavci? Nekako sem apeliral za kadrovsko okrepitev tega oddelka, pa na to nisem dobil odgovora. Hvala lepa.
Želite dati pojasnilo? Minister mag. Kopač, prosim.
Dela res malo zaposlenih, niso pa samo štirje. Kakorkoli že, pri nas se bomo morali teh rokov, ki sem jih napovedal, ravno tako držati, tako da je ta problem naš interni problem in ga bomo rešili.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo kolega Franc Čebulj. Postavil bo vprašanje ministrstvu za promet, ministru. Prosim.
Hvala lepa, gospod minister. Spoštovani ministri in ministrice! Spoštovani kolegi in kolegice! Moje poslansko vprašanje je naslovljeno na ministra za promet, gospoda Jakoba Presečnika, s sledečo vsebino; skratka gre za dve poslanski vprašanji. 115. člen prvega odstavka zakona o letalstvu predpisuje odškodnino prizadetim območjem za odpravo škodljivih posledic na okolje, če hrup in emisije presegajo dovoljeno mejo. Drugi odstavek pa med drugim določa, da zaradi poslabšanja pogojev bivanja prebivalcem na teh območjih pripada odškodnina. Sprašujem sledeče: Ali se omenjeni členi zakona izvajajo? [[Ker mi je znano, da se ne.]] Zakaj se ne? Ter: Kdaj se bodo pričeli izvajati? Sprašujem tudi: Ali je ministrstvo oziroma minister na osnovi zakona, ki predpisuje uredbo in predpise na podlagi členov zakona o letalstvu, že objavil katerega, za kar želim odgovor? Gre za 86. člen, 88. člen, 11. člen, 115. člen, 118. člen in še kakšnega bi lahko navedel, kar gre v sklop še enega vprašanja glede varnosti letališča. V zadnjem času se po vseh medijih širijo razne informacije o radarskem mrku na letališču. Območne vasi, ki tangirajo na letališče - ne gre samo za vprašanje varnosti potnikov, pač pa tudi za varnost okoliških vasi ter prebivalcev. Sprašujem sledeče: Zakaj teh napak ne odpravite? [[Gre za radar lokalnega dometa.]] Koliko plačuje Republika Slovenija Avstriji za radarske podatke? Zakaj je radar Siemens, kupljen pred sedmimi leti, še vedno uskladiščen v Kidričevem? Gospod minister, želel bi kratke odgovore; če pa ni možno v tem trenutku, pa bom zadovoljen tudi s pismenimi odgovori. Hvala lepa.
Prosim, gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa. Torej, na hitro bom poskušal odgovoriti, ker v teh minutah, seveda, ne morem odgovoriti na vsa vprašanja, na ostalo pa bomo odgovorili potem tudi pismeno. Lahko rečem, da je hrup v letalstvu urejen najprej z zakonom o letalstvu in s pravilnikom o hrupu zrakoplovov. To je že odgovor na enega od členov v zakonu o letalstvu, na podlagi katerega je bil narejen tudi ustrezen pravilnik. Torej, za vse ostale člene, ki ste jih navedli zdaj, enostavno ne znam odgovoriti, ne vem točnega odgovora, na katere člene je bil narejen pravilnik in na katere ne, ker nimam pri sebi niti zakona. Torej, lahko zagotovim, da v slovenskem zračnem prostoru lahko letijo zrakoplovi v okviru navedenih predpisov o hrupu zrakoplovov in da so tudi postopki prileta na letališča in odleta z letališča izdelani tako, da so pričakovane ravni hrupa v bivalnih okoljih v mejah dovoljenega. V pripravi je predpis o dovoljenem skupnem hrupu in določitvi pristojbin v skladu s 115. členom, ki ste ga navedli. Rok za ta predpis imamo 24 mesecev od sprejetja zakona o letalstvu; torej, ta pravilnik oziroma predpis je v izdelavi oziroma v pripravi. Kar se tiče radarskega mrka, kot ste imenovali: res, da je v ponedeljek 14.10. tehnična služba opazila motnje v delovanju radarja in da je potem začel ta sistem tudi izpadati [[gre za linijo za prenos radarskih podatkov, izpadanje je bilo v intervalu 15 minut]] . Zaradi tega je prešlo vodenje letal po tako imenovanem proceduralnem načinu vodenja zračnega prometa. Pristojne službe uprave za civilno letalstvo so takoj reagirale in tudi ta radar usposobile za normalno obratovanje. Poudaril bi rad to, da so bile uvedene tudi omejitve v prometu, kar je omogočilo, da je bil ves promet seveda 100- procentno varen in da niso bila ogrožena niti letala v zraku, niti naselja v naposredni bližini letališča. Glede ostalih vprašanj, ki ste jih navedli, bom pa pripravil pisni odgovor.
Dopolnilno vprašanje. Prosim, kolega Čebulj.
Hvala lepa. Gospod minister, gre tukaj resnično za vprašanje vseh prebivalcev, ki v ožjem delu letališče živijo, predvsem je naselje tukaj Šenčur in tudi Vodice ter tudi deloma Kranj. In je treba razumeti, da ljudje so upravičeno zaskrbljeni - eventualno, pri slabši vidljivosti pristajanja določenih leta. Gre za to, da se v javnosti širijo različne informacije, tudi pristojnih, ki, skratka, bdijo nad samim radarjem. Jasno je bilo tudi včeraj po dnevniku, po televiziji povedano, da gre tukaj za omejevanje sredstev za vzdrževanje samega radarskega sistema. Vemo pa, da je Republika Slovenija pred sedmimi leti, kupila nov radar Siemens, ker je bilo takrat tudi dokaj polemično, ker so bili tudi predlogi drugačni. In tukaj gre tudi za vprašanje, zakaj toliko sredstev v nek sistem, ki je zdaj v skladišču. Ob tem pa vemo dobro, da ni dovolj sredstev za normalno vzdrževanje tega radarskega sistema. To je enako kot ne bi bilo sredstev za vzdrževanje avionov. Enaka nevarnost se s tem tudi pojavlja v vseh okoliških vaseh, ki tangirajo ob letališču. In tukaj gre za jasno bojazen. Kar se pa nanaša na prvi del odgovora, glede izplačevanja tako imenovanih rent, pa to težko pričakujejo - predvsem tisti, ki so dejansko ogroženi od hrupa in raznih emisij. Vsekakor bi želel, da se to tudi sporoči javnosti: Kdaj naj bi ta uredba skratka prišla? Velikokrat gre tukaj za vprašanje v poslanskih pisarnah: Kdaj naj bi se to resnično s strani vlade zgodilo? Hvala lepa.
Prosim, dopolnilni odgovor.
Mogoče samo delno dopolnilni odgovor. Lahko zagotovim, da so točno izdelane procedure v primeru izpada kakršnegakoli signala, kakršnegakoli radarja. Vse te procedure so narejene oziroma so usklajene po mednarodnih standardih IHAO-ja, ki veljajo v kontroli oziroma pri vodenju zračnega prometa. Tako da tu ni nobenih nevarnosti. Na ostala vprašanja pa, kot sem že rekel, vam bom pa odgovoril pisno.
Hvala lepa, gospod minister. Naslednje vprašanje bo ministru za zunanje zadeve dr. Ruplu zastavil kolega Levič. Imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani minister za zunanje zadeve, dr. Rupel, lep pozdrav. V enem od slovenskih dnevnikov sem pred časom zasledil vest, da je novi veleposlanik v Vatikanu, dr. Toplak, v govoru o predaji poverilnih pisem izjavil sledeče. "V Vladi Republike Slovenije in zlasti katoličani pričakujejo, da bo sporazum, podpisan med Republiko Slovenijo in Svetim sedežem, kmalu ratificiran v parlamentu in s tem pravno definiran odnos Rimskokatoliške cerkve in Republike Slovenije." V istem govoru naj bi tudi izjavil, da Vlada Republike Slovenije za zadnje obdobje ocenjuje, da se verska vzgoja uveljavlja postopoma. Spoštovani minister, zanima me: Ali novinarjeve navedbe držijo? Kakšen je vaš komentar na to? Ali se strinjate z izjavo veleposlanika dr. Toplaka glede na dejstvo, da je odnos Cerkev - država že definiran v ustavi in da obstajajo tudi zakoni, ki pokrivajo to področje? K definiranju tega položaja je glede izobraževanja svoje povedalo tudi Ustavno sodišče. Ali je imel veleposlanik kakšna navodila? Ravno tako me zanima: Ali je morebiti ravnal v nasprotju z navodili in ustaljeno prakso? Hvala lepa.
Hvala lepa kolega Levič. Dajem besedo ministru za zunanje zadeve, dr. Ruplu.
Spoštovani gospod poslanec, zadeva, o kateri sprašujete, mi je znana in smo o njej tudi že nekaj malega govorili v našem ministrstvu. Takole bi vam odgovoril. Prvič: izjave, ki so bile citirane v medijih, ne odražajo povsem tega, kar je veleposlanik govoril, oziroma so nekoliko iztrgane iz konteksta. Torej med izjavami, kakršne so prišle v javnost, in njegovim celovitim govorom je razlika. Sicer pa bi rad opozoril na to, da gre za razmerje med državo Slovenijo in Svetim sedežem kot entiteto, ki je subjekt mednarodnega prava, in ima Slovenija z njim vzpostavljene diplomatske odnose. Torej, po eni strani gre za Sveti sedež kot neke sorte mednarodni subjekt posebne vrste, po drugi strani pa gleda Sveti sedež kot vrh katoliške cerkve, ki je v skladu s slovensko ustavo enakopravna z drugimi verskimi skupnostmi v Republiki Sloveniji, deluje svobodno po kanonskem pravu, v skladu s pravnim redom Republike Slovenije. Sporazum, ki je v obravnavi in za katerega vsi vemo, ker je bil že v parlamentu in je danes na Ustavnem sodišču ponovnem pretehtanju, dejansko ureja pravna vprašanja med državo Republiko Slovenijo in Svetim sedežem kot državo oziroma subjektom mednarodnega prava "sui generis" in to je razvidno tudi iz samega naslova tega sporazuma. Glede navedbe, da se verska vzgoja uveljavlja postopoma, je veleposlanik Toplak pod versko vzgojo imel v mislih pouk o verstvih sveta, med katerimi je seveda tudi katoliška vera. Glede tretjega dela bi pa rekel naslednje. Namreč, veleposlanik je govoril o razvoju plemenitih vrednot evropske kulturne tradicije, ki temeljijo na krščanskih vrednotah in tako naprej; govoril je o razvoju slovenske kulture, ki je tesno povezana s krščanstvom, navajal je Brižinske spomenike, prevod Svetega pisma v času reformacije, vse do modernih prevodov,interpretacij Svetega pisma in seveda, da so krščanske vrednote tudi sicer vgrajene v temelje evropske kulture. S tem ni zanikal obstoja in vpliva drugih vrednot. Hvala lepa.
Želite postaviti dopolnilno vprašanje, kolega Levič? Prosim, imate na voljo [[...]]
Samo tako na kratko. Iz odgovora sem v bistvu razumel, da so, pač, mediji malo prikrojili to izjavo našega veleposlanika; zato me zanima: Zakaj jih niste potem demantirali? Oziroma vsaj nisem jaz zasledil v časopisih, da bi demantirali pisanje teh novinarjev. Hvala lepa.
Gospod minister, dr. Rupel, imate besedo.
Sam ne bi uporabljal tako močnih besed, kot »prikrojili«. Vendar seveda razumete, da je razlika med nekim citatom iz daljšega govora in celotnim govorom. Iz konteksta celotnega govora je mogoče zadevo razumeti drugače kot pa iz iztrganega citata, ki lahko navaja k napačnim sklepom. Sicer pa se opravičujem in izkoriščam možnost, gospod predsednik, [[...]]
Prosim.
[[...]]da rečem še to. Nisem vam do konca odgovoril na vaše vprašanje. Dejstvo je, da je veleposlanik dolžan govoriti to, kar je politika Republike Slovenije in kar mu naročimo v ministrstvu za zunanje zadeve. Dejstvo je to, da je veleposlanik na začetku svojega službovanja oziroma pred začetkom svojega službovanja šel skozi celo vrsto nekih preizkusnih procedur. Ena od njih je tudi tu, v parlamentu. Uživa zaupanje pravzaprav cele vrste ustanov našega sistema. Ko pa gre za kakšne nesporazume, netočnosti in tako naprej, pa seveda običajno poskušamo tisto, kar je narobe, popraviti oziroma pojasniti. Tako tudi danes pojasnjujem to zadevo in upam, da ne bo treba tega več pojasnjevati naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Kolega Franci Rokavec bo postavil vprašanji ministru za promet in ministru za okolje. Prosim, kolega Rokavec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri in seveda lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom poslancem! Poslansko vprašanje naslavljam že tretjič. Gre za problematiko vzdrževanja in opravljanja z mostovi prek večjih rek v Republiki Sloveniji. Že v letu 2001 se je izdelovala ena okvirna študija na ministrstvu za promet, tudi v okviru vlade Republike Slovenije; in pa seveda na poslansko vprašanje v letu 2001 mi je bilo odgovorjeno, da je treba ustrezno vprašanje reševati prek povečanja primerne porabe občinam, da bi bile dejansko upravičene do teh finančnih sredstev. Namreč, minili sta dve leti. Na tem področju se ni dejansko premaknilo nič. Dejstvo je, vsaj iz okolja, iz katerega prihajam, na relaciji med naseljem Dolsko in Renkami - se pravi, 25 km dolžine - je pet mostov prek reke Save, ki so dejansko v pristojnosti lokalnih skupnosti. Lokalne skupnosti, samo po zadnjem izračunu na tem področju - bi terjalo nujno vzdrževanje in resna obnova, da mostovi ne propadejo oziroma ne zgrmijo v reko Savo, samo ta sanacija bi terjala okoli 700 milijonov potrebnih finančnih sredstev. Lokalne skupnosti na tem področju,kot so Dol pri Ljubljani, Litija, niso v stanju pokriti takšnega finančnega zalogaja. Ker ni takšen problem samo na tem področju, ampak tudi pri podobnih drugih primerih v naši državi, ponovno sprašujem omenjena ministrstva in vlado: Kaj se bo ukrenilo, da se bo dejansko začelo reševati tako pereč problem? In drugo vprašanje, to je pa naslovljeno ministrici za gospodarstvo. Gre za mojo poslansko pobudo, ki sem jo naslovil na Vlado Republike Slovenije 12. septembra letošnjega leta v zvezi s problematiko opuščenega rudišča Sitarjevec. Namreč, gre za to, da sta v tem času tako inšpektorat za rudarstvo kot tudi naravoslovna tehnična fakulteta, oddelek za geologijo, raziskala to območje in ugotovila, da ta rudnik dejansko nikoli ni bil zaprt, poleg tega pa, daobstaja tako za prebivalce in obiskovalce tega območja velika nevarnost, ker so nesanirani in nezaprti rudniški rovi, kakor tudi nestrokovno zaprti vhodi v sam rudnik. Na podlagi tega sprašujem omenjeno ministrstvo in vlado v celoti: Kaj bo dejansko storila, da omenjeno območje ne postane resna nevarnost za prebivalce mesta Litija? Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Rokavec. Najprej bo odgovarjal minister za promet, gospod Presečnik. Prosim.
Hvala lepa za besedo oziroma tudi za vprašanje. V skladu z zakonom o javnih cestah, seveda ceste delimo v dve kategoriji. Ene so tiste državne ceste, za katere skrbi država - v imenu države ministrstvo za promet - druge so tiste, za katere skrbijo občine, in torej isto velja tudi za objekte na teh cestah. Zavedam se, da so nekateri objekti večjega pomena, predvsem je pa njihova sanacija in vzdrževanje bistveno dražje. Direkcija za ceste Republike Slovenije je kot pomoč občinam naredila seznam in je popisala predvsem velike mostove in ta seznam v glavnem obstoja, predvsem od tistih občin, ki so jim te podatke tudi dale. Ministrstvo za promet seveda nima nobenih zakonskih možnosti, da sanira te objekte, da vzdržuje te objekte ali da celo gradi nove objekte, zato je vprašanje bolj namenjeno ne samo občinam, ampak eventualno tudi spremembi zakona o financiranju občin. In kot poslanec imate tudi možnost, da predlagate spremembo tega zakona oziroma da daste ustrezno pobudo vladi oziroma ministrstvu za finance, da ta zakon spremeni in eventualno upošteva tudi te objekte. Torej, drugega odgovora ne morem dati, ker možnosti, da bi ministrstvo za promet vzdrževalo, obnavljalo in gradilo te objekte, seveda nima.
Hvala lepa. Gospa ministrica, želite odgovoriti na tisti del vprašanja, ki se nanaša na vas? Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec, moram povedati, da vaša pobuda ni nikjer zavedena, niti na vladi niti v državnem zboru, zaradi tega tudi konkretnih aktivnosti ni bilo.
Dopolnilno vprašanje? Prosim.
No, najprej dopolnilno vprašanje predvsem ministrici za gospodarstvo. To se danes, izgleda, že drugič dogaja. Namreč, imam dokumentirano navedeno, da je bilo priporočeno 12. septembra 2002 oddano na pošti v Litiji, naslovnik: Vlada Republike Slovenije. Mislim, da je verjetno tudi gospod generalni sekretar prvi, ki je zadolžen in pa pristojen, da uredi to pošto. Ampak, kljub vsemu ponovno apeliram na vas, da je treba to vprašanje resno proučiti, če je treba, vam tudi osnovno pobudo lahko še enkrat predočim. Dejansko vsa poročila, tako rudarske inšpekcije kakor tudi naravoslovne tehnične fakultete, kažejo na to, da je treba k temu vprašanju resno pristopiti. Apeliram na vlado v celoti, da se nemudoma vzvezi s tem vprašanjem tudi posveti s primerno težo. Hvala lepa.
Prej smo bili upravičeno, se mi zdi, kritični do ministrice. Zdaj pa nimamo razlogov za to. Moram pojasniti, da ministrica ni dolžna odgovarjati na vprašanja, ki jih direktno naslavljate nanjo ali na vlado. Vsa poslanska vprašanja po poslovniku moram podpisati jaz ali po pooblastilu gospa generalna sekretarka in s tem postane pisno poslansko vprašanje tudi uradno. Prosim. Prosim, kolega Rokavec. Prosim.
Gospod predsednik! Že uvodoma sem povedal, da je bila naslovljena pobuda na Vlado Republike Slovenije.
Rekli ste iz Litije, če sem prav razumel.
Tako, tako.
Ampak, mora priti v mojo pisarno, da formalno to vprašanje sporočim vladi.
Saj trdim, da to ni bila poslanska pobuda prek državnega zbora, ampak preko poslanske vprašanje.
To je različen status. V tem smislu moram vzeti tokrat v bran ministrico. Na tako vprašanje ni dolžna odgovoriti. Če boste pa isto vprašanje zastavili preko mojega kabineta, pa bo dolžna. Prosim. Ali smo pojasnili nesporazum, kolega Rokavec? Prosim.
Sam sem komentiral odgovor gospe ministrice samo v tem delu, kjer je povedala, da te pobude ona ni dobila.
V formalnem smislu ima prav, kot sem poskušal pojasniti. Mislim, da smo zdaj ta nesporazum tudi rešili. Prav? Kolega Sašo Peče bo postavil vprašanje ministru za finance. Prosim.
Hvala za besedo. Verjamem v resnico, pa čeprav je ta boleča. Verjamem tudi v to, da si državljanke in pa državljani naše države zaslužijo realno sliko naših slovenskih javnih financ. In v povezavi s tem ne moremo iti mimo delovanja ministra za finance, ki po mojioceni in po oceni Slovenske nacionalne stranke to državo vodi v pogubo. Ne morem iti mimo - prav tako - govora gospoda Drnovška na današnji seji, ko je ocenil, da vsi zunanji ocenjevalci ocenjujejo našo državo, da smo uspešni, da smo želen partner in da smo "zgodba o uspehu". Da smo "zgodba o uspehu"! Z minusi v vseh državnih blagajnah. Vsak Slovenec, tudi tisti, ki ni polnoleten, vsak Slovenec, ki se v tem trenutku rodi, je zaradi potez Liberalne demokracije dolžan prek 700.000 slovenskih tolarjev, prek 360.000 slovenskih tolarjev je dolžan domačim upnikom in prek 300.000 slovenskih tolarjem je dolžan tujim upnikom. Vlada nas poskuša prepričati v zadnjem obdobju, da je Slovenija fantastičen gospodar. Izgubljamo lastno premoženje, izgubljamo finančne stebre, prodajamo farmacevtsko industrijo. V načrtu prodaje državnega premoženja, ki je zdaj pred nami, in sicer v obliki proračunskega memoranduma oziroma sestavnega dela, je razvidno, da od te naše države od leta 2006 naprej ne bo ostalo ničesar, da bomo vstopali v Evropsko unijo dobesedno kot berači. In ocenjujem, da je prav, da slovenski državljani to vedo, da vedo, kaj jih čaka in da se bodo lahko prilagodili temu stanju oziroma stanju, ki nas bo pričakal s tega naslova. Še leta 1993 je javni dolg znašal 303 milijarde slovenskih tolarjev. V lanskem letu oziroma 7 let kasneje, se je ta javni dolg povečal za tisoč milijard slovenskih tolarjev. Lepo vas prosim, pa kam gre ta država! Vsi vi politiki, predvsem vladni politiki, govorite tisto "zgodbo o uspehu". In naj vam samo nanizam zelo žalosten podatek, ki tudi dejansko boli mene. Dolg nekdanje Jugoslavije je znašal 20 milijard ameriških dolarjev. Jugoslavija je imela 23 milijonov prebivalcev. Dolg Slovenije, naše države, te "zgodbe o uspehu", kot nam jo poskušate prikazati, ko zavajate - in s tem zavajate slovenske državljane in državljanske, predvsem pa gospodarske subjekte na naših tleh -, pa ima v temu trenutku za 7,8 milijarde ameriških dolarjev dolga. In to ob samo 2 milijonih prebivalcev. V Sloveniji smo trenutno bolj zadolženi, kot smo bili nekoč v nekdanji Jugoslaviji. Toda, da vsa zgodba ne bi bila tako enostavna, vlada še zmeraj nadaljuje z zadolževanjem v [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]vseh oblikah: v oblikah proračunskega primanjkljaja ki se vsako leto viša in ki bo pri proračunskem memorandumu 50 milijard znašal tudi leta 2006. Gospod Rop: Kam nas to pelje in zakaj to počnete?
Hvala lepa, kolega Peče. Minister za finance, mag. Rop, bo odgovoril na vaše vprašanje. Prosim.
Ja, spoštovani poslanke, spoštovani poslanci, deloma smo odgovore in tudi podobna vprašanja že danes slišali. Seveda, ta vprašanja, tako kot so postavljena, ne slonijo na metodološko korektnih podatkih, ampak izvirajo in izhajajo iz absolutnih številk, ki same po sebi, seveda, relativno malo povedo. Tisto, kar je ključni dejavnik, ko se, na primer, dela primerjava med bivšo Jugoslavijo in Slovenijo, je seveda nivo bruto domačega proizvoda, nivo kupne moči; delež javnega dolga v bruto domačem proizvodu, kupna moč in pa tisto, kar je najbolj signifikantno in kar je pravi kriterij za vse, ki se ukvarjajo z javnimi financami, je delež stroškov servisiranja javnega dolga v bruto domačem proizvodu, ki se na leto plačuje za te namene. In, če pogledamo te kazalce, ugotovimo, da je na primer v Sloveniji, ko jo primerjamo, dolg države v primerjavi z bruto domačim proizvodom ali pa na prebivalca nižji in ni ga dolga v Evropski uniji niti nobene članice države, ki bi imela nižji relativni javni dolg, razen v bruto domačem proizvodu Luksemburg. Tudi ko primerjamo slovenske javne finance s tekočimi kazalci; in te primerjave so redno, letno delane. To vedo vsi, ki spremljajo javne finance. Dve svetovni instituciji, če lahko tako temu rečem, opravljata tekočo analizo. Prva je Mednarodni denarni sklad, ki mora pravzaprav vsako leto za svoje člane pripraviti tako imenovani "country report". Skratka, poročilo o posamezni državi. V tem poročilu oceni, kakšno je gibanje javnih financ, kakšna je stabilnost javnih financ in kakšne so pravzaprav perspektive za javne finance v bodoče. No, če pogledamo to publikacijo, ki je na voljo v celem svetu, ki jo uporablja celotna Evropa, ki jo uporabljajo vse "rating agencije" in najpomembnejše investicijske hiše po Evropi, potem boste ugotovili, da v skladu s temi ocenami Slovenija sodi med manj zadolžene države, med varne države. In tudi ko smo se zadolževali, nimamo več te potrebe v tujini, ko smo izdali tako imenovane evroobveznice, smo dosegali ceno, kot jo praktično dosega in jo je takrat dosegala nemška centralna banka. Tako bi rekel: vse mednarodne institucije, vsi mednarodni strokovnjaki, vključno z evropsko komisijo, v zadnjem poročilu ugotavljajo stabilnost slovenskih javnih financ, relativno boljše stanje slovenskih javnih financ kot v primerljivih evropskih državah, pa kljub temu slišimo od opozicije, da je stanje slovenskih javnih financ grozno slabo, nemogoče in da je tik pred propadom. Mene veseli ta skrb za slovenske javne finance in upam, da nas bo ta skrb podprla tudi, ko bomo sprejemali proračun. Samo še to. Belgija, Francija, Italija, Portugalska, vsi imajo bistveno večji deficit kot Slovenija; med vsemi kandidatkami za vstop v Evropsko unijo ima samo ena, samo ena država nižji deficit kot Slovenija, to je Estonija, ima pa zato 25% brezposelnost in nižjo stopnjo inflacije. Toliko o teh relativnih kazalcih in strokovnem pristopu k prikazu javnih financ. Predlagam, če se strinjate, gospod predsednik, da gospodu Pečetu tudi pismeno odgovorimo, primerjalno, z vsemi tabelami, z vsemi mednarodnimi primerjavami in smo mu potem tudi na voljo za dodatne razlage, tako da bomo dejansko razložili, kakšno je stanje slovenskih javnih financ, kakšne so možnosti in seveda tudi perspektive. Gre za uradne podatke, ki jih redno objavljamo tudi v publikaciji ministrstva za finance in so seveda vsem slovenskim državljanom na voljo tudi na internetu, skratka, na spletni strani ministrstva za finance. Res vse vabim, da si to pogledajo in se prepričajo o realnem stanju, takšnem, kot je.
Gospod minister, kolegice in kolegi bodo ocenili tako pripravljenost vlade, da ob odgovoru na ustno vprašanje dajo tudi pismena pojasnila. Kolega Peče želi postaviti dodatno vprašanje. Prosim.
Realno podajanje - gospod minister, vi pozabljate, da ste slovenski minister in da je pomembno stanje na javnih financah, tako kot ga čutimo Slovenci in Slovenke. Ne pozabite v vsej svoji vehemenci in arogantnosti, da v naši državi skoraj 300.000 državljanov živi pod pragom revščine. Ko pa govorite o tako imenovanih konkretnih primerih oziroma korektnem podajanju, naj vas spomnim - vaše avtorsko delo samo iz tega leta: 15. januar, državo ste zadolžili za 10,5 milijarde slovenskih tolarjev iz naslova RS 28 - obveznice; 15. januarja, istega dne, ste zadolžili državljane Republike Slovenije za 60 milijonov evrov, RS Republika Slovenija - za 30 milijard slovenskih tolarjev naslednji mesec; RS 31, še zmeraj smo pri januarju - za 2 milijardi 900 ste zadolžili Slovence; RS 32, 15. januar - 23 milijonov evrov ste nas zadolžili. Dalje, RS 33 - ste nas zadolžili za 29 milijard slovenskih tolarjev, Slovence in Slovenke. Dalje, RS 34, 18. februar, komaj pri februarju smo, in ste nas zadolžili za dodatnih 12 milijard.Nadaljujem z RS 35, marca, l8. marca letošnjega leta, vsi podatki so iz letošnjega leta - dodatnih 14 milijard. RS 36, istega marca, 18.3., ste nas zadolžili za dodatnih 12 milijard slovenskih tolarjev. Nadaljujem z aprilom: RS 37 - zadolžili za 17 milijard slovenskih tolarjev. Dalje v aprilu, ker je bilo premalo to seveda za zadolženost, še za 100 milijonov evrov ste nas zadolžili, Slovence. Nadaljujem z RS 40 - maja 15 milijard slovenskih tolarjev; nadaljujem z RS 41 šestega meseca - zadolžili za 12 milijard slovenskih tolarjev; nadaljujem z RS 42 - zadolžili za dodatnih 12 milijard slovenskih tolarjev. Gospod Rop, pa kaj se vi greste? Ravnokar sem vam povedal, da 300.000 Slovencev živi na pragu revščine, vi pa nonstop prihajate s podatki, kako nas tujina pozitivno [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]ocenjuje. Samo v letošnjem letu ste nas Slovenke in Slovence zadolžili s prek 150 milijard slovenskih tolarjev. Gospod Rop, bodite korektni, pojdite s področja javnih financ!
Prosim gospod minister, da odgovorite.
Bom skušal odgovoriti. Seveda, nekaj je vedeti, drugo je čutiti, še hujše pa je, če se igramo s čustvi Slovencev. Mi lahko tukaj diskutiramo o pragu revščine v Sloveniji in po stopnji revščine v Sloveniji. Tudi, če bi si gospod Peče pogledal te številke, očitno ni zainteresiran, bi ugotovil, da je ta nivo revščine v Slovenije nižji. Navajanje zopet - absolutnih podatkov o tem, koliko je bilo zadolževanja v posameznih mesecih, pa seveda spet kaže na popolno nepoznavanje situacije v javnih financah. Namreč, treba je vedeti, da smo v zadnjem letu dosegli zelo pomembne premike v Sloveniji na področju nivoja obrestnih mer. Samo v enem letu je obrestna mera padla za več kot 1-odstotno točko. Obrestna mera še eno leto nazaj je bila približno TOM+4,2. Na zadnji avkciji smo dosegli obrestno mero TOM+2,8. To smo, seveda, dosegli z aktivnim prestrukturiranjem dolga. Torej, gre za to, da menjamo aktivno - in bomo to še bolj aktivno počeli, še več bomo tega zadolževanja delali in še večje vsote bomo seveda namenjali za zadolževanje zato, ker slab dolg, slab dolg ponavljam, menjamo z boljšim dolgom pri nižji obrestni meri, za katerega plačujemo manj davkoplačevalskega denarja. Pri zadnji zadolžitvi, ponovno poudarjam, smo dosegli obrestno mero TOM+2,8. Prejšnja obrestna mera je bila TOM+4,5. Rad bi povedal, da v skladu s posebnim programom uporabe kupnine nameravamo celotni javni dolg, ki je nastal iz naslova sanacije bank, zamenjati s cenejšim dolgom, in sicer TOM+3. Sedanji dolg je pa TOM+6,5. Torej, verjetno lahko pričakujemo, da bo gospod Peče v nadaljevanju nam spet navajal, kolikokrat smo zamenjali slabe obveznice z boljšimi, nam bo to očital kot zločinsko dejanje dodatnega zadolževanja. To ni to. To je izboljševanje strukture dolga, je aktivno upravljanje z dolgom, ki seveda pomeni na koncu nižje stroške servisiranja javnega dolga in na koncu, če hočete, pomeni v proračunu 2003 več kot 10 milijard dodatnih sredstev in to smo povedali pri javni predstavitvi, ki jih lahko namenjamo za izobraževanje, za tehnološki razvoj, za investicije. Končno smo začeli prestrukturirati javni dolg in to aktivno in to namenjamo seveda za razvojne namene in to bomo tudi še počeli. O tem, kako to počnemo, natančno in vsako leto poročamo v posebnem poročilu o upravljanju z javnim dolgom in tam to vse natančno piše. Tako je tovrstno naštevanje, koliko je kdaj bilo kakšne zadolžitve, popolnoma nesmiselno. Tisto, kar je ključni podatek za vsakogar, ki se ukvarja z javnimi financami, je nivo stroškov za servisiranje javnega dolga. In ta pada in bo še naprej padal.
Kolega Peče, vidim da želite besedo. Besedo vam lahko dam samo, če boste predlagali uveljavitev 246. člena poslovnika, sicer vam je pa ne morem dati. Želite to? Prav. Potem imate besedo.
Iskreno prosim, če državni zbor kljub svoji politični strokovnosti poda to točko, torej vprašanje javnega dolga, na eno izmed oziroma na prihodnjo sejo in da o tem glasujemo jutri. Samo rad bi pa še rekel, gospod Rop, če bi se tako obnašali gospodarski subjekti, kot se obnaša država pod vašim vodstvom, bi že zdavnaj propadli. In to je edini kazalec. Vi ne smete biti v vlogi akterja igre "Catch the cash". Ta je pri nas prepovedana.
Prosim! Zdaj nimate več pravice do besede. Predlagate torej uveljavitev drugega odstavka 246. člena, torej pravice, da poslanec, ki postavi poslansko vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru ministra in da o tem odloči državni zbor. Tako kot v prejšnjem primeru, bomo tudi v tem primeru, kolega Peče, jutri pred začetkom glasovanj o opravljenih točkah dnevnega reda glasovali. Zdaj gremo naprej z vprašanji. Najprej ima besedo kolega Mamić. Je opravičen. Kolegica Majda Potrata, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministrici, cenjeni ministri in generalni sekretar vlade! Spoštovane kolegice in kolegi! Povod za vprašanje, ki ga zastavljam ministrstvu za znanost, šolstvo in šport, je pismo znanstvenoraziskovalnega centra Slovenske akademije znanosti in umetnosti. V njem so trije podpisi, podpis direktorja instituta, predstojnice Inštituta za slovenski jezik Frana Ramovža in predsednika znanstvenega sveta instituta. Iz pisma je mogoče razbrati tri probleme, s katerimi se spopada institut, in sicer: nezadostno financiranje, premajhen obseg raziskovalnih ur in neprimerne prostorske razmere za dve institutovi sekciji. Delovanje Inštituta za slovenski jezik Frana Ramovža je izjemnega pomena za razvoj jezikoslovne znanosti na slovenskem in zunaj naših meja, rezultati raziskovalnega dela pa so uporabni tudi v drugih strokah. Temeljne raziskave slovenskega jezika v sedanjosti in v zgodovinskem razvoju, ki jih opravlja inštitut, so usmerjene v raziskovanje slovenskega strokovnega izrazja, v pripravo, izdelavo in izdajo temeljnih manjkajočih del na področju slovenskega knjižnega jezika, v pripravljanje jezikovnih atlasov, narečnih slovarjev in monografij, v postopno izdelavo sintetičnega slovnega opisa knjižnega jezika 16. stoletja in v številne nujne naloge slovenskega slovaropisja, pomembne tudi zaradi aktualnega vključevanja v Evropsko unijo. Naj omenim samo dve: slovarski del slovenskega pravopisa in novi slovar slovenskega knjižnega jezika, kar bi moralo biti opredeljeno kot dolgoročna inštitutova naloga. Ministrico, dr. Lucijo Čok, sprašujem: Kakšni so načrti glede financiranja inštituta, da bi v prihodnje lahko neovirano opravljal zastavljene naloge in pokril primanjkljaj? Hvala za odgovor.
Hvala lepa, kolegica mag. Potrata. Prosim, gospa ministrica za šolstvo.
Hvala lepa. Res je, že nekaj časa se ukvarjamo s problemom, predvsem uveljavljanja Inštituta Frane Ramovš z RC SAZU. Tam je namreč zaposlenih 44 raziskovalcev in njihov redni pritok sredstev iz proračuna brez ostalih projektov je 310 milijonov sit, kar ni tako zelo malo za tako skupino ljudi. Vendar vemo, da je tukaj vezano na zelo velike materialne stroške pri izdaji slovarjev in dragocenega gradiva, ki ga je omenila gospa Potrata. Zato smo namreč tudi leta 2001 v skladu s pravilnikom, ki ga je potrdil tudi svet za znanost in tehnologijo, za ta inštitut odprli poseben projekt. Ta program je bil pripravljen z inštitutom in z uglednimi znanstveniki s tega področja, s katerimi smo hoteli dati temu inštitutu trajnejše obdobje raziskovanja. Namreč, njihova težava je, da ti ne dosegajo vsi doktorata znanosti in da njihova skupina ni dovolj močna, da bi kandidirala na programe. Vendar se stanje izboljšuje. In raziskovalci bodo v letu 2004 lahko stopili v temeljitejši način financiranja skozi raziskovalne programe. S tem programom, ki je bil posebej potrjen v svetu za znanost in tehnologijo, je ta inštitut dobil 17 tisoč ur, ki se pa bodo iztekle junija 2003. In ta skrb inštituta seveda, kaj bo 2003 junija, je seveda upravičena. Zato sva z ministrico za kulturo sprejeli že dvakrat inštitut in vodstvo. Čudim se namreč vodstvu inštituta, da je sedaj prišlo, da ni ves čas, odkar traja ta projekt, skrbelo za to, da bi se tudi kadrovska slika znotraj inštituta nekoliko izboljšala in bi imela več pogojev, da bi 2003 kandidirali na nove projekte. Vendar pa ciljni raziskovalni projekti, ki so bili razpisani, niso vselej naleteli na interes, predvsem ministrstva za kulturo, zato je ministrica za kulturo še posebej zainteresirana, da se z njimi dogovori o obliki in vsebini tega sodelovanja. Poleg tega ni pošteno, da se govori o prostorih inštituta, češ, da so to prostori, ki jih država ne vzdržuje. Prostori inštituta so last Slovenske akademije znanosti in umetnosti. V proračunu je za te prostore v letu 2003 142 milijonov za prenovo oziroma v letu 2004, pardon, in v letu 2005 162 milijonov. Slovenska akademija znanosti in umetnosti jih je dobila za to, da te prostore uredi. Mi pripravljamo paket ukrepov, da bomo z inštitutom oblikovali trajnejše oblike sodelovanja v obliki javne službe, ki bo financirano tudi za delo vlade in za delo ministrstev, da bomo na temeljne aplikativne projekte odprli tudi program vsebin, ki ste jih našteli in da bi leta 2004 inštitut stopil v ta program. Predvsem smo pa povečali obseg sofinanciranja inštrumentalnega centra, ki je do zdaj dobival 2 milijona, zdaj jih dobiva 21 oziroma, pardon, 19, 900 letno. Mislim, da smo v več razgovorih poskušali najti skupen jezik, vendar pa mislim, da tak način pošiljanja slik, kako izgleda inštitut, ni najbolj primeren za to, da se dogovorimo o vsebini dela inštituta. Podpiramo pa, da je to inštitut nacionalnega pomena, in še naprej bova z ministrico za kulturo delali na tem programu.
Hvala lepa. Želite dopolnilno vprašanje? Prosim, kolegica mag. Potrata.
Hvala lepa, spoštovana gospa ministrica. V odgovoru ste mi razbistrili marsikatero stvar, ki bi jo lahko, če bi imela več časa, še spraševala. Inštitut Frana Ramovša je od leta 1945, od ustanovitve, doživljal več statusnih sprememb. Mislim pa, da bi moje vprašanje lahko razumeli ravno v tej smeri, da v času vključevanja Slovenije v Evropsko unijo, ko toliko poudarjamo skrb za slovensko identiteto, bi temu inštitutu morali nameniti tako statusno obliko, da ne bi njegovi sodelavci hote ali nehote pošiljali morebiti tudi delno zavajajočih informacij v javnost, kajti javnost je za obstoj institucije nacionalnega pomena izjemno zainteresirana. Hvala.
Želite kaj dodati vašemu odgovoru, gospa ministrica? Prosim.
Podpiram tako gledanje in mislim, da prav ta program, ki ga pripravljava z ministrico za kulturo, ne samo finančni, ampak tudi vsebinski, bi naj nastal do konca tega koledarskega leta.
Hvala, gospa ministrica. Kolega France Cukjati bo ministru za zdravje postavil poslansko vprašanje oziroma dve. Prosim.
Hvala za besedo. Kot sem že pismeno najavil, bom vprašanje naslovil na gospoda ministra za zdravje. Leta 1994 je v celjski bolnišnici pet patologov pregledalo skoraj 18.000 preparatov, to je 3.500 preparatov na patologa. V tem času je povprečno ljubljanski patolog pregledal 700 preparatov na leto, mariborski 2.000. Leta 1997 so štirje patologi v Celju pregledali 21.500 preparatov, to je 5.400 na patologa. V poročilu iz leta 1998 beremo, da so celjski patologi tudi s pomočjo zunanjih sodelavcev, citiram, "le s skrajnimi napori zmogli opraviti sprejeto delo"; niso ga zmogli, kot vemo danes. Če so bile dosedanje afere v zdravstvu bolj aferice, pa 2.500 neodčitanih biopsij pomeni hudo resno zadevo. Od 773 zaostalih biopsij zadnjih let je kar 10% pokazalo, da je šlo za invazivni malignom. To je 10%. Od 2.500 zaostalih biopsij lahko računamo na 250 resnih zadev; koliko od njih je kasneje morda prepozno odkritih, koliko je zaradi tega že pokojnih. Preselimo se v klinični center. Z okvaro odsluženega aparata za magnetno resonanco se je čakalna doba za te izredno pomembne preiskave podaljšala skoraj na eno leto. Usodno se podaljšujejo čakalne dobe tudi za koronografijo, pa celo za navaden ultravozvok. Gospod minister, ali vas ni strah vse večjih diagnostičnih zaostankov in s tem vse več prepozno odkritih bolezni? Bo te napake res pokrila zemlja? Ob primeru 2.500 neočitanih biopsij v celjski bolnišnici me zanima naslednje: Kako boste, gospod minister uredili zadevo? Ne sprašujem, kako boste prenesli dodatno zavarovanje v obvezno in ali poleg alkohola in tobaka pripravljate še kakšen drug ekzotični zakon, ampak vas sprašujem: Kako mislite v bodoče preprečiti take in podobne zaostanke?
Hvala za postavljeno vprašanje. Prosim ministra za odgovor.
Spoštovani gospod poslanec, gospe poslanke in poslanci! Zakasnitve v sistemu zdravstvenega varstva so več vrst, ali vsaj dve glavni. Ena je posledica, lahko bi rekel, skupne odločitve državljanov, preko parlamenta, preko politike, ki odloča o količini denarja in obsegu zdravstvenih pravic. Posledica tovrstnih odločitev so čakalne dobe, ki jih poznamo in na katere lahko vplivamo z drugačno odločitvijo. To so čakalne dobe na srčne operacije, na ortopedske operacije, na operacije oči in lahko bi našteval še kakšno drugo področje. Tukaj tudi sprejemamo skupno odgovornost. Lahko jih spremenimo, lahko pa sprejmemo dejstvo, da ima naša država toliko denarja, kot ga pač ima, in da nekatere čakalne dobe so. In so tudi drugod po svetu. Čakalne dobe oziroma zavlačevanje z izvidi, kot se je zgodilo v Celju, je drugačna zgodba. Ti izvidi so bili že skoraj opravljeni, tudi že plačani in na koncu je šlo za človeški potencial, za končen akt ocene že pripravljenega vzorca. Pri odgovoru na to vprašanje ne kaže navajati različnih obremenitev med posamičnimi regijami. Tudi ta hip razlika med Ljubljano in Celjem ne odgovori, da imajo ljubljanski patologi še druge zadolžitve, da imajo medicinsko fakulteto, da imajo nekatere druge dejavnosti. Vsekakor pa so vsi slovenski patologi na voljo za vse izvide. Navsezadnje je Celje sámo, na žalost mnogo prekasno, uredilo ta problem. Brez intervencije države, brez dodatnega denarja so takrat, ko so se v resnici s pomočjo internega nadzora ovedli tega problema, januarja letos, tudi odpravili ta problem v nekaj mesecih in ta čas čakanja več ni. Dovolite mi torej, da povem dve vrsti odgovora in na vseh teh odgovorih ministrstvo za zdravje dela. Naša dolžnost je tudi pri tistih čakalnih dobah, ki sem jih omenil, da so naša skupna posledica. Tudi tam bi bile lahko čakalne dobe krajše, če bil zdravstveni sistem bolj učinkovit, če bi bilo upravljanje bolj učinkovito, če bi bila lokacija obstoječega denarja pravičnejša in bi sledila pacientu. Na tem področju smo že ukrepali, uvajamo spremembe in pred nami je tudi reforma sistema zdravstvenega varstva, ki bo prav to področje zajela. Uvajamo tudi smernice kliničnega dela in indikatorja kakovosti, ki bodo skušali tudi s pravili preprečiti, da bi se kaj takega dogajalo. Pa kljub vsemu s tem ne bomo mogli vplivati na človeški faktor, na tisti del, kjer se vsak zdravstveni delavec mora zavedati, zlasti zdravnik, da nekatere stvari ni mogoče razložiti s pomanjkanjem denarja, ni mogoče razložiti s pomanjkanjem ljudi. Vsak zdravstveni delavec zaradi poklica,zaradi svoje strokovne etike, če hočete od Hipokrata naprej, se mora zavedati, da ko sprejme pacienta v diagnostiko in zdravljenje, je dolžan postopke izvršiti smiselno hitro. Če sam tega ne more, je dolžan sprožiti ustrezne apele pri svojih predpostavljenih in ti predpostavljeni morajo nadaljevati z ustreznimi apeli, ki spet privedejo do odločitve, če želite, na koncu tudi v parlamentu. Zato bi pač rekel, da za razmere, za okoliščine, ki so botrovale celjskemu primeru, ni opravičila, vsaj ta hip ga ne vidim, mogoče bo nadaljnja raziskava pokazala modalitete v tem postopku, pokazala bo odgovornost posameznikov in pa vodstvenih delavcev, ki bi bili zadolženi za spremembo sistema, ne pa da so kopičili preiskave, kljub temu da niso delavci zmogli niti tistih preiskav, ki so bile namenjene celjskemu prebivalstvu. In še bi lahko našteval. Moje stališče je, da celjski primer ne kaže na splošne razmere v zdravstvu in da so čakalne dobe v zdravstvu, za katere se skupno odločamo, nekaj povsem drugega, kot pa individualna odgovornost za malomarnost pri diagnostiki in zdravljenju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Cukjati, želite še dodatno vprašanje? Prosim.
Letos poleti je razsodišče Zdravniške zbornice obravnavalo in spoznalo za krivega anesteziologa, ki je zaradi odsotnosti drugega anesteziologa v nadurnem času opravljal splošno anestezijo na očesni kliniki. Ker se je operacija zavlekla, on pa je moral odhiteti v drugo bolnišnico, kjer je bil prav tako zaradi pomanjkanja kadrov dogovorjen za dodatno delo, je še pred zaključkom operacije zaključil z anestezijo. Tako se je pacient začel prebujati, še preden je bil poseg zaključen. K sreči se je izteklo brez večjih posledic za pacienta. Preobremenjen zdravnik je nevaren zdravnik. Zaradi pomanjkanja kadra se daljša čakalna doba ne le za preglede in drugo diagnostiko, ampak tudi za posege. Znano je, da se na ortopedski kliniki celo odpovedujejo že programirane operacije. Kako, gospod minister, mislite v bodoče preprečiti ali vsaj zmanjšati ne le diagnostične, ampak tudi terapevtske zaostanke?
Hvala. Prosim še za ta odgovor.
Skoraj bi se izognil komentarju prvega dogodka, ki ste ga, spoštovani poslanec, opisali. Popolnoma jasno je, da zdravnik, ki dokončuje nek strokovni poseg na enem pacientu, nima izgovora, da ga kliče dolžnost na drugo mesto, če ni končal dela na prvem mestu. Prav gotovo vam, kot zdravniku, ni potrebno razlagati, da neka druga operacija v nekem drugem zavodu, če je res on tako nujen, lahko počaka, se odloži, ker se odlogi delajo pravzaprav vsak dan. Ampak ne bom šel v podrobnosti tega primera, ker ga prav v detajle ne poznam. Nedvomno pa menim, da je zdravniška zbornica v tem primeru ustrezno ravnala. Pomanjkanje zdravnikov in drugih zdravstvenih delavcev smo že opredelili. Prikazali smo ga tudi letos v času zdravniške stavke. Posebej smo opozorili, da pomanjkanje zdravnikov v primerjavi z nekaterimi evropskimi ali z večino evropskih držav še nujno ne govori o njihovi preobremenitvi. Ravno prejšnje vprašanje je nakazalo, da zaradi relativno manj denarja kot drugod v Evropi je tudi število storitev manjše. Zato je vprašanje lahko enostavno - primerjamo število kirurgov, ki pri nas opravljajo manj operacij, s številom kirurgov v neki drugi državi, kjer je več operacij. Pa kljub vsemu dovolite, da rečem, da ne bi bilo nesporazumov, res imamo majhno število zdravnikov in zdravstvenih delavcev in res je, da smo se tudi za to odločili v tej državi v teh desetih letih. Sedaj se odločamo drugače. Koncept je, da bomo povečali število zdravnikov do konca tega desetletja za 700 in potem še za podobno številko do leta 2015. Upam, da bomo tudi na tem področju tako zmanjšali obremenitev zdravnikov in zdravstvenih delavcev, kot tudi povečali dostopnost za diagnostične in terapevtske zdravstvene storitve za naše državljane.
Hvala, minister Keber. Naslednje poslansko vprašanje bo ministru za zunanje zadeve postavil Igor Štemberger. Imate besedo, prosim.
Hvala za besedo. Poslansko vprašanje postavljam ministru za zunanje zadeve, gospodu Dimitriju Ruplu. Sprašujem: Kaj se dogaja s Plečnikovo vilo Grasberger na Dunaju? Gre za edinstveno kulturno dediščino enega najpomembnejših slovenskih umetnikov, arhitekta Jožeta Plečnika. Če je Plečnik eden najpomembnejših slovenskih umetnikov, prepoznaven tudi prek meja naše države, potem bi si naša država morala prizadevati, da dobi omenjeno hišo v svojo last. Da bi hiša prešla v prvotno stanje, kot jo je postavil Plečnik, je potrebno opraviti nekatera dela. To preobrazbo je celo pripravljena plačati avstrijska vlada, ki se očitno zaveda pomembnosti stavbe bolj kot naša vlada, saj so jo Avstrijci tudi spomeniško zaščitili. Avstrijsko spomeniško varstvo je po naših informacijah Plečnikovo vilo Sloveniji prvič ponudilo leta 1998 za ambasado, veleposlanikovo rezidenco, slovenski kulturni center ali kar vse, ker so menili, da bi država, v kateri se je rodil arhitekt, najbolj znala ceniti mojstrovino. Žal ni bilo zanimanja. V drugo jo ponuja zasebni lastnik, vendar z naše strani zopet nobenega odgovora. Kot da za vilo ne bi nikoli slišali. Z omenjeno vilo je leta 1908 Plečnik postavil temeljni kamen slovenski in evropski neoklasicistični arhitekturi. In na to bi morali biti ponosni vsi Slovenci. Sprašujem: Kaj se dogaja s Plečnikovo vilo na Dunaju. Ali ste razmišljali o nakupu tega edinstvenega spomenika za ureditev oziroma preselitev ambasade, rezidence veleposlanika, mogoče slovenski kulturni center na Dunaju? Bojim se namreč, da nas bo malomarnost slovenske vlade oropala edinstvenega kulturnega spomenika. Hvala.
Hvala za vprašanje. Prosim ministra za odgovor.
Spoštovani gospod poslanec! Jaz mislim, da izhajate iz nekoliko pretirane predpostavke, pa vendarle bom poskušal odgovoriti kratko in jasno. Mi smo seveda razmišljali o vili Grasberger. Posebna skupina pod vodstvom prof. inž. Sergeja Pavlina si je to vilo tudi ogledala. Gre, kot pravilno ugotavljate, za vilo, ki jo je slovenski arhitekt Jože Plečnik zgradil na Dunaju. Na osnovi strokovnega poročila, ki je bilo izročeno našemu ministrstvu, je bilo ugotovljeno, da omenjeni objekt žal ne ustreza potrebam objektov, ki jih ministrstvo za zunanje zadeve najema ali kupuje za opravljanje svoje dejavnosti. Jaz bi rad ob tem opozoril, da gre za izredno drag objekt. Cena v tem trenutku je okrog 2 milijona evrov, da bi ta objekt vzpostavili v takšno stanje, ki bi bilo primerno za diplomatsko uporabo, bodisi za rezidenco, bodisi za kulturni center, kot pravite, bi bilo potrebno plačati še dodatno 2 milijona evrov. Sicer pa moram reči, da naše ministrstvo ni pristojno za ugotavljanje, kolikšen je pomen tega objekta za slovensko kulturno in umetniško dediščino. Za to so pristojna druga ministrstva oziroma druge ustanove. Morda ministrstvo za kulturo. Mi se v oceno, v kulturno-zgodovinsko oceno, umetniško oceno tega objekta nismo spuščali in ne nasprotujemo temu, da bi slovenska država poskusila kupiti oziroma poskusila uporabljati ta objekt. Jaz sem celo osebno govoril z nekaterimi predstavniki slovenske industrije, tiste, ki je najbolj, da tako rečem, uspešna in ima morda kaj denarja za takšne nakupe, da bi dejansko postavili ta objekt v slovensko lastništvo, da bi ga prevzela kakšna pomembna firma. Žal, za našo rabo, zaradi cele vrste razlogov, ki jih zdaj ne morem naštevati, od lokacije, do ustrezne razporeditve prostorov in tako naprej, za diplomatsko rabo, za rabo bodisi rezidence, bodisi ambasade, bodisi kulturnega centra, torej v naši optiki ta objekt ni primeren. Je pa o tej zadevi bilo nekaj govora v javnosti oziroma tudi v slovenskih medijih. Moram reči, da se tisti, ki problem poznajo, strinjajo s tem, da gre za zanimiv objekt, vendar za takšno rabo, kot bi ga potrebovalo naše ministrstvo, ne bi bil najboljši. Glede stroškov, glede prostorov za slovenska veleposlaništva oziroma za rezidence, za našo rabo. Mi v tem trenutku pridobivamo prostore s pomočjo sukcesijske pogodbe, ki jo poznate, ker je bila tukaj v tem parlamentu ratificirana. Ta pogodba dovoljuje in omogoča slovenski državi in tudi našemu ministrstvu, da pride do posesti nekaterih zelo zanimivih objektov, ki so nekoč bili v lasti Socialistične federativne Republike Jugoslavije. Tako si bo ministrstvo, upamo, z manjšimi oziroma nikakršnimi stroški pomagalo do boljšega, da tako rečem prostorskega položaja. Žal pa gre v tem primeru za drugačno problematiko. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Naslednje poslansko vprašanje bo ministru za finance postavil kolega Franc Kangler. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovani minister! Slovenija je do nedavnega imela dve veliki finančni oziroma kapitalski trdnjavi. Ena trdnjava je bila v Ljubljani, Nova Ljubljanska banka. Ena trdnjava je bila v Mariboru, Nova Kreditna banka. Zgodba z Novo Ljubljansko banko je več ali manj znana. Po nekaj letih bo ta banka prišla v roke že vnaprej znanemu kupcu. Kdor pozna bančni sistem in tisti del bančništva, ki pomeni srce in jedro gospodarstva, in Nova Kreditna banka Maribor je močna kapitalska trdnjava in tudi srce severovzhodne Slovenije in severovzhodnega gospodarstva, in tudi dela Primorske. Zanima me: Ali je vlada sposobna narediti močan bančni steber, da bi nekatere banke med seboj povezala z načelom Nove Kreditne banke Maribor. Čeprav vidim, jaz osebno, to povezavo in osnovni namen takšnega povezovanja, predvsem namen in podpori, regionalni podpori in projektom, ki tečejo v Republiki Slovenije. Zato sprašujem spoštovanega kolega ministra: Ali bodo lahko tudi slovenske pravne in fizične osebe lastninile Novo Kreditno banko Maribor? Kakšno vizijo, glede na nekatere govorice, ki danes tečejo po mariborskih in ostalih ulicah, ima slovenska vlada z Novo Kreditno banko Maribor? Zakaj to sprašujem? Sprašujem to, ker je pomembno in tudi na tem mestu je potrebno poudariti, da ima Nova Kreditna banka Maribor močan vpliv in velik delež preko KB Infonda kar v veliki meri slovenskihzdravih podjetij. Če čez noč to banko zapravimo oziroma prodamo nekontrolirano tujcu, smo prodali tričetrt gospodarstva, tričetrt podjetij, ki jih obvladuje ta banka preko nekaterih Infondov in kapitalskih deležev. Zato prosim, minister, da mi odgovorite na vprašanje konkretno: Kakšna je vizija in prihodnost Nove Kreditne banke Maribor.
Hvala za vprašanje. Prosim ministra Ropa za pojasnilo in odgovor.
Hvala za vprašanje, gospod poslanec. Kar se tiče nadaljnje usode Nove Kreditne banke Maribor, je uvodoma potrebno povedati, da je uprava Nove Kreditne banke Maribor na osnovi posebnega sklepa vlade že pripravila svoj osnutek pogleda na prihodnost Nove Kreditne banke Maribor. In zdaj nas čaka v teh dneh diskusija, najprej na strokovni osnovi in podlagi med ministrstvom za finance, nadzornim svetom in pa upravo Nove Kreditne banke Maribor o tej viziji. Preden pa odgovorim, v katero smer gre ta vizija, pa morda samo to, da sem prepričan, da imamo v Sloveniji in bomo imeli v Sloveniji dva finančna stebra in da bo Nova Ljubljanska banka del tega stebra in da bodo najmočnejši lastnik, večinski lastniki do nadaljnjega vsekakor tudi še ostali slovenski lastniki, tudi v primeru Nove Ljubljanske banke. Čeprav je po drugi strani treba povedati, da je ravno ta prodaja v drugi fazi Nove Ljubljanske banke 9-odstotkov institucionalnim lastnikom pokazala, da zelo veliko zanimanja med slovenskimi vlagatelji ni, kljub temu da je bil prepoznan dodatni popust 10%, se ravno niso tepli ti domači investitorji, ki so prej na veliko govorili, kako se splača. Tudi sicer se mi zdi, da Nova Ljubljanska banka je kar na dobri poti, da konsolidira svoje poslovanje in postane močna, konkurenčna banka ob vstopu v Evropsko unijo. Kar se tiče Nove Kreditne banke Maribor, se mi zavedamo, da je potrebno okrepiti njeno konkurenčno sposobnost in pa kapitalsko ustreznost, če se bo želela soočati z izzivi, ki so pred njo. Že v naslednji fazi jo tako kot Novo Ljubljansko banko čaka prestrukturiranje obveznic, ki jih ima v portfelju. Kot veste, imata obe banki kar pomemben del svojega portfelja v državnih obveznicah, na katere pa seveda dobivata obresti, ki so relativno zelo dobre, pravzaprav niso tržne. Mi bomo seveda izkoristili tako imenovano kolopcijo in vzpostavili portfelj na strani dolga države in pa portfelj na strani aktive teh dveh bank, ki bo tržni. To pomeni, da bomo znižali stroške servisiranja teh obveznic in znižali javni dolg oziroma stroške servisiranja javnega dolga. Mi menimo, da je eden od pomembnih ukrepov, ki bi lahko v nadaljevanju sledil, združitev Nove Kreditne banke Maribor s Poštno banko. Kot veste, smo ravno pred kratkim podpisali posebno pogodbo o prenosu 65% deleža Poštne banke na državo. Menimo, da je bil to dober prvi ukrep kapitalske krepitve Nove Kreditne banke Maribor, da bi to pomenilo tudi večji prodor in večji tržni delež Nove Kreditne banke Maribor. V drugi fazi pa se seveda odpira možnost povezovanja Nove Kreditne banke Maribor z nekaterimi drugimi bankami, vendar v tej fazi ne bo šlo za združevanje ali prevzemanje Nove kreditne banke Maribor na osnovi državnega kapitala in vpliva države, ampak gre za banke, ki so že več ali manj sprivatizirane in imajo privatne lastnike. Te možnosti so, tako kot ste nakazali v vprašanju, tako s Celjsko banko, A banko ali kakšno drugo slovensko banko. Vsekakor pa menimo, da se banke morajo v delu združiti, zmanjšati svoje stroške, zmanjšati svojo provizijo in se prilagoditi na nižjo obrestno mero ob vstopanju v Evropsko unijo. Vsekakor pa je še eno razmišljanje znotraj vlade, da bi morda proučili tudi možnost pripojitve ali pa vsaj dajanje v opravljanje nekaterih paradržavnih skladov, s čimer bi racionalizirali zaposlovanje. Govorim na primer o regionalnem skladu, za katerega jaz samocenjujem, da bi bilo smiselno, da bi šel v opravljanje Nove Kreditne banke Maribor in pa še nekatere druge operacije, ki bi jih lahko ta banka s svojim profesionalnim »stafom« oziroma osebjem lahko opravljala za državo. Kljub vsemu in kljub tej operaciji pa bo verjetno treba razmisliti tudi o določeni dokapitalizaciji in svežem kapitalu. Zaenkrat se razmišlja, da bi bil ta obseg dokapitalizacije približno 10 do 15%, pri čemer bi seveda ta kapital morali uporabiti za prodore na tuje trge, pri čemer pa je seveda problem pri primeru Nove Kreditne banke Maribor, da bo morala ob tem zagotavljati ustrezno donosnost, ker je dejstvo, da bo to prestrukturiranje njenega portfelja pritisnilo na njene stroške in bo morala poslovanje zelo naglo racionalizirati. Razmišljanje gre v to smer, ki ste jo nakazali, in jaz upam, da bomo kmalu prišli do ustrezne rešitve in da bo vlada ukrepala.
Hvala. Še dodatno vprašanje. Kolega Kangler, prosim.
Na nek način bi dodatno postavil vprašanje spoštovanemu ministru. Pomembno je to, da se točno ve, na kakšen način sta se ti dve banki sanirali takrat, ko sta bili v krizi, in da so slovenska podjetja in slovensko gospodarstvo sanirali slovensko bančništvo, predvsem Novo Kreditno banko in Novo Ljubljansko banko. Danes vemo, da se je denar iz kupnine za Novo Ljubljansko banko porabil, karikirano rečeno, za »flikanje« proračunske luknje. Po drugi strani pa mislim, če se že privatizira del mariborske banke, Nove banke, združene z nekaterimi drugimi bančnimi stebri, ki se tvorijo v severovzhodni Sloveniji, da bi pa ta kupnina in ta del sredstev, ki bi bila zbrana na podlagi privatizacije mariborske banke, moral ostati v severovzhodni Sloveniji. Statistični podatki, spoštovani minister, kažejo, da gospodarstvo in nekateri drugi subjekti zaostajajo za nekaterimi drugimi subjekti na nekaterih drugih območjih. Kar se tiče zmanjšanja stroškov na račun tega, da povežete nekatere bančne niti med posamezniki, vas sprašujem: Ali vi menite, da naj banke zmanjšajo stroške na račun delovne sile? Spoštovani gospod minister, upam, da me poslušate. To je eno vprašanje. Drugo, bistveno vprašanje, na katerega bi želel, da mi odgovorite. Govorili ste o dokapitalizaciji te Nove banke. Razlika je, ali to dokapitalizacijo opravijo tujci s svojim kapitalom ali jo opravijo naša podjetja, pravne ali fizične osebe, z istim kapitalom. Prosil bi še enkrat, da mi odgovorite na vprašanje: Ali bodo lahko slovenske pravne in fizične osebe lastninile to banko oziroma opravile to dokapitalizacijo v Novi Kreditni banki Maribor?
Hvala za dodatno vprašanje. In prosim še za dodaten odgovor ministra.
Ja, z veseljem bom odgovoril na to. Torej, da bo jasno, popolnoma jasno, ponavljam: kupnina se ne more uporabiti za krpanje kakršnekoli proračunske luknje, kupnine se lahko uporabijo izključno in samo za zmanjšanje javnega dolga. Sanacija obeh bank je bila narejena, je bila storjena na osnovi povečanja javnega dolga. V strukturi javnega dolga je 42% tistega, ki je nastal zaradi sanacije podjetij, na primer Tama, bank, železnic, železarn in podobno. Ta kupnina bo uporabljena izključno in samo za to - za poplačilo dolga in racionalizacijo plačevanja dolga. Popolnoma nič drugega. In to bo storjeno v primeru Nove Ljubljanske banke. Kar se pa tiče Nove Kreditne banke Maribor, je pa temeljna ideja, da se pravzaprav najprej dokapitalizira s Poštno banko, Nova kreditna banka Maribor v nadaljevanju izvede dokapitalizacijo. Če se bo dokapitalizacija izvedla, potem kupnina ostane v banki, potem je to sestavni del banke in to ostane v severovzhodni Sloveniji in prav nikamor ne gre in se uporabi za krepitev Nove Kreditne banke Maribor. Morda samo še to, kaj bo s stroški, na kakšen način bodo zmanjševali stroške. Stroške bodo seveda morali zmanjševati tako kot vse ostale banke. Tako bodo tiste storitve, ki jih bodo imele, narejene po taki ceni, kot jih imajo ostale banke. To pomeni, da bodo morale racionaliziratiprav vse stroške, ki nastopajo pri poslovanju; na eni strani bodo morali najemati cenejše kredite in tudi cenejše finančne vire, na primer, Nova Ljubljanska banka je ravno v teh dneh dobila izjemno ugodna evropska finančna sredstva, tudi na osnovi tega partnerstva s KBC-jem, na drugi strani bo pa ta razlika med aktivno in pasivno obrestno mero lahko samo še primerljiva, konkurenčna s tistimi v Evropski uniji. Zato bo morala pač vse stroške, ne samo stroške delovne sile, ustrezno racionalizirati ali pa povečati obseg posla. Ko se bo dokapitalizacija izvedla s Poštno banko, bo imela seveda Nova Kreditna banka Maribor velike možnosti, da bo povečala obseg poslovanja, prodrla na trg in seveda na ta način racionalizirala, če hočemo, poslovanje, tako da bo z bistveno večjim prometom, ob enakem številu zaposlenih, imela na koncu lahko večji profit.
Hvala za odgovore. Naslednje vprašanje bo postavil kolega Alojz Sok ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in ministrstvu za okolje, prostor in energijo. Ker je minister za kmetijstvo odsoten, se bomo potem dogovorili, kako z odgovorom. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica in ministri, kolegice in kolegi. S predlogom rebalansa proračuna za leto 2003 se za področje kmetijstva predvideva zmanjšanje za približno 3 milijarde slovenskih tolarjev. V procentu je to skoraj 5 procentov proračuna, namenjenega kmetijstvu. Poleg tega, da se temu zelo aktualnemu področju, vsaj tako izgleda v tej predpristopnih pogajanjih z Evropsko unijo, nekako jemljejo finančna sredstva, pa bi rad opozoril na to, da se to področje tudi omejuje z nekaterimi nelogičnimi predpisi. Eden od takih predpisov je vsekakor odredba o neškodljivem odstranjevanju klavničnih odpadkov. Tukaj seveda naslavljam to vprašanje na ministra za okolje in prostor. Pri nas velja predpis, da se pri goveji živini, starejši od 24 mesecev, pregleda histološko tkivo možganov na bolezen BSE. V naslednji fazi pa se zgodi, da kljub negativnemu izvidu, ko torej gre meso za prehrano ljudi, pa gredo notranji organi in del ostalih tkiv v kafelerijo in so odstranijo kot kužni, kot nevaren material. Gre torej za neškodljivo odstranjevanje teh tkiv. V Sloveniji nas letno ta postopek, ki je gospodarsko absurden, pravzaprav je gospodarsko absurden, ker povzroča ogromno gospodarsko škodo in ga nobena država Evropske unije ne izvaja na takšen način kot mi. V Sloveniji nas to stane letno približno 4 milijarde slovenskih tolarjev. Med 3 in pol do 4 milijarde slovenskih tolarjev dajemo denarja. In tu gre enostavno za prelivanje denarja iz kmetijstva v področje energetike, gospod minister. Jaz vas sprašujem: Kako dolgo boste še razmišljali na takšen način in počeli ta nesmisel, ki ga druge evropske države ne delajo na takšen način? V bistvu je to vprašanje za celo vlado, ampak vam ga postavljam kot resornemu ministru, ki je odgovoren za to vprašanje. V bistvu na takšen način največ seveda zasluži Termoelektrarna Šoštanj, ker ji dobavljate po takšnem postopku poceni gorivo. In to tam potem izgoreva, namesto da bi uporabili nek drug postopek in to izkoristili. Poznani so drugi postopki. Sedaj pa še drugo vprašanje, če bom seveda imel čas v teh 30 sekundah, sicer pa ministra za kmetijstvo kot ponavadi ni med nami. V enem letu, mislim da je bil samo enkrat, tudi danes ga ni. Rad pa bi mu postavil vprašanje. 25. novembra leta 2002, se pravi letos, bo v Sloveniji začel veljati nov pravilnik o veterinarsko-sanitarnih pogojih za objekte, kjer se predelujejo živila živalskega izvora. Nekateri objekti, ki so bili financirani s pomočjo države in pa tudi birokratsko podprti, so se v tem času [[opozorilni znak za konec.]] uspeli prekategorizirati v industrijske objekte, drugi pa ne. No, bom tukaj končal, pa bom potem v dopolnitvi nadaljeval s tem vprašanjem.
Hvala. Dajem besedo ministru za okolje in prostor in energetiko. Prosim za odgovor.
Hvala za besedo. Gospodu poslancu, ker verjetno ste mislili, sicer sprašujete o odredbi o ravnanju s klavniškimi odpadki oziroma o neškodljivem odstranjevanju. Gre za verjetno uredbo vlade o izvajanju javne službe za toplotno obdelavo živalskih odpadkov z visokim BSE tveganjem. To je ime te uredbe in gre za vladno uredbo in ne za ministrsko odredbo. Ampak neglede na to, moram povedati, da je vlada s to uredbo uredila obvezno ravnanje s posebej nevarnimi živalskimi odpadki, in to na način, dobesedno prepisano, tako kot vse druge evropske države. Kaj je bistvo tega? Bistvo je, da je treba izločiti posebej nevarne dele živali po zakolu in potem seveda tudi termično obdelati tak odpadek. Termično se ga obdela na način, da se ga najprej prekuha, potem pa je treba to kostno moko odstraniti na najprimernejši način. Najprimernejši način je sežiganje v termoelektrarni ali cementarni, če bi do tega prišlo. Vsa Evropa to počne natančno na tak način. Tudi mi smo, vi omenjate termoelektrarno Šoštanj, v času, ko pa še nismo sežigali tega v termoelektrarni Šoštanj, ampak v termoelektrarni v Hamburgu, ste pa postavljali drugačna poslanska vprašanja, zakaj se to izvaža in se denar preliva nekam drugam. Rad bi pa povedal to, kar se mi zdi, da je po moje najbolj problematično pri vseh teh razpravah. To, da drugi ne počnejo tako, ni res. Drugi počnejo natančno tako. Ampak tisto, kar je pa pri nas drugače, kot drugje v Evropi, je pa to, da smo majhna država. Kot majhna država imamo žal samo eno kafilerijo. Teh odpadkov pri živalih, posebej nevarnih, je približno 25% od vseh odpadkov. Drugje to obdelajo v kafileriji ločeno in teh 25% odpadkov potem tudi odstranijo recimo s sežiganjem v termoelektrarni. Pri nas imamo pa samo eno kafilerijo, se pa teh 25% potencialno nevarnih odpadkov pomeša s 75% vseh drugih odpadkov, ki so nenevarni ali pa manj rizični in se potem pač vse skupaj v obliki kostne moke sežge v termoelektrarni Šoštanj. Tu pa je ta razlika, ki se pozna seveda tudi v ceni. Če bi imeli v Sloveniji dve kafileriji, in bi v eni, morda manjši, posebej termično obdelali samo tistih 25% odpadkov živali, ki so posebej rizični, bipa seveda skupna cena odstranjevanja klavniških odpadkov bila mnogo manjša. To se pa ne da narediti z vladno uredbo, to je pa predvsem naloga živilsko-predelovalne industrije, lahko pa rečem, da morda tudi pomoči ministrstva za kmetijstvo, da v Sloveniji organizirajo še eno konkurenčno kafilerijo. To je bil ves čas problem pri vseh obravnavah o odstranjevanju teh klavniških odpadkov in pa seveda o ceni, ki jo tako odstranjevanje nosi s seboj. Sicer pa je, z izjemo tega, da imamo pač samo eno kafilerijo in da se drugače organizirati tega procesa, kot da se to vse skupaj obdela in odstrani, nobenih drugih posebnosti pri nas ni, glede na ravnanje v vseh drugih evropskih državah. Hvala lepa.
Hvala, minister Janez Kopač. Najavljeno je še dodatno vprašanje. Prosim, kolega Sok.
Mislim, da smo vas sedaj dobro slišali. Se pravi, razlika je točno v tem. Pri nas po takem postopku uničujemo vse, v Evropi pa same rizične odpadke. Dragi gospod minister! 4 milijarde plačujemo letno za to. Se pravi, s tem denarjem bi že davno lahko usposobili dodatno kafilerijo. Samo toliko. Ampak, ker vam gre za to, da s področja kmetijstva preusmerjate denar na drugo področje, energetiko, pač tega ne uredite. Vem, da je to vladna uredba, ampak vi pa ste pristojni minister za okolje in prostor. Glede drugega vprašanja bi pa seveda prosil, da mi odgovori minister za kmetijstvo. Gre za to, da bo s 25. novembrom, ko bo stopil v veljavo ta pravilnik, situacija takšna, da se mnogi predelovalni obrati v Sloveniji ne bodo uspeli prilagoditi, da bi lahko od takrat naprej poslovali kot industrijski obrati. To pomeni, da bi imeli možnost neomejene proizvodnje. Tisti obrati, ki niso imeli zadosti finančnih sredstev in pa tudi niso bili podprti s strani države, bodo ostali kot obrtniški objekti. To pa seveda pomeni tudi limitirano proizvodnjo. Jaz ne bi rad razpravljal o lokalnih temah, ampak klavnica na Ptuju je eden od takšnih objektov, ki je pred enim letom komaj dobil pravega lastnika. Tam se zelo trudijo izpolniti te pogoje, ampak jim zmanjkuje časa. Klavnica ima velik pomen za celo regijo. Tukaj bi seveda rad od ministra slišal samo to: Ali je ministrstvo za kmetijstvo pripravljeno ta rok, 25. november 2002, vsaj za eno leto podaljšati? Vemo, da v letu 2003 še ne bomo člani Evropske unije. To bi torej lahko naredili brez neke velike škode. Razen seveda, če ne gre za to, da poskušamo s takšnimi in podobnimi pravilniki in pa ukrepi to področje v Sloveniji monopolizirati. Se pravi, zagotoviti nek primernejši status nekaterim, druge pa na takšen ali drugačen način izločiti. Meni se vse bolj zdi, da gre za slednje, ampak to s stališča potrošnikov v tej državi vsekakor ne bo dobro. Škoda, da ni ministra tu. Jaz mu predlagam, da naj vendarle razmisli in ta rok prilagoditve za eno leto podaljša. Hvala lepa.
Hvala vam. Ker ministra za kmetijstvo ni tukaj, jaz pričakujem, da bo v skladu s poslovnikom v tridesetih dneh podan pisni odgovor. Ministru Kopaču pa dam še enkrat besedo, da pojasni prejšnje vprašanje, ki se tiče njegovega področja. Hvala.
Hvala lepa. Ker ste tu izrekli trditev, da ne pride do postavitve še druge kafilerije v Sloveniji zato, ker je to, če sem prav razumel vašo trditev, v interesu Termoelektrarne Šoštanj, moram povedati dvoje. Prvič. Termoelektrarna Šoštanj ni nič posebej zainteresirana za kurjenje kostne moke. V to je bila na nek način skorajda prisiljena, čeprav seveda v dogovoru z lokalno skupnostjo in ob ustreznem nadomestilu. Moram pa reči, da samo kurjenje kostne moke povzroča tudi veliko obrabo materiala, ker gre za izjemno agresiven energent, veliko bolj, kot je premog, zato to povzroča tudi velike stroške termoelektrarni Šoštanj. Drugo. Teh 4 milijarde tolarjev. po vaši trditvi, mislim, da gre sicer za precej manj denarja, ni strošek, ki bi ga plačeval proračun Republike Slovenije, in tudi ni naloga ministrstva za okolje in prostor ali vlade, da postavlja to vzporedno kafilerijo. Gre za ekonomski interes lastnikov ali pa tistih, ki delajo klavnične odpadke. Moram reči, da me zelo čudi, da se živilsko-predelovalna industrija, tisti, ki morajo plačevati te stroške, niso že zdavnaj odločili za izgradnjo lastne nove kafilerije, kajti mislim, da bi se jim ta investicija relativno hitropoplačala. Tu gre pa samo za, lahko rečem, neorganiziranost teh podjetij, ki bi po mojem mnenju morala, po meni dostopnih podatkih, priti do ugotovitve, da se jim to splača narediti že zelo hitro oziroma da bi se jim splačalo to narediti že zdavnaj.
Hvala. [[Oglašanje iz klopi.]] V postopku tega vprašanja je bil kolega Sok [[...]]
Samo prosil bi vas, ker ste rekli, da bom dobil pismeni odgovor - prosil bi vas, da mi zagotovite ustni odgovor, tako kot po poslovniku ta zadeva stoji. Hvala lepa.
Kolega Sok, po poslovniku, 247. členu - naj ga še enkrat preberem, da bo dovolj jasno: "Če zaradi časovne omejitve v odsotnosti predsednika vlade, ministra ali generalnega sekretarja vlade ali zaradi drugega razloga predsednik vlade, minister ali generalni sekretar vlade ni mogel odgovoriti na poslansko vprašanje, mora vlada, minister ali generalni sekretar vlade v 30 dneh poslati pisni odgovor, ki se objavi v glasilu državnega zbora."
Ampak generalni sekretar vlade je tu [[...]]
In še naprej: "Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru," to je pa zdaj to drugo, "v tem primeru se vprašanje uvrsti na naslednjo sejo državnega zbora." Zdaj pa vam dajem besedo. Ali to zahtevate? [[Je že mimo.]] Hvala. Končamo to vprašanje. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Glede na to, da je gospod minister v zadevi, kjer je kolega Sok opozoril na vrsto stvari, ki so v začetku, ko se je začelo sežigati oziroma termično obdelovati te kafilerijske odpadke, imeli cel kup primesi korupcijskega delovanja, na kar sem tudi sam opozarjal, bi želel podati predlog, ki ga bom najprej obrazložil, izhaja iz [[...]]
Gospod Jerovšek, to ni proceduralno [[...]]
Bom dal proceduralni predlog. Dovolite, da ga obrazložim. Ker sem bil s kolegom Jakičem na globalni konferenci parlamentov sveta za boj proti korupciji, moram v tej zvezi to poudariti, da je 70 državnih parlamentarnih delegacij kot osnovno iztočnico za uspešen boj parlamentov proti korupcijo navedlo, da naj [[...]]
Kolega Jerovšek!
[[...]]bom podal predlog, ki je poslovniško utemeljen.
Ni.
Je utemeljen. Najboljši način boja proti korupciji je čim več televizijskega prenašanja sej in pa popolnoma v celoti televizijsko prenašanje poslanskih vprašanj. Ker je to najbolj uspešen način poslanskega boja zoper korupcijo, predlagam, da drugič, ko bodo poslanska vprašanja, to sepravi vsako sejo, začnemo eno uro prej, ob enih, in da vodstvo državnega zbora zagotovi televizijski prenos od druge ure do konca poslanskih vprašanj. Ker samo s prodorom javnosti [[...]]
Kolega Jerovšek, prosim da [[...]]
[[...]]preko televizijskega prenosa vseh poslanskih vprašanj se je možno boriti proti korupciji, ki je po mnenju naših ljudi v Sloveniji izredno razširjena. Več kot 50-procentov ljudi se zaveda, da je pri nas izredno prisotna korupcija. Zato predlagam, da jutri glasujemo o tem mojem proceduralnem predlogu.
Hvala. Vaša razprava spada preko vaše vodje poslanske skupine na kolegij, da se tam o tej zadevi pogovorimo. Za naslednje poslansko vprašanje je bila najavljena Sonja Areh Lavrič, pa je ni tukaj. Zato dajem besedo naslednjemu kolegu, ki ima najavljeno vprašanje, Branku Kelemini. Poslansko vprašanje je namenjeno ministrici za gospodarstvo. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi skupaj! Spoštovana ministrica! Državni zbor Republike Slovenije je, mislim, da poleti, leta 1999 sprejel zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Ta zakon je seveda predvideval oziroma vsi smo velike upe polagali v ta zakon, tako takratni poslanci državnega zbora kot tudi široka slovenska javnost je od tega zakona pričakovala, da bo dejansko prispeval k temu, da se bodo regionalne razlike v državi zmanjšale. Vendar žal ugotavljamo, danes po treh letih, da je verjetno, tako kot pri večini zakonov, šlo ponovno za eno veliko prevaro s strani oblasti, s strani vlade. Očitno je bilo zlagano, kajti ugotovili smo oziroma celo UMAR je po zadnjih podatkih ugotovil, tukaj imam en skromen članek, da se povečujejo regionalne razlike v državi in da ta zakon, od katerega smo toliko pričakovali, ni prinesel zaželjenih učinkov in da se ne izvaja tako, kot je bilo predvideno. Postavili smo institucije na državni ravni, postavili smo institucije na regionalni ravni, bilo je vrženega ogromno, stotine milijonov, denarja za postavitev organizacije, bilo je vrženih 100 milijonov denarja za to, da so se izdelali strateški razvojni programi, delajo se tudi izvedbeni razvojni programi, vendar denarja za te programe ni. Ne vem, kje v zakonu ste našli določilo, to bi prosil, da mi razložite, o nekih različnih vrstah spodbud, o posrednih in neposrednih regionalnih spodbudah. Te določbe v zakonu ni in to ste si dejansko izmislili. Iz poročila, ki smo ga obravnavali letos poleti, je razvidno, da bi naj bilo neposrednih regionalnih spodbud, ki bi jih naj regije dobile, za približno 4 milijarde tolarjev, vse skupaj pomoči pa bi naj bilo 83 milijard. Tako piše tukaj. V zakonu piše v 9. členu oziroma v 19. členu, da naj bi 1% bruto domačega proizvoda šlo za regionalni razvoj. To bi bilo približno 50 milijard, glede na današnjo višino, nekaj takega, zdajle ne bomo razpravljali o teh mejnih številkah, če pa se že namenja 79 oziroma 83 milijard danes, oziroma leta 1991 za regionalni razvoj, potem je ta zakon bil popolnoma brez zveze sprejet. Jaz bi vas vprašal: Kako si vi predstavljate uresničevanje teh temeljnih rešitev, ki jih regije tako nujno potrebujejo, da bodo prišle iz te zaostalosti, v kateri so danes? Problemi na regionalnem nivoju so tako visoki, da jih dejansko obstoječe občine in vse ostale institucije, ki obstojajo, niso sposobne več rešiti, [[...]] [[Opozorilo za konec.]] [[...]]spodbud pa ni. Jaz bi vas prosil, da razložite, kako naj se lotimo teh vprašanj.
Hvala za to vprašanje. Gospa ministrica, imate besedo prosim. Kolega Kelemina, izklopite se.
Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje. Lahko rečem, da se bo ta zakon začel v celoti izvajati v letu 2003, ko bomo prišli na programsko financiranje. To bo omogočalo, da bomo v skladu s tem programskim financiranjem v bistvu dali prioriteto financiranja tistim osmim regijam, ki v razvoju najbolj zaostajajo. Hkrati pa se bodo poleg financiranja teh regionalnih programov, ki so jih pripravile prav te regionalne agencije teh regij, ki v razvoju najbolj zaostajajo, financirali še določeni programi, ki so povezani s sofinanciranjem lokalne infrastrukture in pa na podlagi razpisov, ki so v skladu s principi Phare. Kar se tiče posrednih in neposrednih regionalnih pomoči, pa je situacija naslednja. Prvič v ministrstvu za gospodarstvo imamo v našem proračunu za leto 2003 predvidenih 5,5 milijarde Sit, v letu 2004 pa 7,3 milijarde tolarjev. Iz tega je razvidno, da so se sredstva v letu 2003 [[?]] povečala kar za 34, skoraj za 35%, leta 2004 pa tudi za 34%. K temu tudi še lahko dodamo predvidena sredstva donacij Phare, ki v dveletnem obdobju, za leti 2003, 2004, skupaj znašajo še dodatnih 4,3 milijarde tolarjev. Tukaj je določena vsota, ne majhna vsota, namenjena za te neposredne oblike pomoči Poleg tega pa so ministrstva zavezana v skladu s sklepi sveta za strukturno politiko, da v okviru svojih razpisov dajejo večje število točk tistim prosilcem, ki izhajajo iz določenih regij, ki so razvojno v slabšem položaju v odnosu na druge. Ravno na podlagi teh posrednih državnih pomoči, spodbud iz državnega proračuna je bilo ugotovljeno na podlagi podatkov, ki smo jih dobili od ministrstev, da je bilo v letu 2001 namenjenih za te posredne pomoči za regionalni razvoj v višini 79 milijard. Namreč, treba je vedeti, da podjetja, ki prosijo za pomoč ali pa občine in podobno, da seveda so locirane v neki regiji. S tem, ko se da večji ponder tistim prosilcem, ki izhajajo iz teh manj razvitih regij, seveda pridobijo tudi relativno v odnosu do drugih več sredstev. To je dodaten način, kako se zmanjšujejo te razlike. Lahko vam tudi dam za ilustracijo podatek, da, na primer, za Pomurje na podlagi samo teh posrednih pomoči, ki jih je izdalo samo naše ministrstvo, ministrstvo za gospodarstvo, bo generirano do leta 2004 kar 310, 320 novih delovnih mest. To so recimo dodatne spodbude, ki jih dobijo podjetja ali občine na teh manj razvitih območjih, ker so ponderirane več. Tako skupaj z vsemi temi ukrepi se pač skušajo te razlike v regijah zmanjševati. Mislim, da bo bistveno večji učinek mogoč ravno za leto 2003, ko se bodo, kot sem rekla, prioritetno financirale iz teh posrednih pomoči ravno te regije, ki zaostajajo, to je pa približno osem regij, na podlagi tega programskega financiranja. Programsko financiranje se je začelo šele letos uveljavljati, v naslednjem letu se bo pa v celoti uveljavilo. Hvala.
Hvala za odgovor, gospa ministrica. Kolega Kelemina, želite postaviti še dodatno vprašanje?
Hvala lepa, izkoristil pa bi to priložnost. Spoštovana gospa ministrica! Saj razumem, da bi radi naredili maksimalno, kar je mogoče, ampak vam povem, da do leta 2004 mi ne moremo več čakati. Do leta 2004, če bomo čakali na zaživetje tega zakona, bo na cestah tisoče in tisoče novih ljudi. In ne predstavljam si, kaj bomo mi dejansko v tej državi storili, da bi to preprečili. Dejansko je odgovornost na vladi, da bi ta zakon celovito zaživel bistveno prej. Sam sem si predstavljal, in poslanci, ko smo sprejemali ta zakon, smo sipredstavljali, da bo ta 1% bruto domačega proizvoda lastnih sredstev, določenih za spodbude regionalnega razvoja, plus seveda še skladi Evropske skupnosti z različnih nivojev. To smo si mi predstavljali. Na odboru za gospodarstvo, ko smo obravnavali to poročilo, sem tudi povedal oziroma glede na poročilo, ki je bilo podano, predlagal odboru državnega zbora, da bi enostavno napravili razpravo v državnem zboru o izvrševanju tega zakona, ali se dejansko ta zakon izvršuje tako, kot je bilo zamišljeno takrat, ko smo ga sprejemali - v bistvu tolmačenje in analiza izvrševanja tega zakona. Odbor za gospodarstvo do danes ni naredil na tem področju popolnoma nič. Ni naredil. Zato imam jaz velike pomisleke, kaj lahko sploh sam kot opozicijski poslanec v tem primeru naredim. Zato ni druge rešitve, kot da predlagam, da se vsi poslanci nekako vključijo v ta postopek ali vse poslanske skupine. Zato bi prosil in zahteval, da se v skladu z 266. členom, drugi odstavek, opravi razprava v državnem zboru in da tudi poslanske skupine povedo, ali se ta zakon izvaja tako, kot se mora, ali so te spodbude zadostne ali kaj je potrebno na tem področju storiti, da poskušamo to neizbežno situacijo kritično v tej državi.
Hvala, kolega Kelemina. O tem vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru skupnih glasovanj. Zdaj bi pa še prosil ministrico za dodatni odgovor.
Hvala lepa. Jaz sem želela samo dopolniti, da se je že izvajal ta zakon. Sredstva so bila namenjena že od leta 1999 naprej, od leta 2000 naprej, da nisem citirala leto 2004, ampak 2003. To se pravi, od leta 2000 so se seveda izvajali programi za regionalni razvoj v skladu s proračunskimi sredstvi, tudi 2001, 2002, leta 2003 pa prehajamo na programsko financiranje in mislim, da bo še dodatni impulz v pozitivni smeri.
Hvala. Kolegica Ana Marija Tisovic bo postavila vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Pozdravljeni, gospa ministrica, gospodje ministri in ostale kolegice in kolegi! Marsikateri študent si mora za pokritje življenjskih stroškov med študijem poiskati dodatni zaslužek, čeprav imamo relativno dobro razvit sistem štipendij in subvencioniranja študentskih stanovanj. Z namenom posredovanja študentskega dela so se ustanovili študentski servisi, s katerimi je ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve sklenilo koncesijske pogodbe. Teh pogodb je nekaj manj kot 70. Zakon o zaposlovanju in zavarovanju za primer brezposelnosti določa, da se koncesijska dajatev za posredovanje študentskega dela lahko nameni za delo študentske organizacije univerze, samostojnega visokošolskega zavoda in interesnim oblikam povezovanja študentov in dijakov. Nič pa ne pove, za kakšen namen ga ti lahko uporabijo. V resnici sploh ni pravega nadzora nad porabo študentske desetine. 10% zaslužka od študentskega dela, ki jo dajo pretežno revnejši študentje, saj premožnejšim ni treba iskati takega dela, zakon pravi, da finančno in materialno poslovanje ter razpolaganje s pridobljenimi sredstvi poteka pod pogojem in na način, določenim z zakonom in akti študentske organizacije Slovenije. Takšne enotne organizacije pa v Sloveniji ni. Službe državnega zbora so hotele narediti primerjalno študijo te problematike v drugih evropskih državah, pri tem pa so ugotovile, da naša organizacija študentskega dela sploh ni primerljiva z organiziranjem študentskega dela v drugih evropskih državah. Na tem področju smo unikum. Sprašujem se, kaj bo, ko bo Slovenija postala polnopravna članica Evropske zveze. Mediji večkrat poročajo o aferah v zvezi s tem tako imenovanim študentskim denarjem. Pa tudi prenekateri delodajalec izkorišča navedeno zakonsko praznino v svojo korist. Poleg tega se zadnji čas govori, da se ta denar uporablja tudi za financiranje volilne kampanje določenih strank, kar pa je vsekakor nedopustno, če to drži. Gospoda ministra torej sprašujem. Kako, kdaj in kdaj se boste na ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve lotili zakonskega urejanja tega problema? Predvsem v zadovoljstvo študentom, ki delajo in ta denar prispevajo in ne samo posameznim skupinam, ki ta denar uživajo. Hvala lepa.
Hvala vam. Minister Dimovski, prosim za odgovor. Imate na voljo 5 minut. Se lahko izklopite, gospa Tisovic? Hvala.
Hvala lepa, spoštovana poslanka za to vprašanje, ki je bilo pravzaprav tudi deloma že opis tega celotnega sistema posredovanja dela študentom in dijakom. Naj povem, da je zakonska osnova za to precej široka, določa jo, tako kot ste navedli, zakon o zaposlovanju in zavarovanju za čas brezposelnosti, hkrati je na tej osnovi pripravljen pravilnik za posredovanje občasnih in stalnih del študentom in dijakom. Pomembno, kar se tiče namena, pa je seveda tudi študentska ustava. Naj takoj na začetku povem, da sredstva, ki jih namenjajo študentski servisi, po eni strani študentskim organizacijam in po drugi strani študentskim klubom, niso proračunska sredstva. To je kot prvo. Sistem je zgrajen tako, da je za posredovanje del omogočeno študentskim servisom pridobivanje 10-procentne provizije. Od te 10-procentne provizije je po 22. členu pravilnika o posredovanju del omogočeno študentskim servisom, da priznavajo določene stroške, kotso materialni stroški, plače in tudi nekateri stroški, med njimi tudi stroški zavarovanja za zdravstvo. Razlika, ki nastane, je potem namenjena študentskim ŠOU-om, to se pravi ŠOU-u v Ljubljani in ŠOU-u v Mariboru in pa študentskim klubom. No teh sredstev v tej razliki mora biti najmanj 35 procentov. Naj povem s podatki, da je bilo za leto 2001, to se pravi za lansko leto, tako študentskim organizacijam univerze, namenjeno 1,1, štiri, dva milijarde, medtem ko je pa študentskim klubom bilo namenjenih nekaj več kot 800 milijonov. To tvorijo sedaj tista sredstva - to celoto sredstev, ki je potem po posameznih segmentih namenjena tistim organizacijam, ki so zapisane v register ŠOS-a, to se pravi študentske skupnosti Slovenije. No zdaj kar se tiče tega samega sistema. Zdaj, konkretno posamezne namene porabe določa 14. člen študentske ustave in podobno. Kar se tiče nadzora, je seveda ministrstvu omogočeno kot koncedentu vpogled v posamezne koncesijske pogodbe in nadzor nad izvajanjem teh koncesijskih pogodb, pa tudi postopkov in pa procesov pri izvajanju teh nalog posredovanja dela. Medtem ko je nadzor nad porabo sredstev študentskih klubov definiran po študentski ustavi in je v rokah proračunske inšpekcije in ostalih nadzornikov, med njimi tudi Računskega sodišča. Se pravi, to je, kar se tega zakonskega dela tiče. Glede na to, kot ste že omenili, velik obseg tega dela, ki je dejansko neprimerljivo s posameznimi državami Evropske unije, naj kar povem to kar smo že večkrat povedali, da študentsko delo ni del acquisa in s tem in v tem smislu ne pričakujemo kakršnekoli spremembe po vstopu v Evropsko unijo. To je pač nek unikum, ki ga ima Slovenija in seveda kar se tiče harmonizacije, ni del harmonizacije pri vstopanju v Evropsko unijo, kar pomeni, da bodo študentje in dijaki še naprej opravljali to delo. Je pa z zakonom o delovnih razmerjih definirano za sistematizirana delovna mesta po 216. členu novega zakona o delovnih razmerjih, ki začne veljati s 1.1.2003. Kar je treba tu povedati, da so zelo decidirano navedeni nameni porabe teh sredstev, mislim, da je 6. člen zakona o zaposlovanju in zavarovanju za čas brezposelnosti in, tako kot sem že prej rekel, 14. člen študentske ustave. Konkretneje pa potem študentska organizacija univerze sklepa pogodbo s posameznim prejemnikom oziroma uporabnikom teh sredstev, in to pogodbo kot koncedentu, ministrstvu, pošlje v vednost. Zdaj, konkretno po namenih je seveda težko seštevati, ker je to veliko število pogodb za veliko število uporabnikov, vendar so konkretno navedeni v posameznih pogodbah, ki jih, kot sem rekel, sklepajo ŠOU-i oziroma študentski klubi za posamezne namene. Hkrati bi pa še to povedal, zaradi tega, ker nam ni vseeno, kako se izvaja to posredovanje dela. Posredovanje dela - namreč, v pravilniku je natančno definirano, na kakšen način morajo biti opremljeni, če smem tako reči, ti študentski servisi kot posredniki tega dela, po zadnjem štetju jih je nekje 76 s 148 poslovalnicami. Zato smo [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]]
Zaključite, prosim.
Zato smo izvedli pregled - samo toliko, ker je gospa poslanka to vprašala - nad zakonitostjo dela agencije za zaposlovanje, in seveda je tudi ta poraba - če bi pa imel več časa, bi pa tudi posamezne detajle lahko iz tega poročila navedel.
Ker bo dodatno vprašanje, bo pa še priložnost. Gospa Tisovic, prosim.
Niste mi odgovorili na tisti del vprašanja, recimo, ker dosti delodajalcev izkorišča to in ne zaposluje delavcev, ki so na borzi, ampak raje zaposluje študente. Veste, zakaj - zato ker je manj dajatev. Kako boste lahko na to vplivali?
Hvala. Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Poglejte, ta zadeva je precej širša. Že prej sem povedal, da pravzaprav študentje po naših analizah delajo v glavnem na nesistematiziranih delovnih mestih, kar pomeni, da ta mesta, na katerih so, niso sistematizirana z internimi akti podjetij. Se pravi, to je prva ugotovitev. Druga pa, če dovolite, posreden odgovor je pa neka akcija nadzora, ki smo jo z inšpektoratom za delo izvedli v mesecu avgustu in deloma septembru in pravzaprav pregledali vse elemente delovanja študentskih servisov, od varnosti in zdravja pri delu do zdravstvenega varstva in tako naprej, do vprašanj, ki zahtevajo, bi rekel, neko kompleksno utemeljevanje. Iz tega nadzora je razvidno, da je v večini primerov, predvsem kar se tiče, recimo, elementov, ki vam jih lahko dam na vpogled, od koncesijske pogodbe, registracijein tako naprej, deset elementov smo pogledali, večjih odstopanj, da tako rečem, od namembnosti ni bilo. Je pa pri posameznih bilo največ odstopanj, kar se varnosti in zdravja pri delu tiče, dostopnosti, recimo, invalidov in podobno. Zato bomo predlagali spremembo v pravilniku o posredovanju del študentom in dijakom. Namreč, pred vsakim podpisom koncesijske pogodbe bo treba opraviti pregled pri inšpektorju za delo, ki bo potem dal soglasje na to posredovanje. Menim, da bodo na ta način tudi že vnaprej odpravljeni vsa morebitna odstopanja pri posredovanju del. Tako da popolne - da pa odgovorim nazaj na tisto vaše vprašanje -, kar se tiče popolne substitucije med nesistematiziranimi in sistematiziranimi delovnimi mesti, ni, bomo pa z aktivno politiko zaposlovanja poskušali na nek način vplivati na to, da bi se študentje na posameznih mestih potem tudi zaposlili, ko preteče neko določeno obdobje.
Hvala obema. Naslednje vprašanje bo postavil kolega Bogdan Barovič, in sicer predsedniku vlade in generalnemu sekretarju vlade. Predsedniku vlade zdaj ne morete postaviti, ampak generalnemu sekretarju, ki je tu prisoten. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi, tisti, ki vztrajamo, spoštovani ministri, tisti, ki vztrajate! Slovenija naj bi bila - oziroma naj bi aprila 2003 podpisala pogodbo o pristopu k Evropski uniji. Naj bi postala članica Evropske unije s 1.1. leta 2004 ali najkasneje s 1.1. leta 2005. Od podpisa pristopne pogodbe bo sedem poslancev državnega zbora Republike Slovenije udeleženih kot opazovalci pri delu Evropskega parlamenta, vlada pa bo sodelovala pri delu sveta Evropske unije. In sedaj k vprašanju in obrazložitve vprašanja. Upoštevajoč načelo delitve oblasti, kjer je naš državni zbor zakonodajni organ, me zanima: Kako si vlada predstavlja sodelovanje z državnim zborom Republike Slovenije v zakonodajnem postopku Evropske unije? Vem namreč, pa mogoče to drugi manj vedo, da bo vlada s članstvom v Evropski uniji prevzela zakonodajne funkcije, ki so po ustavi v pristojnosti tega parlamenta. V Evropski uniji je zakonodajni organ svet Evropske unije, v svetu pa sodelujejo le vlade. Zato še enkrat: Zanima me, kako si vlada predstavlja sodelovanje z državnim zborom glede evropskih zadev, kajti državni zbor ima namreč edini kot neposredno izvoljeni predstavniški organ, potrebno demokratično legitimnost za sprejemanje zakonodaje, tudi na evropskem, tudi na evropskem nivoju. Jaz pa si pač ne predstavljam vlade, ki bo sodelovala v zakonodajnem postopku Evropske unije, sprejete odločitve pa bodo neposredno zavezujoče za ta državni zbor, čeprav ni nikjer nobene varovalke, da bodo te odločitve šle skozi ta državni zbor in da bo ta državni zbor kot edini po naši ustavi dal navodila vladi kako naj odloča. Upam, da je bilo vprašanje zelo jasno in tudi prosim gospoda sekretarja, če mi zelo konkretno odgovori ali pa pač, če konkretnega odgovora ni, če ta odgovor posreduje seveda čimprej pisno. Hvala.
Hvala za vprašanje. Gospod generalni sekretar, prosim za odgovor.
Hvala za vprašanje. Seveda, konkretnega in dokončnega odgovora še ne morem dati, mislim pa, da so strahovi, ki so bili zdaj nekako navedeni, tudi neutemeljeni. Dejstvo je, da seveda v vladi računamo na to, da bo v pogojih Evropske unije treba pač zagotoviti ustrezno koordinacijo stališč Republike Slovenije pri sprejemanju odločitev v organih Evropske unije. V zvezi s tem je tudi vlada že lani oktobra imenovala posebno delovno skupino, ki pripravlja model te koordinacije. Lahko rečem, da temelji ta koordinacija na stalni povezavi stalnega predstavništva Republike Slovenije v Bruslju z nekakšnim centralnim organom, kot bi temu delovno rekli, v Sloveniji in, seveda, tudi na neki stalnikoordinaciji zadolženih nosilcev na posameznih področjih, katerih naloga bo pripravljanje usklajenih stališč za delo predstavnikov Republike Slovenije v evropskih organih. Lahko tudi zagotovim, da je v igri več modelov, tudi na tem segmentu sodelovanja državnega zbora. Seveda moram pa reči, da ne drži trditev, da bi kdorkoli prevzemal zakonodajno funkcijo Evropskega parlamenta, kajti ta je oziroma bo v pristojnosti Evropskega parlamenta in tudi, kolikor vem, razen mogoče v prvih dveh letih, bodo tudi poslanci v Evropski parlament tudi v Republiki Sloveniji izvoljeni neposredno. Ti bodo pri tem opravljali zakonodajno funkcijo v Evropskem parlamentu. Vendar, ne glede na to, lahko potolažim gospoda poslanca tudi s tem, da bo vlada državnemu zboru v kratkem predložila model te koordinacije, ki bo seveda vključeval tudi državni zbor in seveda, ki bo odprt za nadaljnjo diskusijo in sprejemanje ustreznih odločitev v državnem zboru. Hvala.
Hvala za odgovor. Še dodatno vprašanje, kolega Barovič.
Hvala lepa. Sicer spoštujem trud gospoda generalnega sekretarja vlade, pa vendar. Še enkrat bi bil rad zelo natančen. Koordinacija ni zavezujoča. Drugič, zakonodajna funkcija je v svetu Evropske unije, v svetu pa so samo predstavniki vlade. Ko je gospod generalni sekretar omenjal, da bomo mi imeli volitve in izvolili sedem, tako naj bi bilo, predstavnikov v Evropski parlament; če vam povem, kako ga imenujejo kolegi, s katerimi se srečujem po svetu in so predstavniki članic Evropske unije. Evropski parlament imenujejo, recite in pišite, po slovensko debatni klub. Torej, dejstvo je, da bo odločitev padla na svetu. Na svetu nastopa samo vlada. Če bo koordinacija, ta obstaja prek Kozaka, pa se ne znajde ta trenutek – prav, ampakta ni pravno zavezujoča. Moj strah je, spoštovani gospod generalni sekretar vlade, da bo s tem popolnoma izničena vloga parlamenta, tega, ki je po ustavi zakonodajno telo in s tem bo padla, seveda, tudi demokracija. Kajti, vsa zakonodaja, še enkrat poudarjam, se sprejema na svetu, v svetu pa so zastopani predstavniki vlade in ne parlamentov. Zato mislim, da je prav, da zelo podrobno razmislimo vsi skupaj o tem vprašanju. Kajti, ko se bo pisalo leto 2005, bo mogoče vse prepozno. Hvala.
Hvala. Gospod Bandelj, želite še kakšno dodatno pojasnilo? [[Ne.]] Hvala. Naslednje poslansko vprašanje ima kolegica Majda Zupan, ki ga naslavlja ministrstvu za zdravje. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! Danes smo že govorili o tej temi, vendar mislim, da je prav, da se vrnemo nazaj, ker v zadnjih dneh med ljudmi resnično močno odmevajo že omenjeni dogodki v celjski bolnišnici v zvezi z večletnimi zaostanki pri odčitavanju histoloških vzorcev bolnikov. Vsekakor pomeni 2500 nepregledanih vzorcev tkiv veliko strokovno, etično in moralno packo v našem zdravstvu, da pri tem ne omenjam še odtujitev aparature ali aparatur. Gospod minister! V zvezi s tem ste napovedali upravni in izredni strokovni nadzor. Upamo lahko, da je to vendar alarm, ki bo sprožil prave ukrepe za preprečevanje takšnih napak. Kaj pa v zdravstvenih domovih? Ni dolgo od tega, ko je morala znanka, ki dokaj redno hodi na preglede, poiskati pomoč v bolnišnici, kjer so postavili diagnozo rak in jo okarali, češ kje ste pa toliko časa hodili. Nazadnje pa ugotovili, da je bila po njenem zadnjem obisku v ambulanti opravljena analiza vzorca tkiva in zaradi rezultatov analize bi morala biti nemudoma poklicana na ponovni pregled in ustrezno obravnavana. Pa se to ni zgodilo, kernekdo, ki je bil za to odgovoren v ambulanti zdravstvenega doma, to ni storil bodisi iz malomarnosti, mogoče pa tudi zato, da bi prihranil nekaj sredstev, saj so pritiski direktorja zdravstvenega doma glede tega, namreč sredstev, čedalje večji. Primer ni osamljen. V takšni ali drugačni različici se pojavlja vsak dan in državljanke in državljani se sprašujejo, do kdaj in do kje se bo to nadaljevalo. Notranja kontrola je vsekakor premalo. Zato vas sprašujem, gospod minister: Na kakšen način oziroma kako boste vzpostavili ustrezen nadzor tudi nad delovanjem zdravstvenih domov, tako na finančnem, strokovnem kot etičnem področju, pri tem pa mislili tudi na preprečevanje korupcije, ki je po mnenju ljudi prav v zdravstvu največje? Hvala.
Hvala. Prosim ministra za odgovor.
Spoštovana gospa poslanka, poslanke in poslanci! Hvala lepa za to vprašanje. Dovolite, da rečem na začetku, da se marsikdo v javnosti, morda celo večji del javnosti, sprašuje o dogodkih, napakah v zdravstvenem sistemu, kje je minister, kje je ministrstvo, kako to, da z ustreznim nadzorom ne obvladuje tega pojava. To priložnost, čeprav je žalostno, uporabljam za to, da ta sistem brez lastnega notranjega nadzora ne more obvladovati nihče. Najprej gre za količinski pojav. V zdravstvenem sistemu imamo 16 milijonov ambulantnih pregledov, 300.000 hospitalizacij. Vsak od teh kontaktov vsebuje nekaj, nekateri tudi deset ali dvajset strokovnih dogodkov, pri katerem se vsakokrat lahko zgodi napaka. Gre torej za desetine milijonov različnih procesov, ki jih seveda ne more nadzirati v podrobnosti niti ministrstvo niti nihče drug izven sistema zdravstvenega varstva. Na ministrstvu, samo kot podatek, razpolagamo z manj kot petimi ljudmi, ki bi jih lahko na osnovi polne zaposlitve proglasili, da se ukvarjajo z nadzorom zdravstvenih ustanov. Druga zadeva je pa strokovna. Procesi v zdravstvu so tako strokovni, da včasih komaj najdemo še koga, strokovnjaka namreč, ki bi v državi lahko nadziral nekega drugega strokovnjaka. Gre za 40 ali 50 specializacij, usmerjenih, in spet številne zelo specializirane storitve, pri katerih morebitno napačno ravnanje lahko odkrije samo ozek strokovnjak. Seveda mi boste rekli, da napaka, kot se je zgodila v Celju, ki je pravzapravmalomarnost, ki bije v oči in ki jo razume tudi laik, da jo je mogoče izslediti. Vendar natanko takih možnosti je tudi v vsej Sloveniji zelo veliko. Torej, na vsak način: brez spoštovanja profesionalnih smernic, brez spoštovanja profesionalne etike, brezstriktnega izvajanja notranjega razvoja predpostavljenih ni mogoče - če popusti ta sistem, ga ni mogoče nadomestiti z nobenim drugim. Naj pa omenim, da ne glede na to, da gre za izredno žalostne dogodke, ki mečejo slabo luč, da so razmere tudi v drugih državah ravno zaradi teh množičnih dogodkov pogoste. V ZDA - opravičujem se za primerjavo - poročajo, da je od 30.000 do 90.000 smrti v bolnišnicah neposredna ali posredna posledica zdravniške oziroma napake zdravstvenega delavca. Če bi to prenesli na Slovenijo, bi to morda pomenilo 300 do 600 smrti vsako leto. Res je, da gre običajno za poslabšanje nekega stanja, ki je bilo že sicer težko, pa kljub vsemu hočem povedati, da pri milijonih dogodkov obstajajo določeni odstotki napak. Zakon predvideva poleg notranjega nadzora še nekaj vrst nadzorov: strokovni nadzor s svetovanjem, ki ga opravlja zdravniška zbornica, upravni nadzor, ki ga opravlja ministrstvo za zdravje, in pa nadzor zavoda za zdravstveno zavarovanje, ki je pretežno finančni nadzor. Poleg tega lahko trdimo, da bolnišnice nadzirajo prek svetov zavodov tudi vladni oziroma zunanji predstavniki, na delovanje tega sistema imajo prav gotovo vpliv, medtem ko v zdravstvenih domovih isto velja - člani sveta, imenovani s strani lokalne skupnosti. Mi predvidevamo in smo v postopku pripravljanja normativov za akreditacijo ustanov, zlasti bolnišnic. Akreditacija že poteka na ravni klinik, torej na ravni terciarnih ustanov. Pri bolnišnicah upam, da jo bomo lahko uvedli v kratkem. Vse to bo prispevalo k izboljševanju stanja. Dovolite, da rečem, da tudi javno razgrinjanje napak in pogovor o njih absolutno izrazito vpliva na obnašanje izvajalcev in da ti dogodki pomenijo kljub svoji nesprejemljivosti dodaten impulz za izboljševanje pozornosti in s tem tudi varnosti slovenskih državljanov. Tako bi rekel, da naš sistem nadzora, tudi z izgrajevanjem sistema kakovosti, ki sem ga danes že enkrat omenil na drugem mestu, omogoča, da kljub vsemu o temu lahko rečemo slovenskim državljanom [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]], da so naše razmere ta čas razmeroma podobne tistim, ki veljajo v tem sistemu tudi v drugih državah. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Želite še dodatno vprašanje? Prosim, imate besedo. Gospod minister, če se izključite.
Hvala lepa, gospod minister. Zahvaljujem se vam za odgovor. Dovolite, da postavim še dodatno vprašanje. Ali se vam zdi prav v zvezi z nadzorom sodelovanje z zdravniško zbornico zadovoljivo? In: Kaj bi predlagali, da bi se v tem smislu še izboljšalo? Hvala lepa.
Hvala vam. In še prosim, enkrat za odgovor ministra.
Pravzaprav je temeljno vprašanje obseg tega nadzora. Obseg tega nadzora, ki ga izvaja zdravniška zbornica je navsezadnje spet vezan na človeški sile in na financiranje tega nadzora. Ne bi želel iti v podrobnosti, kaj pomeni v resnici izpeljati nadzor, ki ga ta čas javnost pričakuje. Namreč, kaj se je zgodilo z lastniki, imetniki, 2500 neodčitanih histoloških izvidov? Zelo težko si predstavljamo celo fizične, časovne dimenzije ustreznega nadzora, ki naj pripelje do odgovora, ki ga pričakuje javnost. Tako je temeljno vprašanje pri tem sodelovanju, zlasti naša fizična velikost ali če hočete - majhnost. In da se ponovno vračam: brez ustrezne osebne zavesti, poslanstva in internega nadzora ne moremo tega nadomestiti z obsežnim zunanjim nadzorom. Za to preprosto nimamo možnosti. In tudi ne bi bilo potrebno. Avtonomija zdravniškega poklica, na katerega se njegovi lastniki skupaj z mano tako pogosto sklicujejo, je tukaj izjemno pomembna: licenciranje, obnavljanje licence na 7 let, zahteve po izpopolnjevanju. Vse to, kljub vsemu, iz leta v leto omogoča večjo varnost v sistemu.
Hvala, gospod minister. Dr. Jože Bernik, bo postavil vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve. Dr. Bernik, imate besedo.
[[...]]Spoštovani gospod predsedujoči, gospa ministrica, gospoda ministra, kolegice in kolegi, hvala za besedo. Predlani junija sem prvič rekel ta latinski pregovor, ki ga bom zdaj ponovil quousque tandem, catilina, abutere patientia nostra? Bom pa kar prevedel po domače: Koliko časa se bo vlada norčevala iz nas državljanov? Namreč, govoril bom o neki necivilizirani stvari, ki se pri nas dogaja že desetletja, in sicer, povsod po kulturnem svetu, razen med barbari, velja pravilo, da imajo mrtvi pravico do pietete, spoštovanja in ustavne zaščite. To seveda pri nas velja za nekatere mrtve, za druge pa ne velja. Dobro. Kot veste, gospod minister, ta zakon o grobiščih leži že nekaj časa v državnem zboru, spreminjan od čada do časa, vendar nikamor se ne premakne. V tem času - in to bi vas rad vprašal -, se je pa pojavilo dejstvo, da je neka paralelna stvar, ki jo je začela komisija za grobišča. In sicer to, da so razpisale razpis za spomenike na grobove oziroma na grobišča, ki jih bodo sami določili. To pa pomeni - in vas sprašujem, če je to res -, da je to, ta vzporedna pot pravzaprav priprava za to, da se vlado razreši obveznosti, ki bi jih naj prevzela v tem zakonu in da se potem lepo spravijo te stvari na ta način, da ne bo ne odkopa, ne identifikacije, ne pokopov ubitih. Spomeniki naj bi šli na grobišča sama, mrtvi ostanejo tam, kjer so, nobenih imen, nobenih podatkov itd. Svojci pri tem nimajo čisto nobene besede in tako ne bodo nikdar izvedeli, kje so njihovi mrtvi pokopani, in tako ne bodo mogli zaključiti čisto naravnega človeškega žalovanja, ki ga prenašajo že desetletja. Zdaj bi pa rad videl: Kaj vi mislite o tej stvari in zakaj se to dela? Drugič: Kdaj boste končali spomenike v Kočevskem Rogu in Teharjih? Vaš državni sekretar, ki dela hkrati za Zvezo borcev - in pa tudi za pravočasno reševanje te desetletne problematike -, mi že dolgo časa obljublja, da se bo to kmalu zgodilo, pa se vleče že nič koliko časa. In [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[...]]še to: Kaj dela državna tožilka pri vsem tem? To ni vprašanje za vas, ampak ga kljub temu naslavljam: toliko korajžnih besed je imela lani - letos, v enem letu se pa ni čisto nič zgodilo. Hvala lepa. Vam, gospod predsedujoči, bi pa rekel to, da mi dolgujete eno obljubo, to je, ko sem prosil za eno minuto molka, ste rekli, se boste s predsednikom pogovorili, pa nisem nikoli odgovora dobil. Hvala lepa.
In odgovor bo, ko bomo ta zakon sprejemali, tako da nismo na to pozabili, kolega Bernik. Zdaj dajem besedo ministru. Prosim.
Hvala lepa. O tem vprašanju je bilo že kar nekaj razprave tudi v državnem zboru. Na kratko bi odgovoril na nekatera vaša tu postavljena vprašanja, in sicer po naslednjem vrstnem redu. Najprej, kar se tiče samih obeležij. Tega ne razumemo kot kakršnokoli paralelno pot, ampak samo kot način, da se pripravimo, ker smo v proračunu zagotovili sredstva za izvajanje oziroma za obeležje. Se pravi, gre za idejni osnutek priprave obeležja, ki naj bi po sprejetju zakona o vojnih grobiščih bil na teh grobiščih, ki jih bo definiral zakon. Kar se zakona tiče, vam je seveda znano, da je vlada sprejela izjavo, kjer se je zavzela za ta civilizacijski in pietetni pristop k reševanju tega vprašanja z 22.11. lanskega leta. Žal je zakon o vojnih grobiščih v državnem zboru, na kar vlada neposredno nima vpliva - na njegovo sprejemanje. Kar se tiče samih rešitev oziroma samih grobišč, urejanja grobišč - upam, da ste zadnje čase morda imeli priložnost tudi obiskati Teharje, kjer ste videli, da se je precej stvari v letošnjem letu spremenilo, da je na nek način postopek urejanja Teharij stekel. Problem je seveda bil, kot vam je že poznano, s pogodbo, ki je omejevala glede na podpisano pogodbo iz preteklih let spremembo tega grobišča Teharje, in seveda smo v vmesnem času dosegli z avtorjem dogovor, da je preprojektiral urejanje in da smo zdaj končno dosegli z njim soglasje, da v bistvu ta postopek lahko nemoteno teče naprej. Pričakujemo, da bo po sprejetju zakona o vojnih grobiščih možno urediti vse te grobove in zagotoviti ustrezno pieteto mrtvim, ker se seveda z vami strinjam, da je to treba narediti kot civilizacijsko dejanje. Naj omenim še to, da so za leto 2003 tudi že sredstva namenjena za ta namen in, po našem mnenju, v ustrezni višini, približno 113 milijonov in pol sredstev, ki bodo postopoma omogočila, da se bodo vsa ta grobišča ustrezno tudi označila. Kar se tiče odgovora oziroma vprašanja, ki ste ga naslovili na državno tožilko, je s strani državnega tožilstva po postopku, kot vam je poznano, treba, da se markira določena lokacija in izvrši identifikacija, kar je verjetno vprašanje, ki ga bomo ustrezno prenesli ministrstvu za pravosodje in od tam državni tožilki.
Hvala, minister. Še dodatno vprašanje, kolega Bernik.
Gospod minister, zelo bi želel, da bi kdo od vlade nekoč razložil, kaj pomeni pieteta v tem smislu, kot je zapisana v tem zakonu, kajti po normalnih standardih oziroma tisti predlogi v zakonu - to ne spada pod pieteto. Edina pieteta, ki jo vidim v tem zakonu, je to, in to je gotovo, da bodo po tem zakonu, če bo sprejet, vsa partizanska grobišča prišla na breme države. To se pravi, na nas davkoplačevalce. Proti temu nimam čisto nič. Mrtvi so mrtvi in jih je treba spoštovati in je treba urejati stvari, medtem ko mislim, da to velja za vse, ne pa samo za nekatere. Hvala.
Hvala vam. In še prosim za ta del odgovora, minister.
Samo to, kar se zadnjega dela tiče. V bistvu so grobovi urejevani sedaj na nivoju lokalnih skupnosti. Po zakonu naj bi to prešlo na državo. To je v bistvu v tem zakonu na nek način definirana. 2., 3. in 4. člen pa definirajo tiste grobove, za katere bo država skrbela.
Hvala lepa. Smo pri zadnjem vprašanju. Dr. Andrej Bajuk bo postavil vprašanje ministrici za gospodarstvo. Dr. Bajuk, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica! Spoštovani kolegi! Spomnimo se zgodbe pred desetletjem, ko so Elan, nekdanjega gospodarskega velikana, podirali vodilni, ki so bolj gledali na lastni dobiček kot na razvoj podjetja. Njihova krivda je bila ugotovljena tudi na kazenskem sodišču, vendar kazni ni bilo, ker sodnik ni pravočasno spisal obsodbe. Po dolgi agoniji so potem Elan prevzeli upniki s Hrvaške, vendar jim ni prinesel sreče, niti dobička, zato so ga pred dvema letoma spet prodali Slovencem oziroma Slovenski razvojni družbi. Čeprav nakupna cena ni bila posebno velika, po nekaterih informacijah, ki krožijo v javnosti, je morala država iz denarja davkoplačevalcev vložiti v Elan prek 5,2 milijard tolarjev, da je lahko spet steklaproizvodnja. S tem vložkom naj bi država postala 70% lastnica Elana. Kot lastnico jo zastopa vlada oziroma ministrstvo pod vašim vodstvom, ki bi moralo spremljati poslovanje s skrbnostjo dobrega gospodarja. Kot večinska lastnica je vlada imela tudi odločilno besedo pri imenovanju vodilne ekipe, ki naj bi upravljala razbremenjeni Elan v interesu lastnikov, torej davkoplačevalcev in državljanov, ne pa kar za lasten žep. Vendar vse kaže, da temu ni tako. Večina državljanov namreč kar ne more verjeti vesti iz dnevnika Finance, da si je pet vodilnih menedžerjev iz Elana dalo izplačati povrh svojih visokih plač, katerih višine sicer ne poznamo, kar 1,15 milijard tolarjev nagrade na račun dela v letu 2001. Vendar zgleda, da se je to zares zgodilo, saj so neki pametni uradniki v Drnovškovi vladi z upravo Elana podpisali pogodbo, po kateri naj bi jim pripadala kar polovica dobička, ki ga ustvari Elan. Ker so izračunali, da so v Elanu v lanskem letu ustvarili dobiček, si je pet gospodov - med njimi sta glavna Uroš Korže, nekdanji direktor SRD-a, kot sedanji prokurist Elana, in Primož Finžgar, kot predsednik uprave - pač izplačalo, zgleda da več, kot so znašale plače vseh zaposlenih v Elanu. Zato sprašujem gospo ministrico: Ali nam lahko potrdite ta poročila, ki smo jih brali v javnih medijih? Kdo je podpisal škodljivo pogodbo z upravo Elana? In: Kaj bo ministrstvo storilo za sanacijo nastalega nesprejemljivega položaja? Hvala lepa.
Hvala vam. Prosim za odgovor gospo ministrico.
Spoštovani poslanec, pogodba o poslovodenju Elana je bila sklenjena med Elanom Begunje ter Turbo Hidro d.o.o. Ljubljana, ki je pravni naslednik Skim Arter [[?]] , gospodom Koržetom, d.o.o. Ljubljana, kot izvajalcem oziroma menedžerjem. Pogodbo so podpisali: predsednik nadzornega sveta Elan d.d. na podlagi sklepa nadzornega sveta družbe Elan d.d. predsednik skupščine Turbo Hidro d.o.o. na podlagi pooblastila njenega družbenika ter mag. Uroš Korže kot direktor družbe d.o.o. Sanacijo podjetja Elan je vodila Slovenska razvojna družba, takrat, ko je še delovala samostojno, in sicer, zdaj je v ukinjanju, kot veste - v likvidaciji, pardon. Vlada Republike Slovenije je 17.2.2000 na svoji 147. seji sprejela informacijo o aktivnostih SRD-a v zvezi s finančno in poslovno sanacijo poslovnega sistema Elan, s ciljem ohranitve delovnih mest in ohranitve blagovne znamke Elan ter podprla vključitev Slovenske razvojne družbe v to sanacijo. Denar, namenjen za sanacijo sistema Elan, je bil dan na način, da se je družba z njim dokapitalizirala, kar je posledično pomenilo povečanje vrednosti naložbe Slovenske razvojne družbe. V navedeni družbi povečanje vrednosti naložbe bi se realiziralo v primeru prodaje navedene družbe strateškemu partnerju oziroma se je deloma že realiziralo v primeru zapolnitve privatizacijske vrzeli oziroma pokrivanja obveznosti države s prenosom lastniških deležev in delnic na certifikate, na pide in pa na prvi pokojninski sklad oziroma neodplačno na Kapitalsko družbo. Kar se tiče vašega tretjega vprašanja, pa želim povedati, da je vlada prejela sklep, da člani nadzornega sveta niso udeleženi v dobičku, da pa o tem, kako je nagrajena uprava posameznih podjetij, da pa o tem ni nikoli razpravljala in da se pač nagrada upravi lahko deli v skladu z zakonom, z ZGD-jem. Hvala.
Hvala. Še dodatno vprašanje, dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, vaš odgovor očitno ni zadovoljiv, predvsem ne, kar se tiče tretjega vprašanja: Kaj bo ministrstvo storilo ali kaj bo vlada storila? Če sem pravilno razumel - nič. To je pa za nas v tem državnem zboru strogo nesprejemljivo. Mi bomo zahtevali in trenutno se zahteva na podlagi 246. člena, drugega odstavka, razpravo o tej zadevi da dobimo v državni zbor pogodbo, takšno kakršna je, da bomo lahko pregledali, ali je mogoče še kaj narediti, da ne bomo v Sloveniji ali Slovenci prišli v mednarodne kroge, znani ravno po tem, kako menedžerji spravijo v svoje žepe 50% brez vsakega rizikateh investicij celotne sanacije, ki je bila pa na ramenih davkoplačevalcev. Ne vem, kje na svetu poznate kakšno takšno pogodbo, tako škodljivo, kot je očitno ta, če je pač resnična. Ker pa mi niste odgovorili na prvi del, pa razumem, da je resnično tako, kot smo to brali v časopisju. Na vsak način pa pričakujem, da bomo to pogodbo dobili v državni zbor in da bomo o tej pogodbi razpravljali in tudi odločali, ker nismo obsojeni v naši oceni, da bi te stvari še naprej prenašali sede in pa tiho. Hvala lepa.
Hvala dr. Bajuk. Še dodatni odgovor ministrica, prosim.
Spoštovani poslanec, moram povedati, da ministrstvo za gospodarstvo pri sanaciji Elana ni imelo ničesar. Zaradi tega tudi ni seznanjeno, s kakšnimi pogodbami so sklepali posle in sem vam posredovala odgovor, ki ga je posredovalo tudi nam na ministrstvu Slovenska razvojna družba v likvidaciji, ki je tudi vodila ta postopek. Zagotovo pa, če imate vso pristojnost poslanci, da seveda pogledate, pridobite te pogodbe in se tudi zanimate, ali pravno stojijo ali ne.
Hvala. To so bila poslanska vprašanja poslank in poslancev. Zahvaljujem se predsedniku vlade, ministrom in generalnemu sekretarju za sodelovanje in seveda tudi vam za postavljena vprašanja. Točko dnevnega reda prekinjam glede na določene predloge kolegov poslancev in poslank, v skladu z drugim odstavkom 246. člena, da bomo odločali v okviru skupnih odločitev jutri po postavljenih zahtevah za ponovno razpravo o odgovorih na postavljena vprašanja. Prekinjam današnjo sejo in jo nadaljujemo jutri ob 10. uri po dnevnem redu. Hvala lepa in lahko noč.