Dober dan in lep pozdrav! Pričenjamo z nadaljevanjem 30. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ali pa dela seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Roberto Battelli, mag. Janez Drobnič, Matjaž Han, Alojz Posedel, Jakob Presečnik med 14 in 18 uro ter poslanec Franc Pukšič. Na podlagi sprejetega dnevnega reda prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PARLAMENTARNEM NADZORU OBVEŠČEVALNIH IN VARNOSTNIH SLUŽB. Obravnava poteka po skrajšanem postopku in smo v tretji obravnavi. Za to točko imamo na razpolago 2 uri in 35 minut časa. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Državni zbor je na junijskem zasedanju prekinil tretjo obravnavo predloga zakona in sklenil, da jo bo nadaljeval na naslednji, julijski seji. Prvopodpisani zakona se je opravičil pred obrazložitvijo predloga zakona. Vlada k razpravi ni prijavljena, z nami pa so predstavniki Vlade. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 11. 7. 2007. V razpravo dajem 4. člen in amandma štirih oziroma petih poslanskih skupin, Liberalne demokracije Slovenije, NP, SP in SNS ter amandma štirih poslanskih skupin, SDS, NSi, SLS in DeSUS. Po ustaljeni praksi prosim za prijavo k razpravi tiste poslance, ki želijo razpravljati v povezavi z 4. členom. Izvolite, prosim. Imamo štiri prijavljene poslance, prvi ima besedo kolega Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice in kolegi, dobro jutro, dober dan! Ko smo družno sopodpisali ali pa sprejeli ta zakon, je bil seveda to izjemen dogodek v tem mandatu. Sam se spomnim, v govoru, ki sem ga imel, kako smo tudi v imenu Slovenske nacionalne stranke bili ponosni na to, da enkrat najdemo skupen dogovor. Toda kot vedno smo bili previdni in seveda se je zgodilo tisto, kar smo pričakovali - skozi zadnja vrata, po tleh kot kača se je izvil amandma k 4. členu koalicijskih strank, s katerim seveda izniči cel zakon. Absolutno izniči, ker mislim, da se zakon imenuje Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb. Če bo ta amandma sprejet, bo seveda potrebno spremeniti naslov zakona, ki se bo moral imenovati Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o arhivskem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb. In to je to. To je vse bistvo. Seveda smo se morali odzvati, tisti ki smo prepričani, da vemo zakaj v tem zakonu gre, gre za nadzor, ne pa za arhiv. Mi smo skušali z amandmajem, ki smo ga vložili, skupaj z drugimi opozicijskimi strankami, popraviti bistveno napako, kajti ne vem, zakaj mesece dela za en zakon in ga potem z enim amandmajem, ki ga imamo pred seboj, izničimo. To je seveda neumno. Zakon bi moral biti v prvotni obliki, ker je našel konsenz, tudi sprejet. V kolikor bo Državni zbor sprejel amandma k 4. členu koalicijskih strank, bo Slovenska nacionalna stranka temu zakonu ostro nasprotovala.
Hvala lepa. Naslednji na seznamu prijavljenih je poslanec Rudolf Moge. Izvolite prosim.
Hvala lepa predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani prisotni, lep pozdrav! Mislim, da v parlamentu, kjer se govori, "parlare" namreč pomeni govoriti, mora posebej veljati, ko en drugega prepričujemo z besedami, da beseda nekaj velja. Jaz sem mislil, da bo beseda veljala tudi tako kot je veljala pri Poslovniku, to kar so se stranke domenile, da bo veljala tudi pri zakonu. Vendar smo kasneje videli, da temu ni bilo tako. Mislim, da to ni bila krivda parlamentarcev, ampak je bila krivda nadzorovanih služb, ki so preko pozicije poskušali narediti iz te komisije brezzobega tigra in zdi se mi, da bi bilo dobro, da bi našli nek modus vivendi, na katerem se bo dalo graditi in delati naprej. Mislim, da v tako občutljivem telesu kot je Komisija za nazor varnostno-obveščevalnih služb, mora biti nacionalni interes v prvi vrsti nad vsemi političnimi interesi. Dogajanja v zadnjem času pa kažejo ravno obratno, da se da, če se da na kakšen način najbolj plasirati javnost, svoje politične interese ravno na hrbtu teh služb, ki nam zagotavljajo obveščevalne podatke in ki nam zagotavljajo varnost. Varnost je brez dvoma prva prioriteta in je treba zanjo potem gledati skozi ta očala, da se ta varnost zagotavlja, vendar da se varnost ne zlorablja. O tem govorijo namreč ti amandmaji. V čem je glavni "catch" tega. Glavni "catch" tega je, da se v bistvu preko teh amandmajev zaščitijo priče oziroma zaščitijo tajni delavci oziroma sodelavci zaščitijo na ta način, ker se kaže preko teh amandmajev, da službe, ki opravljajo to dejavnost, nimajo zaupanja v parlamentarne ljudi, kajti bojijo se, da če bi nadzorniki videli to, kar v bistvu lahko po zakonu nadzirajo, potem bi v tem primeru poskušali zaradi svojega političnega vpliva ali pa, zaradi izrabe političnih reči, te stvari narediti tako, da bi prišle v javnost in ko bi prišle v javnost je vse njihovo delo, da nam zagotavljajo varnost, uničeno. Res je, da hkrati potem tudi glede tega, da če ta stvar pride v javnost ali ne, po drugi strani govori tudi ta amandma, saj preprečuje ljudem iz sveta politike, to se pravi parlamentarcem, dostop do takšnih podatkov, ki bi jih lahko nekje zlorabljali ali pa po neprevidnosti povedali v javnosti in s tem ogrozili življenja teh delavcev, sodelavcev in hkrati ogrozili tudi celotno preiskavo. Meni se zdi, da je bil ta problem najlepše rešen v osnovnem besedilu, za katerega tudi je bil pristanek vseh parlamentarnih strank. Ampak, to kar se je zgodilo v drugi obravnavi in amandma, ki je bil sprejet pomeni popolno, popolno nezaupanje do parlamenta, pomeni napraviti, če še enkrat poudarim to obrabljeno fazo, iz parlamentarne komisije brezzobega tigra, da bi se le z preteklimi dogodki ukvarjala, kar pa ni dobro. Doslej smo s strani teh služb, moram reči, iz leta v leto bolje sodelovali in iz leta v leto je bil ta pregled po mojem kakovostnejši in boljši. Ne vem zakaj bi se moralo zdaj zalomiti ravno pri tem zakonu. Jaz, se mi zdi, da če bi bilo narejeno tako, da bi obveljalo besedilo s sprejetim amandmajem, potem nimam v takšni komisiji česarkoli početi in se rade volje odločim, da naj te službe delajo brez te nadzorne funkcije, če pa delajo brez te nadzorne funkcije, pomeni, da bi se približali standardom totalitarnih družb. Poglejte amandmaja, gospod predsedujoči, jaz sem prvega in drugega komentiral, ker sta v bistvu enaka, hvala lepa, se razlikujeta samo v tretjem odstavku, mislim, da je ta tretji odstavek dober, ker natanko določa to kar operacionalizira ta drugi odstavek. V drugem odstavku pa, če pogledamo prvega in drugega se razlikujeta samo v tem, da prvi pravi: "Ne glede na določbe prejšnjega odstavka pooblaščena skupina ne sme vpogledati v tisti del dokumentacije nadzorovane službe iz katerega bi bila lahko razvidna identiteta tajnega sodelavca." Se strinjam s tem. Druga se pa razlikuje samo v tem vmesnem vrinjenem stavku, ko pravi: "...iz katerega bi bilo lahko razvidno", to je zdaj pa tisti stavek, ki je odveč: "...da v postopku delujejo ali sodelujejo tajni delavci oziroma sodelavci po določbah," in tako naprej. Zdaj pa, ko pride komisija v nadzor, potem bo rekla: "Prosim, želela bi pogledati to in to odredbo, ki se nanaša na to in to akcijo." Potem bi pa predstojnik službe povedal: "Vi pa tega ne smete pogledati, kajti iz tega bi bilo razvidno, da v postopku sodeluje ali sodelujejo tajni sodelavci. Mi tega nismo pogledali, nismo smeli pogledati, zaradi tega, ker bi bilo iz tega razvidno, da tam sodeluje, taka je argumentacija. Če nam pa vi to poveste, potem nebo razvidno, ampak bo to povedano in bomo vedeli, da v tem postopku sodelujejo oziroma delujejo tajni delavci in sodelavci. Tako da to, ali delujejo ali ne delujejo tajni delavci ali sodelavci, je po mojem odveč, v matematiki pravimo temu abundantna reč, abundantna stvar in bil za nas sprejemljiv tudi drugi amandma, seveda, če bi ta vrinjen stavek predlagatelji popravili, če bi ga spremenili na način kot sem povedal, da bi se glasil, podobno kot prvi: "Ne glede na določbe prejšnjega odstavka, pooblaščena skupina ne sme vpogledati v tisti del dokumentacije nadzorovane službe, iz katerega bi bila lahko razkrita identiteta tajnih delavcev ali sodelavcev." Za nas je to sprejemljivo, mislim, da smo eden del stvari rešili, je pa seveda zadeva taka, da iz prejšnje restrikcije v prejšnjem branju, ko so bile na vpogled samo tiste zadeve, ki so bile zaključene, prihajamo sedaj na širše območje pregleda, na tistega, iz katerega bi lahko bilo razvidno, da sodelujejo sodelavci oziroma, da je bila odkrita identiteta. Jaz bi te stvari razširili in bi bilo za nas sprejemljivo, če bi bilo napisano pač tako, da ne smemo pogledati v tisti del [[..]] [[Izklop mikrofona.]] [[..]]
Napaka je v tehniki, takoj boste dobili nazaj besedo. Kolega Moge, prosim, da še enkrat poskusite. Se lahko prijavite pri sosedu? Prosim.
Pomeni, da bi bilo za nas sprejemljivo to, kar je zapisano v prvem odstavku in bi bil prvi odstavek prvega amandmaja identičen s prvim odstavkom drugega amandmaja. Vi bi bili zaščiteni, mi bi bili zaščiteni, na določen način, in prav je tudi, zaradi nevarnosti, ki obstaja, da bi ta identiteta prišla v javnost, da je to v zakonu napisano. Za nas bi bilo to sprejemljivo in se mi zdi, da to, kar sem predlagal, ne bi bila slaba rešitev. Morate pa misliti tudi na to, kako boste ravnali v takem primeru, ali bo minister tisti, ali bo predstojnik nadzorovane službe, itd., tako da se mi zdi, da bi bilo dobro, zelo dobro tudi postopek naprej, ko do te situacije pri pregledu pride, da bi imeli točno napisana pravila igre, kot so v tretjem odstavku prvega amandmaja. To pomeni, da bi v primeru, ko tudi po opozorilu predstojnika pooblaščena oseba zahteva pogled, se glede zavrnitve pogleda uporabljajo določbe prvega odstavka 27. člena, itd., lahko Vlada ta del dokumentacije tudi odloži za nedoločen čas. Vi imate vse zakonske pogoje, da parlamentarcem, kadar ta nevarnost traja, ne dovolite vpogleda, ko pa tega ni več, pa lahko nadzorniki opravljajo svojo funkcijo, kot bi morali. Zato je za parlamentarno demokracijo in če imamo zaupanje v ta parlament, če imamo zaupanje v delo poslancev, dosti bolj sprejemljiv prvi amandma. Je dosti bolj jasen, dosti bolj določa te stvari kot pa ta drugi amandma. Saj, spoštovani kolegi z Vlade, veste, dostikrat smo se srečevali na teh pregledih in dostikrat se je zgodilo, da se je prav zaradi nejasnih pravil igre, ki so bila postavljena, zgodilo, da smo se, namesto da bi določene stvari pregledovali, ukvarjali samo s tem, da smo govorili o zapletih in smo si vsak po svoje tolmačili zakon. Da bi odpadla vsaka senca dvoma, se mi zdi, če hočemo imeti kvaliteten zakon o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb, da bi ta parlament potem vsekakor moral odpreti amandma k 1. členu, ki določa jasne stvari, ki zaščiti tajne delavce in sodelavce in določa pravila igre. Če bi to lahko dosegli in če bi prišli do takega konsenza, da bi se prvi amandma potrdil, potem mislim, da smo to nezaupanje, ki ga gojimo med sabo, eden do drugega, pozicija - opozicija, nadzorovana služba - parlamentarci, da bi na ta način to tako razrešili, da bi bilo delo v prihodnje tako, kot se spodobi, da se zaščitijo ti drugi ljudje in da imamo napisana taka pravila igre, iz katerih se da razbrati, zakaj se pri poteku določenih stvari ne kaže oziroma do kdaj se jih ne kaže. Za pozornost se vam zahvaljujem. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Pavla Gantarja. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi poslanci! Službe, o katerih danes govorimo, imajo nekatera posebna pooblastila, ki jih drugi državni organi nimajo ali jih imajo v bistveno manjši meri ali na drugačen način. In to je, da lahko posegajo v pravice in svoboščine posameznikov, da lahko delajo nekaj, kar drugi javni organi ne morejo in ne smejo delati, da lahko spremljajo pogovore, da lahko spremljajo ljudi in tako naprej, da dejansko posegajo ne samo v njihovo privatnost, celo v njihovo intimnost. Hkrati to smejo početi skrito, tako da ta, ki je predmet tega, tega ne ve, ne vedo tudi njegovi najbližji, da se te stvari zakrijejo. In prav to, ta dva elementa sta elementa, ki jasno napeljujeta na možnost zlorab. Da se ti ukrepi, kakorkoli so izjemni in naj bi bili čim redkeje uporabljeni, uporabijo za namene, za katere niso predvideni, lahko celo za politične ali druge namene. Zaradi tega je nadzor zelo pomemben. Kakšen nadzor je to lahko? Seveda lahko službe nadzirajo tudi same sebe, in to, verjamem, počnejo v okviru pristojnosti. Vendar to ni tisti nadzor, ki bi lahko pravzaprav razkril nepravilnosti, ki jih službe same želijo zakriti. Ali naj bo to vladni nadzor? Vlada je pravzaprav vrhovni šef teh služb. Te službe so praviloma v njihovi neposredni sestavi, sestavi ministrstev. Torej, tudi Vlada lahko spremlja to dejavnost, vendar nikoli ne bo pravzaprav prišla na dan s tem in bo rekla, poglejte, mi smo naredili narobe to in to, mi smo zagrešili nepravilnosti, nezakonitost zoper zasebnost, privatnost, človekove pravice posameznikov. Redkokdaj boste videli takšno vlado. In tudi ta vladni nadzor, ki ga imamo danes, kaj nadzoruje? Nadzoruje prejšnjo vlado. Vse kar delajo nadzorujejo prejšnjo vlado z namenom, da bi pokazali da je prejšnja vlada delala s temi službami narobe in tako naprej. Mogoče je, mogoče ni, ampak jasno je, da vladni nadzor tudi ne more delovati nad temi službami oziroma da se celo zgodi, da vladni nadzor poskuša uporabiti svoje nadzorne mehanizme za politične namene, kar se danes, po mojem mnenju, pravzaprav dogaja. Torej, je lahko edini resni nadzor parlamentarni nadzor. Nadzor, ki ga opravlja parlament, ki je sestavljen iz opozicije in pozicije. Le skozi ta nadzor, ki mora biti dober in temeljit lahko, mogoče, in upam, da bolj več preprečimo nezakonitosti ali zlorabo takih služb. In zato je pomembno, da je nadzor korekten, dober in da imajo parlamentarni nadzorniki v rokah inštrumente in pravne možnosti, da to tudi storijo. Ključno vprašanje pa je tudi to, da pri tem nadzoru hote ali pa nehote, ne razkrijejo nekaterih stvari, ki bi lahko ogrozile, ne samo integriteto, ampak lahko celo življenje ljudi, ki na tajni način delujejo v teh službah, recimo, tajne sodelavce. O tem se strinjamo vsi. O tem smo veliko govorili in nihče, jaz tudi kot predsednik komisije, ne želim da bi bil soočen z dokumentom iz katerega bi bil razviden tajni sodelavec, kajti če bi se kaj zgodilo s tem sodelavcem, bi nemara lahko senca padla tudi name, ali pa na kogarkoli drugega v komisiji. Nihče si ne želi vpogleda v dokumente iz katerih bi bili razvidni tako senzitivni podatki, kot je identiteta tajnih sodelavcev. In takšen amandma je, pravzaprav, najprej sprejela Komisija za parlamentarni nadzor na svoji seji, ko je v drugem branju obravnavala ta zakon. In potem, ko smo po vsem tem postopku pridobili še strokovna mnenja, smo štiri opozicijske poslanske skupine pripravile drugi amandma. To kar se je zgodilo v drugem branju je po mojem mnenju resen problem in celo lahko bi rekel neke vrste škandal, da pravzaprav preko ali pa s pomočjo zagovora, da se brani identiteta tajnih sodelavcev, pravzaprav preprečimo kakršenkoli resen nadzor, kajti ta nadzor bi bil omejen samo še na zaključene zadeve. Pozneje, ko smo se o tem pogovarjali, med drugim in tretjim branjem, smo seveda, ugotovili to, da je tudi vladna koalicija prišla do nekaterih popravkov, ki so zdaj podani v tem njihovem členu, jaz bom govoril predvsem o tem. Naš amandma sta zelo dobro obrazložila kolega Moge in gospod Barovič. Jaz bi rekel tako; ta amandma, ki je bil rezultat pogovorov in usklajevanja, je na nek način torej močno podoben prvotnemu tekstu, ki ga je sprejela komisija, z dvema pomembnima omejitvama. Prva omejitev je ta, da ne pove več, kdo odloči o tej preprečitvi dostopa do dokumenta, tega ni več noter, vendar iz teksta nekako samoumevno izhaja da je to pač predstojnik nadzorovane službe. In drugič, ta del dokumenta ne vsebuje tega, da je seveda možno preprečiti vpogled v identiteto tajnega sodelavca tudi tako, da se v dokumentu zakrije določene podatke, vsebina iz katere bi bila ta identiteta razvidna. Tega seveda tudi ni noter. Ampak dobro, recimo, da je to za strokovnjake velik problem, recimo, da to ni tako ključno, ampak ključno pa je seveda to, da ne vemo, kdo odloča o tej prepovedi vpogleda in ključno je seveda tudi to, da ni nobene procedure o tem, kaj se potem zgodi. Seveda pa je pomembno, in to je treba reči, pomembno pa je, da je iz tega novega amandmaja koalicije izpadel termin zaključene zadeve in s tem je seveda odpadla omejitev, da je delo nadzorne službe oziroma parlamentarne komisije omejeno samo na zaključene zadeve. To je pomembno. Jaz bom, ker bomo verjetno še kaj govorili, rekel takole - jaz izvorno podpiram amandma, ki smo ga štiri opozicijske poslanske skupine vložile že v drugem branju, ponovile v tretjem branju in plediram, da bi bil seveda ta amandma, ki je bistveno bolj čist, bistveno boljši, sprejet. Sam moram reči to, da amandmaja, kot ga sedaj predlaga koalicija, nekako ne mislim podpreti; kot sem že omenil; vendar bi rekel, kot predsednik komisije, da bi z njim znal živeti pod določenimi pogoji in sicer če bo pripravljenost spremembe tudi takrat, ko bomo ugotovili, da ni mogoče določiti kdo odloča o tej prepovedi vpogleda v takšne dokumente. Če bi se izkazalo, da ta člen takšen kot je, pravzaprav, ne samo da preprečuje vpogled v identiteto tajnega sodelavca, ampak v nadzor, potem seveda moram povedati, da bom takoj predlagal spremembe ali pa bom tudi, če je potrebno, odstopil, kajti ne mislim igrati slamnatega predsednika in zagotavljati videza demokratičnega parlamentarnega nadzora. Skratka, pomembna inovacija pri členu, ki ga koalicija predlaga je, da so izpuščene tako imenovane zaključne zadeve. Ta amandma ne določa, kdo odloča o nevpogledu v dokumente in ne določa pravzaprav tega, kaj se zgodi, če obstajajo v zvezi s tem spori in konflikti. V tem smislu je nedorečen, je pa zanesljivo boljši kot je bil sprejeti člen v drugem branju. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Jaz samo seznanjam predstavnike Vlade, da se Vlada sicer k uvodni razpravi ni prijavila, kar se tiče razprave v povezavi z amandmaji, pa imate na razpolago 5 minut. Tako da, ko boste hoteli, dvignite roko. Izvolite prosim.
Hvala lepa gospod predsedujoči za besedo. Čisto na kratko. Vlada meni, da Predlog zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb, ki ga danes obravnavate z vidika ustavne demokracije, pravne države ter varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin, prinaša določene kakovostne prenovitve na področju parlamentarnega nadzora. Seveda pa poudarjam, takšen parlamentarni nadzor mora biti uravnotežen, tako da so upoštevane tudi druge vrednote oziroma zapovedi iz Ustave. Predvsem pravica do življenja, druge temeljne človekove pravice, neodvisnost sodstva, uravnoteženo razmerje med izvršilno vejo in zakonodajno vejo oblasti in podobno. Glede predlaganih amandmajev k 4. členu predloga zakona pa je za oceniti, da je z vidika dometa določb oziroma ureditve iz veljavnega zakona ter ustreznega ravnovesja med vejami oblasti, interesa varovanja tajnih delavcev in tajnih sodelavcev in interesov učinkovitih postopkov, najustreznejši amandma, z dne 9. 7. 2007, ki določa da, citiram: "Ne glede na določbe prejšnjega odstavka, pooblaščena skupina ne sme vpogledati v tisti del dokumentacije nadzorovane službe, iz katerega bi bilo lahko razvidno, da v postopku delujejo ali sodelujejo tajni delavci oziroma sodelavci po določbah Zakona o obrambi, Zakona o kazenskem postopku in Zakona o Sovi.", oziroma bi bila lahko razkrita identiteta teh tajnih delavcev, če na kratko pojasnim. Navedena določba ne more in tudi ne sme priti do razlage, da ima lahko pooblaščena skupina nadzorne parlamentarne komisije vpogled le v že zaključene zadeve. Imela bo dostop do vseh zadev varnostnih in obveščevalnih služb, kjer gre lahko za poseg človekove pravice in temeljne svoboščine. Le del dokumentacije iz teh zadev, kjer bodo še potekali postopki, torej bodo odprti postopki, kjer delujejo ali sodelujejo tajni delavci oziroma sodelavci, in to po določbah zakona, ki so izrecno navedeni, bo za trajne postopke delovanja ali sodelovanja začasno nedostopen. Moramo biti zelo pozorni. Identiteta tajnih delavcev in tajnih sodelavcev pa bo z vidika varovanja človekovega življenja, kot ene najvišjih in najpomembnejših vrednot iz naše Ustave oziroma iz 17. člena Ustave Republike Slovenije, trajno varovana kot tajna in torej tudi pooblaščeni skupini ne bo in ne sme biti razkrita. Hvala.
Hvala tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Dušana Kumra. Izvolite.
Hvala za besedo. Zdaj sem dobil povsem drugačno iztočnico za mojo razpravo, ko sem poslušal predstavnika Vlade, in sicer če bi sprejeli to interpretacijo, ki sloni na dosedanjem delu in delovanju Vlade in vladnih pooblaščenih skupin, ki sedaj nadzorujejo ali pregledujejo delo obveščevalnih in varnostnih služb, potem je to slabo tako za varnost državljanov kot za varnost države. Zato bom za izhodišče vzel, da sploh ne gre za vprašanje juristične, pravniške interpretacije posameznih členov v tem zakonu, tudi teh amandmajev, ampak gre za grob politični poseg v odnos med izvršno oblastjo in zakonodajo in še enkrat poudarjam, to kar je tudi predsednik komisije prej povedal, človekove svoboščine so zavarovane z Ustavo in zakoni. Istočasno pa je vsaj z nekaterimi, z dvema zakonoma pa eksplicitno, dovoljeno v te svoboščine poseči, to je, predvsem opozarjam na Zakon o Sovi in opozarjam na Zakon o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb. Zato je ta nadzor in parlamentarni nadzor izredno pomemben, je veliko drugih nadzorov, ni samo vladni nadzor, ker je to vladna služba, recimo Sova ni vladna služba kar tako, ni ustanovljena na podlagi Zakona o Vladi, če opredeljuje druge službe, je z Zakonom o Sovi ustanovljena Sova in je posebna, samostojna vladna služba, zato ne velja nadzor in poseganje v to agencijo in to službo na isti način kot za vse druge vladne službe. Zato mislim, da z amandmajem, ki smo ga prejšnjikrat sprejeli, ki ga je predlagala pozicija, ki je podlegla skušnjavi služb, ki to opravljajo zaradi njihovih želja in s podporo Vlade smo povzročili, to kar sem prej rekel - grob poseg v nadzor teh služb. In tudi ta razprava in izhodišča so po mojem mnenju zgrešena, kakor sem prejšnjikrat povedal. Tukaj v tem parlamentu se bije bitka med pozicijo in opozicijo, kar je popolnoma narobe ob tej tematiki, o kateri danes diskutiramo. Tukaj bi morala biti diskusija, bitka, borba ali pa ne vem kaj med parlamentom, zakonodajno vejo oblasti in izvršno vejo oblasti. Danes je pa seveda pozicija v vlogi podaljšane roke želja teh obveščevalnih in varnostnih služb in s tem seveda tudi izvršne veje oblasti. Zato moram najprej reči, tudi zdaj, ko sem poslušal državnega sekretarja, da vsi tisti, ki govorite in trdite, da so s to novelo zakona dane možnosti za še bolj celovit parlamentarni nadzor nad obveščevalnimi službami, lahko pripovedujete te pravljice svojim vnukom ali pa če imate še svoje otroke, ki radi pravljice poslušajo. Kajti to naše početje bo imelo povsem nasproten učinek, če sprejmemo amandma kakor kot je zdaj zapisano. Če sprejmemo amandma pozicije na široko odpiramo vrata za zlorabo obveščevalnih in varnostnih služb vsakokratni izvršni oblasti. Pa naj bo ta rdeča, zelena, rumena, črna, kakršnakoli. Zato bom ponovil tisto, kar sem rekel že na prejšnji obravnavi. Namesto, da bi na podlagi dosedanjih izkušenj, tudi aktualnih, zadnjih treh, štirih mesecev, tisto, o čemer vsi govorimo in dejstev, parlamentarni nadzor še okrepili, ga sami spreminjamo v brezzobega tigra. In zato se resno zastavlja vprašanje, tako kot je rekel kolega Moge, ali je takšen nadzor, parlamentarni nadzor sploh še smiseln? Ali ima sploh še smisel prevzemati kot poslanec, ki slučajno sedi v tej parlamentarni nadzorni komisiji, odgovornost za delovanje teh služb, naj gre za obveščevalne ali pa varnostne. Moram povedati, da koalicija in Vlada že močno pretiravate z uveljavljanjem nekaterih elementov policijske države. Naj tri naštejem: Včeraj ste potrdili, da boste 24 mesecev hranili vse moje in vaše podatke o telefonskih pogovorih. Pred letom dni ste v tem istem zakonu pristali, da lahko Sova 24 mesecev prisluškuje vsem vašim telefonskim pogovorom, odpira pisma in uporablja druge posebne ukrepe. Govorim o poziciji, ne govorim o opoziciji, opozicija je temu nasprotovala. In danes z okrnitvijo parlamentarnega nadzora nad obveščevalnimi in varnostnimi službami na široko odpiramo vrata političnim zlorabam teh istih služb. Zato moram reči, da je že prav grozno, koliko se govori in nas prepričuje o tem, kaj smemo in česa ne smemo početi kot parlamentarci skozi to parlamentarno nadzorno komisijo. Ko imamo na drugi strani priložnost videti, od lanskega 14. novembra, da nadzorniki Vlade po dolgem in počez po teh istih obveščevalnih in varnostnih službah, kar se jim zahoče, pa za to nimajo nobene zakonske podlage. Mi kot zakonodajno nadzorno telo si pa stvari z zakonom omejujemo. To je, po dr. Dimitriju Ruplu, narobe svet. Torej, parlamentarni nadzor ima svojo logiko in smisel le takrat, ko z njim preprečujemo - in zdaj na nek način polemiziram z državnim sekretarjem -, poseg v človekove pravice, ne takrat, ko je ta poseg že narejen, in na koncu ugotovi, da so bile kršene človekove pravice. Tak nadzor po mojem mnenju nima nobenega smisla. Skratka, da zaključim svoje mnenje. Menim, da je prav, da se zaščitijo tajni sodelavci in delavci. Daleč od tega pa, da bi se strinjal in absolutno se ne strinjam, da se pa pod to pretvezo krni in omejuje parlamentarni nadzor nad temi službami.
Hvala lepa. Odpiram ponovni krog, prosim za prijave. Besedo ima poslanec Davorin Terčon.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Pozdravljeni. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Osredotočil se bom predvsem na amandmaje, na novi amandma. Seveda bom podprl amandma, ki smo ga sami vložili. Tako kot je razpravljal že kolega Moge, bi bil pa pripravljen podpreti tudi modeliran amandma, ki je bil sprejet na matičnem delovnem telesu. Napredek napram temu amandmaju, novemu amandmaju, ki ga je vložila koalicija, je res dejstvo, ki ga je navedel kolega Gantar, da ni več omejitve samo na zadeve, ki so že zaključene. To je v tem izbrisano. Vendar smatram, da pomeni predlagani amandma korak nazaj od amandmaja, ki je bil predlagan na matičnem delovnem telesu. To bom skušal tudi praktično razložiti, da bomo razumeli, za kaj gre. Namreč, amandma je zdaj napisan dobesedno tako, da pravi, da ni možno vpogledati v tisti del dokumentacije, iz katere je lahko razvidno, da v postopku delujejo ali sodelujejo tajni delavci oziroma sodelavci. Mi smo vseskozi govoril, da nočemo vstopiti v identiteto tajnih sodelavcev. Glejte, po zdajšnji zakonodaji sploh ni omejitve, da bi komisija ne terjala tudi identitete tajnih sodelavcev, vendar, ker vsi vemo; tudi iz svetovnih primerov; kako zelo občutljivo je to, smo se na konec koncev strinjali, da tudi komisija ne bi vpogledala v identiteto tajnih sodelavcev. Zaradi mene bi lahko pisalo tudi "identifikacijo identitete", tukaj je treba ločiti neke pojme. Poglejte, ko komisija pride v pregled, zahteva določeno dokumentacijo. Ko gre za dokument kjer sodelujejo tajni delavci oziroma sodelavci; po naši zakonodaji se zdaj imenujejo "tajni delavci", čeprav se mi zdi bolj smiselna uporaba "tajni sodelavci" in jo po svetu tudi rabijo; lahko pristojna služba ta dokument da in primeri so bili, ko smo bili v nadzoru, da so to dali. Seveda se je tisti del, ki je razkrival identiteto ponavadi prekril, ampak da se razumemo, kaj je identiteta? Identiteta tajnega sodelavca so njegovo ime in priimek in vsi podatki, ki jih imamo ljudje kot taki, to je identiteta. Tajni sodelavci v dokumentih ne nastopajo z identiteto, to je treba tudi vedeti, ampak nastopajo z določeno identifikacijo, psevdonimom in tako naprej. To so zgodbe, ki jih povsod po svetu poznajo in to ni treba posebej razlagati. Ampak jaz pravim, da bi pristal tudi, da se napiše, da ne more biti vpogleda ne v identiteto ne v identifikacijo, da ne bi bilo morebitnih špekulacij: Ampak kaj smo sedaj zapisali? Sedaj pa smo zapisali, da nadzorovana komisija sploh ne sme vpogledati v dokumentacijo oziroma del dokumentacije. Glejte, če bomo to sprejeli, prvič - bomo imeli nejasno dikcijo, drugič - sem pa prepričan, da bomo imeli slabšo dikcijo, kot jo imamo do zdaj in sploh lahko bi prišlo do ogromnih problemov. Predstojnik nadzorovane službe bo rekel, tam pa imamo mi neke omenjene tajne delavce in sodelavce in vprašanje je kaj je zdaj ta del dokumentacije, ali je to samo tisti dokument, ki ga neposredno omenja ali je to paket dokumentov, ki se nanašajo na tisti dokument oziroma na celotno zadevo. Kaj hočem povedati? Nadzorovane službe bodo lahko rekle pod dikcijo, ki jo sedaj zapisana, da cele pakete dokumentacij ne bodo dale komisiji na vpogled. Kaj mi s tem počnemo, to je pomembno za opozicijo in pozicijo, na konec koncev so člani te komisije tudi iz pozicije, ki si verjetno želijo, ne glede kdo je kdaj na poziciji, da tudi oni kaj vedo kaj se dogaja v teh službah in prav bi bilo, ker je v tem primeru parlament v interesu javnosti, da so pač službe pod nadzorom nevstopanja v področje človekovih pravic in nihče ne bo mogel en kup zadev tam sploh pogledati. Mi bomo s tako dikcijo naredili odločen, odločen korak nazaj pri parlamentarnem nadzoru. To je zame zakonsko omejevanje kvalitetnega parlamentarnega nadzora in nič drugega, to se ne more drugače imenovati. Jaz predlagam - mogoče ste imeli celo namen, da bi nekaj pozitivnega spisali, ampak spisali ste tako, da je to klasično omejevanje parlamentarnega nadzora, - predlagam, da razmislite. Ampak če bi to, kar je sedaj predlagano, izbrisali, torej če berem celoten amandma, ne glede na določbe prejšnjega odstavka: "Pooblaščena skupina ne sme vpogledati v tisti del dokumentacije nadzorovane službe po določbah teh in teh zakonov, iz katerih bi bila lahko razkrita identiteta, če hočete tudi identifikacija teh tajnih sodelavcev," tak amandma bi bil sprejemljiv. Ali pa amandma, ki ga je matično delovno telo že sprejelo, vendar brez zadnjega stavka, da komisijo omejuje samo na že zaključene zadeve. S tem bi zagotovili, da ne identiteta, ne identifikacija tajnih sodelavcev ne bi bila razkrita, bi pa mogli pred komisijo skrivati pod izgovorom, da [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]oziroma za delavce, celotnih spisov in komisija enostavno postane na tem področju invalidna. In teh dokumentov je, kot vemo, kar precej. Torej, ta amandma kot ste ga napisali, ali z dobrim namen ali ne, je velik velik korak pri parlamentarnem nadzoru. To je vidno že iz vesolja.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Školč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bi rad govoril o širšem kontekstu spremembe tega zakona. Prva stvar, ki velja nekako za arhive, kjer se bodo s temi stvarmi ukvarjali, povedati je, da predlagatelja te spremembe ni tukaj. To je posebna in posebne vrste ignoranca. S kom mi lahko potem razpravljamo o morebitnih rešitvah, če predlagatelja ni tukaj. Tu ne bi posebej govoril o tem, kdo je predlagatelju ta tekst napisal. Osnovni zakon, ki ureja vprašanja parlamentarnega nadzora so do tega trenutka le pisali parlamentarci. To je druga stvar, ki jo velja povedati. Sedaj se to spreminja. Tekste rešitev, ki so sporne, narekujejo službe, ki jih je potrebno nadzorovati. To ni narobe svet, ampak je svet kjer vidimo, da postaja, bom rekel, parlament ujetnik tistega, ki bi ga moral v tem primeru res nadzorovati. In to je ključ problema. Tajne službe, o tem je bilo veliko govorjenega, delujejo v nekem področju, ki je lahko za koga že samo po sebi sporno. Da te stvari niso preveč sporne, da se vzdržuje njihova legitimnost, je potreben ustrezen zakonski okvir in predvsem je potreben učinkovit parlamentarni nadzor. Učinkovit parlamentarni nadzor je v tem trenutku in s temi rešitvami pod vprašajem. Če je učinkovit parlamentarni nadzor pod vprašanjem, potem se postavlja osnovno vprašanje, ki se glasi, ne ali so možne zlorabe službe, zlorabe službe so seveda zmeraj možne, če ni nadzora, tem bolj vprašanje, ki se postavlja, je, ali s tem, ko odpravljamo učinkovit nadzor, v bistvu ne prispevamo k demontaži teh služb. Če službe nimajo nadzora, zgubljajo svojo legitimnost, če nimajo legitimnosti, so na najboljši poti v demontažo in to se danes tu dogaja. O tem velja premišljevati. Če se bo to sprejelo proti volji parlamenta in predvsem proti voljo opozicije, ki ji je včeraj nekako uspelo izposlovati, da ima večino v teh nadzornih telesih, danes ji bomo pa vzeli možnost, da učinkovito to svojo večino uveljavlja, potem smo naredili to, da smo v osnovi, ne onemogočili samo opoziciji, da nekaj kontrolira, v bistvu spodbijamo legitimnost teh služb, jemljemo jo. In potem jih lahko imenujemo, bom rekel, službe, ki jih primerjamo z bivšim sistemom in tako naprej. To je ključ problema, ključ problema, tako kot ga jaz vidim, v širšem kontekstu in to se ne dogaja samo na tem področju. Ta oblast težko prenaša kakršnokoli kontrolo. Nadeva uzde medijem, kjer gre za neko širšo demokratično kontrolo. Težko prenaša samostojno Računsko sodišče. Sploh ne more prenašati, recimo, druge takšne ustanove, ki jo kontrolira na odprt način in to je Komisija za preprečevanje korupcije. Praktično, v bistvu se boji vsake vrste demokratičnega nadzora in če bodo ti zakoni sprejeti proti volji opozicije in če opozicija ne bo v teh mehanizmih sodelovala [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je [[...]],kolega Školč, hvala lepa za vašo razpravo. Prijavili ste 15 minut, 15 minut je Poslanski klub Liberalne demokracije tudi porabil. Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je kolega Pavel Gantar.
Hvala lepa. Če bi bilo možno, bi kolegu Školču odstopil 30 sekund, da konča misel, ampak verjetno to ni mogoče. Jaz bi rekel najprej to, predlagatelj je tukaj, ni tukaj ust predlagateljev ali pa roke predlagatelja, pač pa je realni predlagatelj Vlada [[...]]Mi lahko zagotovite možnosti, da bom govoril?
Sami veste, da je včasih to zelo težko v tem Državnem zboru. Ampak jaz prosim, besedo ima edino kolega Pavel Gantar.
Hvala, gospod podpredsednik. Bova s skupnimi močmi poskušala to urediti.
Hvala.
Skratka, predlagatelj je tukaj, to je Vlada, res pa je, da ni roke, ki je predlagatelju pisala predlog, pred nami. Ključno vprašanje se je meni seveda porodilo ob diskusiji, za katero sem mislil, da je v bistvu zaključena, pa ni, pa jo je seveda državni sekretar, gospod Marolt izpostavil: Kaj mislimo s tem, ko rečemo vpogled v tisti del dokumentacije? [[..]] [[Zvonjenje telefona v dvorani.]] [[..]]Gospod predsednik, ali bi skupaj ugasnila en mobilni telefon, ali bo to drugače narejeno?
Jaz pa ne bom drugim ugašal mobilnih telefonov. Jaz verjamem, da je vsak izmed poslancev toliko korekten, da bo ugasnil svoj telefon.
Hvala, gospod podpredsednik. Skratka, kaj mislimo s tem, ko rečemo, da ni dovoljen vpogled v tisti del dokumentacije, iz katerega je razvidna identiteta tajnih sodelavcev. Če o tem mislijo, da je to seveda cel spis, potem sem razumel dobro. Spis o neki zadevi, v kateri je tudi tajni sodelavec, če je to spis v celoti, potem seveda ne mislimo prav oziroma mislimo različno. Kajti v tem primeru se bo pa seveda res zgodila perverznost. Da bomo mi prišli k nadzorovani službi in bomo rekli, želimo videti te spise, in bodo rekli, teh ne morete, ker je tajni sodelavec notri. Kako pa naj mi vemo, da je? Saj si lahko izmislijo ali pa se zlažejo, če hočete, da je notri tajni sodelavec zato, da ga nam ne bi pokazali. In več kot to. Komisija nikoli ne more iti mimo tega, da ne izve, da je v nekem spisu tajni sodelavec. Saj že s tem, ko nam bodo rekli v tem spisu, ki vam ga ne bomo pokazali, je tajni sodelavec, in mi že vemo, da je. Se pravi, to dejstvo, da je komisija seznanjena, da so preiskovalne zadeve v katerih je tajni sodelavec, tej zgodbi ta komisija ne more nikakor uiti, v nobenem primeru. Ta člen v vseh ozirih ali v amandmaju, ki ga imamo mi, ali v amandmaju, ki ga ima sedanja koalicija, tisti del dokumentacije se mora brati samo in izključno kot tisti del spisa, ki bi razkril identiteto, identifikacijo ali karkoli o tajnem sodelavcu. Če je tukaj seveda figa v žepu in mislijo, da nam zaradi tajnega sodelavca ne bodo pokazali celotnega spisa, potem seveda je to hudih resna omejitev parlamentarnega nadzora, pa katerikoli amandma sprejmemo. In zato seveda govorim o tem, da je to zelo resna zadeva in da se tukaj pa res odloča od tega, kdo bo vladal v tej državi, ne več LDS, ne več SDS, ne več SD ali kdorkoli, ampak tajne službe. In zato vam govorim zelo resno in zelo skrbno o tem, da si moramo jasno razložiti, kaj pomeni vpogled v tisti del dokumentacije. In to je resna zadeva. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Odpiram ponovni postopek, prosim za prijave. Imamo pet prijavljenih razpravljavcev, Vlada pa kadarkoli bo hotela. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič.
Hvala lepa. Želel bi, tako nam, predvsem pa tudi tistim, ki spremljajo delo parlamenta preko medijev, ki jim je to omogočeno, na najbolj enostaven način povedati, kako nesmiseln je amandma k 4. členu, ker zelo zavito govorimo. Enostavna zgodba je pa takšna: V amandmaju piše: "Ne glede na določbe prejšnjega odstavka pooblaščena skupina ne sme vpogledati v tisti del dokumentacije nadzorovane službe, iz katerega bi bilo lahko razvidno, da v postopku delujejo ali sodelujejo tajni delavci oziroma sodelavci." Preprosto vprašanje: Kdo pa deluje in sodeluje v varnostno-obveščevalnih službah? Tajni delavci in sodelavci, in nihče drug. Mogoče je 5% ljudi, ki so javni. Jaz si ne predstavljam, da bi prišel eden največjih tajnih agentov Sorge na Japonsko in se predstavil: "Jaz sem Sorge, tajni agent ruske obveščevalne službe in vas bom nadziral." Torej, ta amandma v bistvu izključuje nadzorno službo. Torej, če nadzorna služba ne sme vpogledati v dokumente, iz katerih bi bilo razvidno, da v postopku delujejo in sodelujejo tajni delavci, pomeni, da ta nadzorni organ sploh ne sme vpogledati v dokumente, ker v teh dokumentih so samo tajni delavci in sodelavci, nihče drug. Torej, če ne sme gledati v dokumente, kjer je razvidno, da so tajni delavci in sodelavci, ne sme gledati ničesar. In potem napišimo zakon, s katerim se ukinja služba, ki nadzoruje varnostno-obveščevalno službo, in pika. Mislim, mene samo srce boli, ker nas imate za tako neumne. Mislim, da jaz ne smem vpogledati v tisto, kar je v bistvu stoodstotno, tajni agenti so to, to so skrita imena sodelavk in sodelavcev ter delavk in delavcev varnostno-obveščevalne službe. Stoodstotno so. In če ne smem gledati tja, iz katerih so, potem ne smem gledati ničesar! Tega seveda ne moremo sprejeti, to je neumnost, to je negacija negacije.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Mira Petka.
Hvala lepa za besedo. Danes poslušam tu, precej besed, kako bo komisija opravljala poslej samo še neki, arhivski nadzor, slišali smo tudi o brezzobem tigru, na drugi strani pa tudi kolega Pavel Gantarja, ki pa je rekel, da bi z našim amandmajem lahko živel. Po mojih informacijah je bil ta naš vložen amandma tudi usklajen s strani Socialnih demokratov in tudi gospod Pavle Gantar je bil na tem usklajevanju. Me boste popravili, če to ni res. Vendar je potrebno pri vsem tem povedati tudi nekaj. S spremembo tega zakona, ki ga imamo danes tukaj v tretji obravnavi, se širi področje parlamentarnega nadzora. Vključeno je novo področje, to je področje nadzora nad tajnim delovanjem policije in tajnim delovanjem obveščevalnih služb. In to se prvič na tej zakonski ravni opredeljuje, ta vrsta nadzora in po tej plati je kljub vsemu potrebno to šteti za velik napredek. Seveda pa so pri tem nadzoru potrebne določene omejitve in potrebno je doseči, da parlamentarci oziroma zakonodajna veja oblasti lahko preverja ustavnost in zakonitost tajnih ukrepov, vendar tako, da pri tem ni ogrožena učinkovitost dela policije oziroma obveščevalnih služb. S tem se bomo gotovo strinjali vsi. In skupina strokovnjakov, ki je za našo komisijo pripravila ekspertno mnenje, je glede tega, o čemer govorimo danes, pripravila dve možnosti. Prva možnost je bila ta, da se ukrep tajnega delovanja in sodelovanja sploh ne vključi med ukrepe nadzora. Torej, da naša komisija na tem področju naj ne bi opravljala nadzora. Druga možnost pa je, in o tem se danes pogovarjamo, da se ukrepi tajnega delovanja v celoti uvrstijo med nadzorovane ukrepe komisije za nadzor varnostnih služb in mi smo to iz amandmajem tudi storili in to nadaljujemo s tem amandmajem, ki je vložen tudi danes. To na nek način pomeni omejitev pogleda v dokumentacijo in sicer v tistem delu, ki bi omogočala identifikacijo tajnega sodelavca. Če pa bi bil sprejet amandma opozicije, pa bi se hitro lahko našli na precej tankem letu. Če bi imeli parlamentarci dostop do vseh podatkov, do vseh zadev, ki so v teku, bi lahko prišlo do velike nevarnosti razkritja tajnih delavcev oziroma tajnih sodelavcev, kajti tudi iz drugih podatkov o nekem spisu je mogoče na posreden način ugotoviti ali pa neki poti ugotoviti, kdo je tajni sodelavec ali tajni delavec. In to je nevarnost za tiste, ki v tem projektu sodelujejo. Kot veste, pa s tajnimi delavci oziroma tajnimi sodelavci dobivajo tajne službe oziroma policija podatke, do katerih je sicer izjemno težko proti. To so pa podatki, ki so pomembni za ustavno ureditev države in za varnost države. Država še vedno obstaja, čeprav so marksisti napovedovali njeno odmiranje že pred mnogimi desetletji. Za varnost države so pač potrebne varnostne službe, ki pa jih danes pri nas nekateri želijo zrušiti. To samo mimogrede. In kot drugo, spomnite se, kako so pred leti, mislim, da je bilo tam okoli leta 2002, v Sloveniji padale mnoge sodbe zaradi tako imenovane "okuženosti spisov", "okuženosti sodnikov" in podobno. To je bil nekaj časa pravi hit, nek fenomen na Slovenskem, in samo s tem, da so se v nekem kazenskem spisu pojavili uradni zaznamki policije. Zato je pri tem potrebna izjemna previdnost, da ne bi prišli do tega, da bi na sodišču nek primer padel, ker ko bi se ugotovilo, da so v ta spis imeli vpogled parlamentarci, obdolženec v tem primeru pa je bil seznanjen z vsemi postopki šele nekje tam konec predkazenskega postopka. Seveda to pa ne spremeni moje osebno prepričanje, da imajo danes v Sloveniji kriminalci več pravic kot pa žrtve. Seveda pa je to že neka druga zgodba. Mi pač vztrajamo pri tem, da so spoštovane pravice, ki jih ima v nekem primeru obdolženec, na drugi strani pa je potrebno upoštevati tudi interes države, to pa je učinkovit pregon kaznivih dejanj. In mislim, da to omogoča ta naš amandma. To je, da ne more priti do razkritja tajnega sodelavca in omogoča tudi učinkovito delo policije in tajnih služb. Mogoče bi ob tem opozoril še na primer, ki pa je nekoliko bolj znan v zadnjem času - Delo je pred kratkim pisalo o tem -, ki dokazuje, kako so tajne službe vseskozi na tankem ledu. Leta 2005 je bila sprejeta odločitev Ustavnega sodišča, ki govori o tajnem sodelovanju oziroma o tajnem aktu med Sovo in Ministrstvom za notranje zadeve. Ta tajni akt je bil podpisan 9. septembra 1993 in sporazum je določal, da obveščevalna služba Sova opravlja nadzor nad telekomunikacijami tudi za potrebe kriminalistične policije oziroma Ministrstva za notranje zadeve. Sova je samostojno izvajala snemanje za policijo in Ustavno sodišče je ugotovilo, da je bil to poseg v človekove pravice in Delo je že poročalo, da so na osnovi tega padale sodne odločbe. Tajni sporazum je veljal nekje 3 leta, to je od 11. aprila 1993 pa do leta 1997. Na tej osnovi se lahko vprašamo, ali je takrat v državi bil še kakšen tajni sporazum med Sovo in ministrstvom oziroma kom drugim. Zato je pač toliko pomembno, da v tem parlamentu ne naredimo več kakšne podobne napake, da se ne bi spet srečevali z Ustavnim sodiščem. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K repliki se je prijali poslanec Pavle Gantar. Izvolite.
Hvala gospod, podpredsednik. Poglejte, na to, kar je bilo rečeno, bi rekel naslednje. Jaz sem dal kot predsednik komisije pobudo vsem vodjem poslanskih skupin, da se pred tretjim branjem pač dogovorijo ali pa dogovorimo o tem, kaj bi lahko nadomestilo nesrečno sprejeti amandma v drugem branju. Res smo se našli, vsaj trije opozicijski predstavniki smo jasno povedali, za nas seveda termin "zaključena zadeva" ne pride v poštev v nobenem oziru. Pogovarjali smo se zelo podrobno o določenih stvareh in dejstvo je, da se smo - vsaj kar mene zadeva, ne bom govoril v imenu drugih -, da sem potem ko je sam rekel, ko je bil termin "zaključene zadeve" zunaj, sem rekel, da je s takim amandmajem največja napaka prejšnjega amandmaja popravljena in da si s tem predstavljam, da znam živeti, vendar z določenim nelagodjem in z dejstvom, da se ne pove v tem amandmaju, kdo o tem odloči. Zdaj, po nastopu državnega sekretarja, pa je nastopil nov problem, in sicer pri vseh amandmajih, in našem in njihovem. In to je tisti del dokumentacije, če oni razumejo, da je to spis v celoti, potem ne znamo živeti z nobenim amandmajem, pa naj bo tako ali drugače. In problem je v tem - in sem že prej povedal, zakaj ne bom predolgo razlagal. In drugič: okuženost, gospod Petek je jasno povsem, da ni okuženosti, če je vpogled v dokumentacijo, pa naj ima sodelavca ali ne, opravil tisti, ki jo lahko po zakonu opravi na predpisan način, se pravi - parlamentarni nadzor. Ali bi bila okužena tudi dokumentacija brez sodelavcev, katerih bi pogledali, bi bila ravno tako okužena po vašem mnenju in po mnenju Vlade, ampak je Vlada hitro zamolčala ta argument, ker ve, da ni resničen. Kar se tiče mnenja strokovne službe treh strokovnjakov - res je, dve možnosti sta: Ena, da se vse izloči ali da se to uredi. Ampak sami strokovnjaki so opozorili na to, da to in dali preferenco ali prednost temu, da se to uredi na način, kot smo uredili to v amandmaju opozicijskih poslanskih skupin. Ta zgodba okoli razkrajanja države, bi rekel, če so mogoče marksisti res poskušali razkrojiti državo, pa jo boste vi v SDS zanesljivo razmontirali, njeno pravno naravo ali državo kot pravno inštitucijo [[...]]
Hvala lepa. Vas čas za repliko [[...]]
[[...]]sprejeli takšen dokument.
[[...]]se je iztekel.
Hvala lepa, da ste me opozorili.
K besedi vabim poslanca Dušana Kumra.
Hvala za besedo. Še enkrat bom podrobil in tudi vsa ta razprava do sedaj mi potrjuje - še enkrat, tisti, ki govorite in trdite, da s tem širimo parlamentarni nadzor, sami sebe zavajate, gledate v tla, ne vidite, kaj je pred vami. In s to novelo zakona smo sedaj odprli še novo poglavje, da sedaj lahko nadzorujemo tudi tajno delovanje teh služb, ki ga prej nismo mogli - mislim, to je pa, to je pa sedajle privlečeno za lase. Sprašujem, s čim pa se ukvarja Sova? Ali še s kakšno gospodarsko dejavnostjo? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ali tudi z gospodarsko dejavnostjo? [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ja, no, se ukvarja tudi z gospodarsko dejavnostjo. In do sedaj smo nadzorovali to gospodarsko dejavnost, od sedaj naprej pa bomo nadzorovali njeno dejavnost, povezano s tajnim delovanjem in zagotavljanjem varnosti državljanov v tej državi. Drugo, lepo vas prosim, 7, 9 parlamentarcev, ki sedi v komisiji za nadzor teh tajnih in obveščevalnih in varnostnih služb je tisti kamenček lahko ali pa tista niša, kjer lahko pride do razkritja, do kompromitacije. Vsi ostali, ki v tej državi nadzorujejo tudi te obveščevalne in varnostne službe, pa niso ta kanal, kjer lahko te stvari pronicajo. Sami sebe in mi to v parlamentu govorimo! Mi sami sebi ne zaupamo, drugim vsem pa zaupamo. In zadnji dogodki, še enkrat bom ponovil, od lanskega 14. novembra na čelu z dogodki v zadnjem mesecu in pol, na čelu z dogodki v zadnjih 14 dneh dokazujejo, da šarijo po dokumentih in teh tajnih [[..]], o katerih govorite, ljudje, ki po mojem za to nimajo nobenih zakonskih pooblasti. In ti odkrivajo identitete tajnosti in tako dalje, da teh stvari več ne naštevam. Da zaključim, ker je nekdo že omenil. Če smo pred mnogimi leti imeli SDV, službo državne varnosti, sedaj nazaj vzpostavljamo SVV, službe vladne varnosti. In to, lepo vas prosim, parlamentarni nadzor s takim konceptom, s tako strategijo ne more imeti nobene zveze.
Hvala. K besedi vabim poslanca Mirana Potrča. Izvolite.
Hvala lepa. Rad bi povedal, da nisem v krogu tistih ozkih posvečenih, ki bi poznal pobliže to problematiko. Ne, povem to niti s slabo voljo niti s ponosom. Nisem nikoli imeli priložnosti za to, nekatere detajle sedajle v teh razpravah spoznavam, zelo mnogih pa še sedaj ne vem. In prosim - zato je bil ta moj poudarek, ker enostavno verjamem, da gre za mnoge stvari, ki če ob njih ne sodeluješ, jih ne poznaš in ne veš. In prav je tako. Drugo. Sodelovati sem moral zaradi tega, ker smo se na kolegiju ob različnih mnenjih, ali je to pametno ali ne, ob dogovoru o delovnih telesih sestali predsedniki in pogovarjali o tem, da je poleg Poslovnika treba urediti še pristojnosti Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb v zakonodajni funkciji. Vi pa veste dobro, ki ste bili v komisiji, da je komisija sama, neodvisna od tega in pred tem, preden smo se začeli sploh pogovarjati o zakonodajni funkciji komisije, menila, da mora zaradi odločbe Ustavnega sodišča in spremenjenih določb Zakona o policiji in novih določb Zakona o kazenskem postopku urediti tudi jasno besedilo Zakona o nadzoru varnostnih in obveščevalnih služb, ker bo drugače besedilo med seboj neusklajeno in bo povzročalo dvome. In jaz sem bil seznanjen, da je podlago za to pripravila posebna skupina strokovnjakov v komisiji, in so ta dokument podpisali prof. dr. Igor Kavčič, prof. dr. Rajko Pirnat in docent dr. Anton Dvoržak, in to je bila podlaga za delo. In moram reči, da moj prvi začetek je bil naivno ta, da je ta del vsebine dogovorjen, jasen, nesporen, s strokovnjaki, s podpisanim zakonom, ki ga je najprej gospod Terčon vložil, po mojih informacijah prvih ali pa pričakovanih, usklajeno v komisiji - kasneje sem ugotovil, da deloma ja, v detajlih tudi ne - in da moramo k temu pridodati samo še vprašanje zakonodajnih pristojnostih. In ko bomo zakonodajne pristojnosti črtali in že vloženi zakon uskladili, bo vsa stvar rešena. Pa se je zelo kmalu pokazalo, da sem bil zelo naiven in da to ni res. Zaradi tega, ker je koalicija, štiri koalicijske skupine so želele spremeniti vsebino tudi že vloženega zakona. In jaz sem bil tisti, ki sem to prebral in opozoril, opozoril tudi ostale kolege v koaliciji in v opoziciji, dajmo pogledati, kaj to je. In takoj prvič je gospod Tanko, ki je to koordiniral, sprejel naše opozorilo, kasneje še iz drugih opozicijskih strank, da spremenjena vsebina ni ustrezna in da ni mogoče spreminjati pristojnosti nadzora, ker če se pristojnosti nadzora spreminjajo, potem to ni skladno s prvotnimi dogovori. Od tu naprej so se pa velike zgodbe začele. In zdaj, da ne bom pozabil, pri tem sem jaz potem na koncu, gospod Petek, še prejšnji petek enkrat sodeloval. Jaz upam, da gre za nesporazume, ne pa za zavestno zavajanje. Namreč, ker mnogokrat slišim, da so dogovori tolmačeni drugače, kot so zares. Tam smo eno uro ali pa uro in pol z nekaj predstavnikov tudi Vlade sedeli in si poskušali med seboj pojasnjevati stvari, ki niso bile vsem enako znane. In tam smo sprejeli dejstvo, vsaj jaz sem ga in sem ga tudi javno povedal, da nihče nima ali pa da jaz nimam interesa, da bi v javnost prišla, ker samo o tem in predvsem o tem se je govorilo, imena in priimki oseb, identiteta tistih tajnih delavcev in sodelavcev, ki pomagajo Ministrstvu za notranje zadeve in policiji s posebnimi metodami in sredstvi odkrivati nekatera kazniva dejanja. In smo rekli vsi, nihče tega interesa nima, in to je bila skupna ugotovitev. Samo pri tem smo govorili na tem razgovoru, po mojem spominu ali pa po mojem razumevanju, predvsem ali pa izključno samo o problemih delovanja policije, ne pa o dveh drugih službah, ki sta tudi pod nadzorom naše komisije, to je, Sove in vojaške obveščevalne službe. In o tem je bila razprava, o tem smo iskali neke rešitve. In ko so bile čisto do konca, sam sem bil samo še prisoten, ker so ostali kolegi pred tem zaradi obveznosti odšli, iskali neko rešitev, sem izrecno rekel: "Jaz tega podpisati ne morem, ne štejte tega kot moje soglasje, štejte pa to kot razumevanje ali pa zapis tistega besedila, kot smo tam o njem govorili. Kaj bo na koncu, bomo videli." Zato, gospod Petek, ni bilo soglasja, ni ga bilo. Tisti, ki vam je to rekel - ali ste ga vi narobe razumeli ali vas je nalašč narobe informiral. Res pa je, da smo se trudili oblikovati neke rešitve. Zdaj pa glede teh rešitev samo še nekaj. Za mene bi odgovorne rešitve lahko našli samo v Komisiji za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, ki poznajo problematiko, v soglasju med koalicijo in opozicijo in ob jasnem sodelovanju teh treh, ali pa še koga drugega, strokovnjakov, ki so napisali besedila, da ga tudi povedo. Vse drugo je tako - tako. Zdaj bom pa še jaz kot, bi rekel, neposvečeni rekel, kje jaz vidim problem. Da se mešajo pristojnosti, naloge, razumevanja, način nadzora nad tremi službami pa ni vse enako, vsaj tako jaz počasi razumem. Da se meša, kdo je tajni delavec in sodelavec v teh treh službah, pa ni vse enako, ker ni vsak v policiji tajni delavec in sodelavec, v SOVI pa praviloma je in če zdaj splošen pojem uporabljamo, lahko res kolega Kumer in še kdo reče tekst je napisan tako, da nobenega nadzora več ne bo nad delom službe ali pa nad neko službo, ki ima tajne delavcev in sodelavce, ker je to značilnost te službe. Tretje - kaj je del dokumentacije? Meni so poskušali na tistem razgovoru razlagati, kaj naj bi bilo. Morda je to res, samo to nikjer po mojem pregledu v zakonu ni napisano. In tolmačenje o tem, kaj je del dokumentacije, ki ga ne sme komisija vpogledati, je popolnoma nejasno. Dokler ni jasno, je lahko velik dvom, da bo ta del dokumentacije tako velik, pa se ne bo smelo pogledati nič, ali bo res čisto, čisto ozek, tako kot je bilo tolmačeno. In končno tudi kaj je zaključena zadeva. Tam smo o tem diskutirali, pa dobili neka mnenja, vendar ne dokončna. In kolegice in kolegi, dokler na tako občutljivi tematiki, ki jo lahko tudi dobronamerno rešujemo, ne samo slabonamerno, je mnogo stvari nejasnih, tako dolgo se bojim, da bo prišlo do tega, čemur kar smo danes priča: da pomembni ljudje, ki bi naj nekaj vedeli, na različen način tolmačijo veljavni zakon, o čemer je najbrž slabo, pa jaz nočem vnaprej čisto nič reči, kdo ima prav. Samo zakon imamo - koliko? 10 let in po 10-ih letih zdaj ugotavljamo, da ga nismo znali niti prav napisati, niti prav razumeti, niti prav tolmačiti. Prosim, ne dovolimo, da se nam to zgodi s spremembami in dopolnitvami zdaj tudi na tej točki, ker potem bomo imeli samo dvojno škodo. Hvala.
Hvala lepa. K besedi pa vabim poslanca Davorina Terčona. Izvolite.
Hvala lepa. Torej, najprej delim mnenje kolega Potrča, da bi na komisiji, po moje, našli ustrezno besedilo, vsaj kolikor sem jaz imel do sedaj prakse, funkcioniranja te komisije, kjer ni prihajalo do takih nepotrebnih zapletov, mogoče tudi zaradi tega, ker javnost ni bila toliko prisotna. Po drugi strani je res, da sem jaz prvi vložil zakon. Ta zakon je imel samo eno vsebino, ki se je nanašala na spremljanje elektronskih komunikacij, kjer smo ugotavljali, da en ukrep ni med nadzorovanimi ukrepi, je pa zelo pogost. Jaz sem potem umaknil, potem ko je bilo doseženo veliko soglasje in je bil ta predmet vnešen v ta zakon in tudi je notri v teh spremembah. Celo je bil razširjen na tajno delovanje in sodelovanje, kar sam sem zaznal kot problem, pa nisem vključil, kar je dobro. In tudi drži, kar je rekel kolega Petek, da je bila intencija teh sprememb, da bi se tudi to področje po razveljavitvi Zakona o policije in vnosu te vsebine v Zakon o kazenskem postopku uredilo. Vendar sedaj je očitno od tistega velikega sporazuma, vsak je malo pozabil kaj se je zmenil, in smo tam, kjer smo. Ampak jaz pravim, da je potrebno zadeve razumeti tako, kot so zapisane, in zapisati tako, da bomo lahko razumeli kaj hočemo s tem doseči. Kot so sedaj zapisane, so zelo slabo zapisane in bo prihajalo nesporno do velikih velikih problemov, predvsem del te dokumentacije, ki buri duhove, kako je zapisano. Zakaj pravim, da je korak nazaj? Kolega Petek, vi ste pravilno rekli, da je intencija, da se tudi tajno delovanje in sodelovanje vključi notri - vendar, kdo operativno dela na tajnem delovanju in sodelovanju? Tajni delavci in sodelavci! Če ne pridemo do njih ne pridemo tudi do tajnega delovanja in sodelovanja in nismo naredili popolnoma nič. Še več, poglejte, treba je razumeti nekatere stvari. Ne govorimo samo o dokumentacijah. Mi govorimo o identiteti, identifikaciji, o dokumentu in dokumentaciji. Nekateri vemo, kaj je identiteta, oziroma vsi, to smo rekli, da ni spora, da ne izločimo. Tudi identifikacijo, kot je bila v prvem branju zapisana, lahko izločimo. Lahko bi celo napisali, da dokument, - nima pravice vpogleda v dokument, mi smo pa napisali celo "dokumentacija". Da vam ponazorim, že v dokumentu je možno, da sta združena dva ukrepa. Recimo, tajno delovanje in prisluškovanje. Recimo, da gre operativno za sledenje in prisluškovanje. Za prisluškovanje ne rabimo tajnega sodelavca, drži. Za sledenje rabimo tajnega sodelavca. Če skrijemo mi cel dokument, da ne govorim o dokumentaciji, ne vidimo nič. Mi smo napisali pa celo dokumentacija. Torej, kaj hočemo skriti? Hočemo skriti ime in priimek, to je identiteta, ki je itak v dokumentu ni, ampak da ne bi prihajalo do špekulacij, hočemo skriti tudi psevdonim, če se že nekateri preveč poznajo, torej skrijemo še identifikacijo, če to tako opredelimo. In to je to! To smo hoteli doseči, to smo hoteli zapisati. Zapisali pa smo, da skrivamo zdaj lahko cele dele dokumentacije. Ti deli so lahko široki, ozki in tako naprej. Mi dejansko s tem lahko posežemo tudi na omejevanje nadzora v ukrepih, ki so zakonsko določeni, da se nadzorujejo. Mi bomo skrili dokumentacijo, kjer je tudi prisluškovanje, prisluškovanja ne bo mogoče gledati, ne glede na to, da to ni ne tajno delovanje, ni ne tajnih delavcev, ne tajnih sodelavcev. Taka dikcija je nemogoča. Je mogoča, vse je mogoče, tudi lahko se sprejme, z dobrimi nameni, vendar nam bo povzročala velike težave, kdorkoli bo v opoziciji ali poziciji. Zato resnično predlagam - vidim, da predstavniki Vlade nekaj pišejo -, da najdemo korektno dikcijo. Jaz sem že predlagal, možno je preoblikovati amandma, ki je bil že sprejet v drugem branju. Možno je ta amandma, ki je vložen, nekoliko popraviti, da dosežemo tisto, kar smo hoteli doseči. Kar se tiče pa drugega branja, da povem še, kako je ta zadeva potekala. Opozicijo je motilo predvsem to, da bi pregledovali samo zaključene zadeve. Temu je koalicija prisluhnila v tem amandmaju. Koalicijo je motilo to, kdo bo odrejal. Se pravi, koalicija je zdaj prisluhnila delu opozicije, to, kar je sama izpostavljala kot problem, kdo bo odrejal te vpoglede ali nevpoglede, kdo bo tisti, ki bo pristojen, da omejuje ta nadzor, pa niste povedali. Prepustili ste nekim interpretacijam, ki bodo v bodoče. Tudi to je možno, jaz mislim, da je predstojnik službe, vendar pri zadnjih zapletih smo videli, da nam je predstojnik službe zatrjeval, da ni bilo vpogleda v agenturno mrežo, in da je Vlada tudi rekla, da noče pogledati v agenturno mrežo kar pomeni, da nima kaj minister to odrejati, ker tisti, ki odreja, mora zadevo poznati. Se pravi, to lahko prepustimo, vendar ne moremo pa prepustiti zadeve take, kot je, ker je preširoka. In gre, če bo ostalo tako, dejansko za omejevanje parlamentarnega nadzora, ne samo v delu tajnega delovanja in tajnega sodelovanja, ki sedaj ni bilo urejeno, čeprav - moram povedati še to, da je v praksi bilo mnogokrat tudi tako, da ni bilo v celoti omejeno, taka je bila pač praksa, ki je bila podedovana od prej, in mislim, da je bilo prav. Vsi smo pa pri tem pazili, da ne razkrivamo kakšnih tajnih sodelavcev, niti jih nismo hoteli vpogleda. Ampak če bomo pa to sprejeli, je pa velika nevarnost, da bo omejevanje tudi tistih ukrepov, ker so dokumenti generični in vključujejo različne ukrepe, tudi tistih ukrepov, ki so zakonsko možni.
Hvala lepa. Odprli bomo ponovni krog za prijave. Izvolite, prosim. Imamo dva prijavljena razpravljavca. Besedo ima poslanec Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Ko poslušam to debato, se seveda zelo strinjam, da gre za občutljivo tematiko, in tudi s tem se strinjam, da v tolmačenju veljavnega zakona tudi še stalno prihaja do nejasnosti in da tudi ta delovna skupina, ki je bila sestavljena iz treh renomiranih pravnikov, ki imajo vpogled v to tematiko, ki imajo dolge življenjske izkušnje, pravniki odlični, tudi pravzaprav ne morejo priti do popolnoma eksaktnih rešitev in predlogov. Vsi se zavedamo, da je to polje, ki je zelo občutljivo, in pri tem, kar obravnavamo danes, gre za trajni konflikt med dvema vrednotama. Ena vrednota je, da se službam in državni operativi omogoči čim boljše delo pri pregonu najhujših kaznivih dejanj, to so, recimo, gospodarski kriminal, kriminal belih ovratnikov, terorizem, mamila in tako naprej, kjer se ponavadi uporabljajo te tajne metode, tajni ukrepi. Druga vrednota, ki je za mene še nad temi vrednotami in bo večno, da se pravzaprav človekove pravice spoštujejo, da so zavarovane in da so omejene samo v tistem delu, kjer je to nujno potrebno in kjer so v celotnem svetu omejene, in vrednota, da se ta legitimna želja in težnja države, ki jo vsi priznavamo, ne zlorabi, recimo, tudi za politične namene. In zaradi tega si tudi vsi tisti koalicijski poslanci, intenzivno prizadevamo, da najdemo takšno rešitev, da bo ta konflikt med idealom in stvarnostjo pripeljan do tega, da bo možno z njim živeti in da ne bo prihajalo do zlorab uporabljanja dikcij. In jaz sem prepričan, da je prišlo do napredka. Strinjam se s kolegom Gantarjem, tudi sam tako mislim, da smo nekje pri dikciji, s katero se da živeti; s katero se da živeti in sam se pridružujem njegovemu mnenju, če bi praksa pokazala, da gre v napačno smer, da se to zlorablja, sem tudi jaz med podpisniki spremembe - takoj. Ker tudi sam si ne predstavljam te dikcije, da bi to veljalo za celoten spis in za vedno. Zaradi tega seveda se ne strinjam, ne morem strinjati z nekaterimi mnenji, da na široko odpiramo vrata politični zlorabi, kot je rekel kolega Kumer. Ko sem nekaj časa ponovno v tej komisiji, kar se bo s spremembo Poslovnika končalo, vidim, da sem bistveno slabši poznavalec notranjega delovanja služb, kot je kolega. Teh izkušenj nimam. In seveda, morda kolega pozna dediščino, ko so se te službe res zlorabljale. Morda pozna. Upam, da imamo številne mehanizme in zaščite, da na tak način se to ne more več početi. Pa sem vedno zagovarjal in danes zagovarjam in kot predsednik komisije v preteklosti, da je pa potreben kot metoda dela nadzornih komisij sistematičen dvom v zakonitost in pravilnost dela tajnih služb. Kajti, vedno tega ne moremo zagotoviti, da ne bi nekoga "srbeli prsti" in bi se velikih pristojnosti, velikih možnosti poslužil in to zlorabil. Zaradi tega tako intenzivno delamo in mislim, da je današnja debata dobra, da opozarja, da tudi kaže na to, da je pa kljub temu bil napravljen silen napredek, da se vsi zavedamo da, kot je nekoč Ustavno sodišče reklo, da recimo samo sodni nadzor ni zadosten, da mora obstajati parlamentarni nadzor in mora biti intenziven parlamentarni nadzor. In seveda zaradi tega moram tudi popraviti ali pa nasprotovati opozarjanju, ki je velo od kolega tam zadaj, ki je rekel: "Predlagatelja spremembe danes ni tukaj", kar je res, da ga ni tukaj, ker je zadržan. Ampak vse je bilo podano na tak način - to pa nekaj pomeni. To pa nekaj pomeni, neko skrivnostnost, neko, priglasovanje slabega namena je bilo iz tega pripisovano, če ne celo zarota: nekdo mu je napisal, sedaj si pa ne upa tega predstavljati. Temu ni tako. Usklajevali so se vodje poslanskih skupin, vsi so imeli to razumevanje oziroma so se zavedali, da rešitve iščemo v delikatni zadevi, kjer je ta konflikt notri, in zaradi tega, ker to opozarjanje danes enega od podpisnikov, da predlagatelja ni tukaj, se mi zdi nekorektno v tem smislu. Nihče pa ne opozori, da tukaj že mesec ni človeka, ki je najbolj morda razkril zlorabe obveščevalnih služb - gospoda Ropa! Kjer sta se gospod Pahor in gospod Rop očitno dogovorila, da bo plasiral neko afero, potem ga bodo pa skrili v karanteno. Jaz se bojim, da ga niti pri proračuni, čeprav je prvovrstni strokovnjak za to, ne bo danes - gospoda Ropa. Njega pa ni! On pa bi lahko morda največ povedal, kako so se v preteklosti zlorabljale tajne službe, kajti očitno je govoril o zlorabah, če je bilo karkoli. Sedaj pa nihče nič ne ve. In upam, da dokler bo on sebe skrival oziroma ga bo Pahor skrival pred poslanci, pred javnostjo, tako dolgo se bodo povečevali sumi, kaj se je delalo v preteklosti v Sovi. Kje pa ga imate gospoda Ropa? Naj, pove [[...]] [[oglašanje v dvorani]] [[...]]In še enkrat pravi, ko se opredeljujem do te intenzivne debate. Zame ni dileme, da je vrednota zaščite človekovih pravic in preprečevanja politične zlorabe služb višja od legitimne vrednote in tistega, kar smo mi vedno prisiljevali in govorili službam; Zakaj ste neučinkovite. Kriminalistična služba mora reči, da imajo težave s tem, ker se njim nekatere zadeve kompromitirajo. In tudi to razumemo. Samo, če pa bi bil s tem dan poseg na področje človekovih pravic ali bi se dogajale zlorabe, potem pa sem rajši za to, da je stanje tako, kot je bilo pod vladavino LDS-a in Socialnih demokratov še naprej. Pa naj bodo kriminalci še naprej na prostosti, ti gospodarski kriminalci. Doslej v 12 letih niso nobenega zaprli, nobenega obsodili, potem pač, če bomo zdaj prišli v tako pozicijo, da se bo to zlorabljalo, potem sem jaz za tisto višjo vrednoto. Vendar, priključujem se mnenju, da je sedaj tekst tak - pa je mogoče še kaj izboljšati -, s katerim se bo dalo živeti in ki bo omogočal tudi nadzor, če pa bo komisija ugotovila, da kdorkoli v službah skuša na ta način, na podlagi takšne dikcije, se izogniti slehernemu nadzoru, potem pa ga je treba v bodočnosti spremeniti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K repliki se je prijavil kolega Kumer. Izvolite.
Ja, kolega Jerovšek, imaš veliko domišljije, še bolj pa si domišljav, da veš tisto, kar te nič ne briga - in to je moja identiteta pretekla. In tvoja, desetič ponavljam, tvoja obveščevalna služba te o stvareh [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]], o katerih si danes govoril, napačno obvešča in napačne podatke daje. Javno sem to že dokazal in pokazal in še enkrat skupaj z dvema kolegoma [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Kolega Kumer, vas čas oziroma čas vaše poslanske skupine se je iztekel. K besedi pa vabim, [[...]]Replika na repliko ni možna, kolega Jerovšek. K besedi pa vabim poslanca Rudolfa Petana.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani. Na začetku bi rekel, da bo verjetno spet čas, da se bo kdo komu opravičil. Ampak gremo k dejstvom. Jaz bi dejal, da to, kar smo dosegli, in ta dikcija - prav gotovo je napredek. In bom uporabil že danes slišane besede, "s takšno dikcijo bi se dalo živeti." Se pa tudi sam pridružujem temu - velja pa za vse primere, ne samo za tega -, da če bi se pokazalo, da bi to bil kakršenkoli zavorni moment ali karkoli, pa se to lahko tudi hitro spremeni. Ne bi zahajal v neko splošno teoretiziranje o tem, o čemer se pogovarjamo. Mogoče samo dve besedi, da to je občutljiva tematika in da s takšno tematiko verjetno v takem primeru ni dobro "lomastiti kot slon v trgovini s porcelanom", saj tega tudi nobenemu ne očitam. Dejstvo je tudi, da še posebej na tem področju noben zakon ne more stoodstotno eksaktno vsega predpisati, vsega predvideti, da se eventualno ne bi zgodile kake zlorabe. Tega ni, ni stoodstotnega zakona, ki bi zatesnil, da ne uporabim tistega nemškega izraza, ki ga zelo uporabljamo pa ki mogoče več pove. Vsekakor pa imam precej dvomov v argumente, ki jih nekateri navajate proti besedilu tega amandmaja. Gremo drugače. Če bi bilo res to, kar pravite nekateri, da bo nadzor sedaj omejen in da je to seveda slabo, da se to ne sme dogajati, potem bi se pa spomnil sedanjega stanja, ki je po tej plati, če sedaj gremo v omejevanje, bolj liberalno - pa tu ne mislim na nobeno politično tolmačenje, se pravi, da bi bilo bolj svobodno -, da bi se dalo bolj nadzorovati, več nadzorovati, bolj učinkovito nadzorovati, potem enostavno ne razumem, kako se je lahko zgodilo, da se pri sedanjem parlamentarnem nadzoru, ki je bilo mogoče malo širše, ni dalo ugotoviti tega, kar je, recimo, izjavil ali pa obelodanil naš poslanski kolega, poslanec SD gospod Rop. Če bi to bilo sedaj bolje rešeno, ali dobro rešeno, ali kakorkoli, potem do takih stvari ne bi moglo priti, da on izjavlja eno, za kar se do sedaj, poudarjam, do sedaj ni nikjer našlo dokumentov, da je to res. Tu sedaj nekaj "ne štima". Do sedaj smo pač ugotovili, da je ta zakon, ki je sedaj veljaven, tudi glede na omenjeno maloprej, takšen, da ga je treba spremeniti. Vendar, v kakšni smeri pa? Mi smo nakazali rešitev. In jaz še vedno trdim, da to ni idealno, saj idealnih rešitev ni, je pa boljša, dobra, primerna tudi glede na izkušnje, ki jih imamo. To se pravi, spremembe so vsekakor potrebne in so dobrodošle. Prej smo tukaj slišali od enega od kolegov vprašanje, s čim se pa Sova ukvarjala in se ukvarja. Ali tudi z gospodarsko dejavnostjo? Žal, dogodki so pokazali, da je ukvarjala tudi z gospodarsko dejavnostjo, ker je ustanovila podjetje za svojega bivšega sodelavca, ki ni imel ustrezne izobrazbe in so ga nekako dali na čevelj, pa so mu ustanovili firmo s sredstvi, ne vem, ali je to bilo iz črnega fonda, tistega, ki ni - ne tajnega, črnega, to je nekaj drugega -, da lahko naprej. Zdaj ne vem, ali dela še tisto, kar je prej delal ali kaj podobnega, to zdaj ni važno. Se pravi, Sova se ukvarja tudi z nečim drugim, s čimer se ne bi smela. To so dejstva. Po drugi strani je potrebno ugotoviti, da se je naš poslanski kolega, sedaj poslanec SD, spomnil nečesa, kar nekateri drugi zanikajo. To, kar je on izjavil - in to je bistvo zdaj - to, kar je oni izjavil, je vsekakor protizakonito, nima nobenega pokritja nikjer; to, kar je on dejal. Tisti vir njegov ali njegov obveščevalni vir, se pravi direktor te ustanove, pa pravi, da je on deloval v skladu. Jaz se ne bom spuščal, komu verjamem, to je irelevantno. V glavnem onadva sta se postavila s svojimi trditvami v popolnoma nasproten položaj. To, kar trdi eden, je v neskladju z vso zakonodajo in z vso zdravo logiko. To, kar pa trdi drugi, da je vse delal v skladu, je pa drugo nasprotje. To bomo verjetno morali mi, pa drugi organi, ki so v državi, ugotoviti, kaj je zdaj re:, ali eden laže ali pa je drugi prekoračil vse pristojnosti, ko je bil na najvišjem in najbolj odgovornem mestu. Poleg tega so ugotovili, da je ta služba od leta 1999 do 2005 verjetno prisluškovala kar tako križem. Kdo je pač "uletel" notri, je pač "naletel" in še kako hujše. To bo tudi verjetno potrebno ugotoviti in zato je tudi potrebno pripraviti tako vsebino, takšno zakonodajo, ki bo takšno ravnanje, če se dogaja - ampak kaže tukaj skoraj sigurno, da se je -, da se bo to preprečilo. Vsekakor bo treba spremljati tudi z zakonodajo, če je kaj takšnega, da se bo našla pravna luknja, da se bo dopolnilo. Jaz še enkrat poudarjam, da mislim, da ta dikcija, ki je zdaj, je boljša, je napredek, s takšno "bi se dalo živeti", kot je rekel poslanski kolega. Vsekakor pa še enkrat poudarjam, če pa kdo misli, da pa bomo uspeli narediti takšen zakon, s katerim se bo dalo 100% preprečiti vsako zlorabo, bo pa razočaran. Ampak, da se večine tega ne bi dogajalo. Želel bi še spomniti na eno stvar. Velikokrat se govori, da moramo pri takšnih občutljivih zadevah, pa tudi pri drugih, poslušati strokovnjake. Tukaj pa nastane osnovni problem - da zaključim -; katere strokovnjake pa, ali pravne ali tiste, ki so operativci, ali tiste, ki so govorili, da so bili seznanjeni s tem, pa sploh "ne štima", pa drugi, ki pravijo, da so delali zakonito, v resnici je pa šlo za veliko zadevo ali vire informacij ali kogarkoli. Tukaj se moramo poenotiti, katere strokovnjake. Sam mislim, da tiste pravne. In v tem primeru, pri tem amandmaju gre mislim, da za pravne strokovnjake. In to je napredek in jaz bom podprl takšno dikcijo amandmaja. Se pa strinjam, če se pa pokaže karkoli, kakšna "medtesnjenost", pa popravimo tudi dikcijo zakona, ampak ta pa je zame dober. Hvala.
Hvala tudi vam. K besedi pa vabim državnega sekretarja Roberta Marolta. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Glede na to, da sem bil večkrat izzvan, mogoče dodatno pojasnjujem. Po tem predloženem amandmaju z dne 9. julija 2007 bo članom pooblaščene komisije omejen dostop le do tistega posebnega dela dokumentacije oziroma tistih dokumentov, iz katerih je razvidno, da delujejo tajni delavci oziroma tajni sodelavci. Ostali del dokumentacije v konkretni zadevi pa bo dostopen za nadzor še naprej. Tukaj ni nobenega dvoma. Dodatno pojasnjujem in navajam, da se ta nadzor nad tem delom delovanja obveščevalnih in varnostnih služb sploh prvič uvaja oziroma celo širi v slovenski pravni red s predlagano novelo zakona. Hvala.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati? Tisti, ki imate na razpolago čas, ste upravičeni do razprave. Jaz pa odpiram postopek. Besedo ima poslanec Davorin Terčon. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Torej, samo par besed bi rekel na to, kar je rekel zdaj predstavnik Vlade. Predstavnik Vlade je rekel, "tisti del dokumentacije oziroma dokumenti, kjer bi bila razvidna identiteta oziroma identifikacija." Da smo eksplicitni. Če se to razume, da je to samo identiteta, identifikacija na konkretnem dokumentu, potem bo to v redu, ampak to bi se moralo tako tudi zapisati. Ker ponovno ponavljam, če bo nadzorovalna komisija prišla in zahtevala en prisluh, ki bo združen v dokumentu, konkretnem dokumentu, kjer bo tudi sledenje, jaz sem povedal samo primer, ki pa je tajno delovanje, potem mora videti ta dokument, mora biti samo prikrita identiteta oziroma identitete, ponavljam, ni na dokumentu, identifikacija-psevdonim, na tem dokumentu. Če to tako, je v redu, ampak potem bi morali to tako tudi zapisati. Ampak, vemo, praksa nas uči, da vsak si potem zakon razlaga po svoje in zelo so nevarna tukaj [[...]] [[izklop mikrofona.]] [[....]]
Hvala lepa. Besedo ima državni sekretar Marolt. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ponavljam, članom pooblaščene komisije bo omejen dostop le do tistega posebnega dela dokumentacije oziroma tistih dokumentov, iz katerih je razvidno, da delujejo tajni delavci oziroma tajni sodelavci. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo dajem poslancu Jožefu Jerovšku. Izvolite.
Hvala lepa. Tudi jaz ponavljam, da v konfliktu vrednot bom stalno na stani višje vrednote, to je zaščite človekovih pravic in preprečevanja zlorabe tajnih služb v funkciji zlorabe človekovih pravic, kršenje človekovih pravic in zlorabe v politične namene. In samo temu in se samo zaradi tega je bila namenjena tudi moja debata, kjer sem ugotovil, da se nekako približujemo neki pravi dikciji tega člena. Zaradi tega pravzaprav sploh ne razumem, da mi je bila očitana domišljija, da si nekaj domišljam. Mislim, da si ne domišljam, ko kolega Ropa tukaj ne vidim že en mesec. Da to ni fikcija, da to ni nezavedno po Jungu. Morda pa je pri tem iz koga izbruhnilo kaj nezavednega po Jungu. In moram reči, da očitek kolega Kumra, da mene obveščevalne službe o čemerkoli obveščajo - zvenelo je pa tako, kot da me privatno obveščajo, ali pa celo o določenih ljudeh. Moram poudariti, da nikdar, ne v preteklosti in danes, takega stika nisem imel. Zgolj uradnega. In v zadnjem času sva s kolegom Kumrom nekajkrat bila skupaj kot člana komisije za nadzor - in v preteklosti kot član komisije. Drugače me pa obveščevalne službe ne zanimajo, njihovi podatki zgolj me zanimajo zaradi tega, da ne bi šli predaleč, da "jih ne bi zasrbeli prsti" in bi šli predaleč. Ampak vsa moja vednost, razen na tej komisiji, izhaja iz intenzivnega branja literature, publikacij, publicistike, ki se je s tem področjem v zadnjih 20 letih kar intenzivno ukvarjala. In tukaj pa neka znanja - in tudi o zgodovini in dediščini, kaj je bilo s temi službami v preteklosti, tega pa res kar nekaj poznam, vendar na javnih sredstvih sem do tega prišel. Zaradi tega te očitke zavračam. In ti očitki so očitno, pravzaprav moje besede, za katere se mi je zdelo, da so bile zelo nedolžne, da sem dal prav Gantarju, delno sem dal prav Potrču in ne vem komu, zbudile nek posvet, takoj se je letelo iz dvorane in so bili neki posveti. Jaz upam, da bodo rodili dobre posledice, da bomo dejansko vsi skupaj ugotovili, kako lahko ravnamo z obveščevalnimi službami v bodoče, da bodo hkrati pod nadzorom, pa da bodo več naredile za zaščito družbe pred kriminalom, mamili in vsega kot so naredile v zadnjih dvanajstih letih, ko je bila vladavina LDS-a. Hvala.
Hvala tudi vam. Želi še kdo razpravljati v zvezi s 4. členom in dvema vloženima amandmajema? Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo. Samo še dodatno [[opozorilni znak za konec]] bi pojasnil čisto na kratko. Identiteta tajnih delavcev in tajnih sodelavcev, ponovno poudarjam, mora z vidika varovanja človekovega življenja kot [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Kolega Marolt, avtomatika vas izklopi po preteku 15 sekund. Lahko zaključimo razpravo? Ker nihče več ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zadnji točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU OSEBNIH PODATKOV, SKRAJŠANI POSTOPEK. Za razpravo imamo na voljo 50 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju, gospodu Robertu Maroltu, za dodatno obrazložitev predloga zakona. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu osebnih podatkov je nastal na podlagi pobude Obrtne zbornice Slovenije. Njegov primarni namen je predvsem, da se z vidika odprave administrativnih ovir in administrativnih razbremenitev poslovnih subjektov ter izpolnjevanja lizbonske strategije v Zakonu o varstvu osebnih podatkov določi izjeme glede tako imenovanih administrativnih obveznosti za določen krog manjših poslovnih subjektov. Po predlogu tega zakona se določen krog upravljavcev osebnih podatkov z manj kot 50 zaposlenimi, torej poslovni, gospodarski subjekti, ki so v evropskem merilu tako imenovana mikropodjetja, zelo razbremenjuje določenih administrativnih obremenitev, zlasti glede prijave zbirk osebnih podatkov, registra zbirk osebnih podatkov pri informacijskem pooblaščencu, izdelave kataloga zbirk osebnih podatkov in izdelave notranjega akta za zavarovanje osebnih podatkov. Predpisane so tudi določene varovalke, na primer, da takšne določbe ne veljajo za občutljive osebne podatke, za javni sektor, notarje, odvetnike in tako dalje. Opisane oziroma predlagane zakonske izjeme glede na njihovo vsebino po oceni Vlade ne predstavljajo znatne ali očitne nevarnosti za pravice posameznika do varstva njegovih osebnih podatkov. Z izvedbo te administrativne razbremenitve se pa za poslovne subjekte oziroma za gospodarstvo, torej za obrtnike, podjetnik, vzpostavlja prijaznejše okolje poslovanja ter tudi pomembno zmanjšujejo stroški pri delu poslovnih subjektov. Tako se tudi na ta način dodatno spodbuja gospodarstvo, pospešuje podjetništvo, pospešuje gospodarski razvoj ter racionalizira in poenostavlja njihovo poslovanje z odpravo administrativnih ovir. Z vidika izravnave na drugi strani, kar je zelo pomembno, pa se za posameznika, na katerega se nanašajo osebni podatki določajo določene olajšave glede dostopa do njegovih osebnih podatkov; na primer, krajši roki za dostop do njihovih osebnih podatkov ter določba o posebnem pravilniku ministra za pravosodje, ki bo uvedel splošen in ustrezen cenik za razna pisna pojasnila ali kopije osebnih podatkov ali informacij, kateremu je upravljavec osebnih podatkov dolžan dati glede na posameznikovo pravico do seznanitve z osebnimi podatki iz tretjega odstavka 38. člena Ustave Republike Slovenije. Poleg tega se kazenske določbe Zakona o varstvu osebnih podatkov usklajujejo z določbami Zakona o prekrških oziroma spremembami zakona iz leta 2006 ter z uvedbo evra kot plačilnega sredstva v Republiki Sloveniji. Ocenjujemo, da bo Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu osebnih podatkov prinesel pomembne in učinkovite izboljšave na področju varstva osebnih podatkov za dokaj širok krog ljudi, torej obrtnikov, podjetnikov oziroma poslovnih subjektov v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je v okviru zakonodajnega postopka obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Predsednica odbora, gospa Mojca Kucler Dolinar, nam bo podala kratko poročilo. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav prisotnim! Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravi in pravosodje je na svoji 35. seje obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu osebnih podatkov. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar, je v uvodni predstavitvi podal dopolnilno obrazložitev k členom predloga zakona ter poudaril, da je predlog zakona nastal na podlagi pobude Obrtne zbornice, ki je Ministrstvu za javno upravo predlagala, da bi z vidika razbremenitev poslovnih subjektov spremenila ta zakon, pa tudi v smislu izpolnjevanja lizbonske strategije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so bile pripombe te službe iz pisnega mnenja v celoti upoštevane z vloženimi amandmaji. Na seji odbora so sodelovali tudi predstavniki Državnega sveta, ki so povedali, da Državni svet predlog zakona podpira, predvsem zato, ker prinaša razbremenitev v gospodarsko korist. Na seji je sodelovala tudi predstavnica informacijskega pooblaščenca, ki je povedala, da so pri pripravi predloga zakona sodelovali, vendar pa po njihovem mnenju končni predlog zakona nekoliko odstopa od smernic, ki so na nivoju Evropske unije uveljavljene in pa tudi nespremenjene. Svoje stališče o predlogu je podal tudi minister za javno upravo. Povedal je, da v Vladi ni nobene dileme, da je varstvo zasebnosti in osebnih podatkov državljanov izjemnega pomena, zato mora biti to občutljivo področje ustrezno urejeno, imeti mora tudi jasna pravila in določene ostre sankcije za kršitelje in za primere zlorab. V razpravi pa so članice in člani odbora predvsem izrazili upanje, da bo tudi na Evropski komisiji prevladalo stališče, ki ga je predstavil minister za javno upravo, predvsem z vidika razbremenjevanja in pa zmanjševanja administrativnih ovir, opozorili pa so tudi člani in članice odbora na previdnost pri razlagi evropskega pravnega reda. Po razpravi je odbor glasoval tudi o amandmajih koalicijskih poslanskih skupin ter jih sprejel nato sprejel tudi vse člene predloga zakona ter jih predlaga v sprejem tudi temu zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Bogdan Barovič nam bo na podlagi temeljite preučitve predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite. [[...]] [[oglašanje v ozadju]] [[...]]Slovenske nacionalne stranke.
Kolega podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice, kolegi. Intenco zakona absolutno razumemo v Slovenski nacionalni stranki. Nastal je na pobudo Obrtne zbornice, njegov glavni namen je razbremenitev administrativnih obremenitev za določen krog upravljavcev osebnih podatka, v krogu, ki šteje gospodarske družbe, obrtnike, ki imajo manj kot 50 zaposlenih - to je ključni namen razbremenitev. To je seveda popolnoma razumljivo, če ne preberemo malo bolj natančno tudi mnenja informacijske pooblaščenke, kjer pa je vsebina, bom rekel, skorajda nasprotna predlogu zakona, zato je seveda razumljivo, da smo nekateri poslanci, če le malce preberemo, v dvomih. V dvomih glede tega, ker informacijska pooblaščenka pravi, da predlog zakona pomembno odstopa od smernic na nivoju Evropske unije. To me, prvič, čudi, jaz sicer ne vem konkretno za ta zakon, kakšen ima odnos do spoštovanja evropske zakonodaje, ali ga lahko spoštujemo kot našega ali ga moramo prilagajati v celoti ali delno evropskemu. Drugič me čudi, da informacijska pooblaščenka pravi, da je direktiva o tej vsebini popolnoma jasna in zahteva vzpostavitev registra zbirk osebnih podatkov. Tretje, kar me čudi in je v nasprotju s predlagano novelo, je trditev, da je treba upoštevati konkretne osebne podatke, ne pa določati izjeme na podlagi števila zaposlenih. Prav tako me čudi, da pooblaščenka trdi, da je - mislim, ne čudi me to, da trdi, ampak čudi me spet nasprotje, da ta novela izniči pomen registra zbirk osebnih podatkov. Njene številke so jasne, če upoštevamo določilo, ki govori o številu zaposlenih, potem so njene ugotovitve, če ste prebrali, ste sami lahko videli, da kar 97 tisoč gospodarskih subjektov od 98 tisoč 500 ni dolžno imeti ne kataloga in ne pravilnika. To pomeni, da za register ostane le še nekaj čez 1.500 registriranih. In da bi s to novelo potem ta register, ki je seveda po zakonu zahtevan, postal pač nepotreben, mrtva črka na papirju, kot trdi pooblaščenka. Prav tako trdi, da je izjema, ki na splošno opredeli število zaposlenih, ne pa nabora osebnih podatkov, presplošna in da ni v skladu z evropsko direktivo. Prav tako trdi in izpodbija v bistvu namen tega zakona, da naš veljavni Zakon o varstvu osebnih podatkov že zadosti sorazmernosti in zmanjšanju administrativnih bremen gospodarskih družb; torej tisto, kar že je, je pravzaprav to, kar želimo z novelo doseči, vsaj tako jaz razumem. Še enkrat pa poudarjam tisto bistvo, ki se mi zdi v izrazju informacijske pooblaščenke, da direktiva dopušča omejitve, vendar po vsebini osebnih podatkov, ne pa pavšalno glede na število zaposlenih v pravni osebi. Spoštovani predstavniki Vlade, jaz verjamem, da je ta namera dobra, ampak v teh dveh primerjavah vidim kar velika nasprotja in neke neskladnosti z direktivo Evropske unije, kar bi v prvi vrsti radi v Slovenski nacionalni stranki vedeli, ali se s tem karkoli krši in kako se krši oziroma zakaj ni prišlo do nekega sožitja, do nekega enotnega stališča z informacijsko pooblaščenko, kajti potem bi bila odločitev v tem Državnem zboru popolnoma jasna - vsi bi se strinjali z namenom, torej z izvedbo administrativnih razbremenitev, ne bi imeli dvomov in zakon bi mirno sprejeli. In ta dvom seveda želimo razčistiti.
Hvala lepa. Kolega Ivan Jelen bo podal stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade. Poslanska skupina DeSUS bo predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o varstvu osebnih podatkov podprla. Prvi sklop sprememb zakona se nanaša na sprostitev administrativnih bremen poslovanja manjših gospodarskih subjektov v smislu razbremenitve zakonskih obveznosti izdelave raznih notranjih aktov podjetja, ki se nanašajo na varstvo osebnih podatkov in prijavljanja zbirk teh podatkov v sam register zbirk pri informacijskem pooblaščencu. Strinjamo se, da bo ukinitev administrativnih obveznosti nedvomno prispevala k prijaznejšemu poslovanju in da zaradi tega ne bo padla raven varstva zasebnosti in osebnih podatkov. Sicer pa trend prizadevanja v smeri zmanjševanja administrativnih opravil aktivno teče tudi v drugih državah članicah, zato se spremembe na tem področju pričakujejo tudi na ravni Evropske unije. Poleg tega so nadaljnji argumenti, ki prepričujejo v prid predlagani spremembi, tudi možnost izbire upravljavca, ki mu norma dopušča opcijo, da se kljub neobveznosti vseeno lahko glede na svoje interese in interese zaposlenih odloči, da bo še nadalje pripravljal notranje akte o varovanju osebnih podatkov in prijavljal zbirke podatkov pristojnemu organu. Nadalje je ta primer izjema, zadostno zavarovan na podlagi direktive, ki predpostavlja, da izjem ni mogoče obdržati in da je potrebno obveznost prijave zbirk osebnih podatkov ponovno vzpostaviti, če se dejansko izkažejo škodljivi vplivi oziroma nevarnost za varstvo osebnih podatkov posameznikov. Ključno varovalko kljub predlagani izjemi za primerno varstvo posebej občutljivih osebnih podatkov pa je predlagatelj zagotovil pri tistih upravljavcih, ki delujejo na področjih, ko dejansko obstaja večja stopnja nevarnosti ogrožanja zasebnosti posameznikov zaradi večjega vpliva na njihova pravna razmerja ali osebna stanja; torej razbremenitev administracije, ne pride v poštev za notarje, odvetnike, izvršitelje, detektive, v zasebnem varovanju, na področju zdravstva in javnega sektorja. Druge pomembne spremembe in po naši oceni potrebne z vidika uresničevanja ustavno določene pravice do seznanitve z lastnimi osebnimi podatki, prinašajo nekaj olajšav glede načinov dostopa do osebnih podatkov pri upravljavcu, kar pomeni tudi krepitev preventivnega preprečevanja, možnih zlorab in kršitev področja, prav pa je tudi, da se določijo enotne pravne podlage za določitev zaračunavanja materialnih stroškov v zvezi s pridobivanjem takšnih podatkov. Glede na to, da je predlog v pretežni meri nastal v sodelovanju med dotičnimi ministrstvi in da so zasledovani cilji tako v korist upravljavcev kot tudi varstva pravic posameznikov, zlasti pa glede na splošno ugotovljeno dejstvo o pretirani zbirokretiziranosti ne samo tega, ampak tudi na nekaterih drugih področjih, je tudi v naši poslanski skupini oblikovano pozitivno stališče do predlaganih sprememb.
Hvala lepa. Kolega Mitja Ljubeljšek bo podal stališče poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani zbor, spoštovani predstavniki Vlade. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo vsakršne pobude in spremembe zakonodaje, ki zmanjšuje administrativne ovire, ki jih poslovnim subjektom nalagajo predpisi, tako na nacionalni ravni kot na ravni Evropske unije. Po več kot dveletni veljavnosti in uporabi določb Zakona o varstvu osebnih podatkov je Vlada na osnovi pobude Obrtne zbornice ocenila, da so možne določene spremembe in dopolnitve zakona, ki bi administrativno razbremenila manjše poslovne subjekte, ob tem pa ne bi posegala v pravice posameznikov, na katere se nanašajo osebni podatki, niti ne bi povzročili povečanja nevarnosti zlorabe osebnih podatkov. Glavni cilj predlagane novele je administrativno in s tem tudi finančno razbremeniti približno 40 tisoč poslovnih subjektov, ki imajo manj kot 50 zaposlenih, kar je tudi v skladu z aktivnostmi Evropske unije in s cilji lizbonske strategije, ki gredo v smeri, da se doseže višja stopnja konkurenčnosti gospodarstva Evropske unije. S sprejemom predlagane novele se bo razbremenilo upravljavce osebnih podatkov v malih in srednjih poslovnih subjektih, z manj kot 50 zaposlenimi, ker jim ne bo več potrebno izpolnjevati obveznosti glede izdelave notranjega pravnega akta o postopkih in ukrepih zavarovanja osebnih podatkov in prijavljanja zbirk osebnih podatkov pri informacijskem pooblaščencu. Ob razbremenitveni določbi pa je v noveli varovana določba, ki določa izjeme za pomembnejše osebne podatke, ki imajo lahko pomembnejši vpliv na pravna razmerja ali stanja posameznika, na primer detektivi, notarji in podobno. Da se doseže poleg administrativne razbremenitve tudi cilj okrepitve oblik uresničevanja varstva pravic posameznikov do seznanitve z njihovimi osebnimi podatki, je spremenjeno in dopolnjeno tudi določilo, ki določa nekatere olajšave glede dostopa do njihovih osebnih podatkov, praviloma še isti dan, ter dopolnitev določila, ki nalaga Ministrstvu za pravosodje, da na podlagi predloga informacijskega pooblaščenca s pravilnikom predpiše cenik zaračunavanja materialnih stroškov za razna pisna pojasnila, kopijo osebnih podatkov ali druge informacije, ki jih je upravljavec osebnih podatkov dolžan dati. Poleg vsebinskih dopolnil in spremembe novele zakona usklajuje tudi kazenske določbe z določbami Zakona o prekrških, ker se globe usklajujejo z uvedbo evra kot plačilnega sredstva Republike Slovenije. Predlagani noveli zakona daje še posebno težo obrazložitev, da so jo vsebinsko oblikovali in usklajevali Ministrstvo za javno upravo, Ministrstvo za pravosodje in informacijska pooblaščenka, ki ima sicer določene strokovne pomisleke, ki pa jih predlagatelj utemeljeno zavrača. V Poslanski skupine Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da pomeni sprejem predlaganega zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu osebnih podatkov še en zakonski ukrep Vlade in koalicije, s katerim se še nadalje razbremenjuje mala in srednja podjetja z nekaterimi dosedanjimi administrativnimi obremenitvami, kar bo imelo ugodne finančne posledice, s tem pa tudi boljšo poslovno uspešnost in konkurenčnosti, zato ga bomo tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanka Darja Lavtižar Bebler bo podala stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi in predstavnika Ministrstva za pravosodje. Zakon, ki ga danes obravnavamo, je na pobudo Obrtne zbornice pripravilo Ministrstvo za pravosodje. Rečeno je v sodelovanju z Ministrstvom za javno upravo in informacijsko pooblaščenko. Pripravljene spremembe so v usmerjene k zmanjšanju obveznosti majhnih delodajalcev pri izdelavi katalogov zbirk osebnih podatkov, pravilnika o zavarovanju zbirk in zaračunavanju vpogleda v lastne osebne podatke. Namen predlaganega zakona torej podpiramo in podpiramo seveda glavni namen, ki je sledenje ciljem, kot so administrativna razbremenitev upravljavcev osebnih podatkov, varstvo pravic posameznika in načela sistemskega varstva osebnih podatkov ter uskladitev z Zakonom o prekrških. Z vsem tem seveda soglašamo. Vendar pa smo bili na matičnem delovnem telesu s strani informacijske pooblaščenke seznanjeni, da so bila nekatera dogovorjena stališča in izhodišča spremenjena oziroma prezrta tik pred zdajci. Pooblaščenka je opozorila, da se s predlagano novelo zakona izniči pomen registra zbirk osebnih podatkov, prav tako je postregla s podatkom, da kar 97 tisoč gospodarskih subjektov od 98.500 zaradi predlagane izjeme ne bodo dolžni obveščati informacijskega pooblaščenca, niti ne bodo dolžni imeti kataloga in ne pravilnika. Ob tem se nam poraja vrsta vprašanj, med njimi tudi to, ali je enkratno dejanje vpisa v register zbirk osebnih podatkov, enkratna izdelava kataloga in pravilnika res takšen strošek, ki ga podjetja oziroma pravni subjekti ne bi zmogli. Na spletni strani Urada informacijskega pooblaščenca je pod rubriko Mnenja in odločbe s področja varstva osebnih podatkov mogoče najti kar 942 zadetkov. To kaže, da se o pomembnosti varovanja osebnih podatkov zavedajo tudi naši državljani in državljanke. Varstvo osebnih podatkov je človekova pravica in je v naši ustavi posebej opredeljeno in zavarovano. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo namere, ki odpravljajo administrativne ovire pravnim subjektom, vendar po drugi strani podpiramo tudi tista dejanja in kavtele, ki varujejo posameznike pred zlorabo osebnih podatkov. To slednje je za nas poglavitnega pomena. Predlagatelj ni uspešno ali prepričljivo ovrgel opozoril in trditev informacijske pooblaščenke. Ali je torej mogoče in dopustno tako površno pripravljen zakon podpreti? Novela pa se sprejema še po skrajšanem postopku, torej brez možnosti poglobljene preučitve v Državnem zboru. Vendar Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu osebnih podatkov ne bomo nasprotovali, seveda pričakujemo pred tem ustrezne odgovore od predlagatelja. Ti so bili doslej dejansko prešibki in neprepričljivi. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Aleš Gulič bo podal stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani predsedujoči! Cenjene kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! Predlog sprememb o varstvu osebnih podatkov prinaša predvsem spremembe z vidika administrativnih razbremenitev upravljavcev osebnih podatkov ter predpisovanje določenih olajšav z vidika oblik dostopa posameznika do njihovih osebnih podatkov. To je seveda lepo in prav in temu rečemo dober namen. Ampak pot v pekel je vedno tlakovana z dobrimi nameni in tudi tukaj, seveda, ni samo dober del, ampak je tudi tisto, kar bi lahko štelo za slabo. Ogromno ljudi oziroma podatki o zelo zelo veliko ljudeh, se pravi, o večini zaposlenih v naši državi bo na nek način potem nenadzorovanih, bo zelo ohlapno distribuiranih, v glavnem nad tem ne bo več pravega nadzora in ne bo dobro strukturirano. Tukaj smo poslušali prave slavospeve o tem, koliko bo prihranjeno, koliko bodo delodajalci razbremenjeni zaradi tega, kot da bi se vse delovne ure ukvarjali samo s tem. To so najprej enkratna dejanja; drugič pa - vsi ti pravilniki se več ali manj distribuirajo med firmami, med obrtniki, po "copy-paste" sistemu. Tako kakšnega velikega prihranka prav gotovo ne bo. V Liberalni demokraciji Slovenije seveda soglašamo predvsem s tistim delom, v katerem govorite o tem, da se bodo uvedle olajšave za posameznike glede zastopanja do njihovih osebnih podatkov in to je prav gotovo razlog, zaradi katerega bi novelo zakona podprli. Ampak, vse drugo je pa pravzaprav zelo vprašljivo. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije smo se, ko smo vse pretehtali odločili, da zakonu ne bomo nasprotovali, bomo pa zelo pazili kaj se v resnici dogaja, predvsem v luči vseh teh bajpasov, ki jih tako pridno pripravljate s polnimi usti boja in skrbi za človekove pravice, po drugi strani pa vzpostavljate policijsko državo in to takšnega "orto" tipa.
Hvala lepa. Kolega Anton Kokalj bo podal stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Lep pozdrav vsem! Vse večja informatiziranost družbe je pripeljala do kopičenja podatkov, med katerimi je tudi veliko občutljivih podatkov, ki so vezani na osebno stanje in značilnosti posameznika. V času sodobne tehnologije lahko že z uporabo najpreprostejših orodij pridemo do velikega števila osebnih podatkov. Ti so vse bolj dobrina, ki jo je potrebno varovati, kar določa tudi 38. člen Ustave Republike Slovenije. Z varovanjem se pravzaprav varuje identiteto posameznika in pogosto se ob posredovanju svojih osebnih podatkov, pa naj bo to samo telefonska številka, nit ne zavedamo, da lahko to nekdo izrabi in nam povzroči materialno in osebnostno škodo. Delodajalci oziroma podjetja razpolagajo z velikim številom podatkov, tako o svojih zaposlenih kot o svojih poslovnih parterjih, saj obdelujejo tudi osebne podatke oseb, s katerimi so podjetja v pogodbenem razmerju. Vsaka zbirka osebnih podatkov, na primer zbirka podatkov o zaposlenih delavcih, zbirka podatkov o kupcih, ki so fizične osebe in tako naprej, zahteva izdelavo svojega kataloga. Torej, velja: kolikor zbirk osebnih podatkov vodi upravljavec, toliko katalogov mora izdelati. O vzpostavitvi katalogov osebnih podatkov in registrih je moral upravljavec obveščati nadzorni organ, informacijskega pooblaščenca, če je imelo podjetje oziroma pravna oseba več kot 20 zaposlenih za nedoločen čas. Z novelo zakona o varstvu osebnih podatkov se ta meja pomika na 50 zaposlenih v želji po odpravi administrativnih ovir in vzpostavitvi podjetjem prijaznega okolja. K temu nas zavezujejo tudi odločitve na ravni Evropske unije. Podjetja bodo lahko še vedno posredovala podatke v register, če bodo želela, ne bo pa več to obvezno. Ta omejitev ne bo veljala za podjetja, kjer njihova dejavnost po sami naravi zahteva večjo skrbnost pri ravnanju z osebnimi podatki, ki imajo lahko večji vpliv na stanje posameznika ali pa na pravna razmerja. Dalje. Novela določa poenotenje cenika za materialne stroške prepisa, kopiranja in potrdila za informacije, ki so jih pristojni organi dolžni posredovati po samem zakonu. Marsikdaj se je neurejenost višine materialnih stroškov izkoriščala in so izvajalci strankam zaračunavali nerazumno visoke cene, ki so celo višje od tržnih. V Novi Sloveniji vsekakor upamo, da s spremembo zakona zasledujemo direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takšnih podatkov in ostalo zakonodajo ter odločitve povezane s tem področjem. Poslanska skupina Nove Slovenije bo zakon podprla.
Hvala lepa. Kolega Marjan Drofenik bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, državni sekretar, poslanke, poslanci! Področje varstva osebnih podatkov ni le ustavna pravica, ampak je urejeno tudi z zakonom o varstvu osebnih podatkov iz leta 2004. Z Zakonom o varstvu podatkov je bil leta 2004 izvršen tudi prenos določb Direktive 95/46 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov v pravni red Republike Slovenije. Iz prakse je razvidno, da se po več kot dveh letih zakonske določbe dokaj ustrezne izvršujejo, kljub vsemu pa Vlada predlaga nekatere spremembe in dopolnitve tega zakona. Cilj predloga zakona je administrativno razbremeniti okoli 40 tisoč poslovnih subjektov, razbremeniti upravljavce osebnih podatkov, tako da jim ne bo več potrebno opravljati določenih administrativnih opravil, ki bistveno ne pripomorejo k povečanju varstva osebnih podatkov. To je v skladu s trendom Evropske unije, ki deluje v smeri zmanjševanja nepotrebnih administrativnih dejavnostih in aktivnosti za zmanjšanje stroškov malih in srednje velikih poslovnih subjektov. Vsem upravljavcem osebnih podatkov, ki imajo manj kot 50 zaposlenih, tako ne bo več potrebno izpolnjevati obveznosti glede izdelave notranjega pravnega akta v postopkih in ukrepih zavarovanja osebnih podatkov, torej nepotrebne administracije, ter izdelave kataloga osebnih podatkov in prijavljanja opisa zbirk osebnih podatkov v register zbirk osebnih podatkov pri informacijskem pooblaščencu. S tem se bistveno administrativno razbremeni določene subjekte. Seveda to ne velja za nekatere izjeme, ko so notarji, detektivi, odvetniki, izvršitelji in podobno, saj njihova dejavnost zaradi obdelovanja pomembnejših podatkov z vidika varstva pravic posameznika bolj omogoča kršitve in zlorabe varstva osebnih podatkov. S tem se pomiri tudi interes javnosti, ki na zadevo gleda podobno. Tudi določbe direktive 95/46 omogočajo, da se v Zakonu o varstvu osebnih podatkov določijo izjeme glede administrativnih dejavnosti, ki morajo biti razumno utemeljene. V osnovnem zakonu naj bi se tudi spremenilo uresničevanja varstva pravic posameznikov do seznanitve z njihovimi osebnimi podatki, saj bi bilo roki za zahtevo za dostop do osebnih podatkov krajši. Dostop do podatkov pa bi bil praviloma mogoč že na dan zahteve. Uvedel bi se splošen in ustrezen cenik za pojasnila in kopije podatkov. Opozoriti je potrebno na neobstoj pravne ureditve podlage za zaračunavanje stroškov in to področje se mora tudi urediti. Prav tako so določene določbe, katera ustna pojasnila, informacije lahko posameznih pridobi brezplačno. Predlog zakona tudi ne uvaja novih postopkov za stranke, ne povečuje njihove porabe časa in ne določa višjih stroškov od dosedanjih. Nadaljnji namen zakona o varstvu osebnih podatkov je povezan s prvo zakonsko spremembo Zakona o prekrških iz leta 2006 in uvedbo posameznika, ki samostojno opravlja dejavnost, kot nove kategorije storilca prekrška. Kljub pomislekom informacijske pooblaščenke, da bi zaradi določbe, po kateri podjetjem z manj kot 50 zaposlenimi ni potrebno izdelati kataloga osebnih podatkov in prijavljanje le-teh v register zbirk osebnih podatkov, celoten register izgubil smisel smo v Slovenski ljudski stranki mnenja, da je najpomembnejše spodbujati gospodarski razvoj v državi in podjetjem omogočati nemoteno delovanje ter ukiniti nepotrebne administrativne obveznosti, hkrati pa posameznikom olajšati dostop do osebnih podatkov. Riziko za posege v informacijsko zasebnost ne leži v majhnih in srednjih podjetjih, ki so značilna za Slovenijo, ampak v javnem sektorju ter tistih subjektih zasebnega sektorja, ki se ukvarjajo z občutljivimi osebnimi podatki. Zaradi interesa razvoja slovenskih podjetij in v izogib nepotrebnim administrativnim postopkom bomo v Slovenski ljudski stranki ta zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po zadnji točki dnevnega reda. S tem do takrat prekinjam to točko. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, in sicer na PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODIŠČIH. Zakon je obravnavan po nujnem postopku. Zanj imajo predvideni dve uri in 15 minut za razpravo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato besedo dajem gospodu Robertu Maroltu, državnemu sekretarju, za dodatno pojasnilo. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred tremi tedni ste sprejeli novelo zakona o sodniški službi v okviru tako imenovane plačne reforme in ureditve plač za sodnike tožilce in pravobranilce. Ob tem je bilo s strani Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora Republike Slovenije podano utemeljeno opozorilo o določenem pomembnem neskladju med določbami Zakona o sodniški službi in Zakona o sodiščih. Zato da se odpravi navedeno neskladje, smo na Ministrstvu za pravosodje pripravili predlog novele zakona o sodiščih, ki je pred vami. Na Ministrstvu za pravosodje sicer v skladu z normativnim delovnim programom Vlade Republike Slovenije za 2007 pripravljamo predlog novele zakona o sodiščih, za katero pa je predviden redni postopek. Skoraj vse spremembe, ki so pred vami, so vezane na določbe Zakona o sodniški službi. Ena, ki je tudi opredeljena kot razlog za nujni postopek, pa je vezana na Zakon o izvršbi in zavarovanju in je nastala na podlagi predloga Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Izven navedenega pa je predlagana še ena sprememba, ki sicer ni sistemske narave, namreč, določitev dneva pravosodja na dan 4. november. Predlog zakona tako določa uskladitev z dne 19. junija 2007 sprejeto novelo Zakona o sodniški službi glede poenostavitve postopka kandidiranja na razpisana prosta sodniška mesta. In sicer, oceno ustreznosti vsakega kandidata za sodniško službo po predlogu oblikuje predsednik sodišča, pri katerem je razpisano prosto sodniško mesto, in ne več personalni svet. Nadalje se z novelo zakona o sodniški službi institut medokrajnih in medokrožnih sodnikov nadomešča z institutom okrajnih oziroma okrožnih sodnikov, ki opravljajo sodniško funkcijo na višjem sodišču in so lahko dodeljeni na okrajno oziroma okrožno sodišče znotraj območja istega ali drugega višjega sodišča zaradi nadomeščanja odsotnih sodnikov, reševanja izrednega, nenadnega pripada dodatnih zadev ali obravnavanja zadev v drugih utemeljenih primerih, na primer, zagotavljanje ustavne in konvencijske pravice do sojenja v razumnem roku ali za namene odprave sodnih zaostankov na konkretnem posameznem sodišču. Z vidika Zakona o izvršbi in zavarovanju ter delovanja posebnega, lahko rečem, novega informatiziranega centralnega oddelka za izvršbo na verodostojne listine na Okrajnem sodišču v Ljubljani se v tem predlogu zakona, ki je pred vami, določa jasna določitev razdelitve krajevne pristojnosti med okrajnimi sodišči v postopkih izvršbe na podlagi verodostojne listine pred in po ugotovitvi pravnomočnosti sklepa o izvršbi, saj bi drugače v praksi lahko prihajalo do kršitve načela pravne varnosti. In še zadnja sprememba. S predlogom zakona se vzpostavlja tudi dan slovenskega pravosodja na dan 4. november. Tega dne je bila objavljena in začela veljati Uredba ministra za pravosodje, če dovolite, jo citiram, "Naredba poverjeništva za pravosodstvo dr. Vladimirja Ravniharja o ureditvi in delovanju pravosodja, objavljena v Uradnem listu Narodne vlade Slovencev, Hrvatov in Srbov v Ljubljani leta 1918." Najpomembnejša določila te naredbe oziroma uredbe so, da je uradni jezik na sodiščih namesto nemškega slovenski, da vsi dotedanji zakoni in naredbe ostajajo, seveda "mutatis mutandis" v veljavi in da se sodbe ne razglašajo več v imenu cesarja, ampak v imenu zakona. Ta dan lahko štejemo kot prvi korak oziroma prvi pravni dokument na poti k samostojnosti pravosodnega sistema Slovenije. Navedena uredba se je vsebinsko nanašala na pravosodje v širšem smislu, torej ne le na sodišča, ampak tudi na državna pravdništva, po današnjem izrazoslovju državna tožilstva. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Predsednica odbora gospod Mojca Kucler Dolinar nam bo predstavila njihove ugotovitve. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Lep pozdrav. Odbor Državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 39. nujni seji obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih. Kolegij predsednika Državnega zbora je namreč sklenil, da gre sam postopek v okviru nujnega postopka. Predstavnik predlagatelja, minister za pravosodje, dr. Lovro Šturm, je v okviru dopolnilne obrazložitve k posameznim členom predloga zakona podal obrazložitev ter je povedal, da je namen predloga zakona uskladitev z Zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi, ki ga je Državni zbor sprejel na svoji 29. seji. Povedal je tudi, da je v pripravi nov, obsežnejši predlog novele zakona o sodiščih, ki pa bo vložen v okviru rednega zakonodajnega postopka. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je povedal, da so bile pripombe te službe v okviru postopka in iz njihovega pisnega mnenja delno upoštevane, podal pa je svoje stališče v zvezi s 5. členom oziroma v zvez z določitvijo dneva pravosodja. Na sami seji so bili tudi predstavniki Vrhovnega sodišča, in sicer generalni sekretar, ki je povedal, da se Vrhovno sodišče strinja z institutom tako imenovanih letečih mobilnih sodnikov ter da predlog zakona vsebuje rešitve, ki se nanašajo na zakon o izvršbi in zavarovanju na njihov predlog. Pojasnil je tudi odgovor in odgovoril na vprašanje, ki je bilo izraženo v razpravi, kakšno je stališče sodne veje oblasti glede uvedbe dneva pravosodja. Povedal je, da se Vrhovno sodišče na svojem kolegiju ni opredeljevalo do samega datuma dneva pravosodja pač pa bi po mnenju Vrhovnega stališča, bilo smiselno uvesti ta dan v začetku sodnega leta. Na sejo so bili povabljeni tudi predstavniki Sodnega sveta, ki pa so svoj izostanek s seje opravičili. Minister je v okviru razprave tudi odgovarjal na posamezna izpostavljena vprašanja, izpostavila so se predvsem v okviru 5. člena predloga zakona, ki določa dan pravosodja na 4. november, nekateri člani so menili, da bi bilo potrebno o navedeni rešitvi opraviti široko razpravo, podan pa je bil tudi amandma Poslanske skupine SD s predlogom, da bi se kot dan sodstva določil 31. maj. Minister je glede dneva pravosodja pojasnil, da so priznanja namenjena vsemu sodnemu osebju, ne samo sodnikom, zato je po njihovem mnenju, po mnenju Vlade in ministrstva, dan pravosodja primernejši termin od dneva sodstva saj bi bili v tem primeru vsi, ki niso sodniki iz tega postopka izločeni. Poudaril pa je, da minister pri podeljevanju ne bo imel nobene pomembne vloge, ampak je to predvsem stvar sodstva. V okviru razprave in glasovanje je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ni sprejel predloga za amandma odbora Poslanske skupine SD, je pa na koncu sprejel tudi vse ostale člene zakona in jih predlaga v sprejem tudi temu zboru. Hvala.
Hvala tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Vili Rezman bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem, ki še vztrajajo. Jaz bom napovedal verjetnost, da bo Zakon o sodiščih sprejet, tudi s podporo Poslanske skupine DeSUS, ampak rad bi izrazil nekaj pomislekov, zaradi katerih pač nismo v celoti in najbolj zadovoljni. Najprej naj povem, da ta zakon pravzaprav sledi Zakonu o sodniški službi. Takrat, ko smo Zakon o sodniški službi sprejemali, nismo bili navdušeni in goreči podporniki tega zakona. Nismo bili edini, tudi sodna veja je imela nekaj protestov na ta račun in naj spomnim, da se je takrat z razlogom, da se plače uredijo, mimogrede odvzelo personalnemu svetu nekaj funkcij, nekaj pristojnosti in da je že takrat bil oporekan postopek, po katerem se to počne. Zmeraj se nam nekako preveč mudi. Torej vzrok je nekje drugje in danes govorimo o nujnih posledicah in ker gre za neusklajenost med dvema zakonoma, seveda tudi Poslanski skupini DeSUS ne preostane kaj drugega, kot da ne vztraja pri tej neusklajenosti, da stisne zobe in odda svoje glasove ali pa vsaj ne nasprotuje. Zakon je bil nekajkrat spreminjan, 7-krat če se prav spomnim, torej na vsaki dve leti približno enkrat, in prevečkrat se mu zgodi, da gre to po nujnem postopku. Zdaj imamo zopet predlog za nujni postopek in jasno je, kakšna je argumentacija, tako kot zmeraj pri tem postopku, da gre za nevarnost nepopravljivih in težkih posledic za našo državo. Res me zanima, kako bomo ogrozili državo, če bomo mesec ali kak teden več kasneje uskladili te plače, o katerih je tukaj govora, kako bomo povzročili nepopravljive posledice ali pa težko popravljive posledice, če bo ta pravosodni dan kakšen teden kasneje določen - pa itak so nekateri pomisleki v zvezi z njim in bi bila kakšna razprava morebiti še potrebna. Kako bomo v zvezi s pristojnostmi, krajevnimi pristojnostmi in pa z letečimi sodniki, ki bodo kakšen teden kasneje sprejeti, tako ogrozili interese države. To nam preprosto nekako ne gre v argumentacijo ustrezno in sodimo, da gre za večkrat videno rokohitrstvo. Kritični smo do tega, da se prepogosto pojavlja to, da zaradi spremembe nega zakona potem kar v serijah spreminjamo nekatere druge zakone, ki bi jih lahko vse hkrati pripravili. Verjetno ministrstva vedo, kaj sledi določenim sprejetim zakonom, bi znala to napovedati, pripraviti te spremembe tudi drugih zakonov in jih hkrati predlagati v sprejem. Tako bi bila preglednost bistveno večja, manj zamotano bi bilo loviti se po različnih zakonih, ki se morajo spreminjati, verjetno bi bilo manj potreb po nujnih in skrajšanih postopkih, verjetno bi tudi bistveno manj časa porabili za sprejem teh zakonov kot sedaj, ko vsakega posebej in s posebnimi argumentacijami in z dolgimi tiradami sprejemamo. Mi bomo, kot sem dejal, podprli ta predlog sprememb in dopolnitev zakona, kljub temu da je nekaj pripomb bilo tudi s strani Zakonodajno-pravne službe in da je ministrstvo oziroma predlagatelj tako rekoč reklo: ja, Zakonodajno-pravna služba ima pravzaprav prav, samo upoštevali tega ne bomo, kar priznamo, da je prav. Zdi se, da bi bilo dobro in bolje, ko bi le večkrat bili bolj odzivni na ta priporočila, ki jih tud s strani strokovnih služb še dobimo, tekom postopka pač. Sicer pa, ker gre za odpravo neusklajenosti, zato ker sicer podpiramo obliko "letečega" sodnika, podpiramo nagrajevanje tistih, ki bodo prispevali k hitrejšemu obravnavanju na sodiščih, ker smo za to, da se krajevne pristojnosti natančno določijo, torej temu ne moremo uiti, tako da smo na nek način prisiljeni podpreti in ni mogoče pravzaprav biti zoper ta predlog sprememb, je pa prav, da na nekatere hibe opozorimo in zato sem jih tudi naštel.
Hvala lepa. Poslanka Maria Pozsonec nam bo predstavila stališče Narodne skupnosti. Izvolite, prosim.
Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodišču in po nujnem postopku bi uskladili nekatere neusklajene zadeve. Predlagane spremembe pomenijo uskladitev s sprejetim Zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi, ki postopek kandidiranja na razpisano sodniško mesto poenostavlja, s tem pospešuje postopek izvolitve oziroma imenovanja sodnikov. Oceno o ustreznosti vsakega kandidata tako oblikuje predsednik sodišča, pri katerem je razpisano prosto sodniško mesto, in ne več personalni svet. S spremembo zakona se določajo posebna sodniška mesta za okrajne in okrožne sodnike, ki bodo lahko v skladu z Zakonom o sodniški službi opravljali sodniško funkcijo na višjem sodišču in bodo lahko dodeljeni na okrožno oziroma okrajno sodišče znotraj območja istega višjega sodišča za čas do treh let z možnostjo ponovne dodelitve zaradi nadomeščanja odsotnih sodnikov, reševanja izrednega pripada zadev ali obravnavanja zadev v drugih utemeljenih primerih, zlasti zaradi namena zagotavljanja pravice do sojenja v razumnem roku. To pomeni poenostavitev postopka nadomestitve sodnikov na prvostopenjskih sodiščih, saj gre za sodnike, ki so izvoljeni oziroma imenovani na posebna mesta pri višjem sodišču, zato ne bo treba izvesti posebnega postopka dodelitve oziroma razporeditve okrajnih oziroma okrožnih sodnikov na višje sodišče. Tako se bo verjetno ustvarila možnost za avtomatično nadomeščanje sodnikov na prvostopenjskih sodiščih. Menimo, da predlog zakona zasluži podporo. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Dimitrij Kovačič bo podal stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podpira predlagano novelo zakona o sodiščih. Kljub temu da ne gre za obsežne spremembe in dopolnitve zakona, to nas verjetno čaka v jesenskem času, pa je tudi ta novela nadaljnji korak k večji učinkovitosti dela sodišč in skrajševanju sodnih postopkov. Ker smo že na eni od zadnjih sej Državnega zbora sprejeli Zakon o sodniški službi, moramo z njim uskladiti tudi tista določila Zakona o sodiščih, ki se nanašajo na postopek kandidiranja na razpisano sodniško mesto, s čimer bo postopek poenostavljen, hkrati s tem pa bo vloga in odgovornost predsednika sodišča okrepljena. Uskladitev z Zakonom o sodniški službi predstavlja tudi nov institut okrajnih in okrožnih sodnikov, ki bodo imeli posebno sodniško mesto na višjem sodišču in bodo lahko dodeljeni na okrajno ali okrožno sodišče znotraj območja tega ali drugega višjega sodišča. S tem bo mogoče bolj fleksibilno kot doslej nadomeščati odsotne sodnike, reševati izredni pripad zadev in zagotavljati pravico do sojenja v razumnem roku. Obravnavana zakonska novela odpravlja tudi dosedanjo ne najbolj jasno razdelitev krajevne pristojnosti med okrajnimi sodišči v postopkih izvršbe na podlagi verodostojne listine. Poslanci Slovenske demokratske stranke podpiramo tudi uvedbo dneva slovenskega pravosodja, ki bo 4. novembra, saj se nam zdi ta dan glede na zgodovinska dejstva najustreznejši. Na ta dan je leta 1918 tedanji minister za pravosodje v tedanji narodni vladi SHS objavil v Uradnem listu uredbo, s katero je bilo prvič utemeljeno slovensko sodstvo, določen slovenski jezik kot uradni jezik na sodiščih, sodbe pa so morale biti razglašene v imenu zakona. Kot rečeno, bomo zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Poslanka Darja Lavtižar Bebler nam bo predstavila stališče Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V tem mandatu Vlada že tretjič predlaga spremembo in dopolnitev zakona o sodiščih. Minister za pravosodje je na seji matičnega odbora že napovedal, da ministrstvo pripravlja tudi že četrto novelo tega zakona. Torej, v tem trenutku, ko sprejemamo tretjo novelo, ima minister na svoji mizi že besedilo bodoče nove četrte novele. Ob tem se seveda sprašujemo, kaj to dejstvo nenehnega in parcialnega spreminjanja zakona in očitna odsotnost neke načrtne, strateške zasnove, ureditve tako pomembnega podsistema, kot je sodstvo pomeni za splošno pravno varnost, za preglednost in stabilnost delovanja sodišč. Obenem pa nas predlagatelj spravlja v svojevrstno zadrego. Glede na to, kakšen predosnutek osnutka te tretje novele je že krožil med sodniki in v stroki, moramo danes biti pravzaprav hvaležni, da minister in Vlada nista vztrajala pri nekih revolucionarnih in povsem nesprejemljivih določbah v tistem predosnutku, ki je že polnil številne članke in prispevke v naših javnih občilih in seveda močno znejevolil pravno stroko. Torej, v Poslanski skupini Socialnih demokratov se veselimo spoznanja ministrstva, da so bile sprva načrtovane spremembe v predosnutku popolnoma nesprejemljive in jih je očitno tudi samo zavrglo. Zato danes podpiramo tiste spremembe, ki gredo v smeri uskladitve s sprejeto novelo zakona o sodniški službi in so nekako samoumevne. Ne nasprotujemo tistim določbam, ki uvajajo posebna sodniška mesta za okrajne in okrožne sodnike, ki bodo lahko opravljali sodniško funkcijo na višjem sodišču ali pa bodo lahko bolj mobilni glede na potrebe zaradi velikega pripada zadev na okrožna oziroma okrajna sodišča znotraj območja istega višjega sodišča. Menda tem določbam, čeprav so nekoliko nenavadne, sodstvo samo ne nasprotuje. Poslanska skupina Socialnih demokratov pa je vložila amandma k 5. členu, s katerim namesto predlaganega dneva pravosodja predlagamo uvedbo zgolj dneva sodstva, saj gre za zakon o sodiščih, ki ne obravnava državnega tožilstva in tudi ne državnega pravobranilstva, kot dan sodstva pa predlagamo 31. maj, to je dan, ko je Državni zbor 31. maja 1994 ratificiral Evropsko konvencijo človekovih pravicah, s čimer smo zagotovili državljanom in državljankam Republike Slovenije še eno, zadnjo in najvišjo sodno instanco na Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu, kadar sodijo, da so jim bile doma kršene pravice in temeljne svoboščine. In tudi menimo, da če hočemo, da bo takšen dan sodstva res ljudem, ki so zaposleni v sodstvu, pomenil nekaj vrednega, pomembnega in se bodo lahko s tem dnevom na nek način tudi poistovetili, je treba zagotoviti možnost širše razprave v sodstvu samem. To se nam zdi edino logično in glede na to, da je minister napovedal novo novelo novele, ki jo danes sprejemamo, predlagamo, da se, denimo, v kolikor ne bo sprejet naš amandma, ta člen enostavno iz tega osnutka črta. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Aleš Gulič nam bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa. Cenjene kolegice in kolegi! Govorimo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih, se pravi o eni letni spremembi, lahko rečemo, če imamo vsako tretjo spremembo in tri leta smo zdaj tukaj, se pravi, gre za neko zelo dinamično obravnavanje zelo stabilne zadeve, kakršno naj bi bilo sodstvo. Ne vem, če je to dobro popravljati zadeve, ki delujejo, izmišljati si na novo; ampak, dobro, če je to obdobje eksperimentov, ga vzemimo takšnega, kot je. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije smo se odločili, da nasprotujemo sprejemu tega zakona, ne samo zato, ker spreminja zadeve tam, kjer ne bi bilo treba, ampak tudi zaradi tega, ker gre za nujni postopek brez potrebe, zaradi tega ker je vendarle bilo časa, vsaj po sklepu Ustavnega sodišča, da je treba odpraviti to v roku enega leta, se pravi časa, je še dovolj, pozdravljamo pa to, da se je začel postopek pravočasno. Namreč, predlagatelj kot razlog za nujni postopek navaja to, da je zaradi izjemne pomembnosti uskladitve plačne ureditvi z ustavo za pravice sodnike, kar je vsebinsko v tesni povezavi z uskladitvijo zakona o sistemu plač, imel sprejem tega zakona po kakršnemkoli drugem postopku, kot je nujni, negativne posledice. Za negativne ne rečem, da ne, ampak Poslovnik Državnega zbora v prvem odstavku 143. členu govori o tem, da je sprejem nekega zakona nujen zaradi drugih razlogov. Se pravi, zaradi interesov varnosti ali obrambe države, zaradi odprave posledic naravnih nesreč in da se preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države; takrat se lahko predlaga nujni postopek. Jaz ne vem zdaj, v katero kategorijo ste porinili to zadevo: ali varnost in obrambo države ali morda med naravne nesreče, upam - da ne -, pa tudi težko popravljive posledice za delovanje države ima pravzaprav lahko kvečjemu takšno ihtavo spreminjanje zakonodaje, ne pa držanje neke stabilnosti. Torej, zaradi vsega tega, kar sem zdaj pripovedoval, v Poslanskem klubu Liberalne demokracije ne moremo podpreti predloga zakona. Tudi zato, ker ureja konec koncev isto materijo ali pa jo usklajujejo, proti kateri smo pravzaprav že bili. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije nam bo predstavila poslanka Mojca Kucler Dolinar. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Lep pozdrav kolegom in kolegicam. V Poslanski skupini Nove Slovenije pa vendarle nekoliko bolj optimistično gledamo na sodstvo in pa tudi na spremembe zakona o sodiščih. Ta teden so namreč na Vrhovnem sodišču predstavili poročilo o delu sodstva za leto 2006. Kljub temu, da je bil v lanskem letu postavljen rekord glede pripada novih zadev, se je število zaostankov zmanjšalo kar za 10%. In v sporočilu za javnost, ki je bilo in je objavljeno pri Vrhovnem sodišču, piše, da predsednik Franc Testen ugotavlja, da se je lani število zaostankov pri pomembnejših zadevah kljub rekordnemu pripadu novih zadev zmanjšali za 10% in, da sodni zaostanki so se med pomembnejšimi zadevami v primerjavi z lani zmanjšali. Gotovo je tukaj po eni strani dejstvo, da so tudi v sodstvu začeli iskati notranje rezerve. Upam pa, da lahko rečemo, da smo tudi s spremembami zakonodaje na predlog ministra za pravosodje, dr. Lovra Šturma, nekaj pripomogli k temu tudi v zakonodajni veji oblasti. Zakon o sodiščih sicer res spreminjamo in po napovedih ministra to še ni zadnja sprememba, vendar če se bo tak trend nadaljeval, zakaj ne izboljšati razmere tudi za delo na sodiščih, ki bodo prinašale boljše rezultate. Novela zakona o sodiščih je pravzaprav posledica spremembe paketa zakonov, ki smo jih sprejeli prejšnji mesec še posebej tudi zakona o sodniški službi. Neskladje med zakonoma so povzročile določbe o poenostavitvi postopka kandidiranja na razpisano sodniško mesto in določbe, ki se nanašajo na institut mobilnih sodnikov. V Novi Sloveniji smo veseli, da to ureditev podpira tudi Vrhovno sodišče. Novela se usklajuje tudi z zakonom o izvrši in zavarovanju in tudi jasneje določa razdelitev med okrajnimi sodišči v postopkih izvršbe in zavarovanja na podlagi verodostojne listine. Če pa se nekoliko pomaknemo v bolj oddaljeno zgodovino, pa se je pomemben mejnik v slovenskem pravosodju zgodil 4. novembra 1918, ko je minister za pravosodje dr. Vladimir Ravnihar izdal uredbo o ureditvi in delovanju pravosodja, ki je določala slovenščino kot uradni jezik na sodiščih. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je obletnica izdaje uredbe ustrezen datum za praznovanje dneva slovenskega pravosodja, takrat so se namreč vzpostavili tudi drugi organi pravosodnega sistema, kar res lahko štejemo za temelj, na katerem stoji slovensko pravosodje še danes. Priznanja za uspešno delo, ki jih bo lahko na ta dan podelil minister za pravosodje oziroma predsednik Vrhovnega sodišča, bodo nagradila funkcionarje pa tudi druge uslužbence sodne veje oblasti, državnega tožilstva in pravobranilstva. Seveda pa pri tem ne gre zamenjevati te nagrade z drugimi nagradi oziroma tega dneva s tistimi, ki so na pobudo zasebne iniciative, saj gre tu za dosežke, ki so pomembni za delovanje države in so širšega pomena. V Poslanski skupini Nove Slovenije se tako veselimo tudi prvega praznovanja dneva slovenskega pravosodja - če bo ta zakon danes sprejet in si želimo, da bo - v letošnji jeseni ter si želimo predvsem to, da se tudi sodstvu povrne ugled, ki si ga vsekakor zasluži. In če se bo nadaljevalo s tem trendom, kot v lanskem letu in predlani, bo to pripeljalo do skupnega cilja. Hvala.
Hvala. Gospod Marjana Drofenik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Državni sekretar, poslanke, poslanci, tisti, ki ste tu. Namen zakona, ki ga predlaga Vlada, je uskladitev z zakonom o sodniški službi, da bi se preprečilo neskladje določb spremenjenega zakona o sodniški službi z določbami veljavnega zakona o sodiščih. Predlog zakona predlaga, da z oblikovanjem mnenj o ustreznosti kandidatov za sodnike višjih sodišč oziroma okrožnih sodišč ne bi bil več pristojen personalni svet višjega oziroma okrožnega sodišča, ampak bi v skladu z zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi oceno o ustreznosti vsakega kandidata oblikoval predsednik sodišča, pri katerem je razpisano prosto sodniško mesto. V praksi v zvezi z imenovanji lahko prihaja do različnih zunanjih ali notranjih pritiskov na določenega sodnika, zaradi česar trpi načelo objektivnosti, ki je v pravnem sistemu nujno. Kljub temu pa na ta način predlog zakona sodniku daje večjo pristojnost, ki je po prejšnjem zakonu ni imel. Po Zakonu o sodiščih iz leta 1994 Sodni svet na predlog ministra za pravosodje in po predhodnem mnenju predsednika višjega sodišča pri okrajnem sodišču na sedežu okrožnega sodišča in pri okrožnem sodišču na sedežu višjega sodišča določi posebna sodniška mesta za sodnike, ki bodo na drugih sodiščih znotraj območja istega višjega sodišča nadomeščali odsotne sodnike in reševali zadeve v utemeljenih primerih tako imenovani medokrajni in medokrožni sodniki. Predlog zakona bi institut medokrajnih in medokrožnih sodnikov nadomestil z institutom okrožnih in okrajnih sodnikov, ki bi imeli posebno sodniško mesto na višjem sodišču, kjer tudi opravljajo sodniško funkcijo. Po potrebi pa bi bili lahko dodeljeni na delo na prvostopenjska sodišča znotraj območja istega ali drugega višjega sodišča, če bi bilo to potrebno. Pri tem velja dodati, da delo okrajnih in okrožnih sodišč ter višjih sodišč sicer ni popolnoma identično in opravljanje dela zdaj na okrajnih oziroma okrožnih sodiščih, zdaj na višjih morda ne prispeva k hitri odpravi sodnih zaostankov, ki so posledica odsotnosti sodnika, saj so spisi velikokrat dolgi po nekaj tisoč strani. Kljub temu pa je treba dodati, da vsakršno nadomestno delo lahko prispeva k odpravi sodnih zaostankov. Tudi če sam proces seznanitve nadomestnega sodnika z zadevami odsotnega sodnika terja ogromno časa, dolgoročno prispeva k manjšim sodnim zaostankom. Predlog zakona določa tudi, da bi bili ti okrožni in okrajni sodniki lahko dodeljeni na okrajna oziroma okrožna sodišča znotraj območja istega ali drugega višjega sodišča. Naš pomislek gre le v to smer, ali ne bi bilo z vidika pristojnosti sodišč glede določitve zadev primerneje sodnike dodeljevati le na okrajna in okrožna sodišča znotraj območja istega višjega sodišča. Vsekakor pa bi imel tak način odpravljanja sodnih zaostankov le pozitivne posledice na nemoteno delovanje sodnega sistema. Prav tako se zaradi zgodovinskega pomena strinjamo s predlogom, da bi se 4. november vzpostavil kot dan slovenskega pravosodja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo se odločili, da predlog zakona zaradi njegovih pozitivnih posledic na delovanje sodišč in poenostavitve postopka kandidiranja na sodniško mesto podpremo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni! Ko smo v poslanski skupini pregledali zakon, ki je danes pred nami, smo se vsi skupaj začudeno vprašali oziroma prišli do dejstva, da imajo v okviru Ministrstva za pravosodje v naši državi res veliko, veliko preveč časa. Če pogledamo, da je to samo četrta oziroma tretja novela v letošnjem letu z omenjenega področja, samo v letošnjem letu, in da imamo za konec leta napovedano že novo novelo tega istega zakona, lahko pridemo enostavno, pa nočem biti žaljiv, resnično ne, samo do tega zaključka, da je veliko, veliko preveč časa na Ministrstvu za pravosodje, da ga po vsej verjetnosti nimajo usmerjati kam drugam kot v pisanje zakona o spremembah in dopolnitvah. Po drugi strani pa bi rad izpostavil, da osebno nisem eden izmed tistih, ki teži k neposrednim televizijskim prenosom sej Državnega zbora ali pa ki ne teži k pretirano pogostim televizijskim prenosom. Zakaj? V okvir dela Ministrstva za pravosodje spada tudi področje sodnikov. Z gotovostjo lahko rečemo, ne glede na besede predsednice Odbora za notranjo politiko in pravosodje, češ, da so se zmanjšali sodni zaostanki navkljub velikemu številu novih porastov, da je to ena izmed tistih vej oblasti v naši državi, ki še zmeraj po oceni državljank in državljanov, torej odjemalcev teh storitev, je najmanj kvalitetna. Verjetno tudi vi tako kot jaz dnevno prejemate pošto predvsem s področja nekvalitete sodstva, sodnih zaostankov, potencialnih groženj naše države in podobnih stvari. Jaz verjamem, da je to sestavni del vsakodnevne pošte vsakega izmed državljanov. In potem vidimo v predlogu zakona, da si pa sodniki, ali pa bolje rečeno, v okviru Ministrstva za pravosodje hočejo pripisati celo svoj praznik in da je osnovni tekst bil praznik ali dan sodnikov. Potem se je v nadaljevanju spremenil v dan pravosodja, 4. november. Novela, ki je danes pred nami, gre v štiri smeri. Ena izmed teh smeri je dan pravosodja ali kot je bilo v začetku rečeno dan sodnikov. In sedaj dovolite, da se povrnem na tisti del, ko sem rekel, da nisem pretiran oboževalec neposrednih televizijskih prenosov. Če bom doma v soboto, ko bom pri mami na kosilu, deležen vprašanja, kaj ste sprejeli ta teden v Državnem zboru in bi jaz rekel, da na predlog ministra za pravosodje smo sprejeli dan sodnikov ali dan za pravosodje, torej tiste skupine ljudi, ki povzročajo najvišje zaostanke v naši državi, mi ne bi verjeli. Iz tega naslova je pa včasih "fajn", da imamo neposredne televizijske prenose, da lahko vsi okrog nas vidijo, kaj dejansko delamo. In dan pravosodja je tretja novela samo v letošnjem letu, ki nam jo ponujajo v okviru Ministrstva za pravosodje. V nadaljevanju predlagatelji zakona govorijo, da je zakon podvržen shemi Lukende, torej zmanjševanju sodnih zaostankov. Nekajkrat smo že ugotovili oziroma v zadnjih nekaj letih smo vedno znova ugotavljali, da dodatna finančna sredstva, ki jih dodeljujemo v okviru proračuna ali pa rebalansa, dodatni prostori, dodatne kadrovske omilitve za zaposlovanje, ne nazadnje to je druga novost v okviru tega zakona, niso ničesar pripomogle h kvaliteti sojenja in zmanjševanja sodnih zaostankov. Iz tega naslova se poraja še enkrat dejstvo, dejstvo v okviru Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke: premalo idej in preveč časa imajo na Ministrstvu za pravosodje. In seveda, ker niso egoisti, hočejo čas krasti tudi Državnemu zboru. Če bi bil resen pristop s strani Ministrstva za pravosodje po kvalitetni obravnavi ali pa po kvalitetnih idejah, ki bi zmanjševale sodne zaostanke, potem bi enkrat, za božjo voljo, konkretno prišli s kvalitetnim zakonom, ne pa z zakonom, ki opredeljuje dan sodstva. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi predloga, ki ste ga prejeli. V razpravo dajem 5. člen ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Odpiram prijavo za razpravo o 5. členu in o amandmaju k temu členu. Prosim, da se prijavite, kdor želi razpravljati. Gospa Lavtižar Bebler, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Že uvodoma sem napovedala ta amandma, ki ga je vložila Poslanska skupina Socialnih demokratov, v katerem predlagamo, prvič, da se kot dan sodstva določi 31. maj, to je dan, ko je 31. maja 1994 Državni zbor Republike Slovenije ratificiral evropsko konvencijo o človekovih pravicah, ratificiral pa je tudi enajsti protokol k evropski konvenciji o človekovih pravicah, ki podrobneje določa in spreminja vlogo in položaj Evropskega sodišča za človekove pravice, ki pomeni novo in zadnjo najvišjo inštanco, sodno inštanco, ki je na voljo državljankam in državljanom Republike Slovenije, kadar menijo, da so jim bile kršene človekove pravice in da po notranjem pravu in po notranji sodni poti niso mogli teh krivic odpraviti in doseči zadoščenja. Gre za zelo pomemben mejnik v naši zgodovini in tudi v položaju našega državljana in državljanke, ko gre za varstvo njunih človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Drugič pa predlagamo, da se ne določi dan pravosodja, pač pa dan sodstva. Zaradi tega ker, tudi formalno gledano, tukaj je govor o zakonu o sodiščih in torej ta zakon ne obravnava državnih tožilcev in državnih tožilstev pa tudi ne državnih pravobranilstev in državnih pravobranilcev. In je to nekako tudi nomotehnično, pravnosistemsko neprimerno. Neprimerno je tudi to, da si minister za pravosodje v tem zakonu določa pooblastilo, da izroča ta posebna priznanja državnim pravobranilcem in državnim tožilcem. Zato menimo, da je edino sprejemljiv dan sodstva. Tretje, kar pa poskušamo tudi tukaj posebej predstaviti, je dejstvo, da znotraj sodstva ni bilo posebne razprave o tem, kateri dan bi pa sodstvo izbralo za tistega, ki je primeren za tako posebno obeležitev. In dobili smo odgovor na matičnem delovnem telesu, da je Vrhovno sodišče sicer v okrnjeni sestavi o tem nekaj razpravljalo, in da ne vidi posebnih razlogov niti za, torej niti v prid takšnemu predlogu in tudi ne posebnih razlogov, iz katerih bi nasprotovalo takšnemu dnevu. To pomeni, da ni dosežen ta namen, da bi dan sodstva vendarle moral biti neki dan, s katerim bi se na nek način ljudje, zaposleni v sodstvu, istovetili, ki bi jim ta dan pomenil tudi nekaj posebnega, nekaj posebej vrednega. Glede na to, da je minister za pravosodje že napovedal novo novelo te novele, predlagamo, če ne bo ta naš amandma sprejet, da bi enostavno to določbo izpustili iz tega osnutka in bi prepustili oziroma zagotovili dodatno možnost tudi sodstvu samemu, da se izreče bolj podrobno in bolj natančno o tej zadevi. Mislim, da je naš amandma zelo racionalen, zelo smiseln, da mu velja pritrditi. Če pa ne, pa kot rečeno, dajmo pustiti možnost, da se tudi sodstvo samo izreče o tem kakšen praznik in kdaj si ga želi. Hvala.
Hvala. K besedi se je javil tudi državni sekretar, gospod Marolt. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod predsednik, če dovolite, bi na kratko pojasnil, zakaj ne podpiramo predlaganega amandmaja. Res je predlagani dan 31. maj, torej dan, ko smo leta 1994 ratificirali evropsko konvencijo o človekovih pravicah, zagotovo zanimiva zamisel. Vendar pa je potrebno priznati, kot je tudi na matičnem odboru že poudaril gospod minister dr. Lovro Šturm, da smo konvencijo ratificirali dokaj pozno. V prelomnem letu 1918 pa je naše pravosodje pokazalo veliko odločnost, tako kot jo je pokazala tudi takratna narodna vlada. Gre torej za mejnik, ki zajema celotni spekter pravosodja. Priznati je, da je ratifikacija Evropske unije o človekovih pravicah pomemben prispevek v slovenski zgodovini, vendar pa po vsebini ne zajema celotnega sodstva, zlati pa ne celotnega pravosodja. Kot sem že v uvodni predstavitvi novele poudaril so bili z uredbo dr. Ravniharja vzpostavljeni tudi drugi organi pravosodnega sistema, zato lahko ta dan štejemo kot prvi korak oziroma prvi dokument na poti k samostojnosti celotnega pravosodnega sistema v Sloveniji. Velja opozoriti, da je v sodnem sistemu poleg sodnikov zaposlenih še zelo veliko drugega osebja, torej strokovnega osebja, administrativno-tehničnega osebja. Govorim o referentih v zemljiški knjigi, referentih na izvršilnih oddelkih, referentih v sodnem registru in pa celotnemu podpornemu osebju sodnikom pri njihovem delu. Torej celotna sodna administracija, strokovni sodelavci, ki sicer formalno sodijo v javni sektor in v sistem javnih uslužbencev, in ne bi bilo prav, bilo bi tudi nekorektno, če bi bili izključeni. Kajti tudi njihovo delo, njihov prispevek k učinkovitemu, izboljšanemu delu sodstva, k odpravi sodnih zaostankov, k tekočemu reševanju zadev je izjemno pomembno. V vsakem primeru pa pri dodeljevanju priznanj sodnikom minister za pravosodje ne more imeti praktično nobene vloge. Zato predlog novele tudi določa, da bo priznanja sodnikom in drugim funkcionarjem sodišč podelil predsednik Vrhovnega sodišča, medtem ko bo zaposlenim javnim uslužbencem na sodiščih, državnih tožilstvih, državnih pravobranilstvih in Ministrstvu za pravosodje priznanje podelil minister za pravosodje. Predlog novele tako jasno poudarja tudi ločnico med priznanji, ki se podeljuje javnim uslužbencem, in tistimi priznanji, ki se podeljujejo sodnikom. Menim, da je tudi pravilno, da čisto na kratko še nekaj povem, odstavek ali dva o dr. Ravniharju. Dr. Vladimir Ravnihar je bil po poklicu odvetnik, bil je poslanec v dunajskem parlamentu, član prve narodne vlade države Slovencev, Hrvatov in Srbov in poverjenik za pravosodje. Poverjenik za pravosodje, to dejansko pomeni ali pa v sedanjem izrazoslovju - minister za pravosodje. Glede očitkov spoštovane poslanke, češ da naj bi šlo za poseg v druge dele pravosodja, v širšem smislu, moram poudariti, da dan pravosodja ne bo posegal v sektorske, če temu lahko rečem, dneve sodne oblasti oziroma pravosodnih organov, torej posebej za državno tožilstvo, posebej za državno pravobranilstvo, ki se bodo lahko še vedno organizirali v okviru svoje organizacije. Splošni dan, torej dan pravosodja je namreč namenjen priznanju dosežkov v okviru celotnega pravosodja, torej v širšem smislu. Celotno pravosodje s svojim kvalitetnim delom, ažurnim delom, z odpravo sodnih zaostankov, torej delo tožilcev, pravobranilcev, seveda pa tudi sodnikov in zaposlenih javnih uslužbencev v pravosodju, bistveno in v celoti prispeva k delu pravosodnega sistema. Zato naj na koncu poudarim, da menimo, da je prav, da se za dan pravosodja izbere tisti dan, ki se je resnično zgodil znotraj Slovenije in ki resnično predstavlja nek zgodovinski mejnik. Hvala.
Hvala. Imate repliko. Izvolite.
Repliko imam na izvajanje gospoda državnega sekretarja, ki je rekel, da ne bo šlo za posege, o katerih sem jaz govorila, v državno tožilstvo in državno pravobranilstvo. Jaz nisem govorila o nobenih posegih, govorila sem samo o tem, da tukaj razpravljamo o zakonu o sodiščih, da gre za zakon o sodiščih in da torej v zakonu o sodiščih ne moremo urejati problematike, ki sicer zadeva druge zakone in da zaradi tega nasprotujemo določbi, da naj bi minister za pravosodje podeljeval posebna priznanja tako državnim tožilcem kot državnim pravobranilcem. Eno je to. Drugo pa je trditev državnega sekretarja, da je prišlo do pozne ratifikacije evropske konvencije o človekovih pravicah v Državnem zboru. Tudi to seveda ne drži. Ne drži zaradi tega, ker smo postali člani Sveta Evrope 10. maja 1993. V vseh državah praviloma postopek ratifikacije Evropske konvencije o človekovih pravicah traja vsaj eno leto. In še poleg tega ne pozabimo, da smo v poglavje o človekovih pravicah v Ustavi Republike Slovenije tako rekoč docela vnesli vso vsebino evropske konvencije o človekovih pravicah, torej tudi že prej, preden smo sploh postali člani sveta Evrope. Tako ne tukaj zavajati javnosti in kolegov poslancev, da gre za to, poleg tega pa ni potrebe nas prepričevati o pomenu in vlogi gospoda Ravniharja. Tudi v zgodovinski knjigi Od Pohlinove slovnice do samostojne države je Peter Vodopivec na več mestih omenil gospoda Ravniharja, pokojnega, zaslužnega moža slovenskega rodu. In ne gre se prepričevati o tem, ali je bil on pomemben in njegova dejanja ali so bila pomembna ali ne. Gre za to, da mi predlagamo, da se kot dan sodstva določi nek dan, ki bo izhajal iz nekega drugega zgodovinskega dejstva in ki ne bo povezan s konkretno osebo, kajti vemo, da ravno to pogosto v naši javnosti in v našem vsakdanu povzroča probleme. Hvala.
Hvala. Ker je malo prijavljenih, bom kar na podlagi dvigovanja rok. Gospa Kuclerjeva, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. V naši poslanski skupini smo že v okviru predstavitve svojega stališča, stališča Nove Slovenije, povedali, da se nam zdi ustrezen datum za dan pravosodja 4. november, z izhodiščnim dogodkom v 4. novembru 1918, ko je minister za pravosodje dr. Vladimir Ravnihar v uredbi določil, da se slovenščina uporablja kot uradni jezik na sodiščih, pred tem pa je tudi določil drugo strukturo in druge organe pravosodnega sistema. Jaz se bom opredelila tudi do amandmaja Poslanske skupine SD in se vrnila na razpravo okoli amandmaja Poslanske skupine SD, ki pa predlaga za dan pravosodja oziroma sodstva 31. maj s temeljnim dogodkom, kot pravijo, 31. maj. 1994 ko je Državni zbor sprejel Zakon o ratifikaciji konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Seveda nihče ne nasprotuje, da ni ta datum zelo pomemben, da je ratifikacija pomembna, da je konvencija kot takšna o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah zelo pomembna in nek temelj zavarovanje človekovih pravic in svoboščin v demokratičnih državah. Dejansko pa, kot je pa tudi že sama kolegica poslanka poudarila, da smo ta stališča oziroma ta poglavja upoštevali že v slovenski ustavi, ki smo jo pa sprejeli že leta prej, kot je prišlo do same ratifikacije konvencije in tudi upoštevali in spoštovali človekove pravice od osamosvojitve naprej. Vsebina te konvencije je smiselno vključena v slovensko ustavo in, kot sem rekla smo to dobili že leta prej. Tako se nam zdi datum sprejema zakona o ratifikaciji pomemben, pomemben mejnik, vendar pa ne tako prelomnega značaja oziroma nekega simboličnega značaja kot datum, ki ga je v predlogu zakona predlagalo Ministrstvo za pravosodje. Varstvo človekovih pravic je seveda osnova za delo v sodstvu, pa ne samo za delo v sodstvo, je osnova za delo vrste dela drugih institucij, ki so v državi, društev, vladnih, nevladnih organizacij. Tudi jaz sama stojim na stališču, da varstvo človekovih pravic in svoboščin je tista osnova, ki jo mora upoštevati, absolutno upoštevati vsak sodnik in si tega srčno želim. Težko pa bi rekla, da bi lahko edino sodnikom podelili patronat nad varovanjem in varstvom človekovih pravic, ker sami pogosto prav iz vaše poslanske skupine poudarjate, da je mnogo institucij, ki v naši državi za to tudi uspešno skrbijo. Zato bi bilo morda tudi do teh drugih krivično, da bi priznanja za varstvo človekovih pravic in upoštevanje človekovih pravic, imeli na razpolago samo sodniki oziroma širše pravosodno osebje v okviru pravosodnega sistema. Ko pa so nekje poslanci iz Poslanske skupine SD, tokrat nekoliko drugače začeli utemeljevati svoj predlog, predvsem na to,da smo Slovenci dobili možnost, da se pritožimo na Evropsko sodišče za človekove pravice, pa bi tukaj vprašala tudi, ali so se pogovarjali s sodniki oziroma pravosodnimi delavci, če se bodo s tem datumom res najbolj lahko poistovetili. Če pogledamo sam smisel instituta varovanja človekovih pravic in Evropskega sodišča za človekove pravice je v tem, da ko pa državljan v neki državi, ko državljan Slovenije v naši državi izrabi vse pravne možnosti, šele takrat ima možnost iti na Evropsko sodišče za človekove pravice. In v končni fazi lahko to sodišče ugotovi, da pa je v nekem postopku morda ravnanje nekoliko odstopalo od sami izhodišč. Da je tudi sodnik lahko ravnal nekoliko drugače, kot so pa potem to ugotovili na Evropskem sodišču za človekove pravice. Zato želim tukaj izpostaviti ta njihov predlog tudi s tega vidika, ali se bi lahko sodniki poistovetili z 31. majem kot njihovim dnevom. Vendarle kot rečeno, mi mislimo, da je 4. november ustrezen datum, zato ne vidimo razloga, da bi podprli amandma Poslanske skupine SD. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zadnji točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.40. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 14. uri z obravnavo 15. točke dnevnega reda, to je Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2007.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA REBALANSA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2007. Predlog rebalansa proračuna je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predsedniku Vlade, gospodu Janezu Janši, za predstavitev Predloga rebalansa proračuna za leto 2007. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Slovenija je pred nekaj tedni praznovala 16. obletnico svojega obstoja. Ob dejstvu, da se je Slovenija v tem času uveljavila v mednarodni skupnosti, nas zagotovo najbolj veseli tudi to, da je ekonomski položaj v Sloveniji v tem času dober. Kot edina nova članica Evropske unije smo v začetku letošnjega leta uspešno prevzeli evro kot lastno valuto in kljub temu, da smo se s tem dvignili na višjo razvojno stopnjo in da se je v zadnjih mesecih nekoliko povečala inflacija, lahko rečemo, da nam je tudi po prevzemu evra uspelo ohraniti ključna makroekonomska ravnotežja. Tako smo na dobri poti, da cilje Strategije razvoja Slovenije, ki so hkrati tudi cilji lizbonske strategije, več kot uspešno izpolnimo. Ko smo zelo dobre ekonomske in javnofinančne rezultate dosegli v letu 2006, se tudi v letu 2007 zelo ugodna gospodarska gibanja nadaljujejo. V prvem četrtletju je Slovenija beležila 7,2% gospodarsko rast. Rezultati učinkov reformnih ukrepov, ki so bili sprejeti v prvih letih mandata, dajejo rezultate. Z davčno reformo razbremenjeno slovensko gospodarstvo se je zelo dobro odzvalo na povečano povpraševanje iz tujine in še povečalo tržne deleže na tujih trgih. Izvoz in investicije sta bila glavno gonilo visoke gospodarske rasti v letošnjem letu. Visoka gospodarska rast se tudi v letu 2007 pozitivno odraža na trgu dela. Zaposlenost raste, število registriranih brezposelnih pa se je do maja leta 2007 v primerjavi z majem 2006 znižalo za skoraj 19%. Inflacija, ki v Evropski uniji služi kot maastrichtski kriterij, je bila meseca maja letos v Sloveniji 2,5% in tako še vedno 0,1% točko pod maastrichtskim kriterijem. Urad Vlade za makroekonomske analize in razvoj je ocenil, da je povišanje inflacije posledica predvsem dviga cen hrane in energentov. Podoben trend je zaznati tudi v drugih državah Evropske unije, kjer beležijo podobne trende, Unija oziroma Evropska komisija pa je tudi že objavila novo ceno gibanja cen hrane na višjih ravneh. Tudi cene tekočih goriv so se v prvi polovici leta povišale nad napovedmi oziroma nad pričakovanji. Dvig inflacije po analizah Urada za makroekonomske analize in razvoj ni posledica niti hitre gospodarske rasti niti posledica uvedbe evra, čeprav je UMAR napoved medletne inflacije popravil za 3.2 odstotne točke, povprečne pa na 3 odstotne točke bo Vlada nadaljevala s politikami, ki bodo omogočale izpolnjevanje tudi maastrichtskega kriterija za inflacijo tudi v prihodnje. Spoštovane poslanke in poslanci, glavni cilj javnofinančne politike ostaja zniževanje javnofinančnega primanjkljaja in ohranjanje dolga širšega sektorja države v odstotkih bruto domačega proizvoda na nizki ravni. Taka politika bo v pogojih monetarne unije slovenskemu gospodarstvu zagotavljala stabilno makroekonomsko okolje. Ob tem je glede na razpravo v Sloveniji potrebno poudariti, da se je primanjkljaj širšega sektorja države znižal za 2.3 odstotne točke BDP, v letu 2004 na 1.48 odstotne točke BDP, v letu 2005 in v letu 2006 na 1.4 odstotne točke BDP. Čeprav je za leto 2007 načrtovan primanjkljaj širšega sektorja države 1.5% BDP-ja verjamemo, da bo dejanska realizacija nižja tako kot je bila v preteklih obdobjih. Vlada je zavezana k uresničitvi srednjeročnega cilja pakta o stabilnosti in rasti, ki predvideva, da ciklični prilagojen primanjkljaj širšega sektorja države ne presega 1% BDP proizvoda. Zaradi nujnih investicij v železniško infrastrukturo bomo ta cilj dosegli leta 2009, drugače bi ga prej. Vlada se je odločila, da nadaljuje z modernizacijo in gradnjo železniške infrastrukture, slej ko prej bi morali ugrizniti v ta problem. Sem sodi tudi gradnja novih tirov, kamor spada tudi drugi tir Divača-Koper. V okviru 5. in 10. železniškega koridorja so te investicije priznane tudi kot prioriteta EU. Ravno zaradi prioritet EU in iz razvojnih razlogov investicij v železniško infrastrukturo pač ni mogoče več prelagati. Zaradi omejitev v državnem proračunu bo v naslednjih fazah modernizacije železniške infrastrukture potrebno zagotoviti tudi dodatna sredstva za te namene. Vlada se je tako odločila, da za financiranje uporabi tudi sredstva proračuna EU ter vlaganja v obliki javno-zasebnega partnerstva. Državni zbor je v novembru lanskega leta sprejel novi zakon o javno-zasebnem partnerstvu, ki taka vlaganja sedaj končno omogoča. Kljub predvidenemu povečanju obsega izdatkov za investicijo v železniško infrastrukturo se bo raven odhodkov širšega sektorja države v obdobju mandata te Vlade znižala za 3 odstotne točke BDP. Tako znižanje je rezultat varčne in učinkovite porabe javnih sredstev in presega celo ambiciozno postavljene predvolilne obljube in zaveze iz koalicijske pogodbe. Vlada je s celovito davčno reformo znižala tudi javnofinančne prihodke, za katere je predvideno, da se bodo v obdobju mandata te vlade znižali za 2,4 odstotne točke bruto domačega proizvoda. Slovensko gospodarstvo smo pomembno razbremenili pretiranega davčnega bremena, zato bo na domačih in tujih trgih bolj konkurenčno. Zaposlovanje delavcev z višjo izobrazbo bo cenejše. Slovensko gospodarstvo bo lahko več sredstev namenilo raziskavi in razvoju ter investicijam, kar bo pomenilo dodaten razvojni zagon in nova delovna mesta. Spoštovane poslanke in poslanci, Vlada Republike Slovenije je načrt porabe javnih sredstev opredelila v proračunskem memorandumu za obdobje 2007-2008, ki ga je kasneje dopolnila s predlogi sprememb proračuna za letošnje leto. Ker se zelo dobro zavedamo, da sta razvojno načrtovanje proračuna in odgovorno trošenje proračunskih sredstev pomembno gonilo razvoja, vam danes predstavljamo tudi rebalans državnega proračuna za leto 2007. Pri proračunskem uporabniku gre za minimalne popravke, pri proračunskem uporabniku Ministrstvu za promet se tako oblikuje nov organ v sestavi, to je direkcija za vodenje investicij javne železniške infrastrukture, ki bo prevzela izvajanje odločenih nalog in programov na področju železniškega prometa. Vlada Republike Slovenije se je tudi odločila, da sodeluje pri indokapitalizaciji Nove Ljubljane banke v višini 50 milijonov evrov. Ta dokapitalizacija je zaradi potrebe po razvoju in širitvi banke v tem trenutku nujna. Predlog rebalansa državnega proračuna za leto 2007 tako predvideva 7,76 milijard evrov prihodkov, kar je 24,3% bruto domačega proizvoda in 8,14 milijard evrov odhodkov oziroma 25,5% bruto domačega proizvoda. Primanjkljaj merjen po nacionalni metodologiji v letu 2007, je predviden v višini 1,2% bruto domačega proizvoda. V primerjavi z realizacijo prihodkov in odhodkov državnega proračuna za leto 2006, to pomeni, da se prihodki proračuna zmanjšujejo za 0,54 odstotne točke, medtem, ko se odhodki zmanjšujejo za 0,12 odstotne točke bruto domačega proizvoda. Konsolidirani javnofinančni prihodki za letošnje leto, ki v prihodke državnega proračuna vključujejo tudi prihodke Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in prihodke občin, so predvideni v višini 13,68 milijard evrov oziroma 43,2% bruto domačega proizvoda. Konsolidirani javnofinančni odhodki so ob upoštevanju rebalansa državnega proračuna predvideni v višini 14,03 milijard evrov oziroma v odstotkih 44,3% bruto domačega proizvoda. Predvideni konsolidirani javnofinančni primanjkljaj po nacionalni metodologiji bo v letu 2007 tako znašal 364 milijonov evrov oziroma 1,1 odstotno točko BDP-ja. Dolg širšega sektorja države je v letu 2007 načrtovan v višini 28,2 odstotne točke BDP-ja. Vlada bo po programu stabilnosti z ustrezno politiko upravljanja z dolgom javni dolg do konca programskega obdobja zniževala. Primanjkljaj širšega sektorja države, merjen po ES095 metodologiji, bo tudi po sprejetem rebalansu državnega proračuna ostal predvidenih 1,5 odstotne točke BDP-ja. Slovenija si je na javnofinančnem področju zastavila dva glavna cilja: do leta 2009 znižati javnofinančni primanjkljaj na 1 odstotno točko bruto domačega proizvoda in doseči izravnane javne finance dve leti kasneje. Glede na zelo dobre gospodarske razmere in ugodne napovedi je ta cilj realno dosegljiv. Posebno pozornost posvečamo prestrukturiranju proračuna, zavedamo se, da ob prenosu monetarne politike na Evropsko centralno banko fiskalna in strukturne politike ostajajo vzvod za odgovor na morebitne neugodne razmere. Ob srednjeročnih javnofinančnih ciljih posebno pozornost posvečamo pripravi strategij za zagotovitev dolgoročne stabilnosti javnih financ. Spoštovane poslanke in poslanci, Slovenija se nahaja v zelo specifičnem in hkrati zelo pomembnem obdobju svojega razvoja. Po letih relativno počasne gospodarske rasti, smo danes priča visoki gospodarski rasti in hkratni hitri rasti zaposlenosti. Javnofinančno in ekonomske politike so usmerjene k doseganju strateških ciljev razvoja. Verjamemo, da bomo tudi s tako dopolnjenim proračunom začrtane cilje še za korak približali. Hvala lepa.
Hvala predsedniku Vlade. Besedo dajem ministru za finance dr. Andreju Bajuku, ki bo predstavil predlog rebalansa proračuna za leto 2007. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci. Rebalans proračuna za leto 2007, ki je pred vami, kot je že povedal gospod predsednik Vlade, je bilo potrebno pripraviti zaradi dveh glavnih razlogov, in sicer: ustanovitve direkcije za vodenje investicij javne železniške infrastrukture, organa v sestavi Ministrstva za promet, in dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke. Gre za spremembi, s katerima se zagotavlja prva faza posodobitev železniške infrastrukture in ohranitve enakega neposrednega oziroma posrednega deleža države v Novi Ljubljanski banki, ki pa ne bo vplivala na javnofinančni položaj Slovenije. Naj takoj na začetku poudarim, da se predvideni primanjkljaj širšega sektorja države v letošnjem letu zaradi rebalansa državnega proračuna, ki je samo del tega širšega koncepta sektorja države, ne bo povišal in bo predvidoma znašal največ 1,5% BDP-ja. Drugič. Na podlagi letos sprejetega Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu se na Ministrstvu za promet ustanavlja direkcija za vodenje investicij javne železniške infrastrukture, ki bo od javne agencije za železniški promet prevzela izvajanje določenih nalog in programov na področju železniškega prometa. Agencija bo prevzela novo nadzorno in varnostno funkcijo na področju železniškega prometa v skladu z direktivami Evropske unije. Ob prenosu pristojnosti se bodo prenesla finančna sredstva agencije v državni proračun, hkrati pa se bo v letošnjem letu v državni proračun prenesel tudi dolg navedene agencije v višini 110,4 milijonov evrov. V ta namen je z rebalansom državnega proračuna v finančnem načrtu Ministrstva za finance že načrtovanih 14,1 milijonov evrov, ki so bili v sprejetjem proračunu predvideni za odplačilo glavnice in obresti pri Ministrstvu za promet kot transfer, namenjen javni agenciji za železniški promet. Na tem mestu bi želel poudariti, da sta v letošnjem letu stopila v veljavo dva zakona, ki omogočata udeležbo zasebnega kapitala v javnih projektih in ki bosta v prihodnosti doprinesla k razbremenitvi proračuna. Na prvem mestu gre za Zakon o javno-zasebnem partnerstvu, katerega temeljni cilj je omogočiti in pospeševati zasebna vlaganja v izgradnjo in upravljanje objektov in naprav javno-zasebnega partnerstva ter druge projekte, ki so v javnem interesu. Zakon tako na primer določa, da mora javni partner za vsak projekt, ki presega določeno predračunsko vrednost za 5,3 milijone evrov, oceniti, ali ga je mogoče izvesti kot javno-zasebno partnerstvo. Poleg Zakona o javno-zasebnem partnerstvu pa smo s sprejetjem prej omenjenega Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu pridobili pravno podlago, ki omogoča financiranje nadaljnjega razvoja železniške infrastrukture po principu javno-zasebnega partnerstva. Pritegnitev zasebnega kapitala v razvoj slovenske železniške infrastrukture na petem in desetem in na evropskem železniškem koridorju bo ključnega pomena za razbremenitev proračuna v prihodnjih letih. Projekt, ki po predvidenem obsegu investicij predstavlja največji srednje oziroma dolgoročni investicijski projekt v naši državi, bi bilo namreč nemogoče financirati zgolj s proračunskimi sredstvi in v smeri iskanja ustreznega zasebnega partnerja že tečejo aktivnosti. Rebalans državnega proračuna v nobenem pogledu ne bo vplival na primanjkljaj širšega sektorja države in bo ostal, kot sem že omenil, na predvideni ravni največ 1,5% BDP-ja. Izdatki, ki jih s predlogom rebalansa zagotavljamo v okviru državnega proračuna, so bili ob pripravi proračuna predvideni pri javni agenciji za železniški promet, ki je ena izmed institucij širšega sektorja države in je bila kot takšna upoštevana tako pri pripravi programa stabilnosti kot tudi pri pripravi poročila o primanjkljaju in dolgu sektorja države, ki sta že bila posredovana Evropski komisiji. Ne gre torej za prevzem novih obveznosti in novih zadolžitev, pač pa za bolj transparenten prikaz v skladu s sprejeto zakonodajo stanja izdatkov in zadolženosti države in s tem javnofinančnega stanja države. Vpliv navedenih dodatnih odhodkov v državnem proračunu bo skladno z nacionalno metodologijo, to se pravi po metodologiji denarnega toka, naslednji. Prihodki državnega proračuna ostajajo v višini sprejetega proračuna. V rebalansu proračuna se ocena prihodkov, ne spreminja in ostaja na ravni sprejetega proračuna. Dejstvo je, da realizacija po prvih šestih mesecih kaže relativno ugodna gibanja na strani prihodkov in sicer je bilo v prvem polletju realiziranih 46,6% vseh predvidenih prihodkov. Ob nadaljevanju tako ugodnih gospodarskih gibanj bodo prihodki proračuna res lahko višji od sedaj predvidenih, kar pa nam bo javnofinančno sliko ob koncu leta samo še dodatno izboljšalo, kar pomeni tudi znižalo proračunski in s tem tudi celoten primanjkljaj sektorja države. Po predlogu rebalansa državnega proračuna znašajo odhodki 8148 milijonov evrov in se bodo povečali za 60,5 milijona evrov glede na spremenjeni proračun za leto 2007. Edini razlog za povečanje odhodkov so spremembe zaradi vključitve investicij na področju železniške infrastrukture v državni proračun. Drugi razlog za sprejem rebalansa proračuna 2007 je dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke, v višini do 50 milijonov evrov pa je ohranitev enakega deleža, ki ga ima država v NLB sedaj, tudi po odkupu in pripojitvi NLB Domžale, NLB Koroška banka in NLB Banka Zasavje, v matično NLB, s čimer se bo realizirala dolgo načrtovana in še ne izvedena konsolidacija banke. Z dokapitalizacijo pa se omogoči tudi strateško pomembna širitev na tuje trge. Ocenjujemo namreč, da je večinsko domače lastništvo NLB, kot največje banke na Slovenskem finančnem trgu, v času, ki ga zaznamuje določa stopnja negotovosti glede dokončnih zakonodajnih rešitev na področju bančnega nadzora v Evropski uniji, ključni mehanizem, ki pristojnim institucijam v Sloveniji dolgoročno omogoča ustrezen nivo nadzora in upravljanja s finančno stabilnostjo domačega finančnega trga. Zagotavljanje stabilnosti domačega bančnega sektorja kot sestavnega dela slovenskega in evropskega finančnega sistema je namreč ena ključnih odgovornosti Vlade Republike Slovenije in Banke Slovenije tako do Slovenije kot tudi do EU. Zaradi dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke iz naslova kupnine od prodaje Slovenske industrije jekla se v bilanci B državnega proračuna, torej v računu finančnih terjatev in naložb, poveča kapitalski delež države v finančnih institucijah NLB v višini 50 mio evrov. Prejeta sredstva kupnin od prodaje kapitalskih deležev v Slovenski industriji jekla v višini 104 mio evrov in od prodaje kapitalskih naložb v zavarovalnici Triglav v skladu z zakonom v višini 62 mio evrov se bodo v skladu z zakonom o javnih financah uporabila za odplačilo dolga. Zaradi tega se je višina zadolževanja z rebalansom državnega proračuna, ne spreminja in ostaja na višini 1.261 mio evrov. Ob upoštevanju dejstva, da rebalans ne predvideva povečanja prihodkovne strani državnega proračuna bodo navedene transakcije povečale primanjkljaj državnega proračuna za 60,5 mio evrov oziroma za 0,2% BDP. To pomeni, da se bo primanjkljaj državnega proračuna povišal od predvidenega 1% na 1,2% BDP. Na tem mestu bi rad še enkrat poudaril, da v predlogu rebalansa prihodki proračuna res ostajajo na nivoju sprejetega proračuna in da bodo ob nadaljevanju tako ugodnih gospodarskih gibanj, v kar seveda verjamem, prihodki proračuna res lahko višji od sedaj predvidenih, to pa pomeni, da bo javnofinančna slika ob koncu leta samo še dodatno izboljšana, kar pomeni tudi nižji proračunski in s tem tudi celoten primanjkljaj sektorja države. Na stanje dolga državnega proračuna bo vplival samo prevzem dolga Agencije za železniški promet v višini 110,4 mio. evrov. Poleg tega gibanja stanja dolga državnega proračuna po rebalansu državnega proračuna za leto 2007, upoštevajoč vladna izhodišča za pripravo državnega proračuna za leti 2008 in 2009 kaže, da se bo dolg državnega proračuna v odstotku BDP-ja v letih 2007, 2008 in 2009, predvidoma postopoma zniževal v skladu s sprejeto vladno politiko postopnega zniževanja proračunskega primanjkljaja ter porabo prilivov iz naslova prodaje kapitalskih deležev države z zniževanjem tega dolga. Ob predpostavki predvidene gospodarske rasti 4,7% iz spomladanske napovedi gospodarskih gibanj v letu 2007, ki jo je pripravil UMAR, Urad za makroekonomske analize in razvoj, bo dolg državnega proračuna konec letošnjega leta predstavljal 24,7% BDP in se bo do konca leta 2009 zniževal na raven okoli 23% bruto domačega proizvoda. Rebalans državnega proračuna, predvsem pa prevzem dolga Agencije za železniški promet, torej v nobenem pogledu ne bo vplival na stanje celotnega dolga sektorja države niti na primanjkljaj širšega sektorja države. Ocenjujemo, da se primanjkljaj celotnega sektorja države, torej ne samo proračuna, ampak celotnega sektorja države v letu 2007 ne bo povišal in bo ostal na ravni največ 1,5%. Investicije v železniško infrastrukturo in posledično tudi dolg AŽP so bili namreč že upoštevani v bilanci širšega sektorja države. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi ob tem nekaj besed o srednjeročnih izgledih slovenskih javnih financ. Primanjkljaj konsolidiranih bilanc štirih blagajn javnega financiranja po načelu denarnega toka se bo letos glede na leto 2006 resda nekoliko zvišal, z 0,8 na 1,1% BDP. Vendar pa ne smemo pozabiti, da se že vse od leta 2004, od začetka tega mandata, postopno znižuje in da je njegovo nadaljnje zniževanje predvideno tudi v letih 2008 in 2009. Javnofinančni primanjkljaj je bil tako v letu 2006 prvič od leta 2000 pod enim odstotkom bruto domačega proizvoda oziroma kar več kot 3,5-krat manjši od višine primanjkljaja v letu 2002, ko je znašal kar 2,9% BDP. Še enkrat bi pa rad poudaril, da rebalans državnega proračuna ne bo vplival na fiskalni položaj države, ki je bil zastavljen v programu stabilnosti za leta od 2007 do 2009, izražen po metodologiji ESA-95. Kot je predvideno v tem dokumentu, na fiskalna gibanja vplivajo predvsem davčna reforma, ki je usmerjena na izboljšanje gospodarskega okolja v Sloveniji, in investicije v železniško infrastrukturo, ena izmed vladnih prioritet, ki so bile v preteklosti, v prejšnjih desetletjih in tudi v zadnjem desetletju očitno zapostavljene. Slovenija se trenutno nahaja v obdobju ugodnih makroekonomskih razmer, h katerim je tudi sama pripomogla s svojimi usmeritvami pri spremembah davčnega sistema. Nedvomno je k temu pripomogla tudi gladka uvedba evra s 1. januarjem 2007, ki ne bi bila mogoča brez dobre gospodarske politike v preteklih letih in predanosti socialnih partnerjev, za kar lahko vsem, ki so pri tem sodelovali in pripomogli, samo še enkrat priznanje in zahvala. Slovenija se v času te Vlade dejansko ponaša z rekordno gospodarsko rastjo, ki je v prvem četrtletju letošnjega leta znašala 7,2%, kar je več, kot so pričakovali celo redki optimisti med nami. Prav tako pa tudi zadnji podatki Statističnega urada Republike Slovenije o izvozu in uvozu za mesec maj kažejo, da je Slovenija v mesecu maju izvozila za milijardo 670 tisoč evrov, kar pomeni 15,6% več kot v maju 2006. Res je, da je slovenska inflacija višja od pričakovane. Višjo inflacijo lahko v pretežni meri pripišemo rasti cen hrane in nafte. Tako je Urad za makroekonomske analize in razvoj na podlagi zadnjih podatkov o gibanju cen že popravil napoved inflacije v 2007 z 2,5 na 3% povprečno. Vendar pa višja inflacija v letošnjem letu za stabilnost evra ne predstavlja posebnega tveganja. Ministrstvo za finance in Vlada Republike Slovenije bosta ohranila usmeritve ekonomskih politik ki ne prispevajo k inflaciji. Kljub ugodnim trendom, ki napovedujejo visoko gospodarsko rast v letu 2007, bo Vlada še naprej vztrajala pri preudarnem načrtovanju fiskalne politike. Kakor pri načrtovanju proračuna za leti 2006 in 2007 bo Vlada tudi proračuna za 2008 in 2009 načrtovala zelo previdno. To ji bo omogočilo izpeljati davčno reformo brez zvišanja stopenj DDV-ja, kakor je Vlada napovedala lani ob sprejemanju proračuna za 2008 v tem Državnem zboru. Ob postopnem zniževanju primanjkljaja pa na ambicioznost vladne javnofinančne politike kaže tudi dejstvo, da bomo prihodke širšega sektorja države med letoma 2004 in 2008, to se pravi v obdobju te Vlade, po metodologiji ESA 95 znižali do 2,4% BDP-ja. Če pa upoštevamo še leto 2009, to pomeni znižali za dodatno eno odstotno točko, kar pomeni, da se bodo prihodki v obdobju 2004-2009 znižali za 3,4% BDP-ja. Odhodki širšega sektorja države se bodo v letih 2004 do 2008 znižali iz 47,4% BDP-ja v letu 2004, ob koncu leta 2004, na 44% BDP v letu 2008, kar pomeni 3% točke BDP-ja. Če upoštevamo še predvidene odhodke v letu 2009, pa bo to še dodatno znižanje odhodkov za 1,8% BDP-ja. Skupaj bi se tako odhodki širšega sektorja državi v obdobju 2004-2009 znižali za 4,8% BDP-ja. Dovolite mi še nekaj stavkov o sprejeti davčni reformi. Ko smo se odločali o spremembah s področja davčne zakonodaje v letu 2005 in 2006, smo na podlagi izračunov, ki so jih opravili strokovnjaki Inštituta za ekonomsko raziskovanje, ocenjevali, da bodo končni učinki predlaganih davčnih sprememb pozitivni za gospodarsko rast in povečanje investicij, pozitivni za povečanje zaposlenosti, pozitivni v smislu višjega blagostanja za vse dohodkovne skupine. Danes ugotavljamo, da je temu dejansko tako. Zakon o dohodnini je poleg sprememb v letu 2005, ki so prinesle med drugim tudi uvedbo cedularnosti pri obdavčitvi dividend, kapitalskih dobičkov in obresti, v letu 2006 prinesel še zmanjšanje prekomerne progresivnosti ter poviševanje splošne olajšave in s tem manjšo obdavčitev državljank in državljanov. Večja spodbuda pa obstaja za bolj produktiven in bolj ustvarjalni del delovno aktivnega prebivalstva. Davek na izplačane plače se postopno znižuje in bo dokončno odpravljen s 1. januarjem 2009. S tem se zmanjšujejo stroški delovne sile v podjetjih in povečuje prostor za kompenziranje drugih povečanih stroškov oziroma za povečanje dobička in s tem večjih možnosti za investiranje in povečanje ekonomske aktivnosti podjetij. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Zakon o davku od dohodkov pravnih oseb pomeni davčno in administrativno razbremenitev podjetij ter odpravo dvojnega obdavčevanja. Stopnja davka se postopno znižuje. Prepričani smo, da z instrumentov olajšave, ki se smo jo uvedli za raziskave in razvoj, ki je po prvih podatkih za leta 2006 povečala za 25-kratnik, da mu s tem dajemo podjetno možnost, da sama odloči o sredstvih in prioritetah na področju raziskave in razvoja, da [[....]] [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]bo država v tem smislu prispevala k izvajanju lizbonske strategije. Kaj vse to dejansko pomeni? Prvič, da bomo presegli cilj, ki smo si ga zastavili v koalicijski pogodbi, to je znižanje javnofinančnega odhodka v deležu BDP-ja za 2 odstotni točki; sem že omenil, da bomo to dosegli za 3%. Drugič, da bomo za spreminjanje gospodarstva, kar je logična posledica zniževanja davčnih obremenitev gospodarstva. Hvala lepa.
Hvala, gospodu ministru. Predlog rebalansa proračuna je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Bojanu Starmanu, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vsem skupaj prav en lep pozdrav. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 29. seji 9.7. obravnaval tudi Predlog rebalansa proračuna za leto 2007. Kot ponavadi je bilo pridobljeno mnenje Zakonodajno-pravne službe ter dobili smo tudi dva predloga za amandmaja, gospoda Milana M. Cvikla. V uvodu je bilo obrazloženo, da je rebalans potreben zaradi ustanovitve direkcije za vodenje investicij javne železniške infrastrukture, ki je organ v sestavi Ministrstva za promet, ter za potrebno dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke d.d [[..]]S tem se na eni strani zagotavlja posodobitev železniške infrastrukture, na drugi strani pa ohranja enak lastniški delež države v Novi Ljubljanski banki. Rebalans državnega proračuna za leto 2007 v nobenem pogledu ne bo vplival na javnofinančni primanjkljaj širšega sektorja države, zlasti s predlogom rebalansa zagotovljeni v okviru državnega proračuna so bili predhodno predvideni pri javni Agenciji za železniški promet kot eni izmed institucij širšega sektorja države. Zaradi dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke iz naslova kupnine od prodaje Slovenske industrije jekla se v računu finančnih terjatev in naložb poveča kapitalski delež v finančnih institucijah za znesek v višini 50 milijonov evrov. Kupnina od prodaje kapitalskih deležev Slovenske industrije jelka v višini 104 milijone evrov in od prodaje kapitalskih naložb Zavarovalnice Triglav v višini 62 milijonov evrov se bo sicer v skladu z Zakonom o javnih financah uporabila za odplačilo dolgov. Na sami razpravi je bilo nekaj vprašanj in nekaj pripomb. Razprava je trajala kar precej dolgo. Ideje so bile, da bi morali to razliko 60 milijonov evrov privarčevati v proračunu, da bi bilo to dobro, ker imamo dobre pogoje gospodarske rasti. Bili so tudi predlogi in vprašanja, zakaj je potrebno dokapitalizirati Ljubljansko banko. Po širši razpravi in po vseh odgovorih, ki so bili podani na sami seji odbora, ni bilo sprejeto nobeno dopolnilo, zato predlagamo Državnemu zboru, da obravnava in sprejme rebalans, kot je bil v originalnem besedilu, ki je bilo objavljeno v Poročevalcu št. 62 z dne 28.6.2007. Ker imam še nekaj časa, bi se še enkrat sprehodil skozi številke letošnjega rebalansa, ki je pred nami. Prihodki, kot je bilo rečeno, so ostali enaki, na višini 7 milijard 764 milijonov evrov, odhodki so se povišali za 60 milijonov 540 tisoč evrov na 8 milijard 148 tisoč evrov. Ravno tako se je povišal tudi primanjkljaj državnega proračuna na 383 milijonov evrov oziroma za 60 milijonov 540 tisoč evrov. Povedal bi, da je v tako imenovani B bilanci državnega proračuna na računu finančnih terjatev in naložb prišlo z rebalansom do predvidenega povečanja prihodkov od prodaje kapitalskih deležev in odplačila dolgov za 166 milijonov evrov in znaša nov prihodkovni del te bilance 202 milijona evrov. Na drugi strani se v rebalansu planira znižanje oziroma povečanje tudi odhodkov oziroma tu je zajeta dokapitalizacija Ljubljanske banke in druge naložbe v druga javna podjetja v višini 6 milijonov evrov, tako da se znesek naložb povečuje za 56 milijonov evrov. Na koncu je razlika 110 milijonov evrov. In to pomeni, da je v tem računu namesto planiranih v osnovnem proračunu minus 19 milijonov evrov, sedaj imamo po novi inačici 110 milijonov evrov plusa. To so številke, ki si jih mogoče, posebno ker imamo evro, lahko večkrat ponovimo. Omenil bi samo še opozorilo, ki je bilo dano na odboru, da je še vedno prepočasno črpanje evropskih sredstev. To opozorilo se mi zdi, da je na mestu, da tu preveč kompliciramo in da smo že dvakrat popravili svoja pričakovanja v rebalansih. Mi smo predvideli v letošnjem letu 582 milijonov evrov prihodkov iz tega naslova in [[...]] [[opozorilni znak za konec]] evrov odhodkov. Razlika je 265 milijonov in treba se bo potruditi, da jih bomo dosegli. Še enkrat, predlagamo, da se rebalans sprejme v taki obliki, kot je bil predlagan. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Maria Pozsonec bo predstavila stališče Poslanske skupine narodnih skupnosti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem, Vladi in lep pozdrav kolegicam in kolegom! Rebalans proračuna za leto 2007 izhaja iz organizacijskih, iz statusnih sprememb, ki jih prinaša zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu in posledične spremembe uredbe o spremembah in dopolnitvah uredbe o organih v sestavi ministrstev. Na podlagi navedene zakonske podlage se v letu 2007 v Ministrstvo za promet oblikuje nov organ v sestavi, direkcija za vodenje investicij javne železniške infrastrukture, ki prevzame izvajanje določenih nalog in programov na področju železniškega prometa, ki jih je do sedaj izvajala javna agencija za železniški promet, medtem ko slednja prevzame novo nadzorno in varnostno funkcijo. Glede na to, da se s spremembami zakona o železniškem prometu financiranje, vzdrževanje investicijskih dejavnosti prenaša na Ministrstvo za promet, je z rebalansom proračuna temu potrebno zagotoviti tudi pravice porabe za financiranje, gradnje in vzdrževanje javne železniške infrastrukture in za zagotavljanje lastne udeležbe na projektih, sofinanciranih s strani EU-ja, saj določila poroštvenega zakona glede na novo organizacijsko shemo postanejo brezpredmetna. Hkrati se s prerazporeditvami v okviru finančnega načrta zagotavljajo sredstva za plače in materialne stroške nove organizacijske strukture ministrstva. Menimo, da projekt zasluži podporo. Hvala.
Hvala. Gospod Rudi Veršnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministrom in pa vsem kolegom in kolegicam! Današnje spremembe državnega proračuna za leto 2007 prav gotovo ne bi bile potrebne, če bi prejšnje Vlade posvečale potrebno skrb za vzdrževanje in razvoj železniške infrastrukture ter ustrezno organiziranost podjetij in družb v okviru tega infrastrukturnega sistema. Izkazovanje podatkov za vzdrževanje in razvoj železniške infrastrukture preko javne Agencije za železniški promet v preteklih obdobjih sistemsko ni bilo pravilno urejeno zadolževanje te agencije, saj ni imela lastnih prihodkov, iz katerih bi mogla v prihodnje odplačevati posojila najeta v svojem imenu in za svoj račun. Proračun države je že moral in bi tudi v prihodnje še moral prevzeti odplačila dolgov agencije in tako naknadno izkazati javne izdatke. Če bi prejšnje vlade pravilno izkazovale v državnem proračunu to financiranje, ki je potekalo prek Agencije za železniški promet, bi danes imeli ustreznejšo strukturo oziroma podlago v proračunu za izkazovanje in kritje sedanjih izdatkov. Spremembe v prikazovanju tovrstnih izdatkov v državnem proračunu bi se torej morale zgoditi tudi ob prejšnji organizaciji in ne le na podlagi zadnjih sprememb zakona o železniškem prometu. Drugo pa je vprašanje, ali bi lahko v proračunskem letu 2007 s ciljem nujnega povečanja izdatkov za vzdrževanje in razvoj železniške infrastrukture zmanjšali kakšne druge vrste izdatkov, na primer z dodatnim varčevanjem, da ne bi povečevali proračunskega primanjkljaja. Poslanci predvidevamo, da je Vlada te možnosti proučila, vendar jih ni našla. Višja gospodarska rast v prvem polletju 2007 od predvidene še ni zagotovilo, da bi lahko z rebalansom predvidevali že tudi višje proračunske prihodke. Upoštevati namreč moramo, da je potrebno preveriti na dejanskih podatkih, kakšni so oziroma bodo dejanski učinki davčne razbremenitve davkoplačevalcev na proračunu 2007. Če bo gospodarska rast do konca leta 2007 omogočala doseči višje proračunske prihodke od načrtovanih, bo Vlada zagotovo zmanjšala sedaj predvideno povečanje proračunskega primanjkljaja. Ko povečujemo javne izdatke, torej našo porabo in proračunskih primanjkljaj iz naslova financiranja razvoja železniške infrastrukture, ki je bil desetletje zanemarjen in bodo vlaganja v ta razvoj služila ne le sedanjim, temveč tudi naslednjim generacijam, moramo upoštevati tudi načelo medgeneracijske solidarnosti. Financiranje investicij, ki bodo služile tudi prihodnjim generacijam v breme javnega dolga, je dovoljeno, ali drugače rečeno, skladno s proračunsko teorijo oziroma proračunskim načelom medgeneracijske solidarnosti. Nepravično bi bilo, če bi današnji generaciji zmanjšali, na primer, v proračunu socialne transferje na račun tega, da bi se tudi prihodnje generacije uspešno razvijale s pomočjo v tem času financirane nove železniške infrastrukture. Poslanci pa seveda pričakujemo, da bosta pristojni in odgovorni ministrstvi, Ministrstvo za promet in Ministrstvo za finance, čim prej našli rešitve za čim manjše financiranje razvoja železniške infrastrukture v breme državnega proračuna. To je rešitev za vključitev zasebnega kapitala v ta velik infrastrukturni projekt v obliki strateškega solastnika ali v obliki javno-zasebnega partnerstva. In še v zvezi z dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke. V Poslanski skupini SDS predlagane dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke do največ 50 milijonov evrov ne razumemo kot uvajanje državnega kapitalizma niti kot dejanje, ki bi pomenilo trajno ohranitev večinskega lastniškega deleža države v Novi Ljubljanski banki. To dokapitalizacijo razumemo kot trenutno potrebno dejanje, da bi zagotovili razvoj oziroma rast Nove Ljubljanske banke na tujih trgih, ohranili sedanja lastniška razmerja med največjima lastnikoma oziroma vzpostavili optimalno lastniško strukturo, ki bo omogočala uresničitev teh razvojnih ciljev. Dokapitalizacija bo omogočala ne le trenutno nominalno povečanje vrednosti kapitala Nove Ljubljanske banke, temveč tudi ob dobrem poslovanju in upravljanju njeno dolgoročno povečanje vrednosti. Ne glede na predlagano dokapitalizacijo še vedno ostaja možnost, da Vlada oziroma kasnejše vlade sprejmejo drugačno politiko oziroma odločitev - da država svoj delež kapitala v Novi Ljubljanski banki zmanjša, upoštevaje ugoden celoten razvoj bančnega sistema v državi. In tedaj bo prav tako kot danes možno iz naslova predlagane dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke zmanjšati javni dolg. Z dodano vrednostjo današnje dokapitalizacije 50 milijonov evrov ne bodo sredstva izgubljena. Glede na navedeno, predlagani rebalans proračuna za leto 2007 v Slovenski demokratski stranki podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Milan M. Cvikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.Prosim.
Lep dober dan vsem zbranim, poslankam, poslancem, gospodu predsedujočemu, predstavnikom Vlade. Obžalujem sicer, da predsednika Vlade ni več, da bi lahko slišal še mnenje opozicije o dobrih performansah, o uresničevanju glavnih ciljev, o varčnosti Vlade Republike Slovenije in o prestrukturiranju državnega proračuna. To so nekako bile njegove glavne teme. In o tem bom tudi sam govoril v stališču Poslanske skupine Social demokracije. Naj povem, da Poslanska skupina Social demokracije ne bo podprla predloga rebalansa, ker ocenjujemo, da ni nobenih razlogov za rebalans. Če velja teza, in ta teza je bila predstavljena na proslavi, da ima Slovenije performanse, zakaj dva dni po zaključku proslave - rebalans, ki povečuje proračunski primanjkljaj. Če je gospodarska rast tako visoka, zakaj povečevanje luknje v proračunski blagajni? To je drugi rebalans gospoda Janeza Janše. Prvi rebalans leta 2005 je bil baje zaradi tega, ker so dobili luknjo od prejšnje Vlade. Za ta rebalans je mogoče ugotoviti, da si je luknjo navrtala ta Vlada sama. Če bi bili sprejeti amandmaji konec leta 2005 na predlog proračuna za leto 2007 ali v novembru 2006 za spremembe proračuna leta 2007, ki so predlagali povečanje sredstev za železniški promet, za sofinanciranje evropskih programov, danes rebalans ne bi bil potreben. Takrat ste koalicijski poslanci to zavračali. Če bi se gospod Andrej Bajuk bolj smiselno pogovarjal s solastniki Nove Ljubljanske banke, danes ne bi bilo potrebno z dokapitalizacijo iz javnega denarja uvajati v Sloveniji državni kapitalizem. Zato nekako ne gredo skupaj dobre performanse in rebalans po nujnem postopku. Drugo, kar velja komentirati, je uresničevanje tako imenovanih glavnih ciljev. S tem rebalansom se proračunski primanjkljaj državnega proračuna povečuje in iz presežka, iz primernega presežka iz prihodkov in odhodkov, ko od njih odštejemo obresti, gremo v globoko luknjo. Iz dva milijona evrov plusa s tem rebalansom ustvarjamo 55 milijonov evrov luknje v državnem proračunu. In skupaj za še nekaj več, ker se je Vlada tako odločila. V času, ko v celotni Evropski uniji ob nižji gospodarski rasti prepolavljajo proračunske primanjkljaje, povprečje držav "eurogroup" po poročilu iz junija je zmanjšanje iz 2,5 na 1%, Nemčiji je uspelo iz 3,2 minusa zmanjšati na 1,6, Slovenija povečuje proračunski primanjkljaj in povečuje tako imenovani primanjkljaj javnih financ po načelu plačljive realizacije. Mi smo tukaj imeli neko ekshibicijo predsednika Vlade in gospoda ministra za finance, ki sta izvajala, da kako sicer ni nič po evropskih načelih na slabše, ampak če upoštevamo, koliko bomo dejansko od davkoplačevalcev vzeli in koliko bomo namenili za porabo, je jasno, da se poraba povečuje in da je luknja večja. Predsednik Vlade je te številke tudi korektno predstavil, gospod minister je pa na začetku rekel, da ni nobene spremembe, potem pa je moral pripomniti to, kar so mu metodologi povedali, da če pa upošteva domačo metodologijo, je pa luknja večja. Predsednik Vlade je rekel tudi, da gre za minimalne spremembe rebalansa. O tem se lahko strinjamo, če razumemo pripoznanje nekdaj zavrnjenih amandmajev opozicije za področje Ministrstva za promet kot minimalno spremembo. In če smo zelo odkriti, če bi ta Vlada bila varčna, tega rebalansa sploh ne bi bilo potrebno. Obstaja zakon in ta zakon je neposredna podlaga za vključitev tako nove direkcije kot teh postavk. To, kar pa je novo in zaradi česar je vsebinsko potreben rebalans, in to te dni, ker te dni se izvaja in pripravlja dokapitalizacija Nove Ljubljanske banke delniške družbe, pa je seveda uvajanje državnega kapitalizma. Najprej je potrebno povedati, da Vlada pravi, da bo polovico od 100 milijonov evrov izkupička iz prodaje Slovenske industrije jekla ruskemu kupcu namenila za Novo Ljubljansko banko, delniško družbo. Če se sprehodite po spletni strani tega kupca, boste videli tam vrstičko iz 3. marca 2007, ki pravijo, da so oni Slovensko industrijo jekla kupili za 300 milijonov evrov, za več kot 300 milijonov evrov. Postavlja se vprašanje, kam je izginilo 200 milijonov evrov. Potem ko je Vlada dobila teh 100 milijonov evrov, je po 51-ih letih dokapitalizirati s 50-imi milijoni davkoplačevalcev zasebno družbo v nasprotju z logiko kapitalizma, ki ga seveda v Sloveniji imamo predvsem pa z logiko zasebnega sektorja. Leta 1956 smo v bivši državi ustanovili komunalne banke. Takrat se je nazadnje iz državnega denarja banke dokapitalizilo. Samo v letih 1992-1994, ko smo branili denar varčevalcev v Novi Ljubljanski banki, tedaj še Ljubljanski banki d.d. in Kreditni banki Maribor je država z intervencijo ti dve banki dokapitalizirala. Se pravi, branili smo denar varčevalcev. Kaj pa sedaj branimo? Branimo in preprečujemo to, da bi delničarji Banke Domžale, Banke Zasavje, koroške banke na enak način kot so to delničarji prej pripojenih bank, postali delničarji Nove Ljubljanske banke. Slišali smo o tem nekaj razprave na matičnem delovnem telesu, kako hodijo okoli emisarji in ponujajo po trikratni knjigovodski ceni odkup teh delnic. Da bi se izvedel odkup teh delnic, da bi v Novi Ljubljanski banki gospod minister Bajuk skupaj s KBC-jem kot solastnikom še vedno lahko edini odločal o tem, kaj naj ta banka vlaga, zato danes tukaj z rebalansom izvajamo dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke. Jaz ne vem, kaj bomo naredili spomladi naslednjega leta, ko bo situacija popolnoma enaka. 50 milijonov evrov pri bančnem poslovanju zadošča za 2 do 3 mesece kreditne aktivnosti. Ali bo to sedaj pomenilo, da bomo na Odboru za finance gospoda Starmana obravnavali tudi odločitve, ki bodo uporabljale ta denar slovenskih davkoplačevalcev? Zato je seveda velika in napačna sprememba v tem rebalansu ta, da jemljemo denar od prodaje Slovenske industrije jekla zato, da dokapitaliziramo Novo Ljubljansko banko delniško družbo. Vlada bo morala zelo podrobno razložiti, in predpostavljam, da je minister Bajuk to uspel razložiti kolegom na Ecofinu, kako to, da se gremo mi sedaj državni kapitalizem z dokapitaliziranjem Nove Ljubljanske banke. Četrta točka, o kateri je govoril predsednik Vlade, je tako imenovano prestrukturiranje državnega proračuna. Rekel je, da se trudijo. Najprej naj povem, da smo imeli ob koncu mandata prejšnje vlade delež javne porabe 44,1% BDP in da je predsednik Vlade prejle povedal, da bo po tem rebalansu odstotek javne porabe v letu 2007 44,3. Poslabšanje. Če pa pogledamo notranjo strukturo, potem je pa potrebno povedati, da je v letu 2007 pomemben del denarja predviden za črpanje iz EU. In ker je tega denarja veliko več, kot ga je bilo v letu 2004, bi bilo korektno, da bi najprej zaradi tega bila luknja nižja, bilo bi korektno, da bi bila davčna obremenitev res nižja. Vendar davčna obremenitev, o tem seveda lahko pogledate predvsem podatke o davku od dohodka pravnih oseb, se v Republiki Sloveniji povečuje. Tudi tako imenovan dan davčne svobode se podaljšuje. Pa to nismo izračunali v opoziciji, to so izračunali novinarji in analitiki sami. Tudi Banka Slovenije opozarja na to, da ni nobenega prestrukturiranja. Tudi EU pravi to, da če druge države tako prestrukturirajo, zakaj si Slovenija svoj srednjeročni cilj iz programa stabilnosti, ki je bil na začetku mandata te Vlade nastavljen na leto 2007, leto kasneje na leto 2008, sedaj pa je program stabilnosti, o katerem je govoril prej minister za finance, prestavljen na leto 2009. Nekaj mesecev nazaj sem predsednika Vlade spraševal, s katerimi ukrepi bo v letu 2009 zagotovil to, da se bo primanjkljaj leta 2009 res ohranil na 1%, ker bi se ob zmanjšanju davka na izplačane plače in ob povečevanju porabe, povezano s predsedovanjem, železnicami in tako naprej, le-ta brez ukrepov v višini 2% BDP povečal na 3%. Gospod predsednik Vlade je povedal, da to ni preprosto res, nakar je prišlo sporočilo EU, ki je reklo: Vabimo Republiko Slovenijo, da nam natančno pojasni, kako bo uresničila v letu 2009 1% primanjkljaj. No, leto 2009 je leto že novega mandata in že sam sem večkrat rekel, da bo to eno težjih let, ker se bo izvajala sanacija Janševega obdobja in ker bo potrebno izpolniti zaveze do Evropske unije. Zato je prestrukturiranje državnega proračuna eden od temeljnih vzvodov, ki bi se moral uporabiti, pa se ne uporablja. V mandatu te Vlade prestrukturiranja državnega proračuna ni. Poglejmo si ta nesrečni rebalans. Če bi samo za 0,7% ministri Vlade Republike Slovenije zmanjšali porabo, tudi Državni zbor, 0,7% je 60 milijonov od 8 milijard in še toliko, 0,7%. Če bi za 0,7% vsi zmanjšali porabo, od predsednika Republike, Državnega zbora, Ustavnega sodišča do, če hočete sodišč, bi tega rebalansa ne bilo. Seveda za to je potrebno imeti, kot pravijo nekateri, nekaj volje, je potrebno zato imeti ministra za finance, ki gre do predsednika Vlade in reče: "Poglej predsednik Vlade, imam problem teh nesrečnih železnic. Po neumnem smo zavrnili amandmaje, sedaj pa imamo zakon, ta zakon zahteva to porabo. Predlagam ukrepe v skladu z zakonodajo in ni potreben rebalans." Tega Vlada ni naredila, ni izvedla tistega prestrukturiranja. Kaj je Vlada naredila? Vlada prihaja v Državni zbor in pravi, povečajte porabo. In pri visoki gospodarski rasti, pri vse bolj rastoči inflaciji, lahko seveda govorimo o razlogih, zakaj ta inflacija, je seveda napačna poteza Vlade, da se poveča luknja. Napačna poteza. O tem govorijo vsi: strokovnjaki, člani strateškega sveta, bivši člani strateškega sveta in že, ne vem, drugi ali tretji predsednik strateškega sveta je celo zato odstopil. Odstopil je zato, ker je menil, da bi bilo korektno k tako imenovanemu potrebnemu prilagajanju Slovenije do leta 2009 nekaj že narediti v obdobju in v času mandata te Vlade. To je bila njegova temeljna izjava. Zato seveda v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je ta rebalans nepotreben, da je Vlada ponovno tudi s tem rebalansom pokazala, da bo na področju javnih financ naredila premalo, da bodo zaradi tega učinki tako na gospodarsko rast kot na rast inflacije negativni. Gospodarska rast, ki temelji na visokem zadolževanju, ob tem ko imate vse večji proračunski primanjkljaj, bo padla na tako imenovane omejitve iz naslova zadolževanja. Mimogrede, mi dokapitaliziramo NLB, d.d., ravno zato, da bi lahko NLB, d.d., še naprej poganjala določena zadolževanja. Če tega ne bi počeli, bi bil tu še dodaten problem. In drugo, ko bomo imeli nevarčno delovanje Vlade Republike Slovenije in vseh ministrstev v nadaljevanju tega leta, ker očitno ni nobene želje po varčevanju, se bodo pritiski na inflacijo povečevali. To pri danih plačah vpliva in lahko vpliva na velike pritiske na trgu delovne sile, in to je tisto, na kar nas opozarja tujina, na kar nas opozarjajo domači strokovnjaki. Pa imam občutek, da se te naše Vlade to ne prime. V nadaljevanju bomo lahko govorili še o podrobnostih posameznih točk. Naj ponovno povem, Poslanska skupina Socialnih demokratov ne nasprotuje povečanju sredstev za železnice, mi smo predlagali takšne amandmaje, bili so zavrnjeni, ocenjujemo pa, da je napačno, da to delamo z rebalansom. Napačno je, da po 51 letih uvajamo državni kapitalizem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek, v imenu Poslanske skupine LDS. Izvolite, prosim.
Gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, preostanek ministra in kolegice! Moram reči, da je bilo z veseljem prej pogledati to stran, na kateri je sedel sam predsednik Vlade s svojim sekretarjem in sekretarko, z ministri, in mislil sem, da je celo temu Državnemu zboru posvečena pozornost s strani ministrov, da bodo kaj poslušali. Očitno so si povedali, kar že vedo, in odšli, mi pa govorimo tistim, ki ne vem, če bodo znali to prenesti ali pa če bodo hoteli ministri slišati, kar govorimo. Izražam nezadovoljstvo nad takim odnosom predsednika Vlade in posebej ministra Bajuka, ki smo ga že na Odboru za finance pogrešali in takrat očitali, da bi želeli, da sedi z nami. Tako pač je, kot zgleda, in s tem bomo morali, kot zgleda, do konca mandata vzdržati. Poslancev Poslanskega kluba LDS ni presenetila odločitev Vlade, da v parlamentarno proceduro vloži Rebalans proračuna za 2007, saj smo vedeli, in to je potrjeno, da je Vlada nerealno načrtovala javnofinančne odhodke pri spremembah proračuna za leto 2007. Rebalans proračuna je vložen predvsem zaradi spremembe Zakona o železniškem prometu, s katerim so se obveznosti Javne agencije za železniški promet Republike Slovenije prenesle v državni proračun za financiranje projektov, ki se izvajajo v okviru programa investicij, sofinancirani s strani sredstev Evropske unije, in investicij za razvoj in vzdrževanje javne železniške infrastrukture, ki bi naj zagotavljala varnost v železniškem prometu. Do sem je vse v redu. V proračunu za leto 2007 in 2008 ta sredstva niso bila predvidena, zato po mnenju Vlade to terja letos rebalans proračuna. Tako trdi Vlada, mi trdimo drugače. LDS je ob sprejemanju rebalansa oziroma spremembe proračuna za leto 2007 in pri proračunu za 2007 predlagal, da se vsaj del sredstev za investicijsko dejavnost na železniški infrastrukturi zagotovi direktno iz proračuna, ker je, prvič, to vir, ki je cenejši od zadolževanja in drugič, posledično rebalans danes ne bi bil potreben. Vendar je prišlo do zavrnitve, kot prihaja običajno do zavrnitev amandmajev poslancev opozicije, zaradi tega se danes srečujemo s tem dokumentom. Pri tem prenosu obveznosti, ki povzročajo prenos sredstev iz agencije v proračun, je potrebno posebej poudariti, da prenos vseh bivših investicijskih dejavnosti iz agencije teče prepočasi, z mnogimi zapleti, pritožbami zaposlenih, brez še danes imenovanega direktorja, torej z vsem, kar slabi operativno moč direkcije. Zato dvomimo, da je takšna direkcija v letošnjem letu sposobna realizirati 32 projektov oziroma naloga, ki so podlaga za prenos sredstev v proračun. Ravno tako bi od Vlade, ki se rada hvali - in slišali smo tudi že prej - z visoko gospodarsko rastjo in z ustreznimi in primernimi ekonomski rezultati, pričakovali, da bo ravno v tej situaciji zmanjšala javnofinančni primanjkljaj in da bo začela premišljevati o razvojni naravnanosti proračuna, torej o dolgoročnosti te naravnanosti, saj večja gospodarska rast pomeni tudi večje javnofinančne prihodke. V obdobju visoke gospodarske rasti bi torej morali ustvariti prihranke in odpraviti javnofinančni primanjkljaj. Seveda, če bi Vlada razmišljala o prihodnosti. Namesto tega Vlada tudi s temi ukrepi povečuje proračunski primanjkljaj. Veliko strokovnjakov za javne finance opozarja na problematičnost javnofinančne politike te Vlade. Zaradi tega bi radi spomnili na izjavo dr. Mojmira Mraka, ki je izjavil, da v Sloveniji v obdobju debelih krav ne uspeva relativno zmanjševati proračunske porabe in posledično tudi proračunskega primanjkljaja, potem bo v obdobju suhih krav, ko bo soočenje z nizkimi stopnjami gospodarske rasti, izpostavljena povečanim javnofinančnim tveganjem, ker bo napihnjene odhodke tako rekoč nemogoče bistveno zmanjšati v trenutku, ko bo država soočena z nižanjem gospodarske rasti. To pa bo seveda lahko pripeljalo do hitrega povečanja proračunskega primanjkljaja. Izkušnje številnih držav jasno kažejo, da po padcu gospodarske rasti, ponavadi ne sledi enako hitro zmanjševanje javne porabe. Žal ta Vlada deluje obratno, ne posluša priporočil in po naši presoji hodi Slovenija po poti Portugalske, ki je svoj ugodni gospodarski položaj zapravila z nedisciplino pri izvajanju fiskalne politike. Zahteve pakta stabilnosti in rasti so jasne. V fazi ugodne gospodarske rasti je potrebno primanjkljaj zmanjševati. Vlada ga je določila na neambicioznih 1% od BDP. Pri predlogu rebalansa torej gre za predlog, ki je prociklično usmerjen in s tem neskladen z osnovnimi priporočili fiskalne politike za države iz evroobmočja. To ne prispeva k ohranjanju konkurenčnosti slovenskega gospodarstva na srednji rok in s tem zmanjšuje možnost ugodne gospodarske rasti v naslednjih letih. Finančni ministri so se zavezali ambiciozno izvrševati proračunske cilje. Med njimi je bil tudi naš finančni minister gospod Bajuk. Žal, od teh obljub danes ni čutiti in videti ničesar. Naj še spomnimo ob tem, da je gospod Bajuk kot predsednik opozicijske NSi v volilnem programu leta 2004 volivcem obljubil, da bo zmanjšal davčno obremenitev prebivalstva in gospodarstva. Danes minister Bajuk pozablja, da je njegova stranka leta 2004 dobila volilno podporo volivcev tudi zaradi obljub o korenitem zmanjšanju davkov, kot jih je takrat opozicijski poslanec goreče zagovarjal. Še več, prvi državni finančnik danes noče nič vedeti o tem, da je v volilnem programu Nove Slovenije leta 2004 glede javnofinančnih odhodkov volivcev obljubil: "Verjamemo, da je javna poraba preobsežna in da se mora dolgoročno znižati na raven 35% BDP." Prej smo slišali do premierja oziroma od ministra Bajuka, da bo ta znižana od sedanjih 46,3% v letu 2009 za približno 4 in nekaj procentov, kar pomeni, da bo ta še vedno na nivoju 42%, torej daleč od dosegljivih 35%. Kaj so torej mislili pri tej dolgoročnosti, bi bilo seveda zanimivo slišati sedaj od ministra Bajuka. Kot izgleda, je Slovenija in slovenska vlada obupala tudi nad protinflacijsko politiko, saj je UMAR javno napovedal inflacijo, bistveno drugačno, kot je bila predvidena, brez objave kakršnegakoli protiinflacijskega ukrepa. Spomladanske projekcije po naši presoji ne bi bilo potrebno prilagajati, ker bi se enkratni učinki nevtralizirali in se bodo nevtralizirali v nadaljevanju leta. V LDS predvidevamo, da razlog za dvig napovedi inflacije lahko tiči predvsem v tem, da namerava država še naprej povečevati trošarine, ter zaradi slabih projekcij učinka liberalizacije trga električne energije. V rebalansu proračuna za 2007 je za poslance LDS sporna tudi uporaba sredstev kupnine iz prodaje Slovenske industrije jekla za dokapitalizacijo NLB. Najprej zato, ker menimo, da bodo realni prihodki proračunov dejansko višji od planiranih in to bi lahko bil vir za dokapitalizacijo NLB, in drugič, ker menimo, da je znotraj proračuna znižati porabo nekaterih proračunskih porabnikov oziroma postavk in s tem zmanjšati javno porabo, in nazadnje zato, ker še do sedaj nismo prejeli odgovora na vprašanje, ali bodo pri dokapitalizaciji sodelovali vsi, torej tudi majhni delničarji, ali bo dokapitalizacija izvedena po zaprtem načinu samo s privilegiranimi delničarji. Vse to, kar je bilo navedeno v naši predstavitvi, torej ta zgrešena javnofinančna politika Vlade LDS-a ne more prepričati, da bi podprla predlog rebalansa proračuna za leto 2007. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ciril Testen v imenu poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, ministri s sodelavci. Poslanke in poslanci! V poslanski skupini Nove Slovenije se zavzemamo za dosledno spoštovanje celotne zakonodaje na področju javnih financ. Prepričani smo, da bo le tako zagotovljena ustrezna preglednost v skladu z načeli sodobne demokracije ter odgovornost pri upravljanju z javnimi sredstvi. Kot določa Zakon o javnih financah lahko vlada zaradi nastanka novih obveznosti za proračun predlaga rebalans. Osnovno načelo zakona namreč je, da se v proračunu izkazujejo vsi prejemki, ki pripadajo državi, ter vsi izdatki države za posamezne namene. Predpogoj za kakovostno izvrševanje proračuna je dobra priprava proračuna. Največja nevarnost pri izvrševanju proračuna je premajhna prilagodljivost proračunskih izdatkov makroekonomskemu okolju ter precenjevanje prihodkov in podcenjevanje odhodkov pri pripravi proračuna. Minister, pristojen za finance, predlog rebalansa ne predlaga zaradi slabo načrtovanih razmer in tudi ne zaradi slabega načrtovanja. Ravno nasprotno. Predlog rebalansa v računu finančnih terjatev in naložb izkazuje povečanje sredstev, pridobljenih s prodajo kapitalskih deležev in prav zaradi tega, ker se povečanje prikazuje šele sedaj, ko bo tudi dejansko realizirano, je proračun prikazan pošteno. Dvom ministra v pravilno oceno vrednosti Zavarovalnice Triglav se sedaj, ko je potrjena tudi pravilnost njegove odločitve o zaustavitvi postopka lastninjena, v rebalansu proračuna kaže v 50 milijonov evrov velikem povečanju pridobljenih kupnin. Predloženi rebalans torej ni odraz spremenjenih makroekonomskih razmer, ampak je v obravnavo Državnemu zboru predložen zaradi dveh temeljnih razlogov: ustanovitve direkcije za vodenje investicij javne železniške infrastrukture in dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke. V Poslanski skupini Nove Slovenije z zadovoljstvom ugotavljamo, da bo raven prihodkov ostala enaka navkljub zmanjšani davčni obveznostih tako fizičnih kot pravnih oseb. V aprilski številki Ekonomskega ogledala smo lahko našli podatke, da so prihodki od dohodnine, ki so vplačani po novem zakonu o dohodnini, realno nižji za 3,7%. Prav tako so se zaradi nadaljnjega znižanja davka na izplačane plače prihodki iz tega naslova znižali, in sicer v obdobju treh mesecev glede na isto lansko obdobje za 15,8%. Čeprav se tekoči prihodki proračuna realno znižujejo, se Vlada kljub nekaterim napovedim ni odločila za dvig DDV-ja. Če bo rebalans sprejet, se javnofinančni primanjkljaj širšega sektorja države ne bo spremenil. Povečal pa se bo primanjkljaj državnega proračuna, in sicer za 6,5 milijonov evrov oziroma za 0,2% BDP-ja. V mednarodnih primerjavah tako slovenski javnofinančni primanjkljaj ostaja krepko pod povprečjem. Pri obravnavi rebalansa je potrebno opozoriti tudi na gibanja javnih financ, po katerem se bodo v obdobju od 2005 do 2009 javnofinančni odhodki zmanjšali za 4,4%, prihodki pa za 3,9%. Vlada očitno vodi politiko zniževanja javnofinančnih odhodkov, dodatno pa poleg tega znižuje davke, s čimer prispeva k boljši gospodarski situaciji in izboljšanju konkurenčnosti. To so tudi razlog zaradi katerih bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije predlog rebalansa podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, ministri, državni sekretarji! Kakršnekoli spremembe v proračunu imajo že same po sebi negativen prizvok, saj gre ponavadi za dodatno obremenitev in ne razbremenitev proračuna, vendar se moramo zavedati, da so za razvoj in dolgoročne koristi gospodarstva potrebne tudi sprotne spremembe, temelječe na aktualnih razmerah. Priprava rebalansa proračuna za leto 2007 je nastala kot posledica Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu in zaradi potrebne dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke d.d. Agencija za železniški promet, ki je do sedaj izvajala financiranje gradnje in modernizacije javne železniške infrastrukture, je dobila nadzorno in varnostno funkcijo, Ministrstvo za promet pa je oblikovalo direkcijo za vodenje investicij javne železniške infrastrukture. Ker se financiranje vzdrževanja investicijske dejavnosti v železniškem prometu s spremembami zakona prenaša na ministrstvo za promet oziroma na direkcijo za vodenje investicij v javno železniško infrastrukturo, je temu smiselno z rebalansom zagotoviti možnost porabe sredstev v te namene. Dodatna sredstva iz proračuna bodo Ministrstvu za promet tako omogočila porabo le-teh za investicijske namene in za vzdrževanje železniške infrastrukture, ki zaradi slabega stanja zahteva velike posodobitve. Prav gotovo si vsi želimo sprememb v smeri izboljšanja in modernizacije prometnih mrež v naši državi. Pomembna prednost bi bila tudi lažja udeležba pri projektih EU glede vključevanja v evropsko prometno mrežo. Poslanci Slovenske ljudske stranke vidimo v teh spremembah možnosti za hitrejše prepotrebne posodobitve in sanacije našega železniškega omrežja. Pri tej odločitvi na dolgi rok in iz vidika posledic ne gre za izgubo sredstev. Poslanci Poslanske skupine SLS menimo, da je potrebno na spremembe gledati dolgoročno in iz vidika razvojnih možnosti. Po eni strani rebalans omogoča posodobitev železniške infrastrukture, po drugi strani pa se tako ohranja enak lastniški delež v Novi Ljubljanski banki. To so razlogi in predvsem zaradi teh razlogov pozdravljamo ta rebalans proračuna in ga bomo v takšni obliki tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Trofenik, v imenu poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2007 ne predvideva nobenih sprememb na prihodkovni strani, iz česar je ob ugodnih kazalcih o gospodarski rasti možno sklepati, da so bili proračunski prihodki v veljavnem proračunu glede na uporabljeno prognozo gospodarske rasti precenjeni. Predlagatelj rebalansa proračuna utemeljuje njegovo potrebnost izključno z vprašljivimi zakonskimi spremembami na področju železniškega prometa oziroma posledično s prenosom nekaterih nalog iz javne agencije za železniški promet na novo ustanovljeno direkcijo za vodenje investicij javne železniške infrastrukture. Ta utemeljitev je sicer na prvi pogled logična in bi bila celo sprejemljiva, v resnici pa kaže na neusklajeno delovanje Vlade, saj ni bilo nobenih objektivnih razlogov za to, da sprememb zakonodaje na področju železniškega prometa ne bi bilo možno časovno uskladiti s proračunskim letom. Pri tem je potrebno opozoriti na nespoštovanje zakonskih rokov, na normativno ureditev pogojev za delovanje nove direkcije za vodenje investicij javne železniške infrastrukture in dilemo o njeni absorpcijski sposobnosti. Vsekakor je časovni okvir obravnave rebalansa proračuna za leto 2007 neprimeren, z vidika formalne uskladitve proračuna s spremenjeno področno železniško zakonodajo, edino, s katero predlagatelj utemeljuje potrebo po rebalansu, je vsekakor prepozno. Z vidika ocene izvrševanja proračuna, ki jo je ministrstvo oziroma Vlada dolžna pripraviti do konca meseca julija, pa prerano. Predlagatelj ni izkoristil vseh razpoložljivih instrumentov, ki mu jih daje zakonodaja, da bi se izognil v tem trenutku nepotrebnemu rebalansu državnega proračuna. V vsebinskem smislu rebalans ni sprejemljiv. Prvič, predvsem zato, ker ob konjukturnih gibanjih povečuje proračunski primanjkljaj, pa četudi na račun vsekakor prepotrebnih vlaganj v železniško infrastrukturo, za katero bi bilo potrebno angažirati druge finančne vire, ob istočasno nepojasnjenem in nedopustnem zmanjšanju donacij Evropske unije. Če predlagatelj ne želi ali ne zmore zmanjšati proračunskega primanjkljaja pri več kot 7% gospodarski rasti, kako bo to zmogel, ko bo ta rast bistveno nižja. Drugič, ker predlagatelj tako mimogrede namenja sredstva kupnine iz naslova prodaje Slovenske jeklarske industrije za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, čeprav je banka kapitalsko ustrezna in je podobne pripojitve, kot so zdaj načrtovane, v preteklosti izvedla brez dokapitalizacije. Tretjič: ker del sredstev namenja za neznane kapitalske naložbe. Glede na navedeno, v naši poslanski skupini ocenjujemo, da je v danem trenutku rebalans proračuna Republike Slovenije nepotreben in nesprejemljiv. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Spoštovani prisotni! Danes smo v okviru uvodne obrazložitve, ki jo je podal predsednik Vlade, slišali, vsaj po moji oceni, nekaj besednih zvez ali stavkov, ki smo jim vsaj poslanci in poslanke lahko bili priča v času zadnjih odgovorov na poslanska vprašanja. Edina malo bolj konkretna predstavitev rebalansa proračuna, torej popravka proračuna, je bila podana s strani ministra za finance gospoda dr. Andreja Bajuka. S tega mesta bi rad izpostavil predvsem tistih nekaj po moji oceni žaljivih prispodob, ki jih uporablja predsednik Vlade, torej gospod Janez Janša, v nagovoru pred Državnim zborom in pred državljankami in državljani Republike Slovenije. Prvič, ugotovitev iz njegovega uvodnega nagovora [[citiram]] : "Zaposlenost raste. Letos smo prvič priče 19% zmanjšanju brezposelnih, in tretjič, inflacija, tok makroekonomskega ali monetarnega dogodka, je odvisna in pa posledica predvsem dveh dejavnikov, prvič, cene naftnih derivatov na svetovnem trgu in drugič, posebej izpostavljeno gibanje cen na svetovnem trgu." Pri tem dovolite, da se za začetek teh ugodnih makroekonomskih napovedi dotaknem predvsem prve ugotovitve predsednika Vlade Republike Slovenije Janeza Janše. Torej, 19% zmanjšanje brezposelnih v okviru registra Vlade oziroma države, Republike Slovenije, ki vodi evidenco o brezposelnih osebah. Pred nekaj dnevi, konkretneje, pred tremi dnevi smo iz okvira evidence, govorim o vlogi države, Republike Slovenije, črtali več kot 700 brezposelnih. Ampak, gospe in gospodje, nismo jih črtali zaradi tega, ker bi brezposelne osebe našle zaposlitev, primerno delo, kakršnokoli delo, ampak jih je država, Vlada Republike Slovenije, iz evidence črtala zaradi tako imenovanih novih kriterijev, ki jih Vlada Republike Slovenije vedno opravičuje pod direktivo ali katerimkoli drugim terminom, ki izhaja iz okvira članstva v Evropski uniji. Torej dejstvo je, da je predsednik Vlade gospod Janez Janša ali lagal ali, drugič, ne pozna materije. Dejstvo je, da se brezposelnost dejansko ne zmanjšuje, ampak se zmanjšuje izključno tehnično, zaradi tega, ker se prekvalificirajo tako imenovane brezposelne osebe v okviru naše države, torej Republike Slovenije. Iz tega naslova gospod Janez Janša laže ali pa ne pozna, ko govori o dvigu zaposlenih v naši državi, ker jemljejo okvirno enostavno statistično metodo, metodo odštevanja. Če je po izračunu Vlade Republike Slovenije prišlo do 19% zmanjšanja brezposelnih, iz tega naslova ven predsednik Vlade jemlje, da je prišlo do tolikšnega števila ali v številu procenta izraženo povečanja zaposlenosti. Dejstvo je, da vsaj po moji oceni se ne bi smelo s tako enostavnimi in pa zrežiranimi podatki nastopati pred Državnim zborom Republike Slovenije, kaj šele pred državljankami in državljani Republike Slovenije. Ob tem dovolite, da izpostavim tisto, po moji oceni, eno pomembnejših in pa bolj srhljivih dejstev, da je po uradnih podatkih celo 64% prebivalcev, torej prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije v direktni ali indirektni povezavi s socialnimi transferji. Pa naj se upoštevajo štipendije ali naj se upoštevajo različna nadomestila. Iz tega naslova se nam zdi ob najpomembnejšem javnofinančnem aktu, ki ga v okviru naše države obravnavamo, popolnoma nesprejemljivo, da nekdo govori o tako imenovanem uspehu tega področja. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Gospod predsedujoči, jaz bi vas rad vprašal, Slovenska nacionalna stranka je prijavila 50 minut razprave.
Gospod Peče, imam napisano 5 minut.
Iz tega naslova bi rad izpostavil še naslednje neresnice, neteočnosti ali bolje rečeno, po moji oceni, laži predsednika Vlade, ki skuša situacijo prikazati drugačno, kot je. Dovolite, da kasneje ko bomo imeli na razpolago še preostanek časa, izpostavimo te, po moji oceni, največje netočnosti in nekorektnosti do naših državljanov.
Hvala lepa. Gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa. Lep pozdrav sem! Ko nekdo desetič ali dvanajstič zavrti Eroico nam, domnevam, vsem še zmeraj lepo zveni. Ko pa nekdo nenehno z istimi toni dezavuira tako Vlado kot predsednika Vlade pa ne zveni ušesom ravno blagozvočno. In najbrž bi bilo smotrno razmisliti o tem, katere razprave in kakšne imajo smisel in kaj je zgolj poskus, da se dezavuira. Včasih imam občutek, danes je bilo ravno tako, kot da imamo pred seboj dve zrcalni sliki in kot da vmes ni nič. Kot da je možno samo eno, ali samo drugo. Danes je bilo vmes celo tako, da sem imel vtis, da sem na vajah formalne logike. Ko se je govorilo, če bi Vlada to, potem bi pa bilo tako, če bi Vlada to, potem bi pa bilo tako. Ampak vendar moramo razumeti, da Vlada nima istega Č-ja kot opozicija. In če so Č-ji različni, potem so tudi konkluzije, sklepi različni. In če bi bilo tako enostavno, da bi se dalo razvoj in proračun zgolj formalno logično sestavljati, potem bi bilo to res enostavno. V principu gre pa za nekaj povsem drugega, gre za kreiranje, gre za to, da se skušamo prilagajati, gre za to, da skušamo iskati dobre nove rešitve, tudi nove Č-je, torej nove predpostavke. In seveda je dobro, če pri tem priznamo, da kdaj pa kdaj tudi zgrešimo. Ni pa mogoče, da bi bilo najbrž vse napak, pa ne bom razlagal, zakaj ne tako. Napovedane 7 urne razprave so najbrž prav obratno sorazmerne, s potrebno po teh razpravah s pomembnostjo, z obsegom in globino sprememb proračuna, tako da jaz zagotavljam, da Poslanska skupina DeSUS, ki bo podprla ta predlog rebalansa, v nadaljnjih tiradah ne bo prav posebej angažirana. Ta strah o tej, bi rekel, mestoma najbrž celo nepotrebni, dolgi in vneti razpravi je morda upravičen, zato ker smo to doživeli že na matičnem delovnem telesu in ker se kar naprej ponavljajo ene in iste argumentacije, tako da bi kdaj pa kdaj lahko pisalo, da bo, ker jaz znam to na pamet, kar so nekateri govorili že šestič, sedmič ali desetič, bi jaz lahko predstavljal njihovo stališče. In velikega efekta od tega po mojem ne bo. Seveda so takšne proračunske razprave priložnost za to, da ocenimo, kaj je bilo dobrega, kaj je bilo slabega, da govorimo o tem, kaj je treba spremeniti in kaj ne. Bolje bi bilo, če bi se, ne samo na aktualne številke, ki so stare nekaj dni, usmerili na premislek o trendih, o dolgoročnih trendih in o vzgibih za to, zakaj so takšni, kakršni so, ampak to pač kaže, da nimamo prave volje. Za poglobljeno razpravljanje in za poslušanje smo navdušeni tudi v Poslanski skupini DeSUS, zato da govorimo o tem, kakšen strukturne spremembe v proračunu so potrebne in so potrebne, po naši sodbi. Zato, da govorimo o tem, ali je dovolj razvojne usmerjenosti ali jo je treba povečati, tudi s tem se strinjamo, da je treba to povečevati. Strinjamo se s tem, da je treba ponovno razmišljali o tem ali ustrezno varčujemo ali ne. Strinjamo se tudi s tem, da je treba povečati socialno senzibilnost, ki je v naših razpravah mestoma samo deklarativna, samo za nastopanje, pri odločitvah pa ni vedno tako. In v Poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da bo prava razprava o tem stekla šele po naslednjih volitvah. Zdaj pričakovati, da bomo radikalne, strukturne spremembe v zadnjem letu tega mandata doživeli, to najbrž res ni upravičeno pričakovanje, tudi napeljevanje diskusije v to smer najbrž ni čisto ustrezna. Tisto, zaradi česar imamo predlog rebalansa pred seboj, je bilo nekajkrat predstavljeno, naj samo povem, da Poslanska skupina DeSUS tako kot je doslej podpirala investicije v posodobitev železniške infrastrukture, pa tudi v kaj drugega še, podpira tudi poslej. In nas pri tem vir, ki je tako oporekan, prav posebej ne vznemirja. Morebiti bi se nam smelo več in se nam zastavlja več vprašanj v zvezi z dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke in smo tudi kakšno vprašanje v zvezi s tem postavili in priznamo, da nam še danes ni točno jasno za kaj pravzaprav gre. Nismo dovolj decidiranih odgovorov dobili. Ampak jaz sem prepričan, da je bila v skušnjavi, kako se odločiti tudi Vlada, ko je razmišljala, kako uskladiti svoj predlog s tistim kar je zapisano v koalicijski pogodbi in kjer piše kako bomo omejili politični vpliv na upravljanje podjetij. In ko se je spraševala kako zadržati vpliv, kakor si je tudi zapisala, v ključnih podjetjih, da ne bi stvari zbezljale. Torej, pravo vprašanje, je kje je pač ta prava mera. In najbrž se ta prava mera tudi išče na dolgi rok in ne zgolj znotraj aktualnega proračuna, ki ga sedaj rebalansiramo. Prepričani smo tudi, da bi bilo dobro upoštevati še kakšno napotilo ali kakšen opomin Zakonodajno-pravne službe, ki jo zelo radi, kadar nam ni najbolj povšeči, to preslišimo. Strinjamo se tudi s tistimi, ki govore o varčevanju. Ampak ko govorimo o varčevanju se je treba vprašati, kdo bo varčeval, kako bo varčeval, kje, na katerih postavkah. Naj vas spomnim, da se v zadnjem času kar precejkrat pojavljajo zahteve po varčevanju in se prav decidirano izrecno reče, da je treba zlasti varčevati pri socialnih izdatkih. Poslanske skupine DeSUS pri tako strogem varčevanju na področju socialnih transferjev ali pa pokojnin ne bo zraven. Temu bomo nasprotovali. Smo pa zato, da se varčuje na drugačen način, da se bolj razvojno razmišlja, da se kaj v resnici v prihodnje prestrukturira znotraj proračuna, ampak to ni predmet razprave okoli tega rebalansa, ki ga imamo v razmisleku sedaj. Zato naj samo povem za sklep, da bomo mi podprli ta predlog rebalansa, zavedajoč se, da bi lahko bil tudi drugačen, ampak lahko bi imeli dve, tri, štiri, pet različnih verzij, ta je pač bila s strani Vlade izbrana in ponujena in je uspela doseči, tako vsaj sodimo, dovolj konsenza, da bo tudi realizirana.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o posameznih delih predloga rebalansa državnega proračuna. Kot posamezni deli so šteti: prvič, splošni del predloga rebalansa proračuna, drugič, posebni del predloga rebalansa proračuna in tretjič, načrt razvojnih programov. Prehajamo na obravnavo splošnega dela predloga rebalansa proračuna. Želi kdo razpravljati? Prijava za razpravo teče. Besedo ima gospod dr. Marko Pavliha. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav tudi obema ministroma z ekipo in poslankam in poslancem! Splošni del ima 7 strani in ker je kar na petih straneh omenjene železniška problematika, mi dovolite, da že tudi v tej fazi povem nekaj o železnicah, kar je pa povezano z celotno sestavo rebalansa. Dejstvo je, da naše železnice odmirajo zadnjih 60 let, zato je skrajni čas, da jim posvetimo in damo več denarja, da jih posodobimo in da jih tudi razširimo in to je tisto ključno dejstvo zaradi katerega rebalansu osebno ne bom nasprotoval. Vprašanje pa je ali je pot, ki jo je zbrala ta Vlada prava, in sicer pot zadolževanja in pot povečevanja odhodkov v državnem proračunu in z drugimi besedami, in to je bilo večkrat omenjeno v medijih, ali je smiselno in dobro glede, na trenutni ugodni gospodarski položaj naše države, povečevati proračunskih primanjkljaj. Tu ne morem bolje kot da citiram nekaj uglednih ekonomistov, ki imajo odgovor na to vprašanje precej poenoten. Namreč, vsi odgovarjajo, da ta metoda ni dobra, da ni najboljša. Bom kar citiral, začnem z vašim bivšim kolegom, ministrom Jožetom Damjanom iz Ekonomske fakultete. Pravi tako: "Povečevanje proračunskega primanjkljaja ob tako veliki gospodarski rasti si privoščijo bodisi samo nesposobni ministri za finance bodisi Vlade, ki ne mislijo vladati še en mandat in jim je malo mar za dolgoročno stabilnost gospodarstva, ampak želijo poskrbeti le za svoje osebne interese in prijatelje", konec citata. Poudarjam, to je njegov citat, ne moj. Drugi. Janez Šušteršič, Umar, citiram: "Ena od nalog fiskalne politike je, da blaži ciklična nihanja gospodarstva, to pomeni, da dodatnih prihodkov, ki nastanejo zaradi nadpovprečno velike gospodarske rasti, ne smemo porabiti za primanjkljaje, za povečevanje tekočih izdatkov. S tega vidika je torej povečanje primanjkljaja lahko smiselno samo v obdobju majhne gospodarske rasti, seveda pa je pri ocenjevanju ustreznosti fiskalne politike treba upoštevati celotne javne finance ne le proračuna", konec citata. Tretji strokovnjak, Marjan Cvetličič, iz FDV. Citiram: "To je tako kot s sončnimi kolektorji, ko sije sonce, akumuliraš, ko je dež, pa porabljaš prej akumulirano elektriko. Torej, ko je gospodarski položaj dober, naj bi se primanjkljaj zmanjševal ne pa povečeval. Ne vidim nobenih izjem, da takšnih pravil ne bi upoštevali, posebno ker je k dobremu položaju močno pripomogla svetovna konjunktura, ki začenja usihati." In še končno, gospod Križanič, iz Ekonomskega inštituta Pravne fakultete, ponovno citiram: "Glede na sedanjo konjunkturo javnofinančnega primanjkljaja načeloma ni smiselno povečevati. Če prav razumem, gre pri nas za težavo, kako financirati razvojni projekt, ki ga pomeni modernizacija Slovenskih železnic. Tukaj bo brez dvoma treba poiskati javno zasebno partnerstvo, za katero pa upam, da ne bo videti kot prodaja Slovenskih železnic Nemškim železnicam." Toliko z besedami drugih strokovnjakov. Sedaj pa nekaj konkretnega o železnicah, ki predstavljajo enega od ključnih vidikov pričujočega rebalansa. Dejstvo je, da rebalans ni edina pot do boljše infrastrukture. Verjetno se tukaj vsi strinjamo. In za primer lahko navedem Hrvaško. Kot veste, nas Hrvaška poskuša tudi na tem področju prehiteti po desni strani z gradnjo železnice Reka - Madžarska in kot vem, so se odločili za koncesionarja, ki naj bi s pomočjo evropskih kreditov, torej z evropskim posojilom brez državnega poroštva prišel do te izvedbe. Vprašanje je, ali smo dovolj tehtno razmislili o tej možnosti. Vem, da je to lažje reči kot v praksi izvesti, ampak vendarle, dilema obstaja. Poleg tega, nekateri strokovnjaki opozarjajo, morebiti povsem naključno, da čas rebalansa sovpada s pogajanji z Deutsche Banom. Pogajanjem, v katerem naj bi Deutsche Ban postal solastnik novega logističnega holdinga, v katerem bi bile naše železnice, pa Interevropa, Luka Koper, morda še kakšna organizacija in vprašanje je, ali se mora Slovenija temu investitorju tako prikloniti, da mu pravzaprav že v naprej plačuje za pripravljenost, da se sploh pogovarja o tem logističnem projektu. Ne rečem, da je slabo pritegniti tuj kapital. Že leta nazaj smo se pogovarjali o tem, kako bi na primer Bavarsko pritegnili k izgradnji naših koridorjev. Ampak ne za ceno, nenazadnje, našega nacionalnega ponosa oziroma sploh pogajalskega izhodišča, ki ga imamo. In tukaj je še problem, na splošno, evropskih sredstev. Moje vprašanje je: "Kaj pomeni to, da se v rebalansu donacija iz naslova evropskih sredstev zmanjšuje?" Hkrati pa vemo, da v teh letih nismo uspeli porabiti niti dobrih 5,5 milijonov evrov, ki so bili namenjeni za izgradnjo drugega tira. Če se prav spomnim, tule imam zapisano, naj bi do leta 2020 v železnice vložili okoli 9 milijard evrov, od tega približno polovica država, približno polovico iz naslova javno-zasebnega partnerstva, na to opozarjajo že nekateri ekonomisti, ampak navedenih je pa le 350 milijonov evrov iz naslova evropskih sredstev, se pravi, kohezijskih skladov in drugih virov, torej manj kot 4%. In tu seveda sprašujem, ali se res ne da iztisniti več iz te evropske mošnje? Ali bomo res prišli počasi v situacijo, ko bomo le plačnik, ne pa tudi koristnik teh sredstev? Jaz pozdravljam informacijo, da bo minister Božič sam osebno nadzoroval porabo teh sredstev in izgradnjo infrastrukture. Pozdravljam tudi napoved, da naj bi drugi tir dobili do leta 2015, in pozdravljam tudi dejstvo, da, vsaj tako je zagotovljeno, pa jaz temu verjamem, da ni več nobene nevarnosti, da bi nas, recimo, bodisi Italijani prehiteli ali celo naš peti koridor izničili, ali pa nenazadnje celo bodoča evropska članica Hrvaška s to svojo novo infrastrukturo, povezavo Hrvaške in Madžarske z železnico. Ampak kot rečeno, ta vprašanja, te dileme glede načina zagotavljanja sredstev pa obstajajo. Kot sem že povedal na začetku, ne morem in ne bom nasprotoval rebalansu, če drugega ne zaradi tega, ker si pač želim, da bo čim prej dokončan drugi tir in da bo peti koridor čim prej v železniškem delu zaživel in tako Sloveniji omogočil ta neskončni logistični potencial, ki ga ima zaradi dejstva, da se v Sloveniji križata deseti in peti vseevropski koridor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Na začetku bi postavil trditev, da sta finančna in gospodarska politika, danes se tako ali tako samo o tem pogovarjamo, ki ju vodi ta Vlada, očitno ne samo dobri, ampak izredno dobri. Glede na izkazane rezultate je delo te vlade očitno malo drugačno, od prejšnjih vlad, in sicer uspešno drugačno od prejšnjih. Potem je tudi razumljivo, da je tudi ta rebalans nekoliko drugačen od prejšnjih, ker smo imeli amandmajev za, ne vem, 2 kilograma papirja. Seveda je potem drugačen tudi splošnih del tega rebalansa, pomembni pa so seveda pristopi, ki so opredeljeni. Pomembno vprašanje je ali se lahko sploh zadolžujemo, recimo za železnice, ki so omenjene in ki so potrebne prenove v Sloveniji? Pa mi dovolite, da na to vprašanje ali se lahko zadolžujemo še naprej, odgovorim pritrdilno. Seveda jaz tega ne trdim brezglavo, ampak v nekem smiselnem obsegu. To svojo trditev bi želel podkrepiti z nekaj številkami, ker drugače ostaja vse skupaj na verbalni ravni. Ravno danes so bili objavljeni podatki Evropskega statističnega urada Eurostata, ki pravijo da se je v Evropski uniji bruto domači proizvod povečal za 0,7%, v Sloveniji pa za 2,2%, to je v prvem četrtletju napram zadnjemu četrtletju zadnjega leta. En kup podatkov, ampak zanimiv je mogoče tale "Na letni ravni pa je Slovenija zabeležila 7,5% rast bruto domačega proizvoda." To je ena najvišjih v Evropski uniji, za nami so seveda vse tiste države, ki so naše ciljne, kot recimo Belgija - 2,9, Nizozemska - 2,5, Danska in Italija - 2,3, Francija 1,9%, ostale še manj. To so naše ciljne države in takšno razliko v rasti družbenega proizvoda bomo mi te države dohitevali, kljub temu, da imajo na višjo osnovo nižji procent jih mi še vedno prehitevamo. Naslednji podatek je zelo zanimiv: "Izvoz se je v četrtletju povečal za 4,8%." Zopet, izmed vseh držav Evropske unije najbolj v Sloveniji. To se pravi, da dobivamo akumulacijo tudi od zunaj, ker vemo, da če samo doma kroži akumulacija, potem lahko ostanemo brez denarja. To se pravi, da so ti podatki izredni v primerjavi z Evropsko unijo. Evropska unija, pa vemo, ni neka tretjerazredna skupina držav, kjer bi bili že v naprej najboljši, ampak je to verjetno ena najtežjih skupin in če se tu Slovenija tako dobro znajde, potem lahko odgovorim pozitivno na tisto vprašanje, ali se lahko še zadolžimo, še posebej ko gre za železnico. Bi pa želel spomniti na nekaj drugega. Leta 2005 je po prvi objavi Umarja o gospodarskih kazalcih, od kar je nastopila nova Vlada; to je bilo 4 mesece po tem ali 5 mesecev po tem, ko je ta Vlada prevzela krmilo; naš poslanski kolega gospod Rop v okviru poslanskih vprašanjih spraševal, kako, kaj se dogaja, da je rast samo 2,5% in da je to prav gotovo zasluga v negativnem smislu slabega dela Vlade, slabega načina vodenja, kar o katastrofalnih razmerah se je govorilo in to 4 mesece po tistem, ko je Vlada prevzela oblast. Kaj pa danes, dve in pol leti po tistem, ko je ta Vlada prevzela oblast, pa imamo 7,5% rast bruto domačega proizvoda, pa da ne naštevam vseh ostalih številk. Kaj pa danes, ali ima ta vlada kakšne zasluge? Celo več, govori se, da je to posledica konjunkture v Evropi, da evropski vlak drvi mimo in samo treba je bilo vstopiti. Zdaj pa dovolite obratno vprašanje. Zakaj pa vi takrat niste skočili na ta vlak, ki drvi s 7% letno rastjo, pa ste bili samo na tistem za 3%, ali niste hoteli Sloveniji dobro, ali niste hoteli, da bi imela Slovenija boljše rezultate, ali niste hoteli, da bi bilo v Sloveniji manj nezaposlenih, da bi bila večja rast izvoza in da bi bili vsi ti podatki boljši? Zakaj niste skočili na tisti vlak? Danes pa govorite, da vlak pelje. In ta vlada je skočila gor. To se pravi, po vašem je ta bilo vlada vsaj toliko, da se ji je zdelo vredno skočiti na ta vlak, vi pa še tega niste želeli. To je en pogled na to zadevo. In jaz bi dejal, da statistika, ki sem jo tudi jaz citiral in ki ste jo tudi nekateri drugi, je pač takšna kot je v vseh državah Evropske unije. Mi smo prevzeli v glavnem te statistične metode, takšne kot so v Evropi, zato so podatki primerljivi. In zdaj, če laže naš minister, pa naš predsednik vlade, potem lažejo tudi vsi ministri in predsedniki Vlad v Evropski uniji zato, ker uporabljajo enaka izhodišča za statistiko in to ne glede na to ali so levi ali so desni. Potem lažemo tudi vsi državljani v državah Evropske unije, ker uporabljamo te podatke takrat, ko nam ustreza, vzamemo tiste, ampak potem lažemo. Če laže eden, potem lažemo vsi, ker statistika je takšna kot je. Ampak, če laže eden, potem vsi ali pa nobeden, je že tako. In jaz bi tu omenil glede na te dobre rezultate, da so takšni rezultati, ki so vidni, ki so dokazljivi, ki so vidni tudi že v statistikah Evropske unije, so verjetno najboljša podlaga zato, da tudi v bodoče, in tudi danes pri tem rebalansu verjamem Vladi, da bi verjetno boljše načine dela, boljše vsebine težko našli. Verjetno bi se še našlo kaj za izboljšati, vendar kaj dosti boljšega ne. Pri takšnih rezultatih kot jih ima Slovenija, tudi v merilu Evropske unije, bi težko kaj izboljšali; na takšno podlago bi, to težko izboljšali. Seveda so bili za takšno podlago zaslužni tudi drugi, to je pa treba tudi jasno povedati. Zaradi tega tudi podpiram takšen predlog Vlade, takšen rebalans in tudi takšen splošni del. In tudi odgovor na vprašanje, če se še lahko zadolžimo, jaz trdim, da lahko, seveda do določene mere. Želel bi pa spomniti tudi na to, da nas je naš spoštovani kolega, ki je včasih sedel v prvi vrsti, sedaj pa se po lastovičjem letu pristal v zadnji vrsti, vedno prepričeval, naj damo podporo njegovim ali njihovim predlogom, ki so totalno nasprotovali predlogom Vlade, bili so popolnoma drugačni. Ampak takrat se je govorilo: "Mi vam damo priložnost, da se izvlečete iz te krize, ki jo boste s tem povzročili, in podprite naš predlog, ta vas bo pa rešil." In glede na to - na dobre rezultate Vlade, zato sem jih prebral, ker to je opora temu, kar zdaj mislim povedati - glede na dobre rezultate, se pravi, boljših skoraj ne bi mogli doseči, si na skoraj ne upam razmišljati, kakšni bi bili rezultati z njegovimi rešitvami. Zato jih seveda tudi danes ne bom poslušal in jih bom preslišal in bom prepričan, da je predlog, ki je pred nami, dober, zato bom seveda zanj glasoval in ga bom tudi podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozorno sem poslušal vso dosedanjo razpravo od uvodne predstavitve predsednika Vlade in naprej do predstavitev stališč poslanskih skupin in se zelo strinjam s tem, kar povedal zadnji predstavljalec stališča poslanske skupine, ki je rekel, da se na nek način razprave, proračunske razprave ponavljajo iz leta v leto, vsaj kar se tiče tistih, ki nasprotujejo predlogom Vlade. Kot da je bilo to, kar smo poslušali danes že, z izjemo gospoda Pavlihe, s strani opozicijskih poslancev, že vse videno ali pa vse že slišano. In ko smo danes ponovno, kot že lansko leto pa predlansko leto, poslušali enega od opozicijskih gromovnikov, ko je opisoval katastrofalne posledice, ki se bodo zgodile, če se ne bodo poslušali njihovi predlogi, njihova opozorila, vse to smo že doživeli. Nikoli doslej se te napovedi niso uresničile. Celo nasprotno, ne le, da so pretiravali pri tem govorjenju, pri teh napovedih, celo zgodilo se je popolnoma nasprotno, današnji gospodarski rezultati, makroekonomski kazalci kažejo, kot je bilo danes že omenjeno, da so rezultati in posledice tudi tega, kar je ta Državni zbor na predlog Vlade sprejemal, naravnost odlični. Tudi sam se sprašujem, kaj bi bilo, če bi takrat, kot je bilo tudi danes že opozorjeno, če bi poslušali naše predloge amandmajev, kaj bi bilo pa potem? Potem bi imeli slabše rezultate, ampak po mojem je bil to tudi namen tistih, ki so takrat te amandmaje vsiljevali. Namen je bil, da bi bili rezultati slabši, ali da bi bili rezultati slabi. Potem bi se danes soočali z drugačno situacijo, z drugačnimi gospodarskimi rezultati, z drugačnimi makroekonomskimi kazalci. In potem bi verjetno spet isti očitali zakaj je temu tako, kriva je Vlada, kriva je vladna koalicija in tako naprej. In verjamem, da je bil to takrat namen. Danes smo priča podobnim razpravam, podobnim napovedim, in podobnim opozorilom zakaj ne prisluhnemo, zakaj Vlada ne prisluhne opozorilom in priporočilom, ki jim dajemo, ko je vendar to nekaj s čimer bomo preprečili škodljive posledice, ki bodo sicer nastale. Hvala bogu, da Vlada ne prisluhne takim opozorilom. Izkušnje so pokazala, da hvala bogu, da ne prisluhnemo, kajti te pobude po mojem globokem prepričanju niso dobronamerne in so slabe. Povzročile bodo to, kar bi povzročili takrat ko ste vsiljevali podobne amandmaje. Kako naj vam še kdo verjame, ko pa ste že tolikokrat zgrešili v vaših napovedih. Kako naj vam kdo verjame, da ste danes dobronamerni, da res želite dobro tej državi. Zato sam ne morem dati ničesar na to kar priporočate, kar predlagate. Kajti postali ste, s tem ko tolikokrat ponavljate eno in isto, neverodostojni in zato podpiram predlog rebalansa proračuna, ki ga danes obravnavamo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister Bajuk želite besedo sedaj?
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej bi rad govoril o eni zadevi, ki se je danes ponovno odprla in ki očitno potrebuje še ponovno obrazložitev. In to je, vsi ti komentarji tudi določenih strokovnjakov, ali pa ki jih mediji ocenjujejo kot take, ki govorijo o nevarnosti, da se primanjkljaj povečuje. Mislim, da je že skrajni čas, da enkrat za vselej razumemo - sedaj smo že sedem mesecev v evro skupini, kar smo prevzeli evro -, da še enkrat obnovimo to, kar smo že tolikrat slišali, ker smo vam večkrat tukaj razlagali, da od tedaj naprej v Evropski komisiji, v Evropski centrali banki ne gledajo več raznoraznih delov javnofinančnega položaja, na katere smo bili navajeni skozi desetletja kozmetike in kozmetičnega igračkanja. Danes se gleda širši obseg države in to so celotne javne finance; torej: proračun, Zavod za zdravstveno zavarovanje, ZPIZ, občine in vse druge agencije, ki spadajo pod tak koncept širše države. Tako predsednik Vlade kot sam, v svojih uvodnih besedah, sva pojasnila, da se ta primanjkljaj širšega koncepta ne spremeni. Dejansko poteka danes razprava o nekem tehničnem preoblikovanju, ker glede na to, da je ta Državni zbor sprejel Zakon o železniškem prometu in je ustanovil in odobril ustanovitev te nove direkcije, ki prevzema te odgovornosti nadzora nad investicijami, je potrebno tista sredstva, ki so bila predvidena za to agencijo, to se pravi izven proračuna, vključiti v proračun, to je to. In da se v svojem bistvu primanjkljaj širšega koncepta države ne spreminja, da ne prevzemamo nikakršne nove obveznosti in da bo v najslabšem primeru ta primanjkljaj takšen, kot smo ga napovedali Evropski komisiji, Evropski centralni banki in to je 1,5% bruto domačega proizvoda. Torej, jaz upam, da od zdaj naprej ne bo treba še enkrat ponavljati tega, ne rečem samo v tem Državnem zboru, ampak tudi v širšem medijskem prostoru v Sloveniji, kjer se nekateri s takim veseljem izživljajo in pridigajo Vladi ravno o eni stvari, ki pa se očitno ne dogaja. To je prav stvar. Potem bi pa rad nekoliko govoril o vprašanju železnic v Sloveniji. Dejstvo je in pozdravljam, da tudi poslanci opozicije priznavajo, priznavajo, da je bil skozi dolga desetletja to zapostavljen segment naše infrastrukture. Da teh ključnih investicij, ki bi jih Slovenija morala že takrat napraviti, enostavno nismo napravili. Ali lahko to prelagamo? Stališče Vlade Republike Slovenije in to je bila razprava, ki smo jo imeli v tem Državnem zboru, ko smo razpravljali in ste vi sprejeli Zakon o poroštvu je, da je te investicije treba načeti takoj. Zakaj? Ker končno gre za to, da bo Slovenija obdržala to zgodovinsko vlogo, ki jo je imela kot križišče v Evropi. Mi se lahko odločimo, da pozabimo na to in postanemo po volji tega Državnega zbora ali pa širšega političnega konsenza slepo črevo Evrope. Naše stališče je, da tega ne smemo napraviti in da moramo peti in deseti koridor vključiti na takšen način, da bo dejansko šel preko našega ozemlja, da bomo obdržali to vlogo križišča, ki smo jo imeli. To pa zahteva določeno odgovornost. Seveda ocene, kaj to pomeni peti in deseti koridor, ne samo iz tega strateškega zgodovinskega vidika, ker seveda naši sosedje so še kako pripravljeni Slovenijo izključiti iz vsega tega in z nekimi predori doseči, da bomo le slepo črevo Evrope. Tega si ne moremo privoščiti. Slovenija mora to napraviti. Koliko pa to stane? Ja, po najboljših ocenah, dokončnih še ni in težko, da jih bomo imeli v prihodnjih nekaj mesecih, ocene so tam nekje okrog 8 milijard evrov, najmanjša, in tam, morda, 10 največja. Odvisno bo še od dodatne analize in študije, ki jih bo treba napraviti, ampak govorimo le o neki vsoti, ki si jo je težko predstavljati - 8 milijard. Kaj pa je to? Enoletni proračun Republike Slovenije. Enoletni proračun Republike Slovenije nas stane, da 5. in 10. koridor spravimo v funkcioniranje, da bo res postal del logističnega omrežja sodobne Evrope. Očitno, in zato imamo Zakon o javno zasebnem partnerstvu, je odgovor na to vprašanje, na ta izziv ravno v ustrezni pripravi projekta in partnerstva, ki bo dejansko na tej podlagi tudi te cilje dosegel. Na tem delamo. Nesmiselno bi bilo, da bi danes razpravljal o eni stvari, o kateri še ni dokončnega, bi rekel, ne stališča, ne more še biti predmet neke razprave v tem spoštovanem Državnem zboru, ker še nismo prišli do takšne točke, da bi to lahko dokončno predstavili. Predstavljamo pa vam kakšno je stališče Vlade in v kateri smeri resnično delujemo. In to je naslednji. Prvič: to investicijo bomo izvedli na podlagi javno-zasebnega partnerstva s ciljem, da bo Slovenija vključena v sodobno logistično omrežje Evrope. Zakaj pa potem sploh to delamo sedaj? To je pa legitimno vprašanje. Zakaj se pa mučimo s temi 433 milijonov evrov? Ker je to prva faza, prva faza nujnih investicij, ki jih moramo nujno napraviti, so ozka grla. Spoštovane poslanke in poslanci, so deli Slovenskih železnic kjer vlaki gredo 10 kilometrov na uro; z 10 kilometri pa ne bomo postali križišče ali pa obdržali vloge križišča v Evropi. Moramo se te stvari lotiti takoj in ne glede na to, da istočasno delamo na dolgoročni rešitvi; ki sem jo že omenil in vam jo predstavil; moramo to začeti takoj. Sicer pa tudi s prepričanjem, da bomo, ko bo do tega prišlo, lahko tudi ta del prve faze, morda, vključili, kot naš slovenski doprinos k temu skupnemu izvajanju tega globalnega projekta. Torej, moramo se tega lotiti v globali. Prve faze pa se lotili moramo takoj. O tej prvi fazi je potekala v tem Državnem zboru zelo široka razprava, ko smo jo predstavili in je ta Državni zbor sprejel Zakon o poroštvu, kjer je bil ta projekt vključen. Tukaj ni nikakršne novosti, ni nikakršnega dodatka, to kar danes delamo je samo to, da moramo del teh investicij vključiti v proračun, to pa ne podlagi institucionalnih sprememb, ki jih je ta Državni zbor tudi sprejel. In ponavljam, brez da bi dodatno ogrožali javne finance Republike Slovenije v širšem konceptu, v takšnem konceptu kot ga Evropa danes gleda in tudi povsod drugod predstavljajo, in to je širši koncept v celoti. In ta celotni primanjkljaj ne bo večji od 1,5%. In v svojih uvodnih besedah sem večkrat ponovil in s tem bom tudi končal ker je potrebno še enkrat ponoviti, ker še poslušam kot da to ne bi bilo izrečeno ali pa da nič ne pomeni. Dejstvo je 1,5% je največja cifra [[številka]] . Prepričani smo, da, v kolikor se bodo te ugodne razmere v našem gospodarstvu še nadaljevale, bo ta primanjkljaj manjši kot pa je za enkrat predviden. Zakaj? Ker je bil celotni proračun za leto 2007 pripravljen na podlagi analiz Urada za makroekonomske analize in razvoj, ki pa še ni spremenil svoje ocene, da bo gospodarska rast v letu 2007, do konca leta, da se bo izkazalo, da je samo 4,7%. Marsikdo, med njimi sam osebno, je pa tudi prepričan, da je ta 4,7% prenizka in da se bo za dejansko gospodarsko rast izkazalo, da bo višja in v kolikor bo višja bo tudi ta primanjkljaj manjši in bo Slovenija še vnaprej dokazala, v letu 2007 na podlagi podatkov, realizacije 2007, to kar smo že dokazali v 2005 in 2006, da ko pride trenutek resnice, ko so podatki resnično na mizi, ko govorimo na podlagi podatkov ne pa na podlagi govoric ob šanku, takrat se Slovenija dobro izkaže in je predem pohvale vseh držav članic Evropske unije in evropske skupine, Eurogroupe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Feri Horvat. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministra s sodelavkami in sodelavcem, kolegice in kolegi! Res je kar je rekel en od kolegov v predhodni razpravi, da so razprave o proračunu vsako leto skorajda enake ali pa zelo podobne, 15 let sem v tem Državnem zboru in to lahko potrdim. Vendarle je ena razlika le očitna - vsaj po mojih osebnih izkušnjah in vsako leto sem sodeloval tudi v razpravah o proračunu bodisi v imenu poslanske skupine ali pa v svojem imenu - da je pa vendarle bilo tudi v koalicij, in če kdo ne verjame lahko pogleda magnetograme mojih razprav, da sem bil tudi, ko sem bil koalicijski poslanec kritičen do predlogov, ki jih je Vlada posredovala Državnem zboru. To kar lahko trdim - vsako leto, tako da ne biti tako pretirano občutljivi na to, če kdo reče kakšno kritično, pa tudi, če je malo preveč poudarjena ali če tudi ne drži 100%. In po drugi strani ne biti tako zaščitniški, da se o vsaki zadevi, ki jo pa Vlada predlaga, pa sploh ne sme o razpravljati. Navsezadnje, ne samo, da imamo pravico, poslanke in poslanci, ampak smo dolžni odgovorno ravnati z denarjem davkoplačevalcev in tudi odgovorno obravnavati predloge proračunov in rebalansov. In soglašam s tem, da je 7 ur za razpravo o rebalansu prav gotovo preveč, tudi za druge točke porabimo preveč časa, dostikrat, žal, obratno sorazmerno učinkov in pa pomembnosti posameznih točk, ampak da pa sploh ni potrebno razpravljati, to pa tudi ni res. In sedaj, če grem na konkretne zadeve, da ne bom preveč političen ali celo politikantski v razpravi, kar ni moja navada, bi se najprej rad zelo nedvoumno opredelil do dveh konkretnih predlogo, ki sta bistvena vsebina predloga rebalansa. Za mene osebno predlog za železnice sploh ni sporen, ker soglašam z ugotovitvijo, da itak zelo kasnimo z modernizacijo železnic. Tako prejšnja vlada pa tudi sedanja vlada. In je bil skrajni čas, da se naredi potezo s sorazmernimi velikimi sredstvi in sedaj pade odgovornost predvsem na vlado in pogovarjati se bo treba predvsem o učinkovitem izvajanju tega projekta o pripravi in pa o izvajanju in to bo odgovornost vlade, pristojnega ministrstva in pa vodstva Slovenskih železnic, samega podjetja. O tem bo razprava še gotovo tekla in drugi se spoznate bolj na to in boste o tem govorili in tudi minister bo prav gotovo kaj na to temo povedal. Lahko se postavlja vprašanje ali je v celoti potrebno ta sredstva zagotoviti iz proračuna ali bi bilo možno za to najti še več drugih virov. Ampak vzamem to kot dejstvo in tudi ne bom temu nasprotoval. Malo drugačno je vprašanje Nove Ljubljanske banke. Ne dvomim v potrebnost in koristnost dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke. Vendar se postavlja vprašanje: Ali je potrebno v taki meri, da se v taki meri angažira državni proračun oziroma država pri dokapitalizaciji, ali ni možno v večji meri koristiti še druge in angažirati drugih virov zasebnega kapitala, pa tudi državljank in državljanov, tistih, ki imajo sredstva in so pripravljeni biti kapitalsko udeleženi v banki? Ideja, o kateri jo je pred ne tako dolgo časa govoril tudi novi guverner Banje Slovenije. Navsezadnje so davkoplačevalci v preteklih letih tudi sanirali to banko. In s tem bi tudi ohranili več domačega lastništva. In sedaj, nekaj besed o samem proračunu oziroma o rebalansu, kajti dejstvo je, proračun je najpomembnejši instrument ekonomske in razvojne politike in javnofinančne politike. In mi v parlamentu pravzaprav zelo malo razpravljamo o proračunu, običajno samo takrat, kadar ga sprejemamo, drugače pa izjemoma, ko sprejemamo kakšen zakon, ki ima posledice za proračun, ali pa mogoče o kakšnih poroštvih in podobno. Rebalans je gotovo taka priložnost, da o proračunu in ravnanju s proračunom oziroma z javnimi sredstvi širše kaj rečemo. Najprej bi se pridružil mnenju tistih kolegov, ki pravijo, da ne izkoristimo dovolj visoke gospodarske rasti. To je dejstvo, višja je, kot je bilo predvideno, in seveda, čim narašča gospodarska rast hitreje, kot je predvideno, potem avtomatsko, tudi če se javna poraba ne zmanjšuje, njen delež procentualno pada. Tako da razloga za neko veliko samozadovoljstvo, kolegice in kolegi, ni. In dejstvo je, da ni dovolj storjenega za varčevanje, niti prej, pa tudi ne v času te vlade, kljub temu, da se pač kot vsaka vlada rada pohvali. Tisto, kar zame je predvsem zaskrbljujoče je, da je tudi za časa te vlade in te koalicije premalo storjenega za prestrukturiranje proračuna. Naš proračun je še vedno zelo rigiden, bil je tudi v preteklih letih, žal je tak tudi evropski proračun. In brez sprememb v sami strukturi, in zdaj govorim predvsem o odhodkovni strani, tudi ne bo večje učinkovitosti in večje racionalnosti. Dam en primer: nam se delež za raziskave in razvoj v bruto domačem proizvodu ne povečuje, že tretje leto stagnira na procentu 0,61, to je najnovejši podatek Statističnega urada Republike Slovenije. In mi dejansko zahajamo v situacijo, in na to so nas nedavno opozorili tudi predstavniki Evropske komisije, ko smo imeli tu misijo, ki preverja, kaj se dogaja na področju izvajanja Lizbonske strategije, in so ugotovili, da dejansko do leta 2010 ne bomo dosegli ciljev, ki so zastavljeni tudi v okviru Unije 3% bruto domačega proizvoda za te namene. To je ena od postavk, ki je eden glavnih ciljev Lizbonske strategije in ne samo kot cilj sam za sebe, ampak tudi eno glavnih sredstev za to, da lahko uresničimo druge cilje na področju rasti konkurenčnosti in na drugih področjih. Zdaj se ne bom skliceval, tu soglašam z ministrom, da lahko z rezervo vzamemo nekatera opozorila domačih ekonomistov, čeprav jih ni povsem zanemariti, ampak imamo stalna opozorila eminentnih mednarodnih ustanov. Letos sem imel priložnost sodelovati v razgovorih z misijo Mednarodnega denarnega sklada in tudi v preteklih letih, s predstavniki Evropske komisije, in v glavnem vsi opozarjajo na eno in isto, na posamezne segmente v proračunu, na potrebo po večji racionalizaciji porabe in na ukrepanje, da ne bi prišli v naslednjih letih, ker trenutno se strinjam, da situacija še ni alarmantna, ampak opozorila se nanašajo predvsem naprej, da ne bi prišli v težave, da je potrebno ukrepati pravočasno. In sedaj bi za konec izpostavil samo še eno zadevo, ki pa zadeva prihodkovno stran in nas pelje v tveganje, da bo situacija slabša na koncu leta. To je slabo koriščenje oziroma angažiranje sredstev Evropske unije. Kolegice in kolegi, dejstvo je, da; podatki kažejo to, pa bi lahko nekdo rekel, ja se bo stanje popravilo v naslednjih mesecih, proti koncu leta, podobno kot je to bilo v lanskem letu; vendar zaskrbljujoče je dejstvo, da smo med tistimi državami, novimi članicami Evropske unije, ki najbolj kasnijo s potrebnimi dokumenti, ki jih je potrebno predložiti Evropski komisiji za koriščenje sredstev na podlagi nove finančne perspektive. Ne govorim na pamet, tu imam preglednice Evropske komisije po državah, po datumih kdaj je kdo predložil nacionalni strateški referenčni okvir in spadamo med tiste države, ki najbolj kasnijo. Da ne govorim o starih državah članicah unije. Kar je dodatno še posebej zaskrbljujoče je, da so med tistimi državami, ki so predložile najmanj operativnih programov za posamezne namene na področju razvojnega regionalnega sklada in kohezijskega sklada. Samo dva programa in za evropski socialni sklad samo en program, to je stanje 25. junija tega leta. To očitno kaže, da tu aktivnost Vlade oziroma točneje posameznih ministrstev in služb, ki na tem delajo in ljudi, ki na tem delajo, ni zadovoljiva oziroma da je zaskrbljujoče in je potrebno Vlado na to opozoriti in je potrebno tudi ukrepati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče. Prosim.
Hvala lepa. Jaz prosim vse prisotne, da moje izvajanje štejejo, kot izvajanje v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Gospod minister je v svojem drugem izvajanju, torej neke vrste repliki, dejal, da pred Evropsko banko in Evropsko komisijo nismo povečevali proračunskega primanjkljaja. Jaz sicer zelo težko verjamem v to, da je nekomu cilj, da prikazujemo v tujini ene, doma pa druge podatke. Dejstvo je, da je proračun Republike Slovenije drugačen, v višini 60 milijard od rebalansa. Gospod Bajuk, za domačo javnost, Državni zbor, torej tistega, ki je potrjeval tako proračun, kot bo, žal, danes tudi potrdil rebalans, je razlike 60 milijard 540 milijonov evrov. Iz tega naslova, gospod Bajuk, lahko z gotovostjo rečem, da jaz ne vem kakšne so napovedi, ki jih dajete v tujini. Jaz zelo malo potujem, tudi izogibam se temu. Pa nočem, da je to predmet kritike ali pa predmet hvale. Vsak lahko v temu nekaj najde. Žal pa mi je, da se z državljankami in državljani pogovarjate na ta način, da se vam prioriteti Evropska komisija in Evropska banka. V nadaljevanju bi rad izpostavil v povezavi s podatki, ki odhajajo v institucije EU, tudi kredibilnost teh podatkov. V osnovni predstavitvi k predlogu rebalansa je predsednik Vlade gospod Janez Janša, še enkrat poudarjam, dejal: "Za 19% smo, ste zmanjšali brezposelnost." Jaz še enkrat poudarjam, ravno zaradi tega, ker bi rad prikazal celotno sliko kako je prišlo do tega navideznega zmanjšanja. Jaz seveda verjamem, tako kot vidim, da sedajle vmes telefonirate, ko vam govorim, gospod Bajuk, to se mi res ne zdi korektno, posebej se mi to ne zdi korektno v povezavi o kateri je govoril kolega Feri Horvat, da je 7 ur in 20 minut preveč razprave za rebalans, se meni osebno zdi še premalo, glede na vaš odnos v tem Državnemu zboru. Posebej se mi zdi 7 ur 20 minut mnogo premalo glede na količino denarja s katero v tem trenutku, v dani situaciji ta Državni zbor razpolaga. Rad vi izpostavil vprašljivost ali pa kredibilnost podatkov, ki jih pošiljate v tujino. Kajti očitno je, da vam je edino pomemben kriterij prijaznosti tujcev do nas. Govoril sem o 19% zmanjšanju brezposelnosti. Naj vas seznanim, da ste samo v zadnjem času iz statistike brezposelnih črtali 700 oseb. Ampak ne zaradi tega, ker so našli zaposlitev, ampak zaradi tega, ker je vlada gospoda Janeza Janše, torej vlada, ki je prišla na oblast v letu 2004, prejela nove kriterije in rekla: Kljub temu, da človek dejansko nima službe ne bo prišel v statistiko brezposelnih. Zakaj? Zato, da se bo lahko zavzemalo tiste besedne cilje, kakršnemu smo bili priča malo prej o zmanjševanju. Po drugi strani bi seveda iz tega naslova rad poudaril, da vsaj zadnje tri, štiri mesece kadarkoli se posluša predstavnika Vlade se govori o abnormalni visoki gospodarski rasti, o tem kako je Slovenija med najbolj konkurenčnimi, ne samo v Evropi, ampak v svetu. In če to povežemo s stališči makroekonomistov, potem pridemo v neke vrste paradoksalno situacijo. Zakaj, če je dobra gospodarska rast? Zakaj, če je dober izvoz in uvoz? Zakaj potem povečujemo domači deficit oziroma primanjkljaj? Mislim, da je o tem govoril kolega Pavliha, ko je citiral nekatere makroekonomiste. Skratka, logika bi bila, da v kolikor je gospodarska situacija, ki se odraža tudi v javnih financah, pozitivna, zakaj potem povečevati primanjkljaj. Ampak, seveda, to je strategije Vlade Republike Slovenije, ki po moji oceni gradi na napačnih predpostavkah. Predvsem gradi na predpostavkah trenutne aktualne javne politike. Jaz osebno in moji poslanski kolegi, pa verjamemo, da jutri ali bolje rečeno v prihodnjem letu ne bo konec javnih financ in ne bo konec Republike Slovenije in ne bo konec državljank in državljanov Republike Slovenije. Ampak, da morajo javne finance odražati neke vrste stabilnost in dolgoročnost, ki bo gradilo na zaupanjih državljank in državljanov v to našo državo. Ampak seveda govori, predvsem se bom odzval na vas, gospod Bajuk, so me spominjali na tisto, ko oče konec meseca krivi sina, mladoletnega sina, ker mu je konec meseca zmanjkalo finančnih sredstev, da bi preživel družino. Zdi se mi zelo neodgovorno, da na ta Državni zbor, ki se letno srečuje 7 ur z javnimi finančniki krivite za to, da je letos potreben rebalans ali bolje rečeno sprememba proračuna. In, ko smo pri spremembah proračuna, nihče v tem Državnem zboru ali pa v okviru Vlade, pa najsi bo to kdorkoli, najsi bo tudi celo gospod Vili Rezman, ki tako zelo rad zagovarja vsa področja, ki jih Vlada Republike Slovenije naredi kot nekaj pozitivnega, ne more trditi, da je rebalans pozitiven. Rebalans je sprememba, nakazuje na to, da Vlada Republike Slovenije nima niti strategije, ki bi bila vredna, pa bom govoril v dnevih, 365 dni. In vedeti moramo, da so odjemalci proračuna tako pravne osebe kot fizične osebe in da svojo gospodarsko ali individualno vizijo vežejo na ta osnovni javnofinančni akt. Zato kakršnakoli sprememba nakazuje na nedolgoročnost in na neke vrste nesposobnost načrtovanja in kar je seveda huje, realizacije finančnih sredstev. In letos ste v okviru javnofinančnega akta rebalansa proračuna Republike Slovenije kot razlog za spremembo, navkljub temu, da ste še, mislim, da 8 mesecev nazaj, zatrdili, da do njega ne bo prišlo, nakazali dva elementa. Prvi element, tako imenovane Slovenske železnice, tisti gospodarski subjekt, ki je v naši državi, če bi vas človek tako poslušal, bil ustanovljen šele v lanskem letu. Kot da bi šele v lanskem letu postavili v okviru naše države prve tire in spustili prve kompozicije po teh tirih. Dejstvo pa je drugačno in verjamem, da globoko v sebi to vsi vedo: Slovenske železnice so na slovenskem že zelo dolgo; da so tradicija in da nas z problemom Slovenskih železnic slovenska politika, pa najsibo aktualna ali prejšnja, seznanja že mnogo, mnogo časa. In zato priti pred 14-imi dnevi na Državni zbor in reči nastal je ta problem, problem, kjer bo država mogla nastopiti v okrilju, finančnem pokrivanju, govorim za slovenske železnice, je seveda nekorektno. Za obstoj problemov Slovenskih železnic smo vedeli vsi, že kar nekaj let nazaj. Zato govoriti o temu, da ne poznate ali pa bolje rečeno, da niste planirali tega odhodka, stroška, out put-a, kakorkoli hočete, verjame, da vam bo celo najbolj všeč izraz "aut put" za institucijo Slovenskih železnic, je milo rečeno nekorektno. V nadaljevanju bi se rad dotaknil predvsem tistega drugega momenta in sicer momenta Nove Ljubljanske banke. S tega naslova na vas naslavljam vprašanje, na katerega upam, mi boste odgovorili takoj po mojem nastopu. Dejstvo je, da člane nadzornega odbora Nove Ljubljanske banke potrjuje ali celo imenuje Vlada Republike Slovenije. Dejstvo je, da je nadzorni odbor, nadzorni svet ali pa nadzorni organ Nove Ljubljanske banke potrdil stališče Uprave Nove Ljubljanske banke, kar se torej tiče kapitalske ustreznosti. Z drugimi besedami, kapitalsko ustreznost lahko izenačimo z dokapitalizacijo omenjene institucije. S tega naslova vas vprašam: Ali sploh vi, kot Vlada, kot najvišji mož v tej državi, in pa kot več kot najpomembnejši mož Nove Ljubljanske banke, poznate strategijo Nove Ljubljanske banke, njihovo naložbeno usmerjenost in kar je v temu trenutku še mnogo pomembneje, sploh lastniško strukturo? Izkazalo se je, pred mesecem dni, da je eno izmed slovenskih podjetij prodalo delež Nove Ljubljanske banke, in da Vlada Republike Slovenije niti ni vedela za to, da so ga prodali. In to podjetje, ki je to prodajalo, je v lasti države. Na poslansko vprašanje, ki sem ga zastavil Ministrstvu za finance, sem dobil odgovor "Ja, to se ne bi smelo zgoditi." Na drugo poslansko vprašanje sem dobil odgovor "Ja, Vlada je to vedela." Ali je v dani situaciji, gospod Bajuk, država Republike Slovenije sploh še lastnik 50% Nove Ljubljanske banke? Prvo vprašanje. Drugo vprašanje: Kdo je dovoli odprodajo? Mislim, da je bila 1,5% deleža v zameno za nakup ali pa investicijo nekje v zahodni Evropi, nekomu drugemu, ki ima že v temu trenutku parkiran kapital, in ki išče investitorskega bančnika? In ali je v dani situaciji sploh smiselno pristopiti k dokapitalizaciji? Vprašanje višine dokapitalizacije Nove Ljubljanske banje je seveda odvisno od rizičnosti ali, bolje rečeno, od kapacitet naložb z drugimi besedami, rizičnosti naložb bodoče strategije. In kakšna je s tega mesta strategija Nove Ljubljanske banke? Zakaj to sprašujemo? Zaradi tega, ker Nova Ljubljanska banka je še zmeraj, vsaj tako iskreno upam in upam, da mi boste to tudi potrdili, v rokah Republike Slovenije. In tudi denar, ki ga danes zagotavljamo, zagotavljamo ne z denarjem Vlade Republike Slovenije, ne z denarjem Državnega zbora, zagotavljamo ga z denarjem Slovenk in Slovencev, tistih ki polnijo proračun Republike Slovenije. Iz tega naslova mi je pa več kot ne smešno, da so vladajoči poslanci, pa to čisto vsi po vrsti, tako na aprilski seji kot majski seji zavrnili predlog Slovenske nacionalne stranke, da bi razpravljali o bankah, da bi uro ali dve posvetili temi, kakšna je vizija, strategija tistega instituta, ki se ukvarja z bančnim sistemom, ki je v naših rokah. Ampak ne. Glasovanje, na pamet bom rekel, 30, kolikor je opozicijskih poslancev, napram vsem ostalim, ki sestavljajo večino. Niso hoteli niti slišati o tem, kaj šele, da bi slišali o kapitalski, bolje rečeno, strateški usmerjenosti največjega bančnega sistema v naši državi. In ne glede na to, da vsi vemo, da je politika, pa najsibo vaša ali politika pred vami, zgrešila v okviru Nove Ljubljanske banke, enako zgodbo povzročate ali jo spodbujate v okviru Nove Kreditne banke Maribor. Kdaj se bomo tam srečali z dokapitalizacijo? Ko bodo mešani lastniki, ko bo govora o tem ali bo Vlada Republike Slovenije, torej država Republika Slovenija dokapitalizacijo krila v 100% in potencialni, po moji oceni, pa mi recite, da znam brati prihodnost, ko bo 10 investitorjev po 3% prevzelo lastništvo nad Novo kreditno banko Maribor? Ali bo takrat država prišla z rebalansom za leto, ne vem, 2008 ali 2009 po finančna sredstva, da bomo s tem dodatno oplajali tiste, ki so tako ali tako prišli do, po moji oceni, popolnoma neupravičenega premoženja? In če lahko kdaj govorimo o pretoku finančnih sredstev iz naslova države v privatne roke, so to ti momenti. Sprašujem vas, četrto vprašanje gospod Bajuk, pričakujem odgovore na to: Ali ste sploh izvedli ali naročili, pa mi je čisto vseeno, ali notranjo ali zunanjo revizijo predloga dokapitalizacije v okviru Nove Ljubljanske Banke? Dejstvo je, da je predlog za dokapitalizacijo prišel s strani analitskih služb. Potrdila jo je inštanca višje, nenazadnje uprava, dokončno pa potrdili vaši predstavniki v nadzornem odboru in pozneje banke, govorim seveda kot institucije. In 14 dni za tem ali pa mogoče pretiravam, recimo 28 dni za tem se srečamo z rebalansom državnega proračuna od potrditve. Medtem ko 30 dni pred tem poslanci Državnega zbora, ki sestavljajo vladajočo večino in ki vam slepo sledijo, in to ni žalitev za nobenega, to je samo resnica, se izognejo ali bolje rečeno prepovedo razpravo o položaju Nove Ljubljanske banke o njeni strategiji, o odnosu s potencialnimi, pa namenoma uporabim izraz potencialnimi, lastniki KBC-ja, ker ne vemo, kaj se bo z njimi zgodilo, ali nenazadnje EBRD njihovega umika. Ni bilo nekaj dni nazaj, ko sem bral, da boste obstoječim nosilcem vrednostih papirjev, torej delničarjem Nove Ljubljanske banke, ponudili 14-dnevni rok, ki bo omogočal prijavo za vstop v dokapitalizacijski sistem. Ampak kdo so delničarji Nove Ljubljanske banke? Torej tako zavajajoče informacije, kot je to, da se bo delničarjem, majhnim delničarjem [[...]]Po drugi strani, ali so majhni delničarji v Novi Ljubljanski banki? Ali so, gospod Bajuk? Boste kasneje odgovorili. Tovrstne zadeve so enostavno nekorektne. Zato obremenjevati na ta način državni proračun brez osnovnih instrumentov je več kot nekorektno. Torej ne samo pomanjkanje notranje revizije, dokapitalizacije, ampak minimalno, kaj bi tu morali, je seveda zunanja revizija, da vidimo, kaj so nam lakomni ljudje, ki prihajajo iz krogov blizu vas, ki ste jih vi nastavili v najbolj pomembne institucije, predlagali. Ali se odvija zgodba lakomnih ljudi tudi naprej? Torej hočejo še in še in še za svoj lastni žep. Ta Državni zbor pa vse to potrdi. Kajti dejstvo je, da je lakomnih ljudi ogromno več kot inflacije v okviru Vlade Republike Slovenije. In ko govorimo o državnem premoženju ali pa prihodkih iz naslova prodaje državnega premoženja, da vam govorim o splošnem delu proračuna Republike Slovenije, dovolite, da izpostavim še eno zgodbo. Zgodbo, ki jo nekateri imenujejo nikoli končana zgodba. Zgodba v povezavi z rudnikom svinca in cinka v Mežici. Kot verjetno veste, je tudi nekaj vaših ljudi v okviru vašega ministrstva sodelovalo z Ministrstvom za gospodarstvo v primeru te prodaje ali bolje rečeno inkoma v proračun Republike Slovenije. Ampak kaj se je zgodilo? Vlada Republike Slovenije, in govorim zato, ker hočem, da veste, kaj se dogaja s prihodki v državni proračun, šele pozneje se bom dotaknil odhodkov. Kako naša Vlada, katere osnova je koalicijska pogodba in osnova koalicijske pogodbe je tako imenovana transparentnost, skrbi za prihodke ali pa po drugi strani za ljudi, ki bodo ostali na cesti zaradi bližajočega se stečaja. In ne recite čez tri mesece, da niste vedeli za stečaj. Danes in tu ste izvedeli. Ampak ostal sem pri tistem podjetju na Koroškem. Vlada Republike Slovenije je sprejela program prodaje, ki bo polnil proračun, ali drugače rečeno rebalans kot osnovni javnofinančni akt naše države. Takoj na začetku svojega mandata je bilo rečeno, v okviru Vlade Republike Slovenije, da so dali razpis. Ampak razpisa niso izpeljali do konca, zaradi tega, ker niso imeli kriterijev za prodajo. Takrat bi naiven človek mogoče še rekel, ja, mogoče je pa to res. Ni bilo kriterijev, inštitucij, komisij, da bi izvedli prodajo. Ampak kasneje SOD in KAD podata, mislim, da tabelo, ki sta jo označevala ABC - Seznam prodaje državnega premoženja, torej tiste strateške naložbe, manjše naložbe in podobne stvari. Ampak zakaj? Prvič, da se država umakne iz gospodarstva. Drugič, da v zameno za to tudi nekaj dobi, da dobi nekaj finančnih sredstev, kajti če že prodajamo, potem ne dajemo, ampak hočemo vsi skupaj, če smo to skupaj gradili, tudi imeti nek učinek na področju javnih financ. V tej zgodbi RSCM-Gradbeni materiali s Koroške, ki je podjetje v zelo zavidljivem položaju, je Vlada Republike Slovenije naredila prvi razpis. Na prvi razpis so se prijavili trije potencialni kupci. Se opravičujem, drugi razpis, prvi je bil ob začetku vašega mandata z vašim podpisom. Ta razpis se je ponavljal trikrat. Vedno je bilo rečeno s strani Vlade Republike Slovenije, da za dosego višje kupnine. In ko so tretjič posegli, torej pozvali ponudnike za nakup, je Vlada Republike Slovenije končno sprevidela, da ne bo mogla dobiti svojega kupca - kajti tudi to je bilo dogovorjeno, da bodo dobili svojega kupca in da ne bodo upoštevali tržnih zakonitosti - zato so vmes menjali merila in kriterije za nakup. Po koncu razpisnega obdobja je Vlada Republike Slovenije oziroma komisija, sestavljena iz članov Ministrstva za gospodarstvo in Ministrstva za finance, naknadno spreminjala kriterije in cenitve kriterijev za posamezne elemente iz razpisa. Zadeva se je vlekla od začetka letošnjega leta. Pozneje, ko je, hvala bogu ali pa na srečo, zgodba postala zanimiva za novinarje, so se v okviru Vlade Republike Slovenije, pa naj si bodo to sobotniki, petki, kdorkoli drug, tudi seveda ustrašili. Ampak kaj se je zgodilo z zadevo naprej? Vlada Republike Slovenije oziroma omenjena komisija je izbrala najugodnejšega ponudnika, pa mi je čisto vseeno, ali je ta preplačal podjetje ali ne. Ali je Vlada Republike Slovenije dosegla višjo kupnino navkljub temu, da je med celotnim postopkom spreminjala kriterije, ampak bil je določen dan in bil je prejšnji teden za podpis pogodbe. Za podpis pogodbe o prodaji, torej o umiku države iz gospodarstva, ali drugače rečeno, o pridobivanju finančnih sredstev. Vlada Republike Slovenije je štirikrat s seje Vlade umaknila ali zadržala soglasje za prodajo. Ampak zakaj je zadržala ali pa umaknila soglasje k prodaji? S tega mesta, meni je osebno žal, gospod minister, niti vedeli niste, da je Vlada na vaše področje posegla, ali pa naj še enkrat rečem, sobotniki, petki, kdorkoli, je posegel na vaše področje in posega, da se je seveda podjetje umaknilo s dnevnega reda prodaje. Ampak zakaj to govorim? Zaradi tega, ker je gospod Vizjak prejšnji petek, minister za gospodarstvo, dosegel, da se je ponovno zadeva vrnila na začetek. Ampak zakaj? Zato ker ni bil pravi kupec, zaradi tega, ker ni bil kupec pogodu Vlade Republike Slovenije. In odredil je notranjo revizijo. Notranjo revizijo! In v primeru, ko imamo na eni strani proračunski izdatek, dokapitalizacijo, nihče v okviru Vlade Republike Slovenije noče slišati za notranjo revizijo, ko pa imamo na drugi strani proračunski prihodek iz naslova prodaje državnega premoženja, pa seveda minister takole, na podlagi ukaza odredi notranjo revizijo. Ampak kaj ste dosegli s to notranjo revizijo? Potencialnega kupca, ki je bil izbran na treh razpisih oziroma na dveh razpisih, medtem ko se je drugi razpis dopolnjeval štirikrat, ste dosegli to, da se bo po vsej verjetnosti umaknil, bo dal roke stran. Ker po njegovi oceni, tako vsaj domnevam, s tako koruptivno Vlado ali pa elementi v tej Vladi več noče imeti opravka. Ampak dosegli ste še nekaj hujšega, in zdaj se bom vrnil na tisti element brezposelnih, dosegli ste to, da bo podjetje šlo v stečaj. Kaj se bo zgodilo z delavci, vemo vsi, kaj se zgodi z delavci v stečaju. Ampak to nikogar ne briga. In če sem na začetku govoril o zmanjševanju brezposelnih, brezposelnosti, kot nam je na veliko in lepo predaval gospod Janez Janša, dovolite, da s tega mesta izpostavim, v okviru statistike brezposelnih imamo 22,7% stopnjo trajno brezposelnih in brezposelnih zaradi stečajev. Kaj boste po vsem tem, namesto da bi dosegli sinergijo inputa v državni proračun ali rebalans, dosegli ravno kontra učinek, torej povečanje brezposelnosti, podjetja v stečaju in manjša kupnina, porekli na to? In če lahko z gotovostjo v tem Državnem zboru rečemo, da je Vlada, pa bom namenoma rekel, ker vas nočem užaliti, gospod Bajuk, Janeza Janše, namenoma nisem rekel tudi vaša Vlada, prišla na oblast zaradi tega, ker je na najvišji piedestal postavila težnjo boja zoper korupcijo, klientelizem in pranje denarja, pred očmi se vam dogaja to! Vi pa potem pridete v Državni zbor, podpišete dokument, ki dodatno zadolžuje, povečuje deficit ali pa primanjkljaj države Slovenije, ne Vlade Republike Slovenije, in pridete in rečete, ja, in zdaj bom citiral zopet gospoda predsednika Vlade, "Vlada se je zavezala Paktu stabilnosti." Kakšnemu paktu stabilnosti? Pakt stabilnosti zato, ker vaši politični prijatelji ne ponudijo dovolj kupnine za nakup tistega podjetja, zato se morajo razpisi ponavljati, ponavljati, ponavljati vsak dan? Zato ni proračunskega prihodka? Gospod Janez Janša v nadaljevanju ugotavlja: "Slovensko gospodarstvo je na dobri poti." Ampak če je slovensko gospodarstvo na dobri poti, ali ne bi bilo logično, da bi proračunski primanjkljaj zmanjševali, ne pa ga povečevali? Ali se vam ne zdi bolj logično, da bi se bližali suficitu, ne pa da bi deficit povečevali? Govorimo zelo nasprotja oziroma eni in isti ljudje govorite zelo nasprotja. Dovolite, za zaključek je predsednik Vlade še enkrat poudaril, pisal sem si: "Gospodarska rast se povečuje. Zavidajo nam vsi. Zavidajo nam novi člani EU, zavidajo nam člani, ki se pridružujejo EU, zavidajo nam stari člani, zavida nam ves svet." Po drugi strani, še enkrat poudarjam, brezposelnost pada. Seveda brezposelnost pada, če spreminjate kriterije, kdo je brezposeln, kdo ne. In če rečete za vsakega drugega, ti pa več nisi brezposeln. Kljub temu, da nimaš dela, te ne bomo šteli v evidenco. In na koncu, edini del govora predsednika Vlade, gospoda Janeza Janše, ki ga ni prebral, ampak izrekel, kajti vse besede, ki sem jih sedajle rekel, jih je prebral. Na pamet je izrekel samo: Hvala lepa. Toliko o kredibilnosti našega predsednika Vlade, o njegovi skrbi za tista resnično pomembna področja. Jaz verjamem, da imamo ljudje različne poglede o pomembnosti posameznih proračunskih postavk v okviru naše države. Verjamem pa tudi, da bi predsednik Vlade moral imeti kontrolo nad vsem, ne pa prepuščati prodajo, različne koncesije, najsi bodo koncesije za igralništvo, naj bodo te koncesije za igralništvo povezane z Novo Kreditno banko Maribor, najsi bodo te koncesije povezane s podjetji na Ptuju ali kjerkoli drugje, da se temu podreja državni proračun. Gospodje in gospe! Slovenija v okviru javnih financ zamuja in pa izgublja, in to z vedenjem in potrdilom Vlade Republike Slovenije, s tem, da v okviru Vlade Republike Slovenije sta samo dve vrsti ljudi: eni, kot je predsednik Vlade, ki ga zadeva sploh ne zanima, in drugi ljudje, ki se bojijo, da bi sploh povedali, kaj se dogaja na tem področju. Iz tega naslova pa bi rad še besedo ali dve omenil o samem rebalansu proračuna Republike Slovenije. Rečeno je bilo od nekega govornika pred menoj, da se razprave ponavljajo iz leta v leto. To je žalostno. Iz leta v leto imamo v okviru naše države javni dolg, ki bremeni slehernega izmed nas, ki bremeni novorojenčka, ki bremeni 14-letnika, ki bremeni in skrbi vsakega, ki zna trezno razmisliti, razen gospod Vilija Rezmana razen njega, pač, njemu je vse luštno, njemu je vse "fajn" karkoli vlada naredi, to je to, to je čudovito. Vsi ostali smo populisti, vsi ostali smo vse. Ampak osebno sem v tem parlamentu sodeloval prvič pri proračunu ali pa pri rebalansu v letu 2000. Od leta 2000 naprej, torej leta 2001, 2002, vse do današnjih dni, do dvoletnih proračunov, se struktura proračunskih prihodkov ni spreminjala. Govorimo o davčnih in nedavčnih prihodkih. In če bo naslednje leto nekoga zopet motilo, da se bo govorilo o tej strukturi proračunskih prihodkov, z mojega mesta danes, naj vas moti, ker dokler si ne boste tega zapomnili, gospodje, da je potrebno delati tudi na tako imenovanih nedavčnih virih, ki bodo polnili proračun ali javne finance, toliko časa vam bo to treba govoriti. In veste kaj je najbolj smešno? Tisti, ki danes majate z glavo in govorite, joj joj joj, pa to se vedno vsako leto govori, ste v okviru prejšnje opozicije, kajti vi, ki ste sedaj na oblasti, ste bili prej na opoziciji, pa temu aplavdirali, pa spodbujali to in govorili, ja, res je. Treba je dvigniti nedavčne vire. Ničkolikokrat ministru za finance, predsedniku Vlade, kateremukoli drugemu ministru, ki je bil nekoč v parlamentu, je bilo izrečeno, potrebujemo krovni zakon o koncesijah, koncesijskih prihodkov v tej državi niti nimamo zbranih na enem mestu. Vsako ministrstvo posebej vodi, nekatere direktno nekatere indirektno. Javna podjetja, vaš državni sekretar, mislim, da je bil pred mesecem dni, ko smo sprejemali direktivo o povezavi z javnimi podjetji. Pa upam, da se ne motim, ker če se motim, se pa opravičujem, ampak mislim, da se ne motim. Niti vedeli niste o čem govori osnovni akti, o delitvi med gospodarskimi družbami in javno-gospodarskimi družbami, o bistveni razliki na proračun Republike Slovenije, gospodarske družbe, delniške družbe kot izključno en primer gospodarske družbe, zasledujejo en cilj. To je maksimizacija prihodka, dobička na račun lastnika. Javne gospodarske družbe poslujejo na podlagi drugega zakona in zasledujejo drug cilj. To je splošna kvaliteta, ne pa maksimizacija dobička. Ampak to so stvari, ki vam jih govorim jaz osebno, verjamem, da tudi moji poslanski kolegi, že od leta 2000. Ampak niti enkrat se vas ni, vsebina teh besed prijela. Z največjim veseljem bomo v poslanski skupini podprli, vseh šest poslancev, zakon o koncesijah, ki bo enkrat postavil proračunske prihodke na enotno kontno postavko. Že zaradi tega, ker če država ima področje, ki ga urejajo koncesije in zavedati se moramo, da po normalnem pravu ima samo država in pa lokalna skupnost pravico razpolagati s koncesijami naša država pa se tega izogiba. Ne vem zakaj. Mogoče zato, ker se mogoče posameznim županom, pa sedaj je šel ruški župan že ven, kolega Rezman, za tiste, ki ne razumete. Prilagajajo koncesijsko razmerje. Nenazadnje tudi koncesije na področju, pa naj si bo gradbeništva, asfaltnih baz, česarkoli. Ampak nočete jih imeti, ker imate raje netransparentno poslovanje, v zameno za to, da pridobijo posamezniki finančna sredstva, kot da bi polnili v obliki sinergije državni proračun. In potem pridete pred nas in rečete, rebalans, popravek, ki bo dodatno bremenil državljanke in državljane, tudi skozi ta način se da gledati, kajti dejstvo je, da proračun polnite izključno skozi proračunske prihodke, ki jih v 90% sestavljajo davčni prihodki. In rečete, to je za sprejeti. Koncept, koncept razmišljanja te Vlade je napačen. In meni je zelo žal, da je ta koncept povzet po sistemu prejšnje Vlade. Iskreno si želim, da če bo nacionalna stranka kdaj v Vladi Republike Slovenije, da se ne bomo nalezli te bolezni, torej to je to, da se koncept spreminja: ko si v opoziciji, težiš k nečemu, ko si v Vladi težiš k zadovoljevanju posameznih interesov, kapitalskih interesov, lobijev ali pa k temu, da se seveda ne ustrašiš mnogo mlajšega človeka. Ne verjamem, da vam je to lahko v ponos, gospod Bajuk. Vem pa, da vi veste, o čemu govorim. Ampak kot rečeno, na razpolago je malo časa, z gotovostjo lahko rečem - mojega glasu k podpori rebalansa ne bo. Hvala.
Besedo ima gospod Rudolf Moge.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospoda ministra z ekipo, spoštovane kolegice in kolegi, lep pozdrav. Pred časom smo slišali pravo odo Vladi, ki je pač slonela na statistiki, ampak s statistiko je namreč vrag, če meso in zelje zmešate, dobite segedin golaž. Zato ne samo ob tem, ko se hoče ocenjevati, ali je bila neka Vlada uspešna ali ne in se ob tem spregleda, kaj so naredili ljudje, kaj so naredili tisti, ki vodijo velike sisteme podjetij in tako naprej, potem je seveda treba ob tem še vedeti nekaj drugega. Poglejte, običajno se reče, pač "lastna hvala - cena mala". Opozicija je pač za to tu, gospod minister, da vam postavlja neprijetna vprašanja. Dobili ste jih prej cel kup, ampak ker je to po moji oceni en mini, mini rebalans, bom jaz govoril bolj mini, pa bolj v detajle, kot moj predhodnik. Na splošno pa bi rekel, da če smo mi res tako sila uspešni ob uvedbi evra, da imamo tudi evropske cene, pa se vprašam, ali imamo tudi evropske plače. Ko sem si dal izračunati svojo plačo, dobim najvišjo, kolikor je možno, ker smo navzgor limitirani, in sem se pogovarjal s kolegom, ki je bil žandar v Avstriji, v pokoju v Mariboru, vidim, da ima on neprimerno višjo plačo kot pa en poslanec Državnega zbora. To je prva stvar. Če pogledamo koliko zasluži naša medicinska sestra na naši strani in če gre delat v Avstrijo in naprej, je to kot noč in dan. In nimate tega lahkega posla, gospod minister, rešiti ta gordijski vozel, se pravi imeti dobro zdravstvo, hkrati pa tudi vlivati tudi na to, da naj bi vam ob dobri gospodarski konjunkturi uspelo tudi zvišati plače, kajti eno in drugo, če eno prehiteva drugo, ali če ne zna kdo to uravnotežiti, potem jasno to pripelje do kolapsa. Rad bi še povedal naslednje, da se nam je v Mariboru dogajalo, da smo bili izredno žalostni, da ne rečem, da smo obesili črno zastavo, ko je bil spremenjen Zakon o železniškem prometu, kjer so poslanci glede tega, da bi v Sloveniji porazdelili institucije in tudi v drugih krajih, podobno kot zdaj na visokem šolstvu, dobili neke institucije in izgubili nekaj zelo važnega. Imeli smo, imamo še pošto, imamo univerzo, ampak ta del je odšel, direkcija je zdaj zopet tu v Ljubljani, velika sredstva, gre za 433 milijonov, ne bo jih več v trezorjih mariborske banke, ampak bo tu v tej banki. In kaj pomeni to za banko, ki je neprimerno izpostavljena germanskemu kapitalu, ni treba dosti govoriti. Po drugi strani pa, stvari se skrivajo v majhnih rečeh, se mi je zdelo, gospod minister, nekaj, da ste pa spregledali ali pa boste mogoče naredili in boste to potrdili. Ko smo te proračune za leto 2007 uporabljali, smo se tu kregali in so vsi mediji to povzeli, da je treba zagotoviti sredstva za izgradnjo Medicinske fakultete v Mariboru. Takrat je bil prvi amandma v znesku 2 milijona evrov, če to pogledate, proti znesku 433 milijonov evrov, kar je bilo tu, je to komaj, če zaokrožim zelo navzgor, 5 promil tega zneska. Takrat ste rekli, da je to tako malo, da to ni treba gledati. Gospod Franc Kangler, ki je takrat kandidiral za župana in mu je to ogromno pomenilo tudi v volilni kampanji, je dal celo amandma za en milijon evrov, ampak ste ga v koaliciji zavrnili. Potem pa ste dali podobne izjave, ki jih imamo vsi, vaš strankarski kolega, cenjeni minister za visoko šolstvo, dr. Jure Zupan, je takrat dejal, tu imam njegovo pismo: "V zvezi z vašim predlogom amandmaja, ki predlaga spremembo predloga proračuna republike za leto 2007, vam sporočamo, da imamo sredstva za izvedbo arhitekturnega natečaja v letu 2007 zagotovljena v okviru proračunske postavke..." in tako naprej. Potem pa pravi: "V kolikor se bo izkazalo, da omenjena sredstva v letu 2007 ne zadostujejo, minister za finance dr. Bajuk zagotavlja, da bo Vlada Republike Slovenije manjkajoča sredstva zagotovila s prerazporeditvijo sredstev iz proračunskih rezerv, kar namerava predstaviti tudi Državnemu zboru." Imam, gospod minister, vašo izjavo tu v rokah, poglejte, če jo dobesedno citiram, kar ste govorili. Če se bo pa res izkazalo, da sredstva, ki so predvidena v proračunu, ne bi zadostovala, bom pa sam predlagal Vladi in sem prepričan, da bom s tem tudi uspešen, prerazporeditev sredstev, da bo to, kar se danes tu predlaga, tudi dejansko na razpolago. Hvala lepa. Vi nam tukaj rebalans daste, teh sredstev noter ni. Fantje so prišli celo tako daleč, da imajo pred seboj akt, da bi podpisali, da bi se zgradila potem celotna projektna dokumentacija. Ampak hodijo, kot so nekdaj hodili v Kanoso, tega denarja ni nikjer, izgovarjajo se, poiščite svoje stvari. Sprašujem ministra za visoko šolstvo, da so me moji kolegi vprašali, od koder sem izvoljen, kaj je s tem, ampak se ne da dobiti nobenega odgovora. Gospod minister, glede na dane besede, jaz sem jih tu prebral, dveh ministrov iz Nove Slovenije, vas tudi tukaj sprašujem, to je pa majhna stvar, ali boste zagotovili ta sredstva, kajti ta sredstva so za vas mogoče majhna, ampak potrebuje se ogromno sredstev naslednje leto. Če to leto to ne bo pripravljeno, potem oni nimajo osnov v letu 2008, da kandidirajo za evropska sredstva in ta evropska sredstva bodo v končni vsoti neprimerno večja, kot to, kar da država, ker se gre za medicino. Se pravi, boste še enkrat na to [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]te stvari, tako da bomo lahko potem v naslednjem letu pa zares ta sredstva črpali. Za odgovor, gospod minister, se vam že v naprej zahvaljujem.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ja, gospod minister, izvolite. Obenem odpiram tudi krog za prijavo. Izvolite.
Hvala lepa. Kar nekaj komentarjev se je nabralo. Rad bi omenil ali pa vsaj komentiral to, kar je spoštovani poslanec Feri Horvat govoril, kako zaskrbljujoče je, da je premalo prestrukturirano v proračunu samem. V zadnjih časih je zelo veliko tudi govora o pomanjkanju fleksibilnosti v našem proračunu. To je dejstvo. Fleksibilnost našega proračuna je takšna, kakršna je, na podlagi zakonodaje, ki je veljavna. To bo zahtevalo zelo veliko dolgoročnih naporov in tudi sodelovanje med izvršilno oblastjo in Državni zborom, da bomo to lahko dosegli. Prav gotovo je pa tudi, da je nujno potrebno v Sloveniji tudi priti, kar se tiče državnega proračuna, do uresničitve tega, kar se danes v vseh državah po svetu se zelo veliko govori, predvsem na področju eurogrupe, da je treba izboljšati kvaliteto javnih financ. Problemi, ki so povezani z gospodarnostjo in učinkovitostjo javne porabe, so danes na dnevnem redu in ni enostavno to spremeniti. Dejstvo je, da v našem zakonu o javnih financah in tudi v vsakem proračunu imamo določene stvari že vključene, kar se tiče ciljev usmerjenega proračuna. A vendar je še daleč od tega, da bi lahko imeli na vsaki postavki marljive cilje, ki nam bi omogočali predloge izvršilne oblasti ali pa oceno Državnega zbora, kaj dejansko se dogaja z vsemi sredstvi, ki so na razpolago. Njegova zaskrbljenost, kar se tiče lizbonske strategije. Bi tudi rad omenil, glede omejenega časa nisem mogel natančno in omenil sem samo na hitro v svojih uvodnih besedah, kako se dejansko počasi le kaže, da naš pristop, ki ga je ta Državni zbor tudi sprejel, in to je uvedba nove in veliko bolj obširne olajšave, kar se tiče investicij v raziskave in razvoj, kako se to uresničuje. In na podlagi zdaj še ne dokončnih podatkov, ampak prvih podatkov, s katerimi na Ministrstvu za finance razpolagamo, vam lahko rečem, vam povem, da je v skupnem znesku znašala olajšava za vlaganje v raziskave in razvoj v letu 2005 bila uveljavljena v skupnem znesku 2,5 milijona evrov, da je pa na podlagi teh podatkov za leto 2006, to se pravi to, kar zdaj že počasi v celoti imamo neko bolj popolno sliko, da je od 2,5 milijona evrov prišlo na 59,7 milijona evrov. To je zelo pomemben korak, ker nam daje upanje, da ta pristop, ki smo ga predlagali in ga je ta Državni zbor sprejel, da država uvede to olajšavo in da se dopusti, da podjetniki sami odločajo, kakšne naj bodo raziskave in v kaj bodo vlagali, ker končno nosijo štiri petine bremena, država pa samo eno petino, se zaenkrat kaže, da je to prava pot. In to je konkreten prispevek tudi kar se tiče Slovenije v širšem kontekstu k uveljavitvi ali uresničevanju lizbonske strategije na evropskem prostoru. Glede vprašanja spoštovanega gospoda Pečeta na vprašanje, če poznam strategijo Nove Ljubljanske banke. Seveda jo poznam in tudi del te strategije dolga leta je bilo to dejstvo, da naj bi prišlo do pripojitve mlajših hčerinskih družb, kot so na primer zasavska, domžalska in koroška banka in ravno to je ključni razlog, zakaj do tega tudi prihaja v tem trenutku. Kar se tiče tega, ali ta dodatna investicija 50-ih milijonov državnih sredstev v kapital Nove Ljubljanske banke, če to poveča deficit, odgovor je ne. S tem se ne povečuje deficit, ker to je iz B bilance, to so sredstva od prodajne naložbe in gredo v drugo naložbo. Kar se tega tiče, nima vpliva na to. Moram vam pa reči, da je še kar dobra investicija, saj prvi podatki, ki jih imamo o donosnosti naložb, so 109 milijonov v prvi polovici leta, kar so dobri podatki. Na vprašanje, ali mu lahko zagotovim, če je danes Vlada lastnica več kot 50% Nove Ljubljanske banke. Odgovor je, da. Več kot 50%, da. 50,06 [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]država v celoti sem rekel. Ali lahko malo miru, prosim?
Prosim.
Če lahko malo miru prosim? Kar se tiče malih delničarjev. Seveda je ta dokapitalizacija, že sama definicija pomeni, da dokapitalizirajo samo tisti, ki so že delničarji. In ta bo odprta vsem. Seveda so absolutno vsi povabljeni in vsi bodo lahko sodelovali. Ni nobenega dvoma, kar se tega tiče. Vprašanje glede prodaje državnega deleža tistega podjetja, o katerem ste govorili, bom pač proučil. S podatki trenutno ne razpolagam. Če so stvari takšne, kot jih vi opisujete, mislim, da mora biti predmet analize bodisi Računskega sodišča ali pa urada za nadzor proračuna samega. Za to se bom zavzel in bom tudi pravočasno, ne samo vam osebno, ampak temu Državnemu zboru sporočil. Kar se pa tiče vašega vprašanja spoštovani gospod poslanec Moge. Beseda velja in mislim, da velja za obe strani. Mora veljati za obe strani. Tudi predlagatelji morajo izpolniti vse tiste stvari, za katere so se zavezali, da bomo lahko to izvedli. Smo pa še nekaj mesecev v tem letu do izvrševanja proračuna, jaz upam, da se bodo takšni pogoji ustvarili, da bomo lahko izvedli. Ampak beseda velja za obe strani, ne pa sam za Vlado. Še en komentar, kar se tiče evropskih cen in evropskih plač. Slovenija je gospodarstvo v tranziciji, ki hoče doseči in čim prej dohiteti ravno položaj, v katerem so druge stare članice države in druga gospodarstva Evropske unije že dolgo časa. Pač smo država, ki je bila in gospodarstvo, ki je svoje čase delovalo na drugačen način, ni bilo tako uspešno, kot se je izkazalo, da je bila uspešna stara Evropa in seveda jih moramo dohiteti. Edini način, da jih bomo lahko dohiteli, je, da bomo rasli hitreje, kot pa oni sami. To je danes očitno dejstvo, da se to tudi dogaja. Jaz pričakujem, da jih bomo čim prej tudi dosegli in da bomo nad povprečjem v prihodnjih letih. To ni izven naših možnosti kot države in mislim, da smo na pravi poti, da bomo do tega tudi prišli. Sicer pa bi tudi rad opozoril, rekli ste, da lastna hvala, cena mala, se mi zdi lepo, zato je prav, da še enkrat ponovim to, kar sem večkrat rekel, ne samo v tem prostoru, tudi izven naših meja, da uspeha slovenskega gospodarstva ni pripisati nikomur, nobeni osebi, ampak vsem, tudi socialnim partnerjem, ki so se znali pravočasno odpovedati določenim legitimnim pričakovanjem zaradi prevzema evra samega. Mi smo prepričani, in to sem sam tudi osebno socialnim partnerjem obrazložil, da vsi razumemo, da je nemogoče in da je nevzdržno dolgoročno, da bomo imeli takšno politiko plač, kot je veljala do sedaj. Sem jim pa tudi obrazložil, in sem pripravljen takšno razpravo z vami ali pa s komerkoli še ponovno imeti, da je pa nujno potrebno, da vsi soglasno sprejmemo nek pristop za nek, bi rekel, pristanek, da ne bo po hitrem postopku se kakšna takšna stvar zgodila, ker nam lahko škoduje. Dejstvo je, da sedaj živeči Slovenci nismo občutili, kaj se pravi živeti in delati v nekem gospodarstvu, v nekem vzdušju stabilnosti. To stabilnost je Slovenija dosegla po vstopu v ERM-2, danes žanjemo vse sadove teh tudi žrtev, ki so bile potrebne, da je do tega prišlo. Mislim, da moramo vsi tudi na tem delati, da bomo to tudi obdržali in v prihodnosti imeli še večje uspehe. Mislim, da je to zadostno, še enkrat, da ne bodo socialni partnerji sami sebe hvalili, bi jih pa jaz še enkrat pohvalil. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peče, želite repliko, čeprav je gospod minister odgovarjal na vaša vprašanja.
Minister je odgovarjal, ni pa odgovoril. Mislim, da je [[...]]
Prosim?
Gospod minister je odgovarjal, ni pa odgovoril. In če dovolite, iz tega naslova [[...]]
V redu, izvolite.
Gospod Bajuk, če vi res mislite, da je strategija Nove Ljubljanske banke povezovanje s Koroško in Zasavsko banko, potem nimate niti osnovnih informacij. Potem imam še jaz več informacij, kot jih imate vi. Vsaj strategija, ki je na spletnih straneh Nove Ljubljanske banke, je vstop na nove trge. In iz tega naslova oni upravičujejo dokapitalizacijo. Zato ne kot razlog za dokapitalizacijo navajati, oprostite, ampak sramoto si delate, če boste rekli, da je to povezovanje s Koroško in Zasavsko banko, ker to enostavno ni tako. Po drugi strani govorite o malih delničarjih. Ali mali delničarji iz teh dveh bank, ki se povezujeta, bodo upravičeni do 14-dnevnega roka po podvojitvi svojih vrednostnih papirjev? Tudi na to ni minister odgovoril. In pa tisto, kar jaz mislim, da je najpomembnejše ali pa predvsem za gospoda Bajuka in pa za mene tudi: Kje so prihodki od koncesij za igralništvo, gospod Bajuk, za koliko so se povečali? Pred časom sem na vas naslovil poslansko vprašanje, o tem sem prej govoril, kjer sem dobil spisek novodobnih lastnikov igralniških koncesij. Kje so? Hvala.
Besedo ima gospod Vili Trofenik. Prosim.
Hvala za besedo. Najprej bi se rad zahvalil in na nek način izrazil zadovoljstvo gospodu ministru, da je v uvodnem nastopu utemeljil potrebo po rebalansu tako s spremembo zakonodaje na področju železniškega prometa kot z dokapitalizacijo Ljubljanske banke. V gradivu, ki smo ga prejeli kot obrazložitev za rebalans, je seveda malo drugače. Tam je temeljni cilj oziroma razlog sprememba zakonodaje na področju železniškega prometa, dokapitalizacija Ljubljanske banke je pa takole mimogrede obremenjena. Ne glede, da ministra ni, jaz si upam trditi, da je prvotni cilj, primarni cilj, se opravičujem, dokapitalizacija Ljubljanske banke in da tisti del rebalansa, ki se utemeljuje z železnico, kratko povedano služi le za fasado ali pa za neke vrste dimno zaveso. Strinjam se z ministrom, kar je navedel, da se javnofinančni primanjkljaj ne povečuje. To je dejstvo in seveda dramatiziranje s povečanjem enega dela javnofinančnega znotraj, ki pa na vsoto ne vpliva, to je državnega proračuna, niti ni toliko pomembno. Je pa res, da se niti javnofinančni primanjkljaj, še manj pa proračunski primanjkljaj ne zmanjšujeta, čeprav so za to verjetno izpolnjeni vsi pogoji, ki jih do sedaj ni bilo ali pa večina pogoje, ker če ob 7 in nekaj več odstotni rasti v gospodarstvu ne zmoremo znižati javnofinančnega primanjkljaja niti simbolično, se postavlja vsem skupaj eno resno vprašanje. Zakaj trdim, da je primarni cilj dokapitalizacija Ljubljanske banke? To mimogrede povedano ni prepovedano, vprašanje je pa, če je nujno in če je pametno v danem trenutku. Govoriti o pripojitvi, ker pripojitve je ta banka, kolikor imamo dostopne informacije, je kapitalsko ustrezna, je znala v preteklosti napraviti brez dokapitalizacije. Ampak iz tega jaz ne mislim delati problema, to je dovoljeno, Vlada se je tako odločila, bo za to sprejela tudi odgovornost. Kar se pa tiče železnice, pa mislim, da rebalans ni potreben, da je ta železnica uporabljena kot dimna zavesa, kot sem rekel, ker je zelo popularno govoriti o stanju na železnicah, ki je res katastrofalno. Zakon o javnih financah jasno in glasno za vsakega laika razumljivo predpisuje, kako se nove proračunske obveznosti, ki nastanejo po zakonu, ki je sprejet po sprejetju državnega proračuna, uvrstijo v državni proračun. Seveda, ob železnicah, samo da to v tem trenutku ni potrebno, se odpira cel kup vprašanj ali dilem. Mene veseli, da je finančni minister prej tako vehementno izpostavil problematiko 5. koridorja. Jaz mislim, da je to določen napredek, ker nekateri izmed njegovih vladnih kolegov še ne dolgo tega niso razumeli pomena 5. koridorja in seveda niso želeli se zavedati nevarnosti, ko so v Bruslju oziroma v Strasbourgu poslanci iz sosednje Avstrije vlagali amandmaje, ki bi speljala železniški promet vsaj delno mimo našega petega koridorja, ali pa vsaj tistega dela od Pragerskega do Hodoša ne bi bilo ali pa ne bi bil pomemben, ob katerem živim in za katerega še dobro vem, v kakšnem stanju je železnica. Jaz sem eden tistih štajerskih poslancev, ki nisem branil sedeža agencije za vsako ceno v Mariboru, ker od sedeža kvaliteta železniških prevozov po mojem globokem prepričanjuni odvisna. Res pa je, da sem se pred 40 leti kot bruc v Ljubljano nič slabše pripeljal z vlakom kot danes. Tako da v celoti razumem to skrb. Vendar pa se postavlja vprašanje. Ob pozitivnem dejstvu, ki ga je treba priznati,da smo končno dobili zakon o javno-privatnem partnerstvu, na katerega smo nekateri čakali več kot 10 let, in ravno v tem trenutku vlaganje v tisti del stroškov za železnico, če tako rečem, ki ne pomeni stroškov investicijskega, ali pa, če hočete, rednega vzdrževanja, in tisti del stroškov, ki ne pomeni zagotavljanja lastne udeležbe pri tistih projektih, ki so sofinancirani s sredstvi EU. Ali ne obstaja bojazen, da se bo ponovila napaka pri železnicah, kot jo je ta država v preteklosti napravila pri gradnji avtocest? Da je preveč angažirala javnofinančna sredstva, ko je bil čas za druge finančne vire, inštrumente, pa tega ni izkoristila. Sedaj je pa to prepozno. Upam, da ne bomo šli po tej smeri tudi na področju železniške infrastrukture in iz tega vidika se mi določeno povečanje sredstev v tem rebalansu za ta namen na tak način zdi vprašljivo. Še zlasti pa, ker nam predstavnik Ministrstva za promet na Odboru za finance ni znal pojasniti, ali bo nova direkcija, ali je že, absorpcijsko sposobna. Tam v obrazložitvi nekje pišeta predlagatelji ali predlagatelj o 32 projektih. Če so bili vsi ti projekti oddani ali sklenjene pogodbe v prvem delu letošnjega proračunskega leta, potem je še upanje, da boste potrošili ta sredstva. Če pa ni bilo, ni nobenega realnega upanja, da boste projekte in vse to izpeljali do konca letošnjega leta. Zato je tudi s tega vidika vprašljivo rebalans, čeprav na področju železnic je dejstvo, da ni potreb. Ob tem se postavlja še nekaj vprašanj. Zelo zanimivo bi bilo prebrati kakšen javni razpis Agencije za železniški promet v lanskem in v prejšnjih letih, ko je imela v razpisih praviloma klavzulo, da si dovoljuje odstopiti od investicije, če ne bodo zagotovljena proračunska sredstva. Treba je tudi spomniti na to, da smo v nekem rebalansu ne dolgo tega, sredi leta, zmanjševali sredstva za enake namene ali za iste namene, ker niso bili projekti zadostno pripravljeni. Iz odgovora državnega sekretarja iz Ministrstva za promet na odboru sumim, da se bo zgodilo nekaj podobnega kot neobrazloženo zmanjšanje donacij iz Evropske unije, o kateri lahko preberemo potencialnih špekulacij več v različnem časopisju, kakor v obrazložitvi proračuna, kjer je skopa informacija, da se donacije iz EU zmanjšujejo za toliko in toliko. Mislim, da bi vsaj toliko odgovornosti do Državnega zbora, ki je edini kompetenten, da sprejema državni proračun, da se ta informacija odgovorno poda. Jaz ne bom govoril o tistih kritikah, samohvalah in podobne zadeve, vendar bi pa na nekaj rad opozoril. V preteklosti, za časa mandata guvernerja Banke Slovenije dr. Arharja, ne do konca njegovega mandata je bila v tem Državnem zboru dobra navada, da so proračun predstavljali premier, minister za finance in potem je nastopil guverner. Zanimivo bi bilo ob tej priliki poslušati sedanjega ali aktualnega guvernerja, za katerega se da iz medijev prebrati, da je vsaj stališče njegovo do deficita oziroma do problema, da se javnofinančni deficit ne zmanjšuje in enako do problema Ljubljanske banke, nekoliko drugačno, kot je stališče predlagateljev. Mi smo nekateri to že doživeli, da aktualni izvršni oblasti neodvisni nastopi guvernerjev ob sprejemanju proračuna v tem Državnem zboru niso bili simpatični in so bili guvernerji izločeni. Mislim pa, da bi to staro prakso, ki je bila nekoč, ali proceduro, bilo pametno ponovno uvesti, ker bi potem lahko dobili kompetentne tudi mogoče malo drugačna stališča, kot jih predstavlja vedno predlagatelj, pa ne glede, kdo to je, katera Vlada je, v relaciji do poslancev, do Državnega zbora v vsakem smislu bi bilo zanimivo. Podobno kot je z Ljubljansko banko, je tudi z neko količino denarja rezervirano za neznane kapitalske vložke, kar mislim, da ne zato, ker se relativno močno povečujejo, ob celotni številki niti ni tako pomembno, bilo bi pa primerno, če se Vlada namerava se odločiti za te kapitalske vložke, da bi ta svoj namen vsaj v grobem utemeljila. In da zaključim s tistim, zakaj sem prej v uvodnem stališču naše poslanske skupine povedal, da je časovni okvir neprimeren. To tudi kaže oziroma potrjuje, da ni primarni cilj ali pa potreba železnica, ampak Ljubljanska banka. Z vidika rokov, ki so predpisani v zakonu o železniškem prometu, ja ta rebalans prepozen. Tudi vidika absorpcijske sposobnosti nove direktive za ceste oziroma za železniško infrastrukturo, na drugi strani pa dobivamo nekatere informacije o izvrševanju proračuna po kapljicah. Poročilo o izvrševanju proračuna, ki ga je ministrstvo oziroma Vlada do konca julija dolžna pripraviti, je pa običajno tisti temeljni dokument, na podlagi katerega se odloča o potrebnosti ali nepotrebnosti rebalansa. Tega vsega nimamo, zato je pa ta rebalans preuranjen, razen, če gre za neke vrste pozitivno špekulacijo, da zaradi relativno dobrih pritokov, zlasti s področja davčnih virov, kjer kaže, da je za pet mesecev. To, kar je objavljeno za šesti mesec, na žalost nimamo dostopa še do tega podatka, je kar idealna realizacija, to pa pomeni v vsakem primeru, da bodo do konca leta prihodki preseženi glede na veljavne ali predvidene prihodke in se postavlja vprašanje, ali je pred tem poročilom rebalans bil vložen, da bi se minister ali ministrstvo izognilo znotraj koalicijskih pritiskov za eventualno povečanje proračuna, glede na pozitivne prilive. To pa odpira odprte možnosti, da se srečamo v jeseni še s kakšnim rebalansom, ki bo akceptiral ali bo moral akceptirati odvisno od gibanj naprej tudi bistveno povečane proračunske prihodke, zlasti davčne, glede na oceno, ki je bila opravljena oziroma ki so bili pričakovani, če bo gospodarska rast taka, kot je in so z njo so vsi zadovoljni, se nadaljevala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj.
Lep pozdrav vsem. Rebalans je samo popravek proračuna, ki je bil sprejet. In rebalans zagotavlja samo uravnoteženo izvrševanje proračuna in cilje, ki so bili zastavljeni z njim. Seveda v okviru pakta stabilnosti, kot je bilo že prej omenjeno, če omenim samo ta kriterij v primerjavi z nekaterimi starimi članicami Evropske unije, je tukaj Slovenija absolutno lahko zgled izpolnjevanju pakta stabilnosti, kar pa seveda ne pomeni v prvi vrsti podrejanje neki evropski politiki, ampak predvsem zagotavljanje tistih okvirov, v katerih se morajo javne finance vsake države vzdrževati, če želimo državi dobro na dolgi rok. In mislim, da rebalans na polovici leta pomeni urejeno in obvladano situacijo s strani vlade. Mislim, da je polovica leta pravi rok, to vsi vemo, in pomeni dejansko urejeno in obvladano situacijo s strani vlade. Pomisleki, ki so bili tukaj izraženi, bi lahko, če se držimo rebalansa, ne pa vseh problemov, ki se vlečejo ne vem od kdaj že, bi lahko govorili samo o povečanih odhodkih, če zelo poenostavljeno rečem, v višini 60 milijonov evrov, ki naj bi bili namenjeni končno začetku ukvarjanja z železniško infrastrukturo. In sam bi tu opozoril na argumentacijo, ki jo je podala delegacija Evropske komisije prejšnji teden, s katero smo se srečali tudi predstavniki Odbora za zadeve Evropske unije. Ravno v zvezi s tem je predstavnik te delegacije izjavil oziroma izpostavil problematiko železniške infrastrukture, in sicer na sledeč način: da je to kritično področje v Sloveniji in da se program prepočasi izvaja in da bo za ureditev tega vprašanja treba povečati sredstva za Slovenijo v obdobju te finančne perspektive, sicer resno obstaja nevarnost, da bi Slovenija izpadla iz transevropskih povezav. To je bilo danes že večkrat povedano. Vendar, to je bilo povedano v kontekstu preverjanja delegacije glede izvajanja akcijskega načrta Lizbonske strategije. Lizbonska strategija se je začela leta 2000. Že na nivoju najmanjše občine vsi vemo, da velikih in resnih projektov se v enem mandatu ne da izpeljati. Problem, s katerim smo danes soočeni, je posledica slabega dela Vlade, ki je v bistvu pristala na lizbonsko strategijo, ki je podpisala dokument, oziroma vlad, ki so predvsem sledile prvo obdobje po podpisu tega dokumenta. In danes je realno težko loviti cilje lizbonske strategije tudi na tem področju, vendar menim, da je to nujen ukrep, ki ga ta trenutek Vlada še lahko stori, pri čemer pa jasno ne krši nobenih ključnih postavk, ki jih proračun oziroma javne finance morajo izpolnjevati, da so še obvladane, jaz bi celo rekel, da so zelo dobro obvladane in da se z njimi zelo dobro gospodari. Nekoliko me danes čudi razprava nekaterih predstavnikov nekdanje Vlade, češ, da ta Vlada ne zna gospodariti z javnimi sredstvi, da bi oni gospodarili bolje. Jaz bi pričakoval pravzaprav nekoliko več hvale, tudi samohvale ali pa pohvale, za katero mislim, da bi obstajala utemeljena podlaga. Jaz sem prepričan oziroma do danes sem bil prepričan, da je dobra gospodarska rast in dobra javnofinančna situacija te države tudi zasluga preteklih vlad, vendar zgleda, glede na kritiko, da temu ni tako. To pomeni, da ta Vlada deluje izjemno dobro. Spraševanje oziroma kritiziranje povečevanja odhodkov oziroma primanjkljaja je načelno vedno lahko utemeljevati, vendar treba je gledati cilj, kot sem ga prej omenil, že samo s strani Evropske komisije in tudi s strani realne situacije v Sloveniji, kot je bila danes že omenjena tako s strani ministra kot tudi s strani tistih, ki na nek način to kritizirajo, po drugi strani pa pravijo, da je ta ukrep nujen, seveda ne vidim nobenega problema pri tem predlogu rebalansa. Sam tudi mislim, da pravzaprav nimamo o čem problematičnem diskutirati. Kljub vsem pomislekom pri uvedeni davčni reformi je po polovici leta jasno, da zadeva poteka zelo dobro, da so predvidevanja bila pravilna in da nam proračun uravnoteženo stoji in ga lahko izvajamo in gremo naprej. Zato bi jaz pač apeliral tudi na kolege poslance, da se na nek način držimo vsebine tega rebalansa in ne načenjamo na novo razprav o proračunu in vseh problemih, ki so posredno povezani z javnimi financami v tej državi. Hvala.
Hvala. Želi predstavnik Vlade, gospod minister Božič?
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. Ker je bilo danes večkrat odprto vprašanje glede izvajanja investicij že v letošnjem letu, je prav, da spoštovanim poslankam in poslancem povem na kratko o vseh aktualnih projektih v tem trenutku, ki se že izvajajo po Zakonu o poroštvu. Najprej pa bi se dotaknil vprašanja, ki je vezano na revizijo TEN omrežja, torej v Evropski uniji, kar je gospod poslanec Kokalj izpostavil. Res je, v prihodnjem letu se bo ta revizija delala, vendar bi želel reči, da Slovenija parira glede dinamike in načrtov, ki sem jih tudi osebno predstavil gospodu komisarju Jacquesu Barrosu in tudi njegovim uslužbencem v okviru DGtrena. V petek sem v Sloveniji gostil, kot glavnega koordinatorja 5. evropskega projekta gospoda, ki je zadolžen in odgovoren za izvedbo tega projekta, ki je bil zadovoljen s predstavitvijo, predvsem pa z aktivnostmi Republike Slovenije, ki se že odvijajo na tem področju. Prvič, gre že za prvo štartno osnovo zagotavljanja sredstev, ki so nujno potrebna za to, da se projekti v okviru izvajanja modernizacije državnega železniškega omrežja lahko sploh začnejo, to je tisto, kar nam zagotavlja Zakon o poroštvu in tudi cilji, ki jih ima Republika Slovenija o dokončanju glavnih koridorjev. To so letnice, ki so tudi že obvezane in protokoli, ki so bili podpisani že v preteklosti. Iz Zakona o poroštvu se izvaja v letošnjem letu 32 projektov. Gre za okoli 94 milijonov evrov investicijske vrednosti, to je denarja, ki bo porabljen za modernizacijo železniškega omrežja, in sicer od tega bo tudi 20 milijonov evrov sredstev iz evropskih skladov. Mogoče ne bi bilo slabo, sicer je teh projektov res 32, pa bi vseeno, če mi dovolite šel skozi najbolj pomembne in ključne in tudi povedal, v kakšni fazi izvedbe so in kakšne so tudi investicijske vrednosti v celoti. Torej ne gre samo za letni nivo realizacije, ampak celotno investicijsko vrednost. Povečanje hitrosti na progi Ljubljana - Maribor. Gre za ukrepe na tehniki, obnova 22 kilometrov proge, zagotovitev osnega pritiska 22,5 tone, vrednost 35 milijonov evrov. Modernizacija signalov varnostnih naprav na železniški progi Divača-Koper 45 milijonov evrov, začetek februarja 2007, zaključek februar 2010. Modernizacija signalno varnostnih naprav na progi Pragersko-Ormož, vrednost 47 milijonov evrov. Jaz imam tudi podatke, ki govorijo o deležu evropskih sredstev, vendar pa mislim, da v tem trenutku vam lahko kasneje tudi s temi podatki postrežemo. Začetek april 2007, zaključek april 2009. Posodobitev železniške proge Pragersko-Ormož. Gre za gradbena dela, vrednost 38 milijonov evrov. Pogodba je že podpisana, in sicer 8.12. v lanskem letu, zaključek del je predviden konec leta 2009. Modernizacija obstoječe železniške proge Divača-Koper in tehnične podlage za posodobitev obstoječe proge Divača-Koper, 114 milijonov evrov, predvidena vlaganja v letošnjem letu 17 milijonov evrov, začetek v letošnjem letu, zaključek 2010. Daljinsko vodenje električne vleke, danes je bila podpisana prva etapa ali pa prvi del tega razpisa za ta del, predvideno je, da se ta projekt zaključi konec 2009. Potem so strokovne podlage za novo progo Divača-Koper. Vrednost projekta 23 milijonov evrov, zaključke je v letu 2009. Potem gre za rekonstrukcijo proge Pragersko-Hodoš. Gre za začetek prihodnje leto in zaključke leta 2011. To so strokovne podlage za to progo. Potem je uvedba sistema GSM-R, digitalnega radijskega omrežja. Projekt, ki je vreden 72 milijonov evrov. Tukaj gre za prijavo za TNT projekte in kohezijo med leti 2007 in 2008. Potem tehnične podlage povezave Trst-Divača. Gre za 70 tisoč evrov, sofinancirane s strani Italije v deležu 400.000 evrov, in 300.000 Slovenija, predvidena sredstva v letošnjem letu, pogodba je že podpisana in se že izvaja. Tehnične podlage razvoja infrastrukture ljubljanskih vozlišč, spet vrednost nekaj čez 2 milijona in pol evrov, zaključek prihodnje leto. Potem obnova železniških prog in odprava počasnih voženj, vrednost 48 milijonov evrov. Začetek je bil lansko leto, konec 2009. Potem so remonti in odprava počasnih voženj na kar nekaj odsekih, to gre za Gornje Ležeče - Divača, Košana - Gornje Ležeče, Sava - Litija, desni tir, potem Kresnice - Laze, levi tir in Ponikva - Dolga Gora, levi in desni tir, potem je rekonstrukcija podpornega zidu Zidani most - Rimske Toplice, sanacija levega rečnega opornika železniškega mostu čez Dravo v Mariboru. Namerno izpušča vrednosti, ki so manjše, sicer so tam nekje okoli 2 milijona evrov, potem sanacija železniške postaje Maribor, potem gre za protihrupne ograje na zahtevo inšpektorja za okolje, potem izgradnja perona v Ivančni Gorici, izgradnja nadvoza Lipa v Štorah in še nekaj manjših projektov, ki so vezani na tri osne obremenitve na progi Grosuplje-Kočevje, v Kamniku posodobitev signalno-varnostnih naprav za varovanje postaje Kamnik, zavarovanje nivojskih železniških prehodov, 6 milijonov je celotna vrednost, v letošnjem letu 2 milijona in pa zaključek v letu 2009. Pa še železniška postaja Koper, kjer se vlaga 151 tisoč evrov in pa zaključek je konec letošnjega leta. Toliko na kratko. Namerno sem pravzaprav prebral ta spisek vseh projektov, ki se izvajajo, zato da se dobi dejansko pravo stanje, da ste seznanjeni s pravim stanjem, da se praktično modernizacija železniškega omrežja začenja že zelo intenzivno v letošnjem letu in se bo seveda nadaljevala v naslednjih letih. Dejstvo je, da bo res potrebno, to kar je minister Bajuk povedal, zbrati in zagotoviti sredstva v višini med 9 do 10 milijard evrov, vendar je to vezano na pridobitev strateškega partnerja oziroma na druge oblike financiranja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Rudi Veršnik.
Hvala za besedo. Če pogledamo današnjo razpravo, je vsem verjetno jasno, da je bistvo tega rebalansa na osnovi Zakona o železniškem prometu zagotoviti sredstva za železniško infrastrukturo. Nekateri kolegi poslanci so najavili, da ne bodo podprli predloga proračuna. Pa jih želim vprašati, ali ne poznate stanja na železnicah, ali pa je po vašem železniška infrastruktura v dobrem stanju. Očitno želite mogoče, da mednarodni koridor poteka izven naše države, morda južno, kot smo že danes slišali, ali pa severno od nas. Spoštovani kolegi in kolegice, to pa je sprenevedanje prve vrste. Spoštujem mnenje enega od kolegov, kjer sicer v poslanski skupini ne podpirajo tega predloga, on pa se je izjasnil, da bo ta predlog podprl, ker, mislim, da pozna stanje na železnicah in da pozna dobre namere Vlade, da se stanje končno enkrat začne sanirati. Dogaja se pravzaprav scenarij, ki je poznan že vsa leta pri sprejemanju rebalansa. Prodajajo se megla, prodaja se floskule, prodaja se raznorazne zadeve, ki nikakor nimajo nič zveze s temo, ki jo pravzaprav danes obravnavamo. Na žalost, ne morem drugače reči. Z vložkom in rebalansom bomo pravzaprav poleg tega, kar nam je ravnokar povedal minister, da je cel kup zadev že odprtih, da se je pravzaprav ta program že začel izvajati, bomo postali v Evropski uniji oziroma pri sogovornikih kredibilni in pokazali resničnost naše namere, da se železniška infrastruktura končno uredi. Glede same NLB, smo si gotovo enotni, da obstaja vseslovenski konsenz, da je NLB najpomembnejša bančna ustanova, ki spremlja naše gospodarstvo tako na notranjem kot tudi na zunanjem trgu. Nedopustno bi bilo, da jo prepustimo tujcem. Jaz sem prepričan, da nam državljanke in državljani tega ne bi nikoli odpustili. In ravno v tem kontekstu vidim predloge Vlade o dokapitalizaciji, zato bom ta predlog rebalansa tudi z veseljem podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Sašo Peče.
Hvala lepa. Bom zelo kratek. Samo vprašanje, kolega Veršnik. Vem, niste mi dolžni odgovoriti, ampak lepo vas prosim, povejte mi, kaj ima dokapitalizacija Nove Ljubljanske banke z vstopom tujcev. Prosim, hvala.
Gospod Vili Rezman, izvolite prosim.
Hvala lepa, predsedujoči, da sem vendarle dobil to možnost, da repliciram, čeprav sem bil prej trikrat omenjen, pa mi to ni bilo dopuščeno, da takrat, ko je še imelo res smisel replicirati, pa vendar. Najprej naj povem [[...]]
Gospod Rezman, samo to povem. Replicirali bi lahko, če bi prej bili v razpravi. Ker ste pa podali svoje mnenje kot mnenje poslanske skupine, potem ni bila replika možna. Hvala.
No, razumem poslovnik pač tako, da lahko odgovarjaš takrat, ko nekdo o tebi ali o tvojih stališčih govori. Ampak nisem hotel prej zahtevati proceduralno pa tudi sedaj nočem delati, tebi, ki vodiš, težav. Razmišljal sem temeljito, ali se naj na želatinasto pobalinstvo in primitivizem sploh odzovem ali ne. Pa vendarle sem se odločil, da to storim iz zelo preprostega razloga, zato ker včasih sem bil profesor psihologije. In to kar bom sedaj povedal, pač prosim, da gospod Sašo Peče razume kot dobrodelno gesto in kot gesto psihoterapevta. Mogoče mu kaj pomaga pri zapuščanju njegovih kompleksov, mogoče mu kaj pomaga, da se razreši pred kakšnimi stereotipi, ki jih ima, in mogoče mu to kaj pomagalo iz frustracij, ki jih očitno doživlja. Jaz sicer mu privoščim, da me pogosto omenja, če misli, da s tem kaj pridobiva njegovo ime, samo bojim se, da bo moje preveč izgubljalo. Rad bi se ozrl na to, kar je bilo rečeno, da je gospod Rezman eden izmed tistih, ki ni sposoben kritičnega razmišljanja in ki zmeraj in samo brani vladne predloge. To lahko seveda govori kdo, ki je premalo v tej dvorani, ki torej ne ve, kakšna so stališča ljudi in ki tako sodi, bi rekel, govori pač tako kakor mu pride preprosto na um. Sicer je zelo zanimivo, da me sicer nekateri včasih po ramenu, češ, da preveč svojeglavo razmišljam. Tisti, ki več sede v tej dvorani, ki vedo, kaj govorim in vedo, kar slišijo. Vendar tisti, ki vidijo samo sebe, in tisti, ki slišijo samo svoje govorjenje in potem ko svoje povedo, takoj odidejo, tisti so zelo blizu temu, kar sem tudi učil kot profesor. Tisti so zelo blizu narcisoidnosti. In mogoče bo soočenje z realnostjo kaj pomagalo pri odpravi, bi rekel, te hibe ali pa te frustracije, ki, se bojim, da je prisotna. Jaz moram tudi to reči, da za razliko od neke stranke, ki se ima in ki funkcionira kot koalicijska rezerva za DeSUS, kadar DeSUS koalicijsko odpove, napiše zakon, ki ga tri četrtine koalicije v celoti spremeni, vse člene, razen naslova. In ta stranka oziroma predstavnik takšne stranke govori o tem, da je kritičen. In predsednik te stranke je včeraj celo govoril o tem, da on ve, kaj je to konstruktivna opozicija. Jaz mu seveda nisem mogel dopovedati, da vem, kaj je opozicija, da pa on ne razume konstruktivnosti. Ker to, da si zelo fleksibilen, pa iznajdljiv pri iskanju svojih koristi, seveda ne pomeni konstruktivne opozicije. To pa ta stranka je. To ji priznam, zelo iznajdljiva, zelo fleksibilna pri iskanju koristi. Da ne bo vse skupaj trajalo predolgo, ker gospod Sašo Peče zelo rad zapušča dvorano, se jaz bojim, da ni razumel današnje razprave. Da on še zdaj ne razume, kaj je to proračunski primanjkljaj in kaj je primanjkljaj celotnih državnih financ in se mi zdi, da je tudi fakulteto prehitro zapustil. Mogoče si premalo sedel tam. Sedaj pa k resnim vprašanjem. To, kar bi rad pokomentiral, je pa problem varčevanja. Sprašujejo nekateri ali se sedaj, ko je dobra gospodarska rast naj varčuje ali ne. Samo takrat, kadar je dobra gospodarska rast, se da kaj privarčevati. Kadar ni rasti, se varčevati ne da. Samo takrat, kadar je dobra gospodarska rast, se da investirati. Kadar ni rasti, se ne da investirati, razen če si želimo dodatni proračunski in javnofinančni primanjkljaj. Tega pa pravimo, da si ne želimo. In zato pravim, da zdravorazumsko, ne tako kot tisti strokovnjaki, ki so bili prej s strani dr. Pavlihe in še koga citirani, razmišljam o tem, da morebiti čista teoretska znanost, bi rekel, tudi ni nekaj kar bi nas smelo v politiki vsak trenutek terorizirati.
Gospod Peče, repliko imate.
Zdaj, če mi kolega Rezman dovoli, da imam repliko? Hvala lepa. Verjemite ne bo tako dolga. Ste ga vi malo preveč spili danes? Hvala.
Jaz mislim, da je bilo s predavanji končano. Nadaljujemo z naslednjim. Gospod Jožef Horvat. [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]Prosim, proceduralno.
Jaz bi rad, ne da bi ti oteževal situacijo, ker smo sicer kolegi in prijatelji, pa vendar te prosim, da ravnaš po poslovniku in če se da, da primivitizem zatreš takrat, ko vznikne. Ker ko se razlije, kot voda v pesku, mu ne moreš več pomagati.
Hvala lepa. Moram takole reči, da sem kljub temu, da sva kolega poslanska in prijatelja, sem ti dosti časa pustil, da si razglabljal o psihologiji, kar ni popolnoma vezano na to točko dnevnega reda. Zato sem dovolil tudi repliko gospodu Pečetu, da bi bilo vse v redu. Gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dragi prijatelji, spoštovani gospod minister Božič, dr. Bajuk je verjetno zunaj, s sodelavci. Najrajši bi diskusijo prestavil in se oglasil čez kakšno uro, ko bo morda kakšna druga klima tukaj, ampak v parlamentu se človek vsega navadi. Rebalans proračuna Republike Slovenije za leto 2007, ali kot je že kolega Kokalj povedal, popravek. Če nekoliko poenostavim, ker nas gotovo spremljajo tudi državljanke in državljani, ki se kaj dosti v proračun ne spoznajo, in mi dovolite svoje razmišljanje, pa mogoče tudi za tiste preproste državljane, si upam trditi, da gre za rebalans, ki se pravzaprav tiče sprememb samo dveh postavk. Na eni strani gre za investicije v železniško infrastrukturo, tukaj se vsi gotovo strinjamo, da je zelo potrebna, in na drugi strani, torej druga postavka ali pa drugi konto, dokapitalizacija Nove Ljubljanske banke, da se omogočijo strateško pomembne širitve na tuje trge. To je povedal finančni minister v svojem uvodnem govoru. Seveda pa gre tudi za konsolidacijo Nove Ljubljanske banke s pripojitvijo nekaterih družb, kar pa je seveda že dolgo časa načrtovano. Jaz lahko povem, da sem za prvo postavko, ki se spreminja v tem proračunu, se pravi za investicije v železniško infrastrukturo že glasoval, in sicer februarja letos, ko smo sprejemali Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o železniškem prometu. Takrat se je namreč spremenila organizacijska shema Ministrstva za promet. Takrat smo se tisti, ki smo v Odboru za promet, s tem nekoliko več ukvarjali, smo na nek način privilegirani, smo se zavedali, da bo obveznosti s tem zakonom moral prevzeti proračun Republike Slovenije. Se pravi, en del rebalansa smo mi pravzaprav februarja že sprejeli. Gre torej samo za drugi del, za dokapitalizacijo, ki omogoča, da bo Nova Ljubljanska banka širila svoje produkte tudi na tuje trge, ne samo na slovenskem trgu. Zakaj je to dobro? Čisto po analogiji slovenskega gospodarstva, ki je hvala bogu zelo kvalitetno usmerjeno v izvoz in ravno izvoz je tisti generator tako dobre gospodarske rasti v Sloveniji, o kateri res veliko govorimo in jaz sem tudi prepričan, da in Vlada, ministri so prisegli, na nek način smo prisegli pred svojimi volivci tudi poslanci, in vsi se gotovo zavedamo, da takrat, ko nam gre dobro, moramo misliti, kako bi nam bilo boljše oziroma moramo misliti na eventualno slabe čase. Tako pač dela vsak dober gospodar, pa če nas na to spomni bivši predsednik države v nekem govoru v Prekmurju ali ne. Mene veseli tudi dobra struktura slovenskega gospodarstva, tako da lahko iz statistik ugotovimo, da pravzaprav velika podjetja, srednja podjetja, mala podjetja, mikro podjetja, vsako pravzaprav ustvari približno četrtino bruto domačega proizvoda. Rebalans je deležen mnogih kritičnih ocen, gotovo tudi pohval, nekateri kolegi ste imenovali kritične ocene zelo zvenečih imen, predvsem ekonomistov iz slovenskih visokih šol, univerz. Kar se tiče ekonomskih strokovnjakov jih imamo več vrst. Eni so teoretiki, drugi so praktiki, nekateri so pa najbolj sposobni in so eno in drugo. Nekateri teoretiki so tudi učitelji na slovenskih fakultetah. Cenim tiste teoretike, tiste učitelje: ki pravijo "Učim zato, ker ne vem delati tega, kar učim". Ni pa rečeno, da so ti teoretiki in tudi zveneča imena iz naših univerz [[...]] [[pogovarjanje v ozadju]] [[...]]Hvala lepa, gospod predsedujoči. Ni pa rečeno, da se zveneča imena iz naše ekonomske stroke ali pa iz naših slovenskih fakultet nikoli ne zmotijo. Povem primer. V letu 2002 je podjetje, kjer sem delal dobrih 22 let, Mura, [[hvala lepa kolega Petek]] , je bilo tik pred finančnim zlomom. Bilo je to podjetje upravičeno do državne pomoči in se je takratna Vlada posvetovala pri ekonomskih strokovnjakih. Ta nasvet je bil v tem smislu, ne ukvarjajmo se to branžo, ne ukvarjajmo se s tem podjetjem, je praktično že itak izgubljeno. To podjetje je takrat zaposlovalo nekaj čez 5.500 ljudi. In gotovo je tudi na osnovi teh svetovanj takratna Vlada odobrila prenizko, trdim, in to bom vedno trdil, prenizko državno pomoč. Sploh če gledamo neto državno pomoč, saj se je praktično polovica sredstev prelila nazaj državi. In to podjetje ni doseglo tiste kritične mase energije, da bi lahko prestrukturiranje v določenem času izvedlo normalno. In danes je pač tam, kjer je. To je dokaz, da vseeno ni treba v vsakem primeru stoprocentno vzeti za resnico to, kar nas učijo nekateri, poudarjam, nekateri teoretiki. Nekateri teoretiki so bili tudi ministri. Ampak so bili, nič zato. Nočem govoriti veliko o številkah, me pa je kolega Moge - mislim, da ga ni tukaj - prej le spodbudil [[...]]Seveda, vsak si tudi želi, ne samo, da imamo dobro gospodarsko rast, ne samo, da smo kot prva nova članica v Evropski uniji prevzeli našo skupno evropsko valuto, kar nas še posebej veseli, pa ne samo zato, ker imamo gotovo, po mojem prepričanju, najlepše kovance evrske, da si želimo tudi čim prej evropskih plač. In tukaj bom pa le uporabil eno številko. Če primerjamo neto plačo april - april, april 2006 - april 2007, je neto plača v Sloveniji, povprečna, zrasla za 8,3%. Gotovo je k temu pripomoglo nekaj tudi davčna reforma, ki smo jo sprejeli v tem Državnem zboru. In ta davčna reforma je gotovo prispevala tudi k temu, da se je ustvarilo ugodnejše okolje za razvoj slovenskega podjetništva. In če sem pri podjetništvu, mi dovolite še nekaj lokalpatriotizma. Z zadovoljstvom sem prebral informacijo, da so gospodarske družbe oziroma celotno gospodarstvo v statistični regiji, ki se ji reče Pomurje, da so v letu 2006 povečale neto dobiček v primerjavi z letom 2005 za 60-krat, za 6.000%! Jaz ne rečem, da je za to kriva samo ta Vlada in ta koalicija. Tu se gotovo vidi, da so se realizirali in da se realizirajo neki projekti, ki so se gotovo začeli že davno. Nekaj pa je gotovo, in to je, da je naš skupni interes, skupni interes te koalicije in zaveze tudi v koalicijski pogodbi, da ustvarjamo okolje za razvoj ne samo velikih, srednjih in malih podjetij, tudi mikro podjetij. In to smo videli včeraj, ko smo opravili prvo branje obrtnega zakona. Nimam razlogov, da ne bi tega popravka proračuna Republike Slovenije za leto 2007 podprl. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Hvauc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej bi rad razpravljal o trditvi nekaterih mojih kolegov predhodnikov, čeravno je tudi minister pa še kdo drug to že pojasnil, ampak očitno nekateri morajo neko stvar večkrat slišati, da se jih bo mogoče prijelo. Najprej trditev, da ni razlogov za sprejem rebalansa. Če govorim samo o železniškem področju, je jasno. S spremembo Zakona o železniškem prometu so se nekatere pristojnosti z agencije prenesle na direkcijo. Agencija ima tudi nekatere odprte kredite, odprte obveznosti iz preteklih let. Zakon o poroštvu, ki smo ga sprejeli, s katerim bi naj zagotavljali sredstva za delovanje agencije in posredno za vlaganje v železniško infrastrukturo, ni več operativen, zaradi tega je treba te stvari pač urediti v rebalansu. V praksi se je dogajalo to, da so nekateri projekti, ki so že v teku, bili pred tem, da se ustavijo, zato ker ni bilo zagotovljeno financiranje. S tem rebalansom bomo dejansko preprečili, da bi se ti projekti ustavili oziroma celo to, da bi bilo treba nekatera sredstva, ki smo jih že dobili iz Evropske unije, celo vrniti. Druga trditev je ta, da se povečuje primanjkljaj. Tudi to ne drži. S tem rebalansom ne nastajajo nobene nove obveznosti, ampak samo obveznosti, ki so bile prej na agenciji, se pač prenesejo v državni proračun, zato ker je direkcija v sestavi ministrstva in se lahko edino preko proračuna pokrivajo te odprte obveznosti. In to je to. Nič nismo povečali, nič. Pač tako, kot da bi namesto iz levega žepa vzeli iz desnega, ampak še vedno gre za en in isti proračun. Vemo, da je ustanoviteljica agencije Republika Slovenija in dejansko gre za neke obveznosti do države. Tretje, kar pa je, tu pa bi posebej citiral spoštovanega kolega Cvikla, magistra, ekonomista, priznanega finančnega strokovnjaka, ki je trdil, da je luknjo navrtala ta Vlada, ampak te luknje, ki jih pokrivamo, pokrivamo s tem rebalansom. Tu bi se pa malo več ustavil, ker jaz mislim, da to ne drži. Pa poglejmo nekaj podatkov. Prejšnja Vlada, v kateri je bila Socialna demokracija, katere član je danes kolega Cvikl in ki jo je vodila Liberalna demokracija Slovenije, katere član je bil pred tem, je v letu 2003 in 2004 posredno ali pa neposredno najela več kreditov pri različnih bankah v Sloveniji, in sicer 16.7.2003 - 3 milijarde slovenskih tolarjev, 20.8.2003 - 3 milijarde slovenskih tolarjev, 17.10.2003 - 12 milijonov evrov, 13.12.2003 - 3,2 milijarde tolarjev, 9.3.2004 - 3,5 milijarde tolarjev in 24.8.2004 - 3,5 milijarde tolarjev. To je tam približno okrog 80 milijonov evrov, 80 milijonov evrov, s tem, da je za te kredite dajala poroštvo država, s tem, da agencija, ki je najemala te kredite, za poplačilo teh kreditov ni imela realnih virov. Recimo leta 2003 sploh ni bilo uporabnine za železniško infrastrukturo, ki se je financirala iz teh sredstev, leta 2004 pa je bila uporabnina 50 milijonov slovenskih tolarjev, kar pomeni, da bi slej kot prej agencija, ki ni imela virov za pokrivanje teh kreditov, prišla v položaj, da ne bi več teh dolgov mogla servisirati in z unovčenjem poroštva bi te obveznosti tako ali drugače prevzela država. In to so luknje, za katere gospod Cvikl trdi, da jih je navrtala ta Vlada. Torej ta trditev ne drži, s tem rebalansom prenašamo te obveznosti, ki so nastale v preteklih letih, prenašamo v proračun in da dejansko enkrat razčistimo, koliko smo dolžni, kaj imamo in česa nimamo. In to je to. Zato jaz seveda rebalans podpiram, podpiram tudi zato, ne samo da se enkrat razčisti, kako je s temi starimi dolgovi, ampak tudi zato, da se zagotovi nadaljnje izvajanje teh železniških projektov, ki so v teku. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Mikolič. Ja, oprostite, repliko imate gospod Cvikl. Gospod Mikolič oprostite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Repliciral bom na to, da seveda sem rekel, pa da to ne drži, da je to luknjo navrtala ta vlada. Res je, mi danes tukaj sploh ne bi sedeli, če bi v novembru 2007 sprejeli amandma, s katerim bi povečali obseg denarja za Slovenske železnice. Leta 2006, ko smo sprejemali proračun oziroma spremembe za leto 2007, sploh ne bi tukaj sedeli. Če bi takrat amandmaje, in celo opozicija je te amandmaje predlagala, sprejeli, ne bi bil potreben rebalans. Ampak ne. Takrat je minister Bajuk na seji matičnega delovnega telesa naredil cel izpad, da zakaj mi trdimo, da bo potrebno to vključiti v proračun. Že takrat se je vedelo, da je gospod podpredsednik Evropske komisije, odgovoren za transport, gospodu Božiču jasno povedal: Agencija, ki nima premoženja se ne more zadolževati za sredstva, ki bodo slovenski prispevek k sofinanciranju evropskih sredstev. Zato je seveda novembra 2006 bila storjena napaka. Vendar je bistvena razlika, ali bi takrat amandma sprejeli, ali pa danes tukaj s povečanimi odhodki povečujete luknjo, ki ste jo takrat navrtali. Amandma je predvideval zmanjšanje sredstev na drugih postavkah na primer, na postavki, ki se ji reče: financiranje za nakup tako ali tako že takrat spornih oklepnikov. In še nekaj drugih postavk je bilo. In zato je dejstvo zelo enostavno. Luknjo je ta Vlada navrtala s tem, da je bil sprejet zakon o poroštvu za agencijo, ki nima realnih virov. To je problem, o katerem ves čas govorimo. In naj ponovim samo še enkrat. Mi ne nasprotujemo povečanju sredstev za železniški program. Konec koncev je prejšnja Vlada v juniju 2004 na evropskem svetu uspela uvrstiti v transevropske projekte ta tako imenovani del koridorja vzhod-zahod; katerega bomo financirali iz danes sprejetega rebalansa. Kdo pa mislite, da je to takrat dosegel, če ne prejšnja vlada? Tu ni nobenih sporov. Sporno je to, da v proračunih 2005, 2006, 2007 do rebalansa za 2007 niste našli dovolj prostora in tudi sedaj ga niste našli, ampak povečujete luknjo, ob dobrih gospodarskih rezultatih. Temu nasprotujemo. Ne nasprotujemo pa, da se izvede to, kar je bilo dogovorjeno na ravni Evropske unije v juniju 2004 in smo ves čas opozarjali, da bo evropski denar propadel [[...]]
Replika je [[...]]
[[Končujem.]] [[..]]in sedajle julija 2007 ste se spomnili priti z rebalansom. Hvala.
hvala. Gospod Mikolič.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, lepo pozdravljeni, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Moram povedati, da bom predlagani rebalans podprl v prvi vrsti zaradi tega, ker je v skladu s trenutno veljavno zakonodajo. Nikakor se ne morem strinjati s tistimi, ki ste razlagali, da rebalans ni potreben. Moram povedati, da so me nekateri presenetili tudi pri nastopih, predvsem tisti, ki govorijo o ekshibicijskem nastopu premiera in ministra za finance. Moram povedati, da sta oba prepričljivo obrazložila, zakaj je potreben rebalans. Ko je z nastopom končal minister za finance dr. Bajuk, sem pravzaprav imel občutek, da nimam kaj več razpravljati glede rebalansa, ker je bilo vse jasno povedano. Bi rad pa povedal nekaterim tukaj, glede dvoličnosti, ko o odločenih zadevah razpravljamo. Ali je potreben rebalans, ali je potrebno, da se na odhodkovni strani teh 60 milijonov evrov vključi v proračun? Menim, da je potrebno ravno zaradi tega, ker smo sprejeli zakon. Zakon o Železniškem prometu je osnova, da lahko finančna sredstva tudi gredo v proračun. Kolega Cvikl, prosim če mi lahko odgovorite, zakaj smo, mislim, da leto dni nazaj, na odboru za finance, ne vem koliko ur, razpravljali o eni postavki, mislim, da je bila vrednost okrog milijardo tolarjev, mislim, da se je šlo za potrebna finančna sredstva za medije, ker nismo imeli zakona. To je bilo glavno nasprotovanje postavki v proračunu. Ni zakona in ne moremo imeti postavke v proračunu. Danes je popolnoma drugače. Predlagali ste, kot opozicija, sedaj ne vem, ali LDS ali SD takrat, popravek, dopolnilo, da je potrebno ta finančna sredstva zagotoviti. Vemo pa zelo dobro, kje ste denar jemali: iz Ministrstva za obrambo, saj ste hoteli vsaj po mojem ministra za obrambo pripeljati v to leto, v naslednje leto brez vojske, če rečem, po domače, saj ste hoteli ves denar pobrati. Včeraj, ko je pa tukaj bila razprava, da je treba za Ministrstvo za obrambo ravno zaradi določenih težav pri Zakonu o Slovenski vojski zagotoviti več finančnih sredstev. In za mene je to dvoličnost. O luknji, finančni luknji, o kateri razlagate, glede na to, na kakšen način sprejemamo sedaj rebalans proračuna, prav gotovo to ni neko krpanje finančne luknje. Je pa bilo krpanje finančne luknje leta 2005, nekako ni to primerljivo, ko je takratna vlada pozabila na 70 milijard tolarjev, ki so zakonsko morale biti zagotovljene, da je država funkcionirala. Jaz mislim, da je takratni minister Gaber pozabil na plače za učitelje, mislim, da od septembra naprej bi brezplačno lahko delali. Ne vem zdaj ali v osnovnih šolah, srednjih šolam, vem, da smo morali, mislim, da je tam bilo vprašanje okrog 8 milijard tolarjev. Da ne naštevam ostale postavke, še enkrat pravim, ki so bile najbrž, pa bom tudi zdaj rekel, pod narekovajem, "pozabljene", niso bile planirane v proračunu. Ampak ne investicije, niso bile to investicije, to so bile zakonsko obvezne naloge države do proračunskih porabnikov. Glede varčevanja primanjkljaja. Nekako ne razumem določenih razpravljavcev, ko ravno to področje razlagate zelo populistično, kako je sedaj velika priložnosti pri dobri gospodarski rasti, da se varčuje. Tudi sam se strinjam s tem. Ampak prosim, potem je treba pogledati celotno obdobje, kaj je ta Vlada naredila na eni strani za gospodarski razvoj, kar je pravzaprav posledica dobre gospodarske rasti. Če smo na prihodkovni strani obdržali enako višino finančnih sredstev in se s tem istočasno odrekli nekaterim velikim prihodkom preteklosti, ki so pomenili veliko davčno obremenitev za gospodarstvo, potem ne vem, če to ni varčevanje. Ali mislite, da je samo varčevanje, če bomo na odhodkovni strani zmanjševali odhodke, istočasno pa na veliko razlagali, kako moramo skrbeti za socialno varnost, za to, da bomo nekako uspeli zagotoviti, da bodo na eni strani zadovoljni delodajalci, na drugi strani delojemalci, kar pravzaprav posledica so določeni stroški na odhodkovni strani, potem prav gotovo to ne drži, ne pije vode, glede te razlage varčevanja. Jaz mislim, da je ta Vlada ravno s sprejetim proračunom, popravljenim proračunom leta 2005, sprejetim za 2006 in za letošnje leto, ogromno naredila, da imamo proračun, ki na eni strani zagotavlja vsem, ki so odvisni od tega proračuna eno kvaliteto oziroma tudi, če lahko tako rečem, blaginjo vseh državljank in državljanov. Hvala, s tem bi končal.
Hvala. Gospod Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Minister je v svoji razpravi rekel, da res obžaluje, da bomo sedem ur razpravljali o tem, ker to je samo nek tehnični zakon. Gospod minister moram povedati, da jaz se z vami tukaj strinjam. Če bi uporabljali 40. člen Zakona o javnih financah, če bi seveda denar dali na Ministrstvo za promet, oddelek za železnice, in uporabili določbo, ki pravi, sprejet je bil zakon, bi to zgodbo lahko odpeljali brez rebalansa. Edina točka, zaradi katere danes sploh tukaj formalno sedimo, je Nova Ljubljanska banka in dokapitalizacija. Ampak o tem nekaj v nadaljevanju. Če je to tehnični zakon in če se vsi danes v tej dvorani strinjamo, glede Slovenskih železnic, predlagam, da res ni nobenega potrebnega razburjenja. Vsi se strinjamo, da ne želimo, da bi Slovenija bila slepo črevo petega, desetega koridorja, zato seveda mi v opoziciji samo obžalujemo, da ste rabili sedem, osem mesecev, da sedaj vsebinsko pritrjujete našim amandmajem iz novembra 2006, katerim ste vsi takrat vehementno nasprotovali. Je pa seveda potrebno povedati, da je način, kako to pripeljete, pač nevarčevalen, tako številke kažejo. In v tej zvezi mi dovolite, ker sem ravnokar uspel s spletnih strani pobrati ustrezne informacije, vendarle naredimo nekaj sprehoda po tem, kako je bilo z javno porabo v Republiki Sloveniji v času prejšnje Vlade in kako je v času sedanje Vlade. In zato, da bomo seveda uporabili isto [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], bom uporabil tisto metodologijo, ki jo poznate tudi poslanci, ko ste župani ali mestni svetniki, to je metodologija plačane realizacije. Leta 2001, v prvem letu te druge ali tretje Drnovškove Vlade, javna poraba 43,99; leta 2002 javna poraba 43,55; leta 2003 43,96 in zadnje leto Ropove Vlade 44,1%. In potem obljuba v koalicijski pogodbi, da boste zmanjšali javno porabo za 2, 3, celo 4% nekateri trdite. Pa si poglejmo podatke: prvo leto Bajukove Vlade, konsolidirani, bilanca javnega financiranja, primerjava z domačim bruto proizvodom, 44,4, 0,3% ali približno nekaj čez 90 milijonov evrov več kot v času Ropove Vlade, leta 2006, končna realizacija 44,42, ponovno 90 milijonov evrov več. In če ne bi imeli tega rebalansa, bi bilo za leto 2007 44,1, tako pa bo, če upoštevamo še odhodke v višini 0,2, 44,3. Ampak tu se pa začne zanimiva zgodba. Za leto 2008 in 2009 pa glede na program stabilnosti ta Vlada pravi, čudežno bomo predvsem v letu 2009 s tako imenovanimi ukrepi, ki niso znani, za katere tudi Evropska komisija ne ve, pa uspeli javno porabo zmanjšati na 42,5% ali za skoraj 2 odstotni točki BDP, to je, BDP bo ocenjen takrat približno 35 milijard, to je 700 milijonov evrov nižja poraba. No, ni čudno, da seveda lepo pravi Evropska komisija, od kod in s kakšnimi ukrepi boste to naredili. Vsi danes omenjate, kako zadovoljni ste s stanjem slovenskih javnih financ. Sam bom citiral poročilo Evropske unije iz junija 2007, tekoča dogajanja, tekoča gibanja in predvidene napovedi. Od 27 držav je Slovenija ena od 7 držav, kjer je riziko najvišji. Poleg Slovenije je med temi državami evro skupine tudi Portugalska in Grčija in seveda tekst opozorila je zelo jasen: Slovenija bo imela velike izzive z javnimi financami zaradi staranja prebivalstva. Zaradi tega ocenjujejo, da četudi je začetna proračunska situacija prispevala k zmanjšanju deleža dolga v javni porabi - naj spomnim, predvsem zato, ker se je realizirala prodaja NLB in še nekaterih -, pa majhen strukturni napor v programskem obdobju ne zagotavlja, da bi bili lahko nevtralizirani negativni proračunski učinki zaradi strukturnih sprememb. Poenostavljeno povedano: ker bo potrebno več dajati denarja za zdravstveno, za pokojninsko blagajno, za pokrajine, o čemer bomo jutri govorili, tudi za občine, bi bilo potrebno na odhodkih proračuna delovati varčevalno. Zato je Slovenija med 27 državami in med 13 državami evro skupine, med sedmimi najbolj rizičnimi, med evro skupinami pa med tremi najbolj rizičnimi. To je situacija v Sloveniji, zaradi česar vrsta ekonomistov in tudi opozicija upravičeno pričakujemo, da bi gospod minister za javne finance, preden je prišel v Državni zbor in rekel, moramo za 0,7% povečati javno porabo, da bi iz 8 milijard 100 milijonov evrov javne porabe, po letih morate gledati minister, iz 8,1 milijarde pridobil za 60 milijonov evrov prihrankov. Minister za finance verjetno to ve, ampak navadno se ob koncu vsakega leta zgodi, da približno procent do dva javne porabe preprosto ni izveden. Saj to veste, vsak v svoji občini, ko pogledate porabo predvsem na investicijah in odhodkih. In mirno bi to lahko naredil gospod minister. Ampak ne. Javna poraba se z današnjim rebalansom povečuje po nepotrebnem in se po nepotrebnem ustvarjajo dodatni pritiski na porabo. In veliko vprašanje, o katerem bomo diskutirali čez nekaj mesecev v tem Državnem zboru, bo: S katerimi ukrepi boste gospodje v vladajoči koaliciji zagotovili, da bo predlog proračuna za leto 2009, ki ga mora prinesti še ta Vlada konec tega leta, zagotovil za 700 mio evrov manj porabe glede na stanje v letu 2007 po tem rebalansu? Z velikim veseljem bom pogledal strukturo teh proračunov in ko bo to predloženo, potem seveda bom verjel, da bodo obljube iz programa stabilnosti tudi uresničene. Trenutno so to obljube in trenutno podatki, ki jih imamo, nam tega ne morejo dokazovati. In da imam prav, naj povem še na enem zelo konkretnem podatku, ki je mogoče blizu tistim poslancem, ki se ukvarjajo z evropskimi projekti, pa tudi županom in pa mogoče tudi državljanom. Mi smo predvideli, da naj bi v letu 2007 dobili iz EU približno za 582 mio evrov denarja. Do konca maja je po podatkih Ministrstva za finance, pa mislim, da je do konca junija podobno, prišla manj kot četrtina tega denarja. V EU pa naj bi plačali približno 320 mio evrov denarja. In v Evropsko unijo smo plačali že 165, 168 milijonov evrov, pridobili smo pa 150 milijonov evrov denarja. In imamo v odnosu z Evropsko unijo minusa 15 milijonov evrov. Ker, gospod minister, v letu 2007 nimamo pavšalnih povračil, so ti denarji potencialno denarji, ki bodo negativno vplivali na strukturo naših javnih financ. To pravi ekonomist, je tako imenovani portugalski sindrom, velike obljube pa mala učinkovitost v črpanju, zato ocenjujemo, da Vlada ne deluje dovolj varčno in zato, kot pravi evropska komisija, so naše slovenske javne finance visoko rizične. S tem se verjetno res ne bo ukvarjal gospod Bajuk, s tem se bodo ukvarjale druge Vlade, slabo pa je, kot je rekel gospod Marjan Senjur, da bi tudi ta Vlada dala svoj prispevek k uravnavanju slovenskih javnih financ. No, in kot veste, tega ni bilo in predpostavljam, da je zaradi tega odstopil kot predsednik strateškega sveta. Kako je že rekel na vprašanje reforme, odgovor je bil "Kakšne reforme?". Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Mislim, da je pomembno, ne samo zaradi tega Državnega zbora, tudi zaradi poslušalcev ali pa gledalcev, ki še sledijo tej razpravi, da nekatere stvari pojasnim. Če boste dovolili, bi rad pojasnil. Smem nekaj pojasniti, prosim. Oprostite. Predhodnik je v svojem govoru primerjal stvari, ki niso primerljive. Namreč podatke po denarnem toku ali pa podatke po ESA, po metodologiji, ki je dejansko tudi tista, ki jo moramo uporabljati in jo uporabljamo z našimi odnosi z Evropsko komisijo in Evropsko centralno banko. Naj pojasnim in prosim, da si tudi tisti, ki so govorili in nočejo tega upoštevati, naj si zapišejo. V letu 2004, na podlagi formalnih podatkov, je bila javna poraba 48,1% BDP-ja. V letu 2001, naslednje leto - 48,9%. V letu 2002 - 48%, v letu 2003 - 48%, v letu 2004 - 47,4%. Torej v petih letih se je praktično obdržal na nivoju 48 plus. V letu 2005 je bila javna poraba 47%, v letu 2006 - 46,3%, v letu 2007 bo največ 45,1% in na podlagi naših izračunov in že sprejetega proračuna in to, kar danes vemo, bo leta 2008 - 44,4%. In za tiste, ki so se vprašali: Reforme? Katere reforme?" Tukaj je reforma: 3% BDP-ja nižja javna poraba v štirih letih. Hvala lepa.
Hvala. Imate repliko? Izvolite.
Poglejte, gospod minister, seveda se moramo odločiti, da bi podatke, s katerimi razpolagate, dostavili tudi slovenski javnosti. Slovenska javnost ima podatke iz proračunskega memoranduma. In po istih podatkih iz proračunskega memoranduma od leta 2000, po istih metodologijah, do leta 2007 nobene spremembe, ampak povečanje javne porabe za 100 milijonov evrov. Okoli tistih, ki pa so se spraševali o reformah, jaz sem citiral gospoda Marjana Senjurja iz Financ. Vprašanje je bilo, kako ocenjuje reforme Vlade Republike Slovenije. Odgovor je bil: "Kakšne reforme?"
Hvala. Gospod Štebe, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Pravzaprav debata nekaterih poslancev, spoštovanih poslancev, je zašla v popolnoma drugo smer, kot je predmet rebalansa, na nek knjigovodski nivo in tudi psihološki nivo. Jaz sploh ne vem, zakaj je treba iskati špice iz nekih drugih tem in celo ne pravilno našpičene. Niti pravi material ni za to, da bi tisto klobaso navijal naprej nekdo, ki nima več argumentov za samo dva razloga, zaradi česar danes obravnavamo rebalans. In to je po mojem vedenju prvi rebalans tekočega proračuna te Vlade. Se pravi, da v tekočem letu izvajanja proračuna se popravlja iz popolnoma razumljivih razlogov. Če samo pogledamo NLB, ki se bo dokapitalizirala zaradi strateške usmeritve, širitve na trge, kjer pravzaprav ne smemo zamujati zato, da se okrepi na teh trgih in razširi svoje območje delovanja, da lastnik, eden od pomembnih lastnikov, ohranja svoj delež. Zakaj? Zato, ker se ta Vlada zaveda; in to tudi ni bilo sporno za večino poslancev - se zaveda pomena banke v svoji državi, ki je sposobna korektno in na pravi način servisirati svoje gospodarstvo. Ne govorim o tem, da mora biti banka v državni lasti, ampak da je močna banka, ki je vsak trenutek sposobna servisirati kvalitetno svoje gospodarstvo. To razumejo tudi tisti veleposlaniki, ki govorijo o tem, da Slovenija ni prijazna do tujih investitorjev in, recimo, nakupovalcev še tistih biserov slovenskega gospodarstva, ki pravzaprav, če hočete da uporabim ta izraz, so nacionalnega pomena. Jaz ne vidim nobenega razloga, zakaj ne bi kupnine iz prodaje Slovenske industrije jekla, slabo polovico, namenili za to, da se taka strateška usmeritev, ki jo je potrdila tudi ta Vlada in ta država v tej banki ustrezno parira tudi s strani države, pomembne solastnice te banke. Kar se pa tiče železnic, je pa ta rebalans po mojem mnenju čista tehnika. Spoštovani nekateri poslanci, velika luknja je nastala že iz preteklega delovanja agencije. V pretekli Vladi ni bilo pravočasno poskrbljeno za ločitev infrastrukture, se pravi upravljavca infrastrukture, od tistega, ki izvaja storitve na tej infrastrukturi. In jaz razumem to preoblikovanje javnega za železniški promet kot to potezo, da se izvajanje, skrb za javno železniško infrastrukturo se prenaša na ministrstvo v obliki direkcije, da pa pač ta agencija ostane in prevzema samo še nadzorno in varnostno funkcijo in se zadeva uskladi z zahtevami direktive in zahtev po ločitvi teh funkcij glede nosilcev in subjektov. Minister za promet je razložil, kaj je tisto, kar je nujno, pravzaprav uporabnost te infrastrukture, da je potrebno postoriti in sanirati in pravzaprav izboljšati obstoječo infrastrukturo za tisto, kar smo se pravzaprav odločili pri potrditvi zakona. To so samo nujne sanacije in izboljšave, kje je šele modernizacija. In minister za finance in tudi premier sta nakazala, da prava modernizacija v višini, ki zahteva finančni vložek od 8 do 10 milijard evrov bo možna samo z javno-zasebnim partnerstvom, s principom "Build-Operate-Transfer" in da je to železniško infrastrukturo možno v kratkem času zaradi tega, da nas drugi ne prehitijo in da izrabimo trenutek konjukture, tudi pravi čas, in poberemo del denarja, preusmerimo težek tovorni promet na železnice, da je to edini način, kako lahko to infrastrukturo v resnici moderniziramo in "pohitrimo" vožnje na železnici. Nekatere države gradijo že tretjo generacijo hitrih vlakov, mi nismo posegli v osnovne trase avstro-ogrskih železnic, ki so bile grajene pred prvo svetovno vojno. Tako ne vidim nobenega razloga, zakaj nekateri iščejo povsem druge teme v današnji razpravi in zavlačujejo s to razpravo, namesto da bi pravzaprav zaključili in potrdili ta rebalans, ki je eden v nacionalnem interesu glede Ljubljanske banke, ker se mora širiti in ojačati na trgih, drugi pa je povsem tehnični in nujen in vsaka vlada bi morala to narediti. In vse te luknje, ki se omenjajo, so posledica preteklega nedelovanja in bi morala te luknje zamašiti in mašiti vsaka resna vlada. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Najprej je treba povedati, da je to že drugi rebalans proračuna za leto 2007. Prvič smo o tem razpravljali decembra lani. No, rad bi pa povedal to: eden izmed poslancev koalicije je prej, popoldne pred kakšnimi tremi urami, dejal, kako so lani in predlani poslušali opozicijskega poslanca, ki je opisoval katastrofično stanje javnih financ. Jaz pa sem pogledal, kaj ste opozicijski poslanci govorili v prejšnjem mandatu, ko smo obravnavali državne proračune. Dr. Bajuk, sedanji minister, takratni opozicijski vodja Nove Slovenije, je najprej opozoril, da govori prazni dvorani in da je tega že navajen. Mislil je predvsem na stole, ki so namenjeni za Vlado Republike Slovenije. Tudi danes je situacija podobna, samo minister za promet sedi tukaj. Mislim, da je minister za finance nekje v foaeju. No, potem je dr. Bajuk dejal, da slabo načrtujemo javno porabo, da nekaj govorimo, drugo pa delamo; da niso jasni niti investicijski projekti. Za njim je govoril mag. Vizjak, današnji minister za gospodarstvo, takratni poslanec SDS-a, pravi, da ni bilo resne makroekonomske analize, da imamo prenapihnjen proračun, da ni niti jasnega protiinflacijskega programa. Kako pa bi potem sprejeli evro, ki je tudi zasluga prejšnje vlade. Tudi dr. Miha Brejc se je takrat oglasil in dejal, da z vsako spremembo ta vlada poslabšuje javnofinančni položaj države, in je potem bil še zelo slikovit in je dejal, če poslušam to vlado, bi človek rekel, "cedila se bosta mleko in med". Dejansko pa kaže, je dejal, da "bomo jedli kruh in čebulo". Za zaključek še kolega Jožef Jerovšek, sedaj poslanec koalicije, takrat pa opozicijski poslanec SDS-a. Pravi, pred tremi leti, to je bilo decembra 2003, da je država čisto blizu bankrotu - se pravi, daleč od tega, nič se ni uresničilo, kar se je takrat govorilo. Potem pa je parafraziral takratno voditeljico nemške opozicije Angelo Merkel in je dejal, da se točno ve, kdo je odgovoren za stanje v gospodarstvu in v javnih financah v naši državi. In je zaključil: "Vsekakor je treba ustaviti to vlado." Jaz se z vami strinjam, gospod Jerovšek, tudi to vlado je treba ustaviti. Hvala lepa.
Hvala. Replika. Gospod Štebe, saj niste bili imenovani. Gospod Bevk, ali ste ga imenovali, jaz nisem [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Razprava je seveda o vseh teh vprašanjih. In to je polemična razprava, to je normalno. Gospod Veber.
Hvala za besedo. V tem splošnem delu rebalansa je seveda pomembno pogledati prihodke, odhodke, pa mogoče samo en kratek, najprej za uvod pregled nekaterih prihodkov in tudi komentar k temu. Eden od prvih davčnih prihodkov je dohodnina in veliko smo o tej dohodnini govorili v paketu davčne zakonodaje, tudi minister je danes citiral ta paket in ga predstavil kot enega uspešnejših. Pa vendarle, če se dotaknemo dohodnine, pač pomeni, da pobiramo denar pri tistih, ki dohodnino plačujemo, in dejstvo je, da smo pri tem zakonu spremenili določbe, ki se nanašajo na vlaganja v stanovanjsko gradnjo, tako da vsi tisti, ki so do sedaj bili oproščeni vlaganj v stanovanjsko gradnjo, po tem novem zakonu temu ne bo več tako. Gre pa za znesek tam nekje do 40 milijonov evrov, ki se bo letno zbral iz tega naslova, plačujejo pa ga v bistvu tiste krajanke in krajani, ki si rešujejo svoj stanovanjski problem. Torej, gre za pomemben vir v tem proračunu, ki pa je neposredno posegel do prenekaterega državljana oziroma državljanke. In ravno zaradi tega je zelo pomembno, kako potem te davčne prihodke razvrščamo v proračunu in ne nazadnje, da je tudi učinek tako razvrščenih sredstev čim večji. K tem virom bi v tej prvi fazi želel izpostaviti še nekaj vprašanj oziroma pri teh virih bi rad izpostavil še nekaj vprašanj, in sicer gre tudi za sredstva iz proračuna Evropske unije za izvajanje skupne kmetijske politike. Mi smo veliko govorili o teh virih za skupno kmetijsko politiko, tudi ministrica za kmetijstvo je, najbrž da deloma, iz tega razloga morala odstopiti. Namreč, pri sprejemanju proračuna za leto 2008-2008 je bilo zelo jasno zagotovljeno, da ta proračun zagotavlja v celoti sredstva za subvencije iz skupne kmetijske okoljske politike. Dejstvo je, da se je pozneje izkazalo, da manjka, takrat mislim, da nekje okrog 5 milijard tolarjev, mislim, da je to okrog 3 milijone evrov ta hip. No, zanima me, ker ni v tem proračunu nobenih sprememb na tem področju, kako bo proračun v letu 2007 zapiral te obveznosti, kajti gre za sredstva, ki so manjkala v proračunu za leto 2007, in ne vidim pravzaprav nobenih sprememb pri tem. Dejstvo pa je, da gre za sredstva, ki so jih tudi ljudje, ko rešujejo pač svoj kmetijski program, že vložili v svojo proizvodnjo in pričakujejo najbrž da tudi, ne v triletnem obdobju, kot se je govorilom, ampak res v tistem letu, v katerem bi to moralo biti, tudi povrnjena sredstva. No, ta rebalans se tega ne dotika in zato tudi konkretno sprašujem, kako je rešen ta problem znotraj oziroma na področju kmetijske politike. Tudi pri sredstvih za odpravo naravnih nesreč ni nobenih sprememb pri tem proračunu, dejstvo pa je, da smo se v letu 2006 srečali z ujmami, sušo, skratka, škodo na kmetijskih pridelkih, in dejstvo je, da je Vlada tudi sprejela program in končno oceno neposredne škode v letu 2006 zaradi teh ujm, vemo pa, da še danes ni izplačan niti evro pri teh škodah. In me zanima, za kaj gre. Torej, če je pomanjkanje sredstev v proračunu, bi nekako pričakoval, da se bo v rebalansu Vlada tudi odzvala na to dogajanje v letu 2006, ki zapade v letu 2007. Vendar številke kažejo na to, da pravzaprav na tem področju ni nobenih sprememb. Če je Vlada sprejela ta program, potem mislim, da bi ga morala izvajati in da, če ni sredstev, potem za to tudi zagotovi sredstva. Poleg teh dveh konkretnih vprašanj glede teh obveznosti pa bi izpostavil tisto temo, ki je dejansko tudi v največjem delu predmet današnjega rebalansa. Ge za posledico sprejetega zakona o železnicah. Veliko smo o tem razpravljali, ali je ta koncept, ki je bil sprejet, pravilen, ali je to ta koncept, ki bo pomenil nadaljnji razvoj Slovenskih železnic in da bomo ta sistem spravili iz izgub in da bomo ne nazadnje dobili tudi strateške partnerje, ki bodo nam pomagali razviti ta sistem in ne nazadnje tudi izboljšati tako tovorni kot potniški promet. Ključno vprašanje že pri tem zakonu je bil pomemben vir, ki pa tudi mogoče niti ni neposreden vir za ta proračun, pa vendar mislim, da moramo omeniti. Če se pogovarjamo o avtocestah, govorimo o cestninah kot tistemu najpomembnejšemu viru, ki omogoča vračanje tudi izjemno velikih kreditov, ki so bili najeti, vsaj upajmo, da bo temu tako, da bodo vrnjeni, če ne bodo zapadli tudi v proračun. Če se pogovarjamo o drugih cestah, državnih cestah, se pogovarjamo o letnemu povračilu za uporabo cest. Ta dohodek je v tem proračunu. Seveda, kakšna bo pa uporabnina - konkretno želim vprašati Vlado - za uporabo železniškega omrežja? Če bomo na podlagi izdanih poroštev oziroma sprejetih poroštev, ki smo jih sprejeli, gre za 440 milijonov evrov visoko poroštvo, ki smo ga sprejeli v Sloveniji, gre za 110 milijonov evrov, ki prenašate zaradi sprejetega zakona o železnicah v proračun z javne agencije za železniški promet. Torej, kako bomo pravzaprav vračali te kredite, če ne bomo imeli uporabnine na slovenskih železnicah oziroma na slovenskih tirih? To je eno ključnih vprašanj, ki manjka, ko se pogovarjamo o tem, ali je ta rebalans dober ali je ta rebalans slab, ali razvoj Slovenskih železnic bo učinkovit ali ne bo. Uporabnina je eno od vprašanj, ki ga v tem sistemu nismo razrešili. Bojim se, da tudi zato, ker ni bil upoštevan, bom rekel, nekako temu lahko rečemo celo naš predlog, da bi Slovenske železnice organizirali kot dve odvisni družbi, ena družba bi vsebovala vzdrževanje in gospodarjenje z javno železniško infrastrukturo ter vodenje železniškega prometa, torej gre za tako imenovano gospodarsko javno službo, ki skrbi za tire. Druga družba pa bi bila ustanovljena za prevoz blaga in prevoz potnikov. Danes bi najbrž imeli lažji pogovor s potencialnimi vlagatelji v slovensko omrežje, kajti družba za vzdrževanje in gospodarjenje z javno železniško infrastrukturo bi zagotovo bila tisti jasen sogovornik, ki bi poskušal pridobiti zainteresirane, tudi zasebne partnerje, v to, da čim prej posodobimo železniško omrežje. Če sem prav zasledil, gre za skupen znesek, ki bi ga morali v Sloveniji zbrati, celo 8 milijard evrov. In seveda bo zelo pomembno, da v ta projekt vključimo zasebni kapital, da ne obremenjujemo toliko proračuna, kajti to ne bi bila niti višina enega našega proračuna. In ta razvoj dogodkov, ki bodo sledili temu rebalansu, se bojim, da ne bo tako učinkovit in perspektiven, kot danes želimo prikazati, da bomo imeli železnice kar naenkrat urejene in da bo vse lepo in prav. Vprašati se moramo, kdo vse bo lahko peljal po teh železniških tirih, ali bo peljal zastonj, ali bodo uporabljale naše tire samo Slovenske železnice, kar je v nasprotju z direktivo Evropske unije. Skratka, ta vprašanja niso izčiščena pri tem problemu, o katerem se danes pogovarjamo. Mislim, da bi morali bistveno več energije vložiti v to, da se ta vprašanja izčistijo in da ne pride do tega, da bo prišel zasebni partner v sistem Slovenskih železnic in bo povedal, mene zanima peti in deseti koridor, vse ostale regionalne proge ga pa najbrž oziroma skoraj sigurno ne bodo zanimale, ker pač ne prinašajo dovolj velikega prihodka. In če država ne bo imela nadzora nad Slovenskimi železnicami, potem trdim, da bodo vse regionalne proge v Sloveniji postale nekonkurenčne, nezanimive za vlaganja in da bodo vsi tisti kraji, kamor pač peljejo te regionalne proge, bili odrezani od sistema Slovenskih železnic. Konkretno bom tudi izpostavil [[...]]
Gospod Veber, moment. Prosim poslance, ki razpravljajo v krogih tam pri vratih in drugje, stopite na hodnik in se pogovorite, in ne motite govornika. Hvala.
Hvala. No, izpostavil bom prav konkreten problem, ki se je dogajal danes v Kočevju. Slovenske železnice pošljejo predstavnika kočevskemu gospodarstvu, ki uporablja te tire in tudi vagone za prevoz blaga, z namenom, da se ukine železniška proga proti Kočevju oziroma tovorni promet. Ne gre mi skupaj ta rebalans pa te aktivnosti Slovenskih železnic. Kdo in zakaj, bom vprašal, je napotil kogarkoli v Kočevje, da ukinja to regionalno progo, po kateri ta hip poteka samo tovorni promet? V tem rebalansu je ta proga vključena in je sestavni del razvojnega programa in tudi sicer, pač v zakonih, ki smo jih do sedaj sprejemali. Torej, za kaj gre? Ali se že pripravlja na to, da te regionalne proge seveda poskušamo že v tej fazi izločiti iz nadaljnjih sploh dogovorov z javno-zasebnim partnerjem, kajti ugotavlja se, da so Slovenske železnice na tej progi predrage in da potem uporabljajo uporabniki raje tovorni promet, ne pa železnice. Torej, gre za sistem, s katerim umetno že sedaj oziroma namenoma ustvarjate pogoje, da boste ugotovili, da ni prometa, ni rentabilno, bomo to progo zaprli. Če bi Slovenske železnice bile konkurenčne s tovornim prometom, do tega ne bi prihajalo in bi se promet povečeval tudi na regionalnih progah. Poleg tega pa res pričakujem, da se bo poleg tega, da se bo realiziralo to, kar je zapisano na tej progi v tem rebalansu, pričakujem, da bo naslednji obisk Slovenskih železnic v Kočevju vezan tudi na vzpostavitev, ponovno vzpostavitev potniškega prometa. Gre tudi za to, da se potem stroški razdelijo, razbremenijo tovorni promet in da tisto osebje, ki dela na tej progi, služi tako potniškemu prometu kot tovornemu in da s tem vzpostavimo konkurenčnost tistega gospodarskega dela Slovenskih železnic, ki se pač ukvarja s prevozom blaga. In še enkrat izpostavljam ta problem, da moramo biti resnično bolj pozorni na to, kaj se nam dogaja in res upam, da se ne bomo več pogovarjali - vsaj v Kočevju ne - o tem, da ukinjamo tovorni promet, ampak da bo naslednji obisk, da se vzpostavlja potniški promet in dejansko posodablja to omrežje. Hvala.
Hvala. Gospod Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Rebalans proračuna, o katerem se danes pogovarjamo, ima dve poglavitni točki: prva je vezana z izgradnjo železnic, druga pa z dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke; torej, tako smo slišali. Zdaj različna mnenja, ki smo jih tokom razprave do sedaj in verjetno bo podobno tudi v prihodnje, že lahko slišali,si med seboj res nasprotujejo, vsaj na področju železnic je tako. Po eni strani slišimo, da ne gre za nobene bistvene spremembe, da gre v bistvu samo za knjigovodsko zadevo, kako je z enega kupa denar preložen na drugi, torej v proračun. Po drugi strani pa v obrazložitev tega lahko slišimo, kako je obnova železnic nujno potrebna, kako so železnice v katastrofalnem stanju in da je to prav gotovo zadosten, potreben in celo nujni argument, da ta rebalans proračuna res sprejmemo - nasprotujoči si že v samem bistvu in izvoru! Če ne bomo dobili s tem prekladanjem nič več denarja za železnice, ja zakaj bi pa potem to koristilo razvoju železnic, ki so, mimogrede - s tem se strinjam in na to sem kolega ministra že večkrat opozarjal - res v katastrofalnem stanju tako glede organizacije kakor tudi glede infrastrukture in tudi poslovnosti, kar se kaže na poslovnih rezultatih, konkretno zgubi, ki jo v železnicah lahko opažamo že zelo dolgo časa. Zaradi tega me zanima, res me zanima in želel bi konkreten odgovor, ali bodo zaradi tega rebalansa Slovenske železnice kaj na boljšem, zakaj bodo na boljšem, v kakšnem obsegu bo to izboljšanje in predvsem kdaj se bo iz Murske Sobote v Ljubljano dalo pripeljati v evropsko primerljivem času. Ta razdalja je bistveno prekratka za štiri ure, kot to traja danes. Po drugi strani pa lahko vidimo, da je to, da se sedaj primanjkljaj povečuje, bilo že predvideno prej oziroma to, da sedaj imamo primanjkljaj 1,2%, bilo v bistvu že prej, samo s spretnim knjigovodskim trikom drugače prikazano, prikrito, zakrito in znižano na 1%. Tako si lahko to predstavljamo in tako v bistvu to je. Druga stvar, o kateri je tudi danes govora, kar je vsebina tega rebalansa, pa je dokapitalizacija NLB-ja. O tem mogoče samo toliko, da glede na izkušnjo, ki jo Pomurci imamo s tem, ko je NLB prevzel Pomursko banko, glede na spremenjen odnos do domačih investitorjev in seveda do tistih, ki so prišli včasih na našo banko po kredit, in kakšno je sodelovanje s to banko oziroma odzivnost te banke danes, bi tistim, katere banke bo NLB sedaj prevzel, želel, da te dokapitalizacije ne bi bilo in bi še zmeraj ohranili svoje domače banke. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Rad bi odgovoril na nekatera vprašanja od velikega števila, ki jih je zastavil gospod poslanec Veber, ampak na žalost ga ni. Spraševal je, kaj je Vlada naredila, kar se tiče subvencij za kmetijstvo, za katere se je dejansko izkazalo, da letos morajo biti večje, kot je bilo predvideno. Naj povem, da ko smo proračun za leto 2007 pripravljali in ga tudi obravnavali, nismo imeli takšnih podatkov s strani Agencija za kmetijske trge. To se je šele pojavilo kasneje, ko so dejansko izračunali, koliko je bilo dejansko odmeva ali odziva s strani slovenskih kmetov na ta javni razpis, ki so ga naredili za sredstva za določene aktivnosti, in se je izkazalo, da je večje. Vlada je že ukrepala, s tem da smo prerazporedili sredstva znotraj proračuna, in letos bo to plačano. Sicer pa se je naredilo tudi to, da se bo plačalo v enem letu, lahko bi raztegnili v dve, ampak zaenkrat smo lahko tako uredili. Imamo znotraj pristojnosti, ki nam jih dajeta Zakon o javnih financah in Zakon o izvrševanju proračuna, samo s prerazporeditvami v vseh ministrstvih lahko to očitno napako, ki je bila narejena s strani te agencije, tudi pokrili. In to bo letos plačala. Kar se tiče pa težav, ki so bile povzročene leta 2006. Vlada je resnično to obravnavala, kot veste, v skladu z normami, ki tudi veljajo v drugih evropskih državah - to je mogoče plačati v dveh letih. Vlada se je zavezala, da v kolikor bodo na razpolago sredstva letos, bomo že deloma to letos pokrili, če ne pa bo to v letu 2008. Kar se pa tiče drugega vprašanja, kako bi morda boljše bilo, če bi Slovenske železnice uredili in razdelili v eno, dve ali pa tri podjetja; eno podjetje, ki bi dejansko služilo, drugo pa, ki bi delalo zgubo. Odgovor s strani Vlade, in to je na podlagi, kar sem že v svoji uvodni predstavitvi že predstavil in tudi kasneje že enkrat, bi rekel sledeče; edini način, da bi Slovenske železnice dejansko delovale in da ne bodo breme davkoplačevalcem, je, če se bodo končno vključile v logistično omrežje Evrope. Ni druge rešitve kot takšne! In je nemogoče iskati rešitve, če delimo en način posla v eno podjetje, pa v drugo podjetje, tu mora biti neka enota, kar vsakdo, ki te probleme je analiziral in pozna dobre izkušnje drugih evropskih težav na tem področju, dobro razume, da dejansko danes, v današnjem svetu ga ni sistema, da bi zagotavljal profitabilnost od ene postaje do druge. Dejanska profitabilnost je, če deluje neko logistično omrežje od vrat do vrat, to je naš namen, v to smer gremo in to je predlog, na katerem delamo, in ga bomo pravočasno tudi predstavili temu Državnemu zboru. Hvala.
Hvala. Je še interes po razpravi o splošnem delu predloga rebalansa proračuna? Še. Odpiram prijavo. Gospod Prijatelj, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana ministra s sodelavci! Torej, zame je popolnoma jasno, da je rebalans proračuna nujen, in sam ga bom tudi podprl. Vendar, ko poslušamo modrovanje o tem, kaj bi lahko še vse bilo na železnici storjeno. Jaz razumem gospoda Vebra, da je zadnji, tam nekje v Kočevju se tiri končajo in tako naprej, da imajo mogoče malo strahu in pomislekov. Ampak, glejte tovorni promet ne dela izgube, tovorni promet dela profit in tudi železničarji v nemogočih infrastrukturnih pogojih delajo vse tisto, kar lahko naredijo. Jaz sem vesel, da je minister šel, bom rekel, z nami, skupaj z Odborom za promet, da si je to infrastrukturno stanje na progi Ljubljana-Koper tudi ogledal. Sam želim povedati sledeče, da imamo progo iz Avstro-Ogrske; dvotirnost proge, spodnji ustroj je takšen kot takrat. In na njem nismo naredili še enega resnega remonta. Smo menjali v bistvu mogoče kakšne zgornje ustroje, ampak spodnja, gramozna greda je takšna, kot je bila takrat. In mulj dela svoje, blato tudi, nalivi in deževja tudi. Tisti, ki ne ve, koliko počasnih voženj vsak dan, več jih je predpisanih na potnem listu oziroma potnem nalogu, strojevodja pač ne more razsojati o tem, kakšna je infrastruktura. Ta rebalans proračuna je prepozen. Zgoditi bi se moral že prej. Mi imamo zaradi tega, ker smo to železniško infrastrukturo tako zanemarjali, danes veliko gospodarsko škodo. Za to ni odgovarjal nihče. Ta Vlada je podedovala 70 milijardno luknjo v tem sistemu železniškega prometa. Jaz verjamem, da je bil gospod Bajuk lahko jezen, ko je odkrival vse te, pod preprogo pometene probleme. Mi smo imeli 1994. leta sprejet nacionalni program za razvoj železniške infrastrukture, pa smo ga uresničili do danes samo 13%. Sramota. Imamo nove lokomotive, 20 smo jih kupili, interoperabilne. In te lokomotive lahko vozijo samo z enotretjinsko močjo, največ do polovice, ker imamo vozne mreže "pretanke". Če jih do konca obremenimo, pade vozna mreža. Niti toliko denarja nimamo, da bi zamenjali žice. To so dejstva. Da ne govorim o signalno - varnostni tehniki, ki je zastarela; da ne govorimo o voznih sredstvih, ki so takšna, kot so. Tudi v tovornem prometu imamo vagone, ki so zastareli. Niso sposobni za tako imenovane intereoperabilne pošiljke. In tisti, ki ne pozna situacije na železnici, naj jo ne komentira, lepo prosim. Jaz sem lahko žalosten, ko ugotavljam, da smo za vodenje Evropske unije oziroma za predsednikovanje namenili 60 milijonov, za železnice sproščamo prvih 100. Veliko več bi jih potrebovali! Ampak, začetek je, imamo v bistvu vso zakonodajo sprejeto, zato sem vesel, zadnji zakon je bil Zakon o varnosti železniškega prometa, ki omogoča vlaganje in odpiranje seveda investicije, za projekte, ki so že pripravljeni in čakajo vrsto let, nismo pa mogli začeti s projekti zaradi tega, ker ustrezna zakonodaja ni bila pripravljena v tem Državnem zboru. In zdaj ni več izgovorov, ostane, bom rekel, samo minus v času, mogoče kakšna časovna bitka, ki smo jo izgubili, in gledati moramo na to, da ne bomo izgubili vojne - s časom namreč, denar imamo. Verjamem, da imamo tudi znanje, imamo strokovnjake in ravno to je bil namen zadnjega obiska, na katerem smo ministru tudi povedali, da znanje obstaja v Sloveniji, da ga je treba združiti in da je potrebno povedati tem komisijam oziroma tem skupinam, ki bodo delale na rešitvi posameznih parcialnih problemov, da je potrebno pospešiti izvedbena dela. Država lahko prispeva pri tem, da skrajšamo pravno-upravne postopke. Če tega ne bomo storili, bomo v bistvu izgubljali tovor, ki ga danes že izgubljamo, to je vsakemu jasno. Tovor nam odteka, Hrvati pospešeno gradijo povezavo z Madžarsko in Italijani že tržijo odlično pontebsko progo, ki je sicer v povezavi daljša do Madžarske, vendar bolj ravna in v temu primeru tudi dejansko so lahko bolj agresivni, ker je vzorno urejen tudi v Villachu v bistvu aranžirni center. Vesel sem tudi odločite Vlade, da se bo zgodilo to, kar se v Sloveniji še do sedaj ni, namreč postajamo prvi v transportni logistiki v jugovzhodni Evropi, in gospe in gospodje, ko komentirate o železnici, morate vedeti, da v Sežani in Divači nastaja transportno-logistični center, ki bo za 3-krat večji, kot je logistični center sedaj največji v Gradcu. To so zadeve, ki terjajo ogromne finančne investicije. In če govorimo samo o tej, to je 180 milijonov evrov, za približno 100 hektarjev zemljišča gre. Seveda kritičen pa sem, ko govorimo o tako imenovanem javnem-zasebnem partnerstvu in ko ne vemo nič o tem, kaj bo to prineslo Sloveniji. Jaz bi zelo pazljivo v bistvu tukaj želel povedati to, da polagam tako gospodu Bajuku kot tudi gospodu ministru za promet, mag. Božiču, na srce, da "ne oddajamo kur, ki nesejo zlata jajca". Mi imamo danes tovore, ki so za nas v železniškem pomenu v bistvu profitabilni. Govorim o kontejnerskih vlakih, avtomobilskih vlakih, o pšenici za Madžarsko, o naftnih derivatih itn. Če bomo te tovore oddali partnerju, ki prihaja, Nemcu, potem dejstvo je, da bo tudi on pobiral profit od teh tovorov. Jaz sem za to, da naredimo mešano podjetje, trust, ne vem, koncern, holding ali karkoli hočemo, ampak da tisti novi produkti, ki jih bodo gospodje partnerji pripeljali v Luko Koper, da so predmet njihovega trženja. Vse to, kar ja pa danes hrana za 9 tisoč glavo množico, ki dela na Slovenskih železnicah in je profitabilno in prinaša dobiček - vemo, da potniški promet pokriva s subvencijami država -, pa mora ostati v naših rokah, ker to so "zlate kokoši", ki "nesejo zlata jajca". In teh vlakov je strašno malo, če jih seštejemo. Par vlakov je, pa smo končali. Tako bi bil od tega zelo previden in bi še enkrat prosil, dejansko prosim Vlado, da bo tu pazljiva. Če Nemci pridejo in kupijo 49% ali pa 50% delež, bodo vzeli tudi to, kar danes prinaša profit in kar danes prinaša zaposlitev devettisočglavi množici, ki ima doma še po tri družinske člane. In to zna predstavljati, če bomo ta sistem porušili, za Vlado velik problem tudi v socialnem smislu, ker ti ljudje ne bodo tiho. Jaz bom prvi, ki bom na čelu te kolone protestiral, če bomo videli, da smo v bistvu onemogočili normalno delo tem ljudem, da smo jim vzeli kos belega kruha. Sem pa za to, da damo železničarjem pogoje za delo in da potem zahtevamo od njih, da delajo pošteno, kajti delavec na mešalcu brez lopate ne more pripravljati malte; nemogoče, z rokami ne more zmetati toliko peska. To se dogaja zdaj na železnici. Mi se gremo prevoz nekega tovora od točke A do točke B s tehniko, ki je zastarela, ljudem nevarna in ogroža tudi že življenja. Splošna varnost, varnost in urejenost železniškega prometa je danes na zelo nizki točki. Jaz ne bi želel, da se zgodi neka Divača, da imamo vagone na kupu in trupla, kot smo jih imeli. Zato bi želel, da se čim prej začne vse tisto, kar je začrtano. In me "eno figo briga", ali bo Direkcija za železnice v Mariboru ali v Ljubljani ali v Žužemberku ali pa v Zgornji Kungoti, sploh me ne briga, kje bo. Začnite, za božjo voljo, že enkrat sproščati ta denar in začnimo že enkrat graditi to železniško infrastrukturo, ki je zastarela, taka kot je, je neuporabna. Kot sem že rekel, pozdravljam ta rebalans proračuna, z upanjem, da naslednje leto nadaljujemo še z večjim investicijskim ciklusom. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Veber.
Nadaljeval bi razpravo, ki jo je končal kolega. Mislim, da je tudi odraz vprašanja, ki smo se ga v teh razpravah do sedaj premalo zavedali, kaj bo dejansko z 10.000 ljudmi, ki so danes zaposleni na Slovenskih železnicah. In na to smo tudi želeli opozoriti takrat, ko smo sprejemali zakon o železnicah, pa ni bilo takšnega odziva, kot ga poslušamo ta hip, vendar to se bo zgodilo. Vendar se moramo tudi zavedati, da se to ne bo zgodilo tej vladi, to se bo zgodilo v naslednjem mandatu. Pomembno pa je, da se resnično zavedamo tega problema že danes in da razčistimo to vprašanje, kako bo sistem sploh lahko funkcioniral. Tako da to vprašanje uporabnin in uporabe Slovenskih železnic, kot kaže, bo rešeno na način, da bomo pač vse skupaj prodali nekomu drugemu, tretjemu, ki bo upravljal in gospodaril s tem omrežjem. Seveda se tu odpira vprašanje, zakaj danes potem sploh vlagamo svoja sredstva v to, če bomo to jutri prodali nekomu tretjemu. Kar pa se tiče odgovora in tega vprašanja okrog suše, sem pa pravzaprav nekako presenečen; kljub temu da se Vlada zaveda, da ta obveznost obstaja, da je škoda nastala v letu 2006, bodo upravičenci, kot vse kaže, lahko do tega denarja, do teh sredstev prišli šele v letu 2008 ali pa mogoče še celo pozneje. Mislim, da bi ta problem moral biti rešen v tem rebalansu in da se te škode poplačajo, kajti vendarle gre za dejstvo, da je bil zaradi tega velik izpad prihodka na podeželju in da je drugi izpad prihodka zagotovo bil povezan tudi s slabim delom, kot je bilo povedano, Agencije za kmetijske trge in razvoj podeželja, ki ni planirala vseh obveznosti v postopku za sprejem proračuna za 2007 in 2008. Seveda sem zadovoljen, da so razporedili ta sredstva očitno znotraj tudi drugih resorjev, če sem prav razumel ministra za finance, ne samo znotraj področja kmetijstva, zagotovo pa menim, da bi tudi to sušo lahko v tem rebalansu zaključili in rešili te probleme na podeželju, s katerimi se srečujejo predvsem tisti, ki živijo od kmetijstva. Mislim, da je to ena od resnejših pomanjkljivosti tega rebalansa. Hvala.
Hvala. Gospod Cvikl.
Tisti, ki nas spremljajo, so prej slišali neke čudne številke gospoda ministra. Seveda je treba povedati, zakaj je po ministrovih številkah prišlo do nekega padca. Odgovor pozna gospod minister Božič. Leta 2004 je bila poraba 47,4, leta 2005 je bila poraba 47,0, vendar smo v letu 2005 financiranje Darsa izločili iz državnega proračuna in s tem tudi slovenskih javnih financ; ali drugače: Dars smo poslali na zadolževanje, zato navidezno, fiktivno se poraba zmanjša. To je tako, kot če bi imeli 5 otrok in bi rekli, za en mandat enega otroka pošljem k teti, pri tej teti se ti zadolžuj, po petih letih pa pridi k meni in teti bom vrnil tvoj dolg. Namreč, gospod Božič bo vedel, ali bo ta problem rešen, ker bo vedel, ali bo v proračunu za leto 2009 predvidel - tako, kot pravi študija Ekonomskega inštituta Pravne fakultete - ponovno financiranje Darsa iz državnega proračun. Zakaj je to pomembno? Ker Dars, ki nima virov iz proračuna, se bo moral zadolževati za vračilo kreditov in bo Dars, po študiji Ekonomskega inštituta Pravne fakulteta, dolg vrnil šele leta 2070. Veste, na ta način se iti fiktivna zmanjševanja javne porabe, na ta način, da enega od otrok pošlješ k teti in ga ne vključiš v svojo porabo in rečeš, poraba naše družine je pa nižja. To je pa seveda sprenevedanje. In zato je poraba javnofinančnega primanjkljaja po plačani realizaciji, ki je primerljiva skozi obdobje, ta, ki kaže: javna poraba se ni zmanjšala. Povečala se je za 100 mio. evrov. Toliko o tem, da javnost ne bo mislila, da ni res, da bi slovenska javna poraba ne bila visoko rizična - je, to pravi EU! In ni res, da zmanjšujemo javno porabo - ne, samo Dars smo nagnali v visoko vzdrževanja in znano je, da kadar bankirji posamezni državi lahko dajo nekaj milijard evrov kreditov, in to Darsu z garancijo Republike Slovenije - pazite - ni problem postati najbolj spoštovanja vreden finančni minister. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Jaz sem danes že enkrat povedal, da v njene dobre rezultate sploh ne dvomim, v te rešitve, ki jih je pripravila Vlada. Vendar, glej ga zlomka, zopet dobivamo nasvete, ki so sicer dobri, da se jih sliši, če so dobri, se jih tudi lahko upošteva, vsekakor pa nasveti zaradi kritike te Vlade, da slabo dela, to boste pa težko prodali tudi najslabšim kupcem. Ker danes že vsak ve, da to ne gre. Bila je tudi kritika, zakaj rebalans sedaj. Ampak tu bi vam, gospodje, želel povedati sledeče. Ta vlada je v sedmem mesecu, konec šestega meseca, se pravi ob polletju, pripravila rebalans za tekoče leto. Ta rebalans je prav gotovo razvojno naravnan. O tem smo si vsi verjetno enotni. Bi vas pa spomnil, da nekatere prejšnje vlade so pa pripravile rebalans v februarju za leto za nazaj. To je tudi bilo. Koliko je pa to razvojno, ali smiselno, ali pa dobro ali pa kaže na dobro delo, vlade je pa seveda nekaj drugega. Res pa je, to pa priznam, da ta Vlada je mogoče malo konzervativna, ker uporablja čisto stare metode, ampak zanimivo je, te metode pa kažejo dobre rezultate. Imeli smo pa zelo inovativne vlade včasih, ali pa vsaj dele vlad. Ker če ni bilo prihodkov so pogruntali, da leto traja trinajst mesecev. Si lahko mislite? Ni bilo prihodkov v dvanajstih mesecih, pa so pogruntali, da leto traja trinajst mesecev. In če se ne motim, ravno oseba, ki ima toliko idej, iz Socialnih demokratov, mislim, da je bila takrat zadolžena za proračun ali se je ukvarjala s proračunom, pa tudi z analitiko v narodni banki. Kako so izgledale te analitske napovedi, kako so izgledali te analitski podatki, je vprašanje. Jaz se ne bom spušča v to, ampak že to, kar danes slišimo, mi govori malo o čudni verodostojnosti. In sedaj nam dajejo nasvete tisti, kako bi naj ta Vlada delala, ki so uvedli inovacijo, da je leto s trinajstimi meseci! To ne gre skupaj in to zaradi tega, da bi končna bilanca, letna, bila vsaj približno sprejemljiva. To je bilo navidezno, to je bilo fiktivno, to je bila "potemkinova vas", ki pa so nam jo seveda z različno pomočjo prodali kot neko zgodbo o uspehu. Mene to ne moti, v redu, smo preživeli. Hvala bogu, da je prišla zdaj ta Vlada, da se tako več ne dela, vendar me pa moti, da je pa sedaj taka kritika, pa vse tisto, kar nam oni prodajajo v takem slogu, je pa zlata vredno. Tako da je o verodostojnosti treba malo razmisliti. Ampak najhuje je pa nekaj drugega, tudi mene to osebno zelo moti. Namreč, kar naprej, na vsaki seji nam dvakrat, trikrat, petkrat, desetkrat poveste, kako bodo slovenske finance se sesule zaradi tega, ker smo upokojencem dali nekoliko več, nekoliko boljši izračun. Vi kar na vsaki seji bi jemali upokojencem, pa ne vem zakaj, gospod Cvikl. Ne vem, kaj imate proti upokojencem. Mislim, da ravno ne dobivajo preveč za tisto svoje delo, za tisto svoje delo, ki so ga opravljali, dolgoletno delo, mislim, da si nihče ni kar tako zaslužil pokojnine, vi bi jo pa kar naprej jemali, kar na vsaki seji vam to gre navzkriž. Najprej ste ugotovili, da se bodo finance sesule do leta 2015, potem ste malo korigirali, do 2020, potem, ko ste videli, da to ni res in da ta vlada misli resno, ker so rezultati dobri, da bodo lahko takšne penzije ostale, ste pa rekli: nekje v megleni prihodnosti do 2050. Tako sedaj mislim, da bi bil že čas, da bi to prenehali, ker vam nihče več tega ne verjame in tudi vaši predlogi za uspešnejše delo te vlade bo težko, ker rezultati skoraj boljši ne morejo biti. Danes sem vam prej citiral najnovejše podatke Evropskega statističnega urada, kjer je Slovenija ena država, ki ima tretji največji rast BDP in največji izvoznik je v Evropski uniji. Tako, da to ne bo šlo, boste si morali kaj bolj argumentiranega izmisliti. Hvala.
Hvala. Gospod Cvikl, nisem opazil, da bi vas citiral. [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] [[...]]Ali ste ga citirali? Izvolite, gospod Cvikl. Imate repliko.
Gospod predsednik, ni me citiral, ampak me je omenil z imenom in govoril o stvareh, o katerih sem jaz govoril: v skladu s Poslovnikom, kadar poslanec poslanca ni razumel, mu v repliki poslanec ima pravico to pojasniti. Gospodu poslancu [[...]]
Oprostite, nisem vedel, da se razumete v tistih 13-ih mesecih. Ni on omenjal človeka, ki mu je bilo to namenjeno.
Omenil je gospoda Cvikla glede pokojnin in o tem bom govoril. Dovolite?
Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Petan je seveda povedal več neresnic. Prvo, kar je seveda povedal, je to, da bi jaz nasprotoval usklajevanju pokojnin, jaz sem nasprotoval načinu usklajevanja pokojnin. Mi smo predlagali to, da bi tisti, ki imajo najmanjše pokojnine, dobili več. To je prvo. Drugo, o zadevah, o katerih govorim, ne govorim jaz, govori Evropska unija. Med 13-imi državami evroskupine je Slovenija ena najbolj rizičnih, poleg Portugalske in Grčije. In še glede narodne banke in 13-ih mesecev in tako naprej. Malo ste zamešali eno desetletje. Jaz sem desetletje prej delal v banki, v Banki Slovenije. V desetletju, v katerem se je pa dogajalo 13 mesecev, pa nisem bil državni sekretar, ampak sem najprej vzpostavil to, da se minister za finance tudi danes ne more igrati z javnimi financami in bi moral to, kar je tukaj predstavil, narediti drugače, predvsem pa uporabljati enake vatle, ne pa, kot sem prej povedal, je en del javne porabe v občini, v družini ali v državi nagnal v zadolževanje. In to je vse slaba politika in mislim, da kot opozicijski poslanec moram na to opozoriti, če to vi slišite ali ne slišite, slišijo državljani in državljanke.
Hvala. Gospod Testen.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Mene osebno ne moti, če opozicija kritizira, bi pa pričakoval nekoliko več objektivnosti. Mislim, da te manjka pri nekaterih debatah, pa bom navedel samo dva primera. Govorilo se je veliko v začetku debate o veliki brezposelnosti, o tem, kako se brezposelne ustvarja na nek nov način. Jaz bi rad v zvezi s tem povedal sledeče, da je v Sloveniji vsak dan daljši seznam tistih poklicev, kjer primanjkuje delavcev. Če se ne motim, je pred dobrim mesecem Vlada dovolila dodatno zaposlovanje 7000 dodatnih tujih delavcev zaradi tega, ker jih v Sloveniji primanjkuje. Bi pa opozoril še na eno drugo stvar, ki jo je gospod Milan Petek načel, in sicer je povzel Finance s 4.7.2007 in v teh Financah, ki se lotevajo proračunskega primanjkljaja, pa javnofinančnega primanjkljaja, med drugim piše tudi o ministru Bajuku, češ, da je pred volitvami obljubil, da se bo dolgoročno primanjkljaj znižal z 48 ali 47, zdaj ta ugornja številka ni toliko važna, na 35%. Zdaj tukaj je razlika pri tem razlaganju dolgoročnosti. Če kdo misli, da je dolgoročno dve leti ali pa tri leta, pa da pričakuje že zdaj 35% porabo v javnih financah, potem jaz mislim, da greši. Za mene je dolgoročno 15 ali 20 let in mislim, da v teh okvirjih bi se dalo pogovarjati. Bi pa rad opozoril za kredibilnost tega članka, ki je bil v Financah, da je v istem članku pisalo tudi, da Vlada pripravlja rebalans proračuna za 2009; za 2009 kolikor jaz vem, proračuna še niti ni, ga še nismo sprejeli in da bi zdaj Vlada pripravljala rebalans tistega proračuna - to je v tem istem članku pisalo. Kar se tiče samega rebalansa, bi pa poudaril sledeče. Mislim, da smo precej enotnega stališča, za železnice je potreba, da se čim več sredstev poskuša nameniti in da se začne v železniško infrastrukturo enkrat vlagati, ker je bilo že veliko zamujenega. Meni je samo žal, da se to ni začelo pred petnajstimi leti. Sicer ne vem, težko ocenjujem, kakšne so bile takrat možnosti, ampak sigurno bi bilo do danes kar nekaj narejenega. Kar se pa tiče dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke. Zelo jasno je bilo povedano, zakaj je potrebno to dokapitalizacijo narediti. Gre predvsem za to, da država obdrži večinski delež, in moram reči, da osebno in pa tudi v naši poslanski skupini se s tem strinjamo. Glede na to pa, da je številka 50 milijonov, bi v povezavi s tem omenil tudi, da je ta isti minister predlagal revizijo postopka oziroma novo vrednotenje Zavarovalnice Triglav; in poglejta zlomka, iz te iste nove ocene bo prihodek v državni proračun 50 milijonov evrov. Se pravi, toliko kot damo za dokapitalizacijo, po mojem je to, kot bi Bajuk dal iz svojega žepa. Približno tako bi izgledalo, če bi to na tak način pretvarjali, ampak mislim, da ni tako enostavno. Veliko je bilo govora pred časom in tudi danes, pa mislim, da se bomo v kratkem spet ukvarjali z nekaterimi podjetji, ki so bili v državni lasti, posredno v SOD-u in v KAD-u, in v nekatere te firme se na veliko zaletavamo in tudi o njih razpravljamo. Jaz bi glede SOD-a, ki ga je Računsko sodišče sedaj že nekajkrat preverjalo in ni ugotovila nič posebno zelo napačnega, rad povedal, da smo mi na začetku mandata govorili o nekih velikih luknjah v primeru SOD-a. Da pač SOD, govorilo se je takrat o 150, po nekaterih ocenah pa 250 milijardah, tako velike milijarde so se valile po tem Državnem zboru in tudi sicer. Kolikor sem seznanjen, v SOD-u te luknje praktični ni več. Mislim, da je to zelo pohvalno, čeprav se mi zdi, da bo lahko jutri prišlo Računsko sodišče, pa bo ocenilo poslovanje Soda kot negospodarno in nesmotrno. Tako da mislim, da je treba biti pošten in objektiven. No, potem še, kar se tiče učinkov davčne zakonodaje. Iz vseh teh poročil, ki smo jih imeli, je jasno, da so prihodki v državni proračun, kar se tiče dohodnine, pa tudi kar se tiče davka na izplačane plače, realno bistveno nižji, kot so bili v preteklem letu. Tako da tudi zaradi tega mislim, da so proračunske možnosti za porabo bistveno manjše, govorim o procentualnem deležu, glede na to, da se proračunski primanjkljaj praktično ne povečuje. Tako da mislim, da je proračun naravnan tudi zelo varčno in racionalno. Hvala.
Hvala. Gospod Hvauc.
Hvala lepa. Repliciral bom kolegu Cviklu. In sicer, on je trdil, da če bi bil sprejet amandma, ki so ga oni predlagali, da se danes ne bi ukvarjali s tem rebalansom oziroma ne bi bilo treba te luknje polniti. S tem je seveda priznal, da luknja je. Luknja, ki je začela nastajati že leta 2003 in 2004, ko je prejšnja vlada financirala izgradnjo in vzdrževanje, tudi vzdrževanje železniške infrastrukture z dolgoročnimi krediti. Ali si lahko zamislite vi to, za vzdrževanje, sprotno vzdrževanje smo tudi zato, ker je bilo premalo sredstev iz proračuna, najemali 10-letne kredite. Še 8, 7 let bomo plačevali to, kar smo porabili za zadolževanje že leta 2004, recimo, kajne? Potem pa še nekaj drugega. Kolega Cvikl nam vseskozi očita, da financiramo izgradnjo avtocest z zadolževanjem. Gre za dolgoročne investicije, ki se pač financirajo z zadolževanjem, in jaz tu ne vidim nič posebnega. Ko so se pa za sprotno vzdrževanje jemali krediti, je bilo pa vse v redu, takrat pa ni bilo treba nobenega amandmaja, vse je bilo v redu in prav, tako kot mora biti. Tako luknja, ki se pokriva s tem rebalansom, je iz [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Gospod Cvikl, izvolite, imate repliko.
Luknja, ki jo danes pokrivamo, je nastala z Zakonom o poroštvu, sprejetim v tem Državnem zboru v novembru, decembru 2006. To je prvo. Drugo, glede tako imenovanega širjenja programa Slovenskih železnic. Ko smo junija 2004 na Evropskem svetu dosegli to, da se v transevropske projekte vključi tudi mreža skozi Slovenijo, smo šele imeli možnost začetka pridobivanja denarja. Zato bi vlade 2005, 2006, 2007 in 2008 morale vključiti med odhodke proračuna tudi denar za sofinanciranje. Gospod Božič je milo prosil, ni bil uslišan, rečeno mu je bilo, poroštvo. Dobil je poroštvo, s poroštvom je bila navrtana luknja, danes jo zapiramo. Še enkrat, ne nasprotujemo železniškemu programu, nasprotujemo pa temu, da je Vlada imela glavo v pesku do julija 2007.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Rad bi še enkrat pojasnil, da dolgovi, ki smo jih zdaj prevzeli v višini 100 in še nekaj milijonov, so dejansko nastali, 80 milijonov, do leta 2004. Torej, ta podatek je pravi, vse drugo pa ni pravilno. Hvala.
Hvala. Imate repliko? Izvolite, gospod Cvikl. Dobro, potem se boste prijavili. Želi še kdo razpravljati o splošnem delu predloga rebalansa? Ja, odpiram ponovno možnost prijave. Prosim, da se vsi, ki želite razpravljati o tem, prijavite. Gospod Petek, vas moram opozoriti, da ste vi že v rdečih številkah. Gospod Cvikl.
Če bi temu bilo tako, kot je rekel gospod minister, potem Zakona o poroštvu ne bi bil potreben.
Hvala. Gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, spoštovana ministra, navajen sem, da je eden tu vedno. Naj mi bo oproščeno. Poglejte, zakaj vedno komentirate tiste dogodke ljudje, ki nikoli niste bili v sistemu? To mene malo nervira. Mi smo delali 10 mogoče reorganizacij na Slovenskih železnicah, na tone papirjev ste izpisali in pustili ste 70-milijardno luknjo. Vlada komunistov in LDS-evcev. Šolali ste kadre, ki nikoli niso videli železnic, so bili pa na plačilnih spiskah, spiskih - prav, se oproščam, govorim z jezo. In danes, ko govorite o tem, kakšno je poštenje, naredili ste ogromno, ogromno gospodarsko škodo. To, kar danes popravljamo, je mašenje luknje, ki je že nastala, in tudi poslovnega izpada. In sramotno je govoriti o tem, da imamo infrastrukturo danes takšno, da niti vlaki v normalni sestavi, ki so v Evropi, ne morejo peljati po njej, torej po železnici. Od Zidanega Mosta naprej, če ne veste, gospe in gospodje, vlaki ne morejo voziti, normalni interoperabilni vlaki; ne morejo voziti zato, ker ni zagotovljen 22,5-tonski osni pritisk. To pa pomeni, da je v bistvu dovoljen pritisk na tirnico manj, kot sem povedal. In kupili ste - z denarjem davkoplačevalcev, to ponavljam - 20 lokomotiv; ena je stala eno milijardo tolarjev, ki jih lahko od Zidanega Mosta naprej samo pokrijemo z deko in gledamo. Dravski most je tako slab, če greš peš po njem se lahko podre, ne z vlakom. [[Odziv na klic iz klopi. - Se sanira.]] In je v bistvu vhod za glavno tranzitno pot do Madžarske. Novo progo ste delali, gospodje, Hodoš-Puconci, pa ste zgradili tako, da po njej več zapravimo na tem odseku, kot pa če pripeljemo tovor iz Kopra do Maribora z električno lokomotivo, ker od tam naprej pač ni elektrike. In danes bomo morali delati še en tir, ker ta proga tudi ni propustna in verjetno - elektrifikacija. Da ne govorim o tem, kakšno ste pustili signalno varnostno tehniko. Imamo še likovne signale, kar je v sramoto Slovenskim železnicam, v Evropi jih najdeš samo še v muzeju. To je vaš razvoj železniške infrastrukture. Da ne govorim o tem, da ste pustili v nacionalnem razvoju v bistvu zapisano velikopotezno razvojno akcijo za železnice iz leta 1994, danes, ko gledamo, 13% realizirano je vsega. Zanimivo je pa to, da vsak direktor, ki je pa od železnic šel, je bil pa velik strateg in neizmerno dober menedžer. In celo v bistvu dovoljevali ste, da so se izplačevale odpravnine, ko so odhajali. Železničarji in železničarke, ki bi želeli delati vsaj v takih pogojih, kot je to v Avstriji ali pa v Italiji, bodo morali še desetletja čakati na to. In imejte to pred očmi, ko govorite. Na te tehnične pogoje bodo morali čakati še desetletja! Te investicije, ki jih danes v bistvu tukaj sproščamo za začetek, so tako majhne, da ne pokrijejo - niti ena bela pika na tej črni piki ne nastane. In vso to škodo ste naredili vi z neodgovornim vodenjem tega sistema, če govorimo o železniškem sistemu, na katerega se perfektno spoznate. Kdo pa je odgovarjal za to do danes, ali je kdo v zaporu za to gospodarsko škodo? Ali smo komu prste posekali, ker je imel ponarejeno diplomo, ali smo koga zaprli, zato ker je [[...]]- ne, dali smo mu možnost, da je bil direktor svinjske farme, potem ko je odlično vodil železnice. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]pa da še tam goljufa naprej. Uspešno, ja! Saj tam verjamem, da je uspešen. Jaz bi želel samo to še povedati, od leta 2005 opozarjam to vlado, saj to je pa resna kritika, da bi lahko odgovornost pri koriščenju oziroma nekoriščenju evropskih sredstev za vse te prilike nazaj, ki smo jih zamudili, bila izpostavljena. Dejstvo je, da tudi pomoč občinam in lokalnim skupnostim, ki bi lahko bila izražena, ni bila s strani vlade nudena - pri razpisnih pogojih in tako naprej. To pa je možnost, katero smo zamudili, in tu imamo še priliko, da to nadoknadimo.
Hvala. Je še kakšen interes za razpravo o splošnem delu? Ne. Potem zaključujem razpravo. Glasovanje o splošnem delu predloga rebalansa proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po zadnji točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.40. Prehajamo na obravnavo posebnega dela predloga rebalansa proračuna. Naj vas ob tem obvestim, da sta bila k predlogu rebalansa vložena dva amandmaja poslanca mag. Milana M. Cvikla, do katerih pa se Odbor za finance in monetarno politiko ni opredelil, saj nista bila vložena v skladu s Poslovnikom Državnega zbora, kar je razvidno iz poročila odbora. Sprašujem, ali želi kdo razpravljati o posebnem delu predloga rebalansa Proračuna? Odpiram prijavo, najprej. Ni nihče prijavljen, ampak gospod Cvikl se je očitno želel prijaviti, zato mu dajem besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Imamo eno samo vprašanje v zvezi z dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, delniške družbe. Ali bodo mali delničarji Banke Domžale, Banke Zasavje in Koroške banke dobili delnice NLB d.d.? V dokumentih govorite, da bo prišlo do dokupa. Govori se o trikratniku knjigovodske vrednosti, tukaj pa razlagate, da je potrebna dokapitalizacija zaradi zaokroževanja. Mislim, da bili do tega upravičeni. Če bi do tega prišlo, bi prišlo do zmanjšanja deleža KBC-ja in tudi Republike Slovenije, gospod Bajuk tega noče. Torej, bodo dobili to pravico ali je to izpis malih delničarjev?
Hvala. Želi še kdo razpravljati o posebnem delu predloga rebalansa? Nihče. Potem razpravo zaključujem. Glasovanje o posebnem delu predloga rebalansa proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po zadnji točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.40. Prehajamo na obravnavo načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati? Nihče. Zaključujem razpravo in ponovno poudarjam, da bomo glasovanje o načrtu razvojnih programov v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po zadnji točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.40. In prehajamo na razpravo o predlogu rebalansa proračuna v celoti. Želi kdo razpravljati? Seveda od tistih, ki še imate čas na zalogi. [[Nihče.]] Zato zaključujem razpravo. Glasovanje o predlogu rebalansa proračuna v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po zadnji točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.40 uril. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNA ZA LETI 2007 IN 2008. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilo obrazložitev predloga zakona. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Sprememba zakona o izvrševanju proračuna za leti 2007 in 2008 je nujno potrebna zaradi teh sprememb, ki smo jih predlagali in so bili predmet obravnave do sedaj, danes v tem Državnem zboru. Gre pa samo za tri člene. V prvem se uvaja ta pravica, ki jo samo posebni zakon lahko določi. Zakon o javnih financah jasno določa, da se vsi prihodki v B bilanci, ki nastanejo zaradi prodaje finančnih naložb v lasti države, morajo uporabljati za zmanjševanje dolga ali pa za kakšen drug namen, v kolikor zakon tako določa. Ta 1. člen bi potem določil, da se lahko uporabi do 50 milijonov evrov, namenjenih za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke. In 2. člen pa uvaja to možnost, da se dejansko uporabijo tudi ta sredstva na novo ustanovljeni direkciji, 3. člen je pa pogoj za ureditev objave v Uradnem listu Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Bojana Starmana, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, spoštovani! Odbor za finance in monetarno politiko Državnega zbora je na svoji 29. nujni seji dne 9.7. obravnaval tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna. Ta zakon je potrebno obravnavati zato, da se obravnava hkrati s Predlogom rebalansa državnega proračuna za leto 2007, saj omogoča njegovo uveljavitev in posledično izvrševanje, poleg tega pa so vsebinske rešitve med zakonom in rebalansom tesno povezane. Zato je ta zakon potrebno sprejeti takoj po sprejemu Predloga rebalansa proračuna za leto 2007. Na seji odbora so prisostvovali predstavniki predlagatelja, predstavniki Vlade, finančnega in prometnega ministrstva ter Zakonodajno-pravne službe. Seveda s tem zakonom omogočamo, da je del kupnine od prodaje kapitalske naložbe Slovenske industrije jekla v višini 50 milijonov evrov namenjenih za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, s tem da je zagotovitev sredstev na obravnavani postavki nujno potrebna. Poleg tega pa se pač s tem, kar je povedal že predhodno minister zagotavlja ta dokapitalizacija. Vložena sta bila dva amandmaja Poslanske skupine Socialnih demokratov, amandma je za črtanje 1. člena in z njim vsebinsko povezan amandma v 2. členu zakonskega predloga. Amandmaja nista bila sprejeta, zato se predlaga Državnemu zboru, da glasuje o predlogu zakona v predloženem besedilu, ki je bil objavljen v Poročevalcu številka 59 z dne 28.6.2007. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Rudi Veršnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom. V predhodni točki dnevnega reda smo razpravljali o spremenjenem proračunu za leto 2007. Spremembam proračuna sledi izvrševanje proračuna, ki je tokrat zaznamovan s tremi členi. V 1. členu se kupnina od prodaje kapitalske naložbe Republike Slovenije v Slovenski industriji jekla d.d. do višine 50 milijonov evrov uporabi za dokapitalizacijo Ljubljanske banke. Gre za odkup in pripojitev Banke Domžale h Koroški banki in Banki Zasavje. Republika Slovenija sodeluje pri dokapitalizaciji z namenom, da se ohrani obstoječi delež v tej strateški naložbi. Na ta način se zagotavlja vpliv Republike Slovenije pri sprejemanju ključnih odločitev glede strategije poslovanja in upravljanja v NLB. V 2. členu se opredeljuje osnova za razporejanje pravic porabe po uveljavitvi rebalansa, v 3. je opredeljen pogoj za uveljavitev. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo Zakon o izvrševanju proračuna 2007-2008 podprli. Hvala.
Hvala. Mag. Milan M. Cvikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Zakon o izvrševanju proračuna, njegove spremembe Poslanska skupina SD ne bo podprla. Mi bi ga podprli, če bi seveda bil podprt amandma k proračunu, s katerim 50 milijonov evrov želimo nameniti dokapitalizaciji Stanovanjskega sklada. Takšen je bil Zakon o izvrševanju proračuna za leto 2004 in 2005, sprejet v prejšnjem mandatu. Takrat smo rekli, imamo denar od prodaje Taluma, ta denar bomo namenili za dokapitalizacijo Stanovanjskega sklada, za razvoj turizma, za male podjetnike in tako dalje. Skratka, za tiste, ki ne morejo na trgu v tržnem gospodarstvu pri bankah dobiti kreditov. Kaj delamo pa s tem zakonom? Prvič, ta zakon in sprememba tega zakona je edini razlog, zakaj imamo rebalans. Zakon o javnih financah, sprejet leta 1999 v tem Državnem zboru, je prepovedal, da bi razprodajali družinsko srebrnino za tekočo porabo. In je zapovedal, da kadar prodate Slovensko industrijo jekla, četudi ste za njo dobili samo 100 milijonov evrov, na spletni strani tega kupca pa pravijo, da je za to dal 300 milijonov - 200 milijonov evrov se je verjetno izgubilo nekje med Rusijo in Slovenijo. Kadar prodajate družinsko srebrnino, takrat morate zmanjšati dolg, tako se je naredilo v preteklosti. In samo v izjemnih primerih, če Državni zbor tako odloči, potem se denar lahko nameni za kaj drugega. In vi danes predlagate, da se denar slovenskih davkoplačevalcev nameni za to, da bodo male delničarje Banke Zasavje, Banke Domžale, Koroške banke iztisnili, odkupili njihove delnice - zakaj? Zato, da ne bo prišlo do tako imenovane "diffusion" oziroma zmanjšanja deleža obstoječih lastnikov. Zato, da KBC ne bo padel pod 34 in da Republika Slovenija s 35%, kolikor je neposredno lastnik, ne bo šla proti 34, 33, 32. Strategija Vlade Republike Slovenije pravi, da Republika Slovenija neposredno lahko gre do 25 plus 1. Zakaj 25 plus 1, ker je to tako imenovana "blocking minority", pravica blokiranja ključnih odločitev. Mi imamo Novo Ljubljansko banko, d.d., ki deluje v jugovzhodni Evropi s pomočjo svojega partnerja KBC. Ta je bil zavezan za dodajanje denarja, z gospodom Bajukom so se skregali, zato imamo danes po nujnem postopku dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke z Zakonom o izvrševanju proračuna. Mi imamo Zakon o bančništvu, mi imamo Zakon o gospodarskih družbah, imamo Zakon o trgu finančnih instrumentov - ti zakoni ne predvidevajo, da bi država s politično voljo dokapitalizirala institucije, finančne institucije, kot je banka. In seveda zato napovedujemo in ocenjujemo to kot državni kapitalizem, kot nekaj, kar v Sloveniji, kar v bivši državi nismo videli vse od leta 1951, ko smo z voljo zakonodajalca iz Narodne banke Jugoslavije izločili komunalne banke, jim dali premoženje, jih dokapitalizirali, in smo samo v letih po osamosvojitvi, ko smo morali reševati milijone slovenskih varčevalcev, uspeli sanirati Novo Ljubljansko banko, Novo Kreditno banko Maribor z ustreznimi jamstvi, ustreznimi poroštvi, ustreznimi krediti. In namesto da bi ta Vlada nadaljevala umik iz gospodarstva, ta Vlada povečuje svoj delež v gospodarstvu. In sprašujem vas, kaj boste naredili čez šest mesecev, ko bo ta banka 50 mio evro kapitala krat 12, to je približno 600 mio evrov kreditnega potenciala že porabila za te ali one, takšne ali drugačne kredite. Boste spet prišli in boste prodali, ne vem - slovensko industrijo česa? Slovensko industrijo pijače? In boste rekli: "Ta denar je ponovno potrebno nameniti za dokapitalizacijo." To je kratkoročna rešitev in se imenuje "reševanje ministra Bajuka", ker se je skregal s partnerjem KBC-jem. To je slabo. In mi tukaj kot socialdemokracija temu nasprotujemo. Ne bomo podprli tega zakona. Bolje pa bi bilo ta denar nameniti za nakup 1.000 stanovanj za mlade družine. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Milan Petek bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Lep pozdrav vztrajnim! V Liberalni demokraciji smo že pravzaprav z mnenjem o rebalansu proračuna napovedali, da nam seveda tudi Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna ni po naši meri, da ga ne bomo podprli. Oba dokumenta sta neposredno povezana. V rebalansu navedena dokapitalizacija se odraža tudi v zakonu o izvrševanju proračuna. Posebej ker vemo, da je za to namenjena kupnina iz prodaje Slovenske industrije jekla v višini 104 mio. evrov. V tej prodaji pa vidimo mnogo spornega, spornega, vsaj menimo in pritrjujemo tistim, ki ocenjujejo, da država ni iztržila najvišje možne kupnine, saj se o ceni tudi ni pogajala skupaj z malimi delničarji, ki so zaposleni v Slovenski industriji jekla. In posledica tega je, da primerjave z velikimi svetovnimi železarji pokažejo, da je bila Slovenska industrija jekla prodana pod primerljivo tržno ceno, kar vidimo z revidirano knjigovodsko vrednostjo, ki je bila 219 evrov, ker je bil SIJ prodan po 190 evrov, torej nižje za 15% od knjigovodske vrednosti, je pri tej razliki zadeva očitna. Ta vir, ta tako slabo pravzaprav pridobljen vir namenjamo za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke na način, kot menimo, da bi se dal storiti drugače; da torej je v tem proračunu dovolj sredstev, da se s prerazporeditvijo, če že to ni bilo narejeno za železniški sistem, to lahko naredi vsaj na področju dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke. Če že to ni argument dovolj, pa menimo, da tega ni smotrno in primerno narediti zaradi tega, ker po naši presoji - tega zagotovila do sedaj nismo dobili - da gre za zaprto dokapitalizacijo, s katero se torej želi iztisniti male delničarje in povečati delež ali države, ki govori, da se umika iz sistema bančnega ali pa gospodarskega, in KBC-ja kot nekih privilegiranih delničarjev. Pridružujemo se mnenju sedaj že predsednika Strateškega sveta, dr. Petra Grozdnika iz Ekonomske fakultete, da je pri načrtovanih dokapitalizacijah Nove Ljubljanske banke vse skupaj nekoliko konfuzno, ostaja še precej nejasnosti. Enkrat se banka prodaja, drugič se ustanavlja nek nov holding - država naj se odloči, ali gre ven ali noter. Tudi Belgijci enkrat odhajajo, enkrat so zraven pri dokapitalizaciji. To so njegove besede, te citiram. In vse to dajem tudi nam podlago, da ne vidimo pravnega razloga, da bi pritrdili tistim, ki predlagajo, da se zakon o izvrševanju proračuna spremeni. K temu dodajamo še tisto ugotovitev, ki je v samem zakonu napisana in ki jo je problematizirala tudi Zakonodajno-pravna služba - torej je napisano, da se dokapitalizira do višine 50 milijonov evrov. Moralo bi vsaj v našem, po našem predlogu in po predlogu službe Državnega zbora biti napisano, torej natančno v višini, ne pa "do". S tem menimo, da ostaja možnost, da Vlada sama odloča, koliko bo vloženo in to ne more biti pri zakonu o izvrševanju proračuna odprto. Zaradi tega in vseh teh naštetih razlogov v tej moji predstavitvi Poslanskega kluba LDS, torej poudarjamo, da zakona o izvrševanju proračuna ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Ciril Testen bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Spremembe zakona o izvrševanju proračuna za leto 2007 in 2008 so potrebne zaradi sprememb, ki jih uvaja rebalans proračuna za leto 2007. Osnovni cilj zakona je torej uzakoniti rešitve, ki bodo omogočile transparenten in realnejši prikaz izdatkov in zadolženosti države. Ena od temeljnih zahtev poslanske skupine Nove Slovenije je preglednost javnih financ. Izvrševanje proračuna pa mora potekati v skladu z načeli, ki dovoljujejo zgolj namensko rabo sredstev. Pomen ustanovitve Direkcije za vodenje investicij javne železniške infrastrukture pod okriljem Ministrstva za promet je jasen, saj tudi v Sloveniji želimo drugim evropskim državam primerljivo železniško infrastrukturo. Za zagotovitev sredstev tej direkciji je potreben rebalans, ki bo s sprejemom sprememb zakona o izvrševanju proračuna zagotovil tudi namensko rabo sredstev. Druga sprememba, zaradi katere je potreben sprejem rebalansa in posledično predlaganega zakona, je dokapitalizacija Nove Ljubljanske banke. Sredstva v višini do 50 milijonov evrov se zagotavljajo iz kupnine, dosežene s prodajo Slovenske industrije jekla. Ohranitev pretežnega lastniškega deleža v največji slovenski banki je v interesu te Vlade in tudi v interesu države in njenih prebivalcev. Takšna kapitalska struktura, kot jo z dokapitalizacijo zagotavljamo, bo v sodelovanju s tujim partnerjem omogočila vodenje banke v korist slovenskega gospodarstva in slovenskih državljanov in državljank. V Poslanski skupini Nove Slovenije z zadovoljstvom ugotavljamo, da se spet niso uresničile, niti se ne uresničujejo črnoglede napovedi nekaterih poslancev. Ti so ob sprejemanju davčne zakonodaje svarili, da bo zaradi sprememb, ki smo jih uvedli, zaradi zmanjšanja prihodkov proračuna, potrebno zvišanje stopenj davka na dodano vrednost. Sedaj pa vidimo, da je rebalans proračuna za leto 2007 potreben le zaradi preglednejšega in resničnega prikaza javnofinančnega stanja države. Zaradi tega bomo Predlog sprememb zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna za leti 2007 in 2008 v Poslanski skupini Nove Slovenije podprli.
Hvala. Gospod Marjan Drofenik, bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani predsednik, minister, državni sekretar, poslanke, poslanci! Glavni razlog za razpravo o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna za leti 2007 in 2008 je, kot vemo, pravna uskladitev s spremembami proračuna na podlagi Predloga rebalansa proračuna Slovenije za leto 2007. Prav tako kot rebalans proračuna Republike Slovenije za leto 2007 poslanci Poslanske skupine SLS podpiramo tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna na podoben način, kot smo že povedali pri prejšnji točki. V razpravi o rebalansu samem je bilo že veliko povedanega o vsebinskem vidiku. Ta predlog zakona pa ima za cilj to, da se z uskladitvijo rebalansa in tega predloga zakona pripravi podlaga za nemoteno izvrševanje rebalansa v praksi. Torej gre bolj za točko usklajevalne narave v skladu s potrebnimi spremembami, pa tudi z vsebino. Kot smo poslanci Poslanske skupine SLS že dejali, se mnogokrat določene spremembe zaradi spremenjenih dejavnikov na gospodarskem trgu kljub nekaterim morebitnim pomislekom enostavno morajo zgoditi v korist dolgoročnih posledic. Tako se tudi strinjamo s spremembami besedila 12. člena, ki določa višino sredstev za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, ki bo banki omogočila spojitev z Banko Domžale, Koroško banko in Banko Zasavje in tako pripravila temelje za prodor Nove Ljubljanske banke na trge drugih držav EU. Čeprav je od vključitve Slovenije v EU minilo že nekaj let, se širitve slovenskih podjetij na tuje trge dogajajo premalokrat in v premajhnem obsegu, vključenost države pri dokapitalizaciji banke pa je nujna tudi za ohranitev lastniškega deleža in s tem posledično sprejemanja najpomembnejših odločitev, tudi razvojnih. Prav tako pozdravljamo spremembo besedila 14. člena, ki upravičenost do porabe sredstev iz državnega proračuna zagotavlja ministrstvu za promet, s tem pa prispeva k zelo zaželeni posodobitvi našega železniškega omrežja. Prav gotovo se vsi prisotni strinjamo, da je vključevanje Slovenije v projekte EU in v evropsko prometno cono prav tako pomembno za gospodarsko uspešnost in dobro prepoznavnost države. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke torej predlog zakona vsekakor podpira. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala, predsednik. Sem goreč zagovornik obnove železnice. Povem, zakaj. Zato, ker če je ne bomo zgradili mi, bo naš koridor pozabljen in bo služila sosednja Italija. Naše gospodarstvo bo stagniralo, povezave ne bo. Jaz sem bil vesel, da, še enkrat pravim, ne glede na kakšen način, ali z zakonom ali rebalansom, uredimo železnice. Prvo presenečenje sem doživel osebno, ko se je priklatil zraven še drugi del, in sicer dokapitalizacija. Tam sem posumil prvič. Drugič sem posumil, govorim konkretno, v Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna, ko je predstavnica Zakonodajno-pravne službe na matičnem delovnem telesu dvakrat, ne enkrat, dvakrat opozorila, da je besedno zvezo v 1. členu "do višine 50 milijonov evrov" potrebno nadomestiti z besedno zvezo " v višini". Seveda je predlog Zakonodajno-pravne službe zavržen takoj, nakar smo še enkrat vprašali Zakonodajno-pravno službo, ali je razlog, ki je bil naveden o zavrženem delu, pravni ali ni. In je rekla: "Ni." Zakaj ne? "Zato," je rekla, "ker poglejte 74. člen Zakona o javnih financah, kjer je v treh točkah dovoljeno in možno, da gre del teh 50 milijonov evrov kam drugam, kamor ne bi smel iti." Možno je, poglejte si te tri točke tega člena. In logika mi daje misliti, piše "do 50 milijonov", mi bomo ZIPR-o sprejeli, nakar se lahko zgodi, da ne bo 50 milijonov evrov, ampak samo 30. Lahko! To bomo sprejeli. 20 bo šlo, kamor bo šlo. Pa tudi to ni problem, problem je, da bo 30 lahko premalo. Danes smo slišali, da je v državni lasti Nova Ljubljanska banka samo še v višini 50,2%. 50,2! In namesto 50 pride 30 milijonov - in kaj se zgodi? Lahko se zgodi, da bo Nova Ljubljanska banka v državni lasti 49,9 in mi bomo državni denar dali tujcu za to, da bo "pohopsal" našo banko. Jaz ta scenarij vidim in vem, da se bo nekaj takega zgodilo. Jaz sem dvakrat prosil, naj mi državni sekretar oziroma ljudje, ki so bili na seji matičnega delovnega telesa, z besedo zagotovijo, da bo Nova Ljubljanska banka ostala v slovenski lasti. Tega zagotovila, trikrat sem vprašal, nisem dobil nikoli. Na vsako vprašanje posebej - nisem ga dobil! Prvi razlog, zaradi katerega jaz osebno, Bogdan Barovič v Slovenski stranki, ne bom podprl ZIPR-a. In drugi razlog je zapis, ki pravi "Prodaja delnic je v prej navedeni konkretni situaciji" - to je ta konkretna situacija, ki opisuje, zakaj je dokapitalizacija -"nujna": ker delničarji pripojenih bank ne postanejo delničarji Nove Ljubljanske banke. V demokratični državi z odprtim trgom, tako finančnim kot gospodarskim, jaz kot mali delničar Banke Zasavje, ne morem postati delničar Nove Ljubljanske banke. Kar tako, ne moreš! Mnoga leta, še vedno nismo prodali delnic, varčujemo, krasne dividende imamo. Sedaj me nekdo prisili, da moramo! In ne morem postati delničar. Veste, takega sistema prisile ne maram. Imam pravico do dividend, če ocenjujem, da je moj vložek nekam dober. Imam jo! To pravico mi s tem ukradejo. In zadnja, kar bo pa najhuje, je pa to, da verjamem in vem, da ne bo dolgo, ko bo Nova Ljubljanska banka v tuji lasti z našim denarjem. Tega pa Barovič ne bo podprl.
Hvala. Gospod Franc Žnidaršič bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi! Naša stranka, Demokratična stranka upokojencev Slovenije, bo to spremembo proračuna in tudi zakon o izvrševanju proračuna podprla, zaradi tega, ker želi verjeti, da je Vlada oba dokumenta pripravila z najboljšim namenom rešiti določena vprašanja, tako kot je bilo v obrazložitvi s strani Vlade in finančnega ministra predlagano oziroma predstavljeno. Ta hip nimamo nobenega razloga, da ne bi verjeli našim finančnim strokovnjakom, da so te stvari take, kakršne so bile predstavljene, in sam sem trdno prepričan, da je potrebno gledati na te rešitve z optimizmom, da bomo nekatere stvari uredili in jih začeli urejati, zlasti ko gre za železniško infrastrukturo, in v tem smislu ima Vlada in ta projekt našo podporo. Ali so upravičene kritike s strani vseh tistih, ki v tem vidijo slabe rešitve, se bo pa prav gotovo kmalu pokazalo in nobenega razloga ni, da ne bi volivci prihodnje leto tega znali upoštevati. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno ni sprejelo nobenega amandmaja, ni možna razprava o členih, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo opravili čez pol ure, to je ob 20.45. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 20.45.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Prehajamo na prekinjeno 12. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb, skrajšani postopek, tretja obravnava. Prehajamo na odločanje o posameznih amandmajih in členih. Na glasovanje dajem amandma poslanskih skupin LDS, nepovezanih poslancev, SD in SNS k 4. členu. Opominjam, da če bo ta amandma sprejet, postane amandma pod številko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Glasovalo je 63 poslank in poslancev, za 21, proti 42. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Na glasovanje dajem amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 4. členu. Glasujemo. Glasovalo je 65 poslank in poslancev, za 52, proti 6. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovalo je 66 poslank in poslancev, za 45, proti 13. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu osebnih podatkov, skrajšani postopek. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 2. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih - nujni postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 5. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, prijava teče. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Hvala lepa. Torej v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke amandmaja ne bomo sprejeli, ker mu zamerimo, da v njemu ni četrtega odstavka, ki bi določal, da je na ta dan, 31. maj, tudi dela prost dan. Ocenjujemo namreč, da je slovensko sodstvo tako izjemno funkcionalno in uspešno, da bi si zaslužilo za celotno širšo populacijo v okviru naše države, da se na ta dan ustvari ali pa določi torej državni praznik, dela prost dan. To je razlog, zakaj bomo amandmaju nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Ker ni nobenega drugega [[...]]Gospod Zagorac, izvolite. V svojem imenu?
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Meni je žal, da ne morem podpreti predloga amandmaja, zdi se mi, da dajati praznik nekomu, ki je v tej državi najšibkejši člen in ne opravlja svojega dela, se mi zdi malce da ne oslovsko, ampak mislim, da pa bo amandma mogoče, glede na njegovo karakterizacijo, dobil podporo katere od vladnih strank. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 47. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanje o amandmaju, z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za 52, proti 5. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda - z obravnavo Predloga rebalansa proračuna Republike Slovenije za leto 2007. Prehajamo na odločanje o splošnem delu Predloga rebalansa proračuna. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za 47, proti 18. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je splošni del Predloga rebalansa proračuna sprejet. Prehajamo na odločanje o posebnem delu Predloga rebalansa proračuna. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za 47, proti 19. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je posebni del Predloga rebalansa proračuna sprejet. Prehajamo na odločanje o Načrtu razvojnih programov. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za 50, proti 16. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je Načrt razvojnih programov sprejet. Končali smo odločanje o posameznih delih Predloga rebalansa proračuna. Prehajamo na odločanje o Rebalansu proračuna Republike Slovenije za leto 2007 v celoti. Prijava v imenu poslanske skupine, razen gospoda mag. Cvikla, še kdo? Prijava teče. Gospod Milan Petek ima besedo. V imenu poslanske skupine LDS.
Poslanske skupine, absolutno. Spoštovani minister oziroma dva ministra. Oba sta bila prisotna, ko smo v predhodnih razpravah povedali, da ne bomo podprli rebalansa v celoti, in to ponavljamo tudi danes. V predhodnih razpravah je bilo rečeno, da enostavno ocenjujemo, da Vlada ni storila vsega, da bi našla notranje proračunske rezerve, s katerimi pravzaprav ne bi bilo potrebno dodajati teh sredstev za izvedbo investicijskih del na področju železnic v proračun. Zaradi tega, ker ste to storili, upoštevali niste torej naših priporočil, menimo, da ste naredili napako, da niste pravzaprav sledili tistim ekonomistom, tistim strokovnjakom, ki vas ves čas opozarjamo, da pravzaprav v tem času povečujete javno porabo, namesto da bi "v času debelih krav", kot pravijo ekonomisti, našli načine, da zmanjšate javno porabo in prihranite ta sredstva za tisto obdobje, ko bo prišlo do obdobja "suhih krav". Železnice so resnično potrebne obnove, torej stanje je potrebno izboljšati, vendar bi se dalo to napraviti na drug način. V Liberalni demokraciji ne negiramo potrebe po sanaciji stanja na področju železnic, imamo pripombe, kako se to dela. Imamo pripombe na reorganizacijo železniškega sistema, tako da formiranje direkcije ne teče, kot bi moralo; menimo, da se v letošnjem letu ne more enostavno realizirati 32 projektov, kot so navedeni v razvojnih programih. Poleg tega, da seveda oporekamo temu, kako je način dokapitalizacije Nove Ljubljanske banke predlagan v tem rebalansu in kasneje v izvrševanju proračuna, vse to so razlogi, da nas navaja odločitev k glasovanju, tako da bomo glasovali proti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl v imenu poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo tisti del rebalansa, ki govori o povečanju sredstev za Slovenske železnice. To smo ne nazadnje dvakrat predlagali z amandmaji, pa so ti amandmaji bili zavrnjeni. Zato podpiramo, da bomo danes končno amandmaje vsebinsko spravili v proračun. Ne podpiramo pa načina priprave in izvedbe tega rebalansa, ne podpiramo tega, da gospod minister očitno ni predlagal predsedniku Vlade ali pa mu je ta preprečil varčevalno delovanje, tako kot to zahteva Zakon o javnih financah, zato seveda ugotavljamo, da je ta rebalans v delu, ki govori o financiranju Slovenskih železnic, seveda najmanj kar je, nezakonit, minister pa je celo rekel, da je tehnični popravek. Vsebinsko napačno! Tako rebalans kot Zakon o izvrševanju proračuna pa je tisti del, ki govori o dokapitalizaciji Nove Ljubljanske banke. Gre za to, da se iztisnejo mali delničarji zato, da bosta gospod minister in seveda drugi veliki lastnik še vedno odločala o vsem v Novi Ljubljanski banki. To je seveda popolnoma iluzorno, Nova Ljubljanska banka je v lasti 950 delničarjev, lahko bi bila v lasti 2000, 3000 delničarjev, vseh malih delničarjev Banke Zasavje, Banke Domžale, Koroške banke. Tega ne bo, porabilo se bo državnega denarja 50 milijonov evrov, zato, da se bo odkupovalo te delnice, zato da se bo na nek način dokapitaliziralo Novo Ljubljansko banko. To je državni kapitalizem in seveda popolnoma nepotrebno ravnanje Vlade Republike Slovenije. Je pa to predvsem pokrivanje napake gospoda ministra Bajuka, ki ni znal izpeljati dogovora med ključnimi delničarji Nove ljubljanske banke, ker se je KBC zavezal, da bo podpiral razvoj te banke, da bo podpiral razvoj banke, da ji bo zagotavljal dodatni kapital, ampak sedaj naenkrat Vlada, Državni zbor, politika daje 50 milijonov evrov denarja za dejanja, o katerih ne bomo nikoli več odločali. Nazadnje se je to naredilo leta 1956. Se vračamo v ta leta, gospod minister.
Hvala lepa. Glasujemo o 25. točki dnevnega reda, o rebalansu. Ugotavljam, da je glasovalo 71 poslank in poslancev, za 45, proti 20. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je Zakon o rebalansu sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. točko dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna za leti 2007 in 2008, nujni postopek Ker v drugi obravnavi ni bilo sprejetih amandmajev prehajamo na glasovanje. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Samo gospod mag. Cvikl. Še kdo? Ne. Izvolite.
Leta 2004 je bil sprejet podoben zakon. Predlagal je, da od 13 milijard takratnih prihodkov iz naslova prodaje Taluma damo denar za dokapitalizacijo Stanovanjskega sklada, za razvoj turizma, za mala podjetja in tako naprej. Danes počenjamo nekaj popolnoma napačnega po nujnem postopku. Potem, ko je včeraj ali 11. julija nadzorni svet sklenil, da se bo šlo v dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke izključno za obstoječe delničarje, bomo danes politično odločili, da je prav, da sledimo volji nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke, delniške družbe. Jaz imam občutek, da je gospod Žiga Lavrič kot predsednik nadzornega sveta malo pomešal, da seveda ne bi smel priti v to dvorani iskati 50 mio. evrov, ampak bi seveda bilo potrebno 50 mio. evrov dokapitalizacije iskati na trgu in zato je napačno po nujnem postopku z močjo zakonodajalca dajati 50 mio. evrov denarja davkoplačevalcev za to dokapitalizacijo. To da je pa teh 50 mio. evrov prišlo od 100 mio evrov prodaje Slovenske industrije jekla, to pa velja razčistiti še posebej zato, ker 3. marca 2007 sporočajo ruski kupci, da so za Slovensko industrijo jekla plačali 300 mio. evrov. Kje je razlika, gospod minister?
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 22. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvrševanju proračuna za leti 2007 in 2008 sprejet in s tem zaključujem 16. točko. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN SVETOM MINISTROV BOSNE IN HERCEGOVINE O SODELOVANJU NA OBRAMBNEM PODROČJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN KRALJEVINO NIZOZEMSKO O VZAJEMNEM VZDRŽEVANJU ZALOG SUROVE NAFTE IN NAFTNIH DERIVATOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnava ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na POTRDITEV URADNIH PREČIŠČENIH BESEDIL ZAKONOV. Uradna prečiščena besedila je pripravila Zakonodajno-pravna služba zbora in jih zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o Ustavnem sodišču. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o zaposlovanju in delu tujcev. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 1. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Potrdi se uradno prečiščeno besedilo Zakona o pravdnem postopku. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. točko dnevnega reda, in sicer na mandatno-volilne zadeve. Zbor bo v okviru te točke obravnaval 21 predlogo Sodnega sveta za izvolitev s sodniško funkcijo ter predlog za imenovanje na sodniško mesto vrhovne sodnice na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Obvestili Okrožnega sodišča v Ljubljani, kazenski oddelek, v zvezi z vloženo zasebno tožbo ter obtožbo Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Sodni svet je Državnemu zboru predložil 21 predlogov za izvolitev kandidatk in kandidatov v sodniško funkcijo na sodniška mesta 18 okrajnih sodnic in okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Domžalah, Kranju, Mariboru, Celju, Lenartu, Trebnjem, Novem mestu in na Ptuju, okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Mariboru in višje sodnice na Višjem sodišču v Ljubljani. Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala ter predložila predloge sklepov. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Mateje Gruškovnjak na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Glasovalo je 60 poslank in poslancev, za 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Rebeke Leje Kovačič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Glasovalo je 59 poslank in poslancev, za 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospoda Aleksandra Šmida na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Glasovalo je 59 poslank in poslancev, za 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Urške Vrbnjak na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Glasovalo je 61 poslank in poslancev, za 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Maje Jurič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrožnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcije gospe Žive Krmelj na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Sabine Pavlin na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Daše Pogorevc Filipič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Saše Božič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kopru. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospa Mojce Kanc na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Domžalah. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo mag. Urške Kežmah na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Mariboru. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Karmen Okršlar na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Simone Ozmec na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Mariboru. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Tee Lucije Modrijančič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Celju. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Mateje Zarič Bukovnik na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Lenartu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Katje Pavlič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Trebnjem. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Mateje Derlink na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Novem mestu. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Duše Trobec Bučan na sodniško mesto višje sodnice na Višjem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo mag. Barbare Nerat na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Mariboru. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Alenke Maček Berger na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Mariboru. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Marte Petrovič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču na Ptuju. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo predloga Sodnega sveta za imenovanje na sodniško mesto vrhovne sodnice na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za imenovanje dr. Ane Božič Penko na sodniško mesto vrhovne sodnice na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala ter predložila predlog sklepa. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju dr. Ane Božič Penko na sodniško mesto vrhovne sodnice na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti nihče. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo obvestila Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, v zvezi z vloženo zasebno tožbo zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišče v Ljubljani, Kazenski oddelek. Obvestilo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predlog sklepa. V skladu s prvim odstavkom 207. člena Poslovnika ni razprave o imunitetnih zadevah, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: "Državni zbor Republike Slovenije na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, opravilna številka IK420/206 z dne 4.6.2007 v zvezi z vloženo zasebno tožbo zoper poslanca Državnega zbora gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega zaradi kaznivega dejanja žaljive obdolžitve po členu 171/1 Kazenskega zakonika Republike Slovenije ne prizna imunitete poslancu Državnega Republike Slovenije gospodu Zmagu Jelinčiču Plemenitemu in dovoli vodenje kazenskega postopka." Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za ja glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo obvestila Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, v zvezi z vloženo obtožbo Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani zoper poslanca Državnega zbora Republike Slovenije. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišče v Ljubljani, Kazenski oddelek. Obvestilo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo ter zboru predložila predlog sklepa. V skladu s prvim odstavkom 207. člena Poslovnika ni razprave o imunitetnih zadevah, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: "Državni zbor Republike Slovenije na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Ljubljani, Kazenski oddelek, opravilna številka IK390/206 z dne 29.5.2007 v zvezi z vloženo tožbo Okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani zoper poslanca Državnega zbora gospoda Zmaga Jelinčiča Plemenitega zaradi kaznivega dejanja razžalitve po drugem v zvezi s prvim odstavkom 179. člena v zvezi z drugim odstavkom 180. člena Kazenskega zakonika Republike Slovenije ne prizna imunitete poslancu Državnega Republike Slovenije gospodu Zmagu Jelinčiču Plemenitemu in dovoli vodenje kazenskega postopka." Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o trgu finančnih inštrumentov. Državni zbor je v sredo, 11. julija 2007, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato v skladu s 139. členom Poslovnika zbora prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o lastninskem preoblikovanju zavarovalnic. Državni zbor je v sredo, 11. julija 2007, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave k predlogu zakona ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev, zato v skladu s 139. členom Poslovnika zbora prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Želi še kdo, razen dr. Pavlihe? Nihče. Dr. Marko Pavliha ima besedo v imenu Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ni v moji navadi, da bi obrazložil glas, ampak kadar gre za interes več kot 750 tisoč zavarovank in zavarovancev, tedaj ne smem in ne morem biti tiho. Strinjamo se z Vlado, da bi bila določba šestega odstavka 21. člena zakona zelo težko izvedljiva v praksi, namreč v tej določbi je napisano, da naj bi se vsem omenjenim zavarovancem s posebnimi zakonom omogočila udeležba v delu kapitala, bodisi z zavarovalnimi policami, pokojninskimi boni ali pa delnicami. Zato smo v okviru partnerstva za razvoj pristali na kompromisno rešitev, da KAD ostane imetnica vseh teh delnic, vendar jih mora opravljati z namenom zagotavljanja sredstev za pokojninska in invalidska zavarovanja. Hkrati pa smo se dogovorili tudi za določbo, da se KAD-u prepove razpolaganje s temi delnicami. Žal je na seji Vlade ta določba izpuhtela v nič, je ni več, zato te novele ne moremo podpreti oziroma, če se lahko bolj slikovito izrazim, če je KAD prepolna, potem lahko začne puščati in se dragoceni pokojninski nektar kaj hitro prelije v napačen SOD. Še enkrat ponavljam, gre za interes 750 tisoč zavarovank in zavarovancev, zato novele ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za 42, proti 16. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 30. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč!