Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 20. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Franc Kramar, Tadeja Šuštar do 14. ure, dr. Franc Trček od 9. do 11. ure, Vojko Starović, Franc Jurša do 15. ure in Jožef Lenart od 9. do 12. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM TOŽILSTVU, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za pravosodje mag. Lilijani Kozlovič.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, poslanke in poslanci! Pred nami je druga obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu po skrajšanem postopku. S predlaganimi spremembami se usklajuje pravni red Republike Slovenije z Uredbo Evropske unije o Agenciji Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust), odpravlja nepravilnosti, ki jih je pri izvajanju in beleženju pripravljenosti in dežurstva državnega tožilstva ugotovilo Računsko sodišče ter dodatno se krepi vloga vodje državnega tožilstva pri zagotavljanju učinkovitosti in enotnosti pregona. Glede na razpravo na seji odbora in obrazložitev vloženega amandmaja bi rada poudarila, da predlagani člen ne pomeni odmika od instituta enotne politike pregona, ki je v pristojnosti generalnega državnega tožilca, ampak nasprotno; predlagana ureditev pomeni izvedbo tistega, kar že določa dokument enotna politika pregona glede zavrženj, ki izrecno določa, da bo vzpostavljeno stalno spremljanje uporabe pooblastil za zavrženje kazenskih ovadb z namenom poenotenja tožilske prakse in pravilnega usmerjanja policije v primeru negativnih odločitev o pregonu. Čeprav se generalni državni tožilec zaveda pomena zavrženj kazenskih ovadb za pravno varnost, pa je žal to spremljanje vzpostavljeno le na enem okrožnem državnem tožilstvu, in sicer le kot zadeva posebnega pomena. Zakonodajalec, ki ne more posegati v samostojnost državnega tožilca, lahko le z organizacijskimi ukrepi znotraj državnotožilske funkcije zagotavlja pravno varnost z zakonodajo, kar pa je njegova pristojnost in dolžnost, še posebej kadar ugotovi neposredno kršenje človekovih pravic. Strokovni nadzori Vrhovnega državnega tožilstva, izvedeni od leta 2011 do sedaj, vsebujejo naslednje ugotovitve kršitev načela enakosti iz 15. člena Ustave Republike Slovenije v primeru zavrženj kazenskih ovadb: v določenih primerih se je tuje državljane obravnavalo milejše kot državljane Republike Slovenije in s tem neenako; v določenih primerih je bila neupravičeno vložena obtožnica; v več primerih državni tožilec ni izvedel presoje zbranih dokazov, ampak je zadevo zavrgel, sklicujoč se na navedbe policije, ki je ugotovila, da ni obstoja kaznivega dejanja; v več primerih državni tožilec sklepa o zavrženju ni vročil oškodovancu; v več primerih je državni tožilec kot razlog za zavrženje navedel napačni razlog, ki lahko oškodovanca kot subsidiarnega tožilca napačno usmeri. Torej drži, da zavrženje ne pomeni konec postopka in ni res judikata ter da lahko oškodovanec prevzame pregon. Seveda pa to lahko stori le, če je obveščen, da je bila njegova kazenska ovadba zavržena in če z navedbo napačnega razloga zavrženja ni napačno usmerjen. Prav tako predlog ne pomeni kršitve načela samostojnega državnega tožilca, sicer bi bila ta kršitev že danes, kajti v skladu z veljavno ureditvijo vodje državnih tožilstev na podlagi diskrecijske pravice odločijo, katere zadeve so državni tožilci dolžni predložiti v pregled, in teh je zelo veliko. Vpogled vodje ne po sedanji in tudi ne po predlagani ureditvi ni de facto odločitev. Samostojnost je zagotovljena s pravnim sredstvom, ki ga ima državni tožilec pred Državnotožilskim svetom. Prav tako se ne moremo strinjati, da bi se na podlagi predlagane ureditve preko vodij državnih tožilstev izvajali politični pritiski, saj glede na rezultate Justice Scoreboarda za pretekla leta ugotavlja, da državno tožilstvo dela dobro. Obenem pa, da je zaupanje zelo nizko zaradi političnih vplivov, kar bi, če sprejmemo tako ugotovitev kot resnično, lahko pomenilo, da so se ti pritiski izvajali pred nastopom aktualne vlade in ne glede na sedanjo predlagano ureditev. Torej predlagam, da namesto sporočila javnosti, da so vodje državnih tožilstev nezaupanja vredne osebe, enako tudi Državnotožilski svet, ki jih imenuje, današnjo razpravo usmerimo v krepitev vloge državnotožilske funkcije in poudarimo njihovo dobro delovanje. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Blažu Pavlinu.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za pravosodje je na 18. seji 3. 9. 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada in je bil 3. 7. 2020 objavljen na spletnih straneh Državnega zbora. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 72. seji 8. 7. 2020 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, z mnenjem Državnotožilskega sveta, z mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev in z opredelitvijo Ministrstva za pravosodje do mnenja Zakonodajno-pravne službe. Predstavnica predlagatelja, ministrica za pravosodje mag. Lilijana Kozlovič, je v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da je cilj predlaganih rešitev doseči skladnost, zakonitost in izvršljivost uredbe EU, ki spreminja dosedanjo organiziranost Agencije Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) v slovenskem pravnem redu ter enotno uporabo in razlago zakonskih določb v praksi. Podaljšuje se mandat nacionalnega predstavnika in njegovega namestnika ter na novo določa postopek imenovanja. Poleg tega se odpravlja nekatere manj zahtevne nepravilnosti, ki jih je pri izvajanju in beleženju pripravljenosti in dežurstva državnega tožilstva ugotovilo Računsko sodišče. Z namenom zagotavljanja učinkovitega izvajanja enotne politike pregona ter enakega obravnavanja državljanov se s predlogom zakona krepi odgovornost vodje državnega tožilstva tako, da se veljavna ureditev v 169. členu Zakona o državnem tožilstvu dopolni z obveznostjo predložitve osnutka akta v sopodpis vodji državnega tožilstva vselej pred odločitvijo državnega tožilca o zavrženju ovadbe za kazniva dejanja, za katera je v zakonu predpisana kazen zapora več kot tri leta. Predlagatelj podpira amandma, ki so ga glede na podane pisne pripombe Zakonodajno-pravne službe vložile koalicijske poslanske skupine, ki namesto sopodpisa predvideva vpogled vodje državnega tožilstva v primerih zavrženja ovadb iz razloga, da naznanjeno kaznivo dejanje ni kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti, oziroma ni podan utemeljen sum, da je osumljenec storil naznanjeno kaznivo dejanje. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so v pisnem pravnem mnenju opozorili na nedefiniranost odrejanja razporeda dežurstev in izrabe letnih dopustov. Nov institut sopodpisa vodje državnega tožilstva, ki naj bi nadomestil veljavno predhodno seznanitev z odločitvijo državnega tožilca, pa bi lahko pomenil neskladje s 135. členom Ustave Republike Slovenije, ker predstavlja obliko aktivnega odločanja vodje državnega tožilstva, s tem pa možen vpliv na odločitve posameznega državnega tožilca v konkretni zadevi. Funkcionalno samostojnost državnega tožilca na sistemski ravni ureja Zakon o državnem tožilstvu, ki položaj in status državnega tožilca navezuje na položaj sodnika; prav tako pa iz obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2013 izhaja, da je državni tožilec tisti, ki je pristojen, da v okviru ustavnih in zakonskih okvirjev odloči, ali bo vložil kazensko obtožbo in kako jo bo zastopal. Vloženi amandma koalicijskih poslanskih skupin k 24. členu predloga zakona predlaga nov drugi odstavek 169. člena Zakona o državnem tožilstvu, ki pa je po oceni Zakonodajno-pravne službe sporen, saj pomeni odmik od instituta politike pregona, ki je v pristojnosti generalnega državnega tožilca. V razpravi so opozicijski poslanci nasprotovali predlagani ureditvi iz 24. člena novele in predlagajo njeno črtanje, saj po njihovem mnenju vpliva na samostojnost državnih tožilcev. Posledično je vprašljiva z ustavnopravnega vidika ter v nasprotju z uveljavljenimi mednarodnimi standardi o položaju in delovanju državnih tožilcev pri izvajanju funkcije pregona. Koalicijski poslanci so predlagane zakonske spremembe podprli, opozorili so na veliko število zavrženih ovadb, pri čemer so sledili pripombam Zakonodajno-pravne službe in predlagali amandma k 24. členu, da mora državni tožilec za kazniva dejanja, za katera je v zakonu predpisana kazen zapora več kot tri leta, pred odločitvijo o zavrženju ovadbe osnutek tega akta predložiti na vpogled vodji državnega tožilstva. Odbor je sprejel amandma poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 24. členu novele; ni pa sprejel amandmajev Poslanske skupine Levica in poslanskih skupin SAB, LMŠ, SD. Odbor je nato v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Željko Cigler bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Spoštovani gospod predsednik, gospa ministrica! V Levici vedno opozorimo, da ko dobimo v obravnavo zakon po skrajšanem postopku, je treba vklopiti vse alarme in zadevo natančno pregledati. Če se pa zakon, ki je bil s podobno vsebino že v parlamentarni proceduri, še dopolnjuje, takrat so ti alarmi še bolj upravičeni. Če se večina predlaganih sprememb nanaša na ureditev delovanja slovenskega predstavništva v Eurojustu in na ureditev dežurstev ter priprave na delo državnotožilskega osebja, pa v oči bode nov predlog večjega nadzora vodij državnega tožilstva nad delom državnih tožilcev. Prvo vprašanje se glasi – Zakaj se s to spremembo tako mudi? Ali je dosedanja ureditev res tako pomanjkljiva? Neprepričljiva argumentacija vlade, da bo obvezen pregled tožilskih spisov glede kaznivih dejanj, za katere je zagrožena najmanj triletna zaporna kazen, pripomogel k večji enotnosti tožilskega pregona, nas še toliko bolj skrbi. Razlog za takšno hitenje je seveda političen. Skriva se v koalicijski pogodbi sedanje vlade, in sicer v poglavju Javna uprava in pravosodje, točka 12. Ta točka določa – sprememba Zakona o državnem tožilstvu v smeri prevetritve in sopodpisa predstojnika tožilstev, pri hujših kaznivih dejanjih pa skupine tožilcev, v primeru zavrženja kazenskih ovadb. To se mora narediti po koalicijski pogodbi. In zanimivo je, da je to edini cilj, ki ga ima glede delovanja državnega tožilstva sedanja koalicija. Iz podatkov, ki jih je podalo Ministrstvo za pravosodje, je razvidno, da imajo različna državna tožilstva različno število zavrženih kazenskih ovadb. Lahko torej pozdravimo ukrepe, ki bodo prispevali k poenotenju prakse. A predlagane rešitve ne vidimo kot ukrep v smeri razreševanja tega problema, ampak kot inštrument za večji nadzor nad delom državnih tožilcev. Predlagana sprememba pomeni nevarnost političnega pritiska na državne tožilce. Glede na zadnja dogajanja in politične pritiske s strani Vlade Republike Slovenije na generalno državno tožilstvo v zvezi s kazenskim pregonom protestnikov nas takšna odvisnost od odločanja vodje lahko upravičeno skrbi, saj lahko bistveno vpliva na odločitve državnih tožilcev, ki bi morale biti strokovne narave. Prav zato je še toliko bolj pomembnejša ohranitev avtonomije državnega tožilca. V nasprotnem primeru se lahko zgodi, da bo državni tožilec pod pritiskom vodje moral začeti postopek, čeprav bo sam sicer videl prepričljive razloge za zavrženje kazenske ovadbe. In glede na število kazenskih postopkov, ki so sproženi zoper vidne člane vladne koalicije, smo lahko še toliko bolj upravičeno zaskrbljeni, kako se bodo predlagane odločbe, sprememba zakona izvajala v praksi. Glede na omenjene pritiske in naše informacije, da je glavni namen tega zakona omejiti samostojnost državnih tožilcev in jih čim bolj izpostaviti političnim pritiskom obstoječe vlade, katere akterji se tudi občasno znajdejo v kazenskih postopkih, je treba vse takšne sistemske rešitve ostro zavrniti. Tudi amandma ohranja možnost pritiska na posamezne državne tožilce, da spremenijo svojo odločitev. Žal se pod sedanjo vlado dogajajo politični pritiski na policijo in tudi na državno tožilstvo. O tem pričajo številni primeri. 10. junija 2020 se je zgodil tak tajni sestanek, ki priča o tem, kako se v Sloveniji gradi pravna država in kako se spoštuje načelo pravne države, o katerem nista bila obveščena niti javnost, niti kabinet predsednika Vlade, niti Vrhovno državno tožilstvo, to je obisk generalnega državnega tožilca Draga Škete pri predsedniku Vlade Ivanu Janezu Janši. Generalni tožilec se je s predsednikom Vlade srečal takoj po napadu premiera predsednika Vlade Janeza Janše na tožilstvo in dva tedna pred navodilom ministra Hojsa generalnemu direktorju policije. Javnost o tem srečanju ni bila obveščena. Na Vrhovnem državnem tožilstvu pa pravijo, da za razlago zakona, ki ureja organiziranost in delo policije, nimajo pristojnosti. Še teden pred tem je Ivan Janez Janša od Škete zahteval kazenski pregon protestnikov zaradi napisa na transparentih in mu zagrozil, da bo neposredno odgovoren, če bo prišlo do žrtev. Ta način je Državnotožilski svet pod vodstvom Tamare Gregorčič označil kot nedopusten političen pritisk najvišjega predstavnika izvršilne veje oblasti na generalnega državnega tožilca. Ni znano, zakaj za sestanek niso vedeli na kolegiju Vrhovnega državnega tožilstva, katerega člani so posamezni vrhovni in višji tožilci; in organa, ki je ključen za področje kazenskega prava; in zakaj je sestanek o tem vodil Ivan Janez Janša, predsednik Vlade. Glede na omenjene pritiske in naše informacije, da je glavni namen tega zakona omejiti samostojnost državnih tožilcev in jih čim bolj izpostaviti političnim pritiskom obstoječe vlade, katere akterji se tudi znajdejo občasno v kazenskih postopkih, je treba vse takšne sistemske rešitve ostro zavrniti; tudi amandma ohranja možnost pritiska na posamezne državne tožilce, da spremenijo svojo odločitev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati, v njenem imenu Blaž Pavlin.
Hvala za besedo. Slovensko pravosodje se že dlje časa sooča z vprašanjem povečanja deleža zavrženih ovadb. Povprečen delež zavrženih ovadb je od leta 2005 do leta 2019 narasel za več kot 56 %. Leta 2005 je znašal še 39 %, lani pa že kar 61 %. Tako visok delež zavrženih ovadb utemeljeno odpira vprašanje, ali v naši državi pristojni organi kazniva dejanja preganjajo dovolj zavzeto in dosledno. Ob takih podatkih je težko ostati pasiven, potrebno je ukrepanje. Na vprašanje visokega deleža zavrženih ovadb v Novi Sloveniji opozarjamo že nekaj časa. Med drugim smo to vprašanje naslovili v našem zadnjem volilnem programu. S tem zakonom sedaj odgovarjamo na to problematiko. Vsakega tožilca zavezuje načelo legalitete kazenskega pregona. To pomeni, da je vsak tožilec dolžan začeti in peljati kazenski pregon za vsako kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. Vsaka neutemeljena odločitev o zavrženju ovadbe torej hkrati predstavlja tudi kršitev enega od temeljnih načel kazenskega procesnega prava. Predlog novele v zakon prinaša vgraditev močnejše varovalke, s katero želimo preprečiti, da bi država neutemeljeno odstopala od pregona hujših kaznivih dejanj. Dokončne odločitve o zavrženju ovadbe pri hujših kaznivih dejanjih po novem ne bo sprejel vsak tožilec povsem sam. Vodja državnega tožilstva bo namreč moral vsako tako odločitev pregledati ter s podpisom na osnutku akta o zavrženju tudi označiti. Ocenjujem, da bomo lahko tako pripomogli k bolj enotnemu in doslednemu pregonu hujših kaznivih dejanj. Dejstvo, da bo moral biti vodja državnega tožilstva seznanjen z aktom zavržene ovadbe, ne more predstavljati posega v neodvisnost tožilca. Danes zakon ureja tako imenovan institut prevzema zadeve, pri katerem lahko vodja okrožnega državnega tožilstva v reševanje sam prevzeme posamezno zadevo. Pri noveli gre zgolj za okrepitev sodelovanja ter za bolj intenzivno vključitev vodje tožilstva pri odločanju o zavrženju pomembnejših zadev. Verjamem, da bo predlagana rešitev pripomogla tudi k bolj enotnemu pristopu do obravnave ovadb. Med okrožnimi državnimi tožilstvi se namreč delež zavrženih ovadb močno razlikuje in že več let niha med 49 % in 68 %. Predlog zakona prinaša tudi odpravo nepravilnosti, ki jih je na področju pripravljenosti in dežurstva znotraj državnega tožilstva ugotovilo Računsko sodišče. Prav tako se Zakon o državnem tožilstvu usklajuje z uredbo EU glede določb, ki urejajo nacionalnega predstavnika v agenciji Eurojust. Gre za agencijo, ki namenjena skupnemu boju zoper hujše oblike organiziranega kriminala v Evropski uniji. Glede na vse navedeno bomo poslanci Nove Slovenije predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek. Mag. Andrej Rajh.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana ministrica, državni sekretar, cenjeni kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu na prvi pogled ni videti problematičen. Veljavne določbe zakona se prilagajajo tako, da bodo skladne z vsebino Uredbe Evropske unije o Agenciji Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah. Odpravljajo se tudi nepravilnosti, ki jih je pri izvajanju in beleženju pripravljenosti in dežurstev ugotovilo Računsko sodišče. V oči pa bode tretji del sprememb, ki se nanaša na okrepitev vodje državnega tožilstva pri zagotavljanju učinkovitosti in enotnosti pregona. V na videz nič kaj sporen predlog zakona je Vlada dodala en člen, s katerim močno posegajo v samostojnost in avtonomnost državnih tožilcev. Takšni praksi, ko poskuša Vlada diskretno v predloge zakona vsiliti določbe, ki so lahko ustavno sporne, smo bili v zadnjih mesecih večkrat priča ter smo nanje jasno in glasno opozorili. Vlada je hotela to izpeljati potiho, saj so za obravnavo zakona potrdili skrajšani postopek. V SAB smo že v tisti fazi ugotovili, da je 24. člen predloga precej sporen, in na to opozorili. To je potrdila tudi Zakonodajno-pravna služba. Oglasila se je tudi strokana Državnotožilskem svetu in na Vrhovnem državnem tožilstvu ter izrazila zaskrbljenost zaradi spornosti tega člena. 24. člen predloga, ki spreminja 169. člen Zakona o državnem tožilstvu, namreč dodaja institut sopodpisa vodje državnega tožilstva. Vse skupaj mogoče ne bi bilo niti tako čudno in sumljivo, če ne bi tega predlagala vlada Janeza Janše. Vsi vemo, kakšno je stališče vladajoče stranke do stanja v slovenskem pravosodju. Vseskozi ponavljajo, kako neučinkovito je državno tožilstvo, koliko ovadb zavržejo in tako dalje. Že na seji Odbora za pravosodje smo opozicijske stranke vložile amandma za črtanje tega člena, ki pa ga je koalicija pričakovano zavrnila in s svojim amandmajem na videz omilila prvoten predlog Vlade. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je tudi na sprejeti amandma ocenila, da še vedno ostaja vprašanje skladnosti s 135. členom Ustave. V stranki SAB na to ne pristajamo, zato bomo danes zopet podprli skupni amandma opozicije za črtanje 24. člena. Ne razumemo, kako lahko kljub nasprotovanju stroke, mnenju Zakonodajno-pravne službe in ostalih deležnikov koalicija še vedno vztraja s to spremembo. Gre za očiten poseg v samostojnost državnih tožilcev, takšna sprememba je lahko sporna tudi z ustavnopravnega vidika. 3. člen Zakona o državnem tožilstvu določa, da so državni tožilci samostojni, pri svojem delu so vezani na Ustavo, zakon ter splošna načela mednarodnega prava in ratificirane mednarodne pogodbe. Zakon o državnem tožilstvu torej določa vsebinsko neodvisnost državnega tožilstva, kar pomeni, da ne sme nihče posegati v njihove odločitve v konkretnih zadevah. Že po veljavni zakonodaji ima vodja državnega tožilstva na voljo vzvode, ki mu omogočajo, da skrbi za enotno politiko pregona. Predvsem pa se na tem mestu odpre vprašanje odgovornosti za zakonit kazenski postopek. S takšno spremembo se namreč na vodjo državnega tožilstva prenaša odgovornost za sprejeto končno odločitev. Takšna rešitev pa bo tudi močno bremenila vodjo državnega tožilstva, kar bo negativno vplivalo na trajanje predkazenskih postopkov. Da bo lahko presodil pravilnost odločitve državnega tožilstva, bo moral temeljito proučiti celotno gradivo in dokumentacijo. V Poslanski skupini SAB takim rešitvam nasprotujemo. Če amandma za črtanje spornega 24. člena ne bo sprejet, zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Kolega Jurij Lep.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica z ekipo, kolegice in kolegi! Po predlogu zakona, ki vsebinsko sicer zasleduje tri pomembnejše cilje, bo državno tožilstvo pri svojem delu deležno nekaj izboljšav, te pa lahko bistveno pripomorejo k izboljšanju učinkovitosti državnega tožilstva. Prvo med tremi vsebinskimi sklopi sprememb je izboljšanje delovnopravne ureditve sodelovanja državnotožilskega osebja pri opravljanju nujnih procesnih dejanj, s čimer bodo realizirana priporočila Računskega sodišča v zvezi z beleženjem in izplačili dodatkov za pripravljenost in dežurstva. Nadalje se s predlogom implementira zakonodaja Evropske unije glede delovanja Agencije Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih postopkih. Tako je del predloga zakona namenjen novemu načinu postopka za imenovanje nacionalnega predstavnika, njegovega namestnika in pomočnika v Eurojustu. Na novo se določi njihov mandat in pravice, ki gredo imenovanim predstavnikom iz Republike Slovenije. Državno tožilstvo deluje kot samostojen, neodvisen državni organ, katerega glavna funkcija predstavlja odkrivanje kaznivih dejanj in pregon storilcev. Da lahko državni tožilci uspešno opravljajo svojo funkcijo, je potrebna ustrezna zakonodaja. Do tu se v tej dvorani vsi strinjamo. Ključno vprašanje pri današnjem predlogu pa se po mnenju nekaterih v tej dvorani vrti okoli dilem morebitnega vplivanja vodilnih tožilcev na odločitve posamično pristojnih tožilcev v zadevah, ki jih rešujejo. Pravno državo naj bi krnila tudi morebitna nevarnost vpliva politike na delo državnega tožilstva nove predlagane ureditve 169. člena tega predloga zakona, ki govori o učinkovitosti in enotnosti pregona. To je ocena, ki jo predlagatelji amandmaja za črtanje 24. člena podajajo v svoji obrazložitvi. V Poslanski skupini Desus novega 24. člena ne zaznavamo kot nevarnost, ki bi ogrozila vsebinsko samostojnost državnega tožilstva, pač pa kot korak v smeri večje učinkovitosti in enotnejše politike pregona. Po naši oceni je to zgolj nadgradnja že veljavne obveznosti posamičnega državnega tožilca po predložitvi osnutka akta svojemu neposrednemu vodji, torej vodji tožilcev. Glede na statistiko zavrženih zadev, ki jo razberemo v uvodu predlaganega zakonskega besedila, je smiselno, da se vloga nadrejenega tožilca poveča pri tistih hujših kaznivih dejanjih, pri katerih je predpisana višja zaporna kazen, v pregled akta o zavrženju zadeve pa se poleg vodje vključita še dva tožilca, kar po naši oceni pomeni, da je zagotovljena tako transparentnost kot neodvisnost presojanja v zvezi z utemeljenostjo pregona. Ministrstvo za pravosodje poleg visoke statistike zavrženih zadev ugotavlja tudi odstopanje po številu med posameznimi tožilstvi, zato je predlagani novi model tako imenovanega nadzora nad tožilci nujen korak k bolj enotni politiki pregona. Tudi Ustavno sodišče se je že razpisalo o problematiki nadzora nad delom državnih tožilstev, pri čemer v eni od svojih odločb ugotavlja, da notranji nadzor nad delom državnega tožilca zaradi zagotovitve enotnosti kazenskega pregona ter strokovne pravilnosti in učinkovitosti izvrševanja državnotožilske funkcije ni nedopusten ter da je državni tožilec dolžan upoštevati splošna navodila o politiki kazenskega pregona, ki jih pristojni organ oblikuje v skladu z zakonsko ureditvijo. V Poslanski skupini Desus zato ne vidimo razloga, da predlaganega zakona ne bi podprli. Kot dodaten argument očitku, da se nad državnimi tožilci vpeljuje nadzor ali politični vpliv, je dobrodošla še ena argumentacija Ustavnega sodišča, ki ugotavlja, da je državno tožilstvo sicer del izvršilne veje oblasti, vendar ne tak, ki bi ga v smislu političnih in strokovnih navodil v konkretnih zadevah lahko usmerjala vlada ali katerokoli ministrstvo. Zato v Poslanski skupini Desus menimo, da sprejetje zakona, zlasti kar se tiče 24. člena v taki obliki, kot ga vsebuje dopolnjen predlog zakona, nikakor ni škodljivo za neodvisno in samostojno delo državnih tožilcev. Je le vzvod za to, da bo delo učinkovitejše, postopek pregona pa kakovostno voden in utemeljeno zaključen v eni ali drugi smeri. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Jani Ivanuša.
Lep pozdrav prisotnim v dvorani, posebej še ministrici za pravosodje! Spoštovani, kot smo lahko do sedaj slišali v omenjenem predlogu, je za določene skupine sporen 24. člen. Državni zbor je zakonodajna veja oblasti. Slednja se mora odzvati na probleme, do katerih prihaja v praksi. Pri delovanju si mora prizadevati, da v državi ne prihaja do nemirov zaradi občutka krivic oziroma občutka, da ne živimo v pravni državi. Če pod črto strnemo, je dejstvo, da so si vsa državna tožilstva z načinom delovanja v preteklih letih spisala ta člen sama. Vsebina tega člena je tako odziv na dogajanje v praksi. Nerazumljiva je številka, v letu 2019, pozor, je bilo zavrženih 18 tisoč 423 kazenskih ovadb. Poslušajte, ta številka ni majhna, za to številko stojijo posamezniki, ljudje, ogromno ljudi, domnevni oškodovanci. Govorimo o nesorazmerno velikem številu zavrženih kazenskih ovadb. Državni tožilec se odloča o zavrženju kazenske ovadbe izključno na podlagi lastne presoje oziroma na podlagi tega, kar sam ocenjuje in vidi celotno zadevo. Vsak od nas pozna v medicinski stroki vizito oziroma konzilij, kjer se strokovnjaki med seboj posvetujejo, kako naprej s pacientom. Takšen način delovanja ni nikomur sporen. Gre za to, da se poskuša preko neke vrste kolegijskega organa v največji možni meri preprečiti človeško zmoto, pa kljub temu prihaja tudi do zmot. Sedaj, ko pa se želi nekaj podobnega uvesti pri državnih tožilcih, pa ves vik in krik. Iz podatkov izhaja, da je 40 % vseh zavrženih ovadb iz razloga, ker ni podanega dokaznega standarda – utemeljenega suma. Imamo policijo, ki je organ odkrivanja kaznivih dejanj, in državno tožilstvo, ki je organ pregona. Ta dva organa morata medsebojno sodelovati. Po drugi strani pa Zakon o kazenskem postopku nalaga dolžnost, da so vsi državni organi in organizacije z javnimi pooblastili dolžni naznaniti kazniva dejanja, za katere se storilec preganja po uradni dolžnosti. Po drugi strani pa posameznik lahko naznani kaznivo dejanje, za katero se storilec preganja po uradni dolžnosti. Torej zakon predvideva določene obveznosti, ki jih v nadaljevanju tudi sankcionira s tem, da je opustitev ovadbe kaznivega dejanja kaznivo dejanje. Kljub obveznostim, ki jih ima posameznik pod pretnjo kazenskega pregona, pa potem državni tožilec z lahkoto zavrže kazensko ovadbo. To ni prav. Posameznik je en sam, na drugi strani pa je cel aparat ljudi, ki so dolžni poskrbeti, da se zberejo vsi dokazi. Od ovaditelja ne moremo zahtevati, da bo sestavil ovadbo na način, da bi imel državni tožilec pred seboj vse na pladnju. Po našem mnenju bi lahko ljudje kot pravično dojemali pravno državo, če bi sodišče izreklo oprostilno sodbo; ne pa da že tožilec zavrže ovadbo in s tem konča postopek. Ljudje bi v tem primeru rekli – tožilec je začel postopek, ampak sodišče je odločilo, kakor pač je. Sodišče bi moralo biti tisto, ki vedno dokončno odloči o tem, ali je bilo storjeno kaznivo dejanje ali ne; in ne tožilec. Pri tem opozarjamo na to, da naj ljudje ovadbe vlagajo pri državnih organih oziroma tožilstvih in ne na policiji, kot je to bila običajna praksa. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Franc Breznik.
Spoštovana ministrica, spoštovani kolegice in kolegi! Zakon o državnem tožilstvu je bil od sprejetja do danes večkrat ustrezno parcialno noveliran, ni pa bil sistemsko usklajen. Njegovi posamezni instituti so bili potrebni nadgradnje, na kar je stroka opozarjala v skupnih poročilih o delu državnih tožilstev in v letnih poročilih. Delovna skupina, sestavljena iz predstavnikov Ministrstva za pravosodje, Vrhovnega državnega tožilstva Republike Slovenije, Državnotožilskega sveta in Društva državnih tožilcev Slovenije, je po preučitvi instituta Zakona o državnem tožilstvu in njegovih parcialnih novel na podlagi opravljene razprave o posameznih institutih izoblikovala strokovne ugotovitve, ki so pripeljale do naslednjih rešitev. Prvič; optimizacija postopkov imenovanj in napredovanj državnih tožilcev, drugič; določnejše ureditev razlogov za prenehanje državnotožilske funkcije, tretjič; krepitev samostojnosti in odgovornosti vodij državnih tožilstev za izvajanje nalog državnotožilske uprave, četrtič; celovitejša ureditev položaja pristojnosti organizacij in delovanje Državnotožilskega sveta, petič; nadgradnje posameznih določb oziroma institutov, predvsem uporaba jezika narodne skupnosti, odložitev oziroma prekinitev izvršitve odločbe, disciplinske kršitve, napredovanje v višji naziv po posameznem zakonu, pritožbeni kolegij, usposabljanje za vodstveno funkcijo, opravljanje izpita iz določb državnotožilskega reda, pravosodni nadzor, katalog pristojnosti Specializiranega državnega tožilstva in tako naprej, šestič; prožnejša ureditev vsebine letnega programa dela in statističnega poročanja poslovanja državnih tožilstev, sedmič; posodobitev varstva in obdelava osebnih podatkov, osmič; prenova poglavja o Posebnem oddelku, devetič; ureditev postopka pritožbe zoper delo policistov Posebnega oddelka. V dosedanjih obravnavah zakona je bila sporna, in kot pred mano izpostavljate, vsebina 24. člena vladnega predloga, ki amandmira 169. člen Zakona o državnem tožilstvu. Prvotni vladni predlog, ki je v zakonu, določa obveznosti predložitve osnutka akta v sopodpis vodji državnega tožilstva vselej pred odločitvijo državnega tožilca o zavrženju ovadbe za kaznivo dejanje, za katero je v zakonu predpisana kazen zapora za več kot tri leta. Z dopolnitvijo 169. člena bi moral državni tožilec pred odločitvijo o zavrženi ovadbi, kadar je razlog za zavrženje, da naznanjeno kaznivo dejanje ni kaznivo dejanje, za katero se storilec preganja po uradni dolžnosti, ali če ni podan utemeljen sum, da je osumljenec storil neznano kaznivo dejanje, predložiti osnutek tega akta na vpogled vodji državnega tožilstva. V primeru, če gre v zakonu za predpisano kazen za več kot osem let, pa se vodja državnega tožilstva posvetuje še z dvema državnima tožilcema o razlogih za zavrženje te ovadbe. V predlaganem členu se ohranja obveznost predložitve osnutka akta na vpogled vodji državnega tožilstva namesto sopodpisa akta predloga, sedaj vsebine, naslednji odstavek: »Državni tožilec lahko izda akt iz prvega in drugega odstavka tega člena šele potem, ko je vodja državnega tožilstva oziroma pooblaščena oseba s podpisom na osnutku označil, da ga je pregledal.« Zakaj je po mnenju Slovenske demokratske stranke in tudi predlagatelja pomembna sprememba 169. člena Zakona o državnem tožilstvu? Prvič, osnutek zavrženih ovadb je bil glede na opravljene analize izjemno visok. Mislim, da je ponekod celo čez 80 %. Prevzem pregona s strani zasebnika je zelo težaven, zanj pomeni precej visoke stroške in seveda tudi oseben angažma. Zaradi tako velikega števila zavrženj je bila pod vprašanjem učinkovitost in enotnost pregona, saj tudi niso vsa sodišča v enakih zadevah iz enakih razlogov v enakem obsegu zavračala kazenskih ovadb. Tu je prihajalo do velikih razhajanj v posameznih primerih. Tudi razlogi za zavrženje niso bili vedno pravilni, kar vse kaže na to, da je nujno potreben pravočasen in strokoven nadzor nad delom posameznih tožilcev v fazi, ko je še mogoče vplivati na odločitve tožilstva. To je pravzaprav in v bistvu edini način, da se stvari spravijo v red, da se tudi na osnovi podpisa vodje tožilstva ve, da je bil osnutek dan v pregled oziroma v drugo mnenje o vsebini, o utemeljenosti zavrženja pred samo odločitvijo. Zato je sprememba v predlagani vsebini nujno potrebna. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, tudi z vključenim amandmajem, bomo v Slovenski demokratski stranki podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Liste Marjana Šarca. Tina Heferle.
Hvala, predsednik, za besedo. Lep pozdrav vsem! Danes imamo pred seboj novelo zakona, ki bi morala biti več ali manj implementacijske narave. Prvotno je imela novela dva cilja. Prvi cilj je bil v pripravi izvedbenih določb uredbe za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah. Drugi cilj pa je bil implementirati popravljalne ukrepe, ki izhajajo iz revizijskega poročila Računskega sodišča. Torej bolj ali manj tehnični popravki zakona. Vendar pa, kot že premnogokrat do sedaj, smo tudi pri noveli Zakona o državnem tožilstvu priča že znanemu modusu operandi te vlade, ko v zakone, ki jim sicer po vsebini niti ne bi bilo treba nasprotovati, podtikajo sporne določbe, ki delajo zakon nesprejemljiv. To smo recimo doživeli še pri vsakem tako imenovanem koronapaketu do sedaj in temu smo priča tudi danes, ko se s to novelo poskuša občutno zmanjšati samostojnost, avtonomnost in neodvisnost državnih tožilcev pri njihovem delu. Pozabljate, da je državno tožilstvo ustavna kategorija in da je državni tožilec, tudi ko presoja, ali bo neko kazensko ovadbo zavrgel ali jo bo nadaljnje procesno kazensko preganjal, pri svojem delu vezan zgolj in samo na Ustavo, na zakone in na mednarodno ratificirane pogodbe. To je nek mednarodni pravni standard, nek minimum, zato da država postane in ostane pravna država in da se v tej pravni državi ognemo kakršnimkoli pritiskom na organe pregona. Takoj ko bomo dopustili, da bodo državni tožilci vsakokrat, ko se bodo odločali, da katero od kazenskih ovadb zavržejo, da bodo torej v teh primerih tožilci podvrženi obveznemu zakonskemu nadzoru in vsebinskemu vmešavanju v njihovo strokovno odločitev, takrat bomo dopustili, da se v delo tožilcev prikrade politika. In če ne verjamete našim opozorilom, enkrat za spremembo prisluhnite vsaj stroki. Na Odboru za pravosodje je bila stroka glede sprememb, ki govorijo o nadzoru tožilcev, zelo jasna in poenotena. Državnotožilski svet je recimo zavzel naslednje stališče, citiram: »Ostro nasprotujemo kakršnikoli ureditvi, ki na neki normativni ravni, bodisi neposredno bodisi posredno, kakorkoli vpliva na neodvisnost in samostojnost državnih tožilcev.« Konec citata. Naprej, Vrhovno državno tožilstvo je povedalo naslednje, citiram: »Ocenjujemo, da je predlog tudi v nasprotju z načeli vladavine prava ter mednarodnimi standardi o delovanju in položaju državnih tožilcev pri izvajanju funkcije pregona.« Konec citata. Sprašujem se, spoštovani kolegi in kolegice iz koalicije, kaj od povedanega vam ni razumljivo. V Poslanski skupini LMŠ nas pa sedaj res že pošteno skrbi, kam vodite to državo, s tem ko se požvižgate na celotno strokovno javnost, ki vam v en glas kriči isto sporočilo. Pri tej spremembi v delovanju državnega tožilstva ne gre za sistemsko nadgradnjo, kot to poskušate prikazati vi; pač pa gre za rušitev koncepta sistemske ureditve. Te novele zakona, ki, kot sem že na začetku omenila, bi morala biti bolj ali manj implementacijske narave, zaradi enega samega zelo spornega člena v Poslanski skupini LMŠ seveda ne bomo podprli. Bo pa novela zakona dobila naše glasove v primeru, če se slučajno zgodi nek mini čudež in v koaliciji podprete naš amandma, torej amandma opozicijskih poslanskih skupin, da se ta sporni člen briše. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov. Mag. Meira Hot.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Očitno je, da se ponovno, kot v zadnjem času že večkrat, pod krinko skrajšanega postopka v predlog novele zakona vriva določila, ki vsekakor niso manjše spremembe, ampak so konkretno tudi v tem primeru določila, ki rušijo pravno državo ter nevarno posegajo v samostojnost in neodvisnost pravosodnih organov. Res je, da novela Zakona o državnem tožilstvu po eni strani prinaša nujno potrebne uskladitve s pravom Evropske unije in upošteva tudi nekatera priporočila, ki jih je dalo Računsko sodišče, s čimer se vsekakor strinjamo. Pa vendar novela prinaša tudi take spremembe, ki jih Socialni demokrati nikakor ne moremo podpreti. Tako bo državni tožilec, če bo želel zavreči kazensko ovadbo za kaznivo dejanje, za katero je predpisana kazen zapora nad tremi leti, moral pred tem pridobiti sopodpis vodje državnega tožilstva; če pa bo želel zavreči ovadbo za kaznivo dejanje, za katerega je predpisana kazen osem ali več let zapora, pa se bo vodja tožilstva moral posvetovati še z dvema drugima tožilcema. Seveda je taka sprememba naletela na nemalo kritik. Čeprav je koalicija na Odboru za pravosodje zagovarjala to rešitev in jo utemeljevala z enotno politiko pregona, vložila pa je tudi koalicijski amandma, ki je sicer omejil ta sopodpis na tiste kazenske ovadbe, ki so zavržene zaradi razloga, ko tožilec oceni, da ni znakov kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti, in na tiste, ko ni podan utemeljen sum, da je bilo kaznivo dejanje storjeno, so kljub temu Zakonodajno-pravna služba, Državnotožilski svet in Vrhovno državno tožilstvo takemu predlogu na odboru odločno nasprotovali. Po našem mnenju je novela tega zakona vprašljiva z vidika ustavnosti, krši ustavne določbe o neodvisnosti in samostojnosti državnih tožilcev, ki opravljajo svoje naloge samostojno in morajo biti pri tem zavarovani pred zunanjimi pritiski. In ta sopodpis pomeni nedopusten vpliv na odločitve državnega tožilca v konkretni zadevi, saj bo vplival na to, ali bo tožilec odstopil od pregona ali ga bo nadaljeval. Tudi Ustavno sodišče je že zavzelo stališče, da mora biti odločitev o tem, ali bo na pristojno sodišče vložil kazensko obtožbo in kako jo bo zastopal, stvar državnega tožilca, ki zadevo obravnava. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je na odboru izpostavila, da se predlagana nova ureditev celo odmika od enotne politike pregona in da učinki te določbe zajemajo tako organizacijska kot tudi procesna vprašanja. Tudi Socialni demokrati se sprašujemo, kaj bo ta določba prinesla v praksi. Vodja tožilstva bo namreč moral, preden bo dal tak sopodpis, celotno zadevo oziroma spis tudi proučiti, kar pa vemo, da bo to seveda dodatno zavleklo postopek reševanja zadeve. Predlagana določba krši tudi mednarodno pravo, je v nasprotju z Rimsko listino in stališči Sodišča Evropske unije, po katerih je neodvisnost presoje eden od bistvenih elementov neodvisnosti pravosodja. Socialni demokrati opozarjamo, da je v prvi vrsti država tista, ki mora zagotavljati neodvisnost in nepristranskost pravosodnih organov, tako da postavi jasna in nedvoumna pravila, ki zagotavljajo to neodvisnost. Zato mora narediti vse, kar je v njeni moči, da krepi institut pravne države, krepi zaupanje ljudi v pravosodni sistem ter vzpostavi ustrezne in predvsem zakonite mehanizme nadzora nad pravosodnimi organi in njihovimi odločitvami. Opozicijske stranke smo zatorej predlagale amandma, ki predlaga črtanje zadevnega spornega člena. Če zadevni amandma ne bo doživel podpore na današnji seji, potem tudi zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra. Mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Ministrica, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Ker so bili s strani opozicijskih poslanskih skupin vloženi amandmaji zgolj k 24. členu novele zakona, je moč pričakovati, da bo danes opravljena razprava zgolj o spremembi 169. člena, ki ureja mehanizme nadzora za izvrševanje enotne politike pregona. Kljub temu želimo v Poslanski skupini SMC opozoriti, da predlog zakona predvideva prilagoditev veljavnih določb Uredbi o Agenciji Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah. Eurojust je bil ustanovljen za okrepitev boja proti hudim oblikam čezmejne kriminalitete in organiziranega kriminala. Države članice v skladu s svojim pravnim sistemom vanj začasno imenujejo enega predstavnika, ki delo opravlja na sedežu organizacije. Pomagata mu namestnik in pomočnik. Predvidene so tiste spremembe, ki pomenijo izvajanje uredb. Predvidena je tudi realizacija priporočila Računskega sodišča o določitvi zakonske podlage za delovnopravno ureditev o sodelovanju državnotožilskega osebja pri opravljanju nujnih procesnih dejanj ter o izvajanju in evidentiranju pripravljenosti in dežurstva državnega tožilstva in državnotožilskega osebja. Kot že omenjeno, pa se bo razprava žal vrtela zgolj o spremembah 169. člena in o očitkih o domnevnem poseganju v samostojnost državnih tožilcev pri kazenskem pregonu. V zvezi s tem velja opozoriti, da slednja sprememba ne predstavlja nikakršne novosti, saj je že zakon iz leta 2011 uvedel institut vpogleda, v katerem naj bi se zagotavljala učinkovita in enotna politika pregona. Pa tudi takrat slednja ni bila novost, ampak se je v zakonskem besedilu zgolj konkretiziralo določbe nekdanjega državnotožilskega reda iz leta 2004, ki je določal, da je državni tožilec akt lahko izdal, vložil oziroma izvršil šele potem, ko je vodja s podpisom na osnutku v dnevniku označil, da je osnutek pregledal. Ker pa se je v praksi pokazalo, da ureditev ni bila izvajana na način, kot je bila oblikovana ob sprejetju zakona, se ta določba konkretizira, in sicer na način, da se sledi že leta 2017 sprejeti politiki pregona državnega tožilstva Republike Slovenije. Predlagana rešitev je namenjena zgolj izenačevanju in enotnosti pregona. Glede samostojnosti državnih tožilcev v povezavi s 135. členom Ustave velja opozoriti na 3. člen Zakona o državnem tožilstvu, ki govori o samostojnosti državnih tožilcev. Še naprej bo veljalo tako kot doslej, če bo vodja državnega tožilstva menil, da so v aktu pristojnega državnega tožilca pomanjkljivosti in nerazumljivosti, le-ta ne bo šel naprej, ampak bo pristojnemu državnemu tožilcu vodja predlagal, da ga popravi. Prav tako mu bo predlagal način priprave akta. Če se pristojni državni tožilec ne bo strinjal, da dokument dopolni oziroma popravi, in če bo vodja državnega tožilstva menil, da se ne more strinjati s predlogom akta, bo vodja državnega tožilstva opravil prevzem zadeve od pristojnega državnega tožilca. Vsem kritikom in dvomljivcem, ki bodo kljub predstavljenim argumentom še naprej trdili, da predlagane rešitve predstavljajo poseg v samostojnost, pa želimo citirati naslednje stališče. Posvetovalni svet evropskih tožilcev v 31. točki tega mnenja iz leta 2018 pravi: »Notranja neodvisnost in samostojnost ne pomeni, da lahko vsak tožilec počne vse, lahko je del hierarhičnega sistema, katerega naloga je jasno in brez predsodkov glede neodvisnosti zagotoviti ustrezno delovanje tožilstva kot celote in koherenco kazenskega pregona.« In tako naprej. Tudi v naslednjih točkah omenjeni svet jasno zastopa stališče, da vodja ima pravico v posameznih zadevah dati tudi navodila. Vsa notranja navodila v okviru tožilstva morajo biti pisna, transparentna in strmeti k iskanju resnice ter ustreznega delovanja pravosodja. Na podlagi navedenih argumentov v Poslanski skupini SMC predlog zakona podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 28. septembra 2020. V razpravo dajem 24. člen ter amandma poslanskih skupin Levica, LMŠ, SAB in SD. Želi kdo razpravljati? Kolegica Tina Heferle, imate besedo.
Hvala lepa. Kot sem že povedala v stališču, ta zakon skriva en zelo škodljiv člen za samostojnost službe državnega tožilstva, pa bom utemeljila, zakaj. V vseh stališčih, pozorno sem jih poslušala, predvsem koalicijskih strank, ker sem res želela razumeti, čemu ta sprememba, ki jo sedaj uvajate, ker vsi v en glas, vključno z ministrico, poudarjate, da že zdajšnja zakonska ureditev, se pravi Zakon o državnem tožilstvu, omogoča nek nadzor nad delom državnega tožilstva. Poznamo institut prevzema zadeve, poznamo institut, ki je določen v 169. členu tega zakona, kjer je omogočen pregled akta po izbiri oziroma presoji višjega državnega tožilca in tako naprej. V zadnjem stališču smo lahko lepo slišali, 3. člen Zakona o državnem tožilstvu govori o samostojnosti državnega tožilca. Jaz bi citirala stališče Ustavnega sodišča v eni izmed njegovih sodb in gre takole, citiram: »Ustavno sodišče Republike Slovenije meni, da bi bila ureditev, ki državnemu tožilcu sicer ne bi nalagala pravne dolžnosti, da ravna po željah ali navodilih drugih oseb, bi pa omogočala, da se na državnega tožilca nedopustno vpliva ali se nad njim izvaja nedopusten pritisk, naj v posamični zadevi ravna na določen način, je v neskladju s prvim odstavkom 135. člena Ustave Republike Slovenije.« Ta vpliv, ki ga vi danes skušate uzakoniti, je po mojem mnenju seveda neposreden vpliv. Ima tudi neke posredne učinke točno ta zakonska dikcija. Nalaganje dolžnosti državnemu tožilcu. Videli smo, Ustavno sodišče je jasno – to je nedopustno. Državni tožilec mora biti pri svojem delu avtonomen, seveda strokoven ter vezan na vsa pravna načela in zakone, Ustavo in tako naprej. Pa vendar se mora pri svojih odločitvah odločati avtonomno, samostojno in neodvisno. In tukaj mislim neodvisno predvsem od kakršnihkoli posrednih ali neposrednih pritiskov zunanjega sveta. Če pogledamo ta sopodpis oziroma sedaj omiljen nujen vpogled oziroma parafo na točno določen akt, torej akt o zavrženju ovadbe. Lahko smo slišali, ko bo državni tožilec v zadevah, ki bodo obravnavale ta hujša kazniva dejanja, presodil, da zadeva pa ni tako zelo nesporna ali pa da ni tako močna po dokazih in tako naprej, in se bo odločal, da kazensko ovadbo zavrže, bo moral akt o zavrženju dati v nek pregled višjemu državnemu tožilcu. Se pravi, to v praksi bo pomenilo tako, on bo naredil sklep, da se kazenska ovadba zavrže, bo dal v presojo in potem bo čakal. Čakal bo na parafo na aktu in brez te parafe državni tožilec ne bo mogel, smel zavreči kazenske ovadbe. Zakon je v členu zelo nejasen. In v tej predvideni novi ureditvi je zelo nejasen. Ne določa niti recimo roka, v katerem mora državni tožilec dobiti sploh nazaj ta akt o zavrženju, ne predvideva rešitve za situacijo, kaj se zgodi, ko tega akta enostavno ne dobi oziroma dobi kazensko ovadbo, sklep o zavržbi kazenske ovadbe nazaj brez te parafe. Ali potem lahko zavrže kazensko ovadbo; ali mora preko oziroma v nasprotju s svojo strokovno presojo nadaljevati kazenski pregon, za katerega je ocenil, da zanj niso izpolnjeni pogoji? Skratka, številne nedorečene stvari v tej ureditvi, v tem enem samem členu, ki odpira tako zelo velik prostor za neke manipulacije pa za ustvarjanje pritiskov, takšnih in drugačnih, če želite – tudi političnih pritiskov. Morda samo za nek uvid, kako poteka v tem delu kazenskega pregona delo tožilca, ko dobi kazensko ovadbo pred sabo, potem skupaj s policijo vodi, usmerja preiskovalna dejanja, ki so včasih, predvsem v teh velikih kazenskih zadevah, kot jih vi urejate, zelo zakomplicirana, zelo težka, zelo zahtevna tako po strokovni plasti kot po formalni plati. Treba je biti pozoren na vsako malenkost, da ti potem neko preiskovalno dejanje ne pade v vodo zaradi nekih procesnih napak. In potem ko to vse skupaj tožilec pa policija končajo in spravijo skupaj nek skupek dokazov, ki so jih zbrali, jih tožilec potem pretehta, strokovno, pravno, dejansko; šele nato sprejme odločitev, ali bo kazenski pregon nadaljeval, ali bo kazensko ovadbo zavrgel. In hočem poudariti, da je tu cel proces pred tem, ko se tožilec o tem odloča, o zavrženju kazenske ovadbe. In zdaj pričakovati, da po tej ureditvi, kot jo vi predlagate, da bo tožilec ta sklep o zavrženju kazenske ovadbe enostavno dal kot list papirja v presojo nadrejenemu, niti jasno ne definirate, ali bo zdaj ta nadrejeni pregledal samo sklep o zavrženju kazenske ovadbe, pregledal razloge, ki jih tožilec navaja pri tem, se pravi en list. Ali bo ta nadzor vendarle, če želite, da bi bil učinkovit, tako kot vi govorite, da bo, ali bo ta nadzor izgledal tako, da bo ta nadzornik, ki bo izvajal nadzor, ali pa dva tožilca, da bo vzel spis, ki je včasih v teh najhujših kaznivih dejanjih obširen, tudi po več sto oziroma tisoč strani; in zdaj pričakujete, da bo en tožilec ali pa dva, celo dva, ta obširen spis tako dobro, tako strokovno, temeljito in podrobno naštudiral, kot ga je naštudiral tožilec, ki je v času preiskave, v času predkazenskega postopka sodeloval dejansko v tem postopku, to se meni zdi malo iluzorno. Prvič iluzorno iz razloga, ker vemo, da vsa preiskovalna dejanja, tudi zaslišanja se opravljajo, imajo nek človeški faktor. Tožilec, ki spremlja ves čas in usmerja delo policije, ta človeški faktor zaznava. Nekdo, ki bo pa primoran ocenjevati neko kazensko zadevo samo na podlagi stanja spisa, pa tega človeškega faktorja ne bo zaznal. Verjetno, po vsej verjetnosti mu bo izpadla tudi kakšna ostala podrobnost, bolj pomembna, manj pomembna, tukaj ne bi rada špekulirala, ampak iluzorno je pričakovati, da bo ta nadzor, kot ga vi zdaj želite uzakoniti, enako kvaliteten in enako strokoven. Oziroma da sploh bo kvaliteten in strokoven, če vemo, da so sodni spisi oziroma tožilski spisi pri tovrstnih kaznivih dejanjih, kjer gre za hujša kazniva dejanja, zelo zelo obširni. Druga stvar, drugi vidik tega je tudi, toliko govorite, govorimo o tem, da so sodni zaostanki, da zadeve prepočasi tečejo, da se soočamo s staranjem kaznivih dejanj in tako naprej. Tukaj se bo delo ne samo podvajalo, potrojilo se bo. Ne vidim smisla, če že pustimo ob strani, da je takšna ureditev, kot jo vi predlagate, nedopustna z vidika avtonomnosti in samostojnosti državnega tožilca, če pustimo to ob strani, pa se bom kasneje še malo vrnila k temu, je takšna ureditev, kot jo vi predlagate, tudi absurdna z vidika dela. Podvajate, potrojite obveznost državnega tožilca, ki mora pregledovati spis za kolegom; pa vemo, da so načeloma vsi, ne načeloma, vsi tožilci so vezani k Ustavi, k zakonu, pravnim standardom in tako naprej, kot smo že slišali danes. Slepiti se, da ta zaznamek ali pa parafa na aktu o zavrženju kazenske ovadbe ni vsaj posreden pritisk, je tudi malce nespretno. V praksi bo to tako izgledalo: tožilec bo imel pred sabo primer, za katerega bo kolebal, ali naj ga nadalje procesno obravnava ali ne, pa se bo bal, da bo pred svojim nadrejenim izpadel ne vem kakšen; in bo rekel – ah, pa dajmo to čez, za vsak slučaj, saj je vseeno, bomo pa pač med sodnim postopkom potem videli, ali zadeva pije vodo ali ne. Pa to tako ne gre. S tem bomo spuščali neke kazenske zadeve na sodišča, ki ne bodo dodelane, ki ne bodo strokovno podkrepljene s primernimi materialnimi dokazi, samo zato da se bo tožilec, ki je do takrat sodeloval v kazenskem postopku, ognil temu, da bo prišel šef in bo rekel – glej, tukaj pa nimaš parafe, ali nadaljuj s postopkom mimo svojih strokovnih prepričanj ali pa ne vem, kaj bo. Tudi za to niste predvideli neke posledice, če ni te parafe. Vi utemeljujete to novo ureditev s tem, da bo to še neka dodatna, močnejša varovalka v nekem kazenskem postopku in da boste okrepil to sodelovanje. Jaz mislim, da sem dovolj jasno povedala, na kakšen način bo izgledal ta pritisk, s katerim bo soočen tožilec ob vsakokratnem soočanju s tem, ko bo imel pred sabo primer, za katerega ne bo tako zelo prepričan ali pa sploh ne, ko se bo odločal, da zavrže kazensko ovadbo. To je pritisk in to je tisti nedovoljen pritisk, na katerega opozarja Ustavno sodišče v svojih odločbah. In to je tisti pritisk, ki ruši avtonomijo tožilca, ki ruši samostojnost in neodvisnost tožilca, za katero pa vemo, da je nujni, minimalni pogoj za to, da imamo preiskovalne organe, ki so neodvisni od česarkoli, predvsem pa od političnih pritiskov. Nek izgovor, da imamo v zadnjem času ne vem kako visoko številko zavrženja kazenskih ovadb, s to številko, spoštovani gospe in gospodje, manipulirate. Pri tej številki ne poveste, da gre za 42 % zavrženja kazenskih ovadb zaradi nepodanega suma, to je že res, ampak ne poveste, da v teh 42 %, lahko je kakšen več, kakšen manj, v teh 42 % gre večinoma za kazniva dejanja nižje stopnje, se pravi za tista lažja kazniva dejanja; in pri teh kazenskih ovadbah, ki so zavržene, gre za razmerje 1 : 8. To razmerje predstavlja, da eno kazensko ovadbo poda policija, 8 kazenskih ovadb podajo oškodovanci. In prej smo lepo slišali, oškodovanci nimajo pravnega znanja, da bi ocenil, ali je zdaj neko dejanje pa res kaznivo dejanje, izpolnjuje vse kazenske znake kaznivega dejanja, ali ne. Oni pač napišejo oziroma podajo kazensko ovadbo in potem se mora odločiti državni organ, tožilec. In tožilec je tisti, ki se edini strokovno odloča in ima znanje za to, da se strokovno odloči. In zdaj govoriti, da se z zavrženjem kazenskih ovadb konča postopek, to je druga manipulacija. Vsi vemo, da se kazenski postopek ne konča z zavrženjem kazenske ovadbe. Še vedno je mogoč pregon, morda celo taisti tožilec čez čas, ko dogna nove dokaze, ponovno odpre taisti kazenski primer. Govoriti, da se vse pa kar konča s tem, ko se zavrže kazenska ovadba, je malce zavajajoče. Kaznivo dejanje ne zastara takrat, ko se zavrže kazenska ovadba. In tu opirati svoje razloge za sprejetje takšne spremembe, kot jo danes predlagate, na te razloge, ki sem jih ravnokar omenila, je po mojem mnenju – pa ne samo po mojem mnenju, tudi po mnenju Državnotožilskega sveta pa Vrhovnega državnega tožilstva – nestrokovno. Vi s tem, ko uzakonjate obvezen nadzor nad delom tožilca v samo nekaterih primerih, samo takrat, ko se bo tožilec odločal, ali zavrže kazensko ovadbo ali ne, se pravi, da že tukaj je pritisk; vi s tem nadzorom enostavno rušite cel sistem, ki ga imamo vzpostavljenega za delo državnih tožilcev. In enačiti neka splošna pravila za usmerjanje dela tožilca za naprej –vemo, da vodje državnih tožilcev imajo po zakonu to pristojnost in dolžnost, to je njihovo delo –, enačiti to vplivanje ali pa tovrsten nadzor s tem nadzorom, kot ga vi danes želite uzakoniti, z nadzorom v konkretni stvari, to pa sta dve različni situaciji. S tem, kar vi danes želite uzakoniti, boste posegali v točno določene primere in posegali boste vsebinsko. Koliko bo sedaj vsebinska presoja kakovostna ali ne, sem že prej poskušala pokazati, koliko bo to kvaliteten in strokoven pregled tovrstnih spisov ali pa tovrstnih odločitev za pregon kaznivega dejanja. Še nekaj. Ministrica je prej rekla, da bodo tožilci kljub temu zakonskemu obveznemu nadzoru obdržali svojo samostojnost in avtonomnost s tem, ko bodo lahko uveljavljali pravno sredstvo, ki ga imajo pri Državnotožilskem svetu. To ni ta avtonomnost in samostojnost, o kateri govori Ustavno sodišče in o kateri govorijo vsi mednarodnopravni standardi in o katerih govori tudi Zakon o državnem tožilstvu. To ni ta avtonomnost. To, da bo tožilec lahko podal neko pravno sredstvo pri Državnotožilskem svetu, to je zgolj metanje peska v oči. S tem se ne ognete oziroma s tem ne preprečujete tistega nedopustnega vpliva na delo državnega tožilca, ki ga sedaj s to novelo poskušate uzakoniti. Da ne bom predolga, mislim, da sem prikazala to zadevo tako, da je vsakemu, tudi pravnemu laiku, jasno, da s tem, ko bomo bdeli nad državnim tožilcem, s tem, ko bomo bdeli nad vsemi njegovimi odločitvami, ki jih bo sprejemal v zvezi z zavrženjem kazenskih ovadb, s tem dejansko ustvarjate posredni in tudi neposredni vpliv na delo tožilca ter s tem rušite strokovnost in samostojnost državnih tožilcev.
Hvala lepa. Ker opažam željo po razpravi, prožim prijavo na listo. Prvi ima besedo mag. Dejan Kaloh.
Predsednik, hvala lepa za dano besedo. Jaz bom občutno krajši, kot je bila gospa Heferle. Želel bi zgolj podčrtati poante, ki jih prinaša novela ZDT-1D. Pri razpravi o amandmaju, vloženem s strani opozicije, pa je treba vendar povedati, da se nič ne skriva, nič se ne podtika, vse je jasno in določno; je pa res, da je včasih treba vložiti še kakšen dodaten aktualen napor, pogledati, kam zakon še dodatno napotuje pri tej določnosti, eksaktnosti. Pri tem bi opozicijski poslanci ugotovili, da zelo podrobno to evidentiranje in poslovanje v zvezi s tem 24. členom predloga zakona napotuje na Državnotožilski red, kjer mislim, da določbi 89. in 90. člena dovolj dobro to zadevo tudi opredeljujeta. Na odboru smo ta naš koalicijski amandma k 24. členu Predloga zakona o državnem tožilstvu zgolj uredili, kot je bilo danes večkrat rečeno, nadgradili v odnosu do tega splošnega navodila, ki ga predstojnik oziroma vodja državnega tožilstva daje. Krepi se vloga in tudi odgovornost predstojnikov državnih tožilstev, kar je zelo v redu in potrebno. Cilj predloga, tako pod črto, če ga strnem v enem stavku, je, da je poenotenje državnih tožilstev in hkrati tudi ohranjanje vloge vodje tožilstva pri organizacijskem in operativnem usklajevanju ter zagotavljanje enotnosti kazenskega pregona ta skupini imenovalec tega našega truda pri vloženem amandmaju, ki je bil na odboru tudi potrjen. Danes se je spet, milo rečeno, zavajalo, da se zdaj izgublja samostojnost pa neodvisnost. To enostavno ni res. Državni tožilec je samostojen in neodvisen. Tudi ko se bo ta novela uzakonila, bo on še vedno ostal gospodar, kot radi rečemo v pravniškem žargonu, postopka pri preganjanju storilcev kaznivih dejanj. Je pa res, da ta nadgradnja, predvidena s tem predlogom zakona, v prakso resda prinaša to obligatornost, se pravi to obvezo državnega tožilstva, ki se nanaša na primere zavrženja kazenskih ovadb. Tako je prav, to je potrebno. Kako bo to v praksi izgledalo? Državni tožilec bo pred samim zavrženjem ovadbe za kazniva dejanja, za katera se predpisuje kazen zapora več kot tri leta, ta osnutek predložil svojemu šefu, če rečem po domače, predstojniku državnega tožilstva, in bo njegov šef s parafo označil, da je to zavrženje tudi sam pregledal, seveda z nekega strokovnega stališča. Mislim, da ta odločitev državnega tožilca, da se zavrže neka ovadba, mora biti na kaki instanci še dodatno pretehtana, ker gre vendarle za kazniva dejanja, ki niso v Kazenskem zakoniku opredeljena z zapornimi kaznimi treh let oziroma osem let, kjer se bo pa moral tudi vodja državnega tožilstva posvetovati še z dvema državnima tožilcema. In mislim, da bo takšna presoja potem res imela tisto težo, ki jo mi kot zakonodajalec tudi pričakujemo. Koalicijski amandma, da bi se črtal 24. člen, je, milo rečeno, smešen, ker, kot povedano, cilj sledi ravno temu, da se bo organizacija in operativno usklajevanje zgolj poenotilo. In mislim, da s to novelo gremo k temu, povedano v žargonu, da se temu tožilcu, ki je v okviru zakona zavrgel ovadbo, na nek način pomaga, da je pri kaznivih dejanjih, ki so bila omenjena, vseeno vodja državnega tožilstva tisti, s parafo katerega bosta skupaj potrdila ta predlog osnutka za zavrženje ovadbe. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Breznik.
Najlepša hvala. Oglašam se v zvezi s predlogom zakona o državnem tožilstvu. Že danes sem navedel vsaj 9 točk, zaradi česar je potrebna novela tega zakona. Govoril sem o tistih zadevah, ki so problematične zaradi tega, ker je bil Zakon o državnem tožilstvu večkrat parcialno noveliran, ni pa bil nikoli sistemsko usklajen. V Državnem zboru smo večkrat imeli, da bi nekdo nekaj podprl, ampak iščemo sistemske rešitve, to sem poslušal leta in leta. Sedaj rešujemo prvič optimizacijo postopkov imenovanj in napredovanj državnih tožilcev, torej razloge za prenehanje državnotožilske funkcije, torej predvsem določnejše ureditve, predvsem krepitev samostojnosti in odgovornosti vodij državnih tožilcev za izvajanje nalog državnotožilske uprave. Tukaj lahko povem, da po vsej verjetnosti nekdo, ki je vodja državnega tožilstva, ima več izkušenj, ima več strokovnega znanja, zaradi tega je tudi vodja nekega; ali je to v različnih službah ali je to tudi v tožilski službi. Novela govori o celovitejši ureditvi položaja in pristojnosti organizacij ter delovanja Državnotožilskega sveta. Tisto, kar je danes na žalost glavna tema, čeprav je ministrica za pravosodje želela širiti razpravo in je nekako poudarila, da ni treba, da se vse vrti okoli 24. člena vladnega predloga, ki amandmira 169. člen Zakona o državnem tožilstvu, pa naj povem naslednje. To, kar je predlagala predvsem opozicija, torej amandma poslanskih skupin Levica, LMŠ, SAB in SD s 15. septembra, govori o tem, da je državni tožilec nezmotljiva oseba, da je tako imenovani superman, izhaja iz tega, da ta država ne potrebuje zavor in ravnovesja. In da tako kot v drugih poklicih, poklicnih skupinah, tudi pri sodnikih imamo stopenjsko sojenje, ugotavljamo, da ta posameznik ni in ne more biti nezmotljiv, to nima veze in ne izključuje njegove samostojnosti. Tako kot se izkušen zdravnik posvetuje s svojimi kolegi na konziliju o tem, kako bodo zdravili nekega bolnika; tako se tudi v posebnih primerih, ne govorimo o vseh zadevah, ampak govorimo o zadevah, kjer je predpisana kazen več kot 3 leta zapora, če pa je kazen več kot 8 let zapora, pa se vodja državnega tožilstva posvetuje še z dvema državnima tožilcema o razlogih za zavržene ovadbe. V čem je tu problem, spoštovani kolegi in kolegice? V čem je tu problem? Jaz ga ne vidim. Vidim pa problem, odkar smo se osamosvojili, da državni tožilci niso znali spisati resnih kazenskih ovadb o lastninski zakonodaji. Spomnimo se lastninjenja v samostojni Sloveniji, kdo nam je ukradel državo in tako naprej; vse te floskule, ki se širijo. Zdaj rešujemo zadeve, da se to več ne ponavlja. Pa smo imeli prvi rop slovenskih bank pa smo imeli drugi rop slovenskih bank. V tistem večjem drugem ropu, bilo je še več manjših ropov, govorim o tistem drugem, mislim, da smo kazensko speljali en postopek zoper enega bankirja ali dva, to je vse. Spomnimo se na korupcijo, kjer ugotavlja tudi KPK, da je najbolj pogosta ravno v energetiki, da je izredno pogosta v gradbeništvu; in spomnimo se, koliko takih zadev, koliko posameznikov v tej državi je prišlo pred roko sodišča. Že tisto, kar so dali v predal ali kar so naredili številne strokovne napake tudi državni tožilci, torej ni prišlo niti pred sodno vejo oblasti. Tu je ta problem. Sam vidim, da gre tu za eno logično rešitev, ki ne posega v samostojnost. Državni tožilec je še vedno samostojen, gre pa samo za tiste razvpite primere, kje so zagrožene večje zaporne kazni. In na ta sopodpis, ko se zadeva zavrže, se bo podpisal v prvem primeru vodja državnega tožilstva; v primeru, ko gre pa za večji primer, kot sem povedal, za 8 let, pa se ta vodja državnega tožilstva posvetuje še z dvema državnima tožilcema. V številnih poklicnih skupinah obstajajo točno take rešitve in ne poznam zdravnika, ki bi rekel, da to meče luč na njegovo nesamostojnost. V bistvu celo v vsaki poklicni skupini bi se tisti, ki ima neko zdravo samokritiko, s tem najbolj strinjal. Bi rekel, da s tem se učimo. Kot je rekel pred mano kolega mag. Kaloh, predvsem se poenotijo med sodnimi tožilci nekatere zadeve. V sodni veji oblasti govorimo o poenoteni sodni praksi, tu pa tudi lahko govorimo o poenotenju nekaterih zadev, ki se lahko potem zavračajo. Če bi še bolj podrobno pogledali tisti odstotek zavrženja ovadb, z velikim zanimanjem sem to pogledal, predvsem na analize lahko ugotovimo , da največkrat se tudi v Ljubljani ravno te velike zadeve zavržejo. Zelo različna je tudi ta praksa zavrženih zadev. Čeprav se strinjam tudi s kolegico Heferle, ki je prej govorila, da gre dostikrat tudi za neke minorne zadeve. Tudi tu se lahko strinjam, ampak največkrat pri minornih zadevah gre tudi za zagrožene kazni, kjer je manj kot tri leta zapora; v to novelo, v ta amandma, ki smo jo takrat v koaliciji sprejeli, ne posega. Še vedno pri minornih zadevah državni tožilec ne potrebuje sopodpisa, torej ne bo potreboval sopodpisa, če bo ta novela potrjena danes. In mislim, da zadeva v praksi lahko zaživi. Če bi nekako zaključil svoj del razprave, bi rekel, nekoč je zraven mene sedel kolega prof. dr. Gorenak, ki je takrat glede te pomanjkljive zakonodaje s področja državnega tožilstva nekoč dejal, danad tožilcem je lahko samo modro nebo. Od danes naprej, če bo to izglasovano, nad tožilcem več ne bo samo modro nebo, bodo še njegovi poklicni kolegi. Po vsej verjetnosti za nekoga, ki ima naziv vodja tožilcev, pomeni, da je bolj strokoven, da ima več izkušenj. V tem poenotenju tudi zavrženih kazenskih ovadb lahko tudi tu nastopi neka praksa, ki bo na dolgi rok pripeljala do hitrih in učinkovitih tožilskih odločitev; in po eni strani pa celo vrsto hudih kaznivih dejanj, predvsem odmevnih kaznivih dejanj, ki so bila tudi tarča javnih debat, največkrat javnega kritiziranja, tudi tožilcev in predvsem sodnikov, nekako zavrže. S to zakonsko rešitvijo vidim na koncu tudi večje zaupanje med državo in tožilcem. V tisti zadevi, ki bo zavržena, kjer se bo podpisal predstojnik ali pa v tistih najhujših primerih še dva državna tožilca, lahko rečemo, da je šlo za še enkratni pregled zadeve. Zadeva, ki bo zavržena s strani več sopodpisnikov, ima neko večjo legaliteto in uživa neko večjo legaliteto tudi v družbi, nenazadnje pa tudi v tožilski stroki. Toliko z moje strani. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler.
Hvala lepa. Spoštovani! Razprava tako prej vodij poslanskih skupin k spremembi Zakona o tožilstvu kot sedanja razprava kaže, da je ključna pozornost usmerjena v spremembo 169. člena. Dejstvo je, da so v materialih, ki so bili predloženi, Ustavno sodišče je izpostavilo v svoji odločbi leta 2013, da prvi odstavek 135. člena Ustave Republike Slovenije vsebuje načelo funkcionalne samostojnosti državnih tožilcev in da je sprememba tega člena očitno v nasprotju s tem. Podobno oceno je podala tudi Zakonodajno-pravna služba in tudi Vrhovno državno tožilstvo k aktualnim predlogom sprememb Zakona o tožilstvu. Te stvari zaenkrat v razpravi niso bile ovržene niti s strani predlagatelja, ko je bil prej s strani ministrice za pravosodje podan uvod, niti zdajle, ko nas že nekaj poslancev vladne koalicije prepričuje, da so nameni pošteni, pozitivni, da naj bi se dosegli določeni rezultati. Stvar je taka, da očitno gre, kot sem rekel, za nedovoljen pritisk na tožilce skozi spremembo tega zakona in napad na neodvisnost preiskovalnih organov. In da gre bolj ko ne za strokovno in politično motiviran predlog. Z amandmajem koalicijskih poslanskih skupin so predlagatelji poskušali na en bolj navidezen način omiliti prvotni vladni predlog zakona, ki je določal, kot je bilo prej že povedano, obveznost predložitve osnutka akta v podpis oziroma sopodpis vodij državnega tožilstva vselej pred odločitvijo državnega tožilca o zavrženju ovadbe za kaznivo dejanje, za katerega je v zakonu predpisana kazen zapora več kot 3 leta. Z dopolnitvijo 169. člena Zakona o državnem tožilstvu bi moral ta državni tožilec pred odločitvijo o zavrženju ovadbe, kadar je razlog za zavrženje, predložiti osnutek tega akta na vpogled vodji državnega tožilstva. V primeru, če gre za v zakonu predpisano kazen več kot 8 let, pa se vodja državnega tožilstva, ki mu je ta zadeva predložena, posvetuje potem z dvema državnima tožilcema o razlogih za zavrženje. V predlaganem členu se ohranja, zdaj ko je spremenjen, torej v novopripravljeni zadevi, obveznost predložitve osnutka akta na vpogled vodji državnega tožilstva, samo da se namesto sopodpisa zadeva signira. To določa odstavek: »Državni tožilec lahko izda akt iz prvega in drugega odstavka tega člena šele potem, ko je vodja državnega tožilstva oziroma pooblaščena oseba s podpisom na osnutku označil, da ga je pogledal.« Gre za praktično isto zadevo, kot je bila predpisana v predhodnem amandmaju, ki se je spremenil. In takšen predlagan člen se v bistvu ne razlikuje od prejšnjega, kot sem že rekel. Še vedno je tu element obveznosti – dati akt vodji državnega tožilstva v vpogled ter ob tem pridobiti tudi njegov podpis o opravljenem pregledu tega osnutka akta, ki de facto pomeni strinjanje vodje državnega tožilstva. Brez pisnega dokaza o pregledu akta državni tožilec ne sme sprejeti odločitve niti o zavrženju ovadbe niti o nadaljevanju kazenskega postopka. Razlogi so tako večinoma enaki, kot so razlogi proti uvedbi sopodpisa državnega tožilca in vodje državnega tožilstva. Tudi v tem primeru gre za omejitev samostojnosti državnih tožilcev. Predlog ne dosega ciljev – in to je bistveno –, ki so določeni v predlogu, in sicer večje učinkovitosti in enotnosti pregona. Poleg tega pa tudi pomeni bistveno omejevanje avtonomije dela državnega tožilca, saj v določenih primerih zahteva soglasje vodje državnega tožilstva. To so danes praktično izpostavile vse stranke, predstavniki vseh strank, ki se s predlagano spremembo ne strinjajo. In predlagana ureditev neposredno in tudi posredno lahko vpliva na neodvisnost in tudi samostojnost državnih tožilcev, hkrati pa je vprašljiva z ustavnopravnega vidika in v nasprotju z mednarodnimi standardi o položaju in delovanju državnih tožilcev pri izvajanju funkcij pregona kaznivih dejanj. Samostojnost državnih tožilcev je jamstvo za pošteno, nepristransko in učinkovito sodstvo, ki varuje javne in zasebne interese vpletenih oseb. Državni tožilci morajo biti pri sprejemanju odločitev avtonomni in izvajati svoje dolžnosti brez zunanjih pritiskov, brez tega, da te pokliče na zagovor predsednik Vlade, oziroma vmešavanj ob upoštevanju načela delitve oblasti ter odgovornosti; kar je predsednik Vlade napovedal, ko je od generalnega državnega tožilca zahteval pregon protestnikov, ki so nosili napise z jasno vsebinsko pomenskostjo. In že iz uvodnih določb Zakona o državnem tožilstvu izhaja, da je položaj državnega tožilca podoben sodniku, kar državnemu tožilcu zagotavlja samostojnost in neodvisnost. Kljub eni organizacijski hierarhični ureditvi je treba imeti zagotovljeno avtonomijo odločanja o posameznih kazenskih zadevah. Slovenski državni tožilec ni uradnik, kot smo že večkrat izpostavili, ampak je pravosodni funkcionar z neomejenim mandatom in visoko stopnjo odgovornosti za svoje delo. Že sam zakon konceptualno določa takšno vsebinsko neodvisno državnega tožilca, kar pomeni, da nihče ne more in ne sme posegati v njegovo odločanje, ki je samostojno. Ampak državni tožilec je tisti, ki je pristojen, da v okviru ustavnih in zakonskih okvirov določi, ali bo vložil kazensko obtožbo in kako jo bo zastopal. Ta odločitev mora biti njegova lastna odločitev, ki jo mora sprejeti vestno in po svoji najboljši strokovni presoji. To ni njegova pravica, ampak to je njegova pristojnost, dolžnost in odgovornost pri izvrševanju državnotožilske funkcije. Kot sem že rekel na začetku, Ustavno sodišče je leta 2013 v odločbi poudarilo, da prvi odstavek 135. člena Ustave Republike Slovenije vsebuje načelo funkcionalne samostojnosti državnih tožilcev; in prav temu oporekamo, da se to s tem 169. novopredlaganim členom zakona spreminja. Tudi po oceni Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora je predlagan člen sporen, saj pomeni odmik od inštituta enotne politike pregona, ki je v pristojnosti generalnega državnega tožilca, in vsebuje tudi okvirne usmeritve za zavrženje kazenskih ovadb oziroma za uporabo bodisi odloženega pregona bodisi poravnave. In za kazniva dejanja z zagroženo kaznijo zapora več kot 8 let amandma predvideva tudi obvezno posvetovanje vodje državnega tožilstva z dvema državnima tožilcema o razlogih za zavrženje ovadbe, kar med drugim predstavlja nekakšen prenos odgovornosti in presoje vsebinske odločitve. Pri tem glede na obstoječo ureditev ni več jasno, ali še gre tukaj za institut, ki je namenjen le odpravi pomanjkljivosti, ali pa že za postopke zaradi nestrinjanja z vsebino odločitve. In tudi Vrhovno državno tožilstvo opozarja na neprimernost predlagane ureditve in med drugim poudarja, da zavrženje še ne pomeni konca postopka. V primeru zavrženja ovadbe je možen tudi subsidiaren pregon, prav tako zavrženje tudi ni res judicata. Predlagana ureditev ne rešuje morebitnega nezadovoljstva s številom zavrženih ovadb, ampak le podvaja delo. S tem se bodo postopki lahko tudi močno zavlekli, lahko bo prišlo tudi do zastaranja pregona ali pa da zahtevane legitimnosti preprosto ne bo mogoče izvesti. In predlagana sprememba predstavlja nevarnost enega političnega pritiska na državne tožilce, kar se je konkretno dogajalo v kontaktu med predsednikom Vlade in Vrhovnim državnim tožilstvom glede preganjanja protestnikov, ki nosijo, kot sem že rekel, določena gesla ob svojem izražanju nezadovoljstva z obstoječo vlado. In glede na zadnje dogajanje in politične pritiske s strani vlade na generalno tožilstvo v zvezi s tem kazenskim pregonom nas lahko upravičeno skrbi, da bo vse to vplivalo na odločitve državnih tožilcev, ki bi morale biti predvsem strokovne narave in ne politične, diktirane s strani Kabineta – zopet govorim – predsednika Vlade, kar imamo izkušnje že iz preteklosti. Prav tako je še toliko pomembneje ohraniti avtonomijo državnega tožilstva. V nasprotnem primeru se bo namreč zgodilo, da bo ta državni tožilec pod pritiskom vodje moral začeti postopek, ki ga sam iz prepričljivih razlogov ne bi pričel oziroma bi zavrgel kazensko ovadbo. In iz obrazložitve predloga nikakor tudi ni jasno, kako bi lahko takšen centraliziran nadzor nad delom državnih tožilcev prispeval k večji enotnosti postopanja državnih tožilcev po državi. Enotno zastopanje državnih tožilcev se zagotovi s splošnimi navodili generalnega državnega tožilca, kar določa tudi 168. člen Zakona o državnem tožilstvu, in s smernicami; in ne z nadzorom ter obravnavo posamičnih primerov. Posamično arbitrarno odločanje vodje državnega tožilstva lahko vodi to enotnost še k večjem napakam in seveda tudi to zadevo načne. Po mnenju Levice predlagana sprememba nikakor ne pomeni večje učinkovitosti v kazenski pregonih. Če bo hotel vodja državnega tožilstva sprejeti pravilno odločitev o posamezni zadevi, ki jo bo dobil v obvezen pregled, bo moral v celoti proučiti cel spis, kar pa zahteva čas, kar lahko pomeni zastaranje zadev ali pa močno oddaljeno sojenje, kar je v nasprotju z načeli učinkovitosti, tudi v nasprotju z načeli pravice do sojenja v razumnem roku. Iz vsega navedenega je tudi razvidno, da predlagan člen znižuje stopnjo pravne države in vzpostavlja možnost političnih pritiskov na državne tožilce. Zato vlagatelji tega amandmaja predlagamo črtanje 24. člena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik Vlade, in sicer državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje Zlatko Ratej.
Hvala za besedo. Namen predlagane novele je nadgradnja učinkovitosti in enotnosti pregona ter ni kritika oziroma nezaupanje v delo tožilcev, ampak je cilj povečati zaupanje javnosti in žrtev v njihovo odločitev, ko se ne odločijo za pregon. Samostojnost tožilcev je treba razumeti zlasti v okviru 3. člena Zakona o državnem tožilstvu. Tukaj se tudi strinjam z gospo poslanko Tino Heferle, ki govori, da je nedopusten vpliv na tožilca prepovedan. Vendar naj izpostavim, da za to poznamo drugi odstavek 3. člena in celotno deveto poglavje Zakona o državnem tožilstvu. V 3. členu Zakona o državnem tožilstvu je sicer izrecno določena prepoved poseganja v konkretne odločitve tožilca. Če pa pravilo preberemo do konca, ugotovimo, da je v drugem odstavku določena izjema, to so splošna navodila in prevzem zadeve. Splošna navodila in institut prevzema sta torej mehanizma, ki ju državnotožilski sistem pozna in ju določa kot dopustno poseganje v konkretne odločitve državnih tožilcev. Oba mehanizma sta izrecno navedena že v veljavnem 169. členu Zakona o državnem tožilstvu. Nasprotovanje predlagani spremembi se zato zdi kot graja veljavne ureditve. Ne smemo spregledati dejstva, da je predlagana sprememba zgolj nadgradnja že veljavnega člena, ki kot takšna v mejah dopustnosti in ustavne skladnosti po naravi stvari predstavlja korektiv zapovedani samostojnosti državnih tožilcev. Da je notranji nadzor dopusten, je povedalo že Ustavno sodišče leta 2013. Ta je dopusten zaradi zagotovitve enotnosti pregona. Ne razumemo, zakaj že obstoječa možnost izdaje navodil in torej tudi izdana navodila, v katerih je določen poseben sistem obveščanja in s tem predviden obvezen vpogled v vsako odločitev tožilca, ne pomeni pritiskov in vmešavanja; sedaj predlagan obvezen vpogled zgolj v zavrženje kazenskih ovadb v omejenem obsegu pa to predstavlja. Naj izpostavimo, da prav Državnotožilski svet ostaja, kot je to do sedaj, branik tožilčeve samostojnosti. V 3. člen Zakona o državnem tožilstvu namreč ne posegamo, zato ostaja odprta v celoti pot državnemu tožilcu, ki meni, da mu je oziroma bo kršena samostojnost. Odgovornost za učinkovit in enoten pregon je temeljna odgovornost vodje. Vodjo pa po naravi stvari zavezuje učinkovitost izvajanja funkcije in zato ni potreben rok, kot je bilo prej izpostavljeno, v katerem bo pregledal osnutek akta posameznega tožilca. Po načelu legalitete kazenskega pregona je državni tožilec dolžan začeti kazenski pregon in pri njem vztrajati, če je podan utemeljen sum, da je ovadena oseba storila kaznivo dejanje, za katero se storilec preganja po uradni dolžnosti. Ko pa se državni tožilec odloči za zavrženje, kar je odstop od načela legalitete, pa je odgovornost vodje državnega tožilstva, da pri tem zagotavlja enotnost pregona; to je v skladu z veljavno ureditvijo, tudi ocena obstoja oziroma neobstoja zakonskih pogojev za začetek oziroma nadaljevanje kazenskega pregona. Vse navedeno nas utrjuje v prepričanju, da se s predlagano novelo ne posega v samostojno odločanje državnega tožilca, temveč so vzvodi vodje usmerjeni v zagotavljanje enotnosti pregona. Generalni državni tožilec je že v politiki pregona določil, da je treba z namenom poenotenja tožilske prakse in pravilnega usmerjanja policije vzpostaviti stalno spremljanje negativnih odločitev o pregonu, ki so bile sprejete z utemeljitvijo, da ni utemeljenega suma, da je podana nesorazmernost med težo dejanja in posledicami pregona ter da ne gre za kaznivo dejanje. Vse navedeno je že zdaj praksa vodij ali pa bi morala biti praksa vodij, saj je celo aktualna politika pregona temu namenila posebno pozornost, torej v aspektu negativnih odločitev. Na tem mestu želim še posebej poudariti, da je kazenski postopek namenjen odpravi gmotne in duševne škode, ki jo žrtev utrpi zaradi kaznivega dejanja, na primer v obliki restitucije, kompenzacije ali satisfakcije. Ima pa tudi povračilen značaj, v skladu s katerim država naloži storilcu kaznivega dejanja pravično kazen. Da lahko država izpolni svojo nalogo, pa mora državni tožilec izvesti tudi svojo nalogo, to je vršiti pregon storilcev kaznivih dejanj. Kadar se državni tožilec ne odloči za pregon, država po sodni veji oblasti ne more razsoditi, ali je nekdo storil kaznivo dejanje, niti kaznovati storilca kaznivih dejanj. Zakon sicer predvideva sredstvo, s katerim se popravlja položaj žrtve, kar je bilo danes tudi že izpostavljeno. Ta je v tem, da sme žrtev prevzeti kazenski pregon, žrtev ima torej pravico do pregona. Ob tem se pa moramo zavedati položaja, v katerem je žrtev. Ta je lahko utrpela takšne duševne rane, ki se še niso zacelile, zato je težko predpostavljati, da bo prevzela pregon, če meni, da je potreben pregon storilca kaznivega dejanja. Po drugi strani pa se predpostavlja, da ima žrtev dovolj časa, energije, potrpežljivosti in denarja za pregon, ki se opravlja po pooblaščenem odvetniku. Menimo, da ne smemo dopustiti, da lahko svoje pravice najbolje zaščitijo tisti, ki imajo denar, ali najmočnejši, zato moramo sleherni žrtvi dovoliti, da ohrani svoje dostojanstvo, ki je tudi ena izmed temeljnih človekovih pravic in svoboščin. Prav dodaten pregled razlogov za zavrženje kazenskega pregona bo podal večjo težo in povečal zaupanje žrtve v odločitev posameznega državnega tožilca. Naj poudarimo, da predlagana sprememba ne izhaja iz nezaupanja v delo državnega tožilstva, ampak je njen namen, cilj, da se zaupanje še poveča. Upoštevajoč navedeno in izhajajoč iz dejstva, da je predlagan poseg v 169. člen Zakona o državnem tožilstvu zgolj njegova nadgradnja, ki kot takšna predstavlja korelacijski korektiv politiki pregona, pri čemer slednja predstavlja enega ključnih vodil, na podlagi katerih se oblikujejo tudi splošna navodila. Prav tako pa je prav politika pregona s svojim dometom prisotna v bistvenih aktivnostih delovanja državnega tožilstva. Zato menimo, da ostaja predlog noveliranja 169. člena ne le v okviru dopustne regulacije, ampak je kot takšen tudi potreben. Hvala.
Hvala. Besedo ima Predrag Baković.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, člani Vlade, kolegice in kolegi! Opozicijske stranke smo predlagale črtanje celotnega 24. člena, ki predvideva ta sopodpis vodje tožilstva v primeru zavrženja kazenskih ovadb. Nekaj smo povedali že v stališču, pa bi kljub temu opozoril na to, kar so opozorili tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in tudi predstavniki stroke, tožilstva. Vsi po vrsti so pravzaprav opozorili, da je taka določba sporna in vprašljiva z vidika ustavnosti, zato bi tudi sam citiral nekaj opozoril, ki so se vrstila na Odboru za pravosodje, ko smo obravnavali to tematiko. Prvi pravi: »Zaradi pomislekov pravno-sistemske narave tako znotraj veljavnega zakona kot v primerjavi s procesnim zakonom in morebitnega neskladja z Ustavo ponovno predlagamo, da se opravi dodaten razmislek tudi o tem amandmaju.« Drugi: »Menim, da je predlagana sprememba vprašljiva z več vidikov, tako ustavnopravnega vidika kot tudi uveljavljenih mednarodnih standardov, pa tudi seveda ruši koncept celotnega Zakona o državnem tožilstvu.« Tretji: »Ocenjujemo, da je predlagana določba v nasprotju s sistematiko celotnega zakona glede samostojnosti in odgovornosti posameznega tožilca za svoje delo; in prav tako ocenjujemo, da je predlog v nasprotju z načeli vladavine prava ter mednarodnimi standardi o delovanju in položaju državnih tožilcev.« To so izjave, ki pravzaprav človeku dajo nekaj misliti in se je treba tudi vprašati, čemu tako. Vsi vemo, da so po Zakonu o kazenskem postopku državni tožilci tisti, ki so dolžni začeti kazenski pregon in ga tudi izvajati, torej njihova dolžnost je, da od njega lahko odstopijo samo takrat, kadar je to določeno z zakonom. Vodje državnega tožilstva imajo že sedaj po obstoječi zakonodaji vzvode, ki jim omogočajo kontrolo in možnost aktivnega delovanja, da lahko recimo zadevo prevzame sam ali jo dodeli drugemu tožilcu. Nova novela pa je nejasna in briše meje odgovornosti med državnim tožilcem ter vodjo tožilstva. Kakorkoli mi rečemo – zaupanje, nezaupanje ali pa krepimo zaupanje ljudi v tožilstvo –, dikcija tega člena kaže na nezaupanje v funkcijo državnega tožilca. Nezaupanje glede tega, da bodisi nekaj namenoma ne naredi, nezaupanje glede tega, da bodisi ni bil temeljit pri svojem delu; in tukaj pravzaprav implementiramo menda tisto Leninovo – zaupanje je dobro, nadzor je še boljši. Pa če gre za krepitev zaupanja ljudi do tožilcev, pa sprašujem, kje so pa tu kazniva dejanja, za katere je zagrožena kazen zapora do treh let. A tukaj pa ne bomo dvigovali zaupanja? Zakaj je razlika? Vsi vemo, da je kaznivih dejanj, za katere je zagrožena kazen zapora do treh let, največ in so za ljudi tudi izjemno moteča. Veste, če je bila nekemu revežu ukradena pokojnina v vrednosti 200, 300 evrov, je menda več, kot če nekomu ukradejo mercedesa izpred hiše. In kje je tukaj skrb za zaupanje ljudi?! Če vzamemo to v ozir, potem morda res nezaupanje ne more biti razlog k tej spremembi. In se sprašujem, spoštovani kolegice in kolegi, kaj torej je pravi razlog, da se spreminja ta določba. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala za besedo. Ponovno naj poudarim, da predlagana sprememba ne pomeni odstopa od uveljavljenega sistema. Ta sistem je bil s 169. členom uveljavljen že leta 2011, torej velja že vrsto let. Tudi Ustavno sodišče je leta 2013 v svoji odločitvi povedalo, da seveda ni dopustna zapoved, prepoved ali drugo navodilo v konkretnih primerih. To pa sicer ne pomeni, da ne bi bil dopusten notranji nadzor nad delom državnega tožilca zaradi zagotovitve enotnosti kazenskega pregona ter strokovne pravilnosti in učinkovitosti izvrševanja državnotožilske funkcije. Prav tako ne pomeni, da državni tožilec ni dolžen upoštevati splošnih navodil o politiki kazenskega pregona, ki jih pristojni organ oblikuje v skladu z zakonsko ureditvijo. Ta ureditev velja že od leta 2011. Naj povem, da prvi odstavek 169. člena se je pa v resnici začel upoštevati in izvrševati šele leta 2016, ko so na pobudo Ministrstva za pravosodje, ki je ugotovilo, da se ta člen ne izvaja, vodje okrožnih državnih tožilstev sprejeli splošna navodila, katere so tiste zadeve, ki so jih dolžni predložiti v pogled, preden zadevo zaključijo ali izdajo akt. Zelo podrobno je v 90. členu Državnotožilskega reda tudi določeno, kako morajo v tem primeru ravnati. Že naslov pove, da so dolžni predložiti osnutek akta na vpogled; in pravi, da pred odločitvijo o zavrženi ovadbi ali v drugih primerih, ko sprejmejo odločitev, morajo podpisani osnutek svojega akta oziroma zapisa odredbe v internem opomniku skupaj s spisom zadeve predložiti vodji na vpogled. Vodja s podpisom na osnutku in v internem aktu označi, da je osnutek oziroma odredbo pregledal in ji ne nasprotuje. Torej tudi vpisničar ne sme izvršiti odredbe tožilca, če pred tem vodja zadeve na tak način ne označi. Torej vodja že sedaj lahko odkloni podpis državnotožilskega akta oziroma odredbe, zapisa na odredbi v internem opomniku, ker meni, da je osnutek ali odredba nerazumljiv, pomanjkljiv; in o tem napravi uradni zaznamek. Obenem tudi navede razloge, zakaj se je tako odločil, in poda usmeritev državnemu tožilcu, kako naj pomanjkljivosti odpravi. V skladu z Državnotožilskim redom lahko to še enkrat ponovi, ko pa je drugič tako ravnanje, potem lahko prevzame zadevo in jo mora dodeliti nekomu drugemu ali jo lahko tudi sam prevzame. In tukaj je zagotovljeno pravno varstvo, ki ga ima državni tožilec, ki se ne strinja z odločitvijo vodje, in lahko poda, torej ima pravno sredstvo, na Državnotožilski svet. Še enkrat poudarjam, da določba, ki jo predlagamo v sprejetje, ne pomeni zapovedi, prepovedi v konkretnih primerih, ampak pomeni organizacijsko sredstvo in organizacijski ukrep na podlagi določbe, ki je splošna in abstraktna ter zajame nedoločeno število zadev, v katerih so državni tožilci dolžni tudi v skladu z odločbo Ustavnega sodišča spoštovati splošna pravila. In seveda je njihova samostojnost omejena, kadar se zadevo prevzame in ne ravnajo v skladu z navodili vodje državnega tožilstva. Glede očitkov, da bodo zadeve zaradi tega zastarale in da bo kršeno načelo odločanja v razumnem roku, naj povem, da enotna politika pregona že sedaj določa dolžnost spremljanja popolnoma vseh zadev, ki so zavržene, ne glede na višino zagrožene kazni, in sicer iz treh razlogov: kadar državni tožilec ugotovi, da ni znakov kaznivega dejanja, da ni utemeljenega suma ali da je izključena kaznivost. Takih zadev je bilo v preteklem letu 18 tisoč. Predlog pa predlaga, da se tak nadzor opravi oziroma da se vpogled opravi nad kaznivimi dejanji, za katere je zagrožena kazen več kot tri leta, in sicer samo iz dveh razlogov – kadar ni znakov kaznivega dejanja ali ni podan utemeljen sum. Teh zadev predstavlja približno 40 % vseh zavrženih zadev, kar pomeni, da bi v tem primeru bilo 2 tisoč 780 zadev. Ker so vodje okrožnih državnih tožilstev leta 2016, in sicer 13, sprejeli že sedaj splošna navodila, na podlagi katerih pregledajo zadeve, na primer okrožno državno tožilstvo pregleda vse zadeve, ki so ad acta, oziroma zadeve, ki so zaključene, vse zadeve, v katerih tožilka ali tožilec poda pisno izjavo o odstopu od kazenskega pregona, vse zadeve, v katerih tožilec, tožilka vlaga obtožni predlog brez predloga za izdajo kaznovalnega naloga. Na primer drugo okrožno državno tožilstvo ima 7 takih vrst kaznivih dejanj, naslednje jih ima 9, mogoče za Specializirano državno tožilstvo. Torej morajo dati na vpogled, in sicer pred odločitvijo – piše izrecno – na vpogled vodji državnega tožilstva, en izvod se torej dostavi v urad vodje, torej zaradi kaznivih dejanj zlorabe položaja ali zaupanja pri gospodarski dejavnosti po 240. členu ter drugih kaznivih dejanjih, storjenih na škodo bank, pri katerih je storilec opravljal vodstveno ali nadzorstveno funkcijo; in je predpisano, do katere višine. Skratka, na podlagi splošnih navodil imajo cel kup že sedaj okrožna državna tožilstva navedeno, katere zadeve morajo predložiti na vpogled. Torej gre za popolnoma ustaljeno prakso, ki sedaj že velja; in v ničemer ne posega v samostojnost državnotožilske funkcije, prav tako je pa vodja tudi dolžan in odgovoren za strokovnost ter pravilnost odločitve državnega tožilca, poleg tega pa tudi za pravočasno reševanje zadev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik Državnega zbora. Moram priznati, da ob kar podrobnem poslušanju uvodnih predstavitev poslanskih skupin je razumeti, da opozicijske poslanske skupine pogojujejo sprejetje predlagane spremembe Zakona o tožilstvu s črtanjem 24. člena, ki je vezan, kot je že nekajkrat bilo rečeno, na 169. člen omenjenega zakona. Pa razumi tako odločitev, ki daje sporočilo, da je delo državnih tožilstev odlično in ni treba v slovenski pravni red uvesti evropske uredbe, vezane na delo ali področje tožilstva. Tukaj konkretno imam v mislih – evropski javni tožilec, ki bi po tem predlogu spremembe zakona dobil določene pristojnosti v Republiki Sloveniji v dveh segmentih. Prvič, neposredno bi lahko nastopal pred slovenskimi sodišči in lahko bi prevzel pregon od slovenskega državnega tožilstva. Morda je to razlog, da se iščejo neki segmenti posameznih sprememb, pri tem se sklicuje predvsem na samostojnost dela tožilcev, da ja ne bi prišel nek vpliv iz tujine, ki bi najverjetneje v marsikaterem delu pri pregonu storilcev kaznivih dejanj, gospodarskega kriminala, finančnega kriminala lahko na tak ali drugačen način nekoliko vplival na drugačne poteke samih procesov pregona storilcev kaznivih dejanj. Dejstvo je, da bi si lahko v tem delu tudi razlagal, da opozicija, ki se sklicuje na črtanje tega 24. člena in vseskozi utemeljevanja nesamostojnosti državnih tožilcev, da ja ne bi prišlo do nobenih sprememb; moram priznati, da se temu odločno upiram in sem proti tovrstnemu razmišljanju, kajti tudi spremembe na področju delovanja tožilstva so potrebne, pa kakorkoli jih že gledamo. Dejstvo je, da so vse tovrstne aktivnosti, spremembe zgolj v okviru tožilstva. V politični razpravi je bilo že nekajkrat sklicevano, da bo pa sedaj imela politika na tak ali drugačen način možnost vplivanja na delo tožilstva. Popolno sprenevedanje v politični razpravi. Dolžan sem kar biti bolj konkreten, ker ni vedno dobro biti zgolj samo politična razprava in utemeljevanje enega ali drugega. Zakaj je taka moja odločenost, da so v tem delu, pri 24. členu, potrebne neke spremembe? Prav gotovo je moje razmišljanje temelječe na skupnem poročilu o delu državnih tožilcev za leto 2019, katerega je podpisal tudi vrhovni državni tožilec. Ne bom se spuščal v nič drugega kot samo v tisti del, kjer je govora o zavrženju. In en delček. Skupno področje zavrženih ovadb zoper polnoletne osebe je 63 % in tisto, kar – vsaj osebno gledam – je še toliko bolj pereče in potrebno, da se poseže nekoliko v drugačne procese, je odločitev ovadb zoper pravne osebe. Iz tega poročila izhaja, da so v letu 2019 državni tožilci zavrgli ovadbe zoper tisoč 15 pravnih oseb, kar pomeni 86-osdtotni delež. Če to ni dovolj, da je treba nekako tudi v tem kontekstu, ne samo politično razpravo, ampak tudi v zvezi z zavrženjem ovadb nekaj spremeniti, potem pa ne vem, kaj mi še potrebujemo. Dejstvo je, da te številke iz Skupnega letnega poročila za leto 2019, kot rečeno, same po sebi dovolj zgovorno kažejo oziroma nas prav silijo, da se na področju ovadb in njihovih zavržb mora nekaj spremeniti. Zato je prav, da se nekoliko drugače uredi zavrženje, in to na način, da se bolj odgovorno sprejemajo, če lahko temu tako rečem, individualne odločitve. In ravno to določa predlog 24. člena, ki so ga z amandmajem vložile koalicijske poslanske skupine. V razpravi je bilo nekajkrat omenjeno, da Zakonodajno-pravna služba nasprotuje temu. Moram priznati, da ne vem, koliko so si tisti, ki to utemeljujejo ali razlagajo, podrobno in tudi vsebinsko prebrali stališče Zakonodajno-pravne službe. Ne želim polemizirati z Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora, do katere imam veliko mero spoštovanja ter tudi cenim njihovo stališče in presoje, ampak včasih pa imam kot poslanec tudi pomislek. Tudi v tem delu se bom dotaknil stališča Zakonodajno-pravne službe, saj nekako s strani opozicije ravno v tem kontekstu razlagajo, kako je Zakonodajno-pravna služba a priori proti, da ne bom govoril morda še celo, da so kakšne zadeve neustavne. Dejstvo je, da se je Zakonodajno-pravna služba dotaknila tako imenovanega sopodpisa, pa je bilo že v sedanji razpravi in tudi v predstavitvi veliko omenjenega glede tega, ne bom ponavljal. Mogoče malce v nadaljevanju. Glede tega sopodpisa Zakonodajno-pravna služba pravi, da je nekako to nov institut, ki bi ga bilo treba bolje proučiti. Legitimno njihovo stališče. Vendar ta sopodpis se je v strokovnem krogu tožilstva že poznal in tudi uveljavil davnega leta 2004, ko je Državnotožilski svet sprejel neka navodila. To pomeni, da ni čisto tako, kot je potem v razlagi posameznih poslancev. In če še nadaljujem, dejstvo je, da Zakonodajno-pravna služba izraža zgolj pomislek glede tovrstnih, v tem primeru nov institut ali pa v nadaljevanju, ko je govora o primeru, če je za pregon kaznivih dejanj predvidena kazen 8 let ali več. In če v tem delu zaključim, Zakonodajno-pravna služba zgolj navaja na morebitno dodatno proučitev posameznega instituta, ne pa izrecno nasprotovanje, kar se tiče tovrstnih predlogov zakona o tožilstvu. To je moje skromno mnenje in se lahko v tej zvezi v nadaljevanju tudi še pogovarjam ali razpravljam. In če se sedaj vrnem ali dotaknem tega 24. člena, o katerem je vseskozi govora, navezano na 169. Izvajanje določb 169. člena je v praksi pokazalo – in to priznano tudi s strani samega tožilstva –, da navedena določba pri večini državnih tožilcev ni bila razumljena na način, kot je bila ob sprejemu Zakona o državnem tožilstvu ena oblikovana. Znotraj delovanja institucije državnega tožilstva so sami ugotovili, da ni bilo poenoteno. Zaradi tega imamo tudi po različnih državnih tožilstvih v Republiki Sloveniji tak razkorak v zavrženju posameznih primerov. In dejstvo je, da to, kar je predlog sprememb, gre predvsem v namen, da se zadeva uredi na način, da bo učinkovitost in enotnost pregona ter poenotenje poslovanja državnega tožilstva na področju celotne države Republike Slovenije. Tisti od tukaj prisotnih, ki ste bili na Odboru za pravosodje, pa upam, da ne bom zlorabil vrhovnega ali generalnega državnega tožilca, je v podobni razpravi tudi sam izpostavil, da je tudi njegova primarna temeljna naloga, da bi se v doglednem času to tudi zgodilo. In tako si sam tudi razlagam in gledam, kar se tiče tovrstnih sprememb. Ampak še nekaj besed glede na to, da je bilo veliko govora s strani opozicije, da so to pristopi, kjer se skoraj omogoča tako imenovani politični vpliv, ki nima na delo posameznega državnega tožilca nobene povezave. Ali je sopodpis vodje državnega tožilstva novost? Nekaj sem že omenil. Ali je novost zgolj izraz tega sopodpisa? In ali institut sopodpisa posega v tožilčevo samostojnost? Dejstvo je, da se glede tega odpirajo vprašanja v teh tako imenovanih političnih razpravah. In kot rečeno, Zakon o državnem tožilstvu se je že ob sprejetju, če govorimo zdaj v letu 2011, zavzel za koncept večje centraliziranosti državnega tožilstva na ravni, pozor, na ravni usklajevanja, usmerjanja in nadzora. To se pravi, že znotraj sistema delovanja državnih tožilstev se je nekako ta koncept v želji želel izpostavljati. Govorim tudi o nadzoru in s tem se ne posega v neko samostojnost dela državnih tožilcev. Dejstvo je, da v odločitve državnega tožilca o konkretni zadevi – kot rečeno in mislim, da tukaj ni nobene dileme – ni dovoljeno posegati, razen s splošnimi navodili in prevzemom zadeve. Splošna navodila, ki jih v tej politični razpravi vsak nekoliko drugače gleda in razume, so instrument v domeni vodje, v tem primeru vodje državnega tožilstva, ki na ta način lahko skrbi za enotno uporabo zakonov in usmerjanje oziroma izenačevanje politike kazenskega pregona. Tudi prevzem zadeve je v pristojnosti vodje, pa se tega zavedamo ali ne. Ne glede na to, ali se pogovarjamo o vodji na tožilstvu, katerikoli drugi asociaciji ali pravni osebi; to so stvari, ki so v pristojnosti vodje, in temu zelo težko oporekate. Dejstvo je, da vodja sme sam prevzeti v reševanje posamezno zadevo, če sem tukaj na tožilstvu, ali opravilo, ki je dodeljeno v obravnavo na posameznem tožilstvu; ali pa to zadevo oziroma opravilo vodja lahko dodeli drugemu državnemu tožilstvu. To so procesi, za katere menim, da v nobeni točki ne more biti spornosti, da se lahko sploh pogovarjamo, ali je konkretni državni tožilec v konkretni zadevi samostojen pri svojih delih in nalogah. Nekaj besed bom vseeno še namenil glede tega, ko je bilo govora, kako je sedaj s tem predlogom zakona, pa da je ta 24. člen sporen, kar se tiče teh tako imenovanih sopodpisov. Omenil sem, da je Državnotožilski red v letu 2004 poznal sopodpis in ta sopodpis je določal ali usmerjal, bom zelo konkretno povzel: –, »V primeru odločitev o zavrženju, o odstopu od kazenskega pregona, o umiku pritožbe oziroma odločitve, da se pritožba ne vloži, ter odločitve, da se zadeva označi kot rešena in se arhivira, podpiše v dnevniku tudi vodja državnega tožilstva ali po njegovem pooblastilu drug državni tožilec.« Kaj mi zdaj odkrivamo? Popolnoma ničesar! Če nadaljujem z navedbami iz Državnotožilskega reda iz leta 2004, govorim za zadeve posebnega pomena, »mora državni tožilec v teh zadevah pred odločitvijo o zavrženju ovadbe, o odstopu od kazenskega pregona, o umiku pritožbe oziroma odločitvi, da se pritožbe ne vloži, ter odločitvi, da se zadeva označi kot rešena, osnutek svojega akta oziroma zapisa odredbe v dnevniku predložiti,« pozor, »na vpogled vodji državnega tožilstva.« Spoštovani, nič novega. Dejstvo je, da sami ugotavljajo, da se mora pri zadevah na določenih področjih nekaj spremeniti, če se želi učinkovitejši pregon storilcev kaznivih dejanj, hkrati pa poenotenje dela tožilstev v Republiki Sloveniji. To, kar je že bilo, pa se očitno tega namena v praksi preprosto ni izvajalo. Kar je bilo s strani kolega Kaloha že omenjeno, pa je bilo najverjetneje preslišano – kaj je sedaj bistvo tovrstnega predloga, ki pa ne vpliva na samostojnost konkretnega državnega tožilca. Pa bom malce ponovil zaradi boljšega razumevanja. Državni tožilec pred zavrženjem ovadbe – kar se zdaj predlaga in uvaja, če bo sprejeto – za kaznivo dejanje, za katerega je v zakonu predpisana kazen zapora več kot tri leta, mora predložiti osnutek tega akta v sopodpis vodji državnega tožilstva. To tako ne pomeni drugega kot to, da se na zakonski ravni določa – tu bi pa res rad vzbudil pri vas pozornost, spoštovani – obligatornost takšnega delovanja v primeru zavrženja kazenskih ovadb. Reci in piši, če zelo milo rečem, to je do sedaj bila zgolj dana možnost, po tem predlogu pa bi šlo za obveznost. In tu v ničemer ni okrnjena samostojnost državnega tožilca. Dejstvo je, da je cilj tega predloga, kot je bilo že nekajkrat rečeno, poenotenje poslovanja državnih tožilcev ter ohranjanje vloge vodje tožilstva pri organizacijskem in operativnem usklajevanju ter zagotavljanju enotnosti kazenskega pregona. Upam, da je to bilo dovolj razumljivo, da je ta argumentacija še kako na mestu in – bom še enkrat ponovil – v ničemer se ne posega v samostojnost državnih tožilcev. Kar sem pa pogrešal predvsem pri argumentaciji opozicije, pri razlagi, da se nihče ni dotaknil priporočila Posvetovalnega sveta evropskih tožilcev iz leta 2018. Sam sem trdno na stališču, da ta priporočila zelo dobro poznajo slovenski državni tožilci, še posebej pa vodje ali vodstvene strukture. Pa bom samo nekaj alinej prebral, ker to priporočilo tako ali drugače zavezuje tudi slovenske državne tožilce. Govora je o zunanji in notranji neodvisnosti tožilcev, ampak tu je bolj govora o nevralni neodvisnosti. »Notranja neodvisnost ne pomeni, da lahko vsak tožilec počne vse.« Ne bom naprej bral. Druga zadeva. »Notranja neodvisnost ne preprečuje hierarhične organizacije tožilstva in izdaje splošnih priporočil ali smernic o uporabi prava za zagotavljanje konsistentnosti zakonodaje in prava. Vsa notranja navodila v okviru tožilstva morajo biti pisna, transparentna in stremeti k iskanju resnice in ustreznega delovanja sistema pravosodja.« In tukaj je tisto, kar je bilo do sedaj v razpravi že nekajkrat izpostavljeno, da je lahko kar kamen spotike. »Če tožilec prejme posamezna navodila iz svoje hierarhične strukture, ki se zdijo nezakonita ali niso skladna s poklicnim etičnim kodeksom, ne sme biti prisiljen upoštevati teh navodil, imeti mora priložnost predstaviti svoje razloge v tej hierarhični strukturi.« Spoštovani, to je delovanje sistema znotraj nekega subjekta in zelo težko sprejemam kakršnekoli namige na tako imenovani politični vpliv. Vsak se lahko pritoži na tako imenovani Državnotožilski svet. In za konec. »Vzpostavljeni morajo biti jasni mehanizmi, ki bodo omogočili tožilcem na nižji ravni pritožbo proti nalogam ali navodilom višjih tožilcev, če bodo menili, da so te naloge ali navodila nezakonita ali neutemeljena.« Mislim, da je s tem vse povedano. Če počasi zaključim. Iz povedanega je razvidno, da se s predlagano spremembo v ničemer ne posega v samostojnost, pa bom dodal še – neodvisnost, ne samo samostojnost tožilstva, kajti že ta omenjena priporočila navajajo naloge ali navodila, ki so notranjeorganizacijsko namenjena državnim tožilcem, ki, če lahko tako rečem, izvajajo operativne naloge; in to so vlaganje obtožnega predloga ali pa neposredne obtožnice. In drugo, kar je bolj mišljeno na tako imenovana težja kazniva dejanja, predlog preiskovalnemu sodniku za podajo soglasja k vložitvi neposredne obtožnice, seveda s strani tožilstva. Moram priznati, da temu bi težko karkoli dodal, sem pa trdno na stališču, da je tudi tovrstna sprememba potrebna. Kot je bilo rečeno v poslanski skupini, tudi sam osebno zelo podpiram to spremembo in menim, da v politični razpravi, vsaj s strani nekaterih opozicijskih poslancev, ni prav, da se zanemarja ta sila pomemben segment, kajti znotraj državnega tožilstva so samostojni, so neodvisni. Vendar sami ugotavljajo, da določene spremembe so potrebne ravno zaradi tega, da se pri letnem poročilu – ne govorim za leto 2020, govorim bolj za letno poročilo za leto 2021 – ne bo zgodilo, da imamo še vedno na področju pregona gospodarskega kriminala, vezano na pravne osebe, več kot 80 % zavrženih kazenskih ovadb. Mislim, da je to sedaj pa že dovolj. Prej je bilo že omejen tako imenovani finančni, gospodarski kriminal, s čim se srečuje – ti tako imenovani veliki opevani primeri ali zastarajo ali so pa zadeve zavržene. Mislim, da je skrajni čas, da se na teh segmentih nekaj spremeni. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ja. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Kolega Dušan Verbič je zelo analitično prikazal, kaj prinaša novela Zakona o državnem tožilstvu, ki jo obravnavamo; sam bom nekoliko krajši. Z njegovimi ugotovitvami se absolutno strinjam, najbrž pa se vsi v tej dvorani strinjamo, da je zaupanje v Sloveniji v pravno državo izjemno nizko, med najnižjimi v Evropski uniji; in to je že kar zelo dolgo znano dejstvo. Ampak pozitivno, optimistično sporočilo – zadnja narejena raziskava v Evropski uniji kaže, da se v Sloveniji zaupanje v pravosodni sistem počasi pobira. Vesel bom, če bomo v nekaj letih dosegli takšno zaupanje, kot ga imajo državljanke in državljani v pravosodni sistem recimo na Danskem, v sosednji Avstriji, na Finskem pa še recimo na Švedskem. Ampak zdaj konkretno k noveli. Slovensko pravosodje se že dlje časa sooča s problemom povečevanja deleža zavrženih ovadb. Govorimo o zavrženih ovadbah. Povprečen delež zavrženih ovadb je od leta 2005 pa vse do lanskega leta narastel za več kot 56 %. Leta 2005 je znašal še 39 %, lani pa že kar 61 %. Kolegice in kolegi, pri teh meritvah temu porastu gotovo ne moremo reči zgolj statistična napaka. Tako visok delež zavrženih ovadb utemeljeno odpira vprašanje, ali v naši državi pristojni organi kazniva dejanja preganjajo dovolj zavzeto in dovolj dosledno. Ob takih podatkih je težko ostati pasiven. Politika mora nujno ukrepati, ne zgolj opazovati. To je naša naloga in mislim, da z današnjim korakom vsaj en del te naloge tudi kvalitetno opravljamo. Na vprašanje visokega dela zavrženju ovadb v Novi Sloveniji opozarjamo že nekaj časa. Med drugim smo to vprašanje s posebno pozornostjo naslovili v našem zadnjem volilnem programu leta 2018. In zdaj s tem zakonom odgovarjamo na to problematiko. Zavedamo se, da vsakega tožilca zavezuje načelo legalitete kazenskega pregona. To pomeni, da je vsak tožilec dolžen začeti in peljati kazenski pregon za vsako kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. Vsaka neutemeljena odločitev o zavrženju ovadbe torej hkrati predstavlja tudi kršitev enega od temeljnih načel kazenskega procesnega prava. Predlog novele, ki ga obravnavamo, v zakon prinaša vgraditev močnejše varovalke, s katero želimo preprečiti, da bi država neutemeljeno odstopala od pregona hujših kaznivih dejanj. Hujših kaznivih dejanj. Dokončne odločitve o zavrženju ovadbe pri hujših kaznivih dejanjih po novem ne bo sprejemal vsak tožilec povsem sam. Vodja državnega tožilstva bo namreč moral vsako tako odločitev pregledati ter seveda s podpisom na osnutku akta o zavrženju to tudi označiti. Ocenjujem, da bomo lahko tako pripomogli k bolj enotnemu in doslednemu pregonu hujših kaznivih dejanj. Dejstvo, da bo moral biti vodja državnega tožilstva seznanjen z aktom o zavrženju ovadbe, ne more predstavljati posega v neodvisnost tožilca. Še danes zakon ureja tako imenovan institut prevzema zadeve, pri katerem lahko vodja okrožnega državnega tožilstva v reševanje sam prevzame posamezno zadevo. Pri noveli gre zgolj za okrepitev sodelovanja ter za bolj intenzivno vključitev vodje tožilstva pri odločanju o zavrženju pomembnih zadev. Verjamem, verjamem, da bo predlagana rešitev pripomogla tudi k bolj enotnemu pristopu obravnave ovadb. Med okrožnimi državnimi tožilstvi se namreč delež zavrženih ovadb močno razlikuje in že več let niha med 49–68 %. Tudi tukaj, kolegice in kolegi, ne moremo govoriti zgolj o neki statistični napaki. Nenazadnje predlog zakona prinaša tudi odpravo nepravilnosti, ki jih je na področju pripravljenosti in dežurstva znotraj državnega tožilstva ugotovilo Računsko sodišče. Tudi to je pomembna vsebina te novele Zakona o državnem tožilstvu. Poslanci Nove Slovenije amandmajev opozicije, ki predlaga, da se 24. člen črta, ne bomo podprli. Kot pa smo že najavili, bomo pa zakon podprli. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, državni sekretar Zlatko Ratej. Izvolite.
Hvala za besedo. Naj še enkrat poudarim, da je Ustavno sodišče že povedalo, da je notranji nadzor dopusten, zato menimo, da s predlagano novelo ne posegamo v samostojnost državnih tožilcev. Ustavno sodišče je v zvezi s samostojnostjo izpostavilo, da mora državni tožilec v konkretnih postopkih upoštevati načelo enakosti pred zakonom iz drugega odstavka 14. člena Ustave, izhajajoč iz politike pregona storilcev kaznivih dejanj, kot je določena znotraj organizacije državnih tožilcev. Torej to ne pomeni, da ne bi bil dopusten notranji nadzor nad delom državnega tožilca zaradi zagotovitve enotnosti kazenskega pregona ter strokovne pravilnosti in učinkovitosti izvrševanja državnotožilske funkcije. Prav tako ne pomeni, da državni tožilec ni dolžan upoštevati splošnih navodil o politiki pregona v skladu z zakonsko ureditvijo. Namen oziroma telos oziroma naracija predlagane novele je, da ohranimo samostojnost državnih tožilcev, ki je že sedaj predvidena v 3. členu Zakona o državnem tožilstvu. Tam obstaja tudi drugi odstavek v zvezi z izvajanjem samostojnosti državnih tožilcev, ki pa določa tudi izjeme. To pomeni, da že sedanja ureditev predvideva vpoglede vodij državnih tožilcev v splošna navodila v skladu s 169. členom Zakona o državnem tožilstvu, skladno s tem drugim odstavkom. Mi z našim predlogom ne posegamo v nobeno odločanje. Danes se pogovarjamo samo o obveznih vpogledih in o ničemer drugem. Se pravi, da gre samo za organizacijsko normo. Vse ostalo ostaja, kakor je že v trenutnem zakonu, in ne predstavlja to nikakršnega odstopanja od namena zakona, ki je bil sprejet leta 2011. Kar smo sedaj določili, je to, da smo na zakonsko raven vzdignili normo Državnotožilskega reda. Se pravi, kako se označi ta vpogled, ker sedaj recimo na zakonski ravni ni predviden, in je to edino, kar predstavlja odstopanje od trenutne ureditve. Bi pa poudaril, da že sedaj potekajo ti vpogledi na podlagi splošnih navodil, ki jih sprejme vodja državnih tožilcev. Ti vpogledi po naših podatkih potekajo na podlagi navodil, ki so jih sprejela vsa državna tožilstva. Trenutni predlog se nanaša samo na navezno okoliščino, to je zavrženje. Se pravi, na navezno okoliščino, ki izhaja iz procesne odločitve posameznega državnega tožilca. Trenutna že obstoječa navodila pa predvidevajo vpoglede v bistvu v vsako odločitev posameznega državnega tožilca. Ponovno želim jasno poudariti, da s to ureditvijo torej ne posegamo v samostojnost, ampak določamo le dodatne vzvode vodjem državnih tožilcev. Znani smo namreč, da se povečuje trend zavrženja ovadb. Dosedanji vzvodi, ki jih imajo na razpolago vodje tožilcev, niso zadostni oziroma dovolj močni. Gre za nadgradnjo veljavne ureditve, za organizacijski ukrep, ki je prvenstveno namenjen upoštevanju usmeritev za enotno in učinkovito izvajanje kazenskega pregona. S tem dosežemo med drugim tudi enako raven pravne predvidljivosti in s tem pravne varnosti slehernega posameznika v državi. Odločitev, tako kot doslej, o konkretni zadevi sprejme državni tožilec, vodja pa z namenom zagotavljanja enotnosti in učinkovitosti pregona izvede vpogled. Naj izpostavim, da morajo že po veljavni ureditvi državni tožilci vodjo obveščati o stanju in reševanju posebno pomembnih in zahtevnih zadev, z navedbo izvršenih in načrtovanih ukrepov. Vse navedeno je praktično že zdaj praksa vodij ali pa bi morala biti praksa vodij, ki morajo politiko pregona upoštevati pri oblikovanju meril za uspešnost pregona državnih tožilstev. Vodja državnega tožilstva je odgovoren za strokovno pravilnost in pravočasnost poslovanja državnega tožilstva, zato mora med drugim paziti tudi na to, da se pričakovani čas rešitve zadeve ne prekorači. Tudi s siceršnjimi organizacijskimi ukrepi je mogoče zagotoviti takšno dinamiko in organizacijo procesa dela, da do zastojev iz tega razloga ne bi smelo prihajati. Govorimo o manjšem deležu zadev, hkrati pa gre za hujša kazniva dejanja, kjer mora biti odločitev državnega tožilca celovito pretehtana. Naj še omenim, da je Svet Evrope po Odboru ministrov kot dopusten vzvod za učinkovitost pregona prepoznal tudi zunanji, instančni nadzor sodstva nad odločitvami tožilcev. Zato je naša predlagana zakonska rešitev za krepitev učinkovitosti in enotnosti pregona ostala v zakonskih in ustavnih okvirih ter v okviru državnega tožilstva, saj krepi položaj vodje. Seveda izzivi tudi za državno tožilstvo ostajajo, vsega se ne bo dalo rešiti z zakoni in podzakonskimi akti. Tu pride nato v ospredje predanost poklicu na državnemu tožilstvu, upravljanje poslanstva, da delajo v korist naše družbe in varujejo naše pravice. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Predlagateljica, ministrica mag. Lilijana Kozlovič, izvolite.
Hvala. Spoštovani, zelo skrbno sem poslušala današnjo razpravo. Kot sem v samem stališču predlagala, da bi danes poudarili zelo dobro delo državnega tožilstva ter tudi generalnega državnega tožilstva in vseh vodij, ki skrbno izvajajo enotno politiko pregona s številnimi organizacijskimi ukrepi z namenom, da zagotavljajo varstvo naših pravic, smo žal dali poudarek šibkosti, ki se je izkazala; in seveda sem tudi sama namenila pozornost le enemu segmentu. Dejstvo pa je, da moram kot ministrica za pravosodje biti kritična, kadar ugotovimo take pomanjkljivosti. Naj pa izkoristim priložnost, da povem, da rezultati o delovanju državnega tožilstva za leto 2019 govorijo sami zase in povedo, kako dobro opravljajo svojo nalogo. Pa samo nekaj poudarkov. Ugotavljamo, da so v letu 2019 pripad rešili v 102 %, da so torej kljub povečanemu obsegu kazenskih ovadb zmanjšali število nerešenih zadev za 1 %, da se je povečalo število postopkov poravnavanja in tudi izrečenih denarnih kazni, prav tako pa tudi obsodilnih sodb. Zmanjšalo pa se je število pogojnih kazni, za katere vemo, da so bile težava v samem izrekanju kazni. Glede obsodilnih sodb je delež 87 %. To pomeni, da je njihovo delo izjemno kvalitetno. Obsojenih je bilo 9 tisoč 169 oseb, v tisoč 593 primerih je bila izrečena zaporna kazen, v tisoč 36 primerih pa denarna kazen, torej povečala se je za 33 % in zmanjšale pogojne obsodbe. Da pa veliko pozornost namenjajo tudi najhujšim kaznivim dejanjem, dokazuje, da je odvzem premoženjske koristi bil v letu 2019 izrečen v 69 sodbah, vrednost zavarovanega premoženja je bila 182 milijonov, višina neupravičeno pridobljene premoženjske koristi pa je bila 262 milijonov. Na podlagi ZOPNI je bilo v tem letu uvedenih 8 novih finančnih preiskav zoper 26 oseb. Gre za znesek preko 2 milijonov evrov. Konec leta 2019 je bilo odrejenih za 4 milijone evrov zavarovanj in vložene so bile tri civilne tožbe zoper 18 oseb. Torej kot sem rekla, rezultati govorijo sami zase. In kot je že rekel državni sekretar, da pri tem njihovem delu pride v ospredje njihovo zavedanje, njihova pripadnost, da opravljajo naloge kot svoje poslanstvo; predvsem pa zavedanje, da so v službi naše družbe in da varujejo naše pravice, za kar se jim tudi zahvaljujem. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OBRAMBI, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za obrambo mag. Mateju Toninu.
Spoštovani podpredsednik, dragi poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Sprememba Zakona o obrambi, ki je danes pred vami, ureja status vojakov po 45. letu. S tem zakonom zagotavljamo socialno varnost vojakov tudi po 45. letu. Seveda si na Ministrstvu za obrambo želimo mladih vojakov, želimo si mlade vojske; se pa zavedamo odgovornosti, da smo dolžni poskrbeti za vse tiste, ki so dolga leta služili domovini, bili pripadniki Slovenske vojske; in da je potem, ko dopolnijo 45 let, treba za njih poskrbeti in jim zagotoviti socialno varnost. Kako predvidevamo zagotavljanje socialne varnosti po tem zakonu o obrambi? Na dva načina. Eno je, da bodo lahko tisti, ki zasedajo deficitarne formacije, ali pa posebni specialisti, ki so potrebni, lahko svoje delo še naprej opravljali, tudi ko dopolnijo 45 let. Za vse ostale pa se predvideva, da se bodo lahko prezaposlili v druge državne organe, s tem da bodo s seboj prenesli tudi plačne razrede. Kot zanimivost naj povem, ko sem pridobival podatke, kako se recimo znižajo plačni razredi vojakom, ki so bili prezaposleni v druge državne organe. Na primer vojak, ki je bil prezaposlen leta 2011, je imel kot vojak 31. plačni razred, potem 21., torej zaradi prezaposlitve je padel za 10 plačnih razredov. Recimo vojak, ki je bil prezaposlen leta 2012, je padel s 24. na 14. plačni razred. Lahko grem v nekoliko novejše obdobje in preverimo leto 2015, kjer je vojak imel 28. plačni razred; ko se ga je prezaposlilo, je padel na 21., to je za 7 plačnih razredov. To želimo preprečiti, da bi vojaki ob prezaposlitvi v druge državne organe izgubili del plače, da bi izgubili pridobljene plačne razrede. To se nam zdi pravično in na nek način nujno potrebno, da je to v najmanjši možni meri nek znak hvaležnosti, da jim država za njihovo služenje domovini priznava vsaj to, da lahko v novo službo prenesejo tudi plačne razrede. V razpravah se je oblikovalo tudi vprašanje, zakaj ne bi kar vsem podaljšali možnosti delovanja in služenja tudi po 45. letu. Odgovor je v tem, ker si vendarle želimo mlade vojake, želimo si mlado vojsko; in zato je to edina možnost, da zadeve uredimo na način, da svoje delovanje v Slovenski vojski podaljšujejo tisti, ki jih vojska nujno potrebuje; za vse ostale pa zagotovimo primerne ter ustrezne službe; in sicer na način, da ne izgubijo osebnega dohodka. Razvila se tudi obširna debata o tistem členu, ki govori o tem, da pogodbeni rezervisti lahko ostanejo člani političnih strank. Tukaj moram poudariti, da ne gre za nobeno novost, tudi do sedaj se pri pogodbenih rezervistih ni preverjalo članstvo v političnih strankah, kar na nek način logično, izhaja še iz zgodovine, še iz časa, ko je bilo obvezno služenje vojaškega roka, so navadno tisti, ki so odslužili vojaški rok, tudi postali rezervisti; in se ni nikoli preverjalo, kdo v rezervni sestavi je član politične stranke. Jasno pa Ustava predvideva, da ko gre za profesionalno sestavo, za poklicne vojake, da članstvo v političnih strankah ni dovoljeno. In tudi tukaj je vsa bojazen odveč, ker tudi Zakon o službi v Slovenski vojski v posebnem 16. členu prepoveduje kakršnokoli politično delovanje znotraj Slovenske vojske. Na ta način s sprejetjem današnjega zakona bomo vsi skupaj vojakom zagotovili socialno varnost, boljšo predvidljivost, tako da bom izjemno hvaležen vsem tistim poslankam in poslancev, ki boste danes ta zakon tudi podprli.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za obrambo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Samu Bevku. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Odbor za obrambo je na 10. seji 9. septembra 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o obrambi, druga obravnava, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo poslala Vlada Republike Slovenije. V poslovniškem roku amandmaji niso bili vloženi. Uvodno dopolnitev obrazložitve predloga zakona je v imenu predlagatelja podal minister za obrambo mag. Matej Tonin, ki je predstavil temeljne cilje in poglavitne rešitve predloga zakona. Temeljni cilj predloga zakona je uveljavitev sprememb pri popolnjevanju stalne sestave in prostovoljne pogodbene rezerve Slovenske vojske, s katerimi se bo zagotovilo interes kandidatov za zaposlitev v Slovenski vojski in za pogodbeno opravljanje vojaške službe v rezervni sestavi Slovenske vojske, zagotovilo programirano zadrževanje kadrov ter zaustavilo zmanjševanje kadrovske sestave Slovenske vojske. Med bistvenimi rešitvami predloga zakona je minister izpostavil ohranjanje pravic vojakov po 45. letu starosti, ki jim je skladno z dosedanjo zakonodajo prenehala vojaška dolžnost. Predlog zakona omogoča možnost podaljšanja pogodbe o zaposlitvi za vojake tudi po dopolnjenem 45. letu, s čimer bi Slovenska vojska reševala problematiko popolnitve deficitarnih formacijskih dolžnosti in jih ohranjala v strukturi vojske s specifičnimi znanji, ki bi jim v nasprotnem primeru prenehala pogodba o zaposlitvi po 45. letu starosti. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe mag. Andreja Kurent je izpostavila, da je Zakonodajno-pravna služba predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika ter podala pripombe k 1., 2., 3. in 4. členu zakona. V svojem mnenju je navedla pravna stališča in pravne argumente, za katere je pričakovala, da jih bo predlagatelj ovrgel z nasprotnimi pravnimi elementi. V danem primeru temu ni bilo tako, saj so pojasnila in stališča Ministrstva za obrambo bolj kot ne vsebinske narave in večinoma ne odgovarjajo na pripombe. Načelnik Generalštaba Slovenske vojske Robert Glavaš je izpostavil občuten trend upadanja števila vojakov, ki ga v Generalštabu zaznavajo že vse od leta 2008, zaradi česar je nujna vzpostavitev sistema za pridobivanje novih vojakov. Predstavnik Komisije Državnega sveta za državno ureditev Rajko Fajt pa je povedal, da komisija predlog zakona podpira. V razpravi so razpravljavci koalicijskih poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Stranke modernega centra, Nove Slovenije, Demokratične stranke upokojencev Slovenije in opozicijskih poslanskih skupin Socialnih demokratov in Stranke Alenke Bratušek izrazili svojo podporo zakonskim rešitvam; medtem ko so bili predstavniki ostalih opozicijskih poslanskih skupin Liste Marjana Šarca in Levice do predloga zakona zadržani oziroma so zakonskemu predlogu izrazito nasprotovali. V nadaljevanju je odbor na predlog poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus sprejel svoj amandma k 1. členu. Odbor ni sprejel predloga za amandma odbora poslanskih skupin Levica in SAB k 1. členu in predlogov za amandmaje odbora Poslanske skupine Levica k 2., 3. in 4. členu zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je sprejeti amandma vključen. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati in Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih želimo Slovenski vojski vrniti dostojanstvo, predvsem pa mesto, ki ji pritiče v slovenski družbi. Bela knjiga o obrambi, ki je bila potrjena januarja 2020 pod Šarčevo vlado, do leta 2035 predvideva ciljni obseg Slovenske vojske 8 tisoč pripadnikov stalne sestave in 2 tisoč pripadnikov pogodbene rezervne sestave. Brez sprememb trenutnega sistema takega obsega Slovenske vojske ni mogoče doseči, ker je bilo v letu 2019 v stalni sestavi 6 tisoč 414 pripadnikov, v pogodbeni rezervi pa le 697, trend števila pripadnikov Slovenske vojske pa je padajoč. Letno v Slovensko vojsko vstopi 100 novih vojakov, 300 pa jih izstopi. Sedanja vlada in z njo Nova Slovenija s tem Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o obrambi želi sistemsko urediti in zagotoviti boljšo ter dolgoročnejšo finančno varnost, predvsem pa socialno varnost vseh pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske. V Zakonu o obrambi se uvaja možnost sklepanja pogodb za rezervno sestavo Slovenske vojske za najmanj eno leto, kar je veliko bolj privlačno in fleksibilno za mlajše generacije kot dosedanjih pet let. V Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati pozdravljamo željo Ministrstva za obrambo, da se bo prilagodil program temeljnega usposabljanja, da pripadniki rezervne sestave dosežejo enako stopnjo usposobljenosti kot stalna sestava, hkrati pa so čim manj odstotni od rednega dela pri delodajalcu. S tem predlogom zakona se širi nabor obveznosti pripadnikov, s čimer se zagotavlja večjo uporabnost rezervne sestave tudi v miru. Kar pa je najpomembnejše, ob vpoklicu za opravljanje nujnih nalog za zagotavljanje pripravljenosti Slovenske vojske bo rezervist ohranil pravico do odsotnosti z dela in ohranil višino plače, kot jo prejema pri delodajalcu. Sedaj imamo absurd, da se človek, ki je pripravljen biti rezervist v Slovenski vojski, zavestno odloči, da bo lahko prejemal nižjo plačo, kot jo ima v redni službi. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih smo najbolj ponosni na pobudo, ki rešuje finančno, predvsem pa socialno varnost vseh pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske po 45. letu. Sedaj so bile pripadnice in pripadniki Slovenske vojske, ko so dopolnili 45 let in podarili Sloveniji svoja najboljša leta, v nezavidljivem položaju. Ti ponosni pripadnice in pripadniki, ki v povprečju služijo domovini 18 let, so ob premestitvi na drugo delovno mesto izgubili tudi po 10 plačnih razredov ali 500 evrov bruto. To je izredno nespodbudno tako za mlade, ki se šele odločajo za poklic vojaka, kot tudi za tiste, ki so že v Slovenski vojski in razmišljajo o tem, kaj se bo z njimi zgodilo po 45. letu. Marsikateri vojak, ki ima družino, si tega ni mogel privoščiti in je bil prisiljen sam prekiniti delovno razmerje s Slovensko vojsko. Spremenjeni Zakon o obrambi bo zato odpravil to anomalijo, ki je predstavljala žalitev za slovenskega vojaka. Predvideva namreč, da bo vojak po dopolnjenem 45. letu, če bo razporejen na drugo delovno mesto na ministrstvu ali v drugem državnim organu, obdržal število plačnih razredov. V primeru, da bi vojak po prerazporeditvi prejemal nižjo osnovno plačo, pa bi mu Ministrstvo za obrambo izplačalo razliko do zneska osnovne plače, ki ga je prejemal do razporeditve. Včeraj smo praznovali 30. obletnico sprejetja ustavnih amandmajev. Z njimi smo razveljavili številne jugoslovanske zvezne predpise in našim fantom omogočili služenje vojaškega roka v lastni, slovenski Teritorialni obrambi. Prepotrebni amandmaji, ki so bili sprejeti z veliko večino, so bili ključni za razvoj Slovenske vojske. Danes smo v Novi Sloveniji mnenja, da je Zakon o obrambi ključen za ohranitev Slovenske vojske. Zato nas še toliko bolj veseli, da se po desetletju neuspešnih poskusov tokratnemu predlogu sprememb Zakona o obrambi vendarle obeta dvotretjinska podpora. S tem bodo stranke različnih političnih prepričanj stopile skupaj za dobrobit slovenskega vojaka in Slovenske vojske. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o obrambi z velikim veseljem podprli, ker bomo s tem Slovenski vojski vrnili prihodnost in mesto, ki ji pritiče v slovenski družbi. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister, državni sekretarj, kolegice in kolegi! S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o obrambi se spreminjajo trije obstoječi členi, ki urejajo tri ključne novosti, kot je ureditev statusa vojakov po 45. letu starosti, za pripadnike pogodbene rezerve se bodo uvedla nadomestila plače, ki bodo enaka njihovim plačam v službi, kjer sicer delajo, ter se prenavljajo okviri za temeljno vojaško usposabljanje. Spomnimo, da lahko po sedaj veljavnem zakonu vojaki svojo službo opravljajo le do dopolnjenega 45. leta starosti. Tako so vojaki edini v javnem sektorju, ki ob zaposlitvi dobijo le pogodbo za določen čas in na zaposlitev za nedoločen čas ne morejo računati. Zato predlagane zakonske rešitve predvidevajo več možnosti. Vojake s specialnimi znanji, ki jih vojska nujno potrebuje, in tiste, ki pokrivajo deficitarne položaje v vojski, sami pa dosegajo postavljene psihofizične zahteve, bi lahko v vojski obdržali tudi po dopolnjenem 45. letu starosti. Druge, ki jih v vojski ne potrebujejo, bi prezaposlili znotraj javnega sektorja, pri čemer bi ohranili osnovno plačo in vsa dotlej pridobljena napredovanja. Vojake bi lahko bodisi zaposlili znotraj Ministrstva za obrambo, in sicer za varovanje vojaških objektov posebnega pomena, s čimer bi te dolžnosti lahko sprostili dnevno po več kot sto mlajših vojakov. Druga možnost je zaposlitev v policiji, med pravosodnimi policisti ali kje drugje. V stranki SAB menimo, da je večina vojakov pri 45. letu starosti v dobrem fizičnem in psihičnem stanju, zato mislimo, da je pravilno, da omenjene vojake prerazporedimo v isti oziroma drugi sektor zaposlovanja, glede na potrebo posameznih ministrstev. V Poslanski skupini SAB podpiramo, da bodo vojaki rezervisti sedaj lahko sklepali tudi pogodbe za eno leto, kar je bilo do sedaj možno samo v petletnih pogodbah. To bo posledično pripeljalo do večje zainteresiranosti za nove pripadnike vojakov, rezervistov in bo okrepilo že tako podhranjeno Slovensko vojsko. V Poslanski skupini SAB nasprotujemo, da bi bila najmanjša možnost, da bi se lahko pripadniki tako imenovane varde priključili Slovenski vojski kot vojaki rezervisti, zato smo na seji matičnega delovnega telesa sopodpisali amandma, ki ni bil sprejet; s katerim pa smo predlagali, da pripadniki rezervne sestave Slovenske vojske ne smejo biti člani katerekoli politične stranke. S tem amandmajem smo hoteli preprečiti, da bi pripadniki vard, ki v maskirnih uniformah ob državnih mejah sodelujejo v protizakonitem lovu na begunce, lahko postali vojaki rezervisti. Za spreminjanje Zakona o obrambi je potrebna dvotretjinska podpora navzočih poslancev. V Poslanski skupini SAB si želimo le najboljše za Slovenijo in slovenske vojake, zato bomo omenjeni Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o obrambi podprli, saj gre za socialno ureditev statusa naših vojakov. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Minister s strokovci! Najbrž se lahko strinjamo, da je temelj za zagotavljanje varnosti in suverenosti naše države v ustreznem in urejenem obrambnem sistemu. Potrebujemo zadostno število strokovno usposobljenih pripadnikov in potrebujemo primerno opremo, s katero lahko ohranimo varnost nas, državljanov in državljank, ter našega ozemlja. Zakon o obrambi je bil na klopeh Državnega zbora že kar nekajkrat, a vendar mu v luči zavedanja, s kakšno večino ga sprejemamo in kakšno tematiko ureja, namenjamo še večjo mero pozornosti. Nenazadnje morajo biti predlagane rešitve strokovne, potrebne in pripravljene v čim širšem družbenem konsenzu. Dvotretjinske večine v našem parlamentarnem sistemu namreč ni ravno lahko doseči, kar seveda pozdravljamo. Novela Zakona o obrambi, ki je prestala že prvo sito potrebne večine na Odboru za obrambo, ureja tri pomembne sklope. Poleg prenovitve okvirjev temeljnega vojaškega usposabljanja in sklepanja pogodb o opravljanju vojaške službe v rezervni sestavi za najmanj eno leto je najvažnejše področje zagotovo ureditev statusa poklicnih vojakov in vojakinj po 45. letu starosti. V Poslanski skupini Desus se zavedamo pomena socialne varnosti in tako težimo k zagotavljanju primernih pogojev vseh prebivalk in prebivalcev Slovenije. Zagotovo vojak, ki služi domovini več kot polovico svoje aktivne delovne dobe in je vešč svojega dela, pri zgolj 45 letih preprosto ne more čez noč postati odveč in tako primoran zapustiti Slovensko vojsko. Zato pozdravljamo ponujeno rešitev, to je podaljšanje pogodb o zaposlitvi ob seveda izpolnjevanju vseh potrebnih pogojev in možnost prerazporeditve na ministrstvu ali v drug državni organ. Sporočilo sedanjim pripadnikom in mladim, ki se za ta poklic šele odločajo, da bo njihov status urejen tudi po 45. letu, je tako izrednega pomena. Mnogokrat smo slišali, da manko vojakov nastane bodisi zaradi skrbi, kaj bo z njimi, ko dosežejo to starostno mejo, bodisi zaradi večletnega varčevanja na obrambnem področju. V tem kratkem obdobju smo tako zagrizli v oba pereča problema. Trudimo se urediti socialni status in tako motivirati posameznike, da prepoznajo pomen služenja domovini kot pripadniki prostovoljne pogodbene rezerve ali stalne sestave ter tudi izboljšati sliko na področju modernizacije s sprejetjem Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski. Spremembe, ki so pred nami, rezultatov zagotovo ne bodo dale kar čez noč, a nekje je treba začeti. Kot odgovorni predstavniki zakonodajne veje oblasti moramo strmeti k rešitvam, ki bodo izboljšale socialno varnost, nenazadnje si poklic vojaka to zasluži. V Poslanski skupini Desus bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o obrambi seveda podprli. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim v dvorani, še posebej gospodu ministru s svojo ekipo! Danes obravnavan zakon rešuje probleme v Slovenski vojski, ki traja že leta in leta. Predlagatelj želi povečati neposreden interes v pogodbenem opravljanju vojaške službe v stalni ter tudi v rezervni sestavi. Na eni strani je treba najti rešitve, kako novačiti nove vojake v Slovensko vojsko, na drugi strani pa poiskati rešitve, kako zagotoviti socialno varnost vojakom, ko dopolnijo 45 let starosti. Menimo, da so zakonodajne rešitve prave, saj ponujajo rešitve tako z vstopom v Slovensko vojsko kot tudi v zvezi s položajem v poznejšem življenjskem obdobju vojaka. Zelo podpiramo strategijo načelnika Generalštaba Slovenske vojske, da je treba na posamezniku, ki pride v sistem kot kandidat, delati in narediti vse, da doseže kriterije, ki so predpisani kot minimalni. Pametna rešitev se nam zdi tudi ta, da se kandidatom ponudi možnost dokončanja izobraževanja, oprava vozniškega izpita, nagrade ter druge bonitete. Eden od ukrepov, da bo poklic vojaka zanimivejši, so vsekakor tudi naložbe v Slovensko vojsko. Z njimi se bo vojska modernizirala in s sodobno opremo se bo ponudilo boljšo varnost vsem pripadnikom Slovenske vojske. Na tem mestu bi ponovno poudaril, da bi Ministrstvo za obrambo moralo tesneje sodelovati z Ministrstvom za izobraževanje, znanost in šport, saj bi med izobraževalnim procesom moral biti precej večji poudarek na patriotizmu. Z vrednoto ljubezni do domovine bi dolgoročno pridobili marsikaterega vojaka. Prav je, da si trenutno vodstvo prizadeva obdržati kadre, ki so starejši od 45 let. Gre za kadre, ki so vešči svojega dela, v njihovo znanje in usposabljanje pa je država vložila veliko finančnih sredstev. Menimo, da so vojaki po 45. letu še sposobni opravljati naloge znotraj Slovenske vojske. Starostna meja 45 let je bila določena v precej drugačnih časih, kot so danes. Psihofizične sposobnosti vojaka pri 45 letih so primerljive z mlajšimi kadri. Dobra odločitev je tudi, da se vojaku ponudi možnost prerazporeditve v okviru državne uprave. Vojak se bo sam odločil, ali bo nadaljeval zaposlitev v državni upravi, ali pa bo poiskal boljšo zaposlitev kje drugje. Pomembno je, da se odpravljajo administrativne ovire in ima vojak možnost izbire. Pod črto gledano, so to ljudje, ki imajo visoko zavedanje ljubezni do domovine. Takšnim kadrom je treba priti naproti z rešitvijo, da država ni pozabila nanje. S tem, ko bo rešen problem zaposlitve po 45. letu, je tudi eden od zelo močnih argumentov, zakaj se sploh v mladosti odločiti za vojaški poklic. V Slovenski nacionalni stranki še zmeraj menimo, da bi bilo treba uvesti obvezno služenje vojaškega roka, saj bi s tem mladim generacijam privzgojili določene vrednote. Vojaškemu poklicu je treba povrniti njegovo mesto v družbi, kot ga je imel nekoč. Hvala lepa za vašo pozornost.
Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Domoljubje je vrednota in politika bi vedno morala temeljiti na vrednotah. Domoljubje je vrednota, o kateri je govoril prvi predsednik samostojne Slovenije, za njim vsi predsedniki, predsedniki vlad. Vendar je domoljubje vrednota, ki jo uresničujemo z dejanji, ne z besedami. In danes je priložnost za dejanja. Slovenska vojska je steber državnosti in jo potrebujemo. Kakšen je današnji svet, pove preprosto nekaj številk. Do 31. avgusta je bilo uradno na ozemlju Republike Slovenije po vdoru preko meje zajetih 10 tisoč 223 ilegalnih migrantov. To je povečanje za 3,3 % glede na enako obdobje lani, ko je bilo zajetih nekaj čez 9 tisoč 800. Samo nekaj tednov pred tem smo poslušali v Državnem zboru s strani opozicije pravljice, kako je ta problem rešen, se je zmanjšal, ni opazen; in da zato ni potrebna aktivacija Slovenske vojske, da Slovenske vojske v bistvu sploh ne potrebujemo. Potrebujemo jo, gospe in gospodje. Te številke govorijo same zelo jasno, kakšna je situacija. In cela zgodba z ilegalnimi migracijami pove še nekaj – lahko se opremo samo sami nase. Mi Slovenske vojske ne potrebujemo zaradi drugih. Tudi v preteklosti je bila morda celo napaka, da smo se preveč zanašali na načela kolektivne varnosti. Danes je svet pač tak, da se lahko zares zaneseš samo sam nase; in zato potrebujemo Slovensko vojsko kot steber državnosti. Ne samo zaradi ogrožanj, ki so danes večja in bolj izrazita, kot so bila kadarkoli po osamosvojitvi Slovenije, ampak tudi zaradi vseh drugih nalog, ki jih Slovenska vojska uspešno opravlja in jih bo še opravljala v prihodnje. Ko gre za posredovanja v času naravnih nesreč, tudi takrat ko gre za pomoč, ko se razglasi pandemija. Jaz se spomnim demagogije, ki je bila tudi v tem parlamentu, zakaj Slovenska vojska ne pomaga, ko gre za pandemijo. Seveda je pomagala. Pomagale so njene RKB-enote pri razkuževanju objektov, postavila je mobilno bolnišnico, da je bila za rezervo, če bi bilo to nujno potrebno, in storila še marsikaj. Potrebujemo vse. Potrebujemo vojake; vojake, ki so dobro plačani, ki so ustrezno opremljeni, ki jim je treba omogočiti, da na čim lažji način opravljajo svoje naloge – eden od njih, ko gre za pogodbeno sestavo, je danes tudi pred nami –, in seveda potrebujemo tudi ustrezno opremljeno Slovensko vojsko, o čemer bomo govoril kasneje. Vse to je potrebno zato, ker je varnost ena in nedeljiva. Ker je varnost dobrina, ki se je zavemo šele takrat, ko jo izgubimo; in jo je potem izjemno težko, v določenih primerih pa sploh nemogoče, povrniti. Zaradi tega, ker si ljudje – Slovenke, Slovenci, državljanke in državljani Republike Slovenije – zaslužimo, da živimo varno, da živimo v državi blaginje, je pač treba sprejeti zakon, ki je danes pred nami, ker stvari ureja na pravi način, gre v pravi smeri in predstavlja prvega od korakov, ki jih bo treba storiti, da se Slovenski vojski postavi nazaj tisto mesto v družbi, ki ji gre. Da ne bo domoljubje kot vrednota samo beseda, ampak bo tista vrednota, ki jo bomo vsi dosledno spoštovali tudi v dejanjih. V SDS bomo glasovali za predlagani zakon – za Slovensko vojsko, za varnost ljudi, za našo domovino Slovenijo.
Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Rudi Medved. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi! V stranki Lista Marjana Šarca vseskozi aktivno sodelujemo pri reševanju problemov obrambnega sistema, tudi statusa vojakov po 45. letu. Temu je sledila vlada Marjana Šarca s potrditvijo bele knjige o obrambi, s 45 milijoni dodatnega denarja za obrambo – sedanja vlada jih je skoraj v celoti vzela obrambnemu proračunu v letošnjem letu – in s konkretnimi finančnimi spodbudami za podaljšanje pogodb o zaposlitvi za okrog 3 tisoč vojakov. Ohranila je zaposlitev vojakov v okviru obrambnega ministrstva tudi po 45. letu, sprejela sklep o prenosu plačnih razredov za prehod vojakov v drug organ ter dogovor z drugimi organi o možnostih prezaposlitve vojakov k njim, ob upoštevanju temeljnega pravila – za enako delo enako plačilo. Vse to, brez spreminjanja Zakona o obrambi. To so povsem konkretne rešitve, ki bi jih bilo mogoče nadgrajevati v dialogu s stroko in sindikati. Ali se vojaki v resnici lahko nadejajo nekaj več socialne varnosti po 45. letu? V treh sindikatih s področja obrambe so prepričani, da ne. Ob trkanju ministra na vest poslancev, da bomo krivi malo da ne za propad Slovenske vojske, če ne bomo brez zadržkov podprli njegovih zamisli, so sindikati na nas, na poslance Državnega zbora, naslovili apel, naj vnovič razmislimo o spremembah obrambne zakonodaje. Spoštovani obrambni minister, v hitropotezni ihti ste dialog s sindikati v celoti zaobšli. Zato je ta predlog zakona rokohitrsko in strokovno, ocenjujemo slabo pripravljen dokument ter ga vidimo bolj kot vašo osebno promocijo, spoštovani minister. Ne zagotavlja uspešnejšega pridobivanja novih kadrov v Slovenski vojski, rešitve, ki jih predlagate, tudi globoko, globoko, posegajo v Zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Predlagane spremembe niso usklajene z drugimi poklici in dejavnostmi v javnem sektorju, ta odmik pa vodi v potencialno razgradnjo enotnega plačnega sistema. Pa tudi to še ni vse. Stroka znotraj in zunaj obrambnega sistema opozarja, da predlagane rešitve dejansko rahljajo obstoječe pogoje za opravljanje pogodbene vojaške službe in odpirajo vrata posameznikom, ki sedanjih psihofizičnih kriterijev ne dosegajo. Kaj tako nižanje standardov pomeni za nadaljnji razvoj vojske? Ali se morda prikrito ne odpirajo vrata pripadnikom različnih paravojaških struktur, na kar je sicer minister namignil že tudi ob svojem zaslišanju. Kako naj si sicer razlagamo določilo, ki pogodbenikom dovoljuje članstvo v političnih strankah? To bi moralo biti za vse politične stranke, za vse državljanke in državljane popolnoma nesprejemljivo. In tudi to določilo se je v spremembah zakona znašlo tako potihem, saj minister ob predstavitvi tega ni omenjal, vsaj v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca ne. Osnove za delovanje vsakega funkcionalnega obrambnega sistema so ustrezni finančni, kadrovski in materialni viri. Predlagane spremembe, minister, tega ne zagotavljajo, spisane so bile v naglici, brez razmisleka, brez dialoga; še celo s tistimi, katerim je zakon namenjen. Zato v Listi Marjana Šarca menimo, da bi bilo najbolje, obrambni minister in vse politične stranke, da predlagane spremembe Zakona o obrambi v Državnem zboru preprosto zavrnemo, saj menimo, da je o tem nujno treba opraviti pogovore z vsemi deležniki ter oblikovati rešitve, ki bodo dejansko namenjene izboljšanju obstoječega stanja. Ker se to po vsej verjetnosti glede na slišano ne bo zgodilo, v Listi Marjana Šarca sicer zakonu v končni fazi ne bomo nasprotovali. Takega, kot je predlagan, pa tudi podpreti ne moremo in s tem prevzeti soodgovornosti za njegove posledice, o katerih sem podrobneje govoril prav v stališču Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o obrambi se nanašajo na izboljšanje pogojev pri popolnjevanju stalne in rezervne sestave Slovenske vojske. Število pripadnikov ene in druge sestave se v zadnjih enajstih letih zmanjšuje zaradi starostne strukture na eni strani in na drugi strani zaradi neurejenega statusa vojakov po 45. letu starosti. Slovenska vojska v času profesionalne zaposlitve pripadnicam in pripadnikom omogoča večletno izobraževanje in usposabljanje. Pridobljeno znanje znotraj vojske je specifično in ga je težko nadomestiti, še posebej v času, ko je zanimanja za vstop v profesionalno vojsko čedalje manj. Socialni demokrati menimo, da sprejete spremembe in dopolnitve Zakona o obrambi lahko pozitivno vplivajo ne samo na pripadnice in pripadnike Slovenske vojske, ki so stare 45 let in več, temveč tudi na mlade. Mladi generaciji bo pravzaprav pomagal, kajti ko se bodo mladi odločali o svoji nadaljnji poklicni poti, ko bodo iskali prvo zaposlitev, bodo vedeli, da je za njih poskrbljeno tudi po 45. letu starosti, če se bodo odločili za profesionalno služenje v Slovenski vojski. Tako bo njihova socialna varnost manj negotova in bodo lažje načrtovali svojo poklicno in zasebno pot. Ne smemo pozabiti, da se poleg stalne sestave Slovenske vojske zmanjšuje tudi pogodbena rezerva. S predlagano novelo se ureja tudi položaj pogodbenih pripadnikov rezervne sestave Slovenske vojske. Za pripadnike pogodbene rezerve se bo prilagodilo temeljno vojaško strokovno usposabljanje, in sicer na način, da bi bila odsotnost od rednega dela pri delodajalcu čim manjša. Rešitve so usmerjene tudi k temu, da se v pogodbeno rezervno sestavo Slovenske vojske vključijo posamezniki s posebnimi civilnimi znanji, kar med drugim pomeni tudi to, da ob vpoklicu na opravljanje nalog v Slovenski vojski prenašajo znanje iz civilnega okolja in pomembno podpirajo delovanje enot. Korak naprej je tudi to, da delodajalci pripadnikov rezervne sestave zaradi službe v rezervni sestavi ne smejo postaviti v manj ugoden položaj. Mislim, da je na tem mestu treba spomniti, da smo o podobnih rešitvah razpravljali že leta 2017 ob obravnavi novega zakona o obrambi. Žal takrat politične volje ni bilo, da bi zakon sprejeli. Izgubili smo tri leta. Danes bi lahko tehtali, ali so predlagane rešitve iz leta 2017 dale pričakovane rezultate; pa ne le samo na področju skrbi za zaposlene v Slovenski vojski po 45. letu, ampak tudi nekatere druge pomembne rešitve, ki so bile takrat predlagane in bile obravnavane v širšem strokovnem krogu. Spoštovani! Da, med mladimi ni zanimanja za vojaški poklic. Pa smo detektirali razloge? Je res, da so razlogi le v neurejenem statusu vojaka po 45. letu? Mogoče pa so razlogi na strani politike; zaradi ozkih političnih interesov in sebične strankarske politike. Slovenska vojska in njeni pripadnice in pripadniki predstavljajo obrambno silo Republike Slovenije. Vojaško obrambo izvaja samostojno ali v sodelovanju z zavezništvom na podlagi mednarodnih pogodb. A ne pozabimo, da se na podporo pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske lahko zanesemo tudi takrat, ko se spopadamo z naravnimi nesrečami. Socialni demokrati bomo predlog zakona podprli z željo, da bomo odprli novo poglavje v zaposlovanju v Slovenski vojski ter uredili status vojakov po 45. letu starosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! V zadnjem obdobju se v Sloveniji soočamo s številnimi naravnimi nesrečami večjega obsega. Po drugi strani pa mednarodno okolje postaja vse bolj nestabilno. Danes vojne in teroristična dejanja predstavljajo stalne grožnje svetovnemu miru. Vse to pa narekuje vzpostavitev sistema moderne vojske, ki bo odzivna, prilagodljiva in visoko izurjena. Zato se v Stranki modernega centra zavedamo nujnosti dopolnitve temeljne strateške, razvojne in normativne ureditve na obrambnem področju. Hkrati se zavzemamo za dosledno izvajanje kariernih poti pripadnikov Slovenske vojske. Zagotoviti jim moramo ustrezno socialno in materialno varnost. Zastoj v razvoju, zmanjševanje pripravljenosti in negativne kadrovske trende v Slovenski vojski je sprožila finančna in gospodarska kriza. Pomanjkanje razvojnih sredstev in kadra se kaže tudi v zelo slabih in negativnih ocenah za delovanje v krizi ali vojni. Trend zmanjševanja obrambnih izdatkov se je zaustavil, ko je vlada Stranke modernega centra sprejela sklep o neprekinjenem povečanju obrambnih sredstev v naslednjem srednjeročnem obdobju. Takrat so se obrambni izdatki Republike Slovenije povečali za 100 milijonov evrov. Plače vojakov pa so se povečale za več kot 30 %. Le-to je pripomoglo k izboljšanju statusa pripadnikov Slovenske vojske. Pot v to smer pa predstavlja tudi danes obrambni predlog novele Zakona o obrambi. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo noveli naklonjeni, saj prinaša tri ključne novosti. Prvič, socialno varnost za vojake tudi po dopolnjenem 45. letu starosti. Drugič, za pripadnike pogodbene rezerve novela uvaja nadomestila plač, ki so enaka njihovim plačam v sedanji službi. Tretjič, novela prenavlja tudi okvire za temeljno vojaško usposabljanje, ki bo po novem lahko trajalo tudi manj kot tri mesece. Kadrovska problematika v Slovenski vojski je resnično zelo pereča, kar je razvidno tudi iz naslednjih podatkov. Število pripadnikov stalne sestave upada vse od leta 2012, v povprečju za več kot 100 pripadnikov letno. Leta 2011 je bilo v Slovenski vojski zaposlenih 7 tisoč 567 pripadnikov stalne sestave; julija letos pa le še 6 tisoč 321. Podobni trendi so tudi pri pogodbenih rezervistih. Zavedati se moramo, da je poleg socialne in materialne varnosti vojakov treba zagotoviti tudi sodobno opremo, uniforme, oborožitev ter ustrezno infrastrukturo in logistično zmogljivost. Rešitev predlaga Vlada v noveli Zakona o obrambi in Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski. Prepričani smo, da bi se s tovrstnimi ukrepi motiviralo mlade za poklic slovenskega vojaka in stabiliziralo negativne trende v Slovenski vojski. V ta namen novela uvaja tudi možnost temeljnega usposabljanja, krajšega od treh mesecev. Tako bi bodoči študenti po končani srednji šoli lahko med počitnicami opravili temeljno vojaško usposabljanje in bi se potem lahko pridružili pogodbeni rezervi ali pa zaposlili v Slovenski vojski kot poklicni vojaki. Novela rešuje tudi problem staranja kadrov v Slovenski vojski. Predlagana je dopolnitev, s katero bi lahko tudi po 45. letu starosti vojaki s specialističnimi znanji nadaljevali svoje delo v Slovenski vojski. V svojih vrstah želijo obdržati tudi druge pripadnike, ki bi jih lahko prerazporedili za varovanje objektov posebnega obrambnega pomena; in s tem bi razbremenili mlajše vojake. To kategorijo vojakov bi lahko prerazporedili tudi na mesto policista nadzornika državne meje ali pravosodnega policista. Imeli bodo tudi možnost razporeditve na ustrezna delovna mesta na Ministrstvu za obrambo ali druge državne organe, ob tem pa bi obdržali število doseženih plačnih razredov. Za zaključek naj še dodam, da smo v Poslanski skupini Stranke modernega centra prepričani, da bi poklic vojaka lahko naredili privlačnejšega tudi z dodatnimi materialnimi ugodnostmi za pripadnike Slovenske vojske, kot so na primer ugoden najem stanovanj, dodatek za dosegljivost, posebne denarne nagrade na letni ravni, varstvo otrok, finančno nadomestilo za opravljanje nalog zunaj delovnega časa, nakup določenega blaga brez davka, znižanje potrebne stopnje izobrazbe za zaposlitev v Slovenski vojski in podobne druge rešitve. Zaradi vseh navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o obrambi podprli.
Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Lep pozdrav sem! V Levici od vedno podpiramo napore, da se izboljša socialni status vojakov po 45. letu; vendar zakon, ki ga danes obravnavamo, tega ne počne, kot trdijo predlagatelji. Vse, kar počne ta zakon, je to, da že tako diskriminatorni določbi, po kateri vojakinje in vojaki ne smejo biti zaposleni v vojski dlje kot do dopolnjenega 45. leta, dodaja nove dimenzije in ruši sistem plač javnih uslužbencev. Še bolj zaskrbljujoče pa je, da je bil pripravljen in usklajen mimo tistih, ki jih najbolj zadeva – zaposlenih v Slovenski vojski. Ministrstvo se tako ni pogovarjalo in vzpostavilo socialnega dialoga z vojaškimi sindikati, Sindikatom Ministrstva za obrambo, Sindikatom vojske, obrambe in zaščite, Sindikatom pilotov Ministrstva za obrambo. In poglejte, ti sindikati zakonu nasprotujejo. Starostna omejitev opravljanja vojaške službe do maksimalno 45. leta je bila uvedena leta 1994. Že takrat je to pomenilo dvojno diskriminacijo pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske z vojaškimi čini. Prvič je to pomenilo diskriminacijo znotraj činov samih, ker so imele osebe, zaposlene pred letom 1994, možnost opravljanja vojaške službe do izpolnjenih pogojev za upokojitev; osebe, zaposlene po tem datumu, pa najkasneje do dopolnjenega 45. leta. Gre za diskriminacijo, ki je v vrstah Slovenske vojske prisotna še danes. Drugič pa je to pomenilo diskriminacijo v primerjavi z zaposlenimi na podčastniških in častniških činih, ki lahko v vojski v vsakem primeru ostanejo do upokojitve. Tako je bila že tako bolje plačanim činom v Slovenski vojski zagotovljena tudi večja socialna varnost, ne glede na to, da tudi opravljajo podobne naloge. In če nekoliko karikiram, dve taki osebi lahko sedita na isti nalogi v istem vozilu; eden bo, ko bo dopolnil 45. leto, moral oditi, drugi bo pa lahko delal dalje. Starostna omejitev 45 let tako nima nikakršne strokovne podlage, ampak temelji na stereotipih, da morajo biti vojaki mladi in da starejše osebe ne sodijo v vojsko. In namesto da bi to nesmiselno in diskriminatorno omejitev odpravili, kar smo tudi za odbor predlagali v Levici, zakon, ki ga danes obravnavamo, dela ravno nasprotno – uvaja nove dimenzije diskriminacije. Prvič, znotraj samih vojakov, in sicer s tem, da uvaja seznam deficitarnih formacijskih dolžnosti, ki jih bo samovoljno s sklepom določal minister; tako bodo nekateri pripadniki lahko ostali v vojski tudi po 45. letu, ostali pa bodo odleteli na cesto. Drugič pa znotraj širšega konteksta vseh javnih uslužbencev, in sicer tako, da se uvaja možnost zaposlovanja brez razpisov za vojakinje in vojake po 45. letu na drugih delovnih mestih v državnih organih, ter tako, da tem vojakom ob prerazporeditvi na ta delovna mesta omogoča obdržanje višjega števila razredov, kot so določeni v zakonu, ki ureja sistem plač v javnem sektorju. Če bi vojaki po prerazporeditvi prejeli osnovno plačo v nižjem znesku, kot so jo prejemali do tedaj, pa bi jim Ministrstvo za obrambo to razliko doplačevalo. Tako bi bili ostali javni uslužbenci diskriminirani v primerjavi z vojaki tudi pri višini plače, čeprav bi opravljali popolnoma enako delo. S tem zakonom se enostavno ruši sistem plač v javnem sektorju. In za konec še nekaj besed o politizaciji vojske. Na to je prva opozorila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki je v svojem mnenju zapisala, da se z zakonom, citiram, »brez obrazložitve uvaja novost, da za pripadnike rezervne sestave med opravljanjem vojaške službe v miru ne velja prepoved članstva v političnih strankah«. Minister Tonin je med obravnavo na odboru zamahnil z roko, češ da se članstvo v političnih strankah za rezervno sestavo že zdaj ne preverja; gre torej za neko ustaljeno prakso, ki jo je treba samo še legalizirati. V Ustavi namreč jasno piše, da poklicni pripadniki obrambnih sil ne morejo biti člani političnih strank. In Slovenska vojska je poklicna vojska, ima stalno in rezervno sestavo, obe pa sta poklicni. Ne velja pa prepoved za nabornike, ki bi jih imeli, če leta 2003 ne bi zamrznili izvajanja vpoklica v vojsko. To so vojaki, ki bi lahko bili člani političnih strank. Zakon je protiustaven, zelo verjetno ruši sistem plač v javnem sektorju, politizira vojsko in samo še poglablja problem vojakov po 45. letu. Zato v Levici predvsem upamo na razmislek vseh – za ta zakon je namreč potrebna dvotretjinska večina –, ki so dejansko za rešitev statusa vojaka po 45. letu in ki so proti politizaciji oboroženih sil, da slišijo v prvi vrsti pozive tistih, ki jih ta zakon zadeva, in to so vojakinje in vojaki, ki so jasno povedali, da temu zakonu nasprotujejo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 28. septembra 2020. V razpravo dajem 1. člen in dva amandmaja Poslanske skupine Levica. Besedo ima najprej predstavnik predlagatelja, minister mag. Matej Tonin.
Podpredsednik, hvala lepa. Ta amandma govori o tem, da naj bi se črtala prepoved članstva v političnih strankah. Ampak pred tem je treba zadevo nekoliko postaviti v kontekst, ker drugače se pogovarjamo na suho. Morda najprej nekaj številk. V letu 2019 se je v Slovenski vojski profesionalno zaposlilo 111 pripadnikov, odšlo je 345, leto 2019. Kje smo danes? Do 24. septembra imam zadnji podatek, v Slovenski vojski se je zaposlilo 121 ljudi, torej smo že za 10 ljudi izboljšali rezultat iz leta 2019,; odšlo je pa 150 pripadnikov, kar je zaenkrat dober rezultat v primerjavi s 345, ki jih je odšlo v lanskem letu. Torej delamo vse, da bi do konca leta te odhode in prihode v Slovenski vojski izravnali; upam, da nam bo uspelo. Glede tega, zakaj je ta zakon sploh potreben, kako k stvari pristopimo pa zakaj ga sploh potrebujemo, mislim, da je sporočilo tukaj zelo jasno. Potrebujemo ga zato, da zagotovimo socialno varnost vojakov. Pika. To nameravamo narediti na dva različna načina. Eno je, da jim podaljšamo služenje, in drugo je, da jih prerazporedimo v druge državne organe. Za primerjavo, da še z nekaj številkami postrežem, v prihodnjem letu bo starost 45 let dopolnilo 63 pripadnikov, potem leta 2022 – 93, 2023 – 117 in tako naprej. Skratka, v prihodnjih letih bo to postal zelo pereč problem. Ko nekateri govorite o kadrovski korupciji ali nekaj podobnega, ker zakon predvideva, da bi nekaterim lahko podaljšali služenje. V osnovi zaradi specifike vojaškega poklica rabimo predvsem mlade vojake. Vojske imajo ponavadi vojake stare med 20 in 30 let, pri nas je ta povprečna starost precej večja. In zato, da se lahko ta sistem obnavlja, je nujno, da imamo ta manevrski prostor, če bi se številke – upamo, da se bodo – drastično povečevale, da starejše vojake prezaposlujemo v druge državne organe. Nikogar ne puščamo samega, ampak ga prezaposlujemo v druge državne organe. Še ena zanimivost, ki jo imam danes tukaj pred sabo, je, sem si dal izpisati, tisti vojaki, ki so bili doslej prezaposleni na druga civilna delovna mesta, tako bom rekel, kakšne padce so doživel. Recimo vojak, ki je bil prezaposlen leta 2011, je padel z 31. na 21. plačni razred, to je minus deset plačnih razredov, v konkretnem znesku je to minus 463 evrov. Toliko je ta vojak izgubil samo zato, ker je služil domovini. In do danes, do danes je 9 let, je prišel do 27. plačnega razreda. Niti po devetih letih ni prišel na tisti plačni razred, ki ga je dosegel leta 2011, mu je v vojski potekla pogodba. Primer iz leta 2014; je imel 22. plačni razred, padel na 11., minus 11 plačilnih razredov, 351 evrov se mu je poznalo. Jaz vam lahko tukaj še citiram druge primere, če hočete, tudi novejšega iz leta 2018, 28. plačni razred, padel za minus 9, to je na 19., izgubil je minus 377 evrov, danes je v 20. plačnem razredu. Vidi se, da praktično ne morejo ali zelo težko pridejo nazaj na tiste plačilne razrede, ki so jih dosegali v vojski, tako da jaz absolutno ne razumem, zakaj bi bil ta člen neustaven, da vojakom zagotovimo zgolj tisto, kar so v svoji dosedanji karieri dosegli. Ne razumem predstavnikov Levice, zakaj bi bilo ustavno pravilno, da nekomu, ki dolga leti služi vojski in se mu pri 45. letu zahvalimo, ga prezaposlimo v drugi državni organ in mu za nagrado znižamo plačo za 300 do 400 evrov. Tega jaz ne razumem, zakaj bi bilo to ustavno sprejemljivo; oziroma zakaj je ustavno sporno in problematično to, kar predlagamo zdaj, da ko je prezaposlen na neko drugo delovno mesto, s seboj odnese tudi plačilni razred. Meni se zdi to popolnoma logično v smislu enakopravnosti in pravičnosti. Sedaj pa pridemo na ta slavni člen glede teh političnih strank in tako naprej. Že do sedaj se za rezerviste ni preverjalo članstvo v političnih strankah. Mi ne vemo, ali so rezervisti člani političnih strank ali niso. Naj povem, da za primerjavo v rezervni sestavi policije eksplicitno piše, je poseben člen v zakonu, kjer piše, da za pogodbene rezervne policiste ne velja omejitev članstva v političnih strankah. In v 42. členu Ustave jasno piše, da gre za poklicne pripadnike obrambnih sil in Policije, ki ne morejo biti člani političnih strank. Rezervisti pa niso poklicni pripadniki, niso poklicni pripadniki Slovenske vojske. Mi tukaj uveljavljamo zgolj isto razmerje, kot ga imajo v Policiji, torej da je status v Policiji podoben statusu v vojski. In v ničemer zadev ne spreminjamo, ampak so takšne, kot so bile doslej. Včeraj sem poslušal Luka Mesca, se mi je zdelo strašno smešno, ko je rekel, da po novem bodo se bodo neke politične stranke odločile in bodo na polno napolnile rezervno sestavo Slovenske vojske. To lahko reče nekdo, ki res ne pozna sistema v Slovenski vojski, ker ni tako, da bi ga kar napolnile, ampak morajo iti rezervisti čez usposabljanje, ki traja več mesecev, morajo prestati varnostno preverjanje, morajo biti psihofizično v primerni kondiciji. To ni kar nek avtomatizem, da bi kar nekdo z ulice prišel pa potem bil v pogodbeni rezervi. So posebni postopki in tudi procesi, ki jih moraš izpolniti, da postaneš pogodbeni rezervist. In če bi se poslušali in če bi Levica hotela slišati, jaz jih prosim, da preberejo 16. člen Zakona o službi v Slovenski vojski, to je načelo prepovedi političnega delovanja, kar pomeni, da »pripadnik Slovenske vojske«, pa naj gre tukaj ali za profesionalca ali za rezervista, »med službenim časom in dejanskim opravljanjem vojaške službe ne sme politično delovati, niti se ne sme udeleževati aktivnosti političnih strank. Pripadnik se v uniformi ne sme udeleževati političnih shodov.« Vsakemu razumnemu človeku je jasno, da to, kar delajo nek kraval v Levici, je popolnoma brezpredmetno, ker ti v Zakonu o službi v Slovenski vojski piše, da tega ne smeš narediti. Če bi katerikoli izmed pogodbenih rezervistov te stvari počel, o katerih vi govorite, potem bi bila podlaga, da se ga iz pogodbene rezerve izključi oziroma odpusti. To, kar vi govorite, je sicer lepo za ustvarjanje nekega strahu, strašenja in podobnih stvari; z realnostjo pa nima nobene prave veze. Vem, da boste svoje naprej vztrajali, da boste svoje gonili do konca, ampak rad bi samo, da slišite argumente, da to, kar trdite, nimate prav. Jaz bi si želel, da druge poslanske skupine ne bi na to demagogijo Levice nasedale in da bi danes lahko sprejeli ta zakon tudi v končni obravnavi. Moram pa reči, če je sedaj tak strah pred tem, jaz osebno nimam težav, če poslanske skupine podprejo ta vaš amandma, ker želite, da se prepove članstvo v političnih strankah za rezerviste. Jaz s tem nimam težav. Ampak sem prepričan, da tudi po tem ne boste tega zakona podprli, ker ni variante, se boste kaj novega spomnili, kakšna druga stvar vas potem v nadaljevanju moti. Ker če se gremo dialog, potem v dialogu najverjetneje mora vsak malo popustiti. Nihče ne more v celoti svojega doseči, razen če si v Levici predstavljate dialog na način, da je vse po vaše. In če je vse po vaše, potem je okej, drugače pa ni. Ampak na takšen način se ne da delovati. Na tej točki bi zaenkrat zaključil.
Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Prvi ima besedo Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Jasno je, da se moram odzvati; tudi zato, ker je v tem svojem dopolnilnem nagovoru minister porabil okoli 80 % časa, da polemizira z Levico oziroma da nam polaga stvari v usta, kar seveda ne drži. Kar se tiče politizacije Slovenske vojske, tukaj je pač zavajanje. Minister, vi pravite, da je to neka naša kaprica ali kaprica Levice. Še enkrat, Zakonodajno-pravna služba je zelo jasno zapisala, kaj si misli o tem vašem dodatku v ta zakon. Dodatku, ki ni opredeljen v uvodu, v uvodni obrazložitvi zakona; dodatku, ki ni niti nikakor pojasnjen v sami obrazložitvi člena. Se pravi, to se je znašlo v zakonu po nekem čudnem spletu okoliščin, če vas prav razumem. In kaj, ne veste, zakaj je tam, ali niste znali obrazložiti, zakaj bi bilo to potrebno?! Nehajte tukaj zavajati. Sem vam prej v stališču citiral, kaj je ZPS povedal. Kar se tiče tega, kar določa Ustava. Res drži, poklicni pripadniki obrambnih sil in Policije ne morejo biti člani političnih strank. To piše v Ustavi, ampak Slovenska vojska je poklicna vojska. Ali drži to? Drži. Ima pa rezervno in stalno sestavo. Rezervna in stalna sestava sta pač dve veji poklicne vojske. In če se vi zdaj tukaj vlečete ven na to, da rezervna sestava ni del poklicne vojske, je pač samo smešno. In to je neka sprememba, ki ste jo dodali notri. To, da se zdaj ne preverja ali pa da se do sedaj ni preverjalo, pa je pač neka napaka, ki jo počnete; oziroma bi morali glede tega na Morsu in v Slovenski vojski seveda takoj urgirati, zato smo tudi predlagali še enkrat ta amandma, da se ta določba briše, ker res ni nobene potrebe, da bi v rezervni sestav Slovenske vojske vključevali člane političnih strank, predvsem člane tistih strank, ki maširajo in se igrajo trenutno vojake po slovenskih gozdovih in na slovenski meji. Kar se tiče drugega dela zakona, mislim, da je to pomembnejše in se ga ne da več amandmirati, je pa dejansko status vojaka po 45. letu. Vi pravite, da mi nismo za dialog, da bomo vedno našli nekaj, kar nas moti. Nekaj vam bom prebral. 16. septembra 2020 so trije sindikati, to so Sindikat Ministrstva za obrambo, Sindikat vojske, obrambe in zaščite ter Sindikat pilotov Ministrstva za obrambo, vsem poslankam in poslancem Državnega zbora poslali dopis. Dopis, ki pod črto pravi, da ste jih popolnoma ignorirali, da niste z njimi vzpostavili nikakršnega dialoga in da ste šli v spremembe Zakona o obrambi popolnoma samovoljno. Torej to je pač, kako si vi predstavljate dialog; in projecirate to na Levico. Mi smo to z amandmajem za odbor skušali popraviti. V tem dopisu so z okrepljenim tiskom ti trije sindikati zapisali, citiram: »Zato zagovarjamo predlog, da se letna meja 45 let ukine in uvedbe pogodba za nedoločen čas, kar je stališče vseh sindikatov na obrambnem področju, s čimer se pomembno varujejo pravice delavcev na obrambnem področju pred zlorabami, ki smo jih vsakodnevno tudi deležni.« Konec citata. Ko govorite, da ne obstajajo nikakršni kadrovski pritiski pa različni pritiski na zaposlene v vojski, vas sindikati postavljajo na laž. Sindikati postavljajo na laž tudi vašo argumentacijo glede tega, da je treba na drugačen način reševati teh 45 let. Še enkrat, imamo že zdaj različne statuse znotraj Slovenske vojske, ker so drugače tretirani vojaki, ki so bili v Slovenski vojski poklicno zaposleni pred letom 1994 in po letu 1994; in različne absurde, ko govorimo še o častniških činih, kjer pač imate različne statuse za ljudi, ki opravljajo isto delo. In to je nesprejemljivo. Če so sposobni recimo častniki po 45. letu biti psihofizično pripravljeni in zagotavljati vse standarde, ki so potrebni za opravljanje svojega dela, potem so sposobni lahko tudi navadni vojaki pri teh letih, če seveda izpolnijo te standarde. Vaša argumentacija tudi na tej točki ne stoji. Žal pa se tega več ne da popraviti v tem zakonu, ker ni bil amandma sprejet na odboru in ga tudi danes ne moremo več spreminjati, ker je člen zaprt. V Levici bomo seveda nasprotovali zakonu, ker se strinjamo tudi z mnenjem sindikatov iz vašega ministrstva oziroma iz vojske, da to pač ni dejansko rešitev za stanje vojakov po 45. letu, ampak samo še bolj poglablja te razlike in seveda tudi vnaša razdor med vsemi zaposlenimi v javnem sektorju, kar je seveda nesprejemljivo. Lahko bi odpravili to nesmiselno omejitev 45 let in bi bila stvar rešena in bi v Levici tudi z veseljem podprli takšen zakon. Kot rečeno, smo od začetka bili predvsem zagovorniki tega, da se reši ta situacija s to omejitvijo oziroma s tem problemom, ki ga pač vsak zaznava v slovenski vojski. Ampak kot rečeno, ta zakon ne rešuje tega in še bolj zamegljuje to že tako problematično področje. Vaši argumenti vsekakor ne stojijo in na laž vas postavlja Zakonodajno-pravna služba in vojaki sami. Jaz bi na vašem mestu nekoliko manj vehementno zagovarjal te stvari in mogoče začel dejansko poslušati ter vzpostavljati dialog predvsem z vojakinjami in vojaki ter sindikati na tem področju.
Besedo ima predlagatelj, minister mag. Matej Tonin. Izvolite.
Rad bi poudaril, da omenjeni Zakon o obrambi – danes zjutraj sem z njim govoril – podpira vrhovni poveljnik – predsednik republike Borut Pahor, da je omenjeni zakon podprl tudi Državni svet. O tem, ko govorite, da ni nobenega dialoga, vam lahko nekaj stvari predstavim, ko obiskujem različne vojašnice in se pogovarjam tudi z vojaki. In sem jih že večkrat zaprosil, naj napišejo, kako recimo oni gledajo na trenutno situacijo in kaj bi si želeli. Vam recimo nekaj razmišljanj lahko preberem: »Star sem 43 let, v Slovenski vojski zaposlen 22 let, vsa leta v vojaški policiji. Nadrejeni me ocenjuje kot strokovnega, zavzetega. Sodelavci me spoštujejo in sprašujejo za nasvete kot starosto v enoti. Zadnja leta še bolj skrbim za psihofizično pripravljenost. Sem zdrav, vsakoletno obvezno preverjanje gibalnih sposobnosti, ki vključuje sklece, trebušnjake in tek na 3 tisoč 200 metrov, opravim z odliko. K miru sem v imenu domovine prispeval osemkrat, dvakrat v Bosni, šestkrat na Kosovu. Jaz sem boljši človek zaradi vojaških izkušenj, zato iskreno želim in zmorem še naprej delati v Slovenski vojski. So pa trenutki, ko s cmokom v grlu razmišljam o tem, kako bom čez dve leti zagotovil varnost svoji družini, tudi mojima šoloobveznima otrokoma«. Tukaj imam cel spisek podobnih pričanj vojakov in vojakinj, ki si seveda želijo, da se socialna varnost zanje poskrbi. Dejal sem pa, da je vojska specifična in da zato ni enovito določena omejitev 45 let, ker si želimo predvsem mladih vojakov. Se pa zavedamo odgovornosti, da moramo za vojake po 45. letu pa tudi ustrezno poskrbeti. In to poskrbimo na način, da ne bodo izgubili prihodka, ki so ga dosegli v Slovenski vojski, da ne bodo izgubili po deset plačnih razredov, da ne bodo izgubili po 400 evrov in več. In to je tisto, kar bi morali vsekakor v Levici z največjim veseljem podpreti. Glede amandmaja in teh stvari; bom zdaj zelo direkten. Tudi če se ta vaš amandma sprejme, še vedno ne bo nihče preveril, ali so člani političnih strank, ker imamo Uredbo o pogodbenem opravljanju vojaške službe v rezervni sestavi Slovenske vojske, kjer so natančno predpisani pogoji, kdo je lahko rezervist. In rezervist je lahko nekdo, ki je državljan Republike Slovenije in nima dvojnega državljanstva, da je telesno in duševno sposoben za opravljanje vojaške službe, da ima ustrezno izobrazbo, ki je za vojaka praviloma končana srednja poklicna šola, da so bili v skladu s predpisi – zelo pomembno – varnostno preverjeni in zanje ne obstajajo varnostni zadržki, da niso pravnomočno obsojeni zaradi kaznivega dejanja, ki se preganja po uradni dolžnosti, in niso bili obsojeni na nepogojno zaporno kazen za kakršnokoli drugo kaznivo dejanje v trajanju več kot treh mesecev, da niso zaposleni v tujini oziroma da jih delodajalec ni napotil na opravljanje dela, usposabljanje ali v šolanje v tujino za dlje kot tri mesece. Poleg tega pa ne morejo biti rezervisti tudi tisti, ki jim je bila priznana pravica do ugovora vesti, in tisti, ki je bil kot nabornik vojak na služenju vojaškega roka vojaški obveznik rezervne sestave ocenjen kot nesposoben za vojaško službo. Pogoji za rezervista so izjemno strogi, zato so vsakršne bojazni, ki jih slikate zelo črnogledo, popolnoma odveč. Med temi pogoji za rezervista nikjer ne piše, da je treba dati tudi izjavo, da ni član v političnih strankah. Na nek način je vaš amandma v tem smislu brezpredmeten.
Repliko ima Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Ja, dve stvari. Ali minister ne želi razumeti ali pa me je narobe razumel. Kar se tiče prizadevanj za socialni status oziroma tudi za varnost vojakov, še enkrat, tudi to, kar pravijo sindikati, če ukinemo mejo 45 let in zagotovimo, da so lahko vsi vojaki pod enakimi pogoji zaposleni za nedoločen čas, mislim, da jim boljše varnosti z delavskega vidika ne moremo zagotoviti. Tudi to, kar počnete zdaj, je slabše od tega. Ne bi izgubili nobenih plačnih razredov, bi ostali na istem, kot so sedaj. Kar se tiče teh določb. To, kar ste mi odgovorili glede uredbe, v bistvu ste povedali, da je uredba pomembnejša od zakona, če vas prav razumem. Uredbo lahko sami spremenite pa dodate to zadevo notri. Če bo to jasno zapisano v zakonu, potem morate uredbo v ustreznem času spremeniti. Tu ni nobene težave in vidim, da se tu v bistvu na vse kriplje trudite argumentirati, zakaj je to dobro. Ampak še enkrat, mislim, da je zelo jasno – jasna Ustava in njena izpeljava – glede Slovenske vojske, ki je poklicna vojska; in mislim, da je tudi opozorilo s strani Zakonodajno-pravne službe jasno, da je mogoče pametno prisluhniti temu, kar so zapisali. Velikokrat na žalost preslišimo ali pa nočemo slišati mnenj Zakonodajno-pravne službe, bi pa jo morali, ker se včasih to, da ne poslušamo, vrne kot bumerang.
Besedo ima Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala. Minister, kadarkoli poslušam vaše argumente, se v glavnem branite, češ da Levica ni za dialog ali pa ni za Slovensko vojsko. [[oglašanje iz dvorane]] Oprostite, spet ste mi skočili v besedo in ste rekli, da je to res. To ne drži. To, kar počnete, je odvračanje pozornosti od dejanskega stanja stvari in od resnice. In ne skačite mi v besedo, gospod minister. Ko govorite o dialogu, se hkrati niti enkrat ne dobite s sindikatom. Mi smo se dobili s tremi sindikati, ki so nam dali zagotovilo, da si želijo sprejetja naših amandmajev. Niste upoštevali, ko govorite o dialogu, mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki smo jo do zdaj, do nastopa te vaše skrajno desne vlade, vedno zelo spoštovali. Zakaj jo pa imamo? Saj nismo vsi pravniki, zato imamo Zakonodajno-pravno službo v hiši. Ustava je popolnoma jasna, vojska mora biti apolitična in tudi rezervna sestava je del profesionalne vojske. Brali ste pa nam – in vi sami sebi hodite v absurd in kontraargumente –, brali ste nam pismo vojaka, ki se že pri 43 letih boji, kaj se bo zgodilo čez dve leti, ko ga boste, po domače rečeno, zbrcali in mu našli neko drugo službo; in kako bo on preživljal svojo družino. Mi predlagamo pogodbe za nedoločen čas. V čem je problem, minister? Pravite, da je vojska podhranjena, mladih ni dovolj, pravite, da ni dovolj interesa za vojaški poklic, starejše pa bi pri 45 letih odslovili in jim verjetno našli drugo službo, seveda ne vsem, najbrž. Skratka, pismo sindikata vojakov govori o zlorabah, ki so jih deležni dnevno. To je razlog, zakaj vojaški poklic ni tako atraktiven, kot bi moral biti. Jaz vam bom povedala, ker imam določena leta, da človek pri 45 letih, moški pri 45 letih, vojak, ki trenira, ni za v staro šaro in lahko opravlja vojaški poklic, gospod minister, lahko opravlja vojaški poklic; razen v primerih, ko ima bolezni, v tem primeru pa se pogovarjamo o invalidski upokojitvi ali o čemerkoli drugem. To vaše določilo, da pri 45 letih pa vojak ne bi mogel opravljati poklica, je zame popolnoma nesprejemljivo. Vojska brez izkušenj, pri 45 letih nam se dogaja na vseh področjih ta tako imenovani ageism, kot se reče po angleško, da starejši nismo več nič vredni. Pri 40 letih človek šele začne absolutno razumeti neke stvari in tudi svoj poklic dobro opravljati. Ampak počasi se ga začne porivati na stranski tir. Zakaj? Z mlado energijo, z mladimi, ki nimajo izkušenj, imajo pa veliko moči in energije, se lažje manipulira, mnogo lažje. In starejše je treba spoštovati, že zaradi tega, kar so naredili v določenem sektorju. Skratka, te prerazporeditve, ki jih obljubljate, so popolnoma diskriminatorne. Vi ste tudi izjavili, da so na desni pač bolj dovzetni za vojaški poklic. S tem jasno kažete svoje namene in kako mislite to rezervno sestavo napolniti. Tudi na svojem hearingu, na zaslišanju za ministra ste rekli, da nimate nič proti, če bi se recimo vardisti pridružili rezervni sestavi. Tuji mediji ves čas poročajo, kako je nedopustno – in Slovenija si tega res ne bi smela privoščiti –, da nekdo, ki bi hotel biti politik, kandidat na volitvah, neuspešen politik, naredi svojo vojsko. On naredi vojsko, da bo, če ne zlepa, pa zgrda, nekako dobil malo moči in oblasti. To tolerirati in kakorkoli podpirati je nedopustno. Odpirati vrata za kakršnekoli paravojske članov političnih strank je seveda nekaj, kar moramo najostreje zavrniti. In pravite, da ni preverjanja. Prebrali ste tudi točke pogojev, kdo lahko postane del rezervne sestave. V teh pogojih pa ni, da ne bi smel biti član politične stranke. Zakaj ne bi tega pogoja dodali, kajti če je samo močan [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Molite, seveda, ampak ne pomaga. Če je samo močan in zelo ostro opredeljen do nečesa, se nam lahko zgodi, da imamo zelo čudne, skrajno desne močne fante v teh rezervnih sestavah. In mi vztrajamo, da mora biti vojska apolitična. In da se ne smejo udeleževati političnih shodov. Vidi se večkrat, da se različni podmladki določenih strank v določenih uniformah udeležujejo teh shodov. Slovenska vojska je za varnost vseh državljank in državljanov Slovenije in ravno zaradi tega mora biti Slovenska vojska apolitična. In mi bomo vztrajali pri tem. Kar se tiče pa socialnega položaja vojakov in vojakinj, pa vam jamčim, da bomo vedno ohranjali dialog in najprej vprašali zainteresirane, tiste, ki jih stvar zadeva, kaj bi si oni želeli. In jaz vam predlagam, da preverite pri sindikatih, kaj so njihove želje, ne pa da pišete zakone iz svoje vsevednosti in se nočete posvetovati ne z vojaki ne z Zakonodajno-pravno službo. Mislim, da to res ni prava pot za reševanje problemov. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil minister. Izvolite.
Mislim, da sem se danes zadnjič javil na diskusijo Levice, ker je dialog enostavno nemogoč in je najbrž izguba našega časa. In to, kar je razpravljala poslanka Tomić, je enostavno žaljivo do mene, do vojske, do vseh. Samo sprenevedanje, nagajanje in niti neposlušanje dialogov. Povedal sem vam zelo natančno. Argumenti, ki jih vi nizate, so brezpredmetni, pa me ne poslušate. Povedal sem vam, predstavil sem vam, natančno sem vam citiral uredbo o pogodbeni rezervi. So skoraj strožji kriteriji, ne skoraj; so strožji kriteriji, da je nekdo lahko pogodbeni rezervist, kot pa da kandidira za to funkcijo v tem parlamentu. Strožji so. Izjemno strogi. Vam lahko še enkrat preberem, kaj vse morajo pogodbeni rezervisti izpolnjevati, da se lahko priključijo pogodbeni rezervi. To je ena stvar. Poslušajte me, poslanka Tomić. To je ena stvar. In druga stvar, ki je vi ne poslušate, je to, da imamo pa danes napisano v Zakonu o službi v Slovenski vojski, 16. člen, odprite Google pa si preberite, da je politično delovanje prepovedano. In zato pravim, da je vaš amandma nesmiseln in nepotreben, ker imamo danes zakon, ki pripadnikom vojske prepoveduje politično delovanje. Celo več, prepoveduje jim celo udeležbo v uniformi na političnih shodih. Sedaj pa vi meni povejte, v čem je smiseln vaš amandma. Strogi pogoji za rezervista, ne v uredbi, v Zakonu o službi v Slovenski vojski piše, da je politično delovanje prepovedano. Povejte mi, kje je sedaj smisel vašega amandmaja, če že danes zakon predpisuje izjemno stroge kriterije za rezerviste in jim prepoveduje politično delovanje. Zato pravim, da ne poslušate in svoje gonite do onemoglosti. Zato je dialog z vami nemogoč, ker svoje stvari obrnete tako, da vedno nas kažete, kot da smo največji bedaki. Druga zadeva, po tej vaši razpravi se je skoraj zdelo, da sedaj mi predlagamo s tem zakonom, da po 45. letu bomo pa vse odpustili in jih pustili same. Draga poslanka, ravno zaradi tega smo prišli s tem zakonom, da urejamo njihov status po 45. letu. Tukaj pa je – če me, prosim, poslušate, da se bomo razumeli – pomembna razlika med vami in nami. Vi pravite – vsem po 45. letu. Ne zavedate pa se, da ima vojaški poklic specifiko in da nekdo pri 50, 52 letih najverjetneje težje po terenu manevrira kot nekdo pri 20, 25. Vojske imajo navadno vojake med 20. in 30. letom. Mi imamo to starost nekoliko več. Ampak bistvena poanta tega zakona je, da poskrbimo za socialno varnost prav vseh, prav vseh, tudi tistih, ki bodo dopolnili 45 let. In še ena stvar, ki jo pozabite poudariti, je pa ta, da ta zakon predvideva, da bodo prenesli plačne razrede s seboj v novo službo. Bodo imeli zagotovljeno socialno varnost. Ne da bodo izgubili 10 plačnih razredov, ko bodo prezaposleni, in v zahvalo za služenje domovini izgubili 400 evrov vsak mesec pri plači. Razložite mi, zakaj to vi zagovarjate. Ker vi imate s tem problem, da prenesejo plačne razrede v novo službo. S tem imate problem. Vi pravite, da je to ustavno sporno. Meni se pa to zdi edino ustavno pravično, da nekdo, ki je deset in več let služil domovini, da potem, ko ga prezaposlimo na drugo delovno mesto, prenese tudi plačo. Pa bom tukaj naredil piko in sem zaključil, ker je dejansko dialog z vami nemogoč.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Spoštovani minister Tonin, nadrli ste me kot smrkljo in odšli. Vas poslušam. Verjemite mi, poslušam z ušesi, ni treba, da vas gledam in še kimam zraven. Slišim vas. Slišim vas, da so vaši argumenti izključujoči in nesramni. Preberite si mnenje Zakonodajno-pravne službe in videli boste, zakaj je ta predlog protiustaven. Jaz ne morem imeti več argumentov, kot jih ima Zakonodajno-pravna služba ali kot jo imajo trije sindikati vojakov v Sloveniji. Trije sindikati, 3 tisoč ljudi. Vi ste mi brali pismo enega vojaka, ki ne govori nič drugega kot vsi drugi – da ga je strah, kaj bo z njim po 45. letu. Mi z našimi amandmaji to rešujemo, vi nas pa nočete ne poslušati ne videti. Ne da mi nismo sposobni dialoga, mi tule sedimo in vam skušamo z argumenti nekaj dopovedati. Argumenti, za katerimi stoji 3 tisoč vojakov, za katerimi stojijo trije sindikati, z argumenti, ki jih navaja Zakonodajno-pravna služba; in vi poveste svoje ter odidete. Ali je to dialog, vas sprašujem, o katerem govorite? Tako se pogovarjamo, da nadremo poslance in odidemo. Ta dialog mene zelo skrbi. To je popolno pomanjkanje kakršnegakoli posluha za karkoli. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Marko Bandelli. Pripravi naj se gospod Rudi Medved. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Jaz tukaj ne razumem, kje naj bi bil sploh problem, kje bi bil problem potrditi oziroma podpreti ta zakon. Tukaj rešujemo določene zadeve, ki niso bile rešene še nikoli, nikdar, in zato ne vidim jaz tukaj te težave. Rešujemo ureditev statusa vojaka po 45. letu. In potem iščemo vedno neke komplikacije. Vsakokrat je s katerimkoli zakonom treba dobiti neke brezvezne komplikacije, samo da se škoduje, kako bi rekel, okolju, sistemu, vsemu. Ne govorim samo o trenutnem zakonu v tem primeru tukaj. Katerikoli zakon, če ga predstavi ena stran, je druga proti in si izmišljuje določene reči. Če ga predstavi ta stran, je potem druga stran proti in si izmišljuje ravno tako druge reči. Pa to ni državotvornost. S tem zakonom zelo jasno rešujemo en problem, en status vojakov po 45. letu, ki bi bili do danes vredni samo za v smeti. Niso vredni nič. Kam jih damo, jih pustimo na cesti pri teh letih? Po 25 letih služenja vojske v naši državi jim ne damo nobene druge možnosti. Ti ljudje imajo pogodbo za določen čas, ali se zavedamo tega. To je edini primer javnih uslužbencev, ki imajo pogodbo za določen čas. Človek pri 25 letih si lahko zamisli, da si v tridesetih letih naredi en dolgoročen kredit za stanovanje, za hišo. Ne dobi. Pa saj tega ne dobijo tudi drugi, ampak ostanimo pri tem primeru. Jaz bom vedno rekel, da vsi uslužbenci v javnem sektorju so privilegirani, in ne bom nikoli zanikal tega. So privilegirani. Ko enkrat padeš notri, te nihče ne more več premakniti s tistega mesta, če bomo enostavno rekli. Ostaneš tam, kjer si. Realni sektor je malo drugačen, ampak tudi v realnem sektorju imamo pogodbe za nedoločen čas, kar ti daje eno sigurnost in lahko eno vizijo za naprej, da si ustvariš družino, en prostor. Ti ljudje danes tega ne morejo. Dobesedno. In sprejemamo en čisto enostaven zakon in iščemo neke komplikacije. Saj jaz se strinjam, jaz se absolutno strinjam, da je treba paziti, da je vojska apolitična, saj mora biti. Bog ne daj, saj ste videli, kaj se je zgodilo v Nemčiji s policijo, kjer so se družile tolpe skupaj, naciji in ta svinjarija ekstremistična, fašistična, nacistična. Mislim, da bi tu absolutno morala biti kontrola tudi same vojske, da se ne bi v notranjosti dogajalo to, da bi se grupirali določeni ljudje, mentalitete, ideje, ideologija. Saj mislim, da tudi to se dela, jaz sem prepričan v to, da če pride do česa takega, da pride ven. Da nekdo podpiše izjavo, da ni pripadnik stranke, to je taka neumnost. Kakšen pomen ima dokument, če si pripadnik ali ne, če imaš izkaznico ali nimaš izkaznice svoje stranke. Važno je, kaj imaš tukaj noter, v tej glavi. Če nimaš nič v tej glavi, lahko podpišeš take dokumente, kot hočeš. Je popolnoma brez veze. Iščemo določene komplikacije, res ne vidim nobenega smisla. Meni se mi zdi samo prav, da rešimo problem statusa teh ljudi. Ne razumem nečesa. Enkrat je bilo na mizi, vam bom dal primer na hitro, o baletkah, plesalkah, ki so v operi, ki so 15 let lahko v svoji službi, jih plačujemo do konca svojega življenja, da ne delajo popolnoma nič. Ali tukaj ni bil problem, za nobenega ni bil problem tukaj. Potem se reče, saj jih je samo 20, 30; ne vem, koliko jih je. Ja, ampak 20, 30 izredno privilegiranih pozicij. Zakaj pa ne dobimo možnosti tam, da se lahko vklopijo v kakšne druge funkcije; ne pa da pridejo na kavico zjutraj in da tam samo pijejo in dobivajo plačo. Tukaj se ne vpraša nobeden nič. Ampak danes tukaj rešujemo, dobesedno rešujemo status vojaka po 45. letu. To bomo mi v SAB podprli, z veseljem bomo podprli. Ne vem, kdo je govoril prej, da so v vojski sami desničarji. Jaz sem imel dva prijatelja v vojski, ki sta ravno obratno od tega, kar ste zdaj omenili, pa se ne obremenjujemo s tem. Saj to ne pomeni, da so aktivisti, ampak razmišljajo malo drugače, malo bolj socialno; kar pa ne pomeni, da je zgrešeno, če si socialen človek. Razumem komplikacijo, ki jo lahko ima ena stran tukaj, samo to ni argument, ne pije vode tisti argument, ki ste ga dali na mizo. In veste, v čem je stranka SAB drugačna? Mi smo drugačni, ker razmišljamo s svojo glavo in dajemo podporo tja, kamor vidimo, da je pravilna. In nismo a priori proti zato, ker moramo biti proti tej vladi, ali pa moramo biti za zato, ker je ideja neke ekstremistične ali take ali drugačne skrajne stranke, ki vidi drugačno sliko pri tem. Ne, stranka SAB je državotvorna. Stranka SAB vidi, če je res težava, je treba reševati to zadevo; in zato smo dostikrat tudi potrdili določene zadeve, ki jih je tudi ta koalicija predlagala. Protestirati brez nobenega predloga je popolnoma brezvezen protest. To se morate zavedati. Da protestiram samo zato, ker rečem, da protestiram; in potem povem dve frazi, ki se mi zdita pomembni, da lahko opravičita moj protest. Opravičilo ni noben protest. Predlog proti temu je pravi protest. Predlog je treba dati. In dostikrat vidimo, ko se nasprotuje določenem predlogom, določenim pobudam, ni potem predlogov v ozadju in zato ni noben protest. Meni se zdi ta zakon v redu in ponavljam še enkrat, da ga mi v SAB bomo potrdili, je en premik naprej. Ni rečeno, da je najboljše narejen, ampak je en premik naprej. Mislim, da se bo s tem premikom naprej reševalo naknadno druge probleme, ki bodo. Ampak če ostanemo na nulti točki, bomo ostali vedno v opoziciji taki. In ti fantje, stari 45 let, jaz bom rekel fantje, ker so mlajši od mene, vem, da imajo vse psihofizične in ne vem kakšne sposobnosti, da lahko grejo naprej v tej službi ali pa v katerikoli drugi službi v javnem sektorju. So si zaslužili in je tudi prav, da dobijo. Toliko z naše strani. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Rudi Medved. Pripravi naj se gospa Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ob tematikah, kakršna je današnja, smo zelo hitro pri besedah – domoljubje, dostojanstvo, državotvornost; in zelo hitro pridemo tudi na polje tistega, ki si upa pisniti, da nekaj ni v redu, pa že ni domoljub, ni državotvoren in jemlje vojski dostojanstvo. In jemlje vojski dostojanstvo. Kakšne besede! Ko govorimo o dostojanstvu in vojski, jaz sem enega od kolegov slišal, da s tem zakonom vračamo Slovenski vojski dostojanstvo. Slovenska vojska ima svoje dostojanstvo in nič ga seveda vi ne vračate. Jemlje ga pa minister, jemlje ga pa minister. Kaj pa je večje jemanje dostojanstva, kot če se nekdo hoče pogovarjati o svoji usodi s tistim, ki mu bo krojil usodo, ampak se ta preprosto z njim ne pogovarja. Tukaj nam zdaj neke proste spise kaže, kot da je to zdaj indikator, kakšno je razpoloženje v vojski. Mi nimamo teh prostih spisov, ne vemo; vemo pa, kaj pravijo sindikati. In ko pišeš zakon in sploh ne upoštevaš tistega, za katerega ga pišeš, sploh ga ne upoštevaš, sploh ga ne slišiš, kako naj bo potem ta zakon dober in kako naj ga potem tisti, ki mu je namenjen, sploh podpre? In zato nas ne čudi, da so sindikati s področja obrambe na koncu naslovili apel na poslance Državnega zbora, če jih pa minister sploh ne sliši. Govorijo o tem, da spremembe zakona ne rešujejo problema vojakov po 45. letu. Ja menda pa tudi kaj vedo, če so tam zaposleni, ampak ne; minister trdi, da bo ta problem rešil. In potem slišimo tukaj od kolegov, da tisti, ki dvomimo, da se to na ta način resnično rešuje, da iščemo dlako v jajcu in da smo samo zato proti, ker smo proti. Prvi sem za to in tudi v stališču Liste Marjana Šarca na začetku te točke dnevnega reda, če ste želeli, ste lahko to slišali. V stališču smo tudi jasno navedli, kaj vse smo v času vlade Marjana Šarca za reševanje tega problema statusa vojakov po 45. letu že naredili in začeli, in sicer brez sprememb zakona, ker v tistem trenutku niso bile potrebne, smo odreagirali in zadeve začeli reševati. In če zdaj dobronamerno, saj ministra zdaj ni tukaj, ker bi tako ali tako spet vse skupaj vzel osebno, nazadnje mi je rekel, da opravljam umazano delo za Marjana Šarca in Damirja Črnčeca, ko sem bil kritičen do stvari, ki jih prinaša v Državni zbor. In še vedno bom kritičen, ker enostavno noče slišati, da bodo te rešitve takoj trčile v Zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Trčile bodo v zakon in iz tega bo nastal velik problem. Zato je reševanje na ta način, kot ga tukaj predstavlja minister, navidezno reševanje in metanje peska v oči vam, spoštovani poslanci koalicije in tisti, ki podpirate te rešitve, predvsem pa vojakom, predvsem pa seveda vojakom. Ker je popolnoma jasno, da bo takšna rešitev pomenila odstop od temeljnih načel Zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Jaz nič ne rečem, kako je dober ta zakon, ampak veljaven je. In to je z njim v neskladju. In takoj ko se bo začela v praksi implementacija teh sprememb, bodo v javnem sektorju nastali veliki problemi. Verjemite mi, smo ministra vsakokrat na to opozorili, ampak zamahne z roko, saj jih ne bo reševal on. Saj jih ne bo reševal on. Kdo jih pa bo? Ja, vlada jih pa na koncu bo morala reševati. In nisem tisti krčevit zagovornik tega enotnega plačnega sistema, nikakor ne, takšen je, kakršen trenutno je. In ko bo prihajalo do prezaposlitev vojakov v druge državne organe oziroma drugod po javnem sektorju, boste videli, kakšni problemi bodo nastali. Zato mi danes opozarjamo na to, ne pa da smo proti temu, da se reši status vojakov po 45. letu. Ne, pa zakaj bi bili, za božjo voljo, proti. Mi samo opozarjamo, da bodo nastali problemi, in to v praksi ne bo reševalo njihovega statusa, boste videli, da ga ne bo. In še vedno se bo dogajalo, da bodo po nekaj razredov nižje plačani, ko bodo premeščeni, ker bodo padale tožbe in sodišča bodo ugotovila, da je to določilo v neskladju z Zakonom o sistemu plač v javnem sektorju. To vam želimo povedati pa nič drugega. Jaz sem v stališču Poslanske skupine Liste Marjana Šarca med drugim navrgel, morda pa bi vendarle bilo bolje, da vsi skupaj zavrnemo ta zakon, da se napiše rešitev, ki bo, po domače rečeno, pila vodo, ker ta je pač ne pije. Seveda sem to naivno izrekel, ker verjamem, da se to ne bo zgodilo, bi bilo pa vsekakor koristno. Ker tu zdaj minister v svoji piar akciji vešče, tako kot tudi pri investicijah v Slovensko vojsko, prinaša rešitve, ki niso izvedljive. Tako kot tudi investicije ne bodo izvedljive, ampak o tem bomo govorili pozneje. To je tista stvar, na katero želimo opozoriti, pa ne zato, da bi iskali nalašč probleme in bi bili nalašč proti. Jaz bi bil, če bi menil, da je rešitev prava, z velikim veseljem za. Kar pa zadeva točko, do katere smo kritični tudi v Listi Marjana Šarca, ne skrivamo tega, je pa seveda to določilo, ki se je zdaj prikradlo v zakon, o tem članstvu v političnih strankah. Mi sploh ne vemo, zakaj se je to pojavilo kar naenkrat, zakaj je treba izrecno to zapisati v zakon. Po eni strani je pravzaprav tudi kontradiktorno. Če je popolnoma prepovedana politična dejavnost, kar je prav, znotraj vojske, zakaj po drugi strani pa zdaj to politično pripadnost uzakonjamo, da praktično silimo na nek način ljudi, naj gredo v rezervno sestavo. Zakaj nas to moti? Pravzaprav narobe razlagamo politično delovanje pripadnikov političnih strank znotraj vojske. Saj ne bodo zborovali, saj ne bodo širili strankarske propagande in kdo ve, kaj še vse. Je pa res, da bodo pripadniki rezervne sestave lahko v nekem trenutku, v nekih razmerah popolnoma enaki tistim pripadnikom Slovenske vojske izredne sestave, s popolnoma enakimi nalogami in s konfliktom interesa, komu naj sledijo. Konflikt interesa je to – s politično pripadnostjo ali pa s poveljevanjem v Slovenski vojski. Govorim o ekstremnih primerih, ekstremnih razmerah. Takrat pa ne govorimo o tem, da so rezervisti pač rezervisti, ampak bodo opravljali popolnoma enake naloge kot pripadniki redne sestave. Na to opozarjamo ves čas. Nič nismo spremenili stališča, nič ne strašimo, za nas je ta zapis v zakonu nepotreben in pravzaprav škodljiv, zato temu nasprotujemo. Mi ne iščemo spet dlake v jajcu, saj tu je pa res ni treba iskati, saj se dovolj na daleč vidi. Predvsem tudi zato, ker je minister sploh zamolčal, da se bo to v zakonu znašlo. Ne vem, ali se je kar slučajno znašlo. Jaz ne verjamem, da se je slučajno, in tudi ne verjamem v to razlago, da se zdaj samo uzakonja nekaj, kar v praksi že poteka. V praksi pač poteka potem narobe že zdaj, že zdaj poteka narobe. Pa tudi vemo, zakaj. Ne sprašujejo rezervistov, ali so člani političnih strank, ker domnevno bo potem zanimanje za pogodbeno rezervo ob taki omejitvi še toliko manjše, pa že zdaj je težko dobiti ljudi. Tudi takšne razlage prihajajo iz obrambnega sistema. Kot rečeno, zaradi teh stvari ne moremo podpreti teh rešitev, ki so predlagane v tem zakonu; in nočemo biti soodgovorni za probleme, ki jih bodo imeli slovenski vojaki, ko se bo novela tega zakona začela v praksi tudi implementirati. Je še nekaj drugih reči motečih, ki so se znašle, tudi to rahljanje pogojev psihofizičnega preverjanje in kdo ve česa še, kar prinaša novela tega zakona, da ne govorim o tem, če se je že šlo v novelo, da nikjer ne vidimo kakšne rešitve, da bi na nek način stimulirali mlade, da vstopajo v Slovensko vojsko. Če ste se že lotili spreminjanja zakona, bi pričakovali, da bo seveda kaj v zvezi s tem tudi v njem. Zato me zanima, minister se je vrnil, pa ga lahko vprašam, zakaj se mu zdi, da ni treba o tem govoriti niti z vojaki, ne prek teh pisem, ampak s sindikalnimi predstavniki vojakov, niti s sindikati v celotnem javnem sektorju, ker tu boste naleteli na velik problem. To vam garantiram, da boste, čeprav je predsednik Vlade nedavno napovedal razgradnjo enotnega plačnega sistema, v redu, da bo šel tudi ta storitveni sektor ven iz tega enotnega plačnega sistema. Ne vem, ali to sodi zdaj že v to kategorijo, so vojaki po 45. letu že ta storitveni sektor ali ne. Na način stihijskega razgrajevanja enotnega plačnega sistema seveda problema ne boste rešili.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Monika Gregorčič. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem, predvsem predstavnikom Vlade, ki danes predstavljajo to novelo v Državnem zboru! Jaz to novelo, ta predlog Zakona o obrambi, ki naslavlja reševanje socialne problematike vojakov po 45. letu, zelo toplo pozdravljam. Dobro se zavedam, da je bila dosedanja ureditev po moji oceni krivična do pripadnikov Slovenske vojske, in s to zakonsko rešitvijo se končno sistemsko naslavlja tudi ta problem. Rešitev, kot je predlagana, je rešitev v dveh korakih, v smislu, da bodo tisti vojaki, ki bodo imeli neka specialna znanja in po katerih bo povpraševanje ali pa potreba v Slovenski vojski še vedno obstajala, lahko ostali zaposleni v Slovenski vojski; za vse ostale pa je predvidena prerazporeditev v organe državne uprave, s tem da bodo na ta delovna mesta lahko dodeljeni ali pa konkurirali brez javnega razpisa in da bodo prenesli tudi vse finančne ugodnosti oziroma višino plače iz dosedanje zaposlitve. Sam namen te novele je vsekakor povečati atraktivnost vojaškega poklica. V prvi vrsti, da se prepreči odliv kadrov – vojakov, ki prav gotovo s tem, ko niso imeli zagarantirane neke prihodnosti po 45. letu, so si iskali druge priložnosti, dokler so še bili mlajši. In ta novela bo tudi omogočila, da bo poklic vojaka postal tako atraktiven tudi za nove, bodoče, morebitne pripadnike in kandidate. S tem se direktno naslavlja problem ali pa tudi strateški dokument. Bela knjiga o obrambi, ki je bila sprejeta v času vlade Marjana Šarca, je nekako zaznala kadrovsko problematiko kot enega večjih problemov in izpostavila, da je treba povečati obseg stalne in rezervne sestave. Ta novela danes to problematiko dobesedno naslavlja, zato mi nekako ni jasno ali pa težko razumem, da jo kolegi, predvsem v LMŠ, ne morejo podpreti. Kajti če te rešitve, tega koraka naprej danes ne naredimo, jaz se res bojim, da potem bo pa res nastopil čas ali pa situacija, ko se bo treba pogovarjati tudi o morebitni postopni uvedbi naborniškega sistema. Če kaj, si jaz želim, da te razmere ne bi nastopile in da bi ohranili obstoječo profesionalno vojsko, za katero jaz mislim, da se je do zdaj zelo dobro izkazala in upravičila tisto odločitev izpred več kot petnajstih let, ko smo se za profesionalno Slovensko vojsko tudi odločili oziroma je bila sprejeta ta strokovna odločitev. Kar se tiče delovanja ali pa pripomb sindikatov; danes smo slišali s strani opozicije, da očitajo ministru, da je novelo pripravil brez socialnega dialoga, dialoga z vojaškimi sindikati. Mogoče moje razmišljanje ali pa moj pomislek, da v bistvu ne razumem, v katerem interesu sploh ti sindikati delujejo. Če delujejo v interesu slovenskih vojakov, svojih članov, potem bi morali pozdraviti čisto vsak napredek, vsak korak, ki izboljšuje položaj slovenskega vojaka. Tukaj pa mislim, da gre za neko predvsem politično nagajanje, delujejo v smislu, če nekdo ponudi prst, hočejo celo roko. Njihova rešitev je samo zelo radikalna, njihov predlog bi seveda pomenil samo izogib ali pa eliminacijo tistega pogoja 45 let kot limita za sodelovanje v Slovenski vojski. Ampak vemo, da to s sabo lahko prinese še zelo veliko drugih težav. Mislim, da je rešitev, ki jo je pripravil sedanji minister, zelo korektna do pripadnikov Slovenske vojske. Ena stvar se pa še izpostavlja, ki je bila tudi izpostavljena danes v razpravah, glede pogoja. Problematizira se pogoj, da tudi pripadniki rezervne sestave ne bi smeli biti člani političnih strank. 42. člen Ustave, zadnji odstavek, jasno določa, pa bom prebrala ta stavek: »Poklicni pripadniki obrambnih sil in policije ne morejo biti člani političnih strank.« V opoziciji si ta stavek razlagajo na način, da imamo poklicno vojsko in da so smiselno tudi pripadniki rezervne sestave poklicni vojaki, ampak jaz vas želim samo spomniti, da je tudi Policija poklicna formacija, poklicna inštitucija; in da potem pripadniki rezervne sestave policije po isti logiki, analogiji ne bi smeli biti pripadniki političnih strank, ampak vemo, da njim je to dovoljeno. Jaz sem prepričana, da si tale stavek nekateri malce narobe ali celo namerno dvolično razlagajo; sploh v kontekstu nekega izpostavljanja političnega vprašanja ali bojazni, da bi se pripadnikom rezervne sestave v veliki meri pridružili ali da bi interes za sodelovanje pokazali pripadniki desne politične opcije. Tukaj jaz ne vidim prav nobene ovire, zakaj ne bi vi, spoštovani kolegi v Levici, tudi nagovorili vse svoje člane, vse svoje simpatizerje, da se tudi oni pridružijo in postanejo vsaj pripadniki rezervne sestave naše Slovenske vojske. Hvala.
Hvala lepa. Še kot zadnji v tem krogu ima besedo gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister s sodelavci, dragi kolegice in kolegi! Bom malo drugače začel, moja štiriletna vnukinja ima sedaj neko obdobje, ko pogosto sprašuje, ali je nekaj škodljivo ali ni škodljivo. In sedaj jo skušam razumeti in se tudi sam vprašam, ali so te rešitve v tem zakonu škodljive bodisi za Republiko Slovenijo bodisi za vojake, pripadnike Slovenske vojske, ali niso škodljive. Veliko smo o tem prebrali, se veliko pogovarjali, tudi na organih naše stranke. In ugotovili smo, da ta novela Zakona o obrambi ni škodljiva. In zato naša podpora. Kar zadeva amandma Levice, da ne pozabim, ki govori o prepovedi članstva v političnih strankah, jaz popolnoma razumem vašo intenco, vašo politično agendo, vsaka politična stranka ima svoj program, svoja stališča. Ampak, kolegice in kolegi iz Levice, po moji oceni je ta amandma brezpredmeten. Zakaj? Ker je v 16. členu Zakona o službi v Slovenski vojski jasno zapisano, da je prepovedano politično delovanje v Slovenski vojski, to imamo zapisano, tega ne spreminjamo. Če sem pa že pri Zakonu o službi v Slovenski vojski, bi morda minister mag. Tonin izbral lažjo pot, če bi šel ta zakon spreminjati, kjer ne rabi dvotretjinske večine; pa se je odločil skupaj s svojimi sodelavci za težjo pot, za spremembo Zakona o obrambi, kje potrebuje dvotretjinsko večino vseh prisotnih. In prav je, da je ta razprava tukaj in toliko, nekaj izkušenj imam in najbrž je tudi vsem jasno, najbrž se vsaj na tej točki strinjamo, da teh devet parlamentarnih strank s tako različnimi, tudi diametralno nasprotnimi pogledi, kar zadeva naš obrambni sistem, status vojakov, investicij in tako naprej, da preprosto mi ne moremo narediti nekih tektonskih premikov v enem koraku, poudarjam – v enem koraku, morda v treh, v enem koraku pa nikakor, da bi lahko čez noč spremenili status slovenskega vojaka in naredili poklic slovenskega vojaka atraktiven. Kar se tiče očitkov, da sedaj ta zakon ruši enotni plačni sistem, kolegice in kolegi, enotnega plačnega sistema, kot je bil postavljen leta 2008, bil sem zraven, že dolgo dolgo ni več. Najbrž se tudi na tej točki strinjamo. In očitek, res mi gre na smeh, se opravičujem, očitek, da bo pa sedaj dovoljeno članstvo v politični stranki v rezervni sestavi Slovenske vojske na široko odprlo vrata vardam, ki korakajo, kaj smo že poslušali, po slovenskih gozdovih in tako naprej. Pa dajte no, lepo vas prosim! Si predstavljate, teoretično, če v beli knjigi piše, da bomo imeli 2 tisoč pripadnikov rezervne sestave, da bo recimo tri četrt članov Levice, ali bo to sedaj kar takoj varda?! Ne bo. Ne bo. Ve se, kakšna preverjanja moraš opraviti, če hočeš biti pogodbena rezerva. Imejmo malo bolj racionalno razpravo. In v tej hiši bi morala biti doma resnica. Jaz izjemno cenim mnenje vsakega sindikata, kateregakoli, pa tudi če v Slovenski vojski imamo sindikat, okej, ga imamo. Sindikat vojakov Slovenije nam je danes, 29. septembra 2020, pisal pismo, ki ima naslov Spremembe obrambnega zakona, gotovo mislijo na Zakon o obrambi, uradno. Torej: »Spremembe obrambnega zakona izboljšujejo veljavno ureditev za vojake po 45. letu, vendar ne v celoti.« Izjemno cenim to ugotovitev, najprej podpora zakonu. Ja, povsem normalno je; če bi jaz bil član sindikata ali pa v vodstvu kateregakoli sindikata, normalno, da nikoli ne smem biti zadovoljen z rešitvami. Normalno, ker če rečem recimo v tem primeru, da je rešitev oh in sploh, čista desetka in tako naprej, potem je naslednji korak, da se sam ukinem. Še enkrat, cenim to pismo, morda bi moralo priti že nekoliko prej, ampak okej. Da ni dialoga. Kolikor jaz poznam, mislim, da državni sekretar gospod Lampret – evo, tule sedi – ima redni dialog s sindikati. Pa ne zdaj govoriti, da ni dialoga. Seveda, lahko se zdaj tu pogovarjamo, kakšna pa mora biti frekvenca, ali mora biti to na dnevni ravni, ali mora biti vedno minister poleg, ali mora biti vedno poleg tudi vrhovni poveljnik obrambnih sil. In še nekaj, da je zadeva neustavna. Če jaz pravilno razumem, pri nas skladnost z Ustavo ali pa da nek zakon ni v skladu z Ustavo, v Republiki Sloveniji o tem odloča Ustavno sodišče Republike Slovenije. Seveda lahko Zakonodajno-pravna služba opozori – in mora opozoriti –, če so kakšne zadeve problematične, jih tudi vedno respektiram, ampak končno pa je Ustavno sodišče tisto, ki pove, ali je zakon skladen s slovensko ustavo ali ne. Kolegice in kolegi, dovolite mi morda malce brskanja po zgodovinskem spominu. Slovenke in Slovenci smo na nek način, lahko rečem, v svetišče svojega zgodovinskega spomina postavili dogodke, ki so se dogajali pred tridesetimi leti, pa tudi prej in kasneje. Te dni mineva 30 let, odkar je bil položen temeljni kamen slovenske varnostne in obrambne suverenosti. Veste, o čem govorim, ker so mediji o tem kar nekaj pisali. Ppred tridesetimi leti je Skupščina Republike Slovenije razglasila amandmaje 96, 97 in 98 k Ustavi Republike Slovenije, s katerimi je uresničila namene iz Deklaracije o suverenosti države Republike Slovenije, in naredila še dodaten korak na poti k samostojnosti. Moj spomin je glede tega kar živ, Skupščina Republike Slovenije je 2. julija 1990 sprejela Deklaracijo o suverenosti države Republike Slovenije, s katero je bila jasno izkazana želja in volja za uresničitev pravice do samoodločbe, tudi z oblikovanjem nove ustave Republike Slovenije. In kot rečeno, ti amandmaji so temeljni kamen, po mojem razumevanju, za varnostno in obrambno suverenost naše države. Nima zveze, boste rekli, z današnjo materijo, ampak na nek način se mi zdi, da je srečno naključje, da prav zdaj, ob tridesetletnici obravnavamo tudi novelo Zakona o obrambi. Ne rečem, da se bomo zdaj tu ustavili, da bomo zdaj ta status vojaka po 45. letu kar pustili, tako kot tukaj piše. Dejstvo je, da ta status izboljšujemo, ker dejansko je res, da številke 45 let si nismo mi izmislili. Po 45. letu se vojak dejansko poslovi od službe v Slovenski vojski in gre za zavod za zaposlovanje; ali na nek način lahko rečemo, tudi na cesto. Zdaj želimo to zadevo na humani način kolikor toliko rešiti. Ne rečem, da se bomo zdaj tukaj ustavili, da je to maksimalna oh in sploh rešitev, ampak razmišljali bomo naprej, kaj je treba še narediti v tej smeri glede statusa slovenskega vojaka. Verjamem, verjamem, da ne bo zdaj kar od jutri, da bodo mladi drli, če hočete, v slovenske kasarne pa bodo rekli: Poglejte, status po letu 45 je rešen, zdaj pa gremo služit v Slovensko vojsko. Ne bo tega. Tukaj pa tam kakšen pa bo. Tudi sam nisem vedel, dokler nisem vprašal načelnika Generalštaba Slovenske vojske, ko sem o tem razmišljal, ali potem slovenski vojak sploh dobi neko dolgoročno stanovanjsko posojilo. Odgovor s strani načelnika je bil, da ga ne dobi. Pa normalno, če ste vi bankir pa je vojak star okoli 30, 35 let, zaprosi za stanovanjski kredit, vsak bankir vidi, kje ste zaposleni, in tudi ve, da po 45. letu ni zagotovljenih prihodkov, kdo bo kredit odplačeval. To nam je verjetno vsem jasno. S tem vsaj en majhen delež, delček, če hočete, tudi kvalitete življenja slovenskih vojakov popravljamo. Ja, tudi sam trdim, da na nek način želimo s tem zakonom doprinesti k dostojanstvu slovenskega vojaka, ker da ga kar tako pošlješ po 45. letu na zavod, na cesto, verjetno ni dostojanstvo. Verjetno ni dostojanstvo. Ne bom zdaj natančno govoril, kakšne so rešitve, ker jih vsi zelo dobro poznamo. Vprašanje je, če jih hočemo poznati. Me pa nekaj iskreno in resnično skrbi. Ob zavedanju, da je Slovenska vojska temelj naše državnosti, suverenosti in samostojnosti, pa skrbi to, da se retorika in pozivi ulice dejansko selijo na nek način tudi v parlament. Naj spomnim, ker se mi je dejansko trgalo srce, da se je na predvečer dneva državnosti dogajalo to, na predvečer dneva državnosti, ja, se je dogajalo to, da so nekateri posamezniki gardo Slovenske vojske zmerjali z izdajalci. Morda so celo na moji oziroma vaši plačilni listi. Veste, kaj mislim. In mi v Novi Sloveniji tega preprosto ne bomo dopustili. In upam, da tovrstne retorike ne bo, upam, da se ne bo razplamtevala, po moji oceni zanjo ni prostora v Državnem zboru. Ostajam pri ugotovitvi, da je amandma Levice brezpredmeten. Vse je že regulirano v Zakonu o službi v Slovenski vojski, kjer je politično delovanje prepovedano. Upam pa, ampak takrat morda mene več ne bo, nikjer, da bo ta družba toliko zrela v demokratičnem zavedanju, da bo pustila to svobodo, da se bo lahko tudi vojak in policist včlanil v kakšno od političnih strank. Želim si, da političnega delovanja ne bo in ne bo smelo biti ne v policiji ne v vojski. Vsi razumemo, kaj pomeni, da političnega delovanja ni. Tukaj imajo mnoge gospodarske družbe v svojih pravilih zapisano, da ni prepovedano biti član katere od političnih strank, političnega delovanja na firmi pa ni, kot se reče. Mi pač zagovarjamo svobodo, ker na nek način je nonsens; kaj bomo potem enkrat tudi prepovedali, da gredo vojaki in policisti na volitve. Tam je potrebna politična opredelitev, delovanje – ne, članstvo – ja. Nas to ne moti. Izražam ponovno podporo temu zakonu in se veselim nekih nadaljnjih razprav, kako še izboljšati status vojaka in predvsem kako poklic slovenskega vojaka narediti bolj atraktiven. Danes ni primerno, da bi na dolgo in široko razlagal, kaj vse Slovenska vojska nudi, od štipendij in tako dalje in tako dalje. To morda ob kakšni drugi priliki. Zaenkrat pa hvala lepa.
Hvala lepa. Preden odpremo nov krog prijav, je za besedo prosil državni sekretar gospod Lampret. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani poslanke in poslanci! Glede na dosedanjo razpravo mogoče samo dve zelo kratki pojasnili. Prvo bi bilo glede rahljanja psihofizičnih kriterijev. Jaz tukaj na tem mestu zagotavljam, da nikakor ne prihaja do rahljanja katerikoli kriterijev pri novačenju ali v rezervno sestavo Slovenske vojske ali v stalno sestavo Slovenske vojske. Kar pa res delamo, to ni rahljanje, ampak poskušamo to služenje, se pravi to vojaško usposabljanje, ki ga morajo opraviti, prilagoditi časovno, da je to lahko izvedeno takrat, ko bodočim kandidatom to najbolj ustreza – v poletnih mesecih. Ostala preverjanja, o katerih je pa že govoril minister, pa ostajajo takšna, zelo trda preverjanja. Druga zadeva glede sindikatov; res je, jaz sem ta, minister me je zadolžil, da imam redni dialog z vsemi štirimi sindikati na Ministrstvu za obrambo. Ti sindikati imajo nekoliko specifično vlogo na obrambi. Mi dialog vodimo, z enim od njih smo celo podpisali tudi novo pogodbo o reprezentativnosti. Glede reševanja statusa vojaka, sindikati že od prvega dneva zagotavljajo svojo podporo, da je zadevo treba rešiti. Res je tako, nekateri od vas ste tudi omenili. Njihovo izhodišče je bilo, da zakaj se ne da vojakom pogodba za nedoločen čas in je zadeva rešena. Vendar mi iščemo rešitev za končnega uporabnika – Slovensko vojsko in tudi v teh prostorih ste že imeli priložnost slišati načelnika Generalštaba Slovenske vojske. Glede specifičnosti organizacije Slovenske vojske, to je hierarhična organizacija. Na določenih formacijskih dolžnostih, kjer lahko vojaki opravljajo delo tudi po tem, jih bo določil, katera so ta. Na določenih formacijskih dolžnostih – pa ne grem zdaj preveč v podrobnosti – strelca, ko se premikajo po terenu, v bojni pehoti, je verjetno to zelo težko delati do polne penzije. Bistven je status, bistveno je to, da se mu zagotovi, da po 45. letu, če ne bo na teh formacijskih dolžnostih oziroma ne bo več imel želje sodelovati v teh nalogah, da se mu zagotovi, daje se mu pravica, da prenese pravice in to tudi tam nadaljuje. Nazaj k sindikatom, to ste že slišali. Sindikatom smo mi to tudi predstavili. Njihovo maksimalistično izhodišče je bilo, zakaj ne damo vsem za nedoločen čas; in smo tudi razložili, zakaj temu ni tako. Tudi druge države nimajo tega tako rešenega. Ne v vseh formacijskih dolžnostih v Slovenski vojski. Hvala, podpredsednica, toliko.
Hvala lepa. Ker je še interes za razpravo, odpiram nov krog prijav. Prosim, prijavite se. Imamo osem prijavljenih razpravljavcev. Kot prvi dobi besedo gospod Jožef Lenart. Pripravi se gospod Andrej Černigoj. Izvolite.
Lepa hvala za besedo, podpredsednica. Spremembe Zakona o obrambi dejansko izboljšujejo veljavno ureditev za vojake po 45. letu. S tem se večina strinja. S tem se strinjajo tudi sindikati, čeprav nekako sindikati seveda vedno poskušajo, se potegujejo za še boljše pogoje svojih članov. Če ne bi tega delali, potem pač ne bi bili pravi predstavniki sindikatov. Na splošno imamo tudi v koaliciji dobre stike s sindikati in nas tudi sprotno obveščajo, ampak v tem pogledu sedaj moramo razumeti ministrstvo, da so dejansko začeli reševati po korakih status, da so dejansko začeli reševati po korakih, da bo Slovenska vojska seveda imela pozitiven priliv in ne negativne fluktuacije. Iz tega razloga so to prve dobre rešitve. Da želijo sindikati, da bi se tudi popravljalo nekaj za nazaj in za tiste, ki so šli na druga delovna mesta, torej na civilna mesta v Slovenski vojski, to pa dejansko sploh ni tako preprosto, kot so že povedali predstavniki ministrstva. Če kdo hoče to razumeti, razume; če ne, ne. Zadeva je tudi zelo zahtevna glede tega, da bi vsak vojak dobil tudi službo za nedoločen čas kot vojak. Mislim, da se nas večina tukaj notri zaveda, da vsak drug ali tretji po 45. letu sploh ne bi več opravil zdravniškega pregleda za to delovno mesto, se pravi pogojev, zahtev za to zahtevno delovno mesto, ki dejansko zahteva človeka v izredno dobri fizični in psihični kondiciji. Za tista specifična delovna mesta se potem dejansko nekako opredeli, na katerih mestih bi potem lahko ti vojaki tudi ostali, mislim, da je to pravilno, da se potem naprej ocenjuje, da ne prihaja do težav; in tudi da nekdo na svojem mestu v vojski ne bi zmogel dela na tem mestu. Potem bi se dotaknil te nepolitičnosti ali apolitičnosti. Mislim, da vsi vemo, da je neka oseba običajno nekako opredeljena, ali rečemo, da je politično opredeljena ali pa ne; in tudi vsak kandidat za delavca, za zaposlenega, ki pride na razgovor, ima neke svoje nazore. Seveda se pri vojakih ne sme pojavljati, da bi bili v stranki, ampak moram pa reči, da takrat, ko ga ti izbiraš za neko delovno mesto, v tem primeru se pogovarjamo o pogodbi za pogodbeno sestavo, za pogodbenega vojaka, dejansko lahko preveriš, ali je včlanjen v politično stranko ali ne. To gotovo dejansko ministrstvo lahko naredi, je pa potem druga reč, če bi se nekdo pozneje dejansko včlanil in sodeloval ali pa sploh ne bi podpisal nobenega papirja, pa bi dejansko sodeloval pri neki stranki. To ni tako enostavno za nadzirati, to je dejstvo. Mislim, da je ta amandma Levice brezpredmeten, ampak nadzor pa seveda mora biti. Glede enotnega plačnega sistema, za katerega vemo, da v taki obliki, kot je bil mišljen, ga sploh ni več, da bi pa sedaj prišle glede na te pomisleke tudi iz opozicije, prevelike razlike, neka odstopanja, neke nepravilnosti v plačah, ker bo pač vojak, bo na nek način malo različno, kot je za ostali sistem. Bi pa rekel samo to, da to ni nič takšnega, začeli smo na poti navzgor, po stopničkah, spoštujem te predloge, seveda povsem podpiram zakon, ampak tako, kot je bilo, ne more več biti. Tako, kot bo sedaj, pa po vsej verjetnosti tudi ne bo za nedoločen čas, kajti ministrstvo stremi k temu, da bi se končno izvzelo vojaka iz enotnega plačnega sistema na splošno. To bi tudi bila edina prava rešitev, da bi potem dejansko lahko s primerno plačo, ne bom rekel vrhunsko plačo, ampak primerno plačo nekako dajali motivacijo mladini, da se bo bolj zaposlovala v Slovenski vojski. Zakaj govorim o mladini? Ker pač en del teh vojakov, teh preprostih pehotnih vojakov, če rečemo tako, naših braniteljev, mora biti mlad, ker stara vojska se ne more dejansko kosati z mlado vojsko, to je jasno. In če gremo še mogoče naprej, da so prejšnji ministri dejansko pozabljali na ureditev tega statusa, večkrat so se izrazili – bomo poskusili, če nam bo uspelo. Sedaj pa bom rekel, da ta minister začenja prave reze in tudi prave poteze. Mislim, da bomo v nekaj letih vseeno uspeli s takšnimi predlogi priti, zato pa zakon podpiram. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Andrej Černigoj. Pripravi naj se mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica, hvala za besedo. Danes v hramu demokracije želimo Slovenski vojski vrniti dostojanstvo, predvsem pa mesto, ki ji pritiče v slovenski družbi. Verjamem, da te besede nekatere tukaj bolijo, še enkrat poudarjam – bolijo, vendar je to čista resnica, zato jih bom še enkrat ponovil. Danes v hramu demokracije želimo slovenski vojski vrniti dostojanstvo, predvsem pa mesto, ki ji pritiče v slovenski družbi. Veselim se današnje visoke podpore Zakonu o obrambi, obenem pa ne morem podpreti amandmajev opozicije, tukaj še posebej mislim stranke Levica. Zakaj? Tukaj imamo Zakon o obrambi, ki ga podpira predsednik države, večina strank v hramu demokracije, podpira ga Državni svet, le v eni stranki, stranki Levica, demagoško nastopajo proti. Proti zakonu je biti proti malemu človeku, proti navadni vojakinji in vojaku v Slovenski vojski. Naj razume, kdor to more, jaz tega ne morem. Stranka Levica bi reševala Slovensko vojsko. Ko je bila nadvladna stranka in imela odlično priložnost kaj narediti, ni naredila nič, popolnoma nič. Od stranke, ki v šestih letih ni bila z Odborom za obrambo na terenu niti enkrat, težko pričakujemo tehtne rešitve. Današnji oziroma tudi v preteklosti njihov trikratni »ne« je jasen pokazatelj njihove namere o ukinitvi Slovenske vojske. Prvič, ne vardam. Nedopustno je, da parlamentarna stranka Levica v demokratični državi meni, da je oviranje pri varovanju državne meje dopustno, jaz jih na tem mestu z veseljem vabim, naj pridejo v Ilirsko Bistrico in nam to poskušajo tudi razložiti. Drugič, ne Zakonu o obrambi; in tretjič, ne zakonu o investicijah v Slovensko vojsko. Zaradi vseh teh razlogov, ki sem jih danes navedel, bom z veseljem potrdil Zakon o obrambi, bom pa zavrnil vse predloge opozicije. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti mag. Branko Grims. Pripravi naj se gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Lep pozdrav tudi Slovenski vojski, vsem vojakom ter seveda vsem, ki kakorkoli skrbite za varnost Slovenije. Državni zbor ima eno nadstropje nižje eno zelo lepo knjižnico. Notri je nekaj učbenikov ustavnega prava. Sam jih zelo rad prebiram, posebej cenim tistega, ki ga je napisal prof. dr. Lovro Šturm o tem, kaj je omejitev oblasti, kaj je zaščita človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter kako to ureja slovenska ustava. Kako lepo bi bilo in kako bi se danes lahko izognili nepotrebni razpravi, pa tudi v dneh pred tem, če bi vsaj nekatere temeljne osnove poznali vsi. Tisto, kar je treba vedeti o slovenski ustavi, je, da ima posebno poglavje, ki ureja človekove pravice in temeljne svoboščine; in da ima potem v 15. členu tega poglavja posebno varovalko, ki določa med drugim, da se človekove pravice in temeljne svoboščine uresničujejo neposredno na osnovi same Ustave, da jih ni dopustno dodatno omejevati in da jih ni dopustno kakorkoli omejevati niti z izgovorom, da jih Ustava ne priznava ali da jih priznava v manjši meri. Zakaj je to pomembno? Ker je to razlika med demokracijo in totalitarizmom. V totalitarizmu je negativno pojmovanje prava, dovoljeno je samo tisto, kar je izrecno dovoljeno, kar je zapisano; vse ostalo je prepovedano. Živimo v demokraciji, v ustavni republiki, kjer imamo pozitivno pravo, da je dovoljeno vse, kar ni izredno prepovedano. In samo ustava omejuje nekatere pravice in temeljne svoboščine, in še to v samo točno določenih primerih. In v samo točno določenih primerih potem tudi dopušča, da se to izvajanje oziroma uresničevanje uredi z zakonom. V konkretnem primeru, o katerem teče beseda, je ustava v zadnjem odstavku 42. člena kristalno jasna, omejitev članstva v političnih strankah velja samo za poklicne člane oboroženih sil in policije, se pravi vojske in policije. Popolnoma je jasno, na koga se nanaša. Nobena širitev tu ni dopustna. Ustava kot temeljno človekovo pravico daje pravico do združevanja. Kot temeljno pravico svoboščin v tem poglavju določa tudi, da ima vsakdo pravico do sodelovanja pri opravljanju javnih zadev. In tako naprej. Vse to bi se postavilo pod vprašaj, če bi se hotelo tisto, kar je v Ustavi omejeno, potem širiti še na drugo. In tu je stvar jasna – samo za poklicne velja ta omejitev. Rezervna sestava ni poklicna, je pogodbena, oni niso profesionalno vezani kot karierni slovenski vojaki ali pa karierni slovenski policisti na to institucijo, zanje ta omejitev v nobenem primeru ne more veljati. Še več, če bi nekdo hotel to uveljaviti, bi potem to zanesljivo letelo na Ustavnem sodišču ali pa na Evropskem sodišču za človekove pravice, ker bi predstavljalo nepotrebno in po samem členu Ustave, ki sem ga prej citiral, 15. členu, dodatno nedopustno omejevanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Tako preprosto je v resnici to. Zato je cela ta razprava nepotrebna. Omejitev, ki je v Ustavi, velja za tiste, ki so poklicno, karierno, s svojim življenjem zavezani karieri v policiji oziroma vojski. Za ostale ne velja in ne more veljati. In kdorkoli iz tega potem vleče ne vem kakšne zaključke in trdi drugače, s tem pač kaže kvečjemu neznanje. S tem se dela nepotrebno škodo sami vojski, policiji in po drugi strani se kaže tudi na dvojna merila, kajti tak člen je že zapisan v zakonu, ki ureja področje policije, pa ni nobenega problema, se pravi, da je popolnoma nesporen. In enak člen je zdaj predviden tudi za to, če je ali pa če ga ni, v vsakem primeru velja Ustava. In še enkrat poudarjam, samo tiste omejitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ki so v Ustavi, so dopustne; in samo ureditev tistih področij, kjer Ustava predvideva ureditev z zakonom, je dopustna. Nobena druga stvar ni dopustna, živimo v pozitivnem pravu, kar pomeni, kar ni izrecno prepovedano na področju človekovih pravic in temeljnih svoboščin po Ustavi, je dovoljeno, je pravica vsakega posameznika; in mu v to nihče nima pravice kakorkoli posegati. Mislim, da kar se tega tiče, je popolnoma jasno, se stvar konča. Skratka, zakon je ustrezno pripravljen in ga podpiram. Po drugi strani bi pa opozoril še na nekaj. Zakon – tak, kot je – predstavlja določeno investicijo, investicijo v ljudi, v slovenske vojake. Tudi v tem delu, ko ureja, ko jim omogoča ustrezno rešitev po preteku 45. leta njihove starosti, da se en problem, s katerim so se soočali, na ustrezen način reši. In ta sistem je zdaj po tem predlogu primerljiv z mnogimi drugimi državami, kjer to ustrezno velja in dobro poteka že dolgo vrsto let. Ko danes pogledamo, kakšen je moderen svet, se je treba zavedati tistega temeljnega sporočila, ki velja vedno, ko govorimo o varnostnem sistemu, v katerem je Slovenska vojska seveda bistven steber. Investicija v varnost je danes investicija v razvoj. Samo tiste države, ki so sposobne sebi in svojim državljanom zagotoviti trajno, nedeljivo, celovito varnost, se bodo razvijale, tiste so perspektivne, tja bo prihajal kapital, bodo prihajale investicije, vse ostale se bodo začele siromašiti. Kdor o tem dvomi, naj si pogleda nekoč najbogatejšo državo ali pa vsaj eno najbogatejših držav, to je Švedska; kaj pa naredi totalitarizem ali pa, če želite, socializem, si pa poglejte Venezuelo. Sporočilo je jasno.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Aleksander Reberšek. Pripravi naj se gospod Boštjan Koražija. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Svojo razpravo bom začel o zgodbi o pripadnici Slovenske vojske, ki je stara 44 let, zaposlena pa je od leta 2002 dalje, se pravi 18 let. »Na začetku sem bila vojaška policistka, zadnja leta delam v obveščevalni dejavnosti. Opravila sem več specialističnih usposabljanj v centrih odličnosti znotraj zavezništva. Govorim tri tuje jezike, pet misij po šest mesecev je že za mano. Želim še naprej opravljati delo, za katerega sem usposobljena in sposobna, psihično in fizično. Skrbim za kondicijo, nadrejeni me ocenjujejo za odličnega delavca, moja družina je vojska. Ne gre za to, da se po 45. letu ne bom znašla, da bom poplačala hipotekarni kredit do konca. Imam ga še deset let. Gre za to, da mi bo zaradi formalnosti prenehala pogodba o zaposlitvi kljub izpolnjevanju vseh psihofizičnih in strokovnih pogojev za opravljanje dela, ki ga opravljam.« Jaz mislim, da bi se moral vsak od nas danes vprašati, kje je človekovo dostojanstvo. Zakon o službi v Slovenski vojski v svojem 16. členu pravi: »Pripadnik Slovenske vojske med službenim časom in dejanskim opravljanjem vojaške službe ne sme politično delovati, niti se ne sme udeleževati aktivnosti političnih strank, razen če ne gre za opravljanje službenih zadev. Pripadnik se v uniformi ne sme udeleževati političnih shodov.« Amandma Levice je torej brezpredmeten, politično delovanje pripadnika Slovenske vojske je jasno določeno v 16. členu Zakona o službi v Slovenski vojski. Tisto, kar je danes očitno, in to tako zelo očitno, je to, da topništvo Levice izvaja napad na ministra Tonina, uporablja taktiko – udri in beži. Prej vas je bila tamle polna klop, zdaj sedita samo še dva in to je edino, kar znate – zavajati slovensko javnost in lepo govoriti. Poslanci Levice, sploh pa spoštovana poslanka Violeta, sporočam vam, da vojska ni teater. Eno so vaše lepe besede, drugo pa so vaša dejanja. Bodite pošteni in povejte našim državljanom, da si v šestih letih, odkar ste v Državnem zboru, niste vzeli niti ene samcate minute, da bi se udeležili ogleda slovenske vojske na terenu. Povejte to našim državljanom. Tisto, kar želite vi v stranki Levica, je očrniti slovensko vojsko, očrniti slovenskega vojaka in očrniti obrambnega ministra Mateja Tonina; medtem ko pa v Novi Sloveniji – krščanskih demokratih želimo slovenski vojski in slovenskim vojakom vrniti dostojanstvo. V Novi Sloveniji smo najbolj ponosni na pobudo, ki rešuje socialno varnost vseh pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske po 45. letu. Minister Tonin je prvi minister, ki bo rešil status vojaka po 45. letu. Medtem ko so do zdaj drugi govorili in samo govorili, se zdaj na ministrstvu dela; in to več kot očitno moti stranko Levica. Bolj kot ste glasni, bolj vemo, da delamo prav. Očitno vas moti močna Slovenska vojska in moti vas tudi aktivacija 37.a člena. Z nasprotovanjem aktivacije 37.a člena našim državljanom sporočate, da nasprotujete slovenskim vojakom, da nas branijo; in to je enako, kot bi rekli slovenskim zdravnikom, da naj nehajo zdraviti naše bolnike. Upam, da se zavedate, da se v stranki Levica igrate s 63 vojaki, ki bodo letos dopolnili 45 let, in da se igrate s 93 vojaki, ki bodo drugo leto dopolnili 45 let. Zanimivo je, tudi koliko časa so vojaki sploh služili v Slovenski vojski. V povprečju celih 18 let. To ne gre za ljudi s ceste, ampak za ljudi, ki so za Slovensko vojsko praktično dali najboljša leta svojega življenja, vso svojo aktivno kariero. Zelo me moti, da se v Levici vedno borite za tiste ljudi, ki imajo najmanjše prihodke, za naše državljane, za tiste, ki delajo, za prekarce, za študente. A ko bi morala na plan stopiti dejanja, opletate z jezikom in nasprotujete čisto vsem dobrim predlogom. Ali se vi sploh zavedate, koliko je do sedaj padla plača vojaka po 45. letu, ki so ostali v Slovenski vojski kot recimo vojaški uslužbenci? Nekaterim tudi do 500 evrov bruto oziroma za več kot deset plačnih razredov. In še danes, po vsem tem času, niso na isti plači, kot so bili takrat pri 45. letu. Kje ste borci za delavske pravice? Polna usta so vas. Imeli ste škarje in platno v rokah. Bili ste nadkoalicijska stranka, šli bi v vlado in prevzeli Ministrstvo za obrambo, za ministra pa nastavili vašega Miho Kordiša. Prepričan sem, da se danes ne bi več pogovarjali o Slovenski vojski; in to je tudi vaš cilj. V stranki Levica ste za ukinitev Slovenske vojske. Seveda vas razumem, veliko lažje je pljuvati, nabirati poceni politične točke in zganjati prazen populizem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovni predlog glede uporabe poslovnika ima gospa Nataša Sukič.
Ja, spoštovana, prosim, da opozorite poslanca, naj preneha z insinuacijami, lažmi in napadi na stranko Levica. Naj se osredotoči na temo.
Gospa Sukič, gospa Sukič [[…]]
Naj zagovarja svoje argumente, ne pa da on pljuva po nas. Prosim, da izrečete opomin, ker tale razprava, ki sem jo zdajle poslušala, je pa višek. Hvala.
Ja, jaz sem vas izrecno opozorila, da naj bo postopkovni predlog v zvezi z rabo poslovnika. Jaz verjamem, da dobro veste, da se v vsebinsko razpravo kolega Reberška ne morem vmešavati in se ne bom. Lahko mu pa seveda skozi svojo razpravo poveste to, kar ste želeli zdaj povedati v okviru postopkovnega predloga. Glede opomina, pa ga seveda ne bom izrekla, ker bi ga izrekla na vsebino, ki jo je poslanec razpravljal, kar pa je v neskladju s poslovnikom. Mislim, da lahko nadaljujemo. Gospod Boštjan Koražija ima besedo. Naslednji pa se pripravi mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, najlepša hvala. Gospod Reberšek, prvo bi morali iti v šolo za džentelmena pa se tudi naučiti osnovnega ferpleja v Državnem zboru. Prvo kot prvo, se ne napade človeka, ki ni prisoten v Državnem zboru, v tem primeru Violete; drugo, ne napada se žensk na tak način. Mislim, da je prav, da se vpišete v kako šolo za džentelmene oziroma v neko šolo olike. Obstaja tudi ogromno knjig, lahko vam jih tudi sam prinesem, če želite. Pa tudi gospod Branko Grims pozna spodaj celo knjižnico na pamet pa lahko njega vprašate. Se bom kar navezal prej na gospoda Tonina, treba je priznati, da je bil dolgo časa v parlamentu oziroma v Državnem zboru. Obvlada veščine politike in konstantno zavaja s tem, češ da smo a priori v Levici proti slovenskim vojakinjam in vojakom. Seveda to ne drži. Poglejte, sestali smo se s sindikati, imeli smo sestanke, ki so nam povedali za vse tegobe, ki se jim dogajajo; in dejansko me zanima, zakaj potem vseh vas ostalih niso poiskali, če ste tako zelo za vojakinje in vojake. Druga zadeva, ki jo tudi gospod Tonin konstantno razlaga, bi ga tudi opozoril na to, ko pravi, da v tem stilu hoče opozoriti, da smo v Levici proti religiji, proti verovanju. Jaz sem kristjan in to sem že tudi povedal, priznam in se tega ne sramujem. Bi bil pa zelo vesel, če bi v NSi imeli tudi kakšnega socialista več, pa ga očitno nimajo. Kar se tiče tega zakona, je v osnovi res diskriminatoren. Pričnimo spet po vrsti pa se kasneje navežimo na razpravo gospoda Rebrška. Zakon je napisan v moški obliki. Če bi resno mislili, kar ste pripravili, gospod minister, ko ste govorili o vojakinjah in vojakih, o pripadnicah in pripadnikih Slovenske vojske, potem bi tudi to v zakonu napisali. Spet dvojna morala gospoda Tonina pa posledično tudi NSi. V Slovenski vojski imamo dejansko tisoč 42 pripadnic oziroma vojakinj, potem imamo tudi 5 tisoč 979 pripadnikov oziroma vojakov. Osnovni problem slovenske vojske oziroma vojakov in vojakinj se v bistvu že dolgo vleče, iz daljnih let nazaj. Bili ste v vladi 2004–2008. Leta 2002 se je spremenil zakon, ki je častnike in podčastnike še dodatno nagradil, da so dobili službe za nedoločen čas. Vojakom niste dali nič. Vojaki so ostali brez vsega, s pogodbami za določen čas in po 45. letu so bili obsojeni na to, da se znajdejo na cesti, ali pa da si poiščejo novo službo. Mi smo s tem amandmajem danes, ki smo ga tudi predstavili oziroma glede katerega bo še dodatno razprava, in to lahko tudi potrdijo gospodje z ministrstva oziroma tudi z Generalštaba, da vsak, ki se odloči, da bo vojak, se v 90 % odloči s srcem, da bo vojak. In da potem takšnega človeka po 45. letu enostavno odslovite iz vojske, dejansko res ni fer, pa smo spet pri ferpleju. In ta poniževanja glede diskriminacije, glede let, da vojakinje oziroma vojaki niso več psihofizično sposobni po 45. letu, ne bo držalo. Lahko iz svojih izkušenj povem, da to sploh ne drži. Tudi poniževanja teh vseh pripadnikov in pripadnic Slovenske vojske, da zaradi let niso več sposobni opravljati svojega poklica; so ga in eni zelo dobro. Še enkrat, jaz mislim, da je naš amandma zelo dober, tudi imamo podporo sindikatov. Prej je tudi gospod s strani NSi razlagal o tem, da ima ta zakon podporo s strani predsednika države pa Državnega sveta. Najbolj pomembne podpore pa nima, to je sindikatov, ki zagovarjajo malega človeka oziroma tudi navadnega delavca; v tem primeru vojakinje in vojake. Malo razmislite o teh zadevah. Gospodu Reberšku pa še enkrat predlagam šolo za džentelmene pa ferpleja se naučiti.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Mag. Marko Koprivc ima naslednji besedo. Pripravi pa naj se gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Podpredsednica, najlepša hvala za dano besedo. Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci! Dovolite mi, da najprej izrazim obžalovanje ali pa protest nad načinom komunikacije poslancev na drugi strani, predvsem predstavnikov Nove Slovenije, ki skušajo na nek način vse, ki imajo pomisleke, morda dobronamerne pomisleke, in sploh ne apriorno nasprotovanje temu zakonu, na nek način očrniti oziroma jih obsoditi v smislu, da so proti vojski, da delujejo skorajda ne protidržavno zaradi tega. Naj povem, da sam absolutno nisem nasprotnik Slovenske vojske. Slovensko vojsko imamo, je naša vojska in prav je, da skrbimo zanjo. Vsekakor pa mislim, da predvsem v tem trenutku, v teh težkih časih Slovenska vojska ne bi smela biti prva prioriteta v tej državi. Kljub temu menim, da zakon, ki je trenutno pred nami, rešuje pomembna vprašanja. Na vsak način je prav, da smo se lotili reševati vprašanje statusa vojaka po 45. letu oziroma po času, ko nekako ni več v celoti vojak sposoben delovati v vojski. To je pozitivno. Ob tem pa se vendarle po mojem mnenju upravičeno lahko vprašamo, zakaj te rešitve niso podprli sindikati. Imamo štiri sindikate na tem področju in sindikati tega niso podprli. In mislim, da je to vprašanje povsem legitimno. In jasnega odgovora s strani ministrstva zaenkrat še nismo dobili. Kot rečeno, mislim, da je intenca dobra, in prav je, da končno ta status vojakov rešimo. Drugo vprašanje, ki me pa še bolj skrbi, je pa vprašanje, ki eksplicitno zapisuje v zakon možnost, da so člani rezervne sestave Slovenske vojske tudi pripadniki političnih strank. Lahko marsikdo reče, da smo paranoični, da se bojimo. Spoštovani kolegice in kolegi, ko gledamo, kako se varde urijo, obkrožujejo policijske postaje, se postavljajo v vlogo vojakov na državni meji, oprostite, priznam, morda sem paranoičen, ampak mislim, da upravičeno. Hkrati pa predstavniki določene stranke, največje vladne stranke ne skrivajo simpatij do teh vard. Zato mislim, da je prav, da se amandma Levice, ki črta to določilo iz predloga zakona, podpre; in da se vsakršne dileme glede tega vprašanja razrešijo. Sicer pa, kot rečeno, lepo prosim, spoštovani predstavniki ministrstva, žal mi je, da ministra ni več med nami, čeprav je zelo pomembna tema – aha, prihaja, super –,ampak prosim, jasno obrazložite, kako je mogoče, da sindikati teh rešitev, ki na prvi pogled zgledajo dobre in pozitivne, niso podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je javil gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Poslanec Koprivc je postavil vprašanje, in sicer v zvezi z vlogo sindikatov in njihovega odnosa do zakona ter v vezi tega članstva v političnih strankah. Kar se tiče sindikatov, imam jaz tukaj pismo, mi ga bo sodelavec dal, da ga bom lahko točno citiral, ampak oni jasno zapišejo, da ta zakon podpirajo; celo natančno zapišejo, da ga delno podpirajo, delno ga pa podpirajo zato, ker pravijo, da stvari rešuje za naprej. Ne rešuje pa vprašanja tistih, ki so recimo leto, dve leti, tri leta nazaj dopolnili 45 let in niso imeli takšnega tretmaja, ki jih ta zakon prinaša. To recimo konkretno moti Sindikat vojakov Slovenije. Drugače pa so zapisali v pismu, da rešitve podpirajo, torej pišejo pa, da problema ne rešuje celostno, ker pravijo, da tisti, ki je šel pred dvema, tremi in ne vem koliko leti v nek drug državni organ ali pa na neko civilno pozicijo, le-ta ni imel prenesenih plačnih razredov, ni imel takih možnosti, kot jih ponuja ta zakon. To je njihova pripomba in to je njihova težava. Glede vašega drugega vprašanja, poslanec Koprivc, ki je na mestu, bi pa jaz rekel naslednje. Jaz vas imam za resnega poslanca in verjamem, da vi prisluhnete argumentom, da ta bojazen v zvezi s politično stranko je popolnoma odveč. Odveč je pa zato, ker so kriteriji za rezervista izjemno strogi. Če ste bili prej slučajno v dvorani, sem jaz našteval cel spisek nekih pogojev, ki jih mora rezervist izpolnjevati, na primer da nima dvojnega državljanstva, da ni kaznovan in tako naprej, tam je okoli šest točk, kaj vse mora izpolnjevati. Potem imate pa Zakon o službi v Slovenski vojski, ki pa v 16. členu natančno predpisuje, da je kakršnokoli politično delovanje prepovedano. To pomeni, da niti ne sme nek pripadnik priti v uniformi na nek političen shod. Zato pravim, da je ta bojazen umetno ustvarjena, ne obstaja, ker sedanji Zakon o službi v Slovenski vojski prepoveduje kakršnokoli politično delovanje. S tem 16. člen tudi ustvarja pogoje za to, da če bi kogarkoli zaneslo, je to tudi možnost, da se ga odpusti.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Anja Bah Žibert. Kot zadnji v tem krogu naj se pripravi gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Pred nami je zakon, ki potrebuje dvotretjinsko večino, in to vsi dobro vemo v tem prostoru. Če želimo vsi v tem državnem zboru odigrati neko odgovorno politiko, potem bi se danes morali pogovarjati o tistem, kar nas v tem zakonu združuje oziroma s čimer se strinjamo; in ne iskati nians tam, kjer se ne strinjamo. Samo na tak način lahko pridemo do nekih korakov, do nekih rešitev, ki pa so nujno potrebne. Jaz sem se s stanjem v Slovenski vojski ukvarjala tudi v preteklem mandatu. Jaz se spomnim tudi Poslanske skupine Levica, kako je bila glasna, da je pač treba neko stanje, ki traja, v Slovenski vojski urediti. Njihov predstavnik je bil zelo zelo glasen. Ko pa so danes te rešitve na mizi, pa zopet iščemo tiste malenkosti in podrobnosti, ki nas zopet vodijo na status quo. Predolgo je bil ta status quo, predlogo. Če ste poslušali v uvodu ministra, je dobro povedal, da še danes se borimo s tem, da je več odhodov iz Slovenske vojske kot prihodov. Če bomo tako stanje dovolili naprej, potem pomeni, da smo se podpisali pod list, da uničujemo Slovensko vojsko na obroke. Za to smo pa odgovorni mi tukaj, ki sedimo v Državnem zboru. Če ste pogledali oceno predsednika države, zakaj nekako nezadostne ocene, je bil jasen. Premajhna kadrovska popolnjenost vojske, to je prvi problem, drugi problem je zastarela oprema in slabo stanje zalog. To so bile tri točke, ki jih je izpostavil. In s tem zakonom gotovo začenjamo premikati stvari pri prvi točki, se pravi kadrovska popolnitev v Slovenski vojski. Pravite, da te rešitve niso celovite, mislim, da je kolega iz Levice rekel, da je zakon celo diskriminatoren in tako naprej. Stanje, ki je ta trenutek v Slovenski vojski, je diskriminatorno. To je edini poklic v okviru sistema plač v javnem sektorju, ki imajo v bistvu pogodbe za določen čas. To je edini poklic za določen čas. Mi vemo, da se neke stvari ne dajo povsem preslikati iz enih poklicev v druge, ampak ta predlog omogoča, da se vojakom po teh desetih letih konkretno ponudijo rešitve, ena od rešitev, ki je ključna, je, da lahko podaljšajo to obdobje v Slovenski vojski. Ta je zelo pomembna. Druga pa je, da če se bodo zaposlili na nekem drugem delovnem mestu v okviru nekega drugega ministrstva, da vse tiste razrede oziroma plačo, ki so jo imeli, obdržijo. In to je ključno, zato ker govorimo o njihovem socialnem stanju. To je ključno, če greš na drugo delovno mesto in ti ga pač ponudijo, potem boš obdržal status, ki si ga dosegel v Slovenski vojski. Zagotovo pa so neke specifike dela v Slovenski vojski, zagotovo ne moremo v vseh pogledih primerjati vojaka pri 25 letih ali pa 55 letih. Nenazadnje je tudi preverjanje psihofizičnih zmogljivosti določeno na podlagi njihove starosti. To dokazuje, da ne gre za povsem enaka merila in da jih ne moremo imeti, ne smemo jih imeti, zato ker starejša oseba ne more imeti enakih psihofizičnih sposobnosti. Lahko jih ima, ampak načeloma gre zagotovo za spremembe že s samo starostjo, in to moramo upoštevati. Ne bi bilo prav, da bi od njih po 50. letu zahtevali, da dosegajo enake standarde oziroma enake psihofizične sposobnosti kot 25-letnik, to bi bil zame problem. Pri tem zakonu je zelo pomembno, da vidijo potem te nove generacije, ki bi prihajale, da se vse ne konča pri 45. letu, da bodo lahko zadeve celo nadaljevali oziroma da bodo vse tisto, kar so dosegli glede samih plač, tudi obdržali. Jaz se ne strinjam s kolegom Medvedom iz LMŠ, ki pravi, da tukaj ne gre za dostojanstvo. Veste, gre za dostojanstvo. Slovenski vojski se leta in leta jemlje dostojanstvo. Jaz se spomnim nekaj časa nazaj, ko so slovenski vojaki hodili po humanitarne pakete. Ali je to dostojanstvo? Ali jim s tem nismo jemali dostojanstva? Ali pa vojaki, ki so odhajali v tujino in dajali plazmo, zato da so preživeli svojo družino. To je dejstvo in takšno je bilo stanje v Slovenski vojski. In s tem zakonom jim gremo zagotovo s pravilnimi rešitvami naproti. Kar se tiče sindikatov, je pa dejstvo, ne drži, da ne podpirajo predlogov, ampak bi si želeli še kaj več. Za kaj več imamo pa zagotovo še čas tudi v prihodnosti.
Hvala lepa. Gospod Robert Pavšič ima besedo.
No, danes v razpravi spet z ene strani veje izredno pokroviteljska drža in lastninjenje domoljubja. In vsak, ki ima pomisleke, pač ne more biti domoljub. In moramo to zadevo enkrat presekati pa reči, da temu pač ni tako, če se vi s tem strinjate ali pa ne. Biti desničar, levičar ali pa nekje na sredini ne pomeni, da imaš zaradi tega, ker si pač nekam usmerjen, večjo pravico do domoljubja kot tisti, ki je na nasprotni strani. Druga ključna beseda v današnji razpravi je dostojanstvo. Že v prejšnjem krogu razprav smo slišali, kako se nekateri žaljivo obnašajo do garde. Pa to, kar mi danes počnemo, je žaljivo, pa ne samo do garde, ampak do celotnega obrambnega sistema. Ali ni žaljenje garde to, da se jo vtakne prav v vsako pasjo procesijo? Ali ste vi gardiste kdaj vprašali, ali se strinjajo s tem, da so prav popolnoma povsod? Seveda jih niste, oni bodo šli tja, kamor jih nekdo delegira, ker so vojaki in ubogajo. Ampak zakaj jih izpostavljati tam, kjer ni potrebe, niti protokolarne, še kakšne druge pa sploh ne. In ravno iz vrst Nove Slovenije prihajajo danes pozivi po nekih resnicah. Ali ni še poleti vaš poslanec trdil, kako mu je neka prejšnja vlada prisluškovala, nezakonito vpogledovala v evidence ali ga celo zasledovala; pa do zdaj ni bilo še niti besede o tem, da bi se opravičil, ker je bila to laž. Zdaj pa gremo na tisto, o čemer bi pravzaprav morali govoriti pri obravnavi te točke. Večina je bila danes zelo prijazna do ministra, jaz bom pač neposreden – ta predlog zakona je popoln blef in spet piar akcija. Zakaj? Ministru teče voda v grlo, ker je bil nesposoben urediti tisto, kar je vehementno zagovarjal na vseh izrednih sejah odborov, razpravah, da bo to moč urediti vse čez noč. Serijsko se je sklicevalo različne odbore, seje, razprave samo zaradi tega, da smo izgubljali čas, namesto da bi iskali rešitve. Zdaj, ko ni rezultatov tudi po preteku več kot pol leta, pa kaj? Bliskovita piar akcija. Dve posledici imamo danes na plenarki, prva je tale, druga bo proti koncu tega dneva, zato o njej malo kasneje. Zdaj pa začnimo z enim paradoksom. Po vaših besedah, gospod minister, danes rešujemo socialni položaj vojakov po 45. letu. Je to res? Ja, socialni položaj rešujete brez socialnega dialoga. To je unikum katerekoli odgovorne politike. Nekaj je pogovarjanje, drugo pa je dogovarjanje. Tudi če imate zadolženega človeka za dialog s sindikati, to ne pomeni, da se z njimi dogovarjate, ampak verjetno jim samo nekaj govorite. In s tem predlogom; prejle ste se ustavili točno pri tistem stavku, to pismo od sindikata smo vsi dobili. Ali ste mislili, da ga nismo prebrali? Ustavili ste se pri piki, naprej pa niste želeli brati. Seveda ne. Kaj piše? Le delna podpora Sindikata vojakov Slovenije predvsem zato, ker se predlog sprememb ni usklajeval s sindikati in ne rešuje statusa vojakov v celoti. Naslednji stavek. Sindikat vojakov Slovenije predloga sprememb zakona ni dobil niti v mnenje, usklajevanja pa sploh ni bilo. Torej ste spet zavajali, minister. To ne pomeni podpore sindikata. In ko opozarjajo na pomanjkljivosti tega zakona, ste jih tudi spregledali, čeprav spet vehementno trdite, da ta zakon ne bo rešil samo socialnega statusa, ampak tudi nadaljnje zaposlovanje v vojski, predvsem za mlade, in da sploh ne zbuja korupcijskega tveganja. Na to sindikat opozarja – zelo veliko korupcijsko tveganje. In še na debelo napišejo pa vam tudi povedo, zakaj. Ker bodo odvisni od svojih nadrejenih. Korupcija ni samo sprehajanje kuvert, ampak je tudi plačevanje zaslug in uslug podpore ali nepodpore. In spet imamo, ja, piar akcijo, popoln blef, rokohitrsko rešitev brez kakršnegakoli premisleka. Nobenega napora ni bilo vloženega v to, da bi se dejansko izboljšalo ta predlog zakona. Še nekaj ste rekli, karkoli govorimo mi, ki imamo pomisleke, naši argumenti so brezpredmetni. Argumenti so brezpredmetni. Torej vi vse že veste, vse vam je jasno. Nekateri poslanci so se spraševali, kje je problem v potrditvi tega zakona; in da je celo zakon sistemski, a hkrati se še predlagatelj sprašuje oziroma njegova stranka, kako še izboljšati status in kako narediti poklic še bolj atraktiven. Kje je torej problem tega zakona, zame bistven problem? Pustimo zdaj ob strani to politično sliko o tem, ali se mora nekdo deklarirati kot nepripadnik stranke ali ne, to je drugo vprašanje. Gremo na vsebinsko vprašanje. Zakaj je ta zakon gašenje požara brez razmišljanja, kaj bo jutri? Kdo bo plačeval razliko v doseženem plačnem razredu? Ministrstvo za obrambo. Ali jo bo plačevalo v bruto ali neto znesku? Potem imamo zelo velik problem, kot ga imamo v javni upravi do 19. plačnega razreda. Razliko do minimalne plače imamo v javnem sistemu do 19. plačnega razreda. Zaposlenim, ki ne dosegajo niti minimalne plače, država plačuje razliko do minimalne plače, s tem da pozabljamo, kaj bo čez 10, 20, 15 let, saj v tej razliki se pokojninska osnova ne upošteva. Torej mi spet samo prelagamo odgovornost na neke naslednje generacije in problema dejansko ne bomo rešili, ampak spet samo preložili. Zato je dobro, če boste danes povedali, da boste na Ministrstvu za obrambo plačevali bruto znesek in to všteli v pokojninsko osnovo, bo mogoče malce lažje pogledati skozi prste temu popolnoma blef zakonu; ampak mislim, da temu ne bo tako, ker potem pa res imamo velike težave z javnim in enotnim plačnim sistemom. Boljše kot nič – to je edini razlog, zakaj zakonu ne morem nasprotovati, ampak ga tudi podpreti ne morem, zato ker je boljši kot nič. Ampak potem ne nekih hvalospevov pisati o tem, kako to rešuje ne vem kaj še vse. Ja, rešuje stisko tistih ljudi, ki bodo letos pa drugo leto v vojski dosegli 45 let, ampak dolgoročno pa še daleč od tega, da bi bilo to sistemsko. Pri tem in pri naslednjem zakonu je vidna vehemenca in aroganca brez kakršnegakoli dialoga – ne s socialnimi partnerji ne s parlamentom, brez kakršnegakoli dialoga vztrajati na svoji rešitvi, tudi ob zavedanju, da bodo s sprejetjem tega zakona nastale nepopravljive krivice, s katerimi se ukvarjamo že 30 let, pa vsakič samo flikamo. In s tem krpanjem po tej zakonodaji ne bomo nikoli nič dosegli, ampak samo prelagali odgovornost na vedno nekoga tistega, ki bo prišel za vami.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani poslanec Pavšič, hvala lepa za vašo razpravo. Nekaj dejstev, jaz sem vam hvaležen, da ste priznali, da je ta zakon vreden več kot nič. Vsekakor je to napredek in sem vam hvaležen za to. V zvezi s socialnim dialogom bi vas seznanil, da je za dialog in za stalno komunikacijo s sindikati posebej zadolžen državni sekretar. Do njega imajo sindikati, kadarkoli si želijo, dostop in lahko pridobijo vse informacije. O vehemenci in podobnih stvareh, o katerih ste govorili, naj vas spomnim, da mislim, da Šarčeva vlada ni bila najbolj vešča ali zvesta socialnemu dialogu. Če se spomnim, kar nekaj časa, več kot leto in pol socialnega dialoga ni bilo, ker so delodajalci odšli iz Ekonomsko-socialnega sveta, da pa so se zakoni ravno tako v tem parlamentu sprejemali. Zakon, ki je pred vami, rešuje problematiko vojakov po 45. letu na način, kot ga je predlagal vaš minister Rudi Medved, ko je bil še minister za javno upravo, kjer je v dopisu Ministrstvu za obrambo zapisal, da naj se to rešuje v specialnem, posebnem zakonu, ki je za vojsko Zakon o obrambi. Hkrati pa tudi 22. člen Zakona o javnih uslužbencih eksplicitno navaja, da se lahko določene specifike uredijo v posebnih specialnih zakonih. In jaz mislim, da ta specifika, ki jo vojaki imajo, je taka posebnost, ki jo velja urediti v specialnem zakonu, kar predstavlja Zakon o obrambi. Sem vam hvaležen, da boste tudi z vašim vzdržanim glasom prispevali k temu, da bo vendarle prihodnost slovenskih vojakov boljša. Ker danes vam lahko preberem, pa boste dejali, da sem patetičen, še nekaj pisem vojakov, ki imajo konkreten problem, to je najemanje stanovanjskih kreditov, ker imajo pogodbo za določen čas. Mi jim bomo pa sedaj s to rešitvijo omogočili, da bodo imeli varno zaposlitev – ali naprej v vojski ali pa v drugi državni službi. Kar se mi pa zdi ključno in najpomembnejše, pa je, da pravično prenašamo plačne razrede. Vi veste, da v javnem sistemu imate nek plačni razred, da ni važno, ali si na Morsu, ali si na javni upravi, ali si na zdravstvu, je za plačni razred točno predpisano, koliko je vreden; kar pomeni, da bo pač vojak, ko bo šel v drugo službo, prenesel s seboj tudi plačne razrede. In je ta stvar po moji oceni popolnoma jasna. Zdi se mi, da smo to dolžni narediti. Saj veste, vsi skupaj lahko prispevamo k temu, da se bodo mladi lažje odločali za ta vojaški poklic, če bomo tudi bolj spodbudno in pozitivno govorili o Slovenski vojski. Če dan za dnem slikamo samo negativne stvari, kaj je narobe, to je narobe, tega nimajo, drugega nimajo, je najverjetneje to najboljša antikampanja za to, da se mladi priključujejo vrstam Slovenske vojske. Jaz si ne delam utvar in tako, kot vi mislite, da vse znam, da vse vem, tudi si ne pripisujem vseh zaslug. Dejstvo pa je, da so se kazalci v letošnjem letu v primerjavi z letom 2019 izboljšali. Povedal sem vam, da je bilo leta 2019 zaposlenih 111 ljudi v vojski v celem letu. Do nekaj dni nazaj, do 24. 9., je bilo zaposlenih 121 ljudi. To je torej 10 več kot pa v preteklem letu celo leto. Doslej je odšlo iz vojske 150 ljudi, se pravi, da smo okoli minus 30 še vedno v minusu. V lanskem letu jih je odšlo 345. Vse delamo na tem, da bi ta trend zaustavili in da bi bili na koncu leta v zelenih, ne v rdečih številkah. Tudi zato smo že nekaj časa nazaj ustanovili delovno skupino, ki je odpravila birokratske ovire pri tem, ko se je nekdo želel zaposliti v Slovenski vojski. Mi smo ugotovili, da na primer, če se vi javite in želite postati kandidat za slovenskega vojaka, je bil trajajoči postopek dolg v povprečju 92 dni. V teh 92 dneh se je že marsikdo premislil, našel drugo službo, odšel na drugo delovno mesto; zato smo zdaj postopke skrajšali s projektom do zaposlitve v enem tednu. Tako se nekdo javi, v enem dnevu opravi zdravniške preglede, lahko tudi psihofizično preverjanje sposobnosti. Vse stvari, ki so, od zdravniških pregledov, varnostnega preverjanja in ostalih stvari, umestimo v en teden, da to maksimalno skrajšamo. In mislim, da to tudi pomembno prispeva k temu, da so številke nekoliko boljše. In če bo šlo vojski dobro, bo to naš skupen uspeh, ki se ga bomo lahko le veselili.
Hvala lepa. Imamo dve repliki. Najprej gospod Robert Pavšič in potem še gospod Rudi Medved. Izvolite.
Gospod Tonin, niste me razumeli. Jaz sem rekel, da ne vodite socialnega dialoga; in to pismo dejansko je dokaz, da ga ne vodite. Vi lahko stokrat rečete tukaj, da imate zadolženega človeka, kjer lahko sindikati dobivajo informacije, ampak če sindikat napiše, Sindikat vojakov Slovenije predloga spremembe zakona – pazite, s tem zakonom pa se ureja status vojaka, to ni kar en zakon, nekaj malega, status vojaka –, in Sindikat vojakov Slovenije ni dobil zakona niti v mnenje. Niti za mnenje jih niste povprašali, usklajevanja pa, seveda, če niste želeli mnenja, tudi ni bilo. In ko govorite, da rešuje status po 45. letu; ga ne, ga selektivno, to morate povedati, to ne bo rešilo za vse, ki bodo letos dopolnili 45 let, ampak selektivno. In bo odvisen od volje načelnika Generalštaba in vas, minister. Vi ste boste odločali, osebno, skupaj z načelnikom Generalštaba, kdo bo dobil zaposlitev in kdo je ne bo dobil. In to je bistvena vsebina tega zakona. Niste pa mi odgovorili na ključno vprašanje.Ali bo ministrstvo plačevalo bruto znesek in to razliko vključevalo v pokojninsko osnovo ali ne? Ali se boste tudi temu odgovoru izognili.
Hvala lepa. Najprej še replika gospoda Rudija Medveda. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, moram vas dopolniti, ker tako nekje na vejici včasih ostanete, ko omenjate ta dokument, ki sem ga res podpisal kot minister za javno upravo. Seveda, to je mnenje Ministrstva za javno upravo, da je možno – da je možno – te zadeve, ki jih urejamo zdaj s to novelo Zakona o obrambi, da je možno to urejati tudi v področnih zakonih. Ampak to je bilo pa v tem mnenju tudi vse. Ni to mnenje napisano v smislu, da naj področni zakon potem bo v koliziji z Zakonom o sistemu plač v javnem sektorju. Ne, ravno nasprotno. Če se to ureja v področnem zakonu, je to pač treba uskladiti z ostalo zakonodajo. Zakon o obrambi se res sprejema z dvotretjinsko večino, ampak ni zaradi tega nadrejen Zakonu o sistemu plač v javnem sektorju. Na to mi zdaj tukaj opozarjamo, ko nismo proti reševanju statusa vojakov po 45. letu, ravno na to kolizijo. Seveda je pa možno to urejati v področnem zakonu, tudi v primeru, da bi se – v tem primeru obrambni sistem – izločil iz enotnega plačnega sistema. Tudi to je potem možno urejati v tem področnem zakonu in to je tudi vse, kar je pisalo v tem mnenju, da ne zavajamo. Da na koncu ne boste rekli, da je Ministrstvo za javno upravo v Šarčevi vladi navedlo sedanje obrambno ministrstvo, naj rešitev pripravi tako, da v praksi ne bo izvedljiva. To pa seveda ni res.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil minister. Izvolite.
Poslanec Medved, jaz sem vam izjemno hvaležen za to vašo današnjo razpravo, ker mislim, da ste zadeli bistvo in ste povedal vse – da je možno. In ker je možno, to tudi počnemo. Tudi vi veste, da Zakon o sistemu plač v javnem sektorju ne more biti nadrejen Zakonu o obrambi. Pika. Da ne bova delala vejice. In to, kar predlagamo, je možen način urejanja tega problema in na takšen način to urejamo. Poslanec Pavšič, bruto zneski bodo, plačevalo jih bo Ministrstvo za obrambo, narejena je okvirna kalkulacija, mislim, da v prihodnjih petih letih bo treba rezervirati pol milijona evrov za te stvari. Poveste vi samo prvi del, kako bomo to situacijo reševali. Govorili ste samo o tisti skupini, ki bo nadaljevala s svojo kariero v vojski. Zavestno pa najverjetneje spustite tisto skupino, ki se jim bo uredila, zagotovila služba v drugih državnih organih s tem, da bodo prenesli s seboj plačni razred. V celoti bo vojaku zagotovljena socialna varnost, tisti, ki jih vojska potrebuje, bodo nadaljevali kariero v vojski, tistim, ki so na takšnih dolžnostih, kjer je večji priliv mladih, ki jih lahko zanavljamo, bomo pa službo uredili v drugih državnih organih s tem, da bodo prenesli isti plačni razred. In to je tista socialna varnost, o kateri govorimo. In še enkrat pravim, to je edino pošteno, to je edino normalno, vojak zato, ker je služil domovini, ne more biti kaznovan s prezaposlitvijo, da bo imel samo zato, ker se ga je prezaposlilo v drug državni organ, 400 ali pa 300 evrov nižjo plačo. To ni pošteno in s tem zakonom to odpravljamo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je še kar veliko interesa. Začenjamo postopek prijave. Imamo šest prijavljenih. Najprej ima besedo Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala za besedo. Minister, ko vas poslušam, to je eno samo izmikanje in napadanje. In tudi če vas opozori sindikat vojakov, vi enostavno ne slišite. Pa bom samo prebrala, ne bom čisto nič pametna. Dejstvo, da minister za obrambo nenehno krši pravila socialnega dialoga, pišejo nam predsednik Sindikata Ministrstva za obrambo, Sindikat vojske, obrambe in zaščite, Sindikat pilotov Ministrstva za obrambo. Kako boste odgovorili na te očitke? Kršite pravila socialnega dialoga, predlagane rešitve so po njihovi oceni nestrokovne, nesprejemljive in v nasprotju z obstoječo prakso. In vi kljub vsemu rinete z glavo skozi zid in pravite, da mi vam nagajamo. Predlagali so, da se podaljša, da dobijo po 45. letu pogodbo za nedoločen čas. Predlagajo tudi, da se ukine določba v 1. členu sprememb, ki je diskriminatoren do pripadnikov stalne sestave Slovenske vojske, kajti predvideva plačilo dodatka za pripravljenost vsem podpisnikom pogodbe za pripadnike rezervistov, ki ga pa mnogi pripadniki stalne vojske nimajo. Skratka, na te stvari vas opozarjajo. Zakaj jih ne poslušate? V sindikatu tudi ne morejo razumeti stališča in cilja vlade, ki zagotavlja, da ima resne namene reševanja kadrovske problematike na obrambnem področju, ob tem pa zavrača edino sprejemljivo in razumno rešitev, da se pripadnikom Slovenske vojske omogoči zaposlitev za nedoločen čas. Pa dajte, za božjo voljo, če ste minister za obrambo, se pogovarjati z vojaki, preden pridete k nam. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Nataša Sukič, izvolite. Samo trenutek, najprej je zaprosil za besedo minister. Izvolite, minister.
Poslanki Tomić bi citiral 100.b člen Zakona o obrambi, ki pravi: »Sindikat ne more dajati mnenja k formacijam in organizaciji vojske, njeni opremljenosti, delovanju, pripravljenosti in uporabi. Sindikat ne more dajati mnenja k aktom vodenja in poveljevanja v vojski oziroma so njegova mnenja za ministra in načelnika generalštaba ter druge poveljujoče neobvezna.«
Hvala lepa. Nataša Sukič, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Aroganca in, lahko rečem, tudi nesposobnost te vlade je res presegla vse meje. Skoraj ga ni zakona, ki ne bi bil na neki točki ustavno sporen, ki ne bi bil v navzkrižju z obstoječo zakonodajo. In sedaj smo prišli tako daleč, da jasno vidimo, da pri tako pomembni stvari, kot je urejanje statusa vojakinj in vojakov po 45. letu starosti, sploh ni bilo opravljenega socialnega dialoga. Pika. Ni ga bilo. Jaz imam tukaj pismo treh od štirih sindikatov in uvod njihov je takšen: »Spoštovani, povezano na predlagane spremembe ZObr in dejstvo, da minister za obrambo nenehno krši pravila socialnega dialoga, vas prosimo, da vnovič razmislite o nujnih spremembah, na katere že vrsto let sindikati na področju obrambe opozarjamo. Predlagane rešitve so po naši oceni zelo nestrokovne in nesprejemljive in v nasprotju z obstoječo sodno prakso.« In tako naprej. Opozarjajo na eno stvar, o kateri jaz tukaj nisem sedajle nisem slišala v razpravi, da predlagan predlog ne predvideva plačila dodatka za pripravljenost vsem podpisnikom pogodbe za pripadnike pogodbene rezerve, predvideva 20 %; ki ga pa mnogi pripadniki stalne sestave nimajo. To zgolj pomeni, da bodo pripadniki PRS dobili plačilo za stanje, v katerem nikoli ne bodo. Nasprotje temu je, da mnoge pripadnike stalne sestave postavljamo v status stalne dosegljivosti in razpoložljivosti ter za to nimajo na primer nobenega dodatka za pripravljenost. To je tudi ena dimenzija, o kateri sploh niste nič rekli. In seveda ne morejo razumeti, in tukaj si res izmišljujete, minister, da boste s tem vi rešili, da bo vojak in vojakinja dobil kredit. Ne boste, ker še zmeraj nimajo pogodbe za nedoločen čas. Imajo samo neko megleno obljubo o tem, da po 45. letu bo opravljena nekakšna selekcija in da bodo morda pristali v javni upravi, kar je seveda ustavno sporno z drugih vidikov, na kar opozarja Zakonodajno-pravna služba. Oni še vedno nimajo pogodbe za nedoločen čas in bodo imeli isti problem, ko bodo šli na banko urejat kredit. Prej ste si gladko izmislili, da boste s tem rešili njihovo situacijo v zvezi s krediti. Ne boste. Drug absurd pa je ta napovedana politizacija. To, da minister za argument uporabi – češ; nek domačijski, ljudski diskurz, češ saj samo uzakonjamo to, kar se v praksi že dogaja, kjer se ne preverja, ali so pripadniki političnih strank. Pa lepo vas prosim. Ali je to nek wild wild West?! Ali zato, ker se to v praksi dogaja, kjer se ne implementira tisto, kar bi se moralo implementirati, boste vi sedaj uzakonili nekaj, kar se dogaja, proti obstoječemu zakonu?! Lepo vas prosim! In ne mi reči, da s tem tudi – mi je zelo žal, da moram spet to omeniti, ampak sem se zelo poglabljala v to tematiko zadnje čase –, odpirate, priškrnili ste vrata za vstop slovenski vardi preko Šiškove stranke. Kaj mislite?! Oni so pripadniki tudi Šiškove stranke. In bodo veselo tja pritacali, itak niso več obravnavani kot kaznivo dejanje, ampak bodo samo še prekršek. Kaj pa potem, pač imajo nekaj prekrškov za seboj in potem bodo lepo priracali skozi Šiškovo stranko in se usidrali v rezervno sestavo Slovenske vojske. Pa kje mi živimo? To, da vi enostavno ne upoštevate Zakonodajno-pravne službe, ki vas opozarja pri teh plačah v sistemu javnih uslužbencev in tudi pri tem, da boste zaposlovali brez razpisov, jaz ne vem, Zakonodajno-pravna služba ni faktor. Trije od štirih sindikatov Slovenske vojske, pa še tisti četrti vam ni v resnici izrekel pozitivnega mnenja. Tudi niso faktor. Ustava ni faktor, nič ni faktor. In potem si izmišljujete in vaše argumentacije gradite na raznih insinuacijah in obdolžitvah stranke Levica, ki na to opozarja. To je najlažje reči, saj stranka Levica je itak zmeraj proti vsemu, kar je v zvezi z obrambo. Ni res. Tukaj govorimo o statusu vojakov in vojakinj ter o njihovih delavskih pravicah. In vi jih v resnici ne rešujete oziroma jih rešujete s tem selektivno. Oprostite, tisti, ki boste omogočili dvotretjinsko večino bodisi z vzdržanostjo bodisi s tem, da boste pritisnili tipko za neko tako skrpucalo, ki v resnici ne rešuje ničesar, ampak bo spet samo povzročilo neke nove krivice in neravnovesja in ne vem kaj vse, oprostite, jaz vas pozivam, da še enkrat premislite. Seveda je treba rešiti status vojakov in vojakinj, ampak ne na tak rokohitrski način in ne na tako ustavno sporne ter spolzke, izmuzljive načine, kot se jih vi greste. To pač ni rešitev in jaz res ne razumem tega hitenja. Vzemite si še raje čas mesec, dva, opravite socialni dialog. Stranke, ki danes nekako mislite na to pristati, premislite, ali smo res že tako daleč, da ni več važna ne Ustava, ne socialni dialog, ne nič. Noben pameten argument tukaj več ne velja, ampak očitno so v igri insinuacije, natolcevanja – to pa vse velja. To je pa menda zdajle sveti gral v tem državnem zboru. Še enkrat poziv, spoštovane in spoštovani. Dve tretjini. Ni slučajno, da je potrebna dvotretjinska večina pri tako občutljivih zadevah. In vi se takole veselo igračkate s stvarmi, ki niso hec. Premislite dobro, preden boste stisnili gumb »za«. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Tonin. Izvolite.
Poslanka Sukič, kako si vi predstavljate socialni dialog? Jaz si ga predstavljam tako, da se sindikati, delodajalci in recimo vlada medsebojno pogovarjajo. In socialni dialog ne more biti nikoli stvar, da samo enemu, torej samo sindikalni strani, vse velja, ampak je vedno nek kompromis. In pravite, da socialnega dialoga ni bilo. Jaz vam zdaj lahko preberem pismo Sindikata vojakov Slovenije, kjer pišejo – Pred leti smo od obrambnega ministrstva zahtevali in ob tem predvsem zadržanje plač na doseženi ravni po dopolnjenem 45. letu. Do sedaj se ob doseženih 45 letih ob razporeditvi na civilne dolžnosti v Slovenski vojski izgubi tudi do 500 evrov in tako naprej. In zdaj poslušajte ta del, sindikat to piše, tega se nisem jaz izmislil – V socialnem dialogu smo državnega sekretarja na obrambnem ministrstvu opozorili, da predlog zakona ne obravnava v preteklih letih degradiranih vojakov. Oni so zapisali, sindikat, da delno podpirajo ta zakon. Problem imajo s tem, ker se za vojake za nazaj tega ne rešuje. Torej socialni dialog, draga poslanka, je bil. Ampak na eni strani imam Generalštab Slovenske vojske, ki si želi mladih vojakov. Na drugi strani imam sindikat, ki brani pozicijo sedanjih vojakov. In jaz mislim, da zakon je absolutni kompromis med tistim, kar želi Generalštab Slovenske vojske, in med tistim, kar si želijo vojaški sindikati. To pa je, da bodo imeli vsi zagotovljeno socialno varnost po 45. letu, nekateri prerazporejeni v druge državne službe, drugi z nadaljevanjem kariere v Slovenski vojski. Jaz si drugačnega, boljšega socialnega dialoga ne znam predstavljati. In še ena zadeva. Poslanka Sukič, jaz vas lepo prosim, ni težko, da si odprete Zakon o službi v Slovenski vojski in si sami preberete 16. člen tega zakona, ker so vaše obtožbe res nekorektne. Nekorektne so pa zato, ker zakon, ne neka uredba, ne predpis ministra, ampak zakon predpisuje, da je prepovedano kakršnokoli politično delovanje v Slovenski vojski. Celo več, vojaki se v uniformah ne smejo udeleževati shodov ali kakršnihkoli drugih srečanj stranke. Bodite tako pošteni in preberite 16. člen Zakona o službi v Slovenski vojski in boste ugotovili, da enostavno strašite s stvarmi, ki ne obstajajo. In zdaj pa še glede teh vaših pozivov, češ kako se ne mudi. Še danes mi je živ spomin, ker sem se z njo zelo veliko pogovarjal, poskus nekdanje ministrice Katič, ki je pred leti pripravila dobro, celovito spremembo Zakona o obrambi. Opozicija je govorila, dani čas, dajmo še več časa, dajmo še to razmisliti, dajmo še ono razmisliti. Na koncu je zmanjkalo časa in je poskus propadel. To je problem. In jaz zdaj s temi nastavki, češ saj je še čas, vidim, da zadeve peljejo v isto smer, kot so v primeru ministrice Katič. Po trudu, po intenzivnem delu, številnih poskusih je zadeva padla. Ljudje pa čakajo. Že v prihodnjih mesecih bodo nekateri dopolnil 45 let in za njih je sprejetje tega zakona ključno, vsak dan tukaj šteje. Za ljudi gre in če kje, potem bi morali to v Levici razumeti.
Hvala lepa. Replika ali razprava, poslanka Sukič? Replika, izvolite.
Spoštovani minister, sindikati – SMO, SVOZ, SPMO – so jasno zapisali, da nenehno kršite pravila socialnega dialoga. Prosim, ne zavajajte in res ne lažite. Za ljudi gre, ja, zato je treba njihov status rešiti [[…]]
Kolegica, to ni replika.
[[…]]primerno. To je replika.
To je razprava. Oprostite, to je razprava.
To je replika na njegove trditve.
Ni replika, ker vas ni nič narobe razumel. Vas ni nič narobe razumel. Gremo naprej s prijavami. [[oglašanje iz dvorane]] S prijavami gremo naprej. Na vrsti je Samo Bevk. Poglejte, lahko izrečem samo še opomin, ker ste zlorabili, ker niste upoštevali poslovnika. Replika je v primeru, če vas ni kdo pravilno razumel, govorite pa o razpravi. Vi ste imeli razpravo, ne replike. [[oglašanje iz dvorane]] Ne morete, ker časa nimate več. Malo spremljate tudi, ne samo da govorite. Na vrsti je Samo Bevk, izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Kako? Minister je zaprosil še dodatno za besedo. Izvolite.
Poslanka Sukič, razložite mi še enkrat, komu naj zdaj jaz verjamem. Vi pravite, da socialnega dialoga ni bilo, da to pišejo sindikati; a jaz imam pred sabo, glejte, jaz vam tudi lahko kažem [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Jaz vam kažem dopis sindikata vojakov z 29. septembra, kjer pišejo, glejte, preberite si, pišejo – v socialnem dialogu smo z državnim sekretarjem in tako naprej [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Vi pravite, da imate tukaj pismo, kjer pravijo, da socialnega dialoga ni bilo; tukaj imamo pa pismo sindikata, kjer pa pravijo, da so v socialnem dialogu zadeve reševali. [[oglašanje iz dvorane]] Ampak to pomeni, da ne drži, kar vi želite povedati, da se mi s sindikati ne pogovarjamo, da dialoga ni. Razumem vašo poanto, da ste na strani sindikatov. Ni nobenega problema, ampak dovolite pa mi, da socialni dialog peljemo na primeren način. To pomeni, da sem dolžan upoštevati interese Generalštaba Slovenske vojske in tudi sindikatov. In točno to smo naredili. Ne morete mi pa očitati, da socialnega dialoga ni bilo; in to očitate kljub temu, da eden od sindikatov napiše, da je bilo nekaj storjeno v socialnem dialogu. Samo za to korektnost prosim.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Samo Bevk. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Jaz bom novelo Zakona o obrambi podprl, to sem povedal že v predhodnih postopkih. Dovolj temeljito sem preštudiral in premislil ta zakon ter tudi svojo odločitev. V poslanski skupini smo sprejeli tudi predstavnike sindikatov, ki so v Slovenski vojski, smo se z njimi pogovorili in jim tudi predstavili svoje stališče, kakor so tudi oni predstavili njihovo stališče. Mislim pa, da so se prepozno vključili v sam postopek, kajti takrat, ko so nas zaprosili za sodelovanje, je bilo že prepozno za vlaganje kakršnihkoli amandmajev. Zakaj bom podprl ta zakon? Tega zakona ne bom podprl samo zaradi tega, ker ureja status vojaka po 45. letu starosti, ampak tudi zato, ker odpira perspektivo mladih generacij, da morda poišče možnost za zaposlitev tudi v Slovenski vojski. Sem pa prej slišal od kolega Reberška, da bo minister Tonin prvi minister, ki bo to rešil, da pa so drugi ministri oziroma ministrice samo govorili. Tudi poslanka kolegica Bah je rekla in nas pozivala za odgovorno politiko v Državnem zboru. Ne vem, kaj bi lahko bila še bolj odgovorna politika, če lahko na tej skromni točki statusa vojaka po 45. letu dosežemo konsenz v Državnem zboru, kajti potrebna je dvotretjinska večina prisotnih poslank in poslancev. Zdaj bi pa rekel naslednje; minister Tonin ne bo rešil tega problema. On je samo predlagal, kako rešiti ta problem. Ta problem pa bo rešil Državni zbor, če bo danes imel toliko politične volje, da bo to rešitev sprejel z dvotretjinsko večino prisotnih poslank in poslancev. Pa še nekaj bi rad povedal glede odgovorne politike v Državnem zboru. Spomnil bi na mandat 2014–2018, ko je obrambni resor vodila ministrica Andreja Katič, socialdemokratka. In septembra 2017 je v parlamentarno proceduro poslala celovito novelo Zakona o obrambi, ki je reševala številne odprte probleme obrambnega resorja, Slovenske vojske, med drugim pa je skoraj identično reševala tudi problem statusa vojaka po 45. letu starosti. To je bil celovit zakon, ni bil samo zakon treh, štirih, petih členov, kot je ta, ampak upam, da bomo na tem zakonu dosegli konsenz. Kaj se je zgodilo s tem zakonom v prejšnjem mandatu? Prva obravnava je bila uspešno opravljena, po splošni razpravi je 55 poslank in poslancev podprlo to rešitev, samo 6 jih je bilo proti ob 75 prisotnih. Vendar dlje od tega ni šlo, kajti – paradoksalno – največja koalicijska in največja opozicijska stranka sta se združili in blokirali sprejetje tega zakona. Če bi bil takrat, pred tremi leti ta zakon sprejet, bi danes že videli, ali ta rešitev po treh letih pije vodo ali ne; ali se je število slovenskih vojakov in vojakinj povečalo ali ne. Jaz verjamem, da je odgovor – da. In kaj je bilo namesto druge obravnave? Namesto druge obravnave so poslanke in poslanci največje opozicijske in največje koalicijske stranke predlagali javno predstavitev mnenj, in to že po odstopu predsednika Vlade Mira Cerarja, tako da je vse skupaj zastalo, prišle so predčasne volitve in zakonodajni postopek je bil ustavljen. Toliko o odgovorni politiki v Državnem zboru. Dajte malo pogledati tudi za nazaj. Kot rečeno, jaz sem se odločil za državotvorno držo, postavil ozke strankarske in sebične politične interese na stran ter bom dal glas za to rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi minister Tonin. Izvolite.
Poslanec Bevk ima popolnoma prav – to rešitev bo sprejel in zadeve uredil Državni zbor ter da tega ni mogoče narediti brez sodelovanja opozicije in koalicije. Zato sem jaz seveda zelo hvaležen opozicijskim poslanskim skupinam – Socialnim demokratom, Stranki Alenke Bratušek in Slovenski nacionalni stranki, ki so poleg koalicije napovedale, da bodo ta zakon podprle, in seveda tudi poslanca narodne manjšine. Jaz mislim, da je to vsekakor odgovorno in državotvorno. Pošteno pa je treba tudi priznati, da je bil vsekakor zelo dober poskus ministrice Katič, jaz to večkrat v svojih razpravah poudarjam. Poudarjam pa tudi zato, ker so členi, ki smo jih predlagali zdaj, praktično copy-paste tistega, kar je delala ministrica Katičeva; od tega zdaj strašno problematičnega člena, ki govori o političnih strankah, do tudi ostalih stvari. Tukaj nam lahko uspe samo s skupnimi močmi. Sedaj pa bom rekel zelo direktno, če sem bil morda še na začetku te seje naklonjen temu, da bi se sprejel kakšen amandma, sedaj upam, da se ne bo sprejel noben amandma, ker samo v primeru, če se bodo vsi amandmaji zavrnili, bo danes mogoče ta zakon tudi dokončno sprejet, da bo ugledal luč sveta. Ker vidim, kam pes taco moli, ker imam občutek, da se po današnji razpravi in po nekaterih, ki so se angažirali zelo pozno in so sedaj zelo aktivni, vse stvari ponovno pelje v to, da bo na koncu, tik pred zdajci zmanjkalo glasov. Zato mislim, da je treba ta zakon danes spraviti pod streho, ker morda bo že čez nekaj dni prepozno.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Mihael Prevc. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Ko sem dobil ta predlog zakona o obrambi na mizo, ki v bistvu zagotavlja neko dolgoročno finančno, predvsem pa socialno varnost slovenskega vojaka, sem bil prepričan, da to pa je tisti zakon, ki ne bo dobil samo dvotretjinske podpore, ki je potrebna za sprejetje tega zakona, pač pa stoprocentno podporo. Sem nemalo presenečen, ko danes poslušam to razpravo, in pravzaprav ne razumem, zakaj takšno nasprotovanje nekaterih temu zakonu. Normalno, seveda se strinjam, parlamentarna demokracija je tista, ki dopušča različna razmišljanja; in tudi pri tem zakonu je to dovoljeno. Ampak vendarle pa imam danes občutek, da se a priori nasprotuje temu zakonu, predvsem s strani dveh strank. Predvsem stranka Levica je tista, ki s takšnimi in drugačnimi predlogi hoče ta zakon zrušiti. In normalno, da ob tem nasprotovanju zakona, ki vendarle prinaša našim vojakom nek optimizem in neko dostojnost, ki jo rabijo, dobim občutek, da nekdo resnično želi naši vojski slabo oziroma da nekdo resnično želi ukinitev Slovenske vojske. Danes imate v stranki Levica in v stranki SD dva pomisleka. Eno je socialni dialog, in sicer da ni bil sklenjen socialni dialog. Spoštovani kolegi iz Levice, če že vi a priori nasprotujete temu zakonu, ker ga pač predlaga neka vlada, ki je vi ne podpirate, vam moram povedati, da bomo danes zvečer v Novi Sloveniji podprli vaš zakon – zakon o zaprtju trgovin. In mimogrede, vsi dobro vemo, da tudi ob tem zakonu ni bil sklenjen nikakršen socialni dialog, žal. V Novi Sloveniji smo si zelo želeli, da bi do tega socialnega dialoga prišlo, pa žal ni. Mogoče samo majčkeno nostalgije. Ko govorimo o Slovenski vojski, ko govorimo o slovenskem vojaku, se spomnim na osemdeseta leta, ko sem služil obvezni vojaški rok še v takratni Jugoslovanski ljudski armadi; v armadi, ki je bila 10 let kasneje agresor nad slovenskim narodom. Takrat smo slovenski vojaki sanjali o tem, kako lepo bi bilo, da bi lahko vojaški rok služili v Sloveniji, v svoji domovini, v Slovenski vojski. V tem zanosu mi je moj prijatelj rekel, če bom imel v življenju sina, si pa res želim, da bi služil vojsko v Slovenski vojski. Poglejte, te sanje so se uresničile. To smo dočakali. Imamo Slovensko vojsko, imamo poklicno Slovensko vojsko in bodimo ponosni na to vojsko. Ampak mi v Državnem zboru imamo čudovito priložnost, da za Slovensko vojsko tudi nekaj naredimo. Zakon, ki ga imamo danes pred sabo, pomeni kamenček v mozaiku te zgodbe. To, da slovenskemu vojaku po 45. letu omogočimo, da obdrži – samo to –, da obdrži isti plačni razred, kot ga je imel prej, je to najmanj, kar lahko naredimo za slovenskega vojaka. In to bo sigurno tisto, kar bo pripomoglo k temu, da bomo nekoč dosegli plan, kot je bil prej že nekje nakazan, 8 tisoč vojakov v petih, šestih letih; in da se ne bo dogajalo to, kar se dogaja zdaj, da se na leto nekako aktivira 100 novih vojaških poklicev, medtem ko kar 300 vojakov pa Slovensko vojsko zapusti. To se absolutno ne sme dogajati. In tudi kar se tiče tega problema, da se s tem plačni sistem, mislim, da to ne drži. Plačni sistem kot tak že dolgo časa ne obstaja več in danes smo tudi slišali, da to ne more biti ovira, saj resorno ministrstvo oziroma resorni zakon je tudi tisti, ki lahko te probleme v tem zakonu reši. Še enkrat, res ni potrebno, da se ob tem, ko hočemo nekaj narediti za Slovensko vojsko, za slovenske vojake, po nepotrebnem dviga atmosfera v tem prostoru. Jaz resnično resnično upam, da bomo danes po glasovanju šli ponosni iz te dvorane in da bomo rekli – danes smo pa vendarle nekaj storili za Slovensko vojsko, ne pa da samo govorimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Pavšič. Izvolite.
Ja, hvala še enkrat. Minister, zapletate se v nasprotja. Po eni strani pravite, da imajo prihodnost vsi vojaki. Zakaj torej, če gre za avtomatizem – ali nadaljevanje kariere v vojski ali nadaljevanje v drugih resorjih –, če je to avtomatizem, zakaj potem kategorično zavračate pogodbe za nedoločen čas? Ker če jih namreč ne bo, potem odpade tudi ta argument o najemanju stanovanjskih posojil, ker bo treba vedno znova čakati na 45. rojstni dan, torej na ta prelomni datum. To je tudi ene vrste zavajajoče do prihodnjih in sedanjih vojakov. To pa morate priznati. In ko govorite o socialnem dialogu pri urejanju socialnega statusa, ta je namreč nujen, socialni dialog v tem primeru je ta zakon. In o tem zakonu govori Sindikat vojakov Slovenije, da sprememb zakona ni dobil niti v mnenje, usklajevanja pa sploh ni bilo. In očitno ste še vedno poslanec. Ko ste prejle navajali 100.b člen Zakona o obrambi. Navajali ste drugo alinejo, drugi stavek: »Sindikat ne more dajati mnenja k aktom vodenja in poveljevanja v vojski oziroma so njegova mnenja za ministra in načelnika generalštaba ter druge poveljujoče neobvezna.« Še naslednji odstavek bi morali prebrati: »Sindikat ne glede na prejšnji odstavek daje mnenje k elementom, ki so podlaga za določitev plače delavcem na obrambnem področju, o primerljivosti s plačami v javnem sektorju.« Glede tega zakona jih vi po mnenju niste niti povprašali. Torej ste lasten zakon o obrambi kršili. Niti povprašali jih niste za mnenje. In lepo, da ste priznali, da je predlog današnjega zakona copy-paste že prejšnjih rešitev. Najprej ste sicer trdili, da je to bilo s strani ministra za javno upravo Medveda, še pred tem pa ministrice Katič. In potem se sprašujete, zakaj zakona ne podpiramo. Ogromno mu še manjka. Ampak, kot sem prej rekel, boljši je kot nič.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Poslanec Pavšič, pred sabo imam pismo sindikata vojakov, ki sem ga danes že citiral, kjer piše: »V socialnem dialogu smo opozorili [[…]]« In tako naprej. To je ena zadeva. Druga zadeva. Socialni dialog je vedno sestavljen iz različnih partnerjev, in kot minister sem dolžan upoštevati ne zgolj sindikate, ampak tudi Generalštab Slovenske vojske, in temu primerno sem tudi ravnal.
Hvala lepa. Besedo ima še poslanka Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Naj začnem s tem, da kar poslušam v zadnjih mesecih, je to, da Levica resnično želi razgraditi Slovensko vojsko, tako ali drugače. Ukiniti ali pa razgraditi želi tista dva temelja demokracije, ki slonita na varnosti in na svobodi. To poslušam zadnje mesece. Jaz verjamem, da to prinaša neke določene politične točke, tako kot je 2014. leta prinašalo politične točke »poslance na minimalce«, »novi obrazi«, pa vendarle zdaj ugotavljamo, da je Levica vedno večja v parlamentu, kar pomeni, da je je vedno več na poslanskih plačah, in seveda tudi vedno starejši so. Nekateri bi radi Slovensko vojsko kar ukinili pa ustanovili, tako sem jaz razumela, šolo za džentelmene. Jaz mislim, da kot država potrebujemo dobro, sposobno, usposobljeno vojsko. Ravno zaradi naštetega, zaradi varnosti in zaradi svobode. Mislim, da če bi vsi prebrali poslanska vprašanja v zadnjih petih, šestih, sedmih letih, ki so se nanašala na urejanje statusov slovenskih vojakov po 45. letu, bi danes mogoče tudi nekoliko drugače razpravljali. V zadnjih letih smo v poslanske pisarne fizično dobivali številne obiske vojakov, ki so se znašli na pragu 45 let in s tem tudi prekinitve delovnega razmerja. En del se jim je lahko pokril tudi iz naslova dodatnega vplačevanja, se pravi tretjega stebra, in se jim je to lahko za eno leto podaljšalo, vendar, potem so bili stari 46, 47 let in spet so se znašli na Zavodu za zaposlovanje. Še enkrat poudarjam, če bi se poslanci, ki nasprotujete temu zakonu, poglobili v to, kaj se je dogajalo v zadnjih letih, in prebrali številna poslanska vprašanja – tudi moje je bilo med njimi – potem bi videli, da je skrajni čas, da se te zadeve uredijo. Podpiram, da se zadeve uredijo, seveda je to prvi korak. In tako sem jaz tudi razumela pismo, ki so ga dali iz Sindikata vojakov Slovenije, in ga citiram: »Danes obravnavane spremembe Zakona o obrambi v Sindikatu vojakov Slovenije delno podpiramo.« Ga podpirajo. »Delno jih podpiramo, ker vojaki pri 45. letu ne bodo več šli na Zavod za zaposlovanje in bodo zadržali doseženo višino plače ne glede na to, ali bodo nadaljevali z delom v Slovenski vojski ali v državni upravi.« Jaz mislim, da je to glede na številna poslanska vprašanja, ki jih imate v svoji bazi, ključen odgovor in ključno sporočilo. Da ne bodo več šli na Zavod za zaposlovanje in bodo zadržali doseženo višino plače ne glede na to, ali bodo nadaljevali z delom v Slovenski vojski ali v državni upravi. Vendarle se bo za njih spremenilo tisto, kar bi se mogoče v preteklosti, kot je bilo danes že rečeno, lahko storilo, pa se žal še ni. Mislim, da je prišel čas, da bomo to lahko skupaj rešili in da bomo vsi skupaj pomagali proti tem stiskam vojakov. Bilo je še rečeno, da so moški pri 45 letih polni moči. Res je in jaz sem vesela, da Slovenska vojska skrbi za to, da so njeni vojaki psihično, fizično v dobri kondiciji, pa vendarle, če pogledamo, roko na srce, med 45- pa 20-, 25-letnikom so neke razlike in je prav, da s tega vidika omogočimo, da slovenski vojak po 45. letu lahko nadaljuje svojo poklicno kariero še naprej. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Še kdo? Vidim, da je še interes za prijavo. Prosim, da se prijavite. Najprej mag. Andrej Rajh, Marijan Pojbič pa ne more razpravljati, ker časa ni več na razpolago. Izvolite, mag. Andrej Rajh.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Res je, ugled slovenskega vojaka je povezan s statusom in njegovim položajem. Dejstvo, da do sedaj njegov status po 45. letu ni bil urejen, je verjetno vplivalo na to, da interes za služenje vojaškega roka in opravljanje vojaškega poklica ni bil zelo visoko izkazan in tudi ni pritegnil številnih mladih, ki bi si ta poklic drugače izbrali kot svoj poklic in poslanstvo. Jaz seveda ta predlog podpiram. Podpiram ga zato, da se status vojaka po 45. letu uredi, da se vojaki, ko dopolnijo 45 let, ne znajdejo sami na borzi, ampak jim država nekako pomaga pri tem, da znanje in veščine, ki so jih pridobili tekom vojaškega izobraževanja in služenja, lahko tudi dalje s pridom uporabljajo. In jaz sem prepričan, da koristno delo seveda vojake tudi notranje izpolnjuje. Lahko se strinjam, da so nekateri vojaki tudi pri 45. letu fizično bolj pripravljeni kot drugi, ampak v bistvu je ta letnica nekako postavljena. Lahko se sprašujemo, zakaj je do 44,9 leta primeren, po 45,1 leta pa več ne. To je sicer stvar diskusije, ampak tako je urejeno in prav je, da po tem letu mi vojakom omogočimo, da znanja in veščine, ki jih tekom opravljanja svojega službovanja pridobijo, lahko v celotnem javnem sektorju izkoristijo in ponudijo. Zelo obžalujem razmišljanje, da pustimo vojake tudi po 45. letu v službi izključno v Slovenski vojski, še posebej ob dejstvu, da dejansko primernega dela v Slovenski vojski po določeni starosti za njih preprosto ni. Tak odnos, bom rekel ponižujoč odnos do slovenskega vojaka, da naj dobi plačo pa da naj nič ne dela, seveda ni spodbuden in jaz se s tem ne strinjam. Prav tako bi se rad dotaknil razprave o kreditih za stanovanje. Obžalujem, da je na bankah edini pogoj za odobritev kredita zaposlitev za nedoločen čas. Kdo pa ti danes garantira, da boš imel čez 10 let zaposlitev, tudi če imaš zaposlitev za nedoločen čas v javnem sektorju? To so zadeve, ki jih moramo nekje drugje rešiti in nasloviti. Jaz sem prepričan, da bomo s tem predlogom, ki ga danes obravnavamo, prišli nekam bližje k temu, da bo poklic vojaka spoštovan in da bo upoštevan. In sem tudi vesel, da se v družbi poskuša slika Slovenske vojske prikazati v pozitivnem smislu, da se vabi šolane ljudi, da se pokaže, da imajo mladi tudi v Slovenski vojski možnost za karierni razvoj, in da ponesrečenih izjav, ki smo jih tudi slišali v Državnem zboru, da naj tisti, ki ne ve, kaj dela, gre v vojsko, nikoli več v Državnem zboru ne bomo slišali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Vidim, da ne, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU SREDSTEV ZA INVESTICIJE V SLOVENSKI VOJSKI V LETIH 2021 DO 2026 V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru mag. Mateju Toninu. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa. Drage poslanke in poslanci! Obrambni sektor je od leta 2008 dalje v tej družbi v času krize plačal največjo ceno. Niti en sektor v državi ni plačal tako silovite cene kot prav obramba, vojska. Od leta 2010 dalje se je obrambni proračun Republike Slovenije praktično razpolovil. Mi še danes nismo dosegli nivoja, ki smo ga dosegali leta 2010. Varnost je pomembna dobrina in brez varnosti so vse ostale stvari nesmiselne. Vsaka suverena država, med njimi tudi Republika Slovenija, je dolžna poskrbeti za svojo lastno varnost. Za svojo lastno varnost pa lahko poskrbimo le tako, da zagotovimo ustrezne kadre za pripadnike Slovenske vojske, in tudi, da jih ustrezno opremimo. Z enim pomembnim segmentom, ki govori o kadrovskem popolnjevanju in kadrih v Slovenski vojski, smo se ukvarjali danes popoldne pri Zakonu o obrambi. V drugem delu popoldneva pa je pred nami zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski do leta 2026. Ta zakon je ključen, da lahko ustrezno opremimo Slovensko vojsko, in predvsem, da popravimo stare krivice. Kot je rekel načelnik Generalštaba brigadir Glavaš, to ni denar za naprej, to je denar, ki ga Slovenska vojska potrebuje za nazaj. To je denar, ki ga je vojski ta družba dolžna za nazaj. Primerjalno gledano z dosedanjimi načrti ta zakon na neki način prinaša svežih 300 milijonov evrov v prihodnjih šestih letih, torej približno 50 milijonov na leto dodatno, kar je identično, isto kot tisto, kar je bilo sprejeto v Srednjeročnem obrambnem programu Republike Slovenije 2018–2023, ki je bil sprejet aprila leta 2018. V prihodnjih šestih letih pa bomo za investicije v Slovenski vojski namenili 780 milijonov evrov. Če to primerjamo z nekaterimi državami, v Sloveniji za varnost namenjamo na prebivalca približno 200 in še nekaj evrov, v nam primerljivih državah, kot so Estonija, Latvija in Litva, državljani za varnost namenijo med 400 in 500 evrov na državljana. Razlika je očitna in razlika je pomembna. Mi smo dolžni poskrbeti za svojo lastno varnost, zato s tem zakonom namenjamo sredstva najprej za vojake, za primerno opremo naših vojakov, njihovo osebno opremo. Namenjamo denar tudi za izgradnjo naše domače infrastrukture. Govorimo o vojašnicah, ki so bile vse zgrajene še v prejšnjem režimu, prejšnjem času, ki so danes dotrajane in stare. Govorimo o nabavi dveh vojaških transportnih helikopterjev, ki bosta uporabljena prvenstveno za vojaške naloge, seveda pa bosta s tem tudi sprostila in razbremenila bele, ki jih uporabljamo tudi za druge naloge, kot so gorsko reševanje, posredovanje v primeru zaščite, reševanja in podobno. Planiramo tudi nabavo transportnega letala, da bomo kot družba bolj samozadostni in ne v najtežjih časih odvisni od naših partnerjev in od prijateljev okoli nas, torej da bomo znali sami za sebe poskrbeti. In potem pridemo še do zaščitnih vozil za naše vojake. Ta številka je zminimalizirana na najnižjo možno mero, seveda pa smo dolžni za varnost naših vojakov poskrbeti tako doma kot tudi v tujini. Ključna in najpomembnejša točka in poslanstvo Slovenske vojske je po Zakonu o obrambi zagotavljanje obrambe domovine, druga pomembna točka pa je že zagotavljanje varnosti tudi v naši okolici. In prav zaradi tega potrebujemo tudi ta vozila, ki bodo zagotavljala varnost našim fantom. Varnost seveda stane in zato je ta zakon danes pred vami. Jaz upam, da ga boste podprli, ker sledi vsem tistim dokumentom, ki so bili sprejeti v tej hiši pred časom te vlade, in ker sledi tudi pismu, ki ga je poslal nekdanji premier Šarec generalnemu sekretarju Nata Stoltenbergu.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za obrambo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Samu Bevku. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Odbor za obrambo je na 18. nujni seji 3. septembra 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026, druga obravnava, ki ga je v Državni zbor poslala Vlada. Državni zbor je na 43. izredni seji 16. julija 2020 sprejel sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Uvodno dopolnitev obrazložitve predloga zakona je v imenu predlagatelja podal minister za obrambo mag. Matej Tonin, ki je predstavil temeljne cilje in poglavitne rešitve predloga zakona. Temeljni cilj Predloga zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026 je zagotavljanje finančnih sredstev v načrtovanem obsegu in po načrtovani dinamiki za vzpostavljanje najpomembnejših vojaških zmogljivosti za izpolnjevanje nalog Slovenske vojske ter sodelovanje v sistemu kolektivne obrambe. Z zakonom bodo zagotovljena sredstva za uresničevanje najpomembnejših investicij v Slovenski vojski v letih od 2021 do 2026. Z zakonom se bo, kot je povedal minister, uredila poraba sredstev v višini 780 milijonov evrov, pri čemer bo letna poraba v prvih dveh letih 100 milijonov evrov, v naslednjih štirih letih pa 145 milijonov evrov na letni ravni. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Helena Rus je povedala, da je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora Republike Slovenije predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika in podala pripombo k 4. členu predloga zakona, v kateri izpostavlja, da veljavnost zakona ni časovno omejena. Načelnik Generalštaba Slovenske vojske Robert Glavaš je izpostavil, da v zadnjih 12 letih praktično ni bilo investicij v kadre, opremo in infrastrukturo Slovenske vojske. Ob tem je poudaril, da je kot načelnik Generalštaba za takšne investicije zainteresiran, saj je le tako mogoče še izvajati naloge Slovenske vojske, opredeljene v strateških dokumentih, in obrniti krivuljo razvoja Slovenske vojske iz regresivne v progresivno. Predsednik Komisije Državnega sveta za državno ureditev Rajko Fajt pa je povedal, da komisija predlog zakona podpira. V razpravi so predlagatelj in razpravljavci koalicijski poslanskih skupin izpostavljali svojo naklonjenost modernizaciji in krepitvi Slovenske vojske, medtem ko so bili predstavniki opozicije v svojih nastopih zadržani oziroma so zakonskemu predlogu nasprotovali. Opozicijski poslanci so predstavnikom koalicije očitali hitenje s predlogom zakona in izogibanje širši javni razpravi oziroma javni predstavitvi mnenj. Nasprotno pa so poslanci koalicije zavrnili očitke, da Vlada namerava izdatno vlagati v vojsko na račun vlaganja v zdravstvo in druge podsisteme, izpostavili so, da ni dilema zdravstvo ali varnostni sistem, ker bo Vlada poskrbela za oboje. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandma poslanskih skupin SDS, SMC, NSi in Desus k 4. členu in ga sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je zbor na 43. izredni seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregledov vloženih amandmajev z dne 28. 9. 2020. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine LMŠ. Želi kdo razpravljati? Vidim, da je interes, zato bomo začeli s postopkom prijave. Najprej dobi besedo Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Ker smo stališča predstavili že ob prejšnji obravnavi zakona, danes razpravljamo samo o amandmajih. V skladu s parlamentarno prakso pa želim pri prvem vloženem amandmaju nekoliko širše razpravljati o celotnem zakonu. Z zakonom o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026 se Slovenski vojski vračata dostojanstvo in mesto, ki ji pripadata in si ju zasluži v slovenski družbi. Slovensko vojsko sestavljajo slovenska dekleta in fantje, ki so oblekli vojaško uniformo za brezpogojno služenje naši edini domovini. V Novi Sloveniji se zavedamo, da slovenski vojak s konstantnim zmanjševanjem obrambnega proračuna ne more biti ne dobro usposobljen ne opremljen, s tem pa ogrožamo njegovo življenje in zmanjšujemo resnost obrambe Republike Slovenije. V Sloveniji s takimi investicijami že 15 let zamujamo, zato nikakor ni upravičen očitek, da se s temi nakupi hiti. Besede nekdanjega načelnika Generalštaba Slovenske vojske generalmajorja Alena Gederja nas opozarjajo, da če ne bomo pravočasno sistemsko ukrepali, zelo kmalu Slovenske vojske ne bomo več imeli. Obrambni minister Matej Tonin se zaveda teže bremena, ki mu je bila zaupana, zato je s širokim dialogom in razpravo v hramu demokracije začel že 24. junija letošnjega leta. Obiskal je vse poslanske skupine, ki so ga želele sprejeti, le Poslanska skupina Levica ni našla poguma za srečanje in pogovor. Vendar vrata ostajajo odprta. S prepotrebnim zakonom se bo zagotovilo sredstva za izvajanje najpomembnejših investicij v Slovenski vojski, v prvih dveh letih po 100 milijonov evrov, naslednja štiri leta pa po 145 milijonov evrov. S tem zakonom Vlada zgolj sledi temeljnim obrambnim in strateškim dokumentom, ki so jih sprejele prejšnje leve vlade, tudi z nadvladno stranko Levica na čelu. Minister za obrambo pa ni želel ostati le pri besedah in se jih je odločil tudi dejansko izvesti. Ni naročil novih in dragih ter preplačanih študij ali strategij, ampak iz predala vzel belo knjigo prejšnje vlade, kjer je bilo opredeljeno, da bi za celovito opremo Slovenske vojske potrebovali več kot 3 milijarde evrov. Ministrstvo za obrambo tega denarja nima, so pa uspeli zožiti in optimizirati nujno potreben nabor opreme. Zakon je transparenten in jasno nakazuje vizijo sredstev za investicije v Slovensko vojsko. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih trdimo, da so predlagane investicije v Slovensko vojsko v trenutni sestavi tisti minimum, ki ga moramo zagotoviti, če želimo ohraniti Slovensko vojsko. Varnost ni zastonj, v Novi Sloveniji pa smo prepričani, da je Nato najcenejša varnostna zavarovalna polica. Obrambni izdatki držav, ki niso v Natu, na primer Avstrije in Švice, so bistveno višji. Vojaška nevtralnost ne pomeni manj, pač pa več izdatkov za obrambo. Nevtralna Švica bo do leta 2030 le za nova letala in sisteme zemeljske zračne obrambe dolgega dosega namenila 7,4 milijarde evrov. Torej smo se Slovenci na referendumu o pristopu k zvezi Nato odločili modro, a tudi racionalno. Slovenija želi biti zanesljiv član mednarodne skupnosti. V slovenskem strateškem interesu je, da zagotavljamo mednarodni mir in stabilnost. Naša najštevilnejša misija, tri četrtine vseh vojakov na misijah, ni na drugih koncih sveta, ampak na Balkanu, ker se zavedamo resnosti tamkajšnje situacije. Slovenija želi biti kredibilen partner v Natu in zato smo se v prejšnjih vladah zavezali k povečevanju obrambnega proračuna in opremljenosti Slovenske vojske. Dobro opremljeno in kadrovsko popolnjeno Slovensko vojsko ne nazadnje potrebujemo zaradi nas samih. Čeprav se v notranjosti države ne počutimo varnostno ogrožene, pa je situacija nekoliko drugačna že ob naši šengenski meji, od koder prihajam, še nekaj ur vožnje stran pa vstopimo v še mnogo bolj drugačne, varnostno zelo negotove razmere. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih državljank in državljanov ne zavajamo z lažmi in populizmi. Nikoli ne bomo pristali na demagogijo, ki jo nekateri širijo – da se je treba odločiti med zdravjem in topovi. Za Novo Slovenijo ni dileme. V zdajšnji vladi bomo poskrbeli za oboje. Veliko tega bomo uresničili tudi s pridobljenimi evropskimi sredstvi v višini 10,5 milijarde evrov. Slovenija in prebivalci ob meji dobro opremljeno vojsko potrebujemo. Po večletni neaktivnosti prejšnjih ministrov za obrambo sedaj Matej Tonin z zakonom o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski končno vrača dostojanstvo in prihodnost ključni varnostni sili v naši domovini. Zato bom ta zakon vsekakor podprl. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala. Če zdaj verjamemo prav vsaki besedi, ki je bila ravnokar izrečena, potem je dostojanstvo eno blago, ki ga je moč kupiti, in to z evri. Dostojanstvo si je naša vojska že davno prislužila, in kot je meni znano, ga ni nikoli izgubila. Če pa vi tako mislite, spoštovani kolega, so pa to pač vaše domneve. Drugo vprašanje pa je, ali dovolj vlagamo v obrambni resor, in tukaj se lahko vsi strinjamo, da nikakor ne. Ampak za to minister ne potrebuje novega zakona, ki bo dobro zaznamoval naslednje proračune te države, ki presega mandat te vlade in teh volitev. V času rekordnega, največjega proračunskega deficita v zgodovini te naše mlade države minister z lahkoto s podporo Vlade in koalicijskih strank nameni 780 milijonov za nakup orožja in vojaške opreme. Če smo realni, od 13. marca minister Tonin na svojem področju ni naredil nič. Izgubljal je sicer neke tovornjake na carinah, ki jih že davno ni več, se izgubil v nabavnem sistemu zaščitne opreme ministra Počivalška skupaj s celotno vlado in poleg tovornjaka izgubil še eno četo vojakov. Pravzaprav je sosledje dogodkov pravi pokazatelj uspešnosti ministra Tonina in slovenske vlade. Preden je karkoli narejeno, se je potrebno hvaliti, potem pa, ko rezultatov ni, iskati razloge, opravičila in zunanje sovražnike. Še pred dobrega pol leta pa so vam bile jasne vse rešitve. Vehementno ste trdili, da vam je vse popolnoma jasno in da točno veste, kako boste naslavljali, ne samo naslavljali, ampak tudi reševali vse probleme v obrambnem resorju. Kakšni pa so dejanski rezultati? Niste uspeli ustaviti trenda zmanjševanja števila vojakov, čeprav trdite, da jih je 10 več, kot jih je bilo v lanskem letu. 10 vojakov? Pa dajmo biti, prosim no, vsaj realni. Strinjali ste se z zmanjšanjem sredstev lastnega resorja. To se potrdili naprej na Vladi, in to na dopisni seji v nedeljo, rebalans je potrdila tudi vaša poslanska skupina. Pa ne pozabiti, v tem rebalansu 31 milijonov, ki ste jih izgubili, je 8 milijonov izgubil sistem zaščite in reševanja. Izpeljali niste nobenega odmevnejšega nakupa prepotrebne opreme, zdaj pa prelagate dolgoročni grobi oris nabav v naslednjih letih na to inštitucijo. V poslanski skupini Liste Marjana Šarca se zavedamo pomembnosti ohranitve in gradnje obrambnega sistema, ampak na premišljen, smotrn način, ki temelji na realnih ocenah in javnofinančnih zmožnostih. Minister, v dosedanji obravnavi ste nenehno poudarjali nujnost in smiselnost nekaterih investicij, na primer v helikopterje in osebno opremo vojakov. Tudi v Listi Marjana Šarca menimo, da so ti nakupi, ki sem jih ravnokar omenil, v danih razmerah smiselni in jih podpiramo. V časih, ko ministru nikakor ne uspe zaustaviti odliva kadra iz vrst vojske, in v časih večmilijardnega primanjkljaja je pa neodgovorno načrtovati tako velike izdatke znotraj obdobja, ki presega mandat te vlade. Zato predlagamo amandma, s katerim bi ministrstvo lahko takoj izpeljalo nabavo večnamenske opreme oziroma investicije, s katerimi se bodo lahko uresničevali kadrovski, logistični in infrastrukturni cilji. Če povem bolj enostavno, s sprejetjem tega amandmaja bo lahko minister Tonin takoj takoj začel s postopki nabave helikopterjev, ki jih lahko tako dobimo že v naslednjem letu. Torej lahko takoj realiziramo tisto, zaradi česar ste pravzaprav ta zakon tudi predlagali. Če pa se vrnemo korak nazaj, osnova vojaškega proračuna se skriva že v teh dveh besedah: vojaški proračun. Najprej štalica, potem pa kravica. Dajmo najprej sprejeti proračun, ki bo vsaj deloma podprl teh 780 milijonov evrov želja ministra za obrambo, potem pa se lahko pogovarjamo naprej. V tem trenutku pa, ker ne vemo, od kod se bo kaj vzelo – pa ne se izgovarjati na evropska sredstva, ne morete se izgovarjati na evropska sredstva. V rebalansu ste potrdili tudi 70 milijonov evrov manj za SVRK letos, to pomeni, da od 13. marca SVRK ni mogel delati, ker ste mu odvzeli 90 % sredstev. Torej, vse tisto, kar je bilo že letos namenjeno mogoče za črpanje v naslednjih letih, je šlo v franže. Pustite evropska sredstva, dajmo se zanesti nase, če že tako govorite, tudi za varnost se moramo zanesti nase. Ampak potem nam dajte na mizo proračunske dokumente za naslednji dve leti in ta zakon vežite največ na naslednji dve leti, torej na ta mandat, potem pa se lahko realno pogovarjamo o željah in možnostih.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil minister Tonin. Izvolite.
Poslanec Pavšič, jaz vam moram oporekati, ker imate netočne podatke. Verjamem, da v opozicijski vnemi poveste marsikaj, kar ne drži, ampak kljub vsemu. Povedal sem, da je – razen če ne ločite, kaj je četa in kaj je vod, to dopuščam, če niste vešči vojaškega izrazoslovja, ampak kljub vsemu je razlika med četo in med vodom kar pomembna. Povedal sem vam že prej, da je v lanskem letu, 2019, ko ste bili še vi na oblasti, vojsko zapustilo približno 350 pripadnikov, vanjo je prišlo okrog 110 pripadnikov. Povedal pa sem, da smo do konca septembra to številko izboljšali, se pravi, da se je že do danes zaposlilo 10 kandidatov več kot v celem letu 2019. Upam, da poslušate, ni se jih zaposlilo 10, ampak se jih je 121. In tukaj se trendi vsekakor izboljšujejo, jaz bi bil vesel, če bi bili vi z mano v Vipavi, kjer so se ti prvi pozitivni trendi že pokazali, ker smo imeli na usposabljanju, mislim da, 75 kandidatov za Slovensko vojsko. To je bilo v zadnjih letih vsekakor rekordno. Tako da tukaj vaša razprava ni bila točna. Če hočete to povedati, potem morate to zdaj primerjalno postaviti v kontekst z letom 2019. V primerjavi z 2019 smo zdaj vsekakor boljši in smo te negativne kadrovske trende obrnili. Rekel pa sem, da smo glede na število tistih, ki so odšli, in tistih, ki so prišli, še vedno za 30 ljudi v zaostanku in da bomo naredili vse, da bi ta zaostanek do konca leta odpravili. Glede obrambnega proračuna in investicij, ki naj jih ne bi naredil. Šarčeva vlada je zrasla na tem, da je zaustavila obrambne investicije. Spomnite se, da je poslanec Levice pogojeval, da se točno določene obrambne investicije zaustavijo, ker drugače Šarčeva vlada ne bo dobila oziroma Marjan Šarec ne bo izvoljen za predsednika Vlade. Če Levica ne bi tako izsiljevala oziroma če vi ne bi na to izsiljevanje pristali, bi najverjetneje imeli velik del problema osemkolesnikov danes že rešen. Glede teh helikopterjev, o katerih ste govorili. Ene stvari ni bilo pripravljene, ne investicijski načrti ne kakršnikoli plani, ko sem prišel na ministrstvo, da bi te stvari lahko naredili, nič. Začenjamo z ničle. Od kod bomo sredstva vzeli, oziroma od kod se jih bo vzelo – ja, iz državnega proračuna, od kod pa? Saj od drugod jih ne moremo. Najprej bomo sami dokazali v tej vladi s proračuni za 2021 in 2022, da bomo ta zakon, ki ga danes sprejemamo, spoštovali. Ta zakon je pa potreben zato, da bi tudi mojim naslednikom lahko omogočil, da te stvari in investicije nadaljujejo, da si vojska zagotovi neko predvidljivost, da ni na vsaki dve leti ali pa na vsako leto drugače in obrnjena zgodba. Ker v vojski je potrebna predvidljivost. Tudi če nabavimo neka vozila, je potreba garaža, je potrebno ljudi usposobiti, mehanike, voznike, to je celoten proces. In če želimo resno graditi Slovensko vojsko, ji moramo zagotoviti predvidljivost in ta zakon ji to predvidljivost zagotavlja. Glede sredstev, nad katerimi se zgražate, še enkrat. Glejte, vi ste izpostavili kot velik dosežek belo knjigo. Vaš nekdanji, ni še nekdanji, sedanji evropski poslanec Grošelj je pisal to belo knjigo, ki je bila sprejeta, in tam notri med ukrepi pišete pod 2. točko: »Postopno povečati obrambne izdatke s približevanjem 2 % BDP in deležu investicij v obsegu najmanj 20 % obrambnih izdatkov.« Potem imate 14. točko Zakona o obrambi, kjer piše: »Pripraviti zakonske rešitve za izvajanje ključnih projektov opremljenosti Slovenske vojske.« Točno to delamo. Točno to delamo. Tisto, kar ste vi govorili, zdaj delamo in zdaj smo za to silovito kritizirani. Vaš predsednik stranke je pisal generalnemu sekretarju Stoltenbergu, da bomo do leta 2024 dosegli 2 % BDP [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] 1,5 %, hvala lepa za popravek, ja. 1,5 % BDP za obrambne izdatke – točno to s tem zakonom delamo. Točno to, kar je bivši premier pisal. S tem zakonom želimo tej državi zagotoviti neko kredibilnost, ki jo je že davno izgubila. V strateškoplanskih dokumentih so se pisale vse mogoče stvari in se niso nikoli izvajale. In potem pridemo do raznoraznih pregledov naših investicij in teh stvari in so naši zavezniki rekli, da enostavno ni pošteno, da stroške naše obrambe prelagamo na davkoplačevalce drugih držav, da imajo dovolj tega, da morajo drugi davkoplačevalci plačevati za našo obrambo. Če vam nominalni zneski nič ne pomenijo, si dajte natančno pogledati, koliko dajejo v posameznih državah za obrambo. Z nami primerljiva Estonija, ki je še manjša, še enkrat več. Če mi dajemo 200 in še nekaj evrov za varnost na prebivalca, oni dajejo 400 in še nekaj. Latvija, Litva, vse te države so mnogo boljše od nas. Na skrajnem repu smo. V primerjavi. Tudi tako opevana nevtralnost s strani Levice. Dajte si pogledati zdaj ta zadnji referendum v Švici, kolikšna sredstva namenjajo za varnost in obrambo. Na referendumu je bilo to sprejeto. Pojdite si pogledat, koliko dajejo v Avstriji, na Finskem in tako naprej. Mnogo mnogo več, pa ne govorim zdaj o nominalnih zneskih, ker so večje države, jaz vam govorim o zneskih na prebivalca. Zato pravim, da je prišel čas, ko moramo za svojo lastno varnost poskrbeti, ker drugi za našo varnost ne bodo več skrbeli. Oziroma če po desetletju neke stagnacije zdaj ne bomo končno začeli nečesa vlagati v obrambni sistem, nam bo propadel. In ni pošteno in ni korektno, da rečete, ali bomo to ali bomo ono. Vsaka resna država mora razvijati vse sisteme, zdravstvo, socialo, obrambo, varnost in tako naprej. To je isto, kot da bi jaz rekel, zdaj pa povejte, ali imate rajši policijo ali imate rajši vojsko. Obe strukturi potrebujemo in obe stvari je potrebno financirati. Zavedamo se okoliščin, zavedamo se dejstev, v katerih živimo, in na Generalštabu Slovenske vojske so naredili izračun, da če bi zgolj tisto, kar smo mi v dokumentih, ki so bili sprejeti v tej hiši, v Državnem zboru, sprejeli, bi potrebovali 3 milijarde evrov. Teh 3 milijard seveda ni, smo racionalizirali maksimalno, kar se da. In še enkrat pravim, začnemo pri ljudeh. Oprema vojakov. Druga stvar. Jaz vas toplo povabim, poslanci, kdor želi, da si gre z mano pogledat vojašnice Slovenske vojske. Zjokali se boste! Piha skozi okna notri, streha je taka, da je treba včasih, če dež pada, kakšno stvar podstaviti. Narejene so bile v 60., 70. letih. Te vojašnice je treba zravnati zemljo in na teh temeljih zgraditi nove, jih potrebujemo. V zvezi s helikopterji. V zvezi s helikopterji je situacija taka – ko se nekateri norca delajo, češ, kaj bomo zdaj tem dojenčka reševali, novorojenčka in tako naprej – v zadnjih treh letih je Slovenska vojska prepeljala 135 novorojenčkov v inkubatorjih! Da se ne bomo hecali in delali norca. Gorski reševalci pravijo, da so za naše okolje, za naše razmere daleč najboljši beli helikopterji 412. Delovni stroji, stabilni stroji, ki so za naše okolje, za naše gore najbolj primerni. Ampak če jih želimo namensko dajati za gorsko reševanje, zaščito in reševanje, potem je jasno, da je treba vojski zagotoviti neko nadomestilo, in to pomeni absolutno neke druge helikopterje in to delamo. Transportno letalo. Že od leta 2006 ga kupujemo in ga absolutno potrebujemo. Kar se tiče helikopterjev, naj še to omenim. V LMŠ ste bili kar nekaj časa na oblasti, od samega začetka ste obljubljali tri helikopterje, jaz mislim, da bi pa danes trije helikopterji že lahko bili tukaj. Ne zdaj vsega na mene valiti, češ, kako sem jaz vse to zdaj zamudil in naredil. Zdaj pa pridemo do teh slavnih oklepnih vozil. Jaz bi prosil državnega sekretarja, če mi bo lahko samo našel podatek, koliko imajo teh vozil druge države, ker očitno je to neka bogokletna beseda v Sloveniji. Seveda je imela tudi nekoliko turbulentno zgodovino. Mi ne kupujemo ofenzivnega, strogo ofenzivnega orožja v smislu novih F-35. Mi ne kupujemo novih tankov, kar nekateri govorite. Kupujemo pa oklepna vozila zato, da vojake prepeljemo varno iz točke A v točko B. Če ne bi imeli teh vozil, bi imeli vrnjenih v domovino kar nekaj vojakov v trugah. In za mene življenje nima cene. Jaz kot minister sem dolžan poskrbeti za varnost vojakov. Mi se ne preseravamo, ne vem, s stotimi ne vem kakšnimi vozili, mi jih hočemo imeti toliko, kot jih je najmanj lahko in kot jih nujno potrebujemo. To je naša želja in to smo dolžni vojski zagotoviti zaradi tega, da bodo naši vojaki varni. Ko govorijo nekateri in se delajo norca o tem, da ta vozila ne morejo voziti po slovenskih kolovozih in gozdovih – a res? A Poček ni slovenski kolovoz in gozd? Imamo tam gori na Počku avtoceste ali kaj? In še kje drugje. Jaz bi si želel, da vas povabim, kdorkoli želi, poslanci, da poslušate zgodbe naših vojakov, ki so bili recimo na misiji v Afganistanu ali pa na misiji v Libanonu, ki bi vam lahko povedali, kako je, ko ti poči bomba pod avtomobilom, ko te zažgejo, ko streljajo nate. In če smo resna država, smo dolžni zagotoviti varnost tem ljudem. In ko bodo zdaj neki očitki, zakaj pa tja hodimo, zakaj pa tam smo, da je spet to neka naša kaprica – dajte si prebrati Zakon o obrambi, kjer piše o poslanstvu Slovenske vojske. 1. točka je obramba domovine, jasno, nesporno. 2. točka je pa tudi zagotavljanje miru in varnosti v naši bližnji okolici. Delamo točno to, kar nam nalaga zakon, in zato da delamo to, kar nam nalaga zakon, smo dolžni zagotoviti varnost. Da pa varnost lahko zagotovimo, smo pa dolžni zagotoviti tudi sredstva. Naj omenim še to, da je bila valižanska zaveza 2014, ko jo je predsednica vlade Bratuškova dala, da se bomo do 2024 približali 2 % BDP. Seveda nam to ne bo uspelo, žal. Nekaterim, številnim državam bo to uspelo, nam ne. Bi pa radi bili kredibilni vsaj v tem smislu, da tisto, kar je premier Šarec pisal 2018, da bomo do 2024 zagotovili 1,5 %, tudi naredimo. Tako da okrog tega se bo vrtelo ogromno nekih takih polzgodb in neresnic, demagogije, najbolj demagoška razprava bo šla v smeri: ali veste, koliko domov starejših, ali veste, koliko je zdravstvenih domov, ali veste, koliko vsega bi lahko naredili, ali veste, koliko vsega bi lahko naredili, če bi vojsko enostavno ukinili. Prišparamo takoj, vsako leto 500 milijonov evrov, pa smo kot Kostarika brez vojske in nimamo teh problemov in lahko jih investiramo v kakšno drugo stvar. Ampak dajte malo pogledati svet okrog nas, kaj se dogaja na Balkanu v zadnjem času, kaj se dogaja v Srbiji, na Hrvaškem, v Bosni, na Kosovu, v Albaniji. Pojdite pogledat, kaj se dogaja v Gorskem Karabahu. Ali je letos januarja kdo izmed nas verjel, da bomo v tej hiši sedeli v maskah? Nihče ni verjel. Stvari se čez noč spreminjajo. Jaz nimam nobenih problemov, da imamo mi v političnem prostoru stranke, kot je Levica, ki so za ukinitev Slovenske vojske. Ni problema. To je njihova legitimna pozicija in njihovo legitimno stališče. Tisti, ki zagovarjamo obstoj Slovenske vojske, smo pa dolžni za to zagotoviti tudi sredstva. In s tem zaključim – od kod bomo ta sredstva jemali? Meni so evropska sredstva zelo pomembna. Mi imamo slabi 2 milijardi evrov nepočrpani še iz perspektive 2014–2020. Zdaj se bomo silovito trudili, da do 2023 vse to počrpamo, potem imamo pa približno 10 milijard evrov na razpolago iz nove finančne perspektive in Next Generation EU. In ta denar, ta denar se bo prvenstveno namenjal za zdravstvo. Že zdaj se namenja za zdravstvo več 10 milijonov evrov za odpravo čakalnih vrst, se bo namenjal za socialo, domovi starejših se bodo gradili. Ne pozabiti, da je bilo zagotovljenih 30 milijonov evrov za dodatne ljudi v domovih za starejše, in prav zato, ker bo iz teh evropskih skladov na voljo več denarja za zdravstvo, za socialo in tudi za infrastrukturo, tudi za infrastrukturo v slovenskih občinah, nam daje to manevrski prostor, da zagotovimo varnosti tisto, kar ji gre. In to smo dolžni narediti. Pika.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Da.]] Vidim, da je veliko interesa, zato prosim za prijavo. Besedo ima kolega Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Potrebe mnogih področij, tudi obrambnega, ki, poudarjam, nujno potrebuje celovite in strateške premike naprej, so realne in upravičene. Ne samo do izpolnjevanja obvez do mednarodnih asociacij, v katere smo vpeti, ter že sprejetih dokumentov, temveč predvsem do naše podhranjene vojske, do naših vojakov in vojakinj, ki upravičeno čakajo na ukrepe za izboljšanje statusa. Mislim, da smo že prej, s tem, ko smo obravnavali Zakon o obrambi, nekako šli po tej poti. Toda moram poudariti, da je prioritete naše države koronakriza močno močno predrugačila tudi na ta način, da je fokus povsem preusmerila v reševanje zdravstvene, nato pa še prihajajoče socialne in še kakšne krize, pri kateri se upravičeno vsi skupaj bojimo, glede na epidemiološki potek epidemije, da njenega vrha še nismo dosegli kljub številnim sprejetim protikoronskim ukrepom. Zato sem do tega zakona zelo zadržan, ne bom ga podprl, ne bom mu niti nasprotoval. Mogoče bi ga v drugih okoliščinah celo podprl, ker se zavedam potrebe po modernizaciji Slovenske vojske. Ko bomo ta zakon sprejeli, to še ne pomeni, da bomo vseh teh skoraj 800 milijonov evrov tudi dejansko namenili za potrebe, ki so zapisane v tem zakonu, kajti vsakokratni državni proračun bo moral seveda zagotavljati ta sredstva. To je samo usmeritev, ta zakon je samo usmeritev. Usodo tega zakona bosta krojila vsakokratni državni proračun in vsakokratna vlada, ki bo predlagala ta proračun. Imamo pa en zelo podoben zakon, ki ga je prejšnja koalicija sprejela. Imamo Zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi ali tako imenovani zakon o kulturnem evru. Zakon je bil sprejet s konsenzom konec lanskega leta. Samo trije poslanci so bili proti. Zdaj me pa res močno zanima. Kaj bom najprej pogledal, ko bo Vlada 1. oktobra prišla s predlogi novih državnih proračunov v ta državni zbor? Najprej bom pogledal, koliko sredstev bo namenila na podlagi tega zakona, ki ga danes obravnavamo, se pravi glede modernizacije Slovenske vojske, istočasno pa bom še pogledal, koliko sredstev bo ta vlada namenila za izvajanje zakona o kulturnem evru, ki je bil soglasno sprejet s tako rekoč ustavno večino in so mu samo trije poslanci nasprotovali. Prav zanima me, ali bo prioriteta samo obrambni resor ali bo tudi kultura, na kateri je utemeljena naša država. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Rad bi povedal, da ko se tukaj diskutira o tem, kakšno mnenje in kakšno usodo pripisujejo Slovenski vojski različne stranke – še posebej, gospod minister, radi Levico tukaj omenjate – bi vas spomnil, da smo se pri prejšnji točki, ki je pred tem tekla v obravnavi in je govorila o poklicnem položaju, poklicni karieri in usodi vojakov v Slovenski vojski, v Levici zavzemali za to, da se njihov položaj čim bolj stabilizira, postane siguren in da imajo vojaki oziroma častniki po določenem starostnem obdobju, 45 in več let, zagotovljeno še naprej delo, plačo bodisi znotraj Slovenske vojske bodisi zakonsko urejeno v okviru državnih organov. Vseskozi smo izpostavljali, da je tu treba imeti z vojaki kot v nekem smislu delavci v tem segmentu družbe dialog. In sami vojaki so vas pozivali, trije sindikati, da se pogovorite z njimi o tej zadevi – to je zelo pomembna eksistenčna zadeva vojakov in tu pokažemo, kdo je na kateri strani – da se o njihovi prihodnosti pogovorite, pa ni bilo niti socialnega dialoga. Drugič. Rad bi rekel, da kar se tiče financiranja Slovenske vojske, je eno, kar je bila valižanska zaveza, takrat je bil predsednik Vlade Miro Cerar in v okviru zveze Nato je bilo dogovorjeno, da naj bi se bruto družbeni proizvod, namenjen vojski, dvignil na 2 %. Ta zadeva in dogovor sta tekla brez vednosti tako parlamentarnih struktur kot tudi državljanov Slovenije. Že danes pa se v Sloveniji daje dosti velik procent bruto družbenega proizvoda za te namene, tako za vojake kot tudi za oborožitev in funkcioniranje vojske Slovenije za zaščito in reševanje doma in za vojne operacije na misijah v tujini. Glejte, 1,1 % BDP, šlo je pa z 0,93 na 1,1 % BDP. In bi rekel tole. Obrambni proračun se je s 361 milijonov leta 2015 dvignil na 546 milijonov zdaj, kar je več kot 50 %. Gospod minister, to niso male zadeve. In tudi, kar se tiče nabave orožja. Imamo spiske, da je bilo v zadnjih dveh desetletjih nabavljenih dosti oborožitvenih sistemov za Slovensko vojsko. Samo omenim, da bodo ljudje vedeli, o čem govorimo, da ni tako prazno, kot minister zdaj pove, da je vojska na robu te družbe in se jo hoče še bolj na rob spraviti, ji čim manj denarja dati in tako naprej. Kupilo se je 84 oklepnih transporterjev Valuk 6x6 – 85 milijonov; kupilo se je 30 oklepnikov Svarun, Patria – 75 milijonov; kupili so se raketni sistemi Roland, sicer so že odpisani, ampak – 40 milijonov. Bila je modernizacija tankov T-55, ki so sicer zdaj verjetno v vojaškem muzeju oziroma se želijo prodati, ampak bilo je izpeljano – 52 milijonov. Kupilo se je 42 oklepnikov Hummer 4x4 – 12 milijonov; kupilo se je 38 oklepnikov JLTV 4x4 – 38 milijonov. Resda se je kupovalo na način, kot je temu primerno v Sloveniji, dosti netransparentno, velikokrat, človek bi rekel, tudi koruptivno, ampak vseeno, skrb za vojsko se odvija. Rad bi povedal tole. Kar se zdajle tiče posla 780 milijonov za orožje v Sloveniji, bi rad rekel, da se zadeva v tem državnem zboru želi skozi glasovalni stroj brez ene širše javne razprave spraviti v potrditev, ob tem, da 75 % državljank in državljanov, to so tisti, ki so nam dali mandat in prispevajo denar na različne načine v državni proračun, nasprotuje temu nakupu. Ob tem bi rad povedal to, da Slovenija trenutno ni vojaško ogrožena, je pa v zelo kritičnem stanju, na prvem mestu, kar se tiče zdravstvenega sistema. In če je prej minister – upam, da posluša na katerem od zvočnikov – govoril, da ni bilo investicij v kader, v opremo, v prostore, zdravstvo na tem področju zaostaja še mnogo bolj. Zdajle ugotavljamo, koliko bolnišnic je treba dodatno zgraditi, jih obnoviti, infekcijsko kliniko na primer v celoti, koliko kadra potrebujemo. In za to potrebujemo denar. Znanost in raziskovanje, kot večkrat izpostavljamo v Levici in tudi druge stranke, za to, da bo ta država ustvarjala večji bruto družbeni proizvod, večjo dodano vrednost, ki bo lahko šla potem v enem delu javnih financ tudi za vojsko – čakajte, v to je treba vlagati, mi pa na tem področju dajemo manj, kot je bilo v preteklosti. Da ne govorimo o šolstvu ali o kulturi pri nas. Tukaj govorimo o 780 milijonih, na drugi strani so pa to področja, od katerih sta odvisna usoda in življenje mnogo ljudi, skoraj večine v tej državi, in razvoj te države. Tu pa sredstev preprosto ni. 780 milijonov bo pa treba najti in jih vložiti v orožje, ki ga bomo kupovali v tujini in ga uporabljali, ker so to srednje bataljonske skupine in so to ofenzivne zadeve, ofenzivna orožna sredstva, zlasti v tujini. Pomislite malce na naše domače kraje in ljudi in razvojna vprašanja, ki so odprta pred Slovenijo. Ko se govori tukaj, gre večina tega denarja, večina tega denarja – 636 milijonov, bi tako rekel, ko smo pogledali, za kaj gre, za oklepna sredstva, za helikopterje, transportna letala – za oborožitev, ki z zaščito in reševanjem ali pa z obrambo Republike Slovenije praktično nima nobene zveze. Gre za orožja in oborožitvene sisteme, ki bodo potrebni zlasti za operacije Slovenske vojske ob pomoči v tujini, ob okupaciji drugih držav. In o tem smo že več poslušali. O helikopterjih, ko se govori, da jih potrebujemo za zaščito in reševanje – lepo vas prosim. To so težki vojaški oboroženi helikopterji, kako bo minister s tem reševal ponesrečence, prevažal inkubatorje z dojenčki in tako naprej? To so ofenzivna orožja. Tako kot 480 milijonov za oklepnike 4x4 in 8x8! Ne nazadnje, pomemben del strukture prebivalstva v Sloveniji so starejši občani. Imamo ogromno – in vaš kolega iz stranke minister Cigler, moj soimenjak, opozarja na pomanjkanje, to vsi vemo, hudo pomanjkanje domov za ostarele, več kot 10 tisoč ljudi čaka na posteljo v njih, hudo pomanjkanje denarja za dolgotrajno oskrbo in tako naprej. Jaz mislim, da bi se v Novi Sloveniji, gospod minister Tonin, lahko med ministri malo zmenili, kaj so prioritete v tem trenutku. In govoriti, da ko smo dobili v novem proračunskem obdobju denar iz evropske blagajne in skladov za pomoč in reševanje v času koronakrize – od tega, je bilo že večkrat v tem parlamentu povedano, bo čistega ostalo 3,2 milijarde evrov, trenutni primanjkljaj v Sloveniji pa je 4,2 milijarde. Gospod minister, malce preračunajte. Denarja za nakup orožja v Sloveniji ni. Slovenija potrebuje denar za bolnišnice, za domove za ostarele, za znanost, za šolstvo, in kar je pomembno, za kulturo. Jaz upam, da tega ni težko razumeti in ne gre za nobeno demagogijo. Gre za neodgovorno odločanje, da bomo 780 milijonov odvzeli državljanom Republike Slovenije in jih dali za nakupe železja, ki bo v kratkem ali pokurjeno v tujini ali pa ostalo na odpadu. Zato takšnega zakona sam osebno absolutno ne mislim sprejeti, ker je pripravljen neodgovorno. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil državni sekretar Uroš Lampret. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi samo na hitro nekaj pojasnil glede na razpravo. Kar se tiče valižanske zaveze. Slovenija jo je potrdila 2014. leta, takrat je bila predsednica Vlade Alenka Bratušek. Vedno na vsakem srečanju predsednikov vlad in držav, na katerem so sodelovali slovenski predsedniki, smo to zavezo tudi potrdili, se pravi vse vlade. Nekoliko primerjalno, Slovenija namenja za obrambo z drugimi državami – predsedujoči, jaz ne bi bral vseh številk, verjemite pa mi, da tukaj imamo sezname in da smo res na repu teh istih držav. Pa zdaj ne govorim primerjalno po svetu, ne govorim primerjalno z Združenimi državami Amerike oziroma z Veliko Britanijo, drugimi, ampak govorim primerjalno z državami, ki nas obkrožajo, ki so tudi članice Evropske unije in ki tudi delijo naše varnostno okolje. Glede na opremo, ki jo te države trenutno namenjajo za svoje vojske, ki jo njihove vojske tudi imajo, pa mi dovolite, da bi prebral samo podatke za – imamo tukaj podatke za vse države, so tudi javno dostopni, ampak primerjalno, da izberem – dve državi. Eno, ki nam je mogoče blizu po številu prebivalstva. Estonija. Govoril bom o treh glavnih oborožitvenih sistemih. Za enega od teh Slovenska vojska razmišlja, da bi ga kupila. Trije glavni oborožitveni sistemi, se pravi: tanki, druga so bojna vozila, pehote, to so tako imenovana KOV 8x8, in pa artilerija, vlečna ali samovozna. Zakaj to govorim? Da boste videli, s kakšnimi zmogljivostmi razpolagajo današnje vojske v državah Evropske unije. Kakor sem rekel. Litva kupuje do 80 boxerjev 8x8, imajo približno 240 oklepnih vozil različnih tipov. Imajo 16 samovoznih havbic in kupujejo novo opremo. Res je mogoče, da ima Litva, čeprav je članica istih organizacij kot mi, mogoče malo drugačen pogled na varnostno okolje. Pa bi vzel, če mi dovolite, predsednik, še eno državo, Avstrijo, ki je nevtralna država in ima verjetno zelo podoben pogled na varnostno okolje. Republika Avstrija ima 56 tankov Leopard 2 A, ima 112 bojnih vozil pehote, posebej opremljenih, in ima skupaj dodatno še 150 oklepnih vozil. Toliko o vozilih. In še zadnja zadeva, ki bi jo želel pojasniti. Glede helikopterjev. Mi govorimo, v načrtih, v zakonu je nakup srednjih, srednjih transportnih helikopterjev. Slovenska vojska ima štiri srednje transportne helikopterje tipa Cougar. Katere dvonamenske naloge ti helikopterji danes opravljajo? Opravljajo prevoze v gore, opravljajo druge transportne naloge, sodelujejo pri gašenju požarov. Seveda imajo prav tako vojaške naloge. Prevažajo naše osebje na operacijah, imajo vojaške in pa civilne naloge, ampak to je glavno transportno zračno plovilo, ki ga Slovenska vojska danes ima. Hvala, podpredsednik.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima kolega Rudi Medved. Izvolite.
Hvala lepa. Z marsičim od tega, kar je našteval minister za obrambo, da je potrebno za modernizacijo Slovenske vojske, se je mogoče strinjati. Zelo rad poseže toliko nazaj, da omenja, kaj vse je obljubljala vlada Marjana Šarca. Ja, je tudi res marsikaj obljubila, ampak seveda nismo ostali samo pri obljubah, čeprav je zdaj s strani poslancev slišati o popolni neaktivnosti prejšnjih vlad in prejšnjih ministrov. Minister za obrambo pa po drugi strani tolikokrat omeni Šarčevo vlado, kaj vse je zapisala v načrte, da praktično s tem, ko te načrte uresničuje, zelo težko dohaja to vlado, tako aktivna je bila. Pa je tudi res, da ni ostala samo pri besedah. Jaz moram spomniti, da je že za letošnje leto prejšnja vlada zagotovila 45 milijonov več za obrambni proračun, da je ta denar zagotovila, in seveda je tudi neizpodbitno dejstvo, da tega denarja zdaj z rebalansom v proračunu Ministrstva za obrambo praktično ni več. Tudi to je dejstvo, ko govorimo o načrtih za prihodnost. Mi se strinjamo, da je nujno potrebna oprema, da so nujno potrebni infrastruktura, transportni helikopterji, transportno letalo, zaščitna oprema za vojsko in še marsikaj od tega. Ampak veste, glavni problem, ko danes govorimo tukaj o načrtih in o številkah, je, da govorimo, kot da krize, ki jo je po vsem svetu povzročila – in smo najbrž šele na začetku – ta epidemija, ni, kot da tega ni. Delamo primerjave, toliko imajo, ne vem, oklepnikov in kdo ve, česa še vsega, v teh, onih, tretjih državah, kaj vse nameravajo kupiti, jaz se pa res sprašujem, ali res v tem trenutku vsi nameravajo vse kupiti, ali so zmožni vse kupiti. In to smo mi že na začetku razprave o tem zakonu želeli poudariti, ta konservativni pristop, rezervirani pristop ravno zaradi tega. Ker ko govorimo o načrtih iz bele knjige, o tem, kaj je Marjan Šarec obljubljal glede zviševanja obrambnega proračuna, to so bili čisto neki drugi časi, časi velike svetovne konjunkture, časi rekordnega državnega proračuna. Pa smo se v pol leta znašli v času rekordnega primanjkljaja, rekordnega primanjkljaja v državnem proračunu, mi pa še kar govorimo o stotinah milijonov, kot da bo to kar letelo z lufta, po domače rečeno. Ja ne bo. Prepričani smo lahko, da ne bo. In ko minister rad omeni belo knjigo in kaj vse je notri zapisano, seveda tudi to 14. točko poznamo, o teh zakonskih podlagah za investicije. Trdimo pa, da je neodgovorno v tak zakon zapisovati natančne zneske in s tem zavezovati prihodnje vlade, ker že zdaj vemo, da bo to neizvedljivo. V nekih drugih časih je bil podoben zakon sprejet v Državnem zboru, celo s podobnimi zneski, kar zadeva investicije – v drugih časih pravim, ne na pragu takšne krize, kot jo lahko zdaj pričakujemo – pa je bil realiziran tam nekje okrog sedmine, če se ne motim, nekaj takega. In zdaj, v pričakovanju, ko 3 milijard nimamo, za 780 milijonov pa menimo, da jih imamo – opozarjamo, da jih najbrž tudi 780 za to obdobje nimamo – mi ravno zato predlagamo naš amandma, da se vlada do konca tega mandata operativno loti teh investicij, ima vse podlage, da to lahko naredi, ne pa, da z zakonom zavezujemo naslednje vlade. Pri čemer seveda lahko pričakujemo, odvisno pač, kdo bo vodil vlado, nenehne očitke, kako vlada, ali bo ena ali pa druga, ne spoštuje zakonov, ki jih sprejema Državni zbor. In jih tudi ne bo mogla, ker je javnofinančna situacija, ki jo lahko pričakujemo, takšna, kot je. Ali smo rešili 155 tisoč delovnih mest, ne vemo v tem trenutku. Ne vemo. Epidemiološka slika je bistveno drugačna od tiste, ko smo se o tem zakonu sploh začeli pogovarjati, in kaže, da bi lahko bila še slabša. Torej, kriza nam trka na vrata in škoda, da si zatiskamo oči, kot da je ni. Zato bomo mi vztrajali pri tem amandmaju, čeprav seveda dvomim, da bi lahko naletel na ugoden odziv, ker se je pač vlada skupaj s koalicijo odločila, da bo šla pri tej stvari z glavo skozi zid, meneč da bo zagotovila 780 milijonov evrov za investicije v Slovensko vojsko, mi pa svarimo, da bo to najbrž neizvedljivo. Je pa zanimivo še nekaj – ministra zdaj v tem trenutku ni tukaj – kako pravzaprav ravno do teh helikopterjev minister spreminja stališča v nekaj mesecih. Večkrat jih omenja, tudi mečkanje prejšnjega obrambnega ministra. Tu pa se moram strinjati z njim, da bi dejansko, če je denar bil zagotovljen, lahko obrambno ministrstvo bistveno več naredilo za nakup teh helikopterjev. Ampak sedanjemu ministru za obrambo je bilo, kolikor se spomnim, še januarja letos praktično neumnost kupovati takšne helikopterje oziroma zakaj bi, po njegovem, sploh vojska opravljala te reševalne prevoze. Bilo je slišati, kako je to predrago, potratno, razsipno in da bi Slovenija nujno potrebovala namenske helikopterje za reševanje. To je bilo kot odziv na napoved vlade Marjana Šarca, da bi šli v nabavo tovrstnih helikopterjev. No, seveda, zdaj je pa obrambni minister. Zdaj je pa obrambni minister in je zadeva popolnoma drugačna in zdaj so pa kar naenkrat smotrni takšni helikopterji, treba jih je nabaviti in tudi predrago očitno ni. V Listi Marjana Šarca skratka svarimo pred temi velikimi očmi in apeliramo na neko mero treznosti. V bistvu ta naš amandma v celo zadevo vrača vsaj kanček racionalnosti, kanček razuma in to bomo pač mi poudarjali tudi v prihodnje, čeprav smo bili zaradi tega obtoženi, da smo proti Slovenski vojski, da se moramo odločiti, ali zakon ali Slovenska vojska – ni res! Ni res. Vedno je nekje neka srednja pot in tudi v tem primeru ta srednja pot zanesljivo je. Če bi se oprijeli približno takšne dinamike, kot je bila zastavljena z letom 2020, tudi v prihodnje, bi bilo res na koncu tega denarja nekaj manj, kot je planiranega, bi pa bilo vse skupaj videti lažje uresničljivo, predvsem pa ne na tak način zavezujoče v razmerah, ko ne vemo, kaj nam bo javnofinančna slika v prihodnje sploh dovoljevala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane gospe, cenjeni gospodje! Odločitveno dilemo v zvezi z zagotavljanjem sredstev za investicije v Slovenski vojski določata dve nasprotujoči si, čeprav morda v presežnem pomenu tudi dopolnjujoči se logiki. Vključujoča logika, ki povezuje, njeno osnovno načelo zapišemo s formulo: a ali b, kar lahko pomeni tudi a in b. In izključujoča logika, ki ločuje. Njena formula je: ali a ali b, kar nikakor ne more pomeniti a in b. Vsaka od njiju ima svoje prednosti in slabosti. Osebno se bolj zavzemam prvo, za vključujočo logiko. Čeprav se nam včasih zdi, da zgodovina teče po svojih poteh in da, kot so rekli stari stoiki, usoda voljnega vodi, nevoljnega pa vleče, sem prepričan, da je tudi od nas samih odvisno, katera miselna in civilizacijska logika bo prevladala pri današnji odločitvi, pa tudi še pri kateri drugi v prihodnje. Ob besedah o orožju in ločevanju duhov prepogosto spregledamo tisto boljšo, prijaznejšo varianto: kdor ni proti nam, je za nas. Čeprav tudi ta misel ni povsem brez nestrpnosti oziroma implicitnega nasilja do tistih, ki v nekem sporu ali dilemi nočejo biti ne za ne proti, ampak so pač drugje. Da bi vojska preživela, mora država skrbeti za svoje vojake. Vojaški profesionalci hočejo časten poklic. Poklic, katerega opravljanje se plača. Pripadniki vojaške sile iščejo eksistenčni smisel, toda brez izgledov, da ga najdejo. Za njih je obramba domovine brezvredno klepetanje oblasti. Oblasti, ki ne ve, da se domovina brani predvsem z obrambo vojaške profesije. Nje pa skorajda ni več. Ni sistema, ki bi nudil varnost poklicnim vojakom, vsak dan zato vojsko zapuščajo. Vse to se dogaja zavoljo slabega finančnega stanja, neprofesionalizma in ponižujočih delovnih pogojev. Sodobne oborožene sile vse bolj zapuščajo tradicionalno vlogo odvračanja od mogoče agresije in vodenja vojne. Postajajo dejavnik regionalne in širše varnosti skozi oblike mednarodnega vojaškega sodelovanja in zavezništev ter sodelovanja v različnih mednarodnih operacijah in na skupnih vojaških vajah. Oborožene sile prav tako dajejo podporo civilnim inštitucijam v kriznih razmerah, kakršne so elementarne nesreče ali pa druge nesreče velikega obsega. Take vrste teoretična idila je morda prisotna kje drugje, v Slovenski vojski pa je na delu nevarno sistemsko opotekanje in propadanje. Kaj pravzaprav poklicni vojaki zahtevajo? Oni niso zadovoljni z osnovnimi pogoji, v katerih opravljajo svoj težak poklic. Poleg socialnega je zaskrbljujoč tudi tehnološki status vojske. Če se bo tako nadaljevalo, vojska ne bo sposobna opravljati osnovnih nalog. Kaj to pomeni v praktičnem smislu, si lahko zamislijo tisti, ki se ukvarjajo z ocenami nacionalne varnosti. Taka kriva vera, nesposobnost opravljanja osnovnih nalog je v absolutnem neskladju z ganljivim agitpropom o vojski, ki nima ničesar in zmore vse. Vojska nikakor ne more obljubiti več, kot ji je politika onemogočila. Lahko je govoriti o svetli prihodnosti in vojaški časti vojske, ki zna delati brezplačno in ne zastavlja vprašanj, toda to je samo novo akumuliranje problemov. Ravno defenziva vojaške stroke je privedla do zavoženja celotnega sistema, vse skupaj pa je povzročilo bistveno nerazumevanje obrambnega sistema. Ljudje iz vojaške stroke mislijo, da ni logično še naprej odrekati vitalnih stvari za vojsko in zniževati že tako nizkega standarda častnikov, podčastnikov in vojakov. Vojska je namreč posebna struktura družbe in lahko deluje pod restrikcijami, toda samo do določene mere in začasno. Drastično zniževanje družbenega in osebnega standarda začne na določeni točki razgrajevati to strukturo, predvsem psihofizično pripravljenost profesionalcev, njihove motive in prepričanje, da so jih tisti, ki morajo poskrbeti za njih, to pa smo politični odločevalci, prevarali in podcenili. Kako to izgleda v stvarnosti? Leta 2010 je bil proračun Ministrstva za obrambo 552 milijonov evrov, leta 2014 je padel na 340 milijonov evrov. To pomeni padec za 38,5 %. Leta 2019 je bil realiziran v višini 510 milijonov evrov – še vedno več kot 40 milijonov manj kot leta 2010, je pa res, da se postopno vrača. Kar se tiče Generalštaba Slovenske vojske in podprograma Infrastruktura in opremljenost slovenske vojske, je bil rezultat leta 2010 105 milijonov, in ta rezultat je do leta 2014 padel letno, reci in piši, na 3 milijone in pol evrov, kar je padec za 96 %. Tudi v letih 2015, 2016 in 2017 se je letni izdatek na tem nivoju gibal med 3 in 6 milijoni, kar je za takšno strukturo, kot je vojska, zanemarljivo. Govorimo torej, ob pregledu posameznih zaključnih računov proračunov, o drastični redukciji. Govorimo o zahajanju v karikaturno skrajnost, kar je popolnoma neresno. Gre za norčevanje iz težiščnega simbola obrambne sposobnosti države. Tehnika je: nič, človek je nič. Ostali parametri, manevrska moč, ognjena moč, racionalnost uporabe, pa so logični posledki prvih dveh ničev. Slovenski kolektivni vojaško-politični um ocenjuje, da na Balkanu in v njegovi okolici ne bo vojne. Vsaj v bližnji prihodnosti ne. Če pa se bo zgodila, je že zdavnaj izgubila svojo morečo pozicijsko formo pred novim bistvom bliskovitega nasilja. Pozicijskega delovanja ni več, fronta in zaledje sta izginila kot operativna stereotipa. Pravzaprav sta vsepovsod. Kadar napada močnejši, je to brez izjeme bliskovita vojna. Kadar se napada terorizem, se to dela izključno in vselej z mobilnimi specialnimi enotami. Če se vodi regionalna vojna, se tega ne dela brez zaveznikov. Če želimo stabilno, ohranjeno državno silo, potem se sploh ne gre v vojno. Vojna se dobi tako, da se varčuje z lastnimi močmi. Kadar so partnerji najmočnejši, je nevarnost pred odločilnim porazom najmanjša. Slovenska vojska je po vsem, kar je bilo zdaj povedano, negacija opisanega. In danes gre za to, da te stvari spremenimo na bolje, da začnemo postopno nazaj vzpostavljati lastno obrambno silo. Teh dvakrat po 100 milijonov v letih 2021 in 2022 ter štirikrat po 145 milijonov v naslednjih štirih letih je tako lahko zgolj sanacija obstoječega stanja. Preprečevanje totalne erozije in nič drugega kot to. Tega se je dobro zavedati. Pa za konec še ena skromna ideja. Namesto nakupovanja novih sistemov protizračne obrambe in orožij nove generacije bi lahko delo obrambe neba začeli opravljati slovenski čudaki. Zrušili bodo vse, kar bo priletelo. Ne predraga rešitev se ponuja sama po sebi. Orožje, ki deluje samo na skrivnosten princip koncentracije patološke zlovolje, mentalno usmerjene h korteksu sovražnika. Resda se sliši silovito do znorelosti, toda črno se piše letalom, ki bodo letela nad takim kukavičjim gnezdom. Pred novim, izpopolnjenim diaboličnim orožjem ni obrambe. In samo ob aktivnosti slovenskih čudakov se lahko ta paranormalna pošast tudi aktivira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Robert Pavšič, pripravi se mag. Branko Grims. Izvolite.
Škoda, res, da ministra ni več z nami. Mogoče se bo lahko kasneje odzval, ker je že v svoji prvi repliki oziroma v prvem nastopu navrgel kar nekaj neresnic, ki so se zgodile na začetku tega mandata, namreč ko je govoril o podpori izvenkoalicijske stranke glasovanju za mandatarja. Takrat zakon o nakupu boxerjev ni padel zaradi nasprotovanja Levice, ampak vam bom povedal, zakaj je padel. Dajmo se malo spomniti. Zadevo smo obravnavali na Odboru za zunanjo politiko – in to sem zadnjič ministru na odboru že razložil, verjetno je pozabil, ker je bila že kar nočna ura, bližala se je polnoči –v dokumentaciji, ki jo je mimogrede podprl že odbor za obrambo v prejšnjem mandatu, ki ga je vodil današnji sekretar za nacionalno varnost, je pisalo, da nakup boxerjev v višini 350 milijonov evrov ne bo imel finančnih posledic za to državo, ker ta denar dejansko generalštab že ima. To je pisalo v dokumentu. Kar bi pa moral še podpisati oziroma potrditi Odbor za zunanjo politiko, je bila pa popolna imuniteta za tistega, ki bo ta posel izpeljal. Zdaj jaz lahko vprašam, ampak to je retorično vprašanje, načelnik, ni namenjeno vam – jaz sem prepričan, da teh 350 milijonov generalštab nima. Ker če bi jih imel, se danes sploh ne bi pogovarjali o nobeni zadevi tukaj, ampak bi se opremo že nabavljalo, investicije že nabavljalo. Dajmo enkrat zaključiti s to zadevo, kdo je kaj preprečil za vzpostavitev neke pozicije v obrambnem sistemu. Ja, proračun za vojsko je potrebno postopno povečati, ampak na realni osnovi. Lista Marjana Šarca je to že dokazala, 45 milijonov več sredstev je bilo v tem proračunu določenih, ampak teh sredstev ni več, so pač nastopili neki drugi časi. Minister se je izgovarjal na 3 milijarde evrov, ki naj bi bile določene v beli knjigi za nakup opreme iz bele knjige. Ampak tudi teh 3 milijard ni. Ni niti 780 milijonov, jih ni ta trenutek. Je pa skupaj s temi 780 milijoni, če čez prst seštejemo, že danes 5 milijard minusa, to pa lahko trdimo, enostavno. In če nimamo finančne podpore, v kateri bomo videli celotno sliko, s katero bi lahko tudi argumentirano podprli ta zakon – ker mi nismo proti, v LMŠ nismo proti investicijam v vojsko, ampak se sprašujemo, ali je ta država, ta proračun v naslednjih šestih letih to sposoben narediti ne na račun drugih sistemov – potem se dejansko sprašujemo, od kod bodo ta sredstva vzeta. Saj minister je povedal, iz državnega proračuna. Seveda iz državnega proračuna, ampak ta državni proračun je potrebno napolniti in financirati vse državne sisteme. Ampak ne, kadarkoli vprašamo od kod, ta vladaPa mimogrede, danes bi pričakoval, da bo minister za finance tukaj in nas on pomiril in rekel, mi imamo finančno konstrukcijo urejeno, ampak ne, pošlje v ogenj, v žerjavico po kostanj samo ministra za obrambo. Ampak ta vlada, kaj dela? Samo obljublja: »Mi bomo dali vse naslednje leto, vse se bo zgodilo naslednje leto.« Kako boste dali to? Napoved Ministrstva za obrambo je, da bo leta 2026 obrambnemu resorju iz državnega proračuna namenjenih 1,2 milijarde evrov, to je 100 % več kot danes. Leta 2026. Mislim, to res kaže na neke optimistične tendence, ampak če mene vprašate, so popolnoma nerealne. Saj je lepo te zadeve pisati, si domišljati, kaj bo čez nekaj let. Jaz ne vem, od kod in na osnovi katerih analiz ste vi prišli do teh številk. No saj če se jemlje posojila tako lahkotno, kot jih jemljete vi, s tem da imamo milijardo rezerv [[nerazumljivo]], potem to resnično kaže na to, kako malo je vreden denar v tej koaliciji. Saj jih ne boste vi plačevali, to bo plačevala država in vse naslednje generacije v naslednjih 100 letih, ker kot sem pred nekaj dnevi izvedel, smo šele lani ali predlani plačali posojilo, ki ga je najela Avstro-Ogrska. Tako da bomo vedeli, koliko časa lahko trajajo posojila na državnih nivojih. In zdaj v letu, ko je resor s soglasjem, s konsenzom izgubil 31 milijonov evrov, govoriti o tem, kako bo šlo čez šest let za obrambni resor tisoč 200 milijonov evrov, ne samo, da je optimistično, je utopično in postaja že rahlo smešno. Ali vojska potrebuje investicije? Sem že nekajkrat danes poudaril, da sigurno, zagotovo. Ne le potrebuje, tudi zasluži si jih. Ali jih potrebujejo tudi drugi resorji? Seveda jih potrebujejo. Ampak da bi se mi lahko kakovostno odločili, potem pa potrebujemo celo sliko, pa je ne dobivamo, nikakor. Ker kar ste nam pokazali v rebalansu, v rebalansu ne glede na to, kako ste ga zagovarjali, ni niti i od investicij, ker ne more biti. Ampak ko pa prosimo, dajmo počakati še vsaj mesec dni, da vidimo vsaj finančno sliko ali pa neka finančna pričakovanja za naslednji dve leti, pa ne bo šlo. In ne moremo nikakor zagotoviti neke ekonomske normalizacije v tej državi, če že politične ne moremo. Vam se zelo mudi s temi 780 milijoni evrov, še preden imamo proračun. Mogoče pa tudi to nekaj pove, ravno to hitenje. Ampak to, kar smo pa dejansko dobili na mizo, je smešno, je neresno. In če ste vi, minister, ki ga trenutno ni, ampak ga vseeno nagovarjam, prepričani, da je to uresničljivo, potem je mene dejansko strah, ker jaz sem prepričan, da se minister zaveda, da ta zakon in takšni načrti pač niso uresničljivi. Ni vse tako preprosto, da se vzame posojilo, potem se ga razdrobi, razmeče naokrog. Zato je tukaj parlament – da vam gleda pod prste. In ja, tudi praksa pri preteklih nabavah orožja je bila takšna, da so jo vedno spremljale takšne ali drugačne afere z epilogi ali pa brez njih, kakšne so prakse nabave te vlade, pa pravzaprav niti nima smisla več ponavljati, samo na letošnjo pomlad se spomnimo, na začetek poletja. Bistveno vprašanje je: ali je danes pravi moment za sprejetje tega zakona? Nikakor. Minister se tega zelo dobro zaveda. Ni pomemben zakon. To sem tudi že povedal na odboru. Spomnimo se zakonov, ki smo jih sprejemali v preteklosti oziroma ki jih je ta inštitucija sprejemala v preteklosti in so bili personalizirani – Grimsov zakon, Jazbinškov zakon, Virantova reforma. Danes bomo potrjevali Toninov zakon. Zakaj? Zaradi njegovega čistega piarja, zato da bo minister na koncu pod ta zakon podpisan, in on je zmagovalec v vsakem primeru, ali bo ta zakon izglasovan ali pa ne. Če bo izglasovan, se bo trkal po prsih, tudi če se ne bo moglo tega zakona uresničevati, in rekel: »Jaz sem uredil vojski denar, samo ta proračun, ta vlada zdaj ga ne more zagotoviti.« Če bo on v koaliciji, potem bodo našli razloge, zakaj ga ne more, če bo pa nekdo drug, pa se bo ropotalo na vse možne načine. Če pa ne bo, bo pa rekel: »Glejte, grda opozicija je podrla celoten načrt, kako bomo mi rešili vojsko.« V vsakem primeru je Tonin in Toninov zakon zmagovalec. Dejstvo je – in to bomo vedno znova ponavljali – da je vlada Marjana Šarca realno nastavila dvigovanje proračuna za obrambni resor. Poudarek je na realno. Že v tem proračunu, ki ste ga podrli z rebalansom, je bilo zagotovljenih 45 milijonov evrov več za investicije, pa je bil minister čisto tiho, ko se mu je z rebalansom ta sredstva zdesetkalo. Tudi sam je glasoval, da se mu jih vzame, in zdaj ima obraz priti v parlament in prositi nas oziroma ne prositi, od nas zahtevati podporo za 780 milijonov evrov! Ne morem. Neka odgovorna politika zahteva vsaj to, da se nam predoči celotna slika. Zato smo dali amandma. Če se že toliko mudi z večnamembno opremo, s helikopterji, z osebno opremo za vojake, potem dajmo spremeniti samo letnico pa naj se te nabave izvedejo do leta 2022 in je celoten problem rešen. Čeprav še vedno trdimo, da bi te nabave lahko izpeljal minister že danes brez kakršnegakoli posebnega zakona. Ampak očitno je potrebno, čeprav to ni dobro, sploh kadar je vprašanje tako pomembnega sistema, kot je vojska, prati umazano perilo v javnosti. Tega si ne bi smeli dovoliti. Sploh pa si ne bi smeli dovoliti tega, da govorimo o dostojanstvu vojske. Dostojanstva se ne da kupiti, in kot sem že prej povedal, dostojanstvo si je ta vojska, naša vojska že davno zaslužila. Če vi mislite, da ga nima več, so to pač vaše domneve.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil državni sekretar. Izvolite.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Dovolite mi samo nekaj zelo kratkih pojasnil na dosedanjo razpravo. Pa bi začel na koncu. Proračun, ki je bil sprejet leta 2019 za leto 2020 in leto 2021, je za leto 2021 načrtoval 88 milijonov za investicije v Slovenski vojski. 88 milijonov za drugo leto. Zakon, ki ga mi predlagamo, za naslednje leto načrtuje približno 100 milijonov investicij za Slovensko vojsko. Se pravi, razlika od tega, kar se načrtuje za naslednje leto, je 12 milijonov. Druga zadeva glede rebalansa, zakaj prvič Slovenska vojska ni izgubila nič sredstev, ki jih ni za letošnje leto nujno potrebovala. Prišlo je do zadržanja sredstev in del teh sredstev ni bil vrnjen zato, ker se je zmanjšala operativna aktivnost, se pravi urjenje v tujini, in del drugih aktivnosti, ki se opravljajo na posebnih vadbiščih, do katerih zaradi epidemije ni prišlo. In pa bili so zadržki za dobavo določene opreme, za katere je investicijska dokumentacija bila pripravljena, na strani dobaviteljev. Del te opreme pa ne bo izgubljen za Slovensko vojsko, ker se je prenesla na prihodnje leto. In ravno zdaj se pospešeno pripravlja investicijska dokumentacija za to opremo, ki je identificirana, je v zakonu in bo dobavljena prihodnje leto in sodi tudi v ta zakon. Bilo je tudi izrečeno, da vse, kar obljubljajo vrhovi izvršilne oblasti v preteklosti, zavezuje naslednje vlade. Seveda to zavezuje naslednje vlade. Vse, kar je Slovenija na mednarodnem parketu obljubljala oziroma k čemur se je zavezala, zavezuje vse prihodnje vlade. In stvari, ki so v zakonu, se nismo spomnili na Ministrstvu za obrambo v zadnjih treh mesecih, vse te stvari, ki so v zakonu, so bile pripravljene v strateških dokumentih. Prioritete so jasne in po oceni generalštaba tudi minimalne. Minimalne. Pa samo še mogoče podatek glede investicij oziroma kako visoko oziroma nizko sodi Slovenija po procentu za investicije obrambnega proračuna. Ne sodimo prav zelo visoko. Težimo res k 20 % obrambnega proračuna za investicije. V letu 2019 smo imeli 7 % za investicije. Druga država Evropske unije, ki nam je sledila, je bila Belgija, 11,1 %, in tudi sami so zelo zelo nizko. Pa tukaj ni odveč poudariti, s kakšnimi zmogljivostmi belgijska vojska, predvsem belgijsko letalstvo razpolaga. Najlepša hvala, podpredsednica.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Mag. Branko Grims ima besedo, pripravi se gospod Primož Siter.
Spoštovani! Danes so se stvari v svetu precej spremenile in varnostni izzivi in stanje so drugačni, kot bi si želeli oziroma kot smo si sploh lahko predstavljali v času slovenske osamosvojitve. Investicije v Slovensko vojsko so danes investicije v razvoj. Vsaka investicija v varnost je danes, v današnjem svetu, investicija v razvoj. Kajti brez varnosti ni več ničesar. Poglejte si slike iz Sirije, ko so po strehah viseli majhni fantki kristjani, deklice kristjanke so pa ležale s prerezanimi vratovi. Komu je takrat kaj pomenilo karkoli drugega? Samo varnost. Varnost, ki so jo izgubili. In ko je Evropa potem lahkomiselno odprla meje in tiste, ki so vse to počeli, sprejela kot nekakšne begunce, namišljene begunce, in to vsiljevala svojim državljanom in to še vedno počne, je tudi Evropa začela izgubljati varnost. Cela ta zgodba, ki se še vedno odvija, o čemer priča dejstvo, da je do konca avgusta prišlo v Slovenijo 10 tisoč 223 ilegalnih migrantov, lani v istem obdobju pa nekaj čez 9 tisoč 800, se pravi 3,3 % manj, seveda pomeni, da se lahko opremo samo sami nase. Danes je svet tak, da ko gre za generalne stvari, seveda velja kolektivna varnost, zato smo člani zveze Nato. Ampak žal je danes po mojem skromnem mnenju večja verjetnost, da bo konec zahodne civilizacije prinesel kulturni marksizem v povezavi z radikalnim islamom kot pa kakšna velika vojna. To so tisti novi varnostni izzivi, s katerimi se v resnici soočamo. In zato tukaj ni prostora za demagogijo, da investicij v Slovensko vojsko ne potrebujemo ali pa da zdaj ni pravi čas ali pa ne vem, kaj vse še poslušamo danes. Slovenska vojska potrebuje dva elementa. Staro pravilo, ki je veljalo vedno, je, da ne zmaga orožje, ampak zmaga junaško srce. Se pravi, potrebuje vrednote, potrebuje tisto vzdušje v družbi, da bo vojak spet cenjen in spoštovan za to, kar dela. Ne da se vedno znova pokaže tudi v modernem svetu, kako je aktualna tista stara rimska modrost, da se na boga in na vojaka spomnimo takrat, ko nevarnost že tolče po vratih. Danes je seveda treba vojsko načrtovati vnaprej, jo ustrezno opremiti, izobraziti, in za to je treba najti ustrezne kadre. V naložbah v kadre smo govorili v okviru prejšnje točke, o tem bomo odločali še danes. O opremi pa govorimo zdaj. In tukaj moram reči, da je prav moteče, ko poslušam nekatere, kako so demagoški. Jaz se spominjam, da je bilo samo nekaj let nazaj, konkretno leta 2016, v proračunu Republike Slovenije samo za ilegalne migrante namenjenih 116 milijonov evrov. Ko govorimo o naslednjem letu za Slovensko vojsko, ji namenjamo 100 milijonov evrov. To se pravi bistveno manj. In je to problem, tisto takrat pa ni bil problem za ene in iste ljudi. Se pravi, za tujca vse, za varnost in razvoj Slovenije pa nič. To veliko pove o ljudeh, ki imajo taka dvojna merila. Poleg tega tudi omenjati, komu naj bi to koristilo – koristilo bo Sloveniji, zato ker bo Slovenija varnejša, zato ker bo Slovenija s tem tudi bolj zanimiva za investitorje, za vse, tudi za mlade. Upam, da se bodo lažje odločali za več otrok in za to, da ostanejo v Sloveniji. Ker Slovenija ne potrebuje nobenih migracij, še najmanj množičnih, masovnih migracij, Slovenija potrebuje več lastnih otrok, ustrezno družinsko politiko in seveda varnost, zato da razvija podjetništvo, da razvija razvoj, vse tisto, kar je edini trajni vir stabilnega razvoja in blaginje v modernem svetu. Ko govorite o tem, da so to velike zaveze in zakaj vse se je Slovenija zavezala, bi vas samo spomnil, da je bil prvi, ki se je zavezal za nakup večkolesnikov, konkretno 8x8, Tone Rop iz LDS. Če bi poslušali vašo propagando, bi mislili, da je bil kdo drug. In kdo je to zavezo obnovil? Alenka Bratušek v času svoje vlade in potem še Marjan Šarec v času svoje vlade. Sedaj pa, ko sedanja vlada poskuša držati dano besedo – kajti te mednarodne zaveze, če jih reče vlada, zavezujejo, to je treba vedeti, in se ocenjuje potem tudi verodostojnost Slovenije kot sogovornika in kot člana povezave – je pa to problem. Ne more in ne sme biti. Poleg tega je spet tukaj ogromno demagogije. Prejle smo slišali od Levice: »Ja, morali bi skrbeti samo za,« ne vem, »domove za upokojence.« Ja, gospe in gospodje, vi ste koordinatorji vlade Marjana Šarca, ki je obstajala samo zato, ker ste vi Šarca podprli na glasovanju, leto in pol. Koliko domov za upokojence ste zgradili? Nula, zero. Vidite, v politiki pač štejejo dejanja, ne besede. Gre pa za vprašanje, kako zdaj naprej. Prvo in osnovno, kar si mora Slovenija zagotoviti in kar si Slovenke in Slovenci zaslužimo, in državljanke in državljani imamo do tega pravico po ustavi, je varnost. Zato potrebujemo te investicije in zato potrebujemo dobro in korektno delujočo Slovensko vojsko. Ne zaradi drugih, ampak zaradi samih sebe, zaradi svoje varnosti, zaradi vsega tistega, kar kot steber državnosti Slovenska vojska lahko nudi. Ne gre samo za ogrožanje od zunaj. Kdo na koncu posreduje pri največjih ujmah? Slovenska vojska. Nekateri ste udrihali po večkolesnikih, češ, da je to samo za – kaj je že eden rekel? – okupacijo drugih. No, tisti, če bi imel malo pojma, bi vedel, da ko je bila velika ujma na Gorenjskem in so se podirala drevesa in je na cesto Kranj–Jezersko letelo kamenje, skale, drevje, vse, kar hočete – kdo je organiziral pomoč? Slovenska vojska. In ne boste verjeli, z večkolesniki, z oklepniki so potem opravili prevoze ljudi, da so lahko šli normalno v šolo, v službo, in so opravljali prevoz toliko časa, kolikor je ta nevarnost obstajala. Seveda zato, da se to sploh lahko uresniči, moraš najprej Slovensko vojsko imeti. In tudi razumeti njene potrebe in razumeti to, da je danes svet tak, da moraš načrtovati stvari vnaprej, ker se nič ne da narediti čez noč. Potem se soočiti s tem, kakršno je bilo stanje, ki ga je zapustila prejšnja vlada. Enostavno ni poskrbela za izvedbo naročil, nakupov in zdaj se z iste strani svetohlinsko širijo očitki, zakaj je ta vlada potem sredstva preusmerila oziroma zakaj jih stopnjuje šele v naslednjih letih. Seveda zaradi tega, ker za stvari ni bilo poskrbljeno, ker se je dajalo prednost tujcem in vsem neumnostim pred tem, da bi se poskrbelo za lastne ljudi. Zaradi tega potrebujemo te investicije in potrebujemo dobro in korektno delujočo Slovensko vojsko, ki bo učinkovita, ki bo steber državnosti, ki bo dajala Sloveniji varnosti, ki bo ščitila njene meje. Tista številka in to, da je situacija zdaj celo slabša, kot je bila lani, zelo jasno pove, da potrebujemo Slovensko vojsko, ki bo dovolj številna, ki bo ustrezno opremljena, ki bo dovolj dobro organizirana in ki bo seveda imela tudi ustrezna pooblastila, da zaščiti naše meje, da zaščiti našo domovino Slovenijo. To je njeno poslanstvo. Naše pa je, in tudi naša dolžnost, da ji to omogočimo.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Primož Siter, pripravi se dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdravljeni! Na začetku bi povedal nekaj besed iz mojega osebnega splošnega stališča in tudi v imenu poslanske skupine, če hočete, na temo zakona, ki je pred nami. Vlagamo tudi en amandma in bi v skladu s parlamentarno prakso nekaj besed spregovoril tudi o tem. Ampak preden grem na te vsebinske točke, bi se odzval na eno stvar ministra Tonina. Jaz sem pozorno spremljal vso razpravo na to temo do zdaj, tako na delovnem telesu, na Odboru za obrambo kot celotno razpravo te točke tukaj danes, zdaj. Vsega skupaj sem 17-krat naštel ministrovo izjavo, zavajanje, da Levica hoče razkrojiti ali ugasniti ali ukiniti Slovensko vojsko. Navkljub temu da smo mu 16-krat zagotovili in argumentirali, da ni tako, minister s temi zavajanji nadaljuje. To je že malo smešno, če že ne – z vsem spoštovanjem, pa upam, da ni pregrob termin – izpade malce debilno. Ukinitev Slovenske vojske ni nekaj, kar bi Levico zanimalo. Kar pa nas zanima, je problem ukinjanja slovenskega vojaka. Mislim, da je naša argumentacijska linija v zakonu o obrambi, ki smo ga pred tem obravnavali oziroma o katerem smo razpravljali, dovolj jasna. Kar bi radi ukinili, je podplačan slovenski vojak, je delovno izkoriščen slovenski junak. To pa ja. Kdo je v tem državnem zboru danes že spregovoril ne v imenu najvišjih na prehranjevalni vojaški lestvici, da tako rečem, ali pa na Ministrstvu za obrambo, ampak tistih vojakov, ki delajo, ki gredo in ki nekaj naredijo? Poslanska skupina Levica, ki je predstavila klic njihovih sindikatov. Na kar se minister požvižga. To je treba v Slovenski vojski ukiniti, to ignoranco politike, do najnižjega v Slovenski vojski. Ministrstvo se do vojakov obnaša, kot se obnaša, ne vem, gospodarsko ministrstvo do delavcev v gospodarstvu – samo prek gospodarske zbornice, ki pa vemo, da ima svoje interese in svoj način komunikacije. Tako da, spoštovani minister – zdaj ga ni tukaj, ampak upam, da spremlja – ko 19. rečete, da hočemo ukiniti Slovensko vojsko, pomislite na slovenskega vojaka pa se potem naprej pogovarjajmo. Kar se tiče teh 780 milijonov evrov, pa si dajmo vzeti nekaj trenutkov tišine pa pomisliti, o čem govorimo. O 780 milijonih evrov! Ne o nekem proračunskem drobižu, za kar smo prosili recimo z amandmaji k rebalansu proračuna za rešitev kakšnega kulturnega področja ali pa česa takega, ampak govorimo o 780 milijonih evrov. O treh četrtinah ene milijarde. In tukaj ne govorimo o direktni investiciji v Slovensko vojsko, kot s svojim narativom poskušata prodati Vlada in ministrstvo. Govorimo o ustvarjanju pogojev za nov orožarski biznis, za novo orožarsko afero, takšno, kot smo jih že videli recimo v Patrii pred tem. Gre za največje nakazilo iz slovenskega proračuna v privatni žep nekih ameriških orožarskih magnatov. Medtem pa – pa mi lahko predstavnik Vlade vrže naprej demagogijo – imamo v Sloveniji 12 tisoč ljudi, ki čaka na mesto v domovih za starejše, imamo 40 tisoč, bog pomagaj, lačnih otrok! Imamo manko 10 tisoč najemniških stanovanj. Vlada se pa tukaj igra s 780 milijoni za neko nabavo nekega orožja, ki v Sloveniji niti ne bo prišlo do svojega življenja ali pa namena. V Levici večkrat rečemo, da Slovenija ni vojaško ogrožena, ker res ni. Nihče nas ne ogroža direktno, s sosedi smo v dobrih odnosih, nobenega varnostnega tveganja ni. In nobenega razloga pri zdravi pameti ni, da bremenimo in proračun in karkoli drugega v državi s tem, da kupujemo neko orožje, medtem ko je Slovenija, kot rečeno, ogrožena na tisočih drugih frontah: razvojno, v izobraževanju, v zdravstvu. Prijateljica medicinska sestra iz UKC mi pošilja fotke, kako sestre podlagajo vedra, ko dežuje, ker streha pušča, in tako naprej. Ampak mogoče najbolj boleče poglavje, pa tudi jaz sam osebno se z njim najbolj ukvarjam, so domovi za starejše. 12 let že ni ničesar nihče naredil na tem področju. Kakršnekoli rešitve so bile, se jih je prepuščalo trgu, 12 tisoč 500 in nekaj, mislim, da je danes podatek, ljudi čaka na mesto v domu. Z rebalansom proračuna se je sicer za dolgotrajno oskrbo v številkah namenilo 12 milijonov 250 tisoč, kar je 3 milijone več, kot bomo realizirali letos, ampak vsa ta sredstva – opozorilo – niso namenjena gradnji infrastrukture na tem področju, ampak vzdrževanju, zgolj nujnemu vzdrževanju tega, kar na tem področju zdaj imamo. Se pravi nobenega novega doma iz tega naslova, samo vzdrževanje tistega propadajočega, kar že zdaj je. Skratka, nobenega strateškega razvoja tega področja. Dajmo malo matematike. Ne bom se šel demagogije, ampak zelo preprosto gospodinjsko računovodstvo. 780 milijonov imamo tukaj na vagi. 780 milijonov na eni strani, na drugi strani pa 12 tisoč ljudi, ki čakajo na svoje mesto v domu za starejše. Če bi se spravili zgradit en dom, bi v njega, vsaj tako je nek standard, neka praksa, namestili kakšnih 200 ljudi. Toliko je povprečje, med 150 in 200 ljudi, pa zaokrožim na 200, da bo lažje. Se pravi, če bi 12 tisoč ljudi spravili v domove za starejše po 200, bi jih morali zgraditi 60. Približna cena za projekt z izgradnjo in opremo enega doma za starejše je cirka kakšnih 5 milijonov, pravijo. Se pravi, če rabimo zgraditi 60 domov po 5 milijonov, potrebujemo – koliko? Potrebujemo 300 milijonov. 300 milijonov evrov! Spoštovane dame in gospodje, več kot to bomo namenili samo za oklepnike v tem paketu. Manj kot polovico celotnega zneska. Manj kot polovico celotnega zneska, ki ga Vlada tako lahkotno vrže v serviranje ameriški vojni. Z manj kot polovico tega zneska bi danes takole [[pokaže z gesto]] rešili problem čakajočih v domovih za starejše. Nič – tako! [[pokaže z gesto]] Tukaj se, spoštovani, zaključi domoljubje vlade Janeza Janše, pri orožju in pri denarju. Slabo ste to preračunali. Pa bi lahko isto odpredaval tudi na področju stanovanj in izobraževanja in javnega zdravstva in tako naprej. Ampak poleg vseh teh argumentov pa še ta argument kolosalno zaribanega tajminga. 4-milijardna luknja v proračunu že itak, potem dajmo zraven pa še 780 dodatnih milijonov za nakup orožja. Zato v Levici predlagamo poslankam in poslancem amandma, ki pravi, da se ta zakon o tem 780-milijonskem orožarskem poslu realizira oziroma začne sprejemati, ko bo država za gradnjo domov za starejše namenila 70 milijonov evrov. Se pravi, najprej domovi za starejše. Pa s tem niti ne bi odgovorili na vso problematiko domov, zgradili bi jih lahko, ne vem, mogoče 10, 14, ampak vsaj ko bomo to najprej naredili, e, potem se pa lahko pogovarjamo. 70 milijonov evrov, mimogrede, za informacijo, je vsega skupaj 10 oklepnikov. Ali 10 oklepnikov ali pa 10 domov za starejše. Odločitev je pa vaša. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo dr. Matej Tašner Vatovec, pripravi se gospa Monika Gregorčič. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Minister je prej med svojo razpravo dejal, da bomo danes slišali veliko zavajanj in tako naprej, potem pa sam postavil zelo lep primer tega, kako se zavaja in manipulira. Najprej s svojo zdaj že zimzeleno trditvijo, da je Levica proti Slovenski vojski. Neka mantra, ki jo ponavlja znova in znova, zato da bi pač diskreditiral enega od političnih konkurentov. Tega mu seveda ne gre zameriti, danes smo videli, kako je NSi na vse pretege tudi pri prejšnji točki skušal na tak način razpravljati, namesto da bi argumentirano postavljali svoja stališča. So pa bila druga zavajanja bistveno bolj resna. Prvo, manjše: rekel je, da v Švici nakupujejo nova letala, nove lovce. Drži, stvar je šla na referendum, ampak je to pač postavil kot nek primer, da se ljudje zavedajo tega, da je potrebno nakupovati vojaško opremo in tako naprej – 8 tisoč 670 glasov razlike je bilo med glasom za in glasom proti oziroma 50,1 proti 49,9 %. Skoraj polovica švicarskega prebivalstva je bila na nogah zaradi tega nakupa. Ampak kot sem rekel, referendum je pač šel skozi za 0,1 % in to je to. Drugo, eklatantno zavajanje: koliko dajejo nevtralne države za vojsko. Ne gre za zavajanje, tu je šlo za konkretno laž, laž s strani ministra pa tudi enega od poslancev NSi, ki je doživeto prebral, kar so mu napisali, in prišel na dan s tem argumentom. Avstrija: 0,7 % BDP. Švica, zaokroženo navzgor: 0,7 % BDP. Švedska: 1 % BPD, podobno kot Slovenija. To so podatki SIPRI, Stockholmskega inštituta za mirovne raziskave, tretjega najpomembnejšega think tanka na tem področju na svetu. Tako da to so ta zavajanja, zavajanja, ki se jih gre predvsem minister Tonin, ko skuša zagovarjati to nesmiselno investicijo. Dejal je tudi, da bodo gradili DSO-je, da bodo vlagali v zdravstvo in tako naprej. Prva stvar. Mi se bomo očitno odrekli oziroma bo vlada poiskala za naslednje leto, oziroma kolikor bo trajalo, in naložila ostalim vladam s tem zakonom, da bomo morali v šestih letih nujno najti 780 milijonov. Prepričan pa sem, da se bo za teh pet DSO, govorim o petih DSO, ki jih namerava vlada zgraditi, in vlaganje v zdravstvo kje zataknilo. Kot se je že z rebalansom proračuna, kjer je zdravstvena blagajna, kljub temu da dobiva seveda veliko več denarja, na koncu še vedno v minusu, ker se ni našlo, mislim da, 120 milijonov za to, da bi se pokrilo tekoči primanjkljaj do konca leta. Toliko vam je mar za zdravstvo. Toliko, da minister za zdravje razlaga, da je vsak milijon težko najti. 780 milijonov za vojaško opremo, pa govorimo o letalih, helikopterjih in oklepnikih, pa ni težko najti. V trenutku, ko imamo rekordni primanjkljaj, se mi odločimo, da bomo zraven tega primanjkljaja še dodatno zmetali drugam, nekam, kamor trenutno res ni potrebno. Ni potrebno, ker je – nekdo je rekel, da je to tudi investicija v razvoj. To ni nobena investicija v razvoj, ta denar bo šel ven, ta denar ne bo niti v davku ostal v Sloveniji, ker so to tuje firme, ki bodo prodajale to opremo. Še ena laž ali pa zavajanje: valižanska zaveza. Ne glede na to, kdo jo je dal, kdaj jo je dal, šlo je za zavezo, ki jo je dala peščica predsednikov vlad. Nobena država ni dala soglasja oziroma zaveze. V Sloveniji, kolikor jaz vem, ni bilo javne razprave o tem, ali lahko predsednik ali predsednica Vlade da to zavezo 2 %. Dejstvo je, v Levici smo predlagali amandma, in lahko vi to poimenujete demagogija, jaz bi prej rekel zdrava pamet, da se lahko gre v takšno investicijo, ko bodo sredstva za zdravstvo dovolj visoka, se pravi, da bodo presegla povprečje Evropske unije, ko bodo sredstva za gradnjo javnih domov starejših občanov v posameznem letu dosegla vsaj 70 milijonov, kar bi omogočilo izgradnjo prepotrebnih kapacitet, podobno na področju najemnih stanovanj, ki jih krvavo primanjkuje – 4 tisoč 200 v Ljubljani na prvem mestu, na drugem mestu je Koper s skoraj 600 stanovanji premalo in tako naprej. Vlagati je potrebno v raziskave, razvoj, dejanske, na univerzah, na fakultetah, zato da uspemo spraviti na noge tudi gospodarstvo. To bi bila investicija v razvoj, v gospodarstvo, proti recesiji in tako naprej. V kulturo, na to ne smemo pozabiti. V kulturo, ki je v tem času po epidemiji v bistvu najbolj nasankala, bila deležna najmanj podpore s strani države, in ustvarjalci v kulturi sedaj močno trpijo zaradi tega, ker ne morejo delati, in tudi država jim ne pomaga tako, kot bi morala. In to ne more biti demagoško vprašanje, to je vprašanje tega, kaj je pametno v tem trenutku narediti. In zdaj vsi na vladni strani vztrajate, da je potrebno investirati v vojsko, v to opremo, kar je popolnoma skregano z vsakršno logiko. Če želite to državo dejansko obraniti, obraniti pred recesijo, ki prihaja, obraniti pred problemi, ki se kažejo v zdravstvu z zastarelo infrastrukturo, s pomanjkanjem kadrov, v šolstvu, tudi tam manjkajo kadri za to, da se upoštevajo priporočila NIJZ za izvedbo šolskega pouka, šole bi krvavo potrebovale dodatne kadre, pa jih nimajo in tako naprej – to so vprašanja, ki jih imamo zdaj, ne neke izmišljene potencialne nevarnosti iz prihodnosti. Če pride do te situacije, da nas kdo napade, mislim, da nam ne bo pomagalo niti teh 780 milijonov. Ampak kot rečeno, po vseh standardih in kriterijih Slovenija ni varnostno ogrožena, sploh pa ne vojaško. Mislim, da je gospod Grims – ki je v svojem govoru srhljivo podoben temu, kar je pravzaprav pridigal Breivik, ko govori o islamu, o beguncih, o kulturnem marksizmu, to je, kot da bi brali tisti njegov manifest – zelo dobro, ko je govoril o Siriji, nakazal, kaj je problem, kaj je resnični varnostni problem. Rekel je, da je prišlo do katastrofe v Siriji in da bi vsi potrebovali varnost. Sirija je leta 2010 vlagala v vojsko 4 % BDP. Jaz sem prepričan, da če bi vlagali v socialo, v zdravstvo, v boj proti revščini, na splošno za ljudi, kot je rekel, mislim, da ne bi hranili verskega fundamentalizma in se ne bi stvari iztekle tako, kot so se. Tako da to je pravo varnostno vprašanje – koliko je družba dobro stoječa, koliko so njeni osnovni sistemi in podsistemi dobro stoječi. Pač javno zdravstvo, javno šolstvo in tako naprej. Mislim, da je zdaj, v času te epidemije to še toliko bolj ključno. Mislim, da je stališče Levice zelo jasno, nesmiselni nakupi vojaške opreme, takšne vojaške opreme, v tem trenutku niso potrebni. Ta vlaganja bi morala iti v druge podsisteme, ki so bistveno bolj podhranjeni in v nevarnosti v tem trenutku. Zato predlagamo ta amandma in zato bomo seveda tudi glasovali proti temu nesmiselnemu zakonu.
Hvala lepa. Replika. Izvolite, gospod Černigoj.
Najlepša hvala za besedo. Primorski kolega Matej Vatovec, jaz sem se nekako prepoznal v besedah, ki ste jih izrekli. Jaz moram najprej povedati to, da si jaz včasih rad zapišem stvari, sam si zapišem stvari, da mogoče potem ne podležem kakšnim emocionalnim, nerazumskim besedam, bi lahko rekel kot nekateri drugi v svojih govorih. Ampak bom šel še naprej. Mogoče bi izpostavil časopisni članek v Delu. Verjamem, da Delu zaupamo. Naslov časopisnega članka Nevtralna Švica pred največjim nakupom orožja, kjer, če lahko spet citiram: »Dejstva so ravno obratna: vojaško nevtralne države imajo izdatkov za svojo obrambo več, in ne manj, več vojakov, več vojaške opreme in več orožja kot države, ki niso nevtralne, je povedal Adi Kužnik, predsednik Društva vojaških pilotov Slovenije.« Moram priznati, v Državnem zboru ste že šesto leto zapored, ampak branite svoje plače. Kolega Mesec, ki nam je pri zaprtju trgovin v nedeljo predstavil dober model v Švici – naj povem, da smo v Novi Sloveniji za zaprtje trgovin ob nedeljah [[…]]
Kolega Černigoj, prosim, držite se teme in teme, zaradi katere ste sploh replicirali. Zaenkrat še nisem zaznala vaše replike.
Bom. A glejte zlomka, tudi Švica je vložila v svojo vojsko 7,4 milijarde evrov. In zdaj še čisto za konec. Kolumnist Vlado Miheljak v svoji kolumni piše: »In Levica? Hja, problem Levice je, da deluje kot otrok s posebnimi potrebami. Z veliko potrpežljivosti in ljubeznijo jo je mogoče prenašati, a ne moreš ji podeliti odgovornosti.« Hvala.
Kolega Černigoj, jaz verjamem, da ste poslanec nekoliko krajši čas kot vsi ostali, pa vas bi rada opozorila na 70. člen Poslovnika, ki govori o repliki. Ta pravi, da je replika poslancu dovoljena takrat, kadar oceni, da je bil v svoji razpravi narobe razumljen. Jaz sem pozorno poslušala vašo razpravo takrat, ko nisem vodila, iz pisarne sem jo poslušala, in vi niste govorili o nobenih teh člankih niti se vaša replika ni nanašala, sploh v enem delu, na temo, ki jo zdaj obravnavamo pri tej točki. Tako da vas prosim, da naslednjič počakate na naslednji krog, ko se lahko prijavite kot razpravljavec in razpravljate o temi, ki jo obravnavamo. Seveda pa niso to trgovine, to vemo. Nadaljujemo z razpravo. Besedo je želel gospod državni sekretar. Gospod Lampret, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala. Samo dve krajši pojasnitvi dosedanje razprave. Spoštovani minister pa spoštovani poslanec, ko sta govorila o izdatkih nevtralnih držav, sta govorila o dveh različnih kategorijah. Minister ni govoril o deležu BDP v Švici pa Avstriji, ne, minister je govoril o per capita izdatkih. Če zdaj govorim o dveh kategorijah. Prvič je procent BDP, ki ga namenjajo Švica, Avstrija, Švedska pa Finska. In berem, to je govoril spoštovani poslanec: »Švica namenja 0,7 % BDP, Avstrija namenja prav tako 0,7 % bruto družbenega produkta, Švedska 1 %, Finska 1,4 %.« Moramo pa vedeti, da imata Švica in Avstrija naborniški sistem. Se pravi, naborniški sistem, ki je rahlo cenejši, kakor je profesionalni sistem, sistem poklicne vojske, in da je švicarski in avstrijski BDP precej večji. O čemer je pa govoril minister za obrambo, je pa govoril o izdatkih per capita, se pravi na prebivalca, v ameriških dolarjih. In tukaj Švica namenja 578 ameriških dolarjev na prebivalca in Avstrija namenja 383 ameriških dolarjev na prebivalca. Slovenija 230 pa še nekaj ameriškega dolarja. Če mi dovolite še eno pojasnilo glede valižanske zaveze. V zavezništvu se odločitve sprejemajo soglasno. Soglasno. Tam ni kvalificirane večine oziroma preglasovanja. In prav tako je bila v Walesu 2014. leta sprejeta valižanska zaveza soglasno, takrat 29 držav zaveznic. Ta ista zaveza je bila potrjena 2016. leta v Varšavi ter prav tako 2018. leta v Bruslju, ko se je na nek način tudi malo zaostrila, ko se ne govori več, da se teži k doseganju 2 % BDP v letu 2024, temveč da se ta 2 % tudi doseže. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Repliko je želel najprej gospod Tašner Vatovec. Izvolite.
Minister Tonin je rekel, da nevtralne države vlagajo več. To v procentih BDP ne drži, ne vlagajo več. Če vlaga Avstrija 0,7 % ali pa Švica 0,7 %, to pač ni več kot 1 % BDP. Lahko pač govorimo o tem, da so absolutni zneski višji, kar je logično, ker je tudi BDP višji. Kar se tiče valižanske zaveze, jaz nisem rekel, da niso bile sprejete. So bile sprejete, niso pa bile demokratično sprejete in javno obravnavane v matičnih državah. Rekel sem, da jih niso sprejele države, ampak predsedniki vlad, ki so to podpisovali v Walesu, in kot ste zdaj rekli, v Varšavi in v Bruslju. In to je velika razlika. Velika večina predsednikov vlad ni neposredno izvoljena na volitvah in jaz trdim, da pač tudi niso imeli tega mandata, da bi takšne zaveze sprejemali, ker ni bilo javne razprave o tem oziroma ni bilo niti neke potrditve, da bi lahko rekli, da je to zaveza države. To je pač ta oblika delovanja pakta Nato, ki seveda ve, zakaj to počne. Samo toliko v razjasnitev. To je bila moja trditev, da je bilo to nekaj posameznikov, nekaj predsednikov vlad, ki so te zaveze sprejeli, ne da bi vprašali koga drugega o tem.
Hvala lepa. Gospa Tomić, vi želite pa? Replike ne morete imeti, ker še niste razpravljali pri tej točki. Nadaljujemo z razpravo. Kot zadnja v tem krogu ima besedo gospa Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Danes je bilo o tem zakonu in o investicijah v Slovenski vojski povedanih že zelo veliko tudi kritičnih besed s strani opozicije, pa tudi zelo veliko argumentov, pozitivnih argumentov, ki dajejo podlago, da ta zakon danes sprejmemo, potrdimo. Verjamem, da bo tako, bi se pa rada v svoji razpravi vrnila na samo izhodišče, da se spomnimo, da osvežimo spomin, da je obrambni sistem eden od temeljev naše državotvornosti, ki nam zagotavlja tudi našo suverenost. In če nam je pred tremi desetletji nekako uspelo izpolniti zgodovinske sanje, da imamo danes svojo državo, potem moramo imeti tudi sistem, in to je obrambni sistem, Slovenska vojska, ki nam zagotavlja, da bomo to državo v primeru nevarnosti zmogli braniti in ubraniti. Tako da s tega vidika jaz mislim, da je to izhodišče za vse in da se lahko strinjamo, da mora biti tudi Slovenska vojska temu primerno usposobljena, opremljena za svoje redno delovanje. Ampak naj spomnim. Pred več kot 10 leti je bila huda finančna kriza in obrambni resor je neproporcionalno veliko prispeval k sanaciji te finančne krize v smislu, da so se obrambni izdatki tedaj nesorazmerno znižali, pač v duhu tedanjega varčevanja, Zujfa in preostalih varčevalnih ukrepov. Naj spomnim tudi, leta 2008 je bila podpisana pravzaprav zadnja pogodba za investicije v Slovenski vojski, od takrat dalje nekih novih projektov ni bilo, samo realizacija starih. Šele v vladi, ki jo je vodil dr. Cerar od 2014 do 2018, je bil ta trend padanja obrambnih izdatkov zaustavljen. Takrat je prišlo tudi do prvega povišanja plač v Slovenski vojski. Prav je, da se je potem v nadaljevanju, v vseh nadaljnjih vladah ta trend počasi popravljal. Ampak res izjemno počasi. Valižanska zaveza je bila danes velikokrat omenjena. S tisto zavezo so se voditelji držav članic Nata zavezali, da bodo nivo obrambnih izdatkov do leta 2024 dvignili na 2 % BDP. Ampak tukaj še eno pojasnilo. Očitki s strani poslancev Levice, da o tem ni bila opravljena neka širša politična razprava – res je, ni bilo referenduma o tem, ampak tega ni podpisala, mislim da, takratna premierka gospa Alenka Bratušek kar tako iz nekih osebnih preferenc. Za sabo je imela potrjene smernice, odločitve in tega ni podpisovala po lastnem okusu, verjemite, da ne. Tako da ne zavajati, da je to bilo kar tako, nek podpis, kot se je komu ravno utrnila misel, aha, pa dajmo malo več za vojsko pa za obrambo pa za varnost. Nadalje. V pretekli vladi, vladi gospoda Marjana Šarca, sem omenila že pri prejšnji točki, je bila sprejeta bela knjiga o obrambi, kjer je bilo zapisano in je bila dana bila zaveza, kako bo Republika Slovenija te obrambne izdatke poviševala v smeri izpolnjevanja valižanske zaveze. Seveda, do leta 2024 je nemogoče ta cilj izpolniti, tako da je v beli knjigi sedaj zapisan cilj, ki smo si ga zadali sami, naša država si ga je sama zadala – da bo do leta 2024 namenila 1,5 % BDP, višina izdatkov za obrambo, in do leta 2034 tisti končni cilj 2 %. To so cilji, ki smo jih mi razrahljali, ampak sprejeli tudi sami in o tem obvestili zvezo Nato. Upravičeno je, da sedaj naši partnerji pričakujejo, da bomo mi te lastne zaveze vsekakor izpolnili pravočasno. Ker do zdaj ni bilo tako. In zaradi tega smo tudi v tej zvezi nekako izgubili ali izgubljali ugled in je naša kredibilnost padala. Zdaj smo na poti, da svoj položaj okrepimo ali pa svoj ugled popravimo, popravimo svojo kredibilnost. V luči ciljev iz te bele knjige je pred nami danes ta predlog, zakon o investicijah v Slovensko vojsko, ki bo v šestletnem obdobju – šestletnem obdobju, prosim, ne v enem letu – zagotovil investicije za opremo Slovenske vojske v višini 780 milijonov evrov. Naj samo naštejem. Ja, res je, v načrtu so nakupi bojnih vozil 4x4, 8x8, transportno letalo, dva helikopterja, protioklepne rakete za zračno obrambo, pehotno orožje, ročno protioklepno orožje, minometi. To so stvari, ki jih pač vojska, vsaka vojska potrebuje kot svojo osnovno opremo. Jaz ne vem, ali vi mislite, da naj bodo vojaki opremljeni s fračami ali pa z zračnimi puškami in naj se vozijo na skirojih? Dobesedno. Ja, vem, tole je zdajle bilo malce populistično rečeno, ampak ravno tako so populistične vaše floskule o 40 tisoč lačnih otrocih in o 300 milijonih, ki naj bi jih namenili kar tako čez noč za izgradnjo domov za starejše občane. Jaz se strinjam, potrebujemo domove za starejše občane, ampak če od leta 2009, ko je resor v največji meri – mislim, da z enoletnim premorom –10 let vodila stranka SD, ni bil izgrajen en državni dom za starejše občane, potem resnično niste tisti, ki bi lahko s prstom kazali in osporavali in mislili, da se mora vse drugo zdaj ustaviti. Na eno stvar se bom še referirala, in sicer na enega od svojih predhodnikov. Se opravičujem vnaprej, gospa podpredsednica. Bili so očitki o tem, da je nepravi čas za investicijo, da imamo velik primanjkljaj. Ganljiva je skrb za stabilnost javnih financ v stranki, ki je to skrb nekako odkrila šele, odkar je v opoziciji. Pa tudi vedno se poudarja ali pa vedno se nekako zaključi z očitki o netransparentnih nabavah medicinske zaščitne opreme, o izgubljenih kamionih z maskami, ampak glejte, to so še vedno samo insinuacije na podlagi nekih izjav domnevnega žvižgača, ki, kot vidimo, je še sam danes kazensko ovaden zaradi domnevno spornih podpisov pogodb za zaščitno opremo. Tako da lepo prosim, brez zavajanja tudi vnaprej. Prosim.
Hvala lepa. Jaz pa vse govorce lepo prosim, da se vendarle držimo teme, ki je na dnevnem redu. To so investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026. Imamo repliko. Gospod Tašner Vatovec, izvolite.
Moram se odzvati na to. Ko si nekdo vzame za vzor Romano Tomc in reče, da je 40 tisoč otrok v tej državi, ki so lačni, floskula, mi malo pač pritisne ob živec, pa sem zelo potrpežljiv, kar se tega tiče. Lahko bi vam rekel, ja, s polno ritjo je lahko srati, kot se reče. Ampak poglejte Anito Ogulin v obraz in ji povejte, da je 40 tisoč lačnih otrok v tej državi floskula. Da vas ni sram!
Hvala lepa. S tem smo izčrpali razpravljavce v tem krogu. Vidim, da je še interes za razpravo, zato sprožam listo. Prosim, prijavite se. Imamo tri prijavljene razpravljavce. Gospa Anja Bah Žibert, vi ste se tudi prijavili s tipko na mikrofon? [[Da.]] Vas bomo dodali na seznam kot zadnjo, če se strinjate. Je v redu? [[Da.]] Prvi ima besedo gospod Jožef Lenart, pripravi se gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pogoji za sodobno in uspešno vojsko: zagotavljanje kadrov in zagotavljanje primerne in ustrezne vojaške opreme in oborožitve. Kar pomeni, kot je povedal minister, okoli 50 milijonov evrov dodatno letno za investicije v Slovenski vojski. Če tega ne bi naredili, bi ta vojska dejansko v nekaj letih ostala brez primerne opreme. Ker pa se v zadnjih letih ne držimo tistega, kar smo obljubili svojim zaveznicam, moramo iti iz nekih korenov ven, se pravi, med 28 članicami je dejansko Slovenija po vrsti četrta od zadaj, četrti smo od spodaj za leto 2018, mislim da, po tem, koliko smo dejansko namenili procentov bruto družbenega proizvoda za vojsko. Naša soseda Hrvaška je bila na 15. mestu, mi pa čisto na repu. Če bi se mi – ker smo obljubili 2 %, namenjamo pa nekako 1,1 % v zadnjih letih – v zadnjih letih, recimo 10 let nazaj, držali neke sredine 1,5 %, kot je bilo tudi prej omenjeno, da je sedaj obljubljeno, potem nam ne bi bilo treba sedaj toliko dodatno vlagati v to, da dejansko spravimo tole našo opremljenost na nek srednji nivo. Srednji nivo, ne vrhunski, to še zdaleč ne bo tako hitro. In če še malo primerjamo z ostalimi državami, koliko namenjajo. Avstrijci sicer niso v Natu, ampak imajo 2,2 milijarde evrov namenjenih za vojsko letno. To je bilo leta 2019 in takrat je avstrijski minister povedal, da s tem denarjem ne more več delati nič in da potrebujejo cirka 3,3. Kaj bi nam torej sledilo, če mi ne bi bili v Natu? In če se še samo dotaknem tega, da običajno – kaj je že? – naša nasprotna poslanska skupina nekako poskuša iz nekega predloga narediti neki medijski pomp, potem je to to, da se poskuša pokazati, 780 milijonov boste namenili, in dejansko ljudem reči, da se to namenja sedaj. Ampak tole je čisto neki, če tako rečemo [[…]]Po stopničkah vsako leto nekaj in potem to sploh ni takšna zadeva, da je ne bi mogla naše gospodarstvo in seveda BDP prenesti. Če bi sedaj dejansko spet šli v tiste skrajnosti, da želimo nekaj pogojevati – nikomur ni treba nič pogojevati. Mi moramo za zdravstvo nameniti določen delež sredstev, potem za socialo, seveda za delo in tako naprej. Vse to potrebuje neki delež sredstev, ampak recimo pri Levici pa vedno: raje bi dali za zdravstvo, raje bi dali za domove, ne za vojsko. In tole bom rekel, ves čas neko kegljanje, pingpong, pa ne pridemo nikamor. Imamo podobno situacijo, kot če rečeš, ne vem, nekomu, ki 20 dni ni jedel pa pil, da mu daš vodo ali pa da mu daš vodo ali pa hrano. Izključiš, eno ali drugo. Brez vojske ni države, brez teh sredstev ni naše vojske in seveda brez sredstev za zdravstvo tudi ne moremo zdravstvenega sistema spraviti na noge, zato ta vlada gleda, da sorazmerni delež sredstev, ki jih je omogočeno razdeliti, razdeli za tisto, kar je najnujnejše. In seveda, med to pa spadajo tako resor dela, resor obrambe kot resor zdravstva. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Zmago Jelinčič Plemeniti, pripravi se gospod Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Eden od nujnih pogojev za obstoj države je imeti svojo vojsko. Če hočemo imeti svojo državo in ne imeti svoje vojske, potem lahko tudi na državo pozabimo. Jaz tukaj notri v Državnem zboru vidim kar nekaj ljudi, ki bi z veseljem prodali lastno državo in jo prepustili komurkoli. To se je videlo že takrat, ko smo govorili o naborniškem sistemu in ko so nekateri v strahu in grozi na ves glas govorili, da moramo biti proti temu. Ne vem, zakaj se obljube, ki so bile dane – da se bo sklical referendum o tem, ali smo za naborniški sistem ali ne – niso izpeljale. Zakaj? Zaradi tega, ker bi bil naborniški sistem sprejet. Normalno slovensko prebivalstvo to podpira. Ekstremni, obstranski, bi rekel, elementi so seveda proti temu. Zakaj so proti temu, v to se ne bom spuščal, morda tudi zaradi interesov, ki jih podpihujejo ali pa pod-plačujejo kakšni iz zunanjih sfer. Govorjeno je bilo, da moramo izpolnjevati svoje zaveze do mednarodne skupnosti in do mednarodnih forumov. To je sicer res, vendar to ni najbolj pomembno. Najbolj pomembno je to, da moramo imeti vojsko zaradi lastne države, zaradi lastne obrambe, zaradi varnosti naših ljudi! In če so nekateri bolj srečni s tujci, tudi s tistimi, ki zdaj v hordah prodirajo čez meje, potem je pač to tako. Vendar, normalni slovenski rod se zna braniti in se zna braniti z lastno vojsko in zato lastno vojsko potrebuje! Jaz imam občutek, da bi bili tisti, ki so danes proti investicijam v Slovensko vojsko, ob osamosvajanju leta 1991 na strani Jugoslovanske ljudske armade. Prepričan sem o tem! In prepričan sem, da bi tudi danes, če bi prišlo do kakšnih eskalacij, v prvih vrstah ne nosili več zastav z znaki Antife, ampak bi nosili bele rjuhe po dolgem in počez. To je odraz nekaterih tukajle notri. In potem se človek vpraša, kdo pa bi potem sploh branil Slovenijo. Kakšni bi morda rekli, ne vem kdo, gringos, mariposas mogoče. Morda oni, čeprav dvomim, ker ti bi preskočili levo, desno in še kaj drugega počeli, samo ne bi branili domovine. Če govorimo o investicijah v vojsko, to ni zgolj denar za orožje. To je še bistveno več. To pomeni delo za našo industrijo, to pomeni razvoj določenih segmentov v znanosti, v medicini, kjerkoli. Verjetno ne veste, da je v vojski specifično znanje iz medicine silno pomembno. Tega pri nas nimamo. In če bomo vojsko ukinili, kaj bomo potem naredili? Tečaje? Konec koncev v šolah nimamo niti predvojaške vzgoje, kar je bilo včasih normalno za normalno državo. Vendar se je država v skoraj 30 letih odločila, da bo uničila vse tisto, kar je dobro, in da bodo razbili enotnost slovenskega naroda. In to delate vi, ki ste proti investicijam v Slovensko vojsko. Plače. Problem so plače. Problem je v tem, da vojaki po določenem času ne morejo več služiti v vojski, ampak morajo dobiti druge zaposlitve, druge možnosti. In te možnosti so določene in jih lahko uporabljamo. Uporabljamo te vojake lahko v segmentih, kjer nam manjka policije, ker se s kratkim prešolanjem in preformiranjem lahko uporabljajo kot policisti na meji. Hudičevo bomo potrebovali te policiste na meji. In ob vsej pomoči, ki jo migrantom dajejo določeni osebki ali pa kar združbe iz leve politične sfere, jih bomo potrebovali še toliko bolj. Ni vojakov. Seveda ne more biti vojakov, če je določen segment slovenskega prebivalstva, seveda politično levičarsko usmerjenega, absolutno proti temu, da bi sploh imeli vojsko in da bi sploh mlade učili kakšnih obveznosti, kakšne discipline, kakšnega reda in podobnega. Seveda, ker najboljše se počutite v kaosu. V kaosu se da ribariti v kalnem, v kaosu se da delati svinjarije, takšne in drugačne. In kot kaže, vam je samo to načrt in želja. Prejšnji mandat je vlada pripravila neko belo knjigo. Zraven je bil seveda tudi gospod Grošelj iz LMŠ, ki je danes v Bruslju parlamentarec. Ta bela knjiga je totalno sranje. Take bele knjige, to napišejo – recimo včasih na vojaški gimnaziji, v tretjem letniku so pisali take klobasarije brez repa in glave. Ne temeljijo na dejanskem stanju današnje vojaške tehnike, načina vojskovanja in logistike. Nič od tega ni! Poglejte, kaj se dogaja zdaj v spopadu med Azerbajdžanom in Armenijo, če veste, kje sta ti dve državi, pa boste videli, kaj je treba narediti. In tukaj je jasno, da potrebujemo investicije tudi v ta segment. Seveda, treba je popraviti marsikaj v tej beli knjigi. Ne vem, zakaj bela, mogoče zato, da bi se tudi tisti, ki so jo pisali, predali tistim, ki bi nas eventualno napadli. Še ena zadeva je, ki jo pogrešam pri tistih, ki ste proti. Patriotizem. Patriotizem ni samo beseda. Patriotizem je vse kaj drugega, predvsem je pa to tisto, kar vam manjka. Mi bomo z veseljem podprli ta zakon. Še premalo denarja gre za vojsko, še več ga je treba dati. Če bodo ideje oziroma kakšni dokumenti, da bi se vojski dalo še več, bomo tudi tisto z veseljem podprli.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Željko Cigler in nato še kot zadnja v tem krogu gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kolegice, kolegi! Rad bi povedal tole. Večina orožja, ki se namerava kupiti bodisi na podlagi tega zakona, o katerem danes diskutiramo, o 780 milijonih, bodisi z rednimi sredstvi, ki so v okviru sredstev za obrambni resor v Sloveniji namenjena za investicije, so zelo velika, je vsa iz tujine. Tako da tukaj nekega vlaganja v znanje, v razvoj, v delovna mesta ni, kvečjemu se zasluži skozi provizije posrednikov, kar je pa v Sloveniji nacionalni običaj. To so nam pretekle nabave orožja, zlasti pri Patrii, pokazale. Drugič. Rad bi rekel tole. [[kih]] Res je, hvala. Drugič. Rad bi tole rekel. Spoštovani načelnik Generalštaba Slovenske vojske gospod Robert Glavaš, ki je tukaj, je letos maja na nacionalnem radiu povedal, citiram: »Pričakujemo, da se bo v bližnji prihodnosti določena oprema tudi kupila in da se bo mogoče v periodi nekaj let zgradila prva bojna skupina. Seveda, to je lahko zelo dobro za vojsko.« In dodal je zelo pomemben stavek, ki ga je treba še velikokrat ponoviti: »Ampak moramo pa dobiti konsenz navzven o tem, kaj Slovenija želi od te vojske.« O tem, da vojsko rabimo, da jo je treba vzdrževati tako po opremi, oborožitvi kot tudi po delovnem položaju vojakov, ki jih je treba ustrezno plačati in jim zagotoviti neko karierno pot, je pa dejstvo tole: 75 % ljudi, javnosti Slovenije, državljank in državljanov, gospod minister, ki polnijo proračun, iz katerega želite vi nameniti 780 milijonov zdaj dodatno za nakupe orožja, za ubijanje, je proti tej investiciji, ker se zavedajo, da je v tem trenutku prioriteta gotovo druga. Drugič. Kar se tiče Walesa ali pa Varšave ali pa Bruslja, kjer so sodelovali na srečanjih voditeljev držav članic Nata naši predstavniki – dobro je, v Walesu pač takratna predsednica vlade Alenka Bratušek – je dejstvo, da je bila takrat valižanska zaveza, ki je govorila o velikosti BDP, ki ga je treba v prihodnosti v državah članicah Nata nameniti za orožje, politični in ne pravno obvezujoči akt. In da so sprejeli to, kar je že danes več ljudi povedalo, predstavniki Slovenije, takrat je bila pač to predsednica ali kasneje verjetno predsedniki drugih vlad, brez kakršnihkoli diskusij ali pa soglasja v državi. To, kar sem prej rekel, kar je rekel načelnik Generalštaba Slovenske vojske gospod Glavaš, za to je treba dobiti eno soglasje. To je za mene popolnoma normalno razmišljanje. Je rekel, samo tole še rečem, Slovenija je kot članica Nata to postala s pristopom k Severnoatlantski pogodbi. Ampak, kako naj država razvija obrambne zmogljivosti, koliko sredstev naj nameni za to, katero, če sploh kakšno, orožje naj kupuje, Severnoatlantska pogodba ne določa. Pravnoformalno nas članstvo v Natu ne zavezuje niti k temu, da vojsko sploh imamo. Islandija, ki je članica Nata, vojske nima. Pa ne polemizirati zdaj s tem, jaz vam samo določena dejstva govorim. Kaj šele, da bi zato, ker smo člani Nata, morali v prihodnje zagotoviti 780 milijonov evrov za orožje. Zdaj bom pa še tole rekel. Prej je državni sekretar povedal, da tudi če tega zakona ni, ko je bil s strani poslancev opozorjen, zakaj je potrebno zakonsko zagotoviti sredstva za nakupe za orožje, če pa so v okviru obrambnega ministrstva visoka sredstva za investicije za ta namen predvidena – rekel je, trenutno 88 milijonov evrov, prihodnje leto podobno, potem pa še večje številke. In se tudi jaz sprašujem, zakaj je potreben ta zakon, če so te investicije predvidene. Oziroma, gospod minister, sprašujem vas, ali bomo poleg tega zakona, če bo sprejet, če ga bo danes glasovalni stroj potrdil, kljub temu še namenili znotraj obstoječih sredstev za vojsko, za obrambo, ki so čez 500 milijonov, še 88 milijonov oziroma se bodo ta sredstva v proračunski postavki za obrambo dodatno pridružila. To pa sprašujem. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, želite besedo? [[Da.]] Izvolite.
Ta vlada bo ne glede na to, ali bo ta zakon sprejet ali ne, v proračunih za leti 2021 in 2022 namenila sredstva, kot so predvidena v tem zakonu. Ta zakon je ključen za obdobje, ko mene več ne bo. Zaradi tega, da bom svojim naslednikom zagotovil, da bodo lahko vojski zagotovili neko predvidljivost in dolgoročno financiranje. Tako da to je glavna poanta tega zakona – da se bodo lahko sprejemale dolgoročne finančne obveznosti in ne zgolj omejeno na proračun let 2021 in 2022. Tako da po svoji oceni delam največjo uslugo s tem zakonom tistemu, ki bo prišel za mano.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Željko Cigler. Izvolite.
Gospod minister, niste mi odgovorili, ali 88 – v primeru, da je zdaj zakon zagotovljen, 780 milijonov – v proračunu za obrambo vsako leto še sledi. Na primer v letošnjem letu 88 milijonov še dodatno, potem v naslednjem zopet še dodatno 88 milijonov, potem, ne vem, 100 ali toliko. Ali se bodo sredstva za investicije v orožje v proračunski postavki obrambe potem zmanjšala?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Kot sem dejal, odgovor na vaše vprašanje je ne. To pomeni, da na tisto, kar je bilo doslej predvideno, je približno vsakoletno dodatnih 50 milijonov evrov. Zato sem dejal, da če vi to seštejete, ta zakon prinaša svežih 300 milijonov evrov za obrambni proračun v šestih letih. V šestih letih svežih 300 milijonov. Približno 50 dodatnih milijonov več, kot je bilo planirano. Seveda je to v skladu tudi s tistim dokumentom, ki je bil sprejet aprila leta 2018. To je tista razlika. In 780 milijonov evrov je skupek vseh investicij v prihodnjih šestih letih. Torej če sem zelo jasen, tam okrog 500 milijonov evrov bi vojska investirala, kljub temu da tega zakona ne bi bilo, približno 300 milijonov evrov pa ta zakon prinaša dodatnega, svežega denarja. Bistveno pa je, da ta zakon omogoča vsem, ki bodo na tem resorju, da sprejemajo neke dolgoročne finančne obveznosti, kar pomeni, da ni omejen zgolj na proračun, ki je sprejet za leto 2021 in morda za 2022, ampak lahko to dela za daljše časovno obdobje, tam do leta 2026. Ker tisti, ki se spoznajo na te stvari in so že v preteklosti peljali kakšen postopek, vedo, da pri teh zadevah ni tako kot trgovina, da bi šel v supermarket, izbral artikle, ki jih želiš, in potem bi jih kupil. Ampak te stvari trajajo leta in leta. Lahko se zgodi, da če se bomo danes odločili, da nabavimo transportno letalo, bo prišlo šele čez tri ali štiri leta. Je pa ključen ta zakon, ker omogoča, da bo neka finančna stabilnost, financiranje te investicije zagotovljeno. Ker če imaš ti zagotovljena sredstva samo za leti 2021 in 2022, ti nihče ne bo dal na lepe oči neke opreme, ker ne bo vedel, ali boš ti ta denar zagotovil ali ne. Upam, da sem bil zdaj jasen, da je zadeva kristalno jasna, kaj bi prišlo v vsakem primeru in kaj dodatno prispeva ta zakon. Še enkrat, podčrtujem, zakon prispeva finančno stabilnost pri investicijah v obrambnem resorju.
Hvala lepa. Kot zadnja razpravljavka v tem krogu gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo in to, da ste upoštevali mojo prijavo. Jaz se ne mislim spuščati v debato, diskusijo s kolegi iz Levice, kajti danes pač jadrajo na krilih populizma. Ampak povedala bom samo nekaj. Če bi to, kar ste govorili o investicijah v zdravstvo, o investicijah v šolstvo, o investicijah [[…]]Ne vem, kaj ste še omenjali, kar nekaj tega. Aha, lačne otroke ste izpostavljali in tako naprej. Če bi dejansko za tem stali, potem bi takrat, ko ste sodelovali v koaliciji, zagotovo na vaš račun imeli že kakšen dom za ostarele, kakšen nov zdravstveni dom, predvsem pa več zaposlenih v zdravstvu. Kajti največja težava, s katero se danes soočamo, je osebje v zdravstvu. Tako da ta vaša hipokrizija nima meja in zato se z vami ne mislim ukvarjati. Bom pa povedala samo nekaj. Ne se iti dvojnih meril z raznimi razlagami in pojasnili: »Mi nismo proti Slovenski vojski, mi podpiramo Slovensko vojsko.« Ja, seveda jo – boso pa lačno, po domače povedano. Takšna vojska vam paše, vojska, ki vsak dan izgublja svoje pripadnike. Moram pa ostro protestirati, to si bom pa dovolila, v imenu slovenskih vojakov nad razpravo predhodnika, ki je dejal: »Slovenski vojaki so zato, da ubijajo.« Ne, slovenski vojaki so zato, da varujejo lastno državo. So v službi domovine tudi za ceno lastnega življenja. In veste, žalostno je, da slišim iz poslanskih vrst, da je Slovenska vojska tukaj zato, da ubija. To je sramota! Prej ste – mislim, da je vaš kolega zapustil to dvorano zato, ker je bilo rečeno, da se pretirava okoli lačnih otrok, tukaj pa si enostavno dovolite reči: »Slovenska vojska je namenjena ubijanju.« Dajte, no. Dajte si malo bolje, pobliže pogledati njihovo delo in delovanje in vam bo marsikaj jasno. Zavoljo ljudi je pa pomembno, da nekaj rečemo tudi o investicijah. Mislim, da je bila glavna poanta to, kar je prej povedal minister, in sicer da gre za 300 milijonov. Seveda, populisti boste rekli preveč, tega denarja ni, rabimo ga dati tja, potrebna je investicija v zdravstvo zopet, potrebne so investicije v šolstvo. Absolutno se strinjam, potrebne so in ta vlada je povedala, da bo tudi investirala v to področje, kamor vi niste. Več let se ni praktično na tem področju zgodilo nič. Vendar pa, veste, nikoli vas ne slišim, da bi omenili, da mogoče pa gre v proračunu denar tudi za stvari, ki jih pa res ne potrebujemo, na primer nevladno organizacijo, ki porabi 70 % svojega denarja, in to je pol milijona evrov, samo za plače 14 ljudi, 30 % pa jim ostane za svoje delovanje, ki pa je protidržavno. Za to pa v tej državi mora biti denar, po vašem. Tam pa pustite prste na miru, kajne? Ne, tam pa ne bomo pustili prstov na miru, kajti kdor deluje proti državi, ga pa res državljanke in državljani ne bodo plačevali in ni prav, da ga plačujejo. Ampak zanimivo, kako hitro se najdete v teh mojih sporočilih. Da bo vsem jasno. Dejstvo je, da je Slovenska vojska ocenjena nezadostno. Tukaj mora biti izhodišče vsega. Vojska, takšna, kot je, ni več sposobna varovati lastne države. Manko je kadrovski, zastarela oprema in pa slabo stanje zalog. O kadrovskih premikih smo govorili pri prejšnjem zakonu. Upam, da bo to tudi pomagalo k boljši kadrovski zastopanosti v Slovenski vojski. Zdaj govorimo o zastareli opremi in slabih zalogah. Mislim, da je denar, ki bo namenjen v Slovensko vojsko, koristen, je tudi neka investicija te države, je potreben, kajti ne nazadnje je varnost zelo pomembna vrednota za vsakega državljana. Ampak seveda, najlažje pa je jemati, ker se populistično dobro sliši, da zdaj pa ni čas za Slovensko vojsko, zdaj so druge prioritete. Ko so neke druge prioritete, spet Slovenska vojska ne pride zraven. Nikoli ni časa za Slovensko vojsko! Ampak ko je pa treba govoriti o tem, kako smo vsi za Slovensko vojsko, kako smo ji pripravljeni pomagati, kako so slovenski vojaki pomembni za nas, kako pomembno pomagajo državljankam in državljanom, takrat so nas pa polna usta. Takrat so nas pa polna usta. Ko je pa treba sprejeti nekatere odločitve, ki so seveda tudi finančno povezane in vezane – seveda so, pač to nekaj stane – takrat pa spet ni denarja za Slovensko vojsko. Zato mi nikar ne govorite tisti, ki pravite, smo za Slovensko vojsko, ampak ne na ta način. Niste za Slovensko vojsko, ker jo uničujete na obroke, in to že leta in leta. Ampak temu je treba enkrat narediti konec. In s tem zakonom ga.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem govoril o orožju, ne o tem, da ubijajo slovenski vojaki. Dejstvo pa je, da so kalašnikovi, tanki namenjeni za streljanje na ljudi, namenjeni so ubijanju, ne streljanju glinastih golobov. To je dejstvo. Kar se tiče pa tega, če nekdo reče, da je 40 tisoč lačnih otrok floskula, kot je rekla Romana Tomc, in če na drugi strani kolegica Bah Žibretova nas obtožuje, Levico oziroma mene, ki sem govoril o tem, da je potrebno zgraditi – vodi Odbor za zdravstvo – bolnišnice, nabaviti opremo, več zdravstvenega kadra, da je treba vlagati v primanjkljaj šolskega prostora in vrtcev, tudi za otroke s posebnimi potrebami, gospod Černigoj, da je pa to populizem, ko to rečem, potem je pa to premajhno poznavanje situacije in razmer in ljudi v Sloveniji. Predlagam, da se spustite na tla in pogledate, kaj se v realnem življenju dogaja. To je realnost. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, replike na repliko ni. Odpiram nov krog prijav za razpravo, če kdo želi razpravljati [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Razumem, gospa Anja Bah Žibert, on je imel repliko na vašo razpravo. Tako da zdaj sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. [[Da.]] Vidim, da samo gospod Jože Horvat. Izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, sodelavci, spoštovani načelnik Generalštaba Slovenske vojske! Dvomim, da bom koga prepričal, dvomim, da bo moja razprava izboljšala rezultat današnjega glasovanja, pa vkljub vsemu. Ne glede na to, da nekateri z belo knjigo niso zadovoljni – ampak poglejte, bilo bi najbrž nespametno, če bi vsakič, ko pride nov minister za obrambo, pisal novo knjigo – mi iskreno sledimo ciljem bele knjige, pod katero se je podpisala prejšnja vlada. Nikoli ne bom pozabil prijetnega pogovora z nekdanjo ministrico za obrambo dr. Ljubico Jelušič, in sicer ob robu slavnostne seje tistega decembra 2012, ko je že vedela, in tudi mi smo vedeli, da bomo prevzeli obrambni resor. Rotila me je in prosila, da naj vendarle ne nadaljujemo s klestenjem obrambnega proračuna. Bila je tudi izjemna moja podpredsednica na Odboru za zadeve Evropske unije v času vlade Alenke Bratušek in jo toliko bolj cenim in sem se na nek način vedno znova spominjal njenih besed. Ker kaj se dogaja in kako se pravzaprav gradi proračun? Naredi se razrez. Poslanci, kar sami priznajmo, jaz priznam, da ko smo vlagali amandmaje na proračun, smo praktično vsi po vrsti jemali vojski. To je dejstvo. Zakaj? Ker nismo imeli tega zakona, zato. Preprosto zato. In seveda, če bi šlo tako naprej, potem se strinjam z razmišljanjem načelnika generalštaba gospoda Roberta Glavaša, ki pravi približno takole: »Ko moramo kot vojska na terenu reševati poplave in potrese, pogledamo javnomnenjsko raziskavo in vojski vsi aplavdirajo. Ko to mine, pa priljubljenost pade. V mirnem času je vojska nebodigatreba.« Ta trenutek, danes, je mirni čas, hvala bogu, in danes, vidimo iz razprav mnogih, je vojska nebodigatreba. V krizi je pa zelo pomembna. In kar je najpomembnejše, tudi nek prejšnji načelnik generalštaba, moj rojak gospod Geder, je razmišljal v tej smeri, da če ne bo vlaganj v vojsko, čez čas ne računajte več nanjo – na Slovensko vojsko namreč – ker je preprosto ne bo več. Bila je razprava, kaj prej, ali proračun ali zakon. Zdaj že osnovnošolci najbrž vedo, da najprej zakon, ki bo zagotavljal denar v proračunu, ker drugače ga v proračunu ne bo. Saj najbrž zdaj že 15-letno prakso poznamo. In tukaj vidim, da je bilo ogromno zavajanja slovenske javnosti. Govorilo se je o dodatnih, o novih 780 milijonih. Minister je zdaj že nekajkrat razložil, za kaj gre. Govora je o investicijah v Slovenski vojski v naslednjem šestletnem obdobju in te investicije naj bi bile 780 milijonov. V šestih letih. Ampak Slovenska vojska je resna vojska, ima srednjeročni načrt, ja, tudi nabav, tudi investicij, in gre v bistvu zdaj za razliko od tega, kar je danes že planirano, pa do 780 milijonov. Govorimo torej o 300 milijonih evrov dodatnih investicij v šestih letih. 300 milijonov deljeno s 6 je 50 milijonov. Govorimo o finančnih sredstvih – ja, ki so visoka, vsak evro je treba racionalno porabiti, sploh če je davkoplačevalski – govorimo o 50 milijonih v povprečju na letni ravni. Če bo kaj več, jaz ne bom razumel, da je to kršitev tega zakona, če bo pa manj, pa bo. Pa bo, če tega cilja ne bomo dosegli. In bi rad videl junaka, ki bo delal proračun, pa zakona ne bo spoštoval. Torej, najprej zakon pa potem smo lahko sigurni, gotovi, če bo vlada, ki bo spoštovala pravno državo, da bodo finančna sredstva za investicije v Slovenski vojski tudi zagotovljena. Mi v Novi Sloveniji bi si želeli, da bi dejansko struktura obrambnih izdatkov bila takšna, kot so priporočila Nata. Seveda, ko rečem Nato, takoj nekateri dobijo ošpice, oprostite, ampak jaz pa nikoli ne dobim ošpic, ko se vedno znova spomnim na rezultat referenduma leta 2003 – dvotretjinska večina ljudi, volivcev, ki so prišli na volišče, se je odločila za vstop Slovenije v zvezo Nato. Čakaj, kdo že danes varuje naše nebo? Aja, slovenski F-16, aha, okej. No, to je bilo tako, retorično vprašanje. Ta priporočila Nata pa so naslednja: 50 % za osebje, 30 % za delovanje, to so operativni stroški in vzdrževanje, in 20 % investicije. Kaj pa pri nas? Pri nas je pa dejansko v letih 2013, 2014 pa gotovo tudi kasneje praktično 80 % celotnega obrambnega proračuna šlo za osebje, torej za plače. Za investicije – koliko?– 10 milijonov. Mnogi pravite, ja, kupujemo staro železje. Ni res, ni res. Jaz sem imel to priložnost, bil sem res počaščen, da me je Slovenska akademija znanosti in umetnosti ali bolj točno Svet za razvoj povabil, da sem predstavil ta zakon. Svet za razvoj. In kolikor vem, kolikor imam informacije, se načrtujejo pogovori z Ministrstvom za obrambo, namreč SAZU in Ministrstvo za obrambo. Res je, ne delam si utvar, da bi zdaj iz tega denarja velika večina šla za raziskave in razvoj, gotovo pa bodo ti pogovori pripeljali do tega, da se bodo predstavile možnosti, kaj ima slovenska znanost, kakšne možnosti ima slovenska znanost ne nazadnje tudi v okviru EDA, Evropske obrambne agencije. Veliko je denarja za raziskave in razvoj. Ne nazadnje danes brez interneta ne bi mogli preprosto živeti. Kako je že nastal internet? To najbrž večina nas pozna, v bistvu ga je vojska financirala in začetki se imenujejo ARPANET, ampak to zdaj danes niti ni pomembno. Če se želim zdaj res fokusirati na amandma k 4. členu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca, želim izpostaviti naslednje. Najprej to, da mi amandmaja ne bomo podprli. Amandma, se opravičujem predlagateljem, ni racionalen. Ni racionalen. Vemo pa, kakšna je intenca tega amandmaja. Ministrstvo za obrambo bo lahko kot izvajalec investicij v skladu s predlogom zakona za njihovo izvajanje sklepalo pogodbe, s katerimi bo prevzemalo obveznosti za več let. To je za obdobje od 2021 do 2026. Taka rešitev je nujna, saj gre pri nabavah vojaške opreme in oborožitve za specifično tržišče. Tu se najbrž s tem strinjamo. Gre za specifično tržišče. Proizvajalci takšne tehnološko napredne opreme ne izdelujejo na zalogo, temveč za znanega kupca, potem ko je pač podpisana pogodba, z natančno določenimi specifikacijami, različicami, karakteristikami opreme, ki so dogovorjene v pogodbi. Predvideni dobavni rok zahtevnejših vojaških sistemov je tudi 18 mesecev ali več od datuma podpisa pogodbe. Poleg tega so predvidene dobave zaradi večjih vrednosti projekta ter dinamike proizvodnje praviloma razdeljene v daljše časovno obdobje, od dve do tri leta od prve dobave, saj celotne investicije preprosto ni mogoče finančno izvesti v enem proračunskem letu oziroma proračunskem obdobju. Pri naročilih vojaške opreme gre namreč za specifično opremo, za katero veljajo tudi posebna pravila naročanja, kot jih opredeljuje direktiva 2009/81/EU oziroma nacionalni Zakon o javnem naročanju na področju obrambe in varnosti, ki ga je sprejel Državni zbor. Predlagatelj oziroma LMŠ želi prevzemanje obveznosti omejiti najdlje do konca mandata aktualne vlade, kar je v nasprotju s temeljnim namenom in cilji zakona. Ob upoštevanju prej navedenih posebnosti nabave vojaške opreme bi bil s takšno določbo zakon praktično brezpredmeten, saj ne bi omogočil izvajanja predvidenih projektov opremljanja Slovenske vojske. To in še več je, veliko je razlogov, zakaj ne temu amandmaju. Bi pa rad še eno zadevo izpostavil. Kar zadeva investicije v Slovensko vojsko, o katerih je govoril tudi minister Tonin, pa je bilo tam s strani LMŠ veliko odkimavanje, češ da ni res. Ne želim brati magnetograma seje Odbora za zunanjo politiko, ki je bila v jutranjih urah 17. avgusta, državni praznik, leta 2018. To je na dan, ko je Državni zbor glasoval o kandidatu za mandatarja gospodu Marjanu Šarcu, mi smo pa na Odboru za zunanjo politiko, ki mu je predsedoval moj cenjeni kolega Matjaž Nemec, obravnavali pobudo za sklenitev sporazuma med Vlado Republike Slovenije in organizacijo za sodelovanje pri skupnem oboroževanju, to je OCCAR, o upravljanju programa Boxer. Namreč, za tovrstne pobude mora v skladu z Zakonom o zunanjih zadevah obravnavati oziroma dati zeleno luč vedno Odbor za zunanjo politiko. Na samem začetku te seje je kolega Miha Kordiš proceduralno predlagal, da se točka umakne, morda da se prestavi na eno od naslednjih sej, mislim pa, ne me držati za besedo, da se točka umakne. Velika večina je glasovala proti temu proceduralnemu sklepu, tudi takratna koalicija. In smo šli z razpravo naprej. V nadaljevanju je potem ta isti kolega Miha Kordiš povedal naslednje, ne citiram, govorim po spominu, magnetogram pa obstaja. Opozoril je koalicijo na to, da imamo danes, torej 17. avgusta 2018, neko pomembno glasovanje, in je opozoril, da se pač naj koalicija prešteje. Potem je sledil odmor, predlagan s strani takratne koalicije, kolega Kordiš je znal strah nagnati v kosti in plošča se je obrnila – proceduralni predlog o umiku točke je bil izglasovan. Šele po tem, ko sem sam pisal predsedniku Odbora za zunanjo politiko, kaj je zdaj s to pobudo, čez nekaj mesecev, je bila potem 27. februarja 2019 ta pobuda s strani Vlade umaknjena. To je šolski primer politične trgovine – dal bom glas, samo da država ne dobi oborožitve. Lahko mi oporekate karkoli, lahko pa tudi za vajo, bralno vajo preberemo magnetogram, ampak tega ne želim. Mislim, gospe in gospodje, da se ne bi smeli iti tovrstnih igric: dam glas za to – dovolite, da interpretiram – da bo vojska gola in bosa, da se bo s kolesi vozila, ali kako. Vse strategije, sklepi Odbora za obrambo, vse je bilo, kot se reče, by the book, da se gre v nabavo programa, v realizacijo programa Boxer, potem kar naenkrat, obžalujem, na državni praznik menjava plošče, vse je bilo vrženo v koš. To je samo en primer, ko se je vojski jemalo, ko se je vojsko poniževalo. Danes imamo možnost, da naredimo popravni izpit. Ne zato, da bi jemali zdravstvu, bog ne daj, ne zato, da bi jemali starejšim, bog ne daj. Če kdo, potem prav Nova Slovenija ve, kaj so domovi za starejše občane. Kdaj je že država zadnjega zgradila? Odgovor je 2008, ko je Nova Slovenija vodila resor, ki je odgovoren za starejše oziroma bolj točno za domove starejših občanov. In zdaj jih bomo, imamo v planu, zgradili pet. V teku je tudi koncesija, razpis za koncesijo za tisoč 100 postelj, ampak to zdaj ni ta tema. Ne ali vojska ali zdravje – oboje. Oboje mora biti. Slovenija je dovolj bogata, da lahko sfinancira oboje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Hvala lepa. Sprašujem, ali je še interes za razpravo. Vidim, da ja. Odpiram listo. Prosim, prijavite se. Dva prijavljena razpravljavca. Prvi dobi besedo gospod Rudi Medved, potem pa še gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa. Bo pa razprava, če ni replika. Jaz bi spoštovanemu kolegu Horvatu odgovoril samo v zvezi z njegovim omenjanjem pojma intenca, s katerim je nekako želel, da bi v nekem slabšalnem smislu to razumeli. Pa ni nobene posebne intence, saj smo prej v razpravi čisto jasno povedali, kaj je namen tega amandmaja. V teh dveh letih, kot predlagamo, je seveda možno kupiti osebno opremo, začeti infrastrukturne investicije. To niso takšne stvari, ki bi terjale ne vem kakšno zelo dolgoročno planiranje. Zakaj to želimo omejiti na ti dve leti, smo pa povedali v sami obrazložitvi. Da pač v teh negotovih razmerah, popolnoma negotovih razmerah, ko ne vemo, kaj bo prihodnje leto na področju javnih financ, kaj bo čez nekaj let, ni higienično zavezovati neke prihodnje vlade, katerakoli že bo, ni higienično zavezovati te vlade nominalno in jo potem spravljati v situacijo, ko bo tarča nenehnih kritik, da ne spoštuje zakona, in seveda ustavnih obtožb in kdo ve, česa še. Samo to je intenca in nobenega skritega motiva ni zadaj.
Hvala lepa. Kot zadnji gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala. Meni se zdi, kot da so predlagatelji tukaj na nek način nasedli svoji lastni laži. Govorijo nam, preprečujejo nas, da bomo iz Evrope dobili 10,5 milijarde evrov in da si zdaj naenkrat lahko privoščimo vse, vojsko, stanovanja, zdravstvo, domove za starejše. Denar ni več problem. Ampak res je, da se letos tako obnašate, letošnji proračun ima 4,2 milijarde primanjkljaja, kar je približno za tri TEŠ 6, in da zdaj mečete 780 milijonov v vojsko, ampak za vse ostalo bo pa težka. Namreč, teh 10 milijard ni 10 milijard. Od tega je treba odšteti 3,5 milijarde posojil, od tega je treba odšteti 3,7 milijarde vplačil v evropski proračun in ostanejo 3,3 milijarde. Torej denar, ki ste ga do današnjega dne že porabili. In vse, kar bomo naprej sprejemali, gre na rovaš ostalih investicij v državi. Dejstvo pa je, da Slovenija že 10 let dokazuje, da ni dovolj bogata, da bi zgradila kakršnekoli primerne stanovanjske kapacitete za mlade, 10 tisoč stanovanj nam manjka. Prej smo slišali od enega koalicijskega poslanca, da ko kupimo te tanke, bo pa Slovenija tako varna, da bodo ljudje imeli več otrok. Dajte, lepo vas prosim, mi imamo tukaj pol populacije, ki pri 30. letu živi pri svojih starših. Ali mislite, da zaradi tega, ker se bojijo vojne, ali zaradi tega, ker nimajo stanovanja? Potem pravite, zgradili bomo pet domov za starejše. 60 jih manjka in 10 tisoč postelj – kdaj bo to zgrajeno? Verjetno bodo vsi tisti, ki čakajo nanje, takrat že v grobu. In ko pravite, razvoj in raziskovanje. Letos so še dodatno znižali sredstva za znanost v proračunu in Slovenija daje za znanost 0,6 % BDP na leto, povprečje Evropske unije je 2,5-krat več, 1,4 %. Tega procenta, če bo šlo tako naprej, mi ne bomo ujeli nikoli. Ko pa govorite, da se investicije v vojsko na koncu obrnejo kot investicije v znanost, je pa treba pogledati, s katerega zornega kota oziroma iz katere države govorite. Strinjam se, internet, LCD-zaslon, GPS-naprave, vse to je razvila v bistvu ameriška vojska. Informacijska revolucija se je rodila tam. In ko ameriška država vlaga v svojo vojsko, vlaga na neki način tudi v svoj raziskovalni sektor. Zanje je to investicija, ki ima multiplikativen učinek, to ustvarja delovna mesta, to ustvarja nove tehnologije, to ustvarja konec koncev plodna tla za nove in nove komercialne in industrijske preboje. Ko pa Slovenija kupuje za 780 milijonov evrov tujega orožja, pa to ne bo v Sloveniji ustvarilo niti enega delovnega mesta niti enega evra multiplikativnega učinka in zgradilo niti metra kakršnekoli infrastrukture. O tem se pogovarjamo. V Levici nismo proti Slovenski vojski, daleč od tega. Hočemo imeti dobro obute, oblečene in socialno varne vojake tudi po 45. letu, kar smo danes z amandmajem tudi poskušali doseči pri prejšnjem zakonu, se nam pa zdi neumno, da bi dragocen investicijski denar, ki nam ga že desetletje primanjkuje praktično na vseh področjih, zdaj prioritetno in za naslednjih šest let plasirali v nakup tujega orožja. Preveč razvojno pomembnih panog, tudi zdravje prebivalstva in socialna varnost, je ogroženih, da bi lahko tudi naslednje desetletje bili tako neodgovorni do lastnih ljudi.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali seznam razpravljavcev. Želi še kdo besedo? [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo pri tem amandmaju. V razpravo dajem 8. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Če ne, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 20. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali čez pol ure, to je ob 19. uri in 30 minut. (Seja je bila prekinjena ob 18.57 in se je nadaljevala ob 19.30.)
Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo zbora. Obveščam vas, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 10., 18., 19., 5., 6., 11., 20. in 21. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu v okviru skrajšanega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 28. 9. 2020, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin Levica, LMŠ, SAB in SD k 24. členu. Kolega Željko Cigler, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, predsednik. Predlagana sprememba je črtanje 24. člena zakona, o katerem zdajle govorimo in ki predstavlja nevarnost političnega pritiska na državne tožilce. Glede na zadnja dogajanja in politične pritiske s strani Vlade Republike Slovenije, zlasti njenega predsednika Ivana Janeza Janše na državno tožilstvo v zvezi s kazenskim pregonom protestnikov, nas takšna odvisnost od odločanja vodje tožilstva lahko upravičeno skrbi, saj lahko bistveno vpliva na odločitve državnih tožilcev, ki bi pa praktično morale biti strokovne narave. In v nasprotnem primeru se lahko zgodi, da bo državni tožilec pod pritiskom vodje moral začeti postopek, čeprav sam ne vidi prepričljivih razlogov za zavrženje kazenske ovadbe oziroma za njeno sprejetje. Iz vsega navedenega je tudi razvidno, da predlagani člen znižuje stopnjo pravne države in pravne varnosti v Republiki Sloveniji in vzpostavlja možnost političnih pritiskov na državne tožilce. Zato vlagatelji amandmaja predlagamo črtanje 24. člena in bo Levica glasovala za ta amandma. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Tina Heferle v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. V Poslanski skupini LMŠ smo seveda pristopili k podpisu tega amandmaja, da se ta člen, izjemno sporen člen briše iz tega zakona. Zakaj, bi lahko zelo na dolgo in na široko govorila, pa nimam časa. Bi pa morda strnila v naslednje. Dve najvišji inštituciji, kar se tiče državnega tožilstva v državi, sta glede tega vprašanja, glede te spremembe zelo jasni in složni. Državnotožilski svet je povedal, da nasprotuje kakršnemukoli spreminjanju te ureditve, ki jo imamo sedaj, bodisi posredno bodisi neposredno, in da nasprotujejo kakršnemukoli vplivu na neodvisnost in samostojnost državnih tožilcev. Nadalje je tudi Vrhovno državno tožilstvo povedalo, da celo ocenjujejo, da je tak predlog, kot ga vi predlagate, v nasprotju z načeli vladavine prava ter mednarodnimi standardi o delovanju in položaju državnih tožilcev pri izvajanju državnotožilske funkcije, torej pregona. Meni se zdijo te besede zelo zelo težke in zelo zelo povedne. V Poslanski skupini LMŠ se sprašujemo, kaj še vse bi morala stroka reči več kot to, kar je tako povedala na odboru kot tudi zapisala v dokumentih, ki jih imamo vsi na voljo in smo si jih lahko vsi prebrali, se pravi to nestrinjanje s tem, da posegamo v ureditev delovanja državnih tožilcev samo na področju, ki se dotika zavrženja kazenskih ovadb pri najhujših kaznivih dejanjih. To predstavlja, nedvoumno predstavlja vpliv, neposreden vpliv na delo državnega tožilca vsakokrat, ko se bo srečal s primerom, ko bo vrednotil, ali bo kazensko ovadbo nadalje procesiral ali pa jo bo zavrgel zaradi tega, ker bo strokovno presodil, da zadeva ne stoji in ne pije vode. Torej še enkrat, v Poslanski skupini LMŠ pri tovrstnih spremembah zakonodaje, ki hudo posegajo v neodvisnost organov pregona, ki hudo posegajo v avtonomno in strokovno delo državnih tožilcev, ki, vemo, so varuh kazenskega pregona, enostavno ne bomo sodelovali. Če naš amandma, amandma opozicije, ne bo potrjen, bomo ta zakon tudi v celoti zavrnili.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 48. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Kolega Željko Cigler, obrazložitev glasu v imenu poslanke skupine.
Poslanska skupina Levica bo glasovala proti zakonu, zaradi tega ker zakon v takšni obliki predstavlja pravno podlago za politične pritiske in politično usmerjanje državnega tožilstva Slovenije in s tem tudi ruši neodvisno vejo pravosodne oblasti v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 37. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o obrambi v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 28. 9. 2020, ki je objavljen na e-klopi. Ob tem vas želim opozoriti, da je v skladu s prvim odstavkom 124. člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje posameznega amandmaja potrebna dvotretjinska večina glasov navzočih poslank in poslancev. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 1. členu pod številko 1. Kolega Matej T. Vatovec, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala, predsednik. Z amandmajem predlagamo nekaj zelo preprostega, nekaj, na kar so opozorili pravzaprav trije sindikati s področja Slovenske vojske. Gre za to, da se črta dodatek za pripravljenost, ki ga dobivajo podpisniki oziroma pripadniki rezervne sestave Slovenske vojske. Gre za anomalijo, ki obstaja v tem zakonu že dlje časa, na kar opozarjajo sindikati, ker ta dodatek pripada rezervni sestavi, ne pa vojakom, ki so v stalni sestavi, tistim, ki so dejansko tudi v takšnih primerih, ko je to potrebno, v pripravljenosti in morajo hitro odreagirati. Sindikat tudi izpostavlja, da se zaradi tega veliko nejevolje odpira tudi pri pripadnikih stalne sestave, ker vidijo to kot diskriminatorno in nepošteno, tako da predlagamo črtanje tega plačila za pripravljenost za rezervno sestavo. To je to. Glasovali bomo za.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 51. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 1. členu pod številko 2. Kolega Matej T. Vatovec.
Drugi sporni vidik tega zakona je ta, da v bistvu vnaša neko novost v Zakon o obrambi, in to je to, da so lahko člani rezervnega sestava Slovenske vojske pripadniki političnih strank. Gre za unikum, ki je seveda tudi v nasprotju z ustavo, kjer je zelo jasno zapisano, da poklicni pripadniki Slovenske vojske in Policije ne smejo biti člani političnih strank. Naj tukaj poudarim, da je tudi rezervna sestava del Slovenske vojske, ki je poklicna vojska. Tako da predlagamo črtanje te določbe. Moram dodati, da tudi v samem zakonu, tako v uvodni obrazložitvi kakor tudi pri obrazložitvi členov, ni nikjer pojasnjeno, zakaj je potreben ta mehanizem. V Levici smo seveda skrajno zaskrbljeni nad to potezo ministra Tonina, ki je sam na hearingu, ko še ni bil minister, povedal, da bo skušal popolniti rezervno sestavo Slovenske vojske, če bo potrebno, tudi s pripadniki tako imenovanih vard, kar je lahko seveda velika nevarnost za Slovensko vojsko in za to, kam bo plula. Tako da predlagamo črtanje tega določila, ker se nam zdi po eni strani seveda v nasprotju z ustavo, predvsem pa sporno z vidika tega, kdo vse bi lahko pristopil k Slovenski vojski. Glasovali bomo za amandma.
Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 52. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Ob tem vas želim obvestiti, da je v skladu s prvim odstavkom 124. člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje zakona potrebna dvotretjinska večina glasov navzočih poslank in poslancev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Kolega Matej T. Vatovec, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala. V Poslanski skupini Levica bomo glasovali proti noveli Zakona o obrambi. Razlogov je več, glavni je pa ta, da v resnici ministrstvo in Vlada s tem zakonom ne rešujeta vprašanja vojakov po 45. letu. Na to opozarjajo tudi trije od štirih sindikatov, ki delujejo na področju Slovenske vojske – Sindikat ministrstva za obrambo, Sindikat vojske, obrambe in zaščite ter Sindikat pilotov ministrstva za obrambo. Svoje odklonilno mnenje je podal tudi četrti sindikat, tako da v bistvu celo vsi štirje sindikati s tega področja niso zadovoljni s tem zakonom. Še več, vsi štirje sindikati so bili pri pripravi zakona s strani ministra Tonina ignorirani. Ni bilo socialnega dialoga, ni bilo nobene želje, da bi dobili vsaj stališče sindikatov in zaposlenih v Slovenski vojski, in dejstvo je, da ta zakon ne bo izboljšal stanja vojakov po 45. letu. V Levici smo za odbor predlagali amandma, s katerim bi omogočili vsem pripadnikom Slovenske vojske, da nadaljujejo svojo poklicno pot v Slovenski vojski, torej da se črta ta čudna in nelogična omejitev 45 let, ker že zdaj obstajajo anomalije, ko nekateri vojaki lahko delajo čez to starostno mejo, ampak nismo bili uslišani. Še enkrat poudarjam, to je tudi rešitev, ki jo zagovarjajo sindikati, ki jo zagovarjajo vojakinje, vojaki, rešitev, ki bi jim omogočila, da ostanejo v svoji službi, pri svojem poklicu za nedoločen čas. Edino na tak način bi jim zagotovili socialno varnost, na tak način bi jim zagotovili tudi neko karierno varnost. Ministrstvo nasprotno predlaga nek ukrep, ki bo sesuval sistem plač v javnem sektorju, nek ukrep, ki uvaja dodatne diskriminacije znotraj celotnega sistema javnih uslužbencev, kar je za nas seveda nesprejemljivo. Da ne omenjam tistega, kar smo predlagali, da bi črtali z amandmaji, torej vključitev različnih političnih skupin, kot so varde in podobne paravojske določenih političnih strank, v rezervno sestavo Slovenske vojske in krivičen dodatek za pripravljenost. Iz vseh teh razlogov v Levici zakona ne moremo podpreti oziroma bomo glasovali proti.
Hvala lepa. Kolega Rudi Medved obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Večkrat smo slišali, da je predlagana novela zakona prvi korak na poti k reševanju statusa vojakov po 45. letu. Kateri je pa drugi? Ker bo zelo hitro potreben, ker sodimo, da se bo minister pri tem prvem koraku žal spotaknil. Sicer pa je prvi korak naredila že vlada Marjana Šarca s čisto konkretnimi finančnimi spodbudami za podaljšanje pogodb o zaposlitvi za okrog 3 tisoč vojakov, ohranila je zaposlitev vojakov v okviru obrambnega ministrstva in nekaj je teh ukrepov tudi, kar zadeva prezaposlitve vojakov širše v javnem sektorju, seveda upoštevaje temeljno pravilo: za enako delo enako plačilo. Sicer je namen čisto dober, ne oporekamo, da ni, ampak pot, pot pa ni prava. Če v rešitev ne verjamejo niti tisti, ki jim je zakon namenjen, torej vojaki, zakaj je potemtakem minister hitel in na silo prinesel ta zakon v Državni zbor? Reševanje statusa vojakov, kot predlaga obrambno ministrstvo, je v praksi neizvedljivo. Mi smo to ves čas ponavljali, ker bo ta rešitev trčila v Zakon o sistemu plač v javnem sektorju, povzročila nemir v celotnem javnem sektorju, žrtev tega pa bodo vojaki, torej zvedeni, da se nekaj rešuje, v praksi pa to ne bo mogoče. In navsezadnje to vodi v razgradnjo enotnega plačnega sistema, kakršenkoli že je trenutno, čeprav smo tudi to danes večkrat slišali – da enotnega plačnega sistema ni več. Ja seveda je še, zakon še vedno velja in plače se še vedno izplačujejo v javnem sektorju v okviru tega zakona. Da ne govorim tudi o poskusih politizacije Slovenske vojske, ko se strankarskim pripadnikom zakonsko dovoljuje včlanjevanje v rezervo. Zaradi vsega tega mi sicer ne bomo nasprotovali temu zakonu, ne bomo nasprotovali tem rešitvam, ampak ne bomo pa zakona tudi ne podprli, ker preprosto ne moremo prevzeti soodgovornosti za posledice, ki se bodo v praksi pokazale zelo zelo hitro.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske? Ne. Kolegica Sukič v lastnem imenu.
Hvala lepa za besedo. Tega zakona gotovo ne morem podpreti. Zakaj? Prvič zato, ker je jasno, da socialni dialog ni bil opravljen, na to opozarjajo trije od štirih sindikatov vojakov in vojakinj. Komu je pravzaprav ta zakon namenjen, če ne prav vojakom in vojakinjam? Očitno ne njim, ker se jih ne posluša. Kot rečeno, ta zakon je še eden izmed primerov arogance in nesposobnosti te vlade. Arogance zato, ker se, kot rečeno, požvižgate na to, da v njem mrgoli protiustavnih elementov, kar je povedala Zakonodajno-pravna služba, pa se požvižgate tudi na njo. Arogance zato, ker ste zaobšli socialni dialog, ker ne poslušate argumentov, ampak dejansko z demagogijo zavajate, da rešujete status vojakov in vojakinj po 45. letu. Minister je celo izjavil, da bo s tem olajšal pridobivanje kreditov vojakinjam in vojakom. Res? Zakaj potem ne sklenete z njimi pogodbe za nedoločen čas? Samo tako bi lahko oni najemali kredite. Ker dokler imajo pogodbo za določen čas do 45. leta, oprostite, so na istem, kot so bili, kar se tega tiče. Po 45. letu nimajo nobene garancije, da bo za njih poskrbljeno, samo selektivno se bo skrbelo za nekatere. Absurden je pa tudi argument ministra glede politizacije, češ, praksa je že taka, mi ne preverjamo, ali kdo pripada političnim strankam, torej bomo to samo uzakonili. Lepo vas prosim! To je resnično, kot da bi se norčevali iz samih sebe. Vi ste tukaj zato, da poskrbite, da se zakonodaja implementira, ne pa, da se prilagajate praksi, ki ne sledi zakonodaji. Absolutno bom glasovala proti.
Hvala lepa. Kolega Samo Bevk v lastnem imenu.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Jaz bom novelo Zakona o obrambi podprl ne samo zato, ker ureja status profesionalnega vojaka po 45. letu starosti, temveč tudi, ker bodo spremembe pomagale tudi mlajši generaciji. Ko se bodo mladi odločali o poklicni poti, bodo vedeli, da je zanje poskrbljeno tudi po 45. letu starosti, če se bodo seveda odločili za profesionalno služenje v Slovenski vojski. Tako bo njihova socialna varnost manj negotova in bodo lažje načrtovali svojo poklicno in tudi zasebno pot. Takšna rešitev je bila tudi v noveli zakona v mandatu 2014–2018, ki jo je predlagala takratna resorna ministrica, ministrica za obrambo iz vrst Socialnih demokratov Andreja Katič. To je socialdemokratska tema, zato jo bom podprl.
Hvala lepa. Prožim prijave za listo, vidim, da je še želja po obrazložitvi glasu. Prijave potekajo. Franc Trček ima besedo prvi.
Hvala za besedo. Saj ne vem, kaj bi si človek mislil. Po eni strani bi imeli državo, pa bi imeli vojsko, pa bi prevzemali odgovornost, pa ne bi prevzemali odgovornosti, pa bi se eni šli malo državo »ko smo mi pri koritu, delamo, karkoli hočemo«, pa bi imeli profesionalno vojsko, pa ne bi uredili kadrovske politike profesionalne vojske. Mogoče pa mi nismo za državo, dajmo jo ukiniti na tem glasovanju. Jaz bom ta predlog zakona podprl, ker, klinec, mislim, včasih se je pa treba vesti tudi državotvorno, ne samo takrat, ko nam zgori kaka koča nad tisoč 500 metri. Lahko noč.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Matjaž Han.
Javil sem se predvsem zato, da ne bodo iskali, kako sem glasoval, ker jaz glasujem tako, kot mislim, bom rekel po duši. Jaz v Slovensko vojsko, general, verjamem. Verjamem, da ni vse v redu, verjamem pa, da je večina okej. Jaz verjamem, da v tej Slovenski vojski ne bo vard, ker ne morejo priti v rezervo, ker morajo narediti razne, bom rekel, prepreke, da pridejo sploh v rezervno vojsko. V rezervni vojski so naše državljanke in državljani, ki jih mi cenimo. To je prva stvar. Če smo se tako bali teh vard, bi lahko pokazali pred 14 dnevi pa bi glasovali o zakonu. Druga stvar, ki bi jo vendarle rad rekel. Jaz ne vem točno, ali je to zdaj odstop od tega javnega [[…]]Kaj je, kako se reče? [[oglašanje iz dvorane]] Sistema, hvala lepa, prijatelj. Ali je to odstop od sistema plač v javnem sektorju, ne vem. Vem pa, da bom s tem glasovanjem naredil nekaj boljšega, kot je to, kar je zdaj. Vem pa, da bom naredil nekaj boljšega, kot je to, kar je bilo do zdaj. Vojaki, ki bodo končali po 45. letu kariero, bodo nesli s sabo v drugo službo plačni razred, ki so ga dočakali do tega dneva, in ne bodo padli za osem ali pa devet ali pa 10 razredov. To je za mene kot socialdemokrata, pa kljub temu da je to Matej Tonin sprejel, čisto dovolj, da pritisnem to tipko za. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima kolegica Jerca Korče.
Najlepša hvala. Odločamo o predlogu, ki ima dvotretjinsko večino, in že to samo po sebi nakazuje, kako pomembno je iskati širok konsenz. Če kdo, si jaz želim, da se Slovenska vojska postavi na tiste temelje, ki si jih zasluži. Ne nazadnje sem bila doma vzgajana in rasla ob vojaku, veteranu vojne za Slovenijo in meni Slovenska vojska nekaj pomeni, nisem nasprotnik nje, ravno obratno. Želim si, da bi bila funkcionirala in imela tako mesto, kot si ga zasluži. Ne morem pa pristati na to, da se socialni status vojakov ureja brez socialnega dialoga, da sindikati, ki bi morali biti eni prvih v pogovorih z ministrom, odrečejo podporo. To meni nakazuje, da minister ni bil sposoben iskati kompromisov, konsenzov in oblikovati najoptimalnejšega predloga, ki bi si ga ta vojska zaslužila. Drugi problem, ki ga imam, je to, da v Slovensko vojsko člani političnih strank ne sodijo, ker vojska je in mora ostati nepolitična, apolitična organizacija. Vsak ima svoje prepričanje, vendar ne vidim potrebe, da to tudi formalno vpeljujemo v Slovensko vojsko. In pa tretjič. Razgrajevati enotni plačni sistem, ne da Vlada pove, kakšna je alternativa, alternativa tudi za druge skupine, pomeni enostranski poseg in to sigurno nikoli ni dobro. Vprašanj je preveč, odgovorov je bilo premalo in jaz se opravičujem, ampak ta predlog, ki ga imamo na mizi, zame ni nič drugega kot ad hoc hitra piarpoteza ministra Tonina, da bo lahko povedal, da nekaj je naredil, v resnici pa bo povzročil veliko veliko slabega. Hvala.
Hvala lepa. Kdo vse še želi obrazložiti glas? Aha, kolega mag. Židan pa potem sprožim še enkrat prijave za listo.
Nisem navdušen, predsednik, da ste me spregledali, ampak to se zgodi včasih. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Jaz bom zakon podprl. Imel sem to čast, da sem bil v skupni vladi, na začetku z gospodom Jankom Vebrom, kasneje z gospo Andrejo Katič, in sem videl travme obeh ministrov, ki enostavno nista zmogla pridobiti zadostno široke podpore. Pa sta želela, pa je bilo preveč nasprotovanj, da bi vrnili čast slovenskim vojakinjam in vojakom. Danes govoriti, da delamo nesistemsko – pa ljudje dragi, to je nesistemsko urejeno! Ljudje, ko so stari 45 let, službo izgubijo pa jih država pusti na cedilu! Ali vi to razumete?! Nesistemsko je urejeno sedaj. In danes razpravljati, ali bomo tem revežem pomagali, je nekaj, kar me je nekoliko razburilo. Jaz težko povem, ali je trenutna rešitev gospoda Tonina, torej vas, minister, pa vaših sodelavcev, idealna. Vem, da je šla v podobni smeri, kot je bila rešitev Andreje Katič, tudi ne vem, ali je bila njena, ampak iskala je rešitev, kako vojakinjam in vojakom pomagati, to cenim. Cenim Slovensko vojsko. Slovenske države brez Slovenske vojske ni. Zato bom glasoval za ta zakon. Hvala.
Hvala lepa. Potekajo prijave za obrazložitev glasu. Kdo še želi obrazložiti svoj glas? Prva ima besedo kolegica Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Tudi sama bom zakon podprla. Prav zaradi tega, ker je status vojaka po 45. letu potrebno urediti. Čas je, tri leta smo se že borili za spremembo tega zakona in končno končno imamo na mizi zakon, ki bo nekako pomagal vojakom po 45. letu, prav tako pa bo tudi mladim, ki se nekako ne odločajo za ta poklic, dal nek zagon, elan, da se bodo odločali za tako pomemben poklic, kot je ta. Vsekakor si želim, da bi bilo vojakov več, zato vsekakor podpiram tudi ta predlog zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Marko Bandelli.
Hvala, predsedujoči. Slišiš tukaj, kako nekateri govorijo, kot da ni sistemsko rešeno. Veste, jaz mislim, da je iskati sistemsko rešitev isto kot reči, ne maramo rešiti tega problema. V tem našem primeru, s ponosom bom povedal, bom glasoval za ta zakon, ker mislim, da je prav, da rešimo status določenim ljudem. Ne samo, ker jih poznam ogromno, ki so šli v to službo in so bili potem brez – nič. Ne razumem pa, kako da nekateri lahko glasujejo proti temu, ker je interes cele države, da se reši ta problem enkrat. Ni idealen, verjetno ni idealen, se ga bo popravilo, se bo. In zato smo tudi tukaj v parlamentu – da v teh zadevah naredimo korak naprej in jih potem tudi popravljamo. Danes bomo glasovali za.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Rešitev za socialni status vojakov po 45. letu je samo ena. To, da se ta neumna starostna omejitev sploh odpravi, tako ali tako že sedaj ne velja niti za častnike niti za podčastnike. To je tudi rešitev, pod katero se v pričakovanju pogodb za nedoločen čas podpisujejo tudi običajni vojaki, združeni v vojaške sindikate. Je tudi rešitev, ki smo jo v Levici predlagali, pa smo bili preglasovani. Zakon pa parlamentarna večina sprejema mimo socialnega dialoga s tistimi, ki jih ureditev najbolj zadeva, torej običajnih vojakinj in vojakov. In v resnici to, kar minister Tonin predlaga, ni reševanje statusa vojakov po 45. letu, ampak je legalizacija mehanizma za kadrovsko korupcijo. Kadrovska korupcija je na Ministrstvu za obrambo in še posebej znotraj Slovenske vojske zelo velik problem, pereč problem. Vsaj tisti, ki situacijo nekoliko spremljajmo, vam to vemo povedati. In seveda, v tem kontekstu kadrovske korupcije, kdo lahko v vojski ostane, napreduje in kdo mora ven in na katere pozicije se vojake po 45. letu premešča, sodelujejo tudi Socialni demokrati. To je zakon, ki potrebuje dvotretjinsko večino. Državljanke in državljani, gospe in gospodje, če bi opozicija držala skupaj, bi ta škodljivi zakon proti vojakom, ki legalizira kadrovsko korupcijo, lahko zrušili – pa ga ne bomo. Veste, zakaj? Ker Socialni demokrati kolaborirajo s fašistoidno vlado Janeza Janše, zato da kadrovsko korupcijo v Slovenski vojski legalizirajo. Glasoval bom proti temu zakonu proti slovenskim vojakom, glasoval bom za to, da Slovenska vojska dobi ureditev svojega socialnega statusa, ki bo po meri [[izklop mikrofona]]
Kolega Kordiš, pazite na svoje besede. Postopkovno, kolega Matjaž Han.
Najprej, spoštovani predsednik, jaz s takšnimi ljudmi, ki žalijo mene za kolaboranta, njih fašiste, ne želim sodelovati. Ne želim sodelovati! [[aplavz]] In zaradi mene sem lahko jutri na vseh portalih, jaz želim – živim v tej naši državi in za mene so vsi enaki. Če ne znam z argumentom povedati, da imaš nekaj narobe, ne bom nobenega v življenju žalil. In prosim, naj se mi, meni, meni osebno, za druge ne vem, meni ali pa naši poslanski skupini Kordiš opraviči, ker je rekel, da smo kolaboranti, in tudi drugim, da so fašisti. [[aplavz]]
Kolega Kordiš, jaz vam na podlagi 77. člena izrekam opomin. Še eno opozorilo: če vam bom izrekel še en opomin, vam bom vzel tudi besedo in tudi pri naslednjih točkah ne boste imeli možnosti obrazložiti svojega glasu. Postopkovno.
Kot po navadi se namesto soočanja z legitimno kritiko nasprotniki moje razprave spopadajo z oznakami, da žalim. Kje točno sem pa kakorkoli žalil? Vprašajte sindikate, vam bodo veliko povedali, kaj je to kadrovska korupcija v Slovenski vojski. Vprašajte jih, saj so bili tudi pri vas na usklajevanju.Drži tudi, da je vlada Janeza Janše fašistoidna. To je moja politična ocena. Za njo stojim.
To ni postopkovno, kolega. Kolega Kordiš, imate postopkovno. Če imate postopkovni predlog, povejte, kakšen je vaš postopkovni predlog, če ne, vam bom odvzel besedo.
Odgovarjam na postopkovni predlog, naj se opravičim, če mi boste seveda dovolili. Mislim, da bi mi morali dovoliti.
Lahko se samo opravičite.
Mojemu predgovorcu ste to dopustili, zakaj ne dopuščate meni? Imel sem obrazložitev glasu – ugasnili ste mi mikrofon.
Ne, kolega Kordiš, vi ste sprovocirali to situacijo. Če želite, lahko izrečete opravičilo. Če nimate postopkovnega predloga, vam bom vzel besedo.
Ker sem pošteno povedal. Seveda je pod vlado Janeza Janše resnica provokacija.
Kolega Kordiš, jaz vam jemljem besedo. Obrazložitev glasu, Predrag Baković.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Zdaj smo bili priča, bom rekel, težki situaciji, kjer se tudi sam počutim prizadetega in užaljenega in pravzaprav nimam besed, kako bi nadaljeval po napadu ali pa izpadu predhodnika. Jaz bom rekel naslednje. Če si resnično ne želimo nečesa spremeniti na bolje, potem najdemo vedno dovolj vzrokov, zakaj to ni prav. In vse to ostaja potem po starem. Če pa si želimo sprememb, jih podpremo, ker vidimo dobre rešitve. Jaz osebno vidim rešitev, ki je boljša od sedanjega stanja, zato bom ta zakon podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolega mag. Andrej Rajh.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Tudi v Poslanski skupini SAB bomo predlog zakona podprli. S tem predlogom zakona rešujemo težko situacijo vojakov po 45. letu. Spomnimo. Njim je bilo delovno razmerje po 45. letu prekinjeno oziroma se je končalo, zato ker po strokovnih ocenah niso bili več primerni za opravljanje vojaške dolžnosti in tudi drugih delovnih mest v okviru Ministrstva za obrambo ni bilo. S tem zakonom jim omogočimo zaposlitev v širšem javnem sektorju in ohranitev socialnih pravic in tudi napredovanj. Zame je to zelo pomembno, pomembno s tega stališča, da lahko potem vojaki vse to znanje in veščine, ki so jih pridobili tekom služenja domovini, vojaške službe, tudi na drugih področjih v sklopu ene širše javne sfere izvajajo. Za mene je zelo pomembno, da vojaki sebe potrjujejo skozi delo in da niso dejansko na nekem čakanju do penzije na Ministrstvu za obrambo. Mislim, da je to tudi eden od ukrepov, ki bo mlade kandidate za vojsko spodbudil, da se v večjem številu odločijo za služenje vojaškega roka in opravljanje vojaškega poklica. Za mene je zelo pomembno, da se vojake spoštuje, in spoštuje se jih na tak način, da se jim omogoči ena socialna varnost in tudi ustvarjanje. Jaz bom ta zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti 8. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v Slovenski vojski v letih 2021 do 2026 v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 28. 9. 2020, ki je objavljen na e-klopi. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine LMŠ k 4. členu. Kolega Robert Pavšič, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo. Dejstvo je, da je prejšnja vlada, vlada Marjana Šarca, realno nastavila dvigovanje proračuna za obrambni resor. Poudarek je na realnem. Že v tem proračunu je zagotovila 45 milijonov evrov več za investicije, ta minister in ta vlada pa temu nista nasprotovala, ampak sta celo soglašala, da se mu od te vsote vzame 31 milijonov. Zato smo v Listi Marjana Šarca predlagali amandma, s katerim vam, minister, in resorju ta sredstva vračamo. Tako boste lahko nemudoma izvedli interventne nakupe helikopterjev skupaj z osebno opremo za vojake in tudi začeli druge infrastrukturne naložbe v obrambnih sistemih, ki so nujno potrebni. Od sprejetja tega amandmaja, ki je resnično dobronameren, je seveda odvisna tudi naša nadaljnja podpora oziroma naš nadaljnji odnos do tega zakona. Poudarek pa je na tem, da želimo, da bi nam predstavili, preden se bomo dokončno odločili, realno in pa celotno sliko.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 60. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 60.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica, k 8. členu. Kolega Siter, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Ključ do razvoja vojske je vojak. Oprema ni biznis, ki stoji za orožjem, ampak je vojak. Vojska mora urediti delovne pogoje vojakinjam in vojakom, mora prisluhniti sindikatom. Najbolj zgovoren podatek o Slovenski vojski je, da konec koncev vsi vojaki, ki se odpravljajo na misije, ne delajo tega iz domoljubja ali pa iz želje, da bi videli svet ali pa da bi streljali tam po nekih revežih v tretjem svetu, ampak da dobijo konkretno plačo. Zato je izgovor Vlade, da se s tem zakonom, ki namenja orožarskemu biznisu 780 milijonov, rešujejo ugled, infrastruktura in oprema Slovenske vojske, privlečen za lase. Ta zakon je v bistvu podlaga, tako pravijo izkušnje iz prejšnjih orožarskih biznisov v Sloveniji, za prav to – novi orožarski biznis, nova afera, tokrat največja. Gre za največje nakazilo iz slovenskega državnega proračuna, 780 milijonov. In to v času, ko kleca znanost, ki se je s tem rebalansom proračuna osiromašila za 23 milijonov, kultura, ki je izgubila 8 milijonov, stanovanja, ki jih manjka 10 tisoč, šolstvo in javno zdravstvo, ki pa tudi klečita vsak na svojih kolenih. Morebiti še najbolj v nebo vpijoča pa je situacija v domovih za starejše, 12 tisoč ljudi čaka na mesto v domovih za starejše. Ena taka preprosta matematika pravi, da v tem trenutku potrebujemo 60 domov, kar bi bilo zopet v preprosti matematiki vredno 300 milijonov, kar ni niti polovica tistega, kar Vlada namenja v ta orožarski posel, vreden 780 milijonov evrov. Zato smo za rešitev tega problema in v izogib novi orožarski aferi formata Patria, le da večji, v Levici predlagali amandma oziroma ga predlagamo, ki pravi, da se zakon, ki je težek 780 milijonov, začne sprejemati, ko bo država, in to je prvi in najbolj pomemben pogoj, najprej namenila 70 milijonov za gradnjo domov za starejše. Torej, najprej 70 milijonov za domove za starejše, potem pa se lahko naprej pogovarjamo o teh nekih vojaških biznisih. 70 milijonov, mimogrede, pomeni 10 osemkolesnikov. 70 milijonov evrov pomeni 10 osemkolesnikov. Torej, ali osemkolesniki ali domovi za starejše, odločitev, spoštovane poslanke in poslanci, je vaša.
Hvala lepa. Kolega Matjaž Han, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Verjamem, da zdaj ne bom dobil aplavza, ampak vendarle moram svoje povedati. Ne en ne drugi amandma v bistvu ne rešujeta tistega, o čemer se moramo na koncu koncev dogovoriti. Jaz mislim, minister, da ta moment ni pravi čas za takšen zakon, ki bi v Slovensko vojsko dal takšne silne milijone. Vem, da jih potrebujejo, vem, da jih potrebuje general, ampak glede na to, da smo v covidu, da imamo probleme, da imamo 4 milijarde 300 ali 4 milijarde 200 primanjkljaja, da se odpirajo vsak dan nove zgodbe v zdravstvu, in lahko bi tukaj apliciral na vsa področja, tega zakona enostavno ne moremo podpreti. Jaz sem za to, da se gremo na letni bazi pogovarjat, dogovorit, da vidimo, kakšno bo stanje, ampak za bianko varianto za zakon, ki je težek 780 milijonov – minister, se opravičujem, ne morete od mene tega glasu dobiti. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu. V imenu poslanske, kolega Rajh? [[Da.]]
Hvala lepa, predsedujoči. Tudi v Poslanski skupini SAB nasprotujemo tako velikim investicijam v Slovensko vojsko, torej da se namenjajo taka sredstva, v znesku 780 milijonov evrov, za investicijo v vojaško opremo. V tem kontekstu bi rad spomnil, da se je s tem rebalansom proračuna celo 30 milijonov Slovenski vojski odvzelo, sedaj pa se nam v teh negotovih ekonomskih situacijah in razmerah, ki so pred nami, ko še nimamo niti proračuna za naslednje leto niti predloga – sicer do nas prihajajo neki podatki, da se bo spet zadolževalo v milijardnih zneskih – ne zdi prav, da tako velike zneske namenjamo za oboroževanje. Tudi se nam ne zdi prav, da se tak znesek lahko porabi v dveh letih. Tako da teh predlogov ne bomo podprli in nismo podprli in tudi tega zakona v takem obsegu ne bomo podprli in ga bomo zavrnili, saj menimo, da so v teh situacijah naša prioriteta močno javno zdravstvo, močno šolstvo in zagon investicij, ki bodo tudi zagnali gospodarski cikel v naši državi.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Investicijska sredstva države so zelo redka in dragocena. V zadnjem desetletju so v Sloveniji, tako kot drugod po Evropi, javne investicije strmoglavile in posledice se poznajo povsod. Kultura še vedno nima tistega procenta proračuna, kot ga je imela pred desetletjem. Znanost v Sloveniji je financirana 2,5-krat manj kot v primerjavi z evropskim povprečjem. Zadnji dom za starejše je bil zgrajen, če se ne motim, leta 2015. Do o stanovanjski politiki ne govorimo. Približno polovica mlade generacije do 30 let živi doma. Vlada je nekako s tem zakonom nasedla svoji lastni laži. Pravijo, 10 milijard in pol bo prišlo iz Evrope, ampak od teh 10 milijard je treba odšteti 3 milijarde in pol posojil, 3 milijarde 700 vplačil in potem pridemo do dejanskega neto zneska 3 milijarde 300 oziroma 2 milijardi 100, kolikor smo dobili nepovratnih sredstev za gašenje covidkrize. In treba je povedati, da je letošnja luknja v proračunu že dvakrat večja od nepovratnih sredstev, ki so prišla iz Evrope. Na to opozarjam zaradi tega, ker ko boste potrdili ta zakon, boste za naslednjih šest let dali prioriteto nabavam orožja. In ko se bomo vsako leto pogovarjali, zakaj zmanjkuje za stanovanja, za zdravstvo, za znanost, za kulturo, za razvoj, bo odgovor jasen: zato ker se je neka politika v nekem času odločila, da bo namesto tega kupovala orožje, ki v Sloveniji ne bo ustvarilo niti enega delovnega mesta in ne bo zagnalo niti evra investicij ali multiplikativnega učinka. Zato bom glasoval za naš amandma [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo ima kolega Željko Cigler.
Hvala lepa. Spoštovani! Glasoval bom za amandma Levice zaradi tega, ker je prej minister Tonin jasno povedal, da je teh 780 milijonov javnega denarja, ki gre za orožje, praktično sestavljenih iz 500 milijonov, ki jih vsako leto itak – letno imamo 100 milijonov v okviru obrambnega proračuna za investicije in dodatnega denarja dobi vojska za nabavo orožja 300 milijonov. 300 milijonov. Z zakonom bomo praktično zavezali to državo, da bomo ne glede na to, kakšna bo socialna, zdravstvena, zaposlitvena kriza, da ni denarja za domove za ostarele, za vlaganje v raziskave in razvoj, v šolstvo, vlagali v orožje, brez upoštevanja tega. Na eni strani nimamo denarja, se pogovarjamo, da ni denarja, ni 20 milijonov za soinvestiranje v osnovne šole in vrtce po občinah v Sloveniji, ni denarja za domove upokojencev. En dom upokojencev za od 150 do 200 ljudi stane 5 milijonov evrov – tu govorimo o 780 milijonih! Ni denarja za kulturnike, kaj šele za raziskovanje in razvoj. Namesto da bi zagotovili to razliko med 500 in 780 milijoni za kulturni evro, za upokojenski evro, za zdravstveni evro, s katerim bi zgradili infekcijsko kliniko, za šolski evro, s katerim bi zgradili dodatne potrebne vrtčevske in osnovnošolske prostore za izvajanje javnih programov in da bi namenili za tisto, kar država najbolj potrebuje, za razvojnoraziskovalni evro, vlagamo v orožje. Glasoval bom za naš amandma in proti takšni zakonski usmeritvi. Hvala.
Hvala. Besedo ima kolegica Violeta Tomić.
Hvala, spoštovani predsednik. Res je, da je v življenju najpomembnejša varnost, vendar ta trenutek Slovenija nikakor ni vojaško ogrožena, je pa prehransko, zdravstveno, socialno ogrožena. In te prioritete ta trenutek nakupa orožja nikakor ne upravičujejo. Jaz bi rekla, da je že predlog zakona z napačnim naslovom, namreč investicije v Slovenski vojski. Investicija je nekaj, kar investiraš, da se ti obrestuje. Vendar to je metanje v črno luknjo. Kupili bomo oklepnike, vemo, da Patria tudi še nikoli ni vozila, in tudi to je nekaj, kar nam dejansko ne bo koristilo. Koristilo bo orožarskim poslom in to je preprosto nakup orožja, nikakor ni nobena investicija. V trenutku, ko imamo 4,2 milijarde primanjkljaja, je ta 780-milijonska investicija blago rečeno eno tako nedostojno povabilo. Namesto da bi res poskrbeli za zdravstvo, kjer vemo, da imamo epidemijo in da covid ogroža ne le Slovenijo, ampak ves svet, da bi poskrbeli za kulturo, kajti tam bi se pa res investicija izplačala, ker bi se nam vrnil denar, da bi poskrbeli za razvoj, da bi poskrbeli za mlade in naše najbolj ranljive starejše z gradnjo domov za starejše občane, ne, mi mečemo denar stran, v orožarske posle, kjer bodo verjetno provizije spet letele v nebo. Absolutno bom glasovala za naš amandma. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolegica Nataša Sukič.
Hvala lepa. Jaz mislim, da si moramo postaviti dve ključni vprašanji, in sicer, ker je bilo toliko govora o tem, kaj je v resnici varnost in kaj je to domoljubje. O tem se je ves čas tukaj razpredalo. Ali je varnost to, da zgradimo dovolj neprofitnih stanovanj, da spet okrepimo javni zdravstveni sistem, da vlagamo, investiramo v lastno znanje, v znanost, v kulturo, da se borimo, da izkoreninimo revščino, ali je to nakup nekih osemkolesnikov in drugega vojaškega arzenala, primernega predvsem za tuje misije, se pravi osemkolesnikov, ki niti niso primerni za naš teren in ki jih bomo čez toliko in toliko let lahko dali v razrez za staro železo? Je to varnost? In kaj je domoljubje? Je to skrb za blaginjo lastnega naroda ali je to enostavno vlaganje denarja v orožarske posle na tujem, se pravi podpiranje tuje orožarske industrije? Odgovorite si sami, jaz sem si že odgovorila in bom seveda absolutno podprla naš amandma. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Robert Polnar [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne besede?
Se opravičujem, gospod predsednik, prej sem hotel postopkovno, ker so, se mi zdi, razpravljali izven tega, tako da hvala lepa.
Dobro, v redu. Kolega Bandelli ima besedo, potem pa nimam več prijavljenih za obrazložitev glasu.
Hvala, predsednik. Jaz mislim, da je vojska v tem trenutku resnično, dobesedno podhranjena. Je podhranjena in to vsi razumemo in se tudi zavedamo, da bi bil trenutek, da bi jo lahko malo konkretizirali in kupili določene opreme, ki so potrebne že toliko in toliko let. Ampak v tem trenutku je po mojem mnenju neodgovorno. Ni pravi trenutek za to. Pol denarja gre za oklepnike, v programu ni tehničnih helikopterjev, niti letal za gašenje ni v programu, kar sem tolikokrat omenil. Gospodarstvo je vprašljivo, 4,2 milijarde imamo luknje, govori se že o novem delnem lockdownu, se že omenja. Jaz osebno nimam srca, da bi zdaj v tem trenutku glasoval za ta namen, ko lahko verjetno vidim druge prioritete, kakor so zdravstvo, šolstvo, predvsem pa infrastruktura. Če samo pomislim, kakšen kaos je bil okoli 2TDK za dobro milijardo in kje bomo dobili denar in delali kredit za 30 let, zdaj pa sploh ni noben problem kupiti oklepnike v šestih letih za 780 milijonov. Tako da žal se mi zdi popolnoma in totalno neodgovorno v tem trenutku. Predlagal sem tudi moratorij glede tega za dve leti, ni bil sprejet. Tako da žal bom glasoval proti.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 50. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. V drugi obravnavi amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona nista bila sprejeta. Obveščam vas, da zbor o predlogu zakona v celoti na tej seji ne bo odločal. Vložen je namreč predlog za razpis posvetovalnega referenduma o vprašanju, ki je vsebina predloga zakona. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma in obravnavani predlog zakona sta tako medsebojno vsebinsko povezana. Zbor mora pri odločanju o predlogu zakona upoštevati 28. člen Zakona o referendumu in o ljudski iniciativi, kar pomeni, da mora zbor o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma odločiti, preden končno odloči o predlogu zakona. O predlogu zakona bo zbor zato odločal po odločitvi Državnega zbora o predlogu za razpis referenduma. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za leti 2020 in 2021 ter izredni uskladitvi pokojnin v okviru skrajšanega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 24. 9. 2020, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 49. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, kolega Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Prav je, da se pri tej točki dnevnega reda oglasim in še enkrat povem, da bo Poslanska skupina Desus glasovala za ta zakon. Gre namreč za popravo krivic, in če bomo to danes izglasovali, pomeni, da ostane še 3,6 % poprave krivic iz preteklosti, ko smo bili v težki gospodarski situaciji in se pokojnine redno niso usklajevale. 2 % ne pomeni veliko, ampak dolgoročno gledano se vsak odstotek še kako pozna in tudi ta 2 % nam je na nek način uspelo z vsemi možnimi pritiski izpeljati skozi postopek. Vsem, ki boste glasovali za to rešitev, se najlepše zahvaljujem v imenu upokojencev v Sloveniji.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, kolegica Jerca Korče.
Najlepša hvala. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca bomo seveda podprli ta dvig oziroma uskladitev pokojnin, bi pa kljub vsemu na tem mestu bilo potrebno povedati, da je za 8-procentno znižanje pokojnin odgovorna vlada Janeza Janše leta 2012, da so se pokojnine v času vlade Marjana Šarca uskladile za 7,4 %, pa si zato nismo pripenjali nobenih zaslug in česarkoli drugega. Definitivno ni pravično, da imamo v Sloveniji pokojnino višine 555 evrov, da je najnižja pokojnina 241 evrov – to ni pošteno in to ni pravično. Je pa potrebno pogledati in enkrat končno morate politiki videti, kje so razlogi za tako stanje. Prvič. Razmerje med tistimi, ki vplačujejo v pokojninsko blagajno na eni strani, in tistimi, ki so danes v pokoju, imamo zelo majhno. Ampak na drugi strani vlada Janeza Janše reže sredstva za aktivno politiko zaposlovanja. Drugič. Naša družba se stara, ampak vlada Janeza Janše ne daje za stanovanjsko politiko, da bi se mladi lahko osamosvojili. In tretjič. Ja, nizka dodana vrednost na zaposlenega, kar pomeni manj prihodkov v pokojninsko blagajno. Pa vendarle vlada Janeza Janše reže pri raziskavah in razvoju. In potem govorite, da bo demografski sklad čudežno karkoli rešil. Hkrati s tem pa vsi vemo, kdo je opravil brutalno tajkunizacijo in podjetja spravil v roke nekih svojih kolegov, pa se ta modus operandi danes, če vzamemo samo primer ministra Vizjaka in Petrola, še vedno ni spremenil. In potem bi si Janez Janša in ta vlada želela govoriti o upokojencih in prenizkih pokojninah. Politik pač dela za ljudi in skupnost, politikant pa dela zase in iz drugih brije norce. In temu smo priča danes. Čas je in upam, da bomo sposobni videti ne samo do volitev, ampak tudi čez volitve. Je pa pošteno in pravično, da vsi skupaj danes potrdimo dvig pokojnin za upokojence. Hvala.
Kolegica Maša Kociper v imenu poslanske skupine.
V imenu Poslanske skupine SAB. Seveda tudi mi vedno z veseljem podpremo vse predloge in odločitve, ki lahko izboljšajo status upokojencev. Ta zakon podpiramo zato, ker je v njem predvidena izredna uskladitev pokojnin v 2 %. Ne glede na to pa obžalujemo, da ta državni zbor ni sprejel naše pobude, da bi se po načelu pravičnosti in skladno z načelom solidarnosti našega pokojninskega sistema izredne uskladitve pokojnine zgodile v fiksnem znesku, se pravi v nominalnem znesku. To bi pomenilo, da bi se tisti, ki so zdaj pod pragom revščine in res težko preživijo, kljub temu da so delali celo življenjsko obdobje, počasi premikali nad prag revščine in ne bi potrebovali socialnih transferov, ki so za njih ekstremno ekstremno žaljivi. Koalicija je s tem zakonom, ki ga bomo očitno danes vsi podprli, dokazala, da je mogoče izredno usklajevanje izvesti na kakršenkoli način, celo s spremembo zakona, kadar ni gospodarske rasti, kar je bil vedno smisel izredne uskladitve. Če je možno narediti izredno uskladitev proti sedanji ureditvi tudi, kadar ni gospodarske rasti, jo je mogoče narediti tudi v nominalnem znesku, kar bi bilo veliko veliko pravičnejše. Ne glede na to, zakon bomo v SAB seveda podprli in smo veseli, če bo komu od upokojencev izboljšal življenje. Tistim, ki imajo zelo dobre pokojnine, ga bo pa sploh izboljšal. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 88, proti nihče. [[Za je glasovalo 88.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih v okviru skrajšanega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 24. 9. 2020, ki je objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine LMŠ k 3. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postane amandma Poslanske skupine LMŠ k 6. členu brezpredmeten, saj sta amandmaja vsebinsko povezana. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 58. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 58.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine LMŠ k 3. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 6. členu brezpredmeten. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagana amandmaja nista bila sprejeta, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, mag. Dejan Židan.
Hvala, predsednik. V poslanski skupini podpiramo, da je uzakonjeno obvezno cepljenje proti najhujšim boleznim. Takšno je tudi sedanje stanje. V poslanski skupini tudi zaupamo strokovnjakom, ki nas učijo, da je cepljenje ena najbolj uspešnih metod in dognanj moderne medicine in je rešilo več kot stotine milijonov življenj. Tisto, kjer se pa ne strinjamo s predlagatelji, je pa naslednje. Mi vemo, da se je v zadnjih letih precepljenost pričela zmanjševati, smo pa veseli, ker se je po uradnih podatkih za leto 2019 ponovno dvignila. Tisto, na kar smo pozabili vsi skupaj, je pa strahovito nezaupanje. Po podatkih Ministrstva za zdravje je samo 47 % mater, ki še zaupajo cepljenju. In da vam povem, 34 % mater enostavno ne ve, komu naj zaupajo, ostali pa so proti. Torej imamo hudo težavo, ker ljudje ne zaupajo, čeprav ima Vlada program 2017, 2018 in 2019, kako več komunicirati, za leto 2020 pa samo neki popravek. Ta komunikacija očitno je bila delno uspešna v letu 2019, ker se je zvišala precepljenost, po drugi strani pa še ni zadostna. Pa še nekaj smo ugotovili, spoštovane poslanke in poslanci. Tisti, ki jih zanima, ali so cepiva varna – ali veste, kako jim agencija, ki je odgovorna za zdravila, odgovori? Z odločbo. V enem primeru podatka ali študije o varnosti nimamo, v drugem primeru pa je študija poslovna skrivnost. Zato smo poslanke in poslanci dali na ministrstvo pobudo, da to področje uredi. Na prvi odgovor smo čakali – pa hvala, gospod predsednik, tudi za vašo intervencijo – točno tri mesece. Pa poznate poslovnik, v 30 dnevih morajo odgovoriti. Odgovor je bil pa takšen: tudi mi mislimo, da mora biti večja transparentnost, vendar Zakon o zdravilih tega ne omogoča. Sedaj sem naredil povzetek. Ja pa saj nismo tega vprašali. Vprašali smo, kaj boste naredili, da bodo tisti – ampak teh je relativno malo – ki jih zanima več podatkov, do podatkov prišli. Zato smo ponovno vložili poslansko vprašanje. Torej, v tem trenutku ne vidimo razlogov, da se zakonodaja ostri. Pozivamo Vlado in vse, da se na področju zaupanja naredi več, pozivamo Vlado, da pride s spremembo zakona, da bodo podatki bolj dostopni. Če pa to ne bi delovalo, pa smo pripravljeni tudi iti v spremembo zakonodaje o cepljenju. Ampak dajmo najprej možnost komunikaciji in transparentnosti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. V Sloveniji je precepljenost predšolskih otrok padla na 93 %. To je pod mero zagotavljanja kolektivnega zdravja. Kot družba smo morali nekaj ukreniti, da se ta procent dvigne na nivo, s katerega bo vsem otrokom zagotovljena enaka varnost pred nalezljivimi boleznimi. Zdravje je pomembna vrednota in danes smo tik pred ciljem, da zagotovimo njen obstoj. Zakon, ki smo ga predlagali v Stranki modernega centra, ima podporo koalicijskih partnerjev, to je tudi bila naša koalicijska zaveza, pa tudi opozicije. Zakon podpira tudi stroka. To ni glas za izvajanje cepilne represije, ni niti glas podpore farmacevtskim korporacijam. To je glas za transparentnost varnostnih študij cepiv in to je glas sodobne medicine proti neosveščenim posameznikom, ki v neodgovorni zagledanosti le vase lahko pahnejo celotno populacijo na rob zdravstvenega tveganja. Z današnjo odločitvijo bomo pokazali odločnost, da bodo vsi naši otroci varni pred vnovičnimi izbruhi že zdavnaj izkoreninjenih nalezljivih bolezni. Kdor danes temu tukaj nasprotuje, zavrača znanost in iz osebnih strahov ljudi tke volilno podporo. Slovenija je skupaj z Norveško prva v svetu po kakovosti življenja otrok. Ta dosežek je vijačnica celotnega niza premišljenih politik in ukrepov. Ohranili ga bomo le, če kot zavedni starši ravnamo odgovorno v korist vseh otrok in ne samo tistih, ki nam rastejo pod srcem. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo enotno glasovali za. Se pa zahvaljujemo vsem tistim, ki bodo ta predlog podprli. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Kolega pred menoj je pravzaprav že povedal tisto, kar sem mislil tudi jaz povedati. Ampak poudaril bom pa še enkrat, upoštevati je treba stroko. In če bi gospod Židan študiral medicino ali farmacijo, ne pa veterine, ne bi govoril takšnih neumnosti.
Kolega Jelinčič, prosim, nobenih takšnih opazk. To je res nepotrebno. Kolegica Maša Kociper v imenu poslanske skupine.
V Poslanski skupini SAB smo tako kot večina drugih poslancev verjetno te dni dobili na stotine in stotine sporočil v zvezi s tem zakonom, ki kažejo, kako zelo pomembna in kako zelo čustvena je ta tema za nekatere ljudi. Nekatera so bila korektna, so imela vsebinske poudarke, nekatera so bila pa taka, bom kar povedala tudi v mikrofon, da so nam posamezniki grozili z zasebnimi tožbami, pregonom in ne vem, čim vse, če ne bomo glasovali proti temu zakonu. Jaz sem nekaterim odpisala, da tako, kot si ne dovolim, da name pritiskajo farmacevtske korporacije, ne dovolim tudi, da name pritiskajo, kako bom glasovala, volivci. Ampak če obrazlagam glas SAB, mi pa glede na to, kako to vprašanje razdvaja, za kako pomembno vrednoto gre, za zdravje, in kako pomembno je, da ljudje razumejo, kaj cepljenje pomeni, menimo, da za reševanje takih vprašanj poslanski zakon ni prava rešitev. Poslanski zakon, ki se sprejema po skrajšanem postopku, pa sploh ne. To bi moral biti strokovno pripravljen vladni zakon, ki bi odgovoril na strahove teh ljudi, ker v stranki SAB smo prepričani, da je cepljenje ena največjih civilizacijskih pridobitev vsake družbe in da bi se vsi morali cepiti, vendar na silo tega ne bomo dosegli, če ne bo zadaj neke stroke, ki bo ljudem povedala, da so ta cepiva zdrava. Iz tega razloga se bomo v Poslanski skupini SAB danes pri tem vprašanju vzdržali. Pričakujemo pa, da z isto rešitvijo pride Vlada, in to s strokovno utemeljitvijo strokovnjakov, ki bodo ljudem zagotovili, da so cepiva varna.
Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti 12. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgovini v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 24. 9. 2020, ki je objavljen na e-klopi. Najprej odločamo o amandmaju Poslanske skupine Levica k 1. členu pod številko 1. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanske skupine SMC k istemu členu pod številko 2 brezpredmeten. Kolega Luka Mesec, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Jaz bi se najprej zahvalil vsem za konstruktivno debato do zdaj. Mislim, da zakon ima podporo, da 17 let po referendum trgovine ob nedeljah končno zapremo. Imamo pa problem, da lahko zakon še pade na Ustavnem sodišču, kljub temu da mu mi danes damo zeleno luč. Zato je naš interes, ki mu sledimo z amandmaji – pa bom kar vse tri amandmaje, ki so na mizi, z eno obrazložitvijo pojasnil – naš interes kot predlagatelja je, da v zakon dodamo čim manj izjem, čim manj potencialno ustavno spornih izjem, zato da zakon preživi Ustavno sodišče. Namreč, predsednica Trgovinske zbornice Mariča Lah – torej predsednica edine organizacije v državi, ki zakonu glasno nasprotuje, vsi ostali se z njim bolj ali manj strinjajo, od sindikatov do verskih skupnosti, od civilne družbe do, konec koncev, tiho so pristali na to tudi lastniki trgovinskih verig, ker nihče ni glasno protestiral. Edina organizacija, ki temu nasprotuje, je Trgovinska zbornica in ta je napovedala, da bo zakon izpodbijala na Ustavnem sodišču. Zato je bistveno, da danes med glasovanjem sprejmemo amandmaje na način, da bo v zakonu čim manj izjem. Ampak zakon smo v Levici, po posvetovanju s poslanskimi skupinami, oblikovali tako, da bo po eni strani 30 tisoč delavk in delavcev, ki delajo ob nedeljah, lahko ostalo doma, po drugi strani pa male trgovine, podjetniške trgovine lahko obratujejo, če le ob nedeljah tam ne delajo delavci, ampak poslovodne osebe, prokuristi in drugi pravni zastopniki družb. Da bi to dosegli, bomo v Levici podprli prvi amandma, ki smo ga predlagali sami, ki omogoča to, kar sem pravkar opisal, se pravi, da so male trgovine tudi ob nedeljah odprte, če tam delajo poslovodne osebe in ne delavci. To smo prenesli iz dobre prakse v tujini, predvsem po švicarskem zgledu. Glasovali pa bomo proti amandmajema SMC, ki sta vložena, ker ta dva amandmaja vnašata v zakon dodatni izjemi, širitev na družinske člane in pa omejitev dela na 10 nedelj na leto, ki pa nista dobro obrazloženi in zanju obstaja tveganje, da bosta predmet spora na Ustavnem sodišču oziroma da bosta razlog, da ob potencialni ustavni presoji zakon pade. Zato kot rečeno, prvi amandma, naš amandma bomo podprli, dva amandmaja SMC pa bomo zavrnili.
Hvala lepa. Kolega Gregor Perič, v imenu poslanske? V lastnem imenu. Še kdo v imenu poslanske? [[Da.]] Mag. Rajić v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Amandma, ki ga predlaga Levica, se kljub populizmu seveda ne ozira na vse tiste, ki so celo življenje posvetili temu, da ustvarijo svojo trgovino, svoje podjetje, in jim na neki način odreka pravico, da se ne glede na velikost prostora, ki so ga ustvarili, posvetijo temu delu, kadar želijo in ko je najbolj potrebno, ob nedeljah recimo, ob praznikih, zlasti če so v turističnih krajih. Zakaj jim ne bi pomagali njihovi družinski člani? V tem primeru menimo, da ta amandma ni dovolj dober, in zato predlagamo svoje. Zato bomo glasovali proti temu amandmaju.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, kolega Perič.
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! »Delam, nimam za burek.« To je naslov enega projekta in v sklopu tega projekta je bila izvedena ena anketa v okviru sindikata Mladi plus. Tedaj so ugotovili naslednje stvari. Da bi študentje brez študentskega dela težko preživeli mesec, mladi brezposelni bi pa na račun odsotnosti študentskega dela tudi delali na črno. Približno tri četrtine študentov bi težko preživelo mesec, če ne bi imeli študentskega dela, in približno 70 % študentov je potrdilo, da je študentsko delo pomembno ne samo zaradi finančnega vzvoda oziroma učinka, ampak tudi zaradi tega, ker pridobijo izkušnje na tem področju, ki jim jih štipendije ne morejo dati. Z amandmajem, ki ga je predlagala Levica, se dijakom, študentom in tudi upokojencem jemlje možnost, da bi lahko ob nedeljah v trgovinah delali, seveda tistim, ki to želijo, in tistim, ki to potrebujejo. Torej, pravica do dela, kar smo v SMC predlagali, se tem trem kategorijam jemlje. Zato jaz osebno takega amandmaja ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Luka Mesec v lastnem imenu.
Hvala. Še enkrat ponavljam. Bistvo tega zakona je, da 30 tisoč delavkam in delavcem v trgovini, ki ne delajo ob nedeljah po lastni volji, ampak zato, ker tako predpisuje njihova delovna pogodba, omogočimo, da so ob nedeljah prosti. Če berete njihove zgodbe, boste videli, da trgovski poklic danes pogosto pomeni delo s šestdnevnimi delovniki in pomeni delo, kjer pogosto ljudje pridejo samo enkrat na 14 dni do točke, ko so v nedeljo prosti. Bistvo je, da se to popolnoma nepotrebno izkoriščanje ljudi v trgovinah preneha. Trgovine so zaprte v Avstriji, v Švici, v Nemčiji, se pravi v državah, po katerih se lahko zgledujemo, po katerih se pogosto zgledujemo, pa s tem ni prav nobenega problema. In ponavljam, ta amandma, o katerem bomo zdajle glasovali, ni samo amandma o poslovodnih osebah, ampak omogoča, da tisti trgovski podjetniki v malih trgovinah, ki želijo delati ob nedeljah, lahko tudi delajo, in lahko delajo tudi njihovi družinski člani, edini pogoj za to je, da so vključeni v poslovodstvo družbe. S tem amandmajem rešujemo več muh na en mah. Rešujemo male trgovine, rešujemo družinske trgovine, rešujemo trgovinice v turističnih krajih. In bistvo je, da s to eno izjemo zajamemo tako široko množico, po drugi strani pa je ta izjema prenesena iz dobrih praks v tujini in napisana po razsodbah ustavnega sodišča, o katerih smo pridobili več mnenj pravnikov, da niso protiustavne. Še enkrat poudarjam, mi bomo glasovali za to, da zakon preživi Ustavno sodišče.
Hvala lepa. Kolegica Mateja Udovč v lastnem imenu.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Sama bom glasovala proti amandmaju predlagatelja. Še en zakon, ki prihaja iz Levice, ki je populističen zakon, za katerega 85 % Slovencev hoče, da se zapre. Res se vprašam, pa ne vprašam, razpravljam v mislih, razmišljam o tem – sami so imeli pri vložitvi zakona dovolj glasov, zakaj so morali potem popravljati zakon in ga delati neenakega, če so želeli, da se trgovine resnično zaprejo, da nihče ne dela, da ne delamo nobenih izjem, da na nobenih 200 kvadratov ne dela en sam človek v trgovini?! In z amandmajem, ki ga je Stranka modernega centra vložila, je ta omogočila, da upokojenci lahko delajo, da študentje lahko delajo. Ti niso v rednem delovnem razmerju. Ljudje, ki so v rednem delovnem razmerju, so lahko doma pri svojih družinah, se družijo, tako kot marsikdo želi. Levica, spoštovani kolegi Levice, veliki zagovorniki socialnih pravic, bodite načelni tudi v tej situaciji pa jasno povejte vsem študentom, da pač ne podpirate njihovega dela! Če ste vi lahko študirali, ne da bi si pomagali preživeti z delom. In ko ste dvignili urne postavke – natočimo si čistega vina, po eni strani govorite o študentih, po drugi strani pa jim odrekate možnosti in priložnosti, da delajo ob nedeljah. S tem amandmajem jim boste preprečili! Študentje od ponedeljka do petka študirajo, oni lahko delajo samo mogoče v petek popoldan, soboto in nedeljo, pa jim danes ponovno onemogočate, da bi to priložnost sploh dobili. Jaz bom glasovala proti. Hvala.
Hvala lepa. V lastnem imenu kolega Rajić, potem pa kolega Trček.
Hvala lepa. Dodal bi le to, da se mi zdi, da ob vsem tem prizadevanju za svobodo izbire in svobodo v tej družbi s tem zakonom in s tem amandmajem ni zapopadena ravno ta svoboda nekoga, da se odloči, da nakupuje v nedeljo, in svoboda tistih, da delajo od nedeljah, ker so bolje plačani ob nedeljah in ker jim to bolj ustreza, ker imajo drug dan prost. Iz tega razloga za primer, da se ne bo odločalo o naših amandmajih, želim poudariti, da je to izjemno zavajanje, da gre za sprenevedanje glede samega referendumskega vprašanja, ki je jasno govorilo o tem, da bi v primeru nedeljskega zaprtja trgovin 10 nedelj trgovine vendarle bile odprte. In to je prava svoboda v eni družbi, svoboda odločanja in svoboda gospodarske pobude. Ne bom glasoval za ta amandma Levice.
Hvala lepa. Kolega Trček.
Hvala. Saj ne vem, malo sem betežen, ampak še bolj sem zmeden. Očitno je slovenski liberalizem to, da greš zjutraj na verski obred, popoldne pa greš v nedeljo delat, ker imaš prenizko penzijo, ker ne moreš drugače študirati, ker ne moreš drugače zvezati špage. Če sem si kako predstavljal liberalizem, sem si predstavljal, da bi se ravno liberalci morali vprašati, čakaj, jebela cesta, zakaj je pa v Avstriji v industriji več kot dvakrat višja dodana vrednost na zaposlenega, zakaj je v sektorju storitev dvakrat višja in najmanjša razlika ravno v trgovini. Mi bi morali razmišljati, kako bo samo 15 tisoč ljudi delalo v štacunah čez 10 let pa bodo ti delali kje drugje, kako bodo upokojenci imeli penzijo, da ne bodo rabili v štacunah – kaj? - delati ob penziji, kako bodo študentje študirali. 20 let sem za razliko od neke kolegice delal s študenti pa so mi prišli: »Joj, imam dobro nočno izmeno, gospod profesor,« gor in dol. To so teme, s katerimi bi se morali ukvarjati, ne pa tukaj zganjati nekega cenenega populizma, da mi gre na bruhanje. Podprl bom amandma Levice, podprl bom zakon. Kdo pa je pripeljal te SMC-jevske nebuloze sem noter, se pa itak ve in bom glasoval proti.
Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 42. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC k 1. členu pod številko 2. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, kolega Luka Mesec.
Kot rečeno, naslednja dva sta amandmaja SMC, ki vnašata v zakon zelo verjetno protiustavne določbe o družinskih članih in o odprtju 10 nedelj na leto. V Levici bomo glasovali proti obema.
Hvala lepa. Kolegica Mojca Žnidarič v imenu poslanske skupine.
V Poslanski skupini SMC smo vložili ta amandma, da bi lahko zraven teh lastnikov manjših trgovin do 200 kvadratov delali tudi njihovi družinski člani. Kajti nelogično je, da bo nosilec dejavnosti, torej, ne vem, oče, zdaj lahko delal v trgovini, njegova žena in otroci pa ne bodo smeli delati, če gre za družinsko podjetje. Kajti vsi ne morejo biti vpisani kot zakoniti zastopniki. In tudi ni logično, da bi v trgovinah, velikih 150 ali pa 200 m2, lahko delal samo en človek. Zraven tega smo imeli primere, ko so nam pisali iz manjših krajev, kjer imajo trgovinico, konkreten primer, ima jo upokojenec, ob nedeljah izvaja tudi TIC, torej turistično dejavnost informiranja turistov, in dejansko ni možno, da bi to lahko izvajal samo en lastnik. V Poslanski skupini SMC bomo ta naš amandma seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 42. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC k 1. členu pod številko 3. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 70. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 70.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi oziroma tretji obravnavi, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, kolega Rajić.
Hvala lepa. Zapiranje trgovin ob nedeljah bo pripeljalo do večjega števila presežnih delavcev, do znižanja plač, do odpuščanja zaposlenih. Zato je hitenje z zapiranjem trgovin zdaj, ko se išče vsako delovno mesto, napaka, populizem predlagateljev na eni strani in ideološka ofenziva na drugi. Anketiranih je bilo le 5 tisoč 800 zaposlenih v trgovini in nas zanima, pa verjetno, da bi druge tudi moralo zanimati, kaj pa misli preostalih 104 tisoč zaposlenih v trgovini. So pripravljeni sprejeti nižje plačilo in da bo vsak deseti od njih izgubil službo? Izjemna škoda se bo naredila mikro in malim trgovcem, ki ob koncih tedna naredijo 80 % tedenskega prometa. Če bodo imeli ob nedeljah trgovine zaprte, se jim bo prihodek prepolovil. Skrb zbuja tudi to, da so samo štiri države v Evropi omejile poslovanje trgovin ob nedeljah. Ukrep nedeljskega zapiranja trgovin smo v SMC želeli omehčati s predlogom, da bi trgovine lahko odprli vsaj 10 nedelj v letu, kot je bilo v referendumskem vprašanju. Z amandmajem tudi predlagamo nedeljsko delo družinskih članov nosilcev trgovske dejavnosti. Prav tako smo se zavzeli, da imajo dijaki, študentje in upokojenci možnost, da v teh težkih razmerah še vedno lahko kaj zaslužijo. Nedeljska idila raja bo za vsakega desetega trgovca ali trgovko, ki bodo izgubili službo, postala pekel. Ker mi smo dvignili minimalno plačo nekoč in mi hočemo, da tudi mali trgovec ima nekaj od svojega dela. Kaže, da bo danes večina, vsak iz svojih razlogov, naredila slovenskemu gospodarstvu strel v koleno, ne v eno, v obe koleni. V SMC pa bomo ostali glas tistih, ki ob nedeljah želijo delati, in glas svobode izbora in glas tistih, ki želijo nakupovati. Greh ni delo ob nedeljah, greh je, če to delo ni pravično plačano. To vam bodo povedali zdravnik in župnik, trgovka in policistka. V Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Marko Bandelli v imenu poslanske skupine.
Hvala, predsedujoči. Veste, jaz kot 30 let trgovec v tehnični trgovini vem in verjetno razumem, kako je pomembno biti doma ob nedeljah. Veliko delavcev tega privilegija, moram povedati, ni moglo koristiti. Zdi se mi zelo pomembno, da so tega tedenskega nedeljskega počitka tudi tisti, ki delajo v ostalih trgovinah, deležni, tega počitka. In mislim, da je pravično. Po drugi strani se mi zdi pa izredno pravično, da pustimo možnost, fakultativno možnost, da se male trgovine lahko odločajo same o odprtju ali ne. In tudi dobra se mi zdi varianta, da lahko študentje ali pa upokojenci v teh trgovinah delajo. Predstavljen nam je bil en amandma, ki je bil poslan od Trgovinske zbornice. Še sam sem bil nekako pristaš tega amandmaja, ampak sem videl, da je bil ta amandma zlonameren. Namenjen je bil izključno za ustavno minirati zakon. To je bil namen tega amandmaja. In ko sem videl namen, škodoželjni, če bi tako rekel, namen tega amandmaja do tega zakona, smo se tudi mi odločili, da bomo glasovali proti amandmaju, in določeni se bodo vzdržali. Upam, da ta zakon, tako kot je pripravljen – sem prepričan, da – ustavno ne bo sporen, in z veseljem ga bomo v naši poslanski skupini potrdili. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Jožef Horvat v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Poslanska skupina Nova Slovenija bo glasovala za novelo Zakona o trgovini, ki zapira trgovine ob nedeljah, razen redkih izjem. Na nek način lahko, kljub temu da mi Levice ne podpiramo, v nobenem primeru pravzaprav, čestitamo Levici, da je zaznala pravilnost in ocenila pravilnost odloka Vlade Republike Slovenije, ki je v času epidemije zaprla trgovine. Ne nazadnje je to naša zgodba, ki počasi dobiva zdaj že polnoletnost. Obžalujemo pa, obžalujemo pa, da ni prišlo do socialnega dialoga in do dogovora med delodajalci in delojemalci. Morda bo za to še enkrat v prihodnosti čas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Luka Mesec v imenu poslanske skupine.
Hvala. Kot rečeno. Jaz bi se zahvalil za konstruktivno razpravo in sodelovanje pri oblikovanju tega zakona, ki smo ga usklajevali praktično od tri do štiri mesece. Tako da si obetam, da bomo čez nekaj minut lahko zaposlenim v trgovinah končno namenili prosto nedeljo, ki jim je obljubljena vse od referenduma leta 2003, ko je slovenska javnost večinsko podprla zaprtje trgovin ob nedeljah, in ki si jo zaposleni že 17 let želijo in si zanjo prizadevajo. Če vprašate zaposlene v trgovinah, ali podpirajo zaprtje trgovin, bodo ne glede na spraševalca, ali je to lastnik trgovine, recimo Lidl, ali pa sindikat, odgovorili v več kot 90 % da, hočemo imeti proste nedelje, tudi če se nam to pozna na dodatkih za plačo. Takšni so bili vsi rezultati, ki so jih opravili tako sindikati kot delodajalci v zadnjih mesecih, ko smo mi obravnavali ta zakon. In drugič. Še enkrat poudarjam, da gre tukaj za osnovne delavske pravice do prostega časa. Človek, ki v 14 dneh lahko samo eno nedeljo preživi normalno s svojo družino, prijatelji, otroki in tako naprej, ima zelo uničeno kakovost življenja. Ti ljudje so po vseh pričevanjih in statistikah pogosteje bolni, depresivni, zgarani, konec koncev tudi hitreje pristanejo v invalidskih upokojitvah. In to je tudi razlog, zakaj je poklic trgovca pri nas postal tako nezanimiv. V firmah – dobili smo letake iz več podjetij, Mercator, Lidl in tako naprej – zaposlene nagrajujejo tudi s po 200 ali več evri, če v firmo pripeljejo kakšnega svojega znanca, prijatelja, družinskega člana in tako naprej, ker ljudi tako manjka in ker jih ni mogoče dobiti. Mislim, da bomo s potrditvijo zakona danes naredili dobro za vse, tako za zaposlene in njihove delovne pogoje kot konec koncev za splošne razmere v trgovinski panogi pri nas, ki je ena od največjih. Nedeljsko delo pa je bilo neki mehanizem popolnoma nepotrebnega izkoriščanja ljudi v tej panogi. Skratka, veselim se, da smo blizu tega, da to končno odpravimo.
Hvala lepa. Kolega Matjaž Han v imenu poslanske skupine.
Današnja seja, moram reči, da je kar zanimiva, in ko se bomo peljali domov, bomo verjetno vsi skupaj videli, da smo pa nekatere stvari danes dobro naredili. Kljub temu da smo bili nekateri okarakterizirani kot ne vem kaj, je zdaj ta zakon podoben kot prej – ni bilo socialnega dialoga, ne rešujemo zadeve sistemsko, pa vendarle rešujemo za skupino ljudi pomembno vprašanje. Pomembno vprašanje. Za Socialne demokrate ni pomembno, kdo to predlaga, pomembno je, kakšna je vsebina predloga. In ja, če bomo s tem rešili, da bo veliko trgovk, trgovcev, ki ob nedeljah delajo za piškav denar, vsaj s svojo družino, smo za moje pojme naredili ogromno. Ne smemo pa pozabiti, da v tej državi ob nedeljah delajo natakarji, delajo policisti, delajo vojaki in dela še mnogo ljudi v industriji, medicinske sestre, ki pa nimajo tega privilegija, da bi lahko bili ob nedeljah doma. Pa vendarle bomo Socialni demokrati, zato da rešimo en segment družbe, v tem primeru trgovke in trgovce, z veseljem glasovali za. In naj mi nekateri ne zamerijo, tudi če bomo tu Levico podprli.
Hvala lepa. Kolega Perič, obrazložitev glasu v lastnem imenu.
Hvala. Najprej bi rad zavrnil vse tiste očitke, ki jih poslušam, ko nekdo pravi, da se vlagajo amandmaji, zato ker bo potem to na Ustavnem sodišču padlo. Če bo kakršenkoli amandma sporen, bo Ustavno sodišče razveljavilo točno tisti amandma ali ga bo zadržalo in zaradi tega zakon ne bo prav nič bistveno drugačen. Tako da to so neka natolcevanja, ki prav veliko osnove oziroma pravnega smisla nimajo. Kar se pa samega zakona tiče, mislim, da smo v zadnjem obdobju zelo veliko razpravljali o tem. Jaz sem morda malo naivno pričakoval, da je liberalcev v našem Državnem zboru nekoliko več, kot se sicer zdi oziroma kot se nekateri radi deklarirajo, realnost bo kmalu postala jasna. Meni se pa zdi predvsem škoda, ker s tem delamo škodo našemu gospodarstvu. Povozili smo socialni dialog, povozili smo kolektivno pogodbo, ki je veljala. Tukaj bo Državni zbor pokazal svojo premoč nad socialnimi partnerji in mislim, da je to neka slaba popotnica za dogovore, kakršnekoli, v prihodnje. Najbolj me pa boli to, da bodo Slovenke in Slovenci hodili po nakupih v tujino, tako kot že sedaj počnejo Avstrijci, ko gredo v Italijo. Jaz tega zakona absolutno ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica Monika Gregorčič.
Hvala lepa. Tega predloga zakona ne morem podpreti, ker enostavno ni pravi čas za to, da bi trgovine zapirali ob nedeljah, saj je v pogojih gospodarske recesije, ki je posledica epidemije covida, trgovska branža utrpela na letni ravni okrog 25-odstotni upad prometa. Seveda govorim za neživilski del trgovinske dejavnosti. Zato je ogroženih več kot 10 tisoč delovnih mest, zato zakon enostavno prihaja v nepravem trenutku. Kot je že bilo rečeno, socialni dialog je bil tukaj popolnoma umaknjen na stran, zakon tudi negira svobodno gospodarsko pobudo, prizadel bo mikro in male trgovce, ne smemo pozabiti na zadružne trgovine, študentje bodo ob zelo pomemben vir svojega dohodka za preživetje. In ne nazadnje, predlagatelji so se v predlogu zakona sklicevali, da sledijo referendumu, referendumski odločitvi izpred 17 let, pa vendar, tedanje vprašanje se je glasilo na način, da bi 10 nedelj v letu trgovine lahko bile odprte, tako da današnji zakon niti temu vprašanju ne sledi in ga ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Dušan Verbič v lastnem imenu.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Predlog, ki je pred nami, ocenjujem, da je nasprotujoč s 66., 74. členom Ustave, trgom dela v Republiki Sloveniji, pozivi po večji potrošnji v Republiki Sloveniji, ter tudi ustvarja pogoje nelojalne konkurence v tržno-storitveni dejavnosti. Menim, da Državni zbor kot zakonodajalec ne sme omejevati svobodne gospodarske pobude in določati dni, na katere lastniki oziroma delodajalci lahko opravljajo svojo pridobitno dejavnost. Še posebno bi to moralo veljati za storitveno dejavnost, ki je v celoti prepuščena trgu ponudbe in povpraševanja. To pomeni, da se trgovci in zaposleni skupaj s sindikati morajo sami odločati, in to brez politike, kajti njihov delovni čas je tisto, kjer si morajo določiti, ali bodo delovali vse dni v tednu ali samo neki dan. Seveda pa bi moralo veljati pravilo, da če se ustvarjajo prihodki v nedeljo, ponoči ali v prazničnih dneh, so zaposleni temu primerno bistveno več plačani. S tem predlogom se pogojno ustvarja tako imenovani potrošniški turizem, ki ga že poznamo izpred desetletij, od katerega Republika Slovenija ne bo imela popolnoma nič. Veliko od tega pa pričakujejo sosednje države. Zato ne morem podpreti tega predloga zakona.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti 13. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA AKTA O NOTIFIKACIJI NASLEDSTVA SPORAZUMOV NEKDANJE JUGOSLAVIJE Z ZDRUŽENIMI DRŽAVAMI AMERIKE, KI OSTAJAJO V VELJAVI MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN ZDRUŽENIMI DRŽAVAMI AMERIKE. Predlog akta je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog akta je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Matično delovno telo v okviru druge obravnave k predlogu akta ni sprejelo nobenega amandmaja. Prehajamo na odločanje o predlogu akta. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je akt sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je z Mandatno-volilnimi zadevami. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje člana Nadzornega sveta Slovenske tiskovne agencije. Predlog je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku Vlade dr. Vasku Simonitiju, ministru za kulturo. Gospod Simoniti, za govornico prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik! Kot vam je znano, Vlada imenuje štiri člane nadzornega sveta, in sicer enega člana izmed strokovnjakov za medije, enega člana izmed ekonomsko-finančnih strokovnjakov, enega člana izmed pravnih strokovnjakov ter enega člana izmed strokovnjakov za informatiko. Državni zbor je na seji 26. septembra 2019 na predlog Vlade imenoval tri člane v Nadzorni svet Slovenske tiskovne agencije za dobo štirih let. Članom nadzornega sveta je mandat začel teči z dnem konstituiranja nadzornega sveta 11. decembra 2019 in traja do 11. decembra 2023. Ker je predlagana četrta kandidatka Vlade, ki je bila izbrana izmed pravnih strokovnjakov, tik pred sejo Mandatno-volilne komisije Državnega zbora 18. septembra 2019 umaknila kandidaturo za članico nadzornega sveta, je morala Vlada ponoviti postopek imenovanja za enega člana. Da bi nadzorni svet popolnili, je Vlada za manjkajočega četrtega člana objavila razpis, ki je bil dne 18. oktobra 2019 tudi objavljen v Uradnem listu. Nanj sta se prijavili dve kandidatki, ki sta tudi izpolnjevali pogoje. Razlogov, zakaj postopek na Vladi ni bil izpeljan in zakaj ni bil poslan predlog v Državni zbor, ne poznam, odgovorna oseba, ki je vodila ta postopek, ni več zaposlena na ministrstvu. Zaradi tega je Vlada 3. julija 2020 na podlagi prvega odstavka 13. člena Zakona o Slovenski tiskovni agenciji v zvezi s tretjim odstavkom 14. člena taistega zakona objavila javni poziv, torej Javni poziv Vlade Republike Slovenije kandidatom za predstavnika ustanovitelja v Nadzornem svetu Slovenske tiskovne agencije, s katerim smo pozvali zainteresirane kandidate, da kandidirajo za člane nadzornega sveta. Pojavila se bodo verjetno vprašanja, zakaj Vlada ni mogla nadaljevati starega postopka, kjer sta že bili prijavljeni dve kandidatki. Odgovor. Enostavno zaradi tega, ker drugi odstavek 13. člena Zakona o Slovenski tiskovni agenciji določa naslednje: »Vlada izmed vseh prispelih vlog izloči prepozne in nepopolne. Vlada izmed preostalih vlog najkasneje v 15 dneh po preteku roka za prijavo na javni poziv Državnemu zboru pošlje predlog kandidatov za člane nadzornega sveta.« Torej če ponovim: 15 dni po preteku roka za prijavo. To se ni zgodilo, zato smo sprejeli to odločitev. Ker je minilo pol leta, smo na Ministrstvu za kulturo, razumljivo, objavili nov javni poziv. Komisija za pregled prispelih vlog na objavljen javni poziv, ki jo je imenovala Vlada, je dne 3. avgusta letošnjega leta odprla in pregledala vloge ter ugotovila, da sta na javni poziv prispeli dve pravočasni in popolni vlogi ter da oba kandidata izpolnjujeta pogoje za imenovanje predstavnika ustanovitelja v nadzornem svetu. V skladu z drugim odstavkom 13. člena Zakona o Slovenski tiskovni agenciji je Vlada izmed pravočasnih in popolnih vlog kandidatov izoblikovala predlog kandidata za člana nadzornega sveta, ki smo ga poslali v Državni zbor v odločanje. Gre za Radovana Cerjaka, ki je pravni strokovnjak, je diplomirani pravnik, na Pravni fakulteti je diplomiral leta 1994, od leta 1999 je zaposlen v odvetniški pisarni Radovan Cerjak na delovnem mestu odvetnik. Pred tem je bil kot diplomirani pravnik zaposlen na ministrstvu za notranje zadeve, v odvetniški pisarni Stražišar in na Višjem sodišču v Kopru. Ima potrdilo o usposabljanju za člana nadzornih svetov in upravnih odborov z dne 17. aprila 2020. Radovan Cerjak bo po našem prepričanju dobro opravljal nadzorstveno vlogo v nacionalni tiskovni agenciji, zato predlagam, da ga pri glasovanju podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala in predložila predlog sklepa. Na vrsti je predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Vloga Slovenske tiskovne agencije predstavlja enega osrednjih stebrov v našem medijskem prostoru, pri čemer velja splošna ocena, da zaposleni novinarji agencije izpolnjujejo standarde visoko profesionalnega in objektivnega poročanja. Slovenska tiskovna agencija ali STA, kot ji radi rečemo, je tista medijska hiša, ki med vsemi mediji najbolj dosledno pokriva ter poroča o najrazličnejših dogodkih doma in tudi po svetu. Nemalokrat drugi slovenski mediji povzemajo in objavljajo posamezne novice ravno po objavah na STA, kar le dodatno pritrjuje temu, da delo novinarjev na STA poteka na visoko kakovostni ravni. Takšno delovanje pa se po Zakonu o Slovenski tiskovni agenciji utemeljeno pričakuje tudi od članov poslovodstva, torej tudi od članov nadzornega sveta agencije. Dejstvo je, da nadzorni svet agencije deluje že praktično leto dni v okrnjeni sestavi – brez enega člana. Prejšnja vlada je zato že oktobra lani objavila javni razpis ter izpeljala vse potrebne postopke izbire kandidata oziroma kandidatke za člansko mesto v Nadzornem svetu STA. Ta vlada pa začetega postopka ni nadaljevala, temveč je šla v nov razpis. Članice in člani Mandatno-volilne komisije glede tega na seji nismo prejeli nobenih vsebinskih pojasnil. Danes sicer minister pojasnjuje, ampak zakaj je bilo potrebno celoten postopek ponoviti? Ali je Vlada predhodni postopek ustavila? Ali je o tem obvestila kandidate, ki so se prijavili? V vladnem gradivu, ki smo ga prejeli, predhodni postopek sploh ni omenjen – kot da ste sploh ni zgodil. Takšno ravnanje Vlade je očitno prikrivanje dejstev in zavajanje našega Državnega zbora, kar je milo rečeno nedostojno. Lahko rečemo, da je bil vladni postopek izpeljan nepregledno in neprofesionalno, ravno nasprotno tistemu, k čemur so zavezani zaposleni na STA. Tudi zato ni presenetljivo, je pa zagotovo žalostno, da je Vlada na mesto člana Nadzornega sveta STA predlagala kandidata Radovana Cerjaka. Kandidat je po naši oceni osebnostno absolutno neprimeren za opravljanje te funkcije, saj je v preteklosti nemalokrat opozoril nase prav z neustreznim načinom in nizkim nivojem javnega izražanja. Na seji Mandatno-volilne komisije so bili izpostavljeni konkretni primeri neprimernega javnega komuniciranja kandidata. Z imenovanjem v nadzorni svet pa bo kandidat tudi v izraziti koliziji interesov, saj kot zvest pristaš in podpornik medija Nova24 zagotovo ne bo deloval z načeli profesionalnega, objektivnega in apolitičnega odločanja, kar je v javnem interesu. Ravno nasprotno. Očitno je, da Vlada ni predlagala omenjenega kandidata v nadzorni svet agencije, da bi deloval na ta način, v javnem interesu, kar bi velika večina običajnih ljudi ocenila kot pomanjkljivost in absolutno neprimernost kandidata za funkcijo nadzornika STA. A ta vlada in predvsem največja vladajoča stranka ocenjujeta to za primerno. Zato na tem mestu velja apel preostalim trem koalicijskim partnericam, da naj vendarle še enkrat razmislijo, ali res želijo imenovati takšno osebo na tako pomembno mesto. Socialni demokrati predlaganega kandidata absolutno ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Kot smo slišali v prejšnjem stališču, mora kandidat za člana Nadzornega sveta STA svojo funkcijo opravljati profesionalno, objektivno in apolitično. Kako jo bo opravljal Radovan Cerjak, je povedal s svojim odzivom na tale tvit. Ob nesreči z utopljenimi dečki pri Novi Gorici je Borut Jakopin, javni uslužbenec, na svoj Twitter račun zapisal: »Slovenski centri za socialno delo so leglo feministk, nedofukanih zafrustriranih žensk in poženščenih beta fantkov.« Radovan Cerjak je temu človeku stopil v bran in napisal status, v katerem je povedal naslednje: da ne razume pogroma nad tem zapisom, ker je, citiram, »zapis 99 % vsebinsko točen.« Dodal je, da se pri svojem delu sam večkrat sreča s socialnimi delavkami in da je, citiram, »njegova ocena o njih popolnoma ista«. Zgražanje velikega dela javnosti nad takim tipom javnega diskurza pa je označil kot razkritje, »kako orkestrirana je slovenska medijska krajina«, zopet citat. Skratka, to, da slovenska javnost zavrača tovrsten vulgarizem v javnem diskurzu, je zanj civilizacijska krivica, je zanj utišanje drugače mislečih. Operiranje v javnem diskurzu z izrazi, kot so legla feministk, nedofukane zafrustrirane ženske in poženščeni beta fantki, je zanj temelj svobode govora. Tega ni dokazal samo v tem tvitu, to dokazuje pri svojem delu neprestano. Namreč, človek je prvi odvetnik Nove24, na sodiščih vztrajno brani vse vrste vulgarizmov, ki se na tem mediju pojavljajo. Skratka, to ni samo posamičen zdrs. Branjenje vulgarizmov je njegova vokacija. Kako bo nastopal kot nadzornik STA, po tem lahko sklepamo. Temu človeku je v interesu v medij, po katerem vsi slovenski mediji povzemajo svoje novice, vnašati ta tip diskurza, ta tip vulgarnosti, ta tip primitivizma, tip izvotlitve resnice in brezsramnega laganja, ki ga zastopa, ko brani svojo glavno stranko. Verjetno bomo v nadaljnjih razpravah slišali, da je to stališče, ki ga zdaj zagovarjam, stališče nestrpnega levičarja proti konservativcu. Ampak glejte, ta človek ni konservativec. Kaj naj bi odlikovalo konservativca, vemo že 200 let in več. Odlikovali naj bi ga državniškost, spoštovanje do institucij, iskanje širokega konsenza v javnosti. Radovan Cerjak je točno nasprotje tega. Je desant na vse te vrednote. Radovan Cerjak je samo še eno ime, samo še en obraz primitivizma, vulgarnosti in sovražnega govora, ki se je razlezel po našem javnem prostoru. In če bomo dovolili takim ljudem prevzemanje slovenskih medijev, Slovenske tiskovne agencije, RTV, se bomo kaj kmalu znašli v nekem vzporednem vesolju, kjer javnost ne bo več mogla dostopati do verodostojnih informacij, kjer bo veljalo, da je najboljša tista novica, ki najbolj vžge, ne glede na to, kako vulgarna in sovražna je, in kjer, podobno kot na sosednjem Madžarskem, ne bo več mogoče ločiti med lažjo in resnico. Ni čudno, da se po Londonu že več let govori, da ta postaja drugo največje madžarsko mesto, polnijo ga madžarski intelektualci, visoko izobraženi ljudje, ki se iz tiste države umikajo, ker enostavno življenja v okolju, kjer te obdaja tovrstna verbalna greznica, ne morejo več zdržati. Upam, da do tega ne bo prišlo tudi pri nas, zato bomo seveda glasovali proti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavila Maša Kociper.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Če danes govorimo o predlogu za imenovanje člana Nadzornega sveta Slovenske tiskovne agencije, je najprej verjetno treba poudariti, da STA ni kar ena agencija. STA ima pomembno družbeno poslanstvo, opravlja namreč javno službo, in sicer javno službo stalnega, celovitega, točnega in – pozor! – objektivnega zagotavljanja informacij o dogodkih v Republiki Sloveniji in v svetu. Nacionalni televiziji oziroma njenim informativnim programom se kdaj očitajo pristranskost in preference do določenih političnih strank. Po drugi strani pa takšnih očitkov STA ni bila nikoli deležna, vsaj mi nismo slišali, da bi jih bila. In prav je tako. Zasledovanju neodvisnega, nepristranskega in profesionalnega novinarskoagencijskega obveščanja Zakon o STA postavlja zelo visoke standarde, najvišje standarde za točnost, objektivnost in verodostojnost posredovanih informacij. Ti standardi veljajo tako za vodstvo kakor za novinarje. Da je to res, kaže tudi to, da po STA povzema veliko drugih medijev. Dovolila bi se reči, da občasno prav vsi. Zaradi vsega povedanega Zakon o STA določa, da član nadzornega sveta ne more biti tisti, ki opravlja funkcijo v politiki, bodisi na državni bodisi na lokalni ravni, prav tako pa ne osebe, ki pogodbeno sodelujejo z drugimi podjetji, ki opravljajo enake ali podobne storitve kot STA, zaradi česar lahko pride do konflikta interesov. V vsaki vladi, no, v vsaki normalni vladi bi moralo biti v interesu, da na najpomembnejše nadzorne funkcije medija, ki mu je zakonsko zapovedana objektivnost, postavi takšne osebe, glede katerih ni prav nobenega dvoma ne o njihovi nepristranskosti ne glede obstoja konflikta interesov. V nasprotju z vsem navedenim pa vlada Janeza Janše za nadzornika te medijske hiše, ki svoje poslanstvo opravlja v javnem interesu, poudarjam, postavlja osebo, ki ne izpolnjuje ne zakonskih in ne, kot kaže, recimo temu etičnih pogojev za zasedbo tega mesta. Njegova ideološka in politična prepričanja so namreč tako močna in tako jasno izražena, da je podan resen dvom, prvič, o njegovi nepristranskost, in drugič, tudi glede konflikta interesov. Povezava bodočega nadzornika STA z Novo24, medijem, ki je lastniško povezan s SDS, je namreč v nebo vpijoča in verjetno temelji na pogodbeni osnovi, to pa, sem prej razložila, je z zakonom prepovedano. Ob vsem tem zmoti tudi popolna netransparentnost postopka izbire člana nadzornega sveta, ki jo je začela že prejšnja vlada, in še zdaj nismo dobili poslanci odgovora, kako in na kakšni pravni podlagi je bil tisti postopek zaključen in začet novi. Jasno je le, da je nova vlada začela ta postopek zato, da podeli mesto nadzornika enemu od svojih političnih pristašev. V SAB verjamemo v svobodo govora, menimo pa, da je kandidat, čigar ideologijo in stališča prežemajo elementi nestrpnosti do vseh drugače mislečih, nezaupanje do vseh drugih medijev, ki niso v rokah desne politike, pa tudi nestrpnost do manjšin, socialnih delavk, istospolnih in tako naprej, neprimeren in v nasprotju z intenco Zakona o STA. STA ne pripada ne levim, ne desnim, ne vašim, ne našim, temveč javnosti, našim državljankam in državljanom. V STA ni prostora za ideološka in politična prepričanja, vsaj do zdaj ga ni bilo. Vse to jasno odraža eno od temeljnih načel zakona, ponavljam, načelo neodvisnosti in nepristranskosti. Vloga STA, takšna, kot jo omenja zakon, je v svetu tako imenovanih fejk novic še posebej pomembna in bi jo bilo potrebno v tem smislu tudi krepiti. Zaradi vsega povedanega v Poslanski skupini SAB ne bomo glasovali za kandidata Radovana Cerjaka, ampak proti. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Alenka Jeraj bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Lepo pozdravljeni! V skladu z 11. in 12. členom Zakona o Slovenski tiskovni agenciji je nadzorni svet organ nadzora in je sestavljen iz petih članov oziroma članic. Državni zbor na predlog Vlade Republike Slovenije imenuje štiri člane nadzornega sveta. Državni zbor je na seji 26. 9. 2019 na predlog takratne vlade pod vodstvom Marjana Šarca imenoval tri člane v Nadzorni svet Slovenske tiskovne agencije za dobo štirih let. Članom nadzornega sveta je mandat začel teči z dnem konstituiranja nadzornega sveta, torej 11. 12. 2019, in traja do 11. 12. 2023. Ker je predlagana četrta kandidatka vlade gospa Marinka Šlibar Vende, ki je bila izbrana izmed pravnih strokovnjakov in je bila članica Nadzornega sveta STA že v obdobju 2015–2019, tik pred sejo Mandatno-volilne komisije Državnega zbora umaknila kandidaturo za članico nadzornega sveta, je morala Vlada ponoviti postopek imenovanja za enega člana. 18. 10. 2019 je bil tako objavljen razpis za imenovanje manjkajočega četrtega člana za področje prava, na katerega sta se prijavili dve kandidatki, Barbara Piano in Lilijana Kodrič. Obe sta izpolnjevali pogoje, a prejšnja vlada ni nikoli poslala predloga kandidatov oziroma kandidatke v Državni zbor. Postopek je vodila gospa Tamara Vonta, takrat direktorica Direktorata za medije na Ministrstvu za kulturo. Barbara Piano je bila mesec dni kasneje, novembra lani, imenovana za predsednico sveta Onkološkega inštituta, na začetku tega meseca pa je s tega mesta odstopila. Gospa Lilijana Kodrič je bila pred leti zaposlena v službi za ravnanje s stvarnim premoženjem na notranjem ministrstvu in je v kazenskem postopku o najemu prostorov za NPU na Dimičevi od Igorja Jurija Pogačarja, direktorja Ram Investa, pričala, da je bil postopek izbire stavbe na NPU optimalen in da so postopki tekli ustrezno in po zakonu. Ministrico Kresalovo je zaradi tega doletela interpelacija, ki jo je sicer preživela, a je kasneje morala odstopiti, potem ko se je negativno opredelilo Računsko sodišče in je Komisija za preprečevanje korupcije podala načelno mnenje, saj je pri najemu prostorov za NPU ugotovila elemente korupcije tudi zaradi njenega osebnega znanstva z gospodom Pogačarjem. Naj spomnim, Pogačarju, ki je končal v osebnem stečaju, je letos avgusta sodišče odpisalo 12 milijonov evrov dolgov in v tistem postopku je bil državni sekretar Damjan Lah obsojen. Opozicija je na seji Mandatno-volilne komisije zasliševala državno sekretarko in spraševala, zakaj ni bil dokončan postopek v času prejšnje vlade. To bi morali vprašati takratnega predsednika Vlade gospoda Marjana Šarca ali ministra Pozniča ali direktorico direktorata Tamaro Vonta. Vprašate jih lahko tudi, zakaj, če je bil opravljen izbor, o tem ni bil obveščen Državni zbor. Vprašate jih tudi lahko, zakaj v pol leta niso bili sposobni izpeljati postopka. 13. člen Zakona o Slovenski tiskovni agenciji namreč določa naslednje: »Vlada izmed vseh prispelih vlog izloči prepozne in nepopolne. Vlada izmed preostalih vlog najkasneje v 15 dneh po preteku roka za prijavo na javni poziv Državnemu zboru pošlje predlog kandidatov za člane nadzornega sveta.« Glede na to, da prejšnja vlada Državnemu zboru takega predloga ni poslala v roku, ki je bil določen v zakonu, je aktualna vlada izpeljala ponovni postopek v celoti. 3. 7. 2020 je bil objavljen javni poziv, s katerim je pozvala zainteresirane, da kandidirajo za člana nadzornega sveta, ki ga imenuje Državni zbor. Rok za prijavo na javni poziv je bil 15 dni od objave in je potekel 20. 7. 2020. Komisija za pregled prispelih vlog na objavljeni poziv je 3. 8. 2020 prispele vloge pregledala ter ugotovila, da sta na javni poziv prispeli dve pravočasni in popolni vlogi ter da oba kandidata izpolnjujeta pogoje za imenovanje predstavnika ustanovitelja v nadzornem svetu. Izbrala je kandidata Radovana Cerjaka in predlog posredovala Državnemu zboru. V Poslanski skupini SDS bomo predlog Vlade, da Radovan Cerjak postane član Nadzornega sveta STA, podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila kolegica Andreja Zabret.
Hvala za besedo, predsednik. Minister, kolegice in kolegi! Za začetek moram na kratko skozi redosled dogodkov. Na aprilski seji Državnega zbora, skoraj takoj po menjavi vlade oziroma takoj, ko je bilo to mogoče, ste si podredili RTV. Stranke koalicije ste si razdelile članstvo v programskem svetu, pa čeprav bi v njem morali sedeti predstavniki vseh poslušalcev in gledalcev, ne pa vaši politični, interesni in drugačni izbranci. Sporočilo je jasno – da ne razumete, da je RTV javni zavod in ne strankarski oziroma vladni, kot ga očitno razumete vi. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca smo se že takrat spraševali, kako daleč je dan, ko bo koalicija poskušala zamenjati kar direktorja RTV in se z enako vnemo lotila tudi drugih kadrovskih rošad. Spraševali smo se, ali bo dovolj le kadrovsko preoblikovanje ali bo za tem na vrsto prišla še Slovenska tiskovna agencija. In to prek zakonskih sprememb, ko se boste lotili Zakona o medijih, vse v duhu prikrojimo si medijsko krajino, da bo bolj podobna medijem SDS, da bo celota utripala v ritmu prvih v službi resnice oziroma v službi desnice. Naše bojazni so bile upravičene. Nismo pozabili na početja prve vlade aktualnega premiera in danes smo ponovno tu, manj kot pol leta ste potrebovali, da ste storili, namerno ponavljam, točno to, česar smo se bali. Kako predvidljivo – nova medijska zakonodaja. Jasen cilj SDS je, glede na to, kako so napisani vsi trije zakoni, prevzeti medije. S tem bi, tako si predstavljate, utišali kritike svojega dela, utišali dvome, pomisleke, prevzeli nadzor nad informacijami in njihovo interpretacijo. Še pred morebitnim sprejetjem svežnja novih medijskih zakonov ta koalicija izvaja izreden pritisk na delovanje STA. Vlada je za novega člana nadzornega sveta agencije predlagala kar člana SDS. Predlaga odvetnika SDS Radovana Cerjaka. Ponavljam, člana SDS, ki v svojih javnih nastopih podpira strankin nestrpni diskurz. Človeka, ki medijskim hišam, ki ne pripadajo stranki SDS, očita orkestrirano delovanje v interesu bivšega režima, ki javno izraža nestrpnost do pravic manjšin, istospolnih in socialnih delavk. Človeka, ki se v 99 % strinja z uradnikom na Ministrstvu za notranje zadeve, ki meni, da so CSD, citiram, »leglo feministk [[…]]«. No, naprej tega tvita ne bom brala, ga pa vsi poznamo. STA opravlja zelo pomembno vlogo na medijskem področju, njeni novinarji izpolnjujejo standarde objektivnega poročanja in prav zato se izpolnjevanje visokih profesionalnih in etičnih standardov pričakuje tudi od članov Nadzornega sveta STA. Da so vsi člani neodvisni in ne ideološko orientirani, je najmanj, kar bi pričakovali. Predlagani kandidat pa ne izpolnjuje niti vseh zakonskih meril za imenovanje, kaj šele etičnih. Zlasti nista izpolnjena pogoja vsaj 10 let delovnih izkušenj ali pet let vodstvenih izkušenj na področjih, ki zagotavljajo ustrezna znanja in izkušnje za opravljanje funkcije nadzora STA. Kar pa je še bolj problematično, Radovan Cerjak ne ustreza niti profesionalnim niti etičnim merilom, ne dosega kriterijev strokovnosti in nepristranskosti. Glede na neposredno povezanost s stranko SDS in pogodbeno razmerje z Novo24, katere solastniki so tudi vidni člani SDS, pa gre tudi za konflikt interesov. In tak človek bo pristal v nadzornem svetu, odboru STA. To vodi v popolno razgradnjo vseh standardov. Če dovolimo, da komunikacija in izražanje Radovana Cerjaka postane komunikacija STA, potem smo zabredli globoko. Zato ponovno sprašujem poslanke in poslance preostalih koalicijskih strank. Vas vse to, kar sem naštela, ne moti? Ali kdaj razmišljate o tem, kaj z mediji počne SDS? Ne razumem, kako lahko vse to dovolite. Ampak za konec, krivda je tudi na strani tistih, ki gledajo proč ali molčijo. Zato bomo v Listi Marjana Šarca glede predlaganega kandidata glasovali proti.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev o predlogu za imenovanje. Prvi ima besedo mag. Andrej Rajh.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Slovenska tiskovna agencija je ugledna tiskovna agencija, je spoštovana, znana po tem, da je strokovna, da je nepolitična, da je neodvisna. In prav zaradi tega je zelo pomembno, da so v nadzorni svet imenovani člani, ki utrjujejo ugled in spoštovanje te agencije in novinarskega poklica. Kandidat Cerjak teh pogojev, osnovnih pogojev, in teh vrednot, ki jih Slovenska tiskovna agencija pooseblja, ne izpolnjuje. Še več, znan je po sovražnem govoru, po nestrpnosti, znan je po tem, da ne skriva strankarske pripadnosti in da je član stranke. Ima pomanjkljive strokovne in etične vrednote. To so vzroki, zakaj ga v SAB in tudi jaz osebno ne bom in ne morem podpreti. Jaz bi si želel, da se na kandidatno mesto za tako ugledno in pomembno funkcijo imenujejo kandidati, ki izpolnjujejo najvišje vrednote in standarde naše družbe. Kandidat, ki ga je predlagala Vlada, seveda tem pogojem ne zadostuje. Še enkrat, jaz kandidata ne bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima Lidija Divjak Mirnik.
Dober večer! Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav, kolegice in kolegi, spoštovana minister in njegov svetovalec! To, kar pravzaprav danes tukaj počnemo, je že videni poskus spreminjanja medijske krajine. To se počne. Zakaj? Zato da se bo prevzelo in nadzorovalo medije, kar je seveda najlažji način, da se utiša kritike dela in prevzame nadzor nad informacijami, in kar je še najpomembnejše, nad njihovo interpretacijo. To je pravzaprav pričakovano, za to vam gre. Da ne rečem, dobro jutro, Madžarska! Je pa to skrbno načrtovano. Definitivno je, da je ta tako imenovani gospod pač neprimeren za to funkcijo. Njegovih tvitov ne bom ponavljala, ker bi me bilo preveč sram. Javni diskurz, ki ga izvaja, je vulgaren. Svojo nestrpno in sovražno držo demonstrira s šovinizmi, seksizmi, in kot rečeno, gospod je pač neprimeren. Tako preprosto je pravzaprav to. In to govorim vsem preostalim koalicijski partnericam, neprimeren je, bog pomagaj. Da o tem, da niti osnovnih pogojev iz 12. člena Zakona o STA ne izpolnjuje, niti ne bom govorila. Če mene spomin ne vara, mora za vsako funkcijo človek izpolnjevati neke pogoje, celo čistilka mora imeti osnovno šolo končano. Razen, očitno, za SDS to ne velja. Tam je pa samo en pogoj – to, da je naš, da kima in da sledi ideologiji. To je edini pogoj. Ali je to prav ali ne – jaz mislim, da je to popolnoma narobe. Zato je pač ta gospod popolnoma neprimeren. Simpel ko pasulj, bi rekla moja mama. In ne razumem, česa tukaj ne razumete. Zelo preprosto. STA namreč opravlja zelo pomembno vlogo v medijskem prostoru, njeni novinarji so vselej izpolnjevali standarde objektivnega poročanja. Če ste imeli kdaj izkušnjo s kolegi iz STA, jaz jih imam že kar nekaj, 12 let iz mestnega sveta, vedno so korektno poročali in ne vidim nobenega razloga, zakaj bi v svojih vrstah med nadzorniki imeli nekoga, ki niti pod razno ni to. Enega samega samcatega razloga ne vidim. Razen če je razlog to, kar sem povedala – dobro jutro, Madžarska! Nadzor nad interpretacijo in nad informacijami, to je v resnici razlog, če se že pogovarjamo tako med prijatelji, kot rečemo na Štajerskem. Higienski minimum bi seveda moral biti, da je član nadzornega sveta nepristranski, strokoven. Mislim, to je res osnova od osnov. Ampak ne, tudi tega ne. Zakaj? To vidimo pravzaprav v vseh predlogih medijske zakonodaje – za nadzor namreč gre. Samo za to in za čisto nič drugega. To, da si SDS medije predstavlja kot svoj plen, to smo že večkrat povedali. In še enkrat je treba ponoviti, da je to narobe. Mediji niso plen nobene politične stranke oziroma vsaj naj ne bi bili. Ne leve in ne desne. Temu bi morali v 21. stoletju v Sloveniji slediti, pa seveda žal ni tako. V LMŠ se zavzemamo za visoke standarde spoštovanja javnega dialoga in človekovega dostojanstva, ki jih ta tako imenovani gospod s svojimi nedostojnimi in žaljivimi izjavami nikakor ne izpolnjuje. Skozi moj vrednostni sistem pač ne gre, da bi glasovala za tega tako imenovanega gospoda, zato bom z lahkoto glasovala proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Če kdo ni primeren za nadzornika STA, je to Radovan Cerjak. In ne vem, zakaj je potrebno v tej vladi, kar je slabše, to je boljše. Jaz apeliram na koalicijske poslanke in poslance, ki ves čas govorite, kako ste za svobodo medijev, pa kako ste nek damage control in tako naprej, da se tokrat res zamislite nad tem človekom, ki je simbol nestrpnosti, primitivizma, revanšizma proti vsem drugačnim in drugače mislečim, od skupnosti LGBT do žensk, drugačnih, feministk, napada kar vsepovprek. In takšen človek naj bo v nadzornem odboru ene agencije, ki nam daje najbolj verodostojne informacije v državi? Na odboru smo že glasovali proti in tudi zdaj bomo. Naj vas spomnim tudi, da nas je Društvo novinarjev Slovenije rotilo, naj tega človeka vendarle ne postavimo na tako odgovorno pozicijo, kajti Društvo novinarjev se zavzema za visoke standarde spoštovanja kulture, javnega dialoga in človekovega dostojanstva, ki jih Cerjak s svojimi žaljivimi in nedostojnimi izjavami ne izpolnjuje. »Po našem mnenju,« pišejo, »je neprimeren tudi zaradi svojih stališč do slovenskih medijev, ki jim očita orkestrirano delovanje v interesu bivšega režima.« Skratka, en sam revanšizem, ena sama prenova medijskega prostora in preganjanje vsega, kar ni v duhu doktrine SDS. Zanimivo je, kar pravi minister – da odgovorna oseba, ki je vodila postopek, ni več zaposlena na ministrstvu. Ja seveda, prihajalo je do čistk. Cerjak pač ne izpolnjuje pogoja, da mora imeti kandidat vsaj 10 let delovnih ali pa pet let vodstvenih izkušenj na področju, ki zagotavlja ustrezna znanja in izkušnje za opravljanje funkcije nadzornika STA. Skratka, gospod ne ustreza niti profesionalnim, formalnim pogojem, da ne govorimo o etičnih merilih. Tako da res, jaz upam, da takšnega človeka ne boste podprli in da ste vsaj za delno, kolikor je še lahko ohranimo, svobodno medijsko krajino. Ne bom se spuščala v to, kaj je bilo pri razpisu pri prejšnjih dveh kandidatkah, ki sploh nista bili niti obveščeni o rezultatih. Vendar to, kar je gospa Jerajeva prej govorila o prijavljenih kandidatkah iz prejšnjega razpisa, bi rekla, da je kar kršenje postopka, kajti prejšnjič so na MVK rekli, da se o njunih imenih ne sme govoriti. To smo sklenili na MVK. In dajmo, no [[…]]Mislim, pljuvati po prejšnjih kandidatkah in inscenirati tukaj, zakaj sta odstopili in zakaj ste ju odstopili, je zelo neprimerno, ker nista tukaj in se ne moreta braniti. »V interesu Slovenije,« piše Društvo novinarjev Slovenije, »in njenega medijskega prostora je, da STA ostane kakovosten in nepristranski servis različnim medijem ne glede na vsakokratno aktualno oblast.« Vemo, da od STA povzemajo vsi drugi mediji, in če bo to ideološko obarvano, predvsem pa polno vulgarizmov in sovražnega govora, potem res ne vem, na kaj se bodo ljudje še lahko referirali, na kaj se bodo novinarji lahko referirali. Zato vas rotim, nikar ne potrdite odvetnika Nove24 in člana SDS, ki je bil prej v Novi Sloveniji, pa je tudi odšel, ker mu niste dali permanentne pogodbe za posle, ki bi jih opravljal. Skratka, gospod, ki tako rad uporablja hujskaški in revanšističen diskurz o tako imenovanih vplivnih igralcih in medijih v službi bivšega režima, si res ne predstavljam, kakšne čistke bo delal v neodvisnem mediju. Ki lahko govori o leglu feministk, zafrustriranih žensk in poženščenih beta fantkov, ki lahko zmerja in uporablja najbolj vulgaren diskurz, takega človeka od Slovenske tiskovne agencije res čim dlje stran. Seveda bom glasovala proti njegovemu imenovanju. Hvala.
Hvala. Besedo ima Aljaž Kovačič.
Hvala, predsednik, za besedo. Kolegice in kolegi! Dejstvo je, da je prvovrstna sramota, da se sploh takšen človek pojavi na kakršnemkoli seznamu za katerokoli funkcijo, nezaslišano pa je, da bomo sploh o njem glasovali. O takih osebkih sploh ne mislim izgubljati besed, in če pozabimo, da niti ne izpolnjuje vseh kriterijev, da bi lahko glasovali o njem, da ne dosega niti kriterijev neke strokovnosti in nepristranskosti, da bi lahko glasovali o njem, me zanima, kako lahko po svojih prepričanjih največja vladna stranka, ki vedno trdi, da ima največjo tradicijo, da ima največ članov, najde sploh med svojimi vrstami takega kandidata. Ne vem, ali je kriterij, kdo napiše bolj butast tvit, potem zmaga in ga predlagate za neko funkcijo. Ampak če pozabim, da je osebek, če ga lahko tako imenujem, iz vrst vladne stranke, se sprašujem, kje so potem tisti liberalci, ki so prej toliko govorili, kje so demokrati, ki velikokrat tudi sami sebe razglasijo ne le, da so samo demokrati, ampak so celo krščanski demokrati. Ali bo zdaj liberalno, ali bo demokratično, ali bo krščansko, da bo ta človek dobil tako pomembno funkcijo, kot je ta, o kateri glasujemo? Seveda bom glasoval proti. Zelo žalosten bom danes šel domov, če bo dobil zadostno število glasov, nikakor pa ne bom presenečen.
Hvala lepa. Besedo ima Nataša Sukič.
Hvala lepa. Lahko bi se vprašala, kako globoko še lahko gremo, če ne bi seveda vedela, da je Cerjakova kandidatura pravzaprav izjemno premišljena, da je to del strategije, kako obvladati, predrugačiti, preformirati medijski prostor. In seveda, če hočeš to narediti, moraš najprej obglaviti oziroma obvladati STA in pa javno RTV Slovenija. In točno to se dogaja. Mi smo sredi medijske vojne in SDS pošilja svoje generale na fronto, eden teh generalov je seveda kandidat Cerjak, odvetnik in član SDS, znan po svojih nestrpnih stališčih, pogosto izrečenih na Nova24TV in tudi drugod. Kandidat podobno kot Janez Janša in tudi drugi vidni predstavniki in predstavnice SDS razglaša, da je medijska krajina v Sloveniji orkestrirana, in stremi k vzpostavitvi tako imenovanega normalnega stanja. Pa se spomnimo. Ta isti Cerjak je zaščitil avtorja žaljivega zapisa, uslužbenca notranjega ministrstva, da so slovenski centri za socialno delo, navajam, »leglo feministk, zafrustriranih žensk in poženščenih beta fantkov«. Konec navedka. Ta isti Cerjak pa potem v isti sapi razglaša: »Vedno bom zagovarjal dostojen dialog v javnosti. Ta je lahko oster in polemičen, a vendar mora biti dostojen. To je temelj demokracije.« No, zdaj pa mi povejte, kdo se dela norca. Kaj je v njegovi maniri dostojen dialog in kaj temelj demokracije, Cerjak vseskozi dokazuje s svojim nestrpnim, vulgarnim in prenapetim diskurzom, seksizmom, šovinizmom, rasizmom, napadi na manjšine, javnim zagovorom revanšizma in podobno. Cerjak, kakopak, vse te očitke o nestrpnosti zavrača in verjamem, da jih boste zavračali tudi tisti, ki ste njegovi kolegi, in pravi: »Nikakor ne bom pristal na logiko, po kateri se vsako razmišljanje, ki odstopa od razmišljanja dominantnih medijev, razglaša za nestrpno. Vsakdo ima pravico izraziti svoje mnenje o določenih vprašanjih.« Konec navedka. Mar res? Mar je sovražni govor res enak svobodi govora? Problem je, da pri Cerjaku seveda ne gre za izražanje mnenja, temveč dobesedno za teptanje in diskreditacijo vsakogar, ki misli drugače kot on sam. Na primer Cerjak o starševstvu LGBT, citiram: »Spomnim se, da je pred leti, ko se je pripravljal referendum o posvojitvi otrok s strani istospolnih parov, oglasil dekan te fakultete in izjavil, da je v interesu otrok, da imajo dve mamici. Bolano.« Konec navedka. Predvsem pa je sporna njegova politična zaznamovanost, njegova zlizanost po politični liniji z največjo vladno stranko SDS. STA ne more biti agencija, ki je nekako v lasti SDS, in to je enostavno neprimerno. Revanšist, človek, ki medijsko krajino razume v smislu boja z duhovi preteklosti, kot jo razume Janez Janša, ki še danes, leta 2020, na vsakem koraku pravzaprav preganja komuniste, ki blodi o tem, da je večina slovenskih medijev kontaminirana s tako imenovanimi silami kontinuitete, človek, ki se mu torej zdi sovražni govor enak svobodi govora, ki tega torej ne razlikuje, ki je primerek pravzaprav pravcatega botaničnega vrta sovražnosti, absolutno ni in ne more biti primeren za takšno funkcijo. Upam, poslanke in poslanci, da to dobro razumemo, kajti zaščiti moramo osnovne demokratične standarde v tej državi. Zato se še enkrat vprašam, kako globoko pravzaprav še lahko gremo. Seveda bom glasovala proti in pozivam vas, da tudi vsaj večina v tem državnem zboru glasuje proti. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Boštjan Koražija.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Da je naša, slovenska demokracija dobesedno zavozila zadnjega pol leta, je vse bolj očitno, ko pridete s takšnimi predlogi, kot je tale danes z gospodom Radovanom Cerjakom. Človek, ki je znan po tem – saj ste že prej predhodniki dejansko vse o njem povedali glede njegove nestrpnosti do manjšin LGBT, do manjšin na splošno, o nestrpnosti do žensk. Tu apeliram na vse ženske tukaj v Državnem zboru, da ne podpirate takšnih moških, ki tako razmišljajo o vas ženskah. Grem še naprej. Dejansko imamo en velik problem. Ministrstvo za kulturo je tudi v slabem stanju, žal, in potem se s takšnimi predlogi ne delajo usluge tej državi, kaj šele STA. Kot že prej povedano, dejansko bi STA morala biti in je avtonomna organizacija in ne more biti in ne sme biti podrejena nikomur, sploh pa ne nekim političnim polom moči v tej državi. Vsi vemo, kako deluje gospod predsednik Vlade, gospod Janez Janša – država, to sem jaz. Mogoče zdaj želi biti še STA, to sem jaz. Potem se bojim, da bomo vsak dan brali na STA samo: Janez Janša je bil, Janez Janša je rekel, Janez Janša je jedel, Janez Janša je naredil. Ali pa ne. Pač, možno je. Potem vam ne bo ostalo kaj dosti prostora, kaj šele za kakšen Desus, SMC, NSi pa itak ne. Tako da glejte, dejansko smo na precepu, bom rekel, kar vseslovenske demokracije in prosim, da bi se vlada zamislila nad sabo, pa tudi stranke, ki ste v tej vladni koaliciji, da se zamislite same nad sabo, in ne prihajate več s takšnimi predlogi ljudi za takšne in drugačne agencije. Ker to je dejansko res, bom rekel, žaljenje vseh državljank in državljanov tukaj v Sloveniji, kaj šele Državnega zbora. Hvala. Ta gospod žal ne uživa podpore ne Levice ne mene in upam, da ne bo dobil podpore vseh vas ostalih. Še enkrat pa apeliram, da se zamislite, sploh gospe, gospodične, državljanke, ženske, da si ne dovolite, da vam moški krojijo usodo na tak način, kaj šele da vplivajo na kakršenkoli način na vas, in tudi, da vas tako podcenjujejo. Namesto da bi vas nagrajevali, vas podcenjujejo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Luka Mesec. [[Ne.]] Besedo dajem še predstavniku Vlade, če želi besedo? Gospod minister.
Hvala lepa. Se odpovedujem. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlaganem sklepu. Ob tem vas obveščam, da bo na podlagi tretjega odstavka 13. člena Zakona o Slovenski tiskovni agenciji sklep sprejet, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju Radovana Cerjaka za člana Nadzornega sveta Slovenske tiskovne agencije za preostanek mandata Nadzornega sveta Slovenske tiskovne agencije, to je do 11. 12. 2023. Kolega Marko Koprivc, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Gospod Cerjak absolutno ni primerna oseba za zasedanje mesta v Nadzornem svetu Slovenske tiskovne agencije. Gre za osebo, ki je izrazito nestrpna. Samo če pogledamo njegove tvite, ki jih je pisal v preteklosti, njegov odnos do manjšin, do žensk, do istospolnih parov in tako dalje – skratka, ta oseba po nobenem kriteriju ni primerna za to pozicijo. To je jasno in glasno povedalo tudi Društvo novinarjev Slovenije. A kljub temu Janez Janša in njegova stranka vztrajata pri tem predlogu. Jasno je, kaj je namen vsega skupaj. Namen je podrediti Slovensko tiskovno agencijo, vnesti tudi v to do sedaj neodvisno novinarsko agencijo metode dela, kot so že videne na Novi24TV in še katerem janšističnem mediju, in predvsem skušati podrediti celoten medijski prostor največji vladni stranki SDS. To je absolutno nesprejemljivo in mislim, da ste s tem predlogom dosegli dno dna. Upam, da koalicijski partnerji to vidijo. Ste spregledali ali še nismo padli dovolj globoko? Skratka, predlog je milo rečeno neokusen in upam, da ne bo dobil podpore v tem državnem zboru. Socialni demokrati bomo seveda glasovali proti, ker smo zagovorniki svobode medijev in menimo, da mora ostati Slovenska tiskovna agencija avtonomna. Hvala lepa.
Še kdo? [[Da.]] Kolega Robert Pavšič, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Če že cel dan sedimo, pa lahko še tri minutke potrpite, ker gre za pomembno vprašanje, o katerem se je treba izreči. V Listi Marjana Šarca smo predstavili tako vsebinske kot tudi formalne razloge, zakaj ta vaš predlog nikakor ni sprejemljiv. In sem pozorno sledil, ali ga boste vsaj z eno besedo poskušali obraniti v koaliciji – niti z eno besedo. Celo ministru se ne zdi dostojno, da bi obranil svojega kandidata za to nadvse odgovorno funkcijo. In potem, kaj lahko mi sklepamo po tem? Da je popolnoma vseeno, kaj ta človek počne, kaj ta človek piše in kaj si mi mislimo, ker nas boste tako ali tako s svojim glasovanjem povozili. Nekaj je pa pomembno tukaj. Da kdor danes ne bo glasoval proti, se strinja z vsem, kar je ta človek napisal ali pa izjavil. Ker zdaj ni več vprašanje samo, ali je on sposoben zasedati to funkcijo, nikakor ni, ampak tudi to, kaj predstavlja v tej družbi. In vi se boste s tem strinjali in ponotranjili njegovo politiko, njegovo stališče. Saj to je po mojem izvirni greh – vi se pač strinjate s tem, kar je on napisal, in zanikate ogromno število manjšin v tej naši državi. V Listi Marjana Šarca tega nikakor in absolutno ne moremo podpreti in ne bomo podprli.
Kolega Luka Mesec v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo in lep pozdrav! V Levici bomo seveda glasovali proti temu kandidatu, ker nočemo živeti v državi, kjer je normalno, da glavni medij v državi, Slovenska tiskovna agencija, po kateri drugi mediji povzemajo svoje novice, uporablja izraze, kot so nedofukane zafrustrirane ženske, legla feministk, poženščeni beta fantki, ali da take medije nadzirajo ljudje, ki pravijo, da so zapisi s takimi frazami 99 % vsebinsko točni in da zgražanje javnosti nad takim tipom diskurza pomeni oziroma kaže, citiram, »kako orkestriran je naš javni prostor«. Nočemo živeti v državi, kjer resnica nič ne velja, kjer prevlada mnenje tistega, ki svoje stališče najbolj vulgarno podžge, kjer ne veljajo več nobeni civilizacijski standardi in kjer se lahko v javnosti reče, kar se hoče. Vse to namreč uteleša ta kandidat, ki to ne samo prakticira na socialnih omrežjih, kjer izjavlja sam, ampak to prakticira tudi kot profesionalec, se pravi kot profesionalni prvi odvetnik Nove24, kjer takšne ekscese iz dneva v dan, iz tedna v teden, iz meseca v mesec brani pred sodiščem v imenu svobode govora. Kdor bo glasoval za tega kandidata, s tem prikimava tudi takemu upravljanju slovenskih javnih medijev, na čelu s STA. Kot rečeno, v Levici se pod to nikakor ne bomo podpisali, nočemo živeti v taki državi in bomo glasovali proti.
Hvala lepa. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 35. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Cerknici. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev Špele Ocepek v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Cerknici. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Cerknici izvoli Špela Ocepek. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrajnih sodnikov in sodnic na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloge za izvolitev Primoža Štrancarja, Nine Zadravec, Jerce Oblak, Marka Beoviča in mag. Marjete Brecelj v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrajnih sodnikov in sodnic na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Predloge je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o posameznih predlogih sklepov. Najprej odločamo o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli Primož Štrancar. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Odločamo o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli Nina Zadravec. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 77, proti nihče. [[Za je glasovalo 77.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Odločamo o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli Jerca Oblak. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Odločamo o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli Marko Beovič. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Odločamo še o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli mag. Marjeta Brecelj. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrajnih sodnic na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloge za izvolitev dr. Ane Jereb, dr. Andreje Fakin in mag. Tine Grum Trošt v sodniško funkcijo na sodniška mesta okrajnih sodnic na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Predloge je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o posameznih predlogih sklepov. Najprej odločamo o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli dr. Ana Jereb. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Odločamo o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli dr. Andreja Fakin. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Odločamo še o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli mag. Tina Grum Trošt. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Novem mestu. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev Petra Žnidaršiča v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Novem mestu. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožnega sodnika na Okrožnem sodišču v Novem mestu izvoli Peter Žnidaršič. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije o zagotavljanju zaščitne opreme ter ukrepih institucij in nosilcev javnih funkcij za zajezitev širjenja bolezni COVID-19 od 1. 2. 2020 do odreditve predmetne parlamentarne preiskave. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 7. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 20. sejo Državnega zbora.