Spoštovani! Pričenjam nadaljevanje 12. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Aurelio Juri, Ivan Jelen, Milan Petek, mag. Majda Potrata, Srečko Prijatelj, Boštjan Zagorac, Franc Kangler. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O TRGOVINI, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Izvolite gospod minister, mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Novela zakona o trgovini je povezana pravzaprav s celo kopico dogodkov, ki segajo predvsem v mandat prejšnje vlade in so na nek način tudi padli na mizo našega ministrstva, po odločitvi ustavnega sodišča in žal tudi po tem, ko se socialni partnerji pravzaprav niso uspeli dogovoriti o rešitvi, ki bi na eni strani zadovoljila tako predstavnike gospodarstva, predstavnike delodajalcev in seveda predstavnike zaposlenih. Kajti menim, da je odpiralni čas trgovin zadeva, ki sodi v socialni dialog, ki sodi v zadevo dogovarjanja in dogovora in manj na politično prizorišče. Ker seveda tega ni mogoče bilo storiti, ker do socialnega dogovora ni prišlo, je morala vlada pripraviti predlog zakona. Na parlamentu pa je, da ga sprejme takšnega, kot je, da ga popravi v skladu z večinsko voljo poslank in poslancev. Moram poudariti, da je vlada pri pripravi novele zakona o trgovini, ki govori o odpiralnem času prodajaln v nedeljo, v celoti sledila referendumski volji Slovenk in Slovencev in seveda upoštevala usmeritve ustavnega sodišča. S tem se seveda bistveno omejuje odpiralni čas trgovin ob nedeljah, kar pa je tudi večinska volja ljudi, volilnih upravičencev v Sloveniji. Menim, da so zaradi tega tudi določene nelogičnosti in pravzaprav tudi rešitve, ki jih danes vsi ocenjujejo, tudi zaposleni, tudi predstavniki sindikatov, kot tudi vlada - določene rešitve, ki so na mizi, so slabe. Slabe pa so zaradi tega, ker je treba vedeti, da se slovensko gospodarstvo mora razvijati, mora postati bolj konkurenčno, da mora tekmovati z gospodarskimi subjekti v naši neposredni okolici, da se, skratka, mora ne nazadnje tudi odzivati to gospodarstvo na potrebe uporabnikov, potrebe kupcev, potrebe ljudi, ki te storitve potrebujejo. In če dosledno beremo referendumsko vprašanje in upoštevamo referendumsko voljo, potem vemo, da tudi trgovine v turističnih središčih, na primer pozimi v Kranjski Gori, poleti v obmorskih letoviščih, središčih, tudi manjše trgovine in tudi trgovine, ki nimajo zaposlenih, kjer je tako delodajalec kot delojemalec v isti osebi, tudi te trgovine žal v določenih primerih ne bodo smele biti odprte, če se dosledno upošteva referendumska volja ljudi. Zato je situacija, v kateri se je ob nedogovoru med socialnimi partnerji znašla politika - tu govorim na splošno, tako vlada, ki ima sedaj to odgovornost, da predlaga rešitve, in državni zbor, da to sprejme -, v nezavidljivi situaciji. Tehtal bo med tem, ali dosledno upoštevati referendumsko voljo ljudi, in na drugi strani med gospodarsko pobudo, logiko konkurenčnega gospodarstva in logiko gospodarske pobude na splošno. Seveda želim pri tem parlamentu obilo uspehov!
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Ferija Horvata, da predstavi poročilo odbora. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovani gospod generalni direktor, spoštovani predstavniki, predsednik in generalni sekretar sindikata delavcev trgovine, ki sta na balkonu, spoštovane kolegice in kolegi ter ostali prisotni! Odbor za gospodarstvo je kot matično delovno telo na 7. nujni seji, 2.12.2005, obravnaval predlog zakona o spremembah zakona o trgovini. Odbor je bil seznanjen z mnenjem zakonodajno-pravne službe državnega zbora, mnenjem komisije za gospodarstvo državnega sveta ter številnimi pisnimi pripombami in opozorili zainteresiranih organizacij. Po zares obširni in temeljiti razpravi vseh članov odbora, predstavnikov vlade z ministrom na čelu, predstavnika zakonodajno-pravne službe, predstavnikov sindikata in drugih prisotnih, je odbor soglasno sprejel amandma, ki je vključen v dopolnjen predlog zakona. Na seji sta ostali odprti dve vprašanji in ob tem sprejet delovni dogovor, da do seje zbora, se pravi do danes, nanju iščemo ustrezne dogovore za odločanje na zboru. Ti dve vprašanji sta sledeči: prvič, ali so deset nedelj lahko odprti tudi zaključeni prodajni centri? To je vsebina prve alineje amandmaja. In drugo vprašanje, kako zagotoviti možnost nedeljskega obratovanja trgovin, namenjenih pretežno turistom in obiskovalcem turističnih in drugih znamenitosti in dogodkov in prireditev ter podobno. Tako so vloženi štirje amandmaji, o katerih bomo razpravljali in upam danes tudi odločali. Pred nami poslankami in poslanci je objektivno največja odgovornost in zahvaljujem se gospodu ministru, da nam je zaželel pri tem veliko sreče in pameti, vendar se tudi vlada ne bo mogla izogniti temu neprijetnemu in zahtevnemu vprašanju. Pred nami je poleg odgovornosti tudi zelo zahtevna naloga. Po eni strani smo dolžni spoštovati referendumsko voljo in odločitev in po drugi strani smo prav tako odgovorni za gospodarske, socialne, predvsem zaposlitvene, turistične, pravne in druge morebitne negativne posledice. Te posledice in vse možne situacije očitno niso bile upoštevane, ali pa niso mogle biti upoštevane in predvidene pri določitvi referendumskega vprašanja in to je eden od problemov. Ob iskanju rešitev, ki bi povzročile čim manj škode, izgube delovnih mest ter drugih negativnih posledic, nam koristi mnenje oziroma javna izjava sindikata delavcev v trgovini. Sindikat je bil navsezadnje pobudnik referenduma in tako lahko najbolj verodostojno tolmači cilj oziroma namen referenduma. Jaz bi zaključil s ponovnim pozivom, ki ga je dal tudi odbor v svoji razpravi in mislim, da bi lahko to storili danes, pri dokončni obravnavi tega zakona, poziv socialnim partnerjem sindikatov, delavcev v trgovini, delodajalcem, se pravi trgovcem, da ob sodelovanju vlade tudi po sprejemu tega zakona in njegovi uveljavitvi, z začetkom prihodnjega leta, vendarle čim prej pride do dogovora in do normalizacije delovanja in poslovanja na tem področju in seveda do tiste nujne zaščite delavk in delavcev v trgovini, potrošnikov, gospodarstva in vseh drugih zainteresiranih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod dr. Matej Lahovnik, v imenu poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci, gospod predsedujoči, spoštovani gospod minister! V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije se strinjamo z mnenjem gospoda ministra. Predlagane rešitve so res slabe. Težava je v tem, da jih je predlagala vlada, Vlada Republike Slovenije, ki mora zanje prevzeti tudi vso odgovornost. Drugo dejstvo, na katerega opozarjamo je, da so še tisti, ki so pred nedavnim zagovarjali dejstvo, da morajo biti trgovine, vse trgovine ob nedeljah zaprte sedaj soočeni z dejstvom, da so odgovorni za gospodarsko situacijo v Republiki Sloveniji. Seveda je sedaj perspektiva povsem drugačna in na plano prihajajo zelo problematična vprašanja. Osnovno vprašanje se glasi, ali smo dolžni spoštovati referendumsko voljo ljudi in na to je odgovor nedvoumen - seveda smo. Referendumska volja je takšna, kakršna je, seveda pa vidimo, da je ravno v tem dvoličnost zakona. Zakon po eni strani navaja celo vrsto izjem, dodatno celo koalicijski poslanci zagovarjajo, da je treba med to uvrstiti tudi jedra starih trgov, zdravilišča, kampi in tako naprej, vse lepo in prav. Ampak celo vrsto od tega ni bilo v referendumskem vprašanju. Druga stvar, ki se kaže, so prostorske omejitve. Najprej se je govorilo, trgovine do 80 kvadratov so lahko odprte pri določenih pogojih, sedaj je ta meja na 200 kvadratih. Če je argument koalicije, ki je bila včasih opozicija, ta, da delo ob nedeljah ruši družinske odnose, da so otroci prepuščeni samim sebi, se sprašujemo v Liberalni demokraciji, mar matere v tistih trgovinah, ki imajo kvadraturo manj kot 200 kvadratov, nimajo otrok. Mar tam, so tiste trgovke, mamice v teh trgovinah, manj vredne, kot tiste v hipermarketih. Ravno na ta način se najbolj kaže paradoks postavljanja različnih omejitev. Dejstvo je, da ni bila izvedena nobena resna "cost benefit" analiza, analiza stroškov in koristi, kaj takšen zakon pomeni. Ne samo za slovensko trgovino, ampak za celo vrsto drugih panog, za turizem, nenazadnje, če hočete, tudi za socialno problematiko, za družinske odnose in tako naprej. V tem se kaže paradoks, po eni strani tistega referenduma, ki nas je stal zelo veliko denarja, in sedaj tega zakona, kjer vsi poslanci - in tu je prav, da si nalijemo čistega vina - z različnimi izjemami poskušamo reševati, kar se rešiti sploh da. Cela vrsta omejitev je takšnih, ki so potrebne, se pa seveda lahko vprašamo, ali so skladne z duhom referenduma. Ena izmed takšnih je tudi dopolnilo, ki mu ne nasprotujemo in ga bomo podprli, da naj bodo trgovinice v romarskih središčih odprte, seveda, ker je tam možnost, da najprej kupiš, potem pa dobiš odvezo, po principu vse na enem mestu. Po drugi strani bo pa trgovinica s spominki pred Postojnsko jamo in Predjamskim gradom še vedno zaprta ob nedeljah, čeprav je to destinacija, ki jo letno obišče več kot pol milijona turistov in jo je samo ob avgustovskih nedeljah obiskalo več kot 5.000 ljudi. Skratka, cel kup imamo še odprtih vprašanj in se sprašujemo, kakšen zakon je to. Strinjam se z gospodom ministrom, res je slab zakon. V Liberalni demokraciji Slovenije verjamemo v svobodno gospodarsko pobudo, verjamemo v pravico do izbire, tako potrošnikov, kot delojemalcev, zaposlenih, takšnih, ki jih ni mogoče uresničevati z nekim univerzalnim zakonom. Verjamemo v socialno partnerstvo, da bi bila najboljša rešitev, ki bi jo delodajalci in delojemalci sprejeli skupaj, skladno z dogovorom, in verjamemo seveda v dejstvo, da bo zakon, tak kakršen je, škodoval razvoju turističnih destinacij in gospodarstvu v Republiki Sloveniji. Ne bomo in ne moremo nasprotovati referendumski volji ljudi [[...]]
Čas poteka, gospod Lahovnik.
Seveda pa ne bomo in ne moremo prevzeti odgovornosti za slab zakon, zato rešitve ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer, v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Socialni demokrati smo vseskozi podpirali pogajanja delojemalcev in delodajalcev glede odpiralnega časa trgovin. Pričakovali smo, da bo vendarle dosežen dogovor, ki bi izpolnil pričakovanja zaposlenih, trgovcev, pa tudi potrošnikov in lokalnih skupnosti glede izjem. Imeli smo referendum, na katerem so volivke in volivci jasno izrazili voljo o omejitvi odpiralnega časa, ki mora biti prelita v zakon. V poslanski skupini Socialnih demokratov še vedno, tako kot v času pred in po referendumu, menimo, da je pomembno, da zgradimo državo socialno odgovornega kapitala, kapitala, ki bo znal presojati, kaj je sprejemljivo, tudi z vidika socialne povezanosti in občutljivosti družbe. Sedaj, ko smo članica družine 25, se moramo soočiti z dejstvom, da tudi pri nas deluje na eni strani svobodna tržna gospodarska pobuda in na drugi strani javna korist, ki to platformo razširja v tržno socialno gospodarsko pobudo oziroma gospodarstvo. In urejanje delovnega časa v trgovinski dejavnosti je eno od teh področij, ki jih je potrebno urejati z zakonodajo, na podlagi te širše platforme. Torej, ne samo dobička, temveč tudi pravic zaposlenih. V Evropi ni enotnega modela, zato je odločitev o odpiralnem času prodajaln predvsem naša lastna ureditev. V Poslanski skupini Socialnih demokratov še vedno menimo, da nam je žal, da do sedaj nismo bili pripravljeni ali sposobni, pri tem mislimo na državni zbor, na vlado, na resorno ministrstvo in tudi delodajalce in delojemalce, iskati neke možnosti skupnih rešitev, tudi po referendumu, glede na spremenjene razmere, kajti potem bi bila naša odločitev, tudi danes v državnem zboru, mnogo lažja. Zato je za našo poslansko skupino kompromisni predlog oziroma amandma s prvopodpisanim Ferijem Horvatom, v tem smislu edino sprejemljiva in preudarna širša kompromisna rešitev, glede na še vedno velika razhajanja. In če bo ta amandma sprejet, bomo socialni demokrati ta zakon tudi podprli. Prav tako zavračamo vsa mnenja, ki se še vedno danes pojavljajo, da referendum formalno ne zavezuje več, je pa to politična in moralna zaveza. Namreč, vlada in ta državni zbor sta bila in sta še danes odgovorna, da uveljavita izraženo referendumsko voljo skozi zakonsko rešitev. Izgovarjati se na to, da se je čakalo na dogovor med delodajalci in delojemalci, je ničvreden. Bil bi vreden, če bi vlada, kot pisec novele zakona, aktivno spodbujala in sodelovala pri tem dialogu. Res pa je tudi, da so se stališča nekaterih nekdanjih poslancev opozicije, ki so danes v vladi in na poziciji, v tem zadnjem letu tudi precej spremenila, in sicer v smislu, kot ga je opredelil nov minister dr. Damjan, ki je na hiringu v zvezi s to problematiko dejal, citiram: "Zakon o nedeljskem delu v trgovini je povzročil oziroma bo povzročil veliko škode, nepotrebne škode. Toda, kolikor sem informiran, situacija je takšna, da pač referendumske volje ljudi ni možno ignorirati, bo pa verjetno v bodoče to treba urediti, kajti sedaj se v mnogih državah pogovarjajo o daljšem odpiralnem času. Države, ki so bolj fleksibilne na tem področju imajo tudi večjo zaposlenost trgovinskih dejavnosti, zato to ni nujno vedno negativno." Konec citata. Ob tem citatu se naj zamislijo tisti, ki so še pred letom, dvemi, govorili popolnoma nasprotno. Socialni demokrati menimo, da če gre na eni strani za interes kapitala, interes potrošnika, gre na drugi strani tudi za pravice delavcev do normalnega delovnika in počitka. Skratka, gre za vprašanje pravic, ki ga tržno socialno gospodarstvo Evrope gradi že skozi stoletja in jih je tudi gradilo in vkomponiralo v sprejemljive norme družbnega življenja. Zakaj jih ne bi še mi v Sloveniji. Prav tako pa je res, da se to v teh istih tradicionalnih sredinah rešuje v pristnem partnerskem odnosu dialogov, v tem primeru dialogov med delojemalci in delodajalci v trgovinskem sektorju. Žal pri nas v Sloveniji očitno še dolgo ne bomo priče pristnim socialnim dialogom, ki temeljijo prvenstveno na logiki daj-dam, temveč se bo še nekaj časa kalkuliralo z logiko avtoritarnosti in zastraševanja o težkih ekonomskih razmerah, ki zahtevajo težnjo le po višjem dobičku, zaposlen oziroma delavec, pa se obravnava le kot sredstvo za uresničevanje te logike. Torej, nekaj takega [[...]]
Čas je potekel [[...]]
[[...]]kot se dogaja, s procesom uveljavljanja reforme sodelovanja delavcev pri upravljanju podjetij. Še enkrat, v poslanski skupini, če bo amandma Ferija Horvata sprejet, bomo ta zakon podprli, v nasprotnem primeru pa ne.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič, v imenu poslanske skupine Nova Slovenija. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. In lepo pozdravljeni, spoštovani minister. Lepo pozdravljene poslanke in poslanci. Pred nami je novela zakona o trgovini. Kot vemo, je Državni zbor Republike Slovenije uzakonil izid predhodnega zakonodajnega referenduma, ki je bil izveden v letu 2003. Določitev omejitve kvadrature prodajaln na posebnih lokacijah, ki bi naj bile ob nedeljah in praznikih odprte, je bil predmet ustavne presoje. Tako bomo danes odločali o spremembah prvotno spornih določitev, kot tudi o vloženih amandmajih. Za nas, v poslanski skupini Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke, je ta materija zelo pomembna, saj je bil zakon o spremembah oziroma zakon o spremembah zakona, ki bi naj odpravil nedeljsko delo trgovin, z določenimi izjemami vložen ravno z naše strani, konkretno, vložil ga je mag. Janez Drobnič. Čeprav smo danes v tem državnem zboru kot koalicijski partner v drugačni vlogi, kot pred leti, je naše stališče do nedeljskega dela v trgovinah ostalo nespremenjeno in bo takšno ostalo tudi v prihodnje. Nesporno izražena volja volivce na predhodnem zakonodajnem referendumu, da niso naklonjeni neomejenemu odprtju prodajaln, je samo še utrdilo naše zavzemanje za šestdnevni delovni teden trgovin. Čeprav bolj po naključju, v poslanski skupini Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke smatramo, da je tudi čas temu primeren, da o tem zakonu ponovno razpravljamo ravno sedaj, v decembru, v času adventa, v času, ko se približujejo božično-novoletni prazniki. Zakaj? Na žalost nam je ravno mesece december največji dokaz, kako potrošništvo postaja vse bolj filozofija našega življenja. Z mrzličnim nakupovanjem ogrožamo naše lastne vrednote. Nakupovanje je postalo eno od oblik naše religioznosti, da si s tem polnimo našo duhovno praznino. V teh dneh različne banke nudijo 4-5 milijonske kredite za veseli december. Mi pa smo vodljivi od trgovčevih reklam, ne presojamo po lastni vesti in veselo kupujem tisto, kar trgovci hočejo prodati. In tukaj seveda, nedelja, ki bi naj bila namenjena za počitek, za poglobljeno srečanje, družinski dan, ne pozna izjeme. Tako kot vsako nedeljo v letu, tudi včeraj ni bilo nič drugače. Tudi sam sem šel pogledati, kaj se v nedeljo dogaja v enem od večjih nakupovalnih centrov. In kaj hitro lahko zaključiš, da so nedeljski družinski obiski nakupovalnih centrov postali naš življenjski stil, ritual ali pa obred, kakor pač hočete. Zakon, ki bi naj pričel veljati v prihodnje, bo omogočil, da bodo nedelje bolj umirjene, zaposlenim, zlasti prodajalkam, pa bo omogočil pravico do počitka in dostojanstva ter do upravičenega nedeljskega družinskega življenja. V Novi Sloveniji se zavzemamo za urejene družine, ki bodo zagotavljale svetlejšo prihodnost slovenskega naroda. Predmet novele, poleg že prej definirane opredelitve, da bodo lahko trgovine z nujnimi življenjskimi potrebščinami odprte do 10 nedelj v letu, na novo opredeljuje velikost in lokacijo tistih prodajaln, ki bi naj bile odprte tudi ob nedeljah in praznikih. V poslanski skupini Nove Slovenije smo mnenja, da so izjeme upravičene, predvsem zaradi gospodarskih interesov, seveda pa morajo te rešitve slediti v prvi vrsti referendumski odločitvi in odločitvi ustavnega sodišča. Ministrstvo za gospodarstvo je na osnovi analiz velikosti prodajaln v Sloveniji pripravilo predlog, da bi naj površina prodajnega prostora teh trgovin bila do 200 kvadratnih metrov. Trgovin do teh velikosti bi naj bilo 84% v Sloveniji. No, prav gotovo bi bilo zanimivo, kolikšen odstotek teh trgovin je na teh posebnih lokacijah, in sicer bencinskih servisih, ostalih mestnih in trških jedrih, naravno kulturno zgodovinskih in romarskih centrih, smučarskih centrih, marinah, kampih, zdraviliščih, bolnišnicah, hotelih, na letališčih, mejnih prehodih ter železniških in avtobusnih postajah. Te naštete izjeme bomo namreč tudi v naši poslanski skupini podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc, v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister s sodelavcem, kolegice in kolegi! Obravnavamo zakon o trgovini, in sicer v delu, ki se nanaša na obratovalni čas prodajaln. Gre za člen, ki smo ga na podlagi referenduma oblikovali oziroma sprejeli v državnem zboru pred dobrim letom dni, ustavno sodišče pa je ta člen kasneje razveljavilo, saj je bila površina prodajaln za nujne življenjske artikle, ki bi bile lahko odprte brez omejitev tudi ob nedeljah in z zakonom določenih praznikih, določena arbitrirano. Tokrat je ministrstvo za gospodarstvo pripravilo nov predlog 17. člena, ki predvideva, da se lahko ob nedeljah in z zakonom določenih praznikih odprte vse trgovine, katerih skupna prodajna površina ni večja od 200 kvadratnih metrov in se nahajajo na posebnih, z zakonom določenih lokacijah. Poslanci Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli. Pri čemer podpiramo amandma, ki določa, da so brez omejitev lahko odprte prodajalne do 200 kvadratnih metrov prodajnih površin še na nekaterih posebnih lokacijah. Obenem s tem amandmajem, ki smo ga tudi soglasno podprli na odboru za gospodarstvo, mislim, da daje pozitiven premik v tem smislu, da je še vedno zadovoljena referendumska volja in hkrati se poskušamo vsaj delno približati podjetniškemu času in hkrati tudi potrošniškemu. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ugotavljamo, da so te omejene površine, ki so določene na 200 kvadratnih metrih primerne, saj bi bile določene na podlagi ustrezne analize in posledično tudi ustrezne glede na odločbo ustavnega sodišča. Pri sami pripravi tega predloga se srečujemo s celo vrsto zapletov. Po eni strani smo vezani na jasno izraženo voljo ljudi na referendumu, na odločbo ustavnega sodišča, na drugi strani pa z uzakonitvijo referendumske odločitve nedvomno omejujemo določene trgovce pri izvajanju njihove dejavnosti. Vsekakor smo v zelo nezavidljivi situaciji, še sploh, če pomislimo na to, da smo si v Sloveniji postavili zelo jasen cilj, da si želimo hiter gospodarski razvoj, da hočemo v skladu z vladnimi reformami povečati konkurenčnost slovenskega gospodarstva, ter da je eden ključnih ciljev Slovenije intenzivni razvoj turizma. Poslanci Slovenske ljudske stranke menimo, da je treba upoštevati vse omenjene okoliščine. Menimo tudi, da je dopolnjen predlog zakona, ki ga predlaga odbor za gospodarstvo, z omenjenim amandmajem pomeni rešitev, ki je z vidika referendumske odločitve in drugih okoliščin še sprejemljiva, kar pomeni, da se še lahko upošteva referendumska volja ljudi in hkrati zadovolji gospodarsko iniciativnost, ki je po mojem mnenju zelo pomembna, hkrati pa tudi voljo potrošnikov. Skratka, jaz sem globoko prepričan, da tako vlada, kot parlament, smo v relativno zelo težavnem položaju in verjamem, da že po pravilu z veliko lahkotnostjo sprejemanja takšnega in drugačnega referenduma, pa naj bo to ta, železničarski, ali kateri drugi, kjer je izid tako ali tako vedno negotov. In po principu to odločitev, kakršnakoli je, ponovno pride nazaj na vlado, na državni zbor. In seveda zato bi si iz tega mesta dovolil apelirati na vse odgovorne politike v tej državi, ki smo za to postavljeni, da vendarle poskušamo v teh zgodbah vedno najti neko kompromisno rešitev, da do te referendumske volje, odločitve ne pride, konec koncev s tem se danes soočamo na tem mestu - kako zdaj upoštevati referendumsko voljo, kako upoštevati gospodarski razvoj, gospodarsko iniciativnost in voljo ljudi in konec koncev voljo potrošnikov. Ali je kdo njih vprašal, kakšna je pa danes volja slovenskega potrošnika? Najbrž nihče. Skratka, jaz sem prepričan, da pač, v Slovenski ljudski stranki smo za neko kompromisno rešitev, ki je bila tudi že nakazana na samem odboru za gospodarstvo, ki je moral, ponavljam še enkrat, upoštevati referendumsko voljo ljudi, hkrati pa mora z zakonom omogočiti podjetniško voljo na tistem delu, kjer bi naštela, da bi neonemogočali gospodarski razvoj in škodo podjetniške iniciative, predvsem v tistih delih, ki so vezani na to dejavnost, ki so vezani na delovna mesta, ki so vezani na poslovno škodljive zgodbe. Temu jaz seveda odločno nasprotujem. Verjamem pa, da bo takšna zakonodaja danes sprejeta, ki bo tako po volji ljudi, po volji podjetniških iniciativ in nenazadnje predvsem takšna, ki bo koristna za ene, druge in tretje. Vem, da je to težko, ampak vendarle z dobro voljo lahko najdemo takšen kompromis v današnjem zakonu, ki je pripravljen, da bo vendarle volk sit in koza cela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, v imenu Slovenske nacionalne stranke oziroma poslanske skupine.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, minister, predstavniki vlade! V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona o spremembah zakona o trgovini, ne bomo podprli. To je jasno že od prvega dne, ko smo se o tem zakonu pogovarjali. Pravzaprav je vsebina popolnoma preprosta. Odpiralni čas trgovin je absolutno stvar dogovora med lastnikom trgovine, med prodajalci, med potrošniki, je stvar socialnega dialoga in je stvar dialoga med sindikati. In tu se zgodba konča, če seveda govorimo, da imamo tržno gospodarstvo. Drugič se mi zdi, da so pripravljene reforme, ki so zelo ostre in zahtevne, na področju gospodarstva vsaj v nekem segmentu v nasprotju s predlaganim zakonom. Tretjič. Danes so me klicali iz vaških zaselkov, iz vaškega zaselka, kjer je zasebna trgovina in se čutijo prizadeti, ker bodo trgovino morali imeti zaprto, zato ker - dobesedno bom povedal, zdi se mi primero - starejši ljudje, ki živijo v vaških zaselkih ob nedeljah in nimajo prevozov v dolino, gredo po maši - dobesedno tako je bilo rečeno - v trgovino v tem zaselku, zato ker nimajo otrok, ki živijo pri njih, ki bi jih peljali v dolino in sedaj ne bodo mogli. Prav tako pa tisti trgovec ali trgovka v vaškem zaselku izgubi štirikratni prihodek iz nedeljskega odpiralnega časa. Toda tudi njih ni nihče vprašal. Nenazadnje, koliko ljudi, spoštovane kolegice in kolegi dela ob sobotah in nedeljah? Knapi, na primer. V treh izmenah delajo dan in noč, sobote in nedelje, pa gradbinci tudi, pa policisti, pa gasilci, pa še kdo pa še kdo. In v tem primeru je za Slovensko nacionalno stranko zakon diskriminatoren. Če bi se prodajalec in lastnik trgovine dogovorila, jaz sem prepričan, da je velika volja mnogih prodajalk in prodajalcev tudi v nedeljah delati, seveda ob absolutnem spoštovanju zakonodaje, ki zahteva posebno plačilo prodajalkam in prodajalcem za nedeljsko delo. Tu sploh ni izgovorov. Vsak, zasebnik ali družbenik ali pa državni lastnik, je dolžen spoštovati zakonodajo, dolžan je nedeljsko delo plačati drugače, kot normalno delo. Včasih je malce nerodno, ker takšne dejavnosti ne primerjamo s proizvodno dejavnostjo, pa čeprav tudi to je proizvodna dejavnost, ki seveda z bolj kvalitetnim in časovno daljšim delom prinaša tudi večji zaslužek, ne samo lastniku, temveč tudi delavkam in delavcem. In nenazadnje, lahko da so to grožnje, lahko da je to izsiljevanje, o tem zakon ne govori in tudi mi ne bomo o tem govorili, pa vendarle, kdo bo odgovarjal za eventuelne odpuste delavcev zaradi tega, ker ima seveda vsak proizvajalec, vsak lastnik proizvodnje ali drugačne dejavnosti natančen načrt, koliko delavcev ustvarja racionalen prihodek, torej enostavno in razširjeno reprodukcijo. Kdo bo odgovarjal za tiste ljudi, ki bodo ostali brez dela? Še enkrat pravim, takšna dejavnost po mnenju Slovenske nacionalne stranke mora ostati zakonsko odprta, če je volja in dogovor med lastnikom in med delavci, med potrošniki, med socialnimi partnerji in med sindikati, naj dela tisti, ki želi in hoče delati ob nedeljah. Tisti, ki noče, pa lahko zapre. Mi smo sopodpisniki amandmajev, ki so jih vložili Socialni demokrati in Liberalna demokracija Slovenije, in upam, da se bodo vsaj nekateri elementi iz teh amandmajev v državnem zboru upoštevali, seveda v dobro vseh tistih, ki bodo s posledicami zakona prizadeti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman, v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa. Poslanci poslanske skupine DeSUS bi radi bili v pomoč vladi oziroma ministrstvu pri popravljanju oziroma dopolnitvi tega zakona, za katerega, kot smo danes slišali, vsi sodimo, da ni najboljši, da ne bomo pretrdih izrazov uporabljali. In sicer na ta način, da želimo prispevati kaj k temu, da bi večinsko podprli amandma, ki smo ga tudi sami sopodpisali. Naj povem, da je amandma podpisan s strani poslancev petih parlamentarnih strank, samo s strani dveh. Seveda je res, da bodo pri tem precejšnje težave, kajti nekateri so bolj zavezani enim, drugi bolj drugim usmeritvam. Na vsak način pa gre za to, da se zakon sprejema v posebnih okoliščinah. Ena izmed teh posebnih okoliščin je časovna stiska, v katero smo zašli zaradi tega, ker pač, slišali smo, socialni dialog ni bil uspešen. Druga okoliščina, ki pritiska, je referendumska volja. Ampak naj mimogrede omenim, da je tudi volja ljudi kdaj pa kdaj lahko zmotljiva. Tretja je odločba ustavnega sodišča, ki jo je treba spoštovati. In cela vrsta je drugih okoliščin, za katere se tako vlada kot mi zavzemamo, da bi na srednji in dolgi rok bile uveljavljene, pa gredo s tem, kar se predlaga, v razkorak. V mislih imamo predvsem tisti del strategije reform, ki jih podpiramo, in težko bi našli stične točke med, na primer, strategijo razvoja Slovenije, med reformnimi predlogi, med koalicijsko pogodbo in zakonom, ki ga imamo pred sabo. Vlada je seveda v škripcih, najbrž zaradi tega, ker težko usmerja to ladjico med Scilo in Karibdo, pa vendar bomo morali danes o tem na nek način odločiti. Tisto, kar želi vlada, tako zagotavlja v pisni obliki, je naslednje: spoštovati odločbo ustavnega sodišča, pa bi v oklepaju lahko rekli, da morebiti malce preveč rigidno; želi spoštovati referendumsko voljo, pa se moramo vprašati, kakšni so bili razlogi za referendum, ali ekonomski, socialni ali ideološki. Ekonomskih ni opaziti, socialni efekti bodo kontraproduktivni, torej ostanejo samo še vrednostni oziroma svetovno nazorski razlogi za referendum in za spremembo tega zakona. Vlada pravi tudi, da želi zagotovili čim bolj visoko konkurenčnost slovenskega turizma. Vse turistične organizacije, vsi, ki se s turizmom ukvarjajo, so nam poslali apel, dajte nas vendar rešiti pred to nekonkurenčnostjo. Nadalje pravi vlada, da si prizadeva za večjo svobodo gospodarske pobude, pa nam s tem zakonom to čisto zagotovo ne bo uspelo. Tudi visokega jamstva za varovanje javnih koristi ne bomo dosegli, kajti nekatere javne koristi, socialna varnost in tako naprej, bodo oslabljene, ko bomo zakon sprejeli. In vlada oziroma predlagatelj pravi tudi, da želi dostojno tržno priložnost za podjetnike in kvalitetno ponudbo za potrošnike. Tudi to bo zelo težko s tem zakonom zagotoviti. Med drugim tudi zato, ker so potrošniki tudi turisti, ob nedeljah in ob praznikih pa zlasti turisti. Ampak mi imamo že pripravljeno nalepko, ki jo bomo nalepili na trgovine in na kateri bo pisalo "ob nedeljah in praznikih zaprto". Vse to, o čemer smo doslej govorili, seveda ne govori v prid temu, da bi hitreje razvijali naše gospodarstvo, da bi spodbujali naše gospodarstvo. Zato sodimo, da bi bilo prav, če bi se iz preteklosti, torej iz tradicije, kakor tudi piše, iz tradicionalnih dela prostih dni, vrnili v sodobnost. Prosvetljenci so klicali nazaj k naravi, mi pa kličemo nazaj k sodobnosti, nazaj k logični gospodarski pobudi, in zato pravimo, pustimo trgovino pri miru.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Stane Pajk, v imenu poslanske skupine SDS.
Hvala. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah zakona o trgovini upošteva referendumsko voljo volivcev. Referendumsko vprašanje je bilo: ali ste za to, da se v predlogu zakona o spremembi zakona o trgovini določi, da so prodajalne za nujne življenjske artikle odprte največ do 10 nedelj v letu, razen bencinskih servisov, prodajaln v bolnišnicah, hotelih, na letališčih, mejnih prehodih ter železniških in avtobusnih postajah z omejeno površino, ki so lahko odprte brez omejitev. Za je glasovalo 256.461 volivcev, kar je 57,53%. V omenjenem predlogu zakona se upoštevajo tudi napotila Ustavnega sodišča Republike Slovenije, odločbo št. UI-131/04/28. S tem predlogom zakona se kar najmanj posega v ustavno pravico do svobodne gospodarske pobude. Predlagana ureditev predvideva izjeme od splošnega pravila, obratovanja prodajaln. To so prodajalne s prodajnim prostorom do 200 kvadratnih metrov, ne glede na prodajani asortiman v zakonu določenih lokacijah. S tem se tudi sledi ukrepom Vlade Republike Slovenije za razvoj konkurenčnosti malih podjetij in cilju zagotavljanja visoke konkurenčnosti slovenskega turizma. Potrošnikom se s tem zakonom zagotavlja še primerna in kvalitetna preskrba, trgovcem pa dostojna tržna priložnost za opravljanje njihove dejavnosti. Zaslužek malih trgovcev, pridobljen v dnevih dela prostih, je kar v velikem deležu tega njihovega prihodka in se s tem daje njim tržna možnost za preživetje. Eden od glavnih ciljev predlaganega zakona je tudi, da se zaposlenim v trgovini zagotovi, da kot dan počitka izkoristijo dan, ki je tradicionalno v teh krajih prost dan. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo omenjen zakon podprla. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev, z dne 16.12.2005. Pred seboj imate pregled vloženih amandmajev. Vloženi amandmaji so štirje in obravnavali bomo vsak amandma posebej. Tako, da pričenjam razpravo oziroma v razpravo dajem 1. člen tega amandmaja skupine poslancev s prvopodpisanim gospodom Ferijem Horvatom, amandma Poslanskih skupin SDS, NSN in SLS, to je drugi amandma. Amandma skupine poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem Lahovnikom, to je tretji amandma, ter amandma skupine poslancev s prvopodpisanim dr. Markom Pavliho. Pričenjamo z razpravo o vseh amandmajih in prosim, če poveste v razpravi, na kateri amandma se vaša razprava nanaša. Prvi je bil gospod Feri Horvat, izvolite, prosim.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Poskušal bom predstaviti bistveno vsebino amandmaja, ki ga je podpisalo 14 poslancev in poslank iz petih poslanskih skupin in bi s tem posredno, brez da bi kršil poslovnik upam, tudi odgovarjal oziroma izrazil stališče do drugih amandmajev. Tako, kot smo skupaj soglasno sprejeli amandma in dopolnjen predlog zakona na odboru za gospodarstvo, bi bil zelo vesel, če bi se tekom dneva ali pa če ne bo mogoče danes, pa vsaj jutri, odvisno, kdaj bo tretja obravnava, tudi s čim večjo večino, predvsem na osnovi argumentov, odločali za tisto, kar je najprimerneje, kar pomeni, najmanjši odmik od referendumskih odgovorov in pa seveda tisto, kar bo pomenilo čim manjšo škodo, na katero je bilo v razpravi s številnimi pripombami opozorjeno. Najprej prva alineja, ki se nanaša na prodajne centre. Kot sem že poročal v imenu odbora, smo o tem vprašanju njen dosti razpravljali, ali dejansko referendumski odgovori omejujejo ali prepovedujejo odprtje oziroma delovanje prodajnih centrov tudi deset nedelj. Se pravi, da so pod enakim režimom, kot druge trgovine za nujne življenjske artikle, ali ne. Moram reči, da po nadaljnjih posvetovanjih, ki sem jih opravil, tako s predstavniki ministrstva za gospodarstvo, kot tudi drugimi, tudi sindikati, in o tem imamo tudi pisno potrdilo predstavnikov sindikatov, njihove izjave z dne 16.12., namera predlagateljev referenduma ni bila, da bi bili prodajni centri zaprti oziroma da ne bi smeli biti odprti tudi ob nedeljah. Zaradi tega predlagam ta amandma s ciljem, da se ne odmikamo daleč od referendumske volje, predvsem pa, da preprečimo gospodarsko škodo, ki bi nastala, nekaj delovnih mest bi gotovo bilo izgubljenih. In pa, da preprečimo tudi to, da bi dejansko bile v neenakopravnem položaju samostojne trgovine z nujnimi življenjskimi artikli in pa tudi prodajni centri, v katerih so tudi tovrstne trgovine in tukaj je že možnost tudi ustavnega spora. Druga alineja se nanaša na turizem. Pri turizmu, namreč dikciji turistična središča, to je druga alineja, ki govori o trgovinah do 200 kvadratnih metrov, je bil glavni pomislek na odboru izražen v tem, da je premalo natančno definirano v tem besedilu, ki je bilo takrat pred nami, kaj so to turistična središča in da obstaja nevarnost, da bi se to zlorabljalo. In zato smo takrat to vprašanje pustili odprto, smo rekli, potrebno ga je še naprej preštudirati, videti argumente "za", "proti" in potem se odločati in predlagati amandmaje. Pri tem amandmaju, ki ga kot prvopodpisani predlagam, smo se odločali za dikcijo turistična središča. Vendar, kar je zelo pomembno, v izogib pomislekom, ki so bili deloma utemeljeni na odboru, da bi se to zlorabljalo, je sedaj pomemben dodatek na koncu tega amandmaja oziroma zadnjega odstavka, ki natančneje opredeljuje, kaj so to turistična središča, ko pravi, "so področja, ki jih kot turistična središča na podlagi razvojnih usmeritev opredelijo lokalne skupnosti," in kar je bistveno, da ne bi bilo neke samovolje ali zlorab, kar je bila takrat izražena bojazen, "po predhodnem soglasju ministrstva, pristojnega za turizem, in obsegajo zaključena območja, katerih sestavni del so naravne in kulturne znamenitosti, športni objekti, kinodvorane, gledališča, operne hiše in sakralni objekti." Možno je tudi naštevanje, o katerem smo razpravljali in kot ga predlagajo tri poslanske skupine. Vendar, kolegice in kolegi, že v razpravi se je pokazalo in tudi praksa je pokazala, da je pri naštevanju vedno nevarnost, da se nekaj nehote izpusti. Tudi pri tem naštevanju - zame osebno bi bilo sprejemljivo, če je možno tako naštevanje, da res zajamemo vse - vidimo, da se je izpustilo, recimo, pokopališča. In imamo naknadno obširno pismo komunalnih podjetij in drugih, ki upravljajo pokopališča. In res bi bilo nesmiselno, ne samo iz ekonomskih, ampak tudi bolj iz humanih in drugih razlogov, da se ne bi dovolilo tam prodajanje sveč, cvetja in drugega, takrat, ko največ ljudi obiskuje pokopališča. Pri turizmu bi rad rekel še tole. Vsako omejevanje delovanja prodajaln v turizmu, ki so namenjene pretežno turistom, in to v veliki meri tujim turistom, bi bilo ekonomsko škodljivo, gotovo bi tudi vplivalo na zmanjšanje števila zaposlenih in pa vplivalo bi na siromašenje turistične ponudbe. Namreč, pomemben del turistične ponudbe je povsod v svetu, kjer hočejo s turizmom zaslužiti in pridobiti tudi večji devizni priliv, to, da poleg drugih oblik ponudbe, hotelov in gostinstva, poskušajo prodati čim več blaga, ki turiste zanima. In navsezadnje, kolegice in kolegi, namen predlagateljev referenduma in samega referenduma ni bil ta, da bi te prodajalne v turističnih krajih bile ob nedeljah zaprte. Navsezadnje, če spomnim še na to, če pogledamo tudi najnovejše rezultate v turizmu, z njimi nikakor ne moremo biti zadovoljni. In bi s takim restriktivnim ukrepom še bolj poslabšali stanje in možnosti koriščenja turizma v gospodarskem, socialnem in tudi regionalnem razvoju, ker precej turizma se odvija prav v manj razvitih obmejnih območjih. In tretja alineja, za katero smo se dogovorili in soglasno odločili na odboru za gospodarstvo - to je bila tretja alineja, ki je iz omejitve 200 kvadratnih metrov izključila specifično vrsto trgovin. To so trgovine na letališčih, mejnih prehodi, kampih, marinah in zdraviliščih. Teh prodajaln je po številu sorazmerno malo, so pa zelo pomembne za gospodarske učinke. Predvsem za potnike, turiste, tranzitne potnike in druge. In dejstvo je, da prav analiza, ki je bila zahtevana od ministrstva za gospodarstvo, tudi na podlagi odločbe ustavnega sodišča o površini posameznih vrst trgovin, kjer gre za izjeme, se vidi, da so prav nekatere od teh trgovin že danes večje oziroma presegajo 200 kvadratnih metrov in vsi tisti, ki potujete - in večina nas potuje - po Evropi in po svetu, vidimo, da vse države izjemno naglo širijo prodajo oziroma trgovine na letališčih. In ne vidim nobenega ekonomskega, nekega drugega razloga, da bi mi tukaj bili restriktivni in da bi omejevali delovanje teh trgovin. Ravnati bi morali prav nasprotno, posebno še, ko se predvideva širjenje infrastrukturnih objektov in letališč Brnika in Maribora in avtobusnih postaj in drugih lokacij. Navsezadnje s tem pokrivamo tudi en velik del stroškov velikih vlaganj, ki jih opravlja in jih bo opravljala država v infrastrukturo. In na koncu pri teh odločitvah moramo vendarle upoštevati tudi dejstvo, ko govorimo o tem, kaj je bila referendumska volja, da se je od takrat, več kot dve leti sta minili od referenduma, marsikaj spremenilo. Tudi tisto, kar smo takrat uporabljali kot argument za takšne rešitve in za tako referendumsko vprašanje, namreč zaprtost trgovin v sosednjih državah. Vidimo, da Italijani so že sprejeli ukrepe za liberalizacijo, da gredo Avstrijci po isti poti oziroma v isti smeri, da ne govorimo tudi o Madžarih. In gotovo se bo zgodilo to, da čim bolj bomo mi nerazumno omejevali poslovanje ob nedeljah, tem bolj se bo kupna moč prelivala v sosednje države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman.
Jaz seveda podpiram amandma, ki ga je kolega Horvat pravkar predstavil in ki smo ga nekateri tudi sopodpisali. Podpiramo ga zato, ker pač izboljšuje osnovni tekst, ki ga imamo pred seboj, predlog zakona, o katerem sedaj razpravljamo in ker omogoča, da bodo negativne, nasprotne posledice v življenjih pač čim manjše. Da teh posledic nekaj bo, o tem najbrž ne kaže dvomiti. Čeprav v tekstu piše, da za proračun ni nobenih posledic in da tudi siceršnjih posledic bojda ni, je to seveda, nemogoče dokazovati. Če drži, da bo zavoljo tega nekoliko manj prometa, če drži, da bo zavoljo tega manj delovnih mest, bo to seveda pomenilo manjšo kupno moč, bo pomenilo manj prispevkov v pokojninsko ali zdravstveno blagajno, bo to pomenilo manj sredstev iz davka za državni proračun in seveda to so več kot očitne finančne posledice za javne finance. Morebiti bodo še celo hujše druge posledice, če se bo vse to, kar se napoveduje res zgodilo, namreč posledice, ki bodo socialnega značaja. Tisti podatki, za katere jaz ne trdim, da stoodstotno držijo, so mi pa na združenju za trgovino z njimi postregli, govore o naslednjem: da se pričakuje, da bo približno 10 odstotkov manjša povprečna plača trgovcev, ki so do sedaj delali tudi ob nedeljah in ob praznikih, kajti oni so imeli najvišji dodatke med vsemi panogami do sedaj, 75 odstotni. Pričakovati je slabšanje socialnega položaja tistih, ki so do sedaj imeli toliko večje plače. Možno je pričakovati, da bo približno 12 odstotkov manj delovnih mest tistih, ki so do sedaj delali tudi ob nedeljah. Možno je pričakovati do 10 odstotno znižanje prometa in seveda je jasno, da bo za voljo vsega tega tudi slabša ponudba in slabša kvaliteta ponudbe. Naj povem, da dela ob nedeljah 12,9 odstotka trgovk, da dela samo v časih 13,7 odstotka trgovk ob nedeljah in da jih 73 odstotkov ne dela nikoli. Ne gre za tako dramatične socialne pritiske, zlasti če upoštevamo, da ni bilo v preteklem leti niti ene same pritožbe v zvezi z delom ob nedeljah, kar smo lahko iz poročila inšpektorja tudi izvedeli. Verjamem, da je možno, da se kje ta sporazum med delodajalcem in delojemalcem dogodi tudi pod kakšno presijo, ampak če bi to bilo prevladujoče, bi verjetno že bili plat zvona. Jaz sem še zmeraj prepričan, da se vlada ali vsaj ministrstvo z ministrom na čelu te problematike zaveda, ker sicer ne bi zapisali, da ni gospodarskih in ekonomskih razlogov za to, kar počnemo. Dobesedno so zapisali, da govorimo o argumentih za zapiranje, ki temeljijo bolj na vrednostnih sodbah, kot na rezultatih ekonomskih analiz. In za voljo tega me danes tako prosvetljensko obhaja, da še enkrat rečem, nazaj k socialnemu dialogu. Če bi se to v socialnem dialogu dalo urediti, potem tudi mi, poslanke in poslanci, ne vlada ne bi imeli težav, kakršne imamo sedaj.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok.
Hvala lepa za besedo. Bil sem eden od tistih poslancev, ki je bil v prejšnjem mandatu priča, kako se je pravzaprav prišlo do tega referenduma, kaj vse je naredil takrat državni zbor ali pa takratna vladajoča koalicija, da do tega referenduma naj ne bi prišlo. Dvakrat se je tudi referendumsko vprašanje pošiljalo na ustavno sodišče in posledica vsega tega je seveda to, kar imamo danes pred seboj. Se pravi, da je bilo referendumsko vprašanje takšno, kot je bilo, in da je bilo, s tem se strinjamo v Novi Sloveniji, dokaj omejevalno. Ampak ljudje so na referendumu takšno referendumsko vprašanje izglasovali. In sam ne bi bil nikoli v tisti ekipi, ki bi zaradi tega, da bi zaobšla referendumsko voljo, če bi bilo treba, tudi spremenila ustavo. Sam tega ne bi naredil, kajti največja oblika demokracije je pravzaprav neposredno odločanje, to pa je tisto, čemu pravimo referendumska volja. Kar se tiče prvega amandmaja gospoda Ferija Horvata, ga mi ne bomo podprli. Ne bomo ga podprli ravno zaradi tretje alineje. Ta amandma pravzaprav napeljuje na dejstvo, da bo ponovno prišlo do pritožbe na ustavno sodišče in da bo ustavno sodišče ponovno presojalo tako sprejeti zakon. In tega seveda v Novi Sloveniji nočemo. Želimo, da se enkrat pride do neke rešitve. Se pa strinjamo, da je treba v tem zakonu najti tudi neko dikcijo, za kar pa imamo še vedno čas, tudi glede turističnih središč. Vse ostalo je v amandmaju treh koalicijskih strank sedaj že nekako dopolnjeno in moram reči, da smo nekoliko šli v širino od tistega, kar je bilo na referendumu izglasovano, kajti dejansko se je pokazalo, da bi zaradi tako zastavljenega referendumskega vprašanja imeli vsi skupaj velike težave. Predvsem pa bi imeli težave potrošniki. Ni zakuhala referenduma politika, tako kot nekateri želijo to prikazati. Referendum se je zgodil - jaz odločno zanikam kakršnekoli svetovnonazorske ali pa kakšne druge ideološke pobude, ki so vodile do tega -, referendum se je zgodil zato, ker se delodajalci in delojemalci niso mogli dogovoriti. Predstavniki sindikata sedijo v tej dvorani. In pač niso prišli skupaj. Zaščite v smeri dejstva, da je treba zaščititi trgovce, in predvsem so takrat govorili o mladih trgovkah materah, ki so odsotne tako sobote kot nedelje, je pač prišlo do tega, da so zbrali potrebne podpise in državni zbor ni mogel narediti ničesar drugega, kot razpisati referendum in to preveriti na referendumskem odločanju. Odločitev je jasna in žalostno je, da več kot dve leti po referendumu še vedno tistega, kar so ljudje odločili, mi nismo uzakonili. Ampak sedaj smo pred tem, da to vendarle naredimo. Sam sem delal, preden sem prišel v parlament, kot terenski veterinar. Delal sem vse petke in svetke, vse nedelje, tudi za božič nisem imel, recimo, kot največji krščanski praznik, če nekateri govorite o svetovnonazorskih posledicah tega referenduma, nisem imel prosto, ampak delali smo zato, ker smo pač enostavno razumeli, da moramo delati. Ker ni bilo druge možnosti. In tako si že v naprej vedel, kateri praznik v letu bo tisti, ko boš dejansko moral biti v službi. In povem vam, da ni lahko. Še posebno ne, ko imaš doma družino, majhne otroke in ko tudi moraš oditi na delovno mesto. Ampak če je dogovor in pa delovni red takšen, potem je treba temu pač slediti. Moramo se pa vprašati, katera pa so tista delovna mesta, ki pa niso ob nedeljah in praznikih nujno potrebna. Katera so tista? In jaz seveda sem eden od tistih, ki ne verjamem, da bo zaradi tega prišlo do vseh teh posledic, če trgovci ob nedeljah ne bodo masovno delali, seveda ne bo. Mogoče bodo ljudje res nekaj manj potrošili denarja, pa jim ga bo več ostalo za kakšne druge stvari. Mogoče bo zaradi tega tudi kakšen prihranek v banki večji, ker ne bodo kupovali vsega tistega, kar ne rabijo. Škoda seveda ni samo materialna, tako kot nekateri razmišljate. Škode so zelo različne. Največja škoda, se mi zdi, je ta, če mlada mamica nima nikoli v nedeljo časa, ali pa tudi očka za svoje otroke. In jih potem seveda namesto njih vzgaja ulica. To se mi zdi za ta naš mali slovenski narod še največja škoda. O gmotni škodi, o kateri vsi govorite, jaz sem prepričan, da je ne bo. Tisto, kar nekdo potrebuje, bo namesto v nedeljo kupil v soboto. Pa tudi ob tem zakonu, bodo vse nedelje v letu, če se bodo trgovci med seboj v nekem kraju dogovorili, trgovine odprte, tako da nihče ne bo prikrajšan. Če so štiri različne trgovine, je to 40 nedelj v letu, to pa je skorajda pokrito celotno leto. Da zaključim. Tega amandmaja ne bom podprl iz razloga, ki sem ga povedal. Napeljuje na ponovno odločanje pred ustavnim sodiščem. Ne mislim sicer, da so ga pobudniki zato vložili, ampak so ga zelo nerodno zapisali. Bomo podprli amandma koalicijskih strank, s tem, da smo pripravljeni za tretje branje še eventualno narediti ta dodatni napor in najti kakšno rešitev za turistična središča, za katera pa vemo, kje so in katera so. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod dr. Lahovnik, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci! V Liberalni demokraciji Sloveniji poskušamo z nekaterimi amandmaji reševati, kar se rešiti da. Tudi na nas so se obračali različni subjekti in opozarjali na veliko gospodarsko škodo, ki se povzroča s tem zakonom. Po drugi strani pa seveda imamo referendumsko odločitev takšno, kakršna je, ki so jo zagovarjali še nekateri, ki danes poskušajo iskati celo vrsto izjem. Če mi dovolite, bi pojasnil predvsem dva amandmaja, ki ju vlagamo v poslanski skupini. Kolega prof. dr. Marko Pavliha je vložil amandma, kjer poskuša v četrtem odstavku 1. člena doseči, da bi se pred piko dodalo besedilo "Občine v turističnih območjih so občine na območju, v katerih je v letu dni opravljenih več kot 40 tisoč nočitev. Te občine določi pristojni minister na začetku koledarskega leta na podlagi podatkov iz preteklega leta." Duh tega amandmaja je, da se pomaga predvsem turističnim območjem, ker bi imeli drugače paradoks, recimo da na območju občine Piran, kjer je poslanec kolega dr. Marko Pavliha, bi bile trgovine zaprte, po drugi strani, pa italijanska meja sploh ni daleč, še kako blizu je. In če ne bomo dovolili potrošnikom, da romajo v naša nakupovalna središča ob nedeljah na območju občine Piran, bodo šli čez mejo. Saj je to stvar samo nekaj kilometrov čez mejo v Italijo ali pa čez mejo na Hrvaško, če se bodo tam odločili bolj po pameti, kot smo se mi v izhodišču tega zakona. Tako se poskuša, kot sem dejal, predvsem reševati razvoj turističnih območij. Enako je tudi z drugim amandmajem, ki sem ga sam kot prvopodpisani vložil, kjer poskušam v četrtem odstavku pred piko dodati besedilo: "Občine v turističnih območjih so občine, na območju katerih število v letu dni opravljenih nočitev presega štirikratnik števila prebivalcev v občini. Enako jih določi pristojni minister na podlagi objektivnih podatkov." Gre seveda za občine na različnih področjih, tako Zgornje savske doline, kot sta Bled in Bohinj z okolico, Kranjska Gora, področje Bovca z dolino Soče, Izola, Piran, Koper, Pohorje, Maribor z okolico. Skratka, gre za turistične kraje poleg že omenjenih, tudi recimo Brežice in kraji v Zgornje Savinjski dolini. Prav tako želim poudariti, zakaj sem vzel to razmerje. Imate lahko seveda situacijo, ne vem, mi smo imeli, v petek smo odločali, recimo, ali bo ali ne bo občina Rečica. Rečica ob Savinji je zgornja in je spodnja. Verjetno, če boste imeli še en mandat, boste določili za vsako posebej svojo občino. Ampak kakorkoli ni, potem ste se nekako odločili, da ne oziroma je naklonjenost temu nenadoma upadla. Želim pa poudariti tipičen primer. Rečica, ki je sorazmerno majhen kraj z 2000 prebivalci, ima pa kar dva turistična kampa, ki obratujeta julija in avgusta in sta polna nizozemskih turistov in tudi turistov z drugih območij, predvsem tujih turistov. Tisto, kar se na ta način doseže, je, da se recimo enemu takšnemu zaključenemu območju omogoči, da ima trgovino odprto tudi ob nedeljah. Zdi se mi nekako nesmiselno, da tem turistom zapiramo trgovine. Res je, da po nekih izjemah, ki so že notri, so kampi vključeni, seveda pa ni razloga, ti turisti niso ob nedeljah zaprti samo v kamp. Hodijo po celi Zgornje Savinjski dolini. Če bi bil kolega Zamernik tukaj, bi lahko potrdil in seveda je ključnega pomena, da jim poskušamo prodati čim več, kar se prodati da. To je, mislim, da v interesu turističnih podjetij, ki so na tem območju in na ta način poskušamo to doseči, da se te kraje enostavno proglasi za turistična območja, kjer bi veljale nekatere izjeme. Tu je Soljčava navedena, kot sem rekel, če se za Rečico opredelite kot občino, če jo že opredeljujete kot občino, potem bi bila to zagotovo izjema in še kaj bi se našlo. Podobni primeri so, Jezersko, Laško, Moravske Toplice, Sežana. Gre za območja, kjer je turizem precej pomemben. In seveda odločamo se. Tako kot se odločamo po eni strani med dilemo, kaj naj bo odprto in kaj naj bo zaprto, je treba pri tem, ko določamo izjeme, upoštevati tudi socialne posledice. Jaz razumem interes nekaterih ali pa argumente, kjer ste, recimo, opozarjali, da zaradi nedeljskega dela se krhajo družinski odnosi. Kot sem že prej povedal, ne razumem, zakaj potem niste dosledni tudi pri drugih skupinah poklicev, ki jih je kar precej in sem jih že prej navedel; gostinstvo je podoben primer. Ne nazadnje, če bi šli zdaj res tako ekstremno daleč, bi se človek lahko vprašal, zakaj pa goriva ne moreš natočiti ob sobotah, moraš ravno ob nedeljah. Če res verjamete v to tako močno, da pač trgovine in obrati ob nedeljah krhajo, recimo, družinske odnose in podobno. Po drugi strani je pa dejstvo, da bo cela vrsta trgovk ostala brez zaposlitve tudi zaradi tega, ker bodo trgovine ob nedeljah zaprte. In seveda bodo imele te zaprte trgovine tudi določene socialne posledice. Če človek izgubi službo, tudi iz tega izhajajo različne socialne posledice, ki niso dobre. Tudi zato sem sam opozoril, da pričakujem od ministra za delo, družino in socialne zadeve, ki je bil v preteklem mandatu, ko je sedel v teh klopeh, glavni zagovornik tega, da mora biti vse ob nedeljah zaprto, da pa zdaj pripravi ukrepe na področju aktivne politike zaposlovanja, kjer bo tistim, ki bodo zaradi takšnega zakona eventualno izgubili delo, omogočil, da najdejo nove službe v drugih dejavnostih. To se mi zdi pa vendarle korektno. Naslednja stvar, na katero jo želim opozoriti, je, da kar se mene tiče, bom podprl vse tiste amandmaje, ki rešujejo nekatere življenjske situacije, o katerih je bilo tu že govora. Cvetličarne na pokopališčih so najlepši primer. Ko nam bo padel 1. november na nedeljo, imamo seveda lepo ali pa pod narekovaji, zelo problematično zadevo, da ne vem, kako se bodo ljudje znašli. Tudi kar se starotrških jeder tiče, nimam nič proti, ampak vem, kaj se bo dogajalo, in na to že zdaj opozarjam. Občine bodo pač z odloki ta starotrška jedra širile, nenadoma boste imeli v mestih polovico mesta proglašenega za starotrško jedro. Hočem reči, da sami sprejemamo nek zakon in določamo celo vrsto izjem, zato ker vemo, da je zakon, kakršen je, slab, kar je korektno priznal tudi sam minister. Ampak če se vrnemo na samo izhodišče, vidimo, da je bila res težava v tem, da je nekdo na referendumu postavil vprašanje ljudem, ki je bilo izjemno nejasno postavljeno. Tisti, ki boste govorili, da to ni res, potem mi odgovorite na vprašanje, zakaj zdaj telovadite s temi prostorskimi omejitvami, enkrat 80 kvadratov, drugič 200 kvadratov. Zakaj toliko amandmajev in toliko izjem - ker se je pokazalo, da zakon, tako kot je bil v izhodišču postavljen, je povsem neživljenjski. Tako da tisto, kar sedaj delamo, pač poskušamo z amandmaji reševati, kar se rešiti da. Mislim pa, da je nek nauk za ta državni zbor tudi to, da tam, kjer se lahko prepusti svobodna gospodarska pobuda, kjer se lahko prepusti svobodno odločanje ljudem, tam, kjer je mesto za socialno partnerstvo, to naj ne bo predmet niti referendumskih odločitev, niti naj ne bo predmet nekih vsiljenih odločitev, ki nastajajo v obliki zakona in za katere vidimo sedaj, da kakorkoli jih obračamo, so na nek način slabe. Jaz moram reči, da imam veliko težavo s tem zakonom. Če izračunamo, koliko denarja in koliko energije se je tukaj notri vložilo in kakšen bo na koncu izplen, se seveda lahko vprašamo, čemu je bil sploh vse skupaj namen. In namen je bil seveda jasen, včasih nagajati po vseh možnih močeh, takrat še prejšnji vladi, sedaj pa, ko so tisti ljudje, ki so to počeli, v vladi, imajo pa seveda težavo to reševati. In vse tisto, kar so prej zagovarjali, teptajo tudi s tem, da podpirajo amandmaje, ki iščejo izjeme. Ker paradoks je ravno v tem. Imeli smo najprej nek zakon, ki je bil zelo omejevalen, potem se je pokazalo, da takšen, kakršen je, ni sprejemljiv, ker komplicira življenje ljudem, tega pa ne želimo. In nato so se začele dogajati izjeme. Teh izjem je veliko, kot sem rekel, sam jih bom podprl, ker na koncu koncev je treba življenje vsem poenostaviti in zmanjšati škodljive učinke. Seveda pa bo zanimivo videti vse tiste, ki so še pred nedavnim grmeli, da morajo biti vse trgovine zaprte ob nedeljah, opozarjali na socialne učinke, ko bodo zagovarjali sedaj nekatere amandmaje. Posebej je meni osebno všeč tisti, ki navaja izjeme v romarskih središčih. To jaz podpiram, kar se spominkov tiče. Ampak za nekoga je romarsko središče, tudi lahko hipermarket, če on tako razume. Seveda je to diskriminatorno, ponekod ja, ponekod ne; ob teh pogojih ja, ob drugih ne. In to je tisto, kar je narobe. Zato še enkrat poudarjam, naj ne vlada, naj nekdo drug ne govori ljudem, kaj lahko in česa ne smejo početi ob nedeljah. Svoboda posameznika je lahko omejena le s svobodo drugega. Tisto, kar daje okvir temu, je pa socialni dogovor. In tukaj pa drži, in se strinjam s tistimi, ki ste dejali, da sindikati, delodajalci in delojemalci, tukaj naloge niso v fazi pogajanj korektno opravili. In meni je žal, da ni prišlo do socialnega sporazuma. Če bi do tega sporazuma prišlo, potem sem prepričan, da bi ga pač enostavno vgradili v zakon na tem področju in ne bi bilo vsega tega cirkusa, ki je danes tukaj pred nami. Hvala.
Hvala lepa. Za razpravo je prijavljenih še šest razpravljavcev oziroma sedem, osem. Besedo pa dajem gospodu ministru.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci, podpredsednik! Pravzaprav sem se k besedi prijavil, ker menim, da se tukaj ponavljajo tudi nekatere moje navedbe dokaj nekorektno. Pravkar sem slišal poslanca Lahovnika, da je povedal, naj vlada oziroma kdorkoli ne govori ljudem, kaj naj počnejo ob nedeljah. In prav to, žal, moramo početi - moramo početi zaradi tega, ker so tako želeli prav ljudje. Tako pač je. Ljudje so pravzaprav pod prejšnjimi vladami, zaradi tega, ker so bili v to potisnjeni in prisiljeni, se na referendumu izjasnili okoli tega vprašanja. In danes govoriti, ali je predlog slab ali je predlog dober, je seveda stvar tega, ali prisluhnemo ljudem, volji ljudi, ali gospodarski pobudi. Če rečemo, da je predlog dober, če povsem povzema referendumsko vprašanje, potem je predlog, ki ga je vlada predlagala, dober predlog, ker povzema voljo, ki so jo izrazili ljudje na referendumu. Če pa elastično razlagamo voljo ljudi in dodajamo izjeme in izjeme in izjeme ter sledimo gospodarski pobudi, pa pravimo, da je dober drug predlog. Torej imamo na tej strani referendumsko voljo ljudi, na tej strani gospodarsko pobudo in samo vprašanje je, koliko si tu sami vzamemo diskrecijske pravice, da razlagamo, kaj je dobro in kaj je slabo, ter v imenu ljudi predpisujemo, kaj naj le-ti počnejo ob nedeljah. Ljudje so povedali, da želijo imeti trgovine zaprte, razen z izjemami, ki so bile zelo jasno opredeljene v referendumskem vprašanju. Ko govorimo o slabi ali dobri rešitvi, govorimo to s percepcijo, kaj si sami mislimo o tem vprašanju, ne pa, kaj je objektivno res. In kaj je objektivno res v tem primeru, sem povedal - to je to, da bi se socialni partnerji dogovorili, kako in kaj. Da bi tisti, ki ustvarjajo s trgovino zaslužek zase in za svoje družine, in tisti, ki tam delajo, odločili, kaj je dobro. Vsakršna drugačna rešitev bo na nek način poseganje tako vlade, predvsem pa državnega zbora, kajti on bo ta zakon sprejel, v to, kaj naj ljudje počnejo ob nedeljah. Zato se strinjam, da je vse, kar bo določil državni zbor, na nek način nadomestek za tisto, kar bi bilo bolje, kar naj bi določili pravzaprav ljudje. In še enkrat, prosim, da tako tudi razumete moje stališče do tega zakona. Ministrstvo za gospodarstvo se je postavilo na stališče, da je referendumska volja tista, ki smo jo dolžni spoštovati, zato smo tudi pripravili tak predlog zakona. Če pa poslanci menijo, da je tu moč se spuščati v to, kaj je nekdo mislil, ko je postavil referendumsko vprašanje, kako si razlagati referendumsko vprašanje in kako si razlagati voljo ljudi, je pa to tudi možno, vendar potem marsikatere trditve tu ne držijo, ko si na eni strani nekdo postavi pravico in govori, da je referendumska volja tista, po drugi strani pa potem postavi amandma in pravi, da je moč referendum razlagati tudi drugače. Sam osebno menim, da ne bo nobene večje gospodarske škode, pravzaprav celo nasprotno, če bodo trgovine z nujnimi življenjski stroški, govorim, zlasti o hipermarketih, ob nedeljah zaprte. Vsakdo izmed nas na leto, mesec, teden, kupi določen obseg življenjskih potrebščin. Če nekdo želi kupovati, gre lahko tudi danes kupovat. Ni nujno, da bo to storil v nedeljo, lahko to stori katerikoli drugi dan. Zaradi tega se bodo kvečjemu nekaterim trgovinam zmanjšali stroški, kajti ne bodo odprte v nedeljo. Mislim pa, da je pa res to, da je potrebno prosti gospodarski pobudi zlasti tam prisluhniti, kjer so pa vezani na nedeljsko delo. To so pa turistična središča, to so hoteli, tudi pokopališča, se strinjam. Bolj, ko bomo te izjeme naštevali, bolj se bomo oddaljevali od referendumske volje ljudi in bolj bomo v nelagodni situaciji, ko bomo na eni strani tehtali ali smo še v okvirih, ki so si jih ljudje takrat predstavljali, ko so na referendumu izglasovali to, kar so pač izglasovali, in to, kar mislimo, da je za gospodarstvo dobro. Iz tega naslova še enkrat poudarjam, da bi bilo seveda edino dobro, da bi se socialni partnerji dogovorili. Da je pa vse, kar tukaj danes počnemo, slabo oziroma bistveno manj dobro.
Hvala lepa. Gospod dr. Lahovnik, replika.
Hvala lepa. Gospod minister, jaz sem vas citiral. Vi ste rekli, da so slabe rešitve pripravljene, to se iz magnetograma vidi, in jaz sem vas samo spomnil, da ste zdaj pač v vladi in da jih je vlada pripravila. Enako kot sklicevanje samo na socialne partnerje, če si minister, je pač najbolj lahkotno. Ampak tisto, kar se mi zdi najbolj zanimivo v vaši tezi, dejali ste, na eni strani gospodarska pobuda, na drugi strani ljudje. Objektizirate gospodarsko pobudo, na drugi strani so pa subjekti. Tudi za gospodarsko pobudo so ljudje, podjetniki, zaposleni, turistični delavci. Jaz imam tukaj cel kup pisem zaposlenih iz teh dejavnosti, ki opozarjajo na veliko gospodarsko škodo. Vi ocenjujete, da ne bo nobene škode, bomo pač videli. Ampak za gospodarsko pobudo vedno sloni oziroma je zadaj neka iniciativa s strani ljudi, ne nastane kar tako v zraku. Druga stvar, gospod minister. Ljudje glasujejo s svojimi nakupi, s tem se verjetno strinjamo. Strinjamo se, da če ne želiš v nedeljo k maši, pač ne greš, in če ne želiš v trgovino, pač imaš možnost, da ne greš. Povsem narobe bi bilo in moja teza je bila o tem, če bi ob nedeljah prepovedali, recimo, obiskovanje verskih objektov, ker trpi življenje duhovnikov, vsi bi se zgrozili nad tem in upravičeno. Sam bi bil prvi, ki bi bil zgrožen nad tem. Tukaj pač rečete, da nekateri ljudje, ki želijo nakupovati, se jim reče, ne, vi pa več ne smete, morate biti doma in morate početi nekaj drugega. Tega se jaz bojim, da vlada želi uravnavati življenje ljudi oziroma tisti, ki so takrat predlagali referendum. Poglejmo, kdo je bil takrat največji zagovornik, kje so takrat sedeli in kje sedijo danes, samo o tem sem govoril. Tretja stvar, ki jo želim poudariti, treba je narediti, če govorite, da ni gospodarske škode, neko analizo stroškov in koristi. Tista, ki je bila predstavljena, je bila slaba. In če rečete, ja, saj sedaj bodo stroški v trgovini manjši, ker ob nedeljah ne bo poslovala. Po tej logiki bi še ob sobotah lahko zaprli, pa bi rekli, zdaj bo pa še boljše. Ampak dobiček je tisti, ki je ključen. Razlika med prihodki in odhodki šteje. Tudi to ne drži, da imajo ljudje nek dan obseg sredstev, ki jih namenijo za nakupe. Čisto drugače se potrošniki obnašajo, kar verjetno tudi sami dobro veste. In tisto, še enkrat, kar želim poudariti, je, sami ugotavljate, da so slabe rešitve, sami ste ugotovili, da zadeve segajo v prejšnji mandat. Še kako se strinjam z vami. Ampak poglejmo, kdo je bil takrat tisti, ki je tukaj najbolj vpil, da mora biti vse ob nedeljah zaprto. Kdo so tisti poslanci iz magnetogramov. Videli bomo prav zanimivo sliko. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister imate besedo.
Hvala lepa. Poglejte, ko govorimo o ljudeh, seveda govorimo o referendumski volji ljudi. Te sem mislil in ti so povedali svoje. In kaj so povedali, je zelo jasno in je to tudi v imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bilo prebrano za to govornico. Ljudje so se tako odločili. Zakaj so se tako odločili? Zato, ker so jih odločitve oblasti, ki je imela odgovornost v prejšnjem mandatu, do tega pripeljale, glede na polemiko tudi v tem parlamentu. Ljudje so svoje povedali in na nas je seveda odgovornost, ali to spoštujemo ali ne. Vsakršen predlog, ki gre od tega, se pravi od te referendumsko izražene volje ljudi, je odmik od stališča, ki so ga s kvalificirano večino ljudje na referendumu povedali. Samo o tem govorim, o ničemer drugem. Lahko je danes govoriti, da ob tako zakuhani zadevi vlada predlaga slabe reči. Ne. Vlada predlaga to, kar so ljudje na referendumu povedali in sledi napotkom Ustavnega sodišča ob tej temi. Tisti, ki se boste danes tu izgovarjali na referendumsko voljo, imejte pred očmi zmeraj tudi referendumsko vprašanje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Stane Pajk.
Hvala za besedo. Če pogledamo tako z vrha, bi rekli, ja, pa to je čisto enostaven zakon. Ko pa se poglobimo, sploh ni tako enostavno. Zakaj? Zato ker pripravljalec, ministrstvo je bilo omejeno z več strani, kako ta zakon spisati. Dejstvo je, da se je zgodil referendum. Potrošniki, ki jih danes nekateri zagovarjajo, so tudi volivci. In ti potrošniki so se v funkciji volivca odpravili na referendum. Tam so izglasovali referendumski rezultat, ki je pač tak kot je in ga v bistvu mi nimamo pravice komentirati. Tak je, kot je. Znotraj te referendumske volje, znotraj tega, da je zakon romal še na ustavno sodišče, kar je bila posledica te referendumske volje, je ministrstvo pripravilo nov zakon, ki upošteva med drugim tudi svobodno gospodarsko iniciativo, ki je zapisana v ustavi, kar je prav. In vse našteto pomeni, da je imelo ministrstvo kar velike omejitve, kako pripraviti ta zakon. Seveda bi bilo bolje, da bi se delodajalci in sindikati sami pogovorili, seveda bi bilo bolje. Ampak do tega dogovora ni prišlo in ministrstvo je pač dolžno, ker se izteka rok, pripraviti zakon. In s tem, ko je pripravilo zakon, je prišel tak zakon v parlament, dopolnili smo ga z amandmaji in v bistvu sedaj govorimo o amandmajih na ta zakon. Ampak moj malce daljši predgovor je ravno v tem, da se razume, zakaj smo dopolnili, to je Slovenska demokratska stranka, Ljudska stranka in Nova Slovenija, smo dopolnili z amandmajem, razširili te, ki imajo lahko še dodatno odprte prodajalne. In mogoče to še ni povsem dovolj. Pogovarjali smo se tudi, da bi bilo pametno in modro vključiti zraven turistične centre. Nekako soglasje med koalicijskimi strankami je doseženo, da se tudi to vključi. Vključi se do tretjega branja. Ministrstvo se s tem strinja, da s svojim podzakonskim aktom napravi spisek teh krajev. In to je taka kompromisna rešitev med tistim, da potrošniki niso oškodovani, da niso prikrajšani, da turisti imajo možnost denar, ki so ga namenili pri nas zapraviti, tudi zapravijo. Zelo pomembno pa je, da s tem ohranjamo delovna mesta tudi malih trgovcev, ker so jih veliki že tako in tako konkurenčno zelo pritisnili s to globalizacijo, ki je nastala, in jih je že tako in tako večina propadla. Ampak tisti, ki so še, ki se še držijo na površini, se bodo lahko s tem zakonom nekako ohranili in preživeli. Osebno mislim, da sploh ni toliko pomembno za zaposlene, da je večina zaposlenih na ta dan prostih. Nedelje, prazniki, to je v Sloveniji tradicionalno prost dan, prosti dnevi in jaz dam nekaj na tradicijo in mislim, da je to tako tudi prav, da so veliki centri, razen tistih izjem, zaprti. Ko vse skupaj tako pogledam, ta zakon ni niti slab, ampak ga bomo poskusili do tretjega branja še popraviti z amandmajem. Poslanska skupina SDS podpira ta amandma, ki ga je vložila, skupaj s podpisnicami Slovenske ljudske stranke in NSi. Hvala.
Hvala. Gospod Kristijan Janc, imate besedo.
Hvala lepa, še enkrat. Predsedujoči, gospod minister. Malce v zgodovino, to je bilo danes že povedano. Obžalujem, da pač tega dialoga ni bilo med delodajalci in delojemalci. Ta čas razprave, ki teče kar dolgo, dolgo, očitno so bili vsak na svojem bregu in so iskali rešitev na referendumu. Žal mi je tudi to, da takrat ni pristojno ministrstvo za delo, gospodarstvo, se aktivno vključilo v to sodelovanje. Morda bi potem lažje našli rešitev, ne bi prišlo do referendumske odločitve, tako kot je prišlo. To je pač za nami in ta zgodba je že končana. Bilo je, kar je bilo, zdaj smo tukaj, kjer smo. Imamo referendum, imamo odločitev. In verjemite mi, jaz verjamem, da je to ena najtežjih nalog ministrstva za gospodarstvo, kako zadovoljiti to področje, ki ga pokriva sam kot minister in s svojo ekipo, in kako zadostiti referendumski odločitvi. Nemogoče, to oboje ne gre skupaj. Če to formulo kdo lahko "pogrunta" danes v parlamentu, mu bom jaz čestital. Ne gre, preprosto ne gre. In zato obžalujem, da takrat nismo izčrpali vse možnosti, ki so bile dane, takšne in drugačne, v tistem času, kompromis med enim in drugim. Jaz imam občutek, da je danes žal enim in drugim, da je do tega prišlo, kar je prišlo, delodajalcem in delojemalcem. Ampak zdaj je to spet "pase". Referendumsko voljo je treba spoštovati, mislim, da vsak demokrat to mora spoštovati. Hočem pa to povedati, da do nje pride, je pa treba prej vse vire izčrpati in možnosti sodelovanja, pogajanja in tako naprej. Imamo še en takšen referendum, železničarski. Ravno tako nas glava boli, gospodje in gospe, pa še nas bo bolela. In tako naprej. Jaz samo apeliram na to, kar sem tudi v svoji razpravi povedal, da do tega ne pride, mora aktualna oblast tudi, čeprav je gospodarska pobuda, narediti vse, da se zmenijo za mizo in dogovorijo za konsenz. Konsenz pa, če ga hočeš, ga vedno najdeš. Vedno ga najdeš. Tako je na lokalni ravni, nič drugačen ni na državni ravni, samo malce drugače. In zato pač je ta stvar. Danes imamo tukaj amandma, ki smo ga na odboru za gospodarstvo, kar dosti si povedali te stvari in bili smo pri teh stvareh bolj ali manj vsi poslanci enotni. Želimo nekaj dodati, ker to, kar je, ni čisto v redu, ampak hkrati pa še upoštevati referendumsko voljo. Kolega, predsednik odbora za gospodarstvo, je korektno vodil to sejo odbora, kot vsako doslej, to moram tudi javno povedati in išče kompromis med enimi in drugimi poslanci. In ne nazadnje za takšen kompromis smo celo glasovali. Mislim, da je bilo 9:0 na odboru za gospodarstvo, amandma, ki ga je predlagal odbor za gospodarstvo, smo podprli, po moji oceni pa niti nima nič kaj posebej proti minister sam oziroma njegovo ministrstvo. Pa vendarle tukaj imamo tudi amandma, o katerem je prej govoril kolega Pajk, zagotovo tudi ni dosti bistvenih razlik, če smo iskreni, malce samo v detajlih. Govorimo o turističnih središčih, kar se mi zdi prav, da to zagotovo umestimo noter, kajti Slovenija je dežela turizma in če to omejujemo, potem smo korak nazaj. In tu mislim, da nekega nesoglasja ni. Če to lahko določijo lokalne skupnosti, ali toliko zaupate njim ali ne, povejte, če ne, naj to določi ministrstvo. Konec koncev, tudi tu se lahko pogovarjamo in dogovorimo. Vendar pa bom poudaril še enkrat, nedopustno bi bilo - pa se bom obrnil na tisto, kar je mogoče prej malce izzival kolega Lahovnik - Brezje. Na Brezju v ponedeljek nimaš komu prodajati. Edino nedelja je tisti dan v tednu, verjetno, ko imaš mase ljudi, ki pridejo tja, in trgovci lahko prodajajo. V ponedeljek lahko prodajajo - komu? -, ne vem, domačinom, tistih pa ni veliko. In to moramo upoštevati. Mislim, da tudi referendumska odločitev ni bila v tem smislu, da bi vse povprek zapirali v slovenskem trgovinskem prostoru. Sam sem bil dvanajst let v firmi trgovine in gostinstvo, pa teh težav ni bilo. Pa tudi z veseljem so nekateri prišli v nedeljo v službo, če so vedeli, zakaj prihajajo v nedeljo v službo - za denar, za pošten denar. In tu smo zdaj malce zašli na neke slepe poti. Mislim, da danes je pač na nas naloga v parlamentu, da poskušamo izpeljati takšen amandma, ki bo pil vodo, bom rekel spet po spodnjeposavsko, ki je zelo blizu amandmaju odbora za gospodarstvo in amandmaju koalicije, da to nekako združimo in v tretjem branju sprejmemo takšnega, za katerim bomo vsi stali. Jaz bi želel, da čim več poslancev tega parlamenta stoji za tem zakonom. Hkrati s tem pa apel, da v prihodnje, če se bodo take odločitve še pojavljale, za referendum, naredimo vse, da do tega ne pride, z nekim kompromisom, z nekim soglasjem, z nekim popuščanjem enih in drugih, da najdemo konsenz, tudi če se vključi pristojno ministrstvo, morda je to tudi neka teža. In da se podobne zgodbe v prihodnje ne dogajajo več v državnem zboru, ker smo resnično med dvema taboroma, med gospodarskimi pobudami in referendumsko voljo - zdaj naj se pa odločimo, da bo enim dobro in drugim dobro. Ne nazadnje, potrošniki smo se pač navadili oziroma so se razvadili. Nedelje so žal najbolj uspešen dan v tednu v trgovinah. Eni pač gremo ali pa gredo v cerkve, drugi v trgovine, tretji gredo na sprehod in tako naprej. To je potrošniška razvada, takšna kot je, in zdaj to stoodstotno spremeniti bi bilo slabo. Mnogo volivcev v Sloveniji tega zagotovo ne podpira, da ne govorimo o potrošnikih. Sem pa za to, še enkrat poudarjam, referendumska volja je tukaj in moramo jo spoštovati v čim večji meri. To je konec koncev tudi odločitev, ki je bila dana, kakršnakoli že, zdaj vprašanje gor ali dol ni pomembno, tako je. In mislim, da smo zelo blizu tega z amandmajem, ki ga skupaj z amandmajem odbora in koalicije sestavimo, umestimo v ta zakon, ki bo na koncu koncev nekako tudi reševal to gospodarsko področje, ki je po mojem zelo pomembno, turizem in ta zgodba, ki jo imamo, in na drugi strani tudi voljo ljudi, ki je bila izražena na referendumu. Sam se nagibam k temu, da do tretje obravnave še najdemo kompromis med tema dvema amandmajema, ki ju združimo, in z željo, da ta amandma podpre čim več poslancev in potem zakon tudi sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister! Tudi sam sem eden tistih poslancev, ki smo se v prejšnjem mandatu zavzemali za neko zdravo razumsko ureditev vprašanja odpiranja trgovin. Zaradi tega se tudi zelo dobro spominjam vse ignorance in arogance s strani nekaterih trgovcev ali pa ne trgovcev, ki so se takrat počutili tako močne - rekel bi, da so se upravičeno počutili za dvorne trgovce, glede na nekatere povezave -, da so menili, da imajo ustavno sodišče na svoji strani, da jim državni zbor ne more predpisati nekega zakona in da bodo na koncu vsekakor oni uspeli. Bili so številni poizkusi s strani socialnih partnerjev ali sindikatov in tudi parlamenta, da bi našli neko zdravo razumsko ureditev da bi pravzaprav Slovenija bila primerjalna tudi na tem področju z našimi sosednjimi državami. Vendar te pripravljenosti takrat ni bilo. Jaz se strinjam s tem, da so zaradi tega morda pobudniki referenduma, ki so prišli iz civilne sfere, tudi še bolj ozko zapisali referendumsko vprašanje. Vendar pa sem trdno prepričan, da nič ni take hude škode nastalo, da ima pravzaprav tudi sporočilo tega referenduma številne pozitivne posledice. Nekatere smo slišali danes. Ko se je predstavnik Liberalne demokracije spraševal, ali smo dolžni spoštovati referendumsko voljo ljudi, si je odgovoril: Seveda smo. To je za mene tako presenetljivo spreobrnenje in razsvetlitev, da se je predstavnik neke stranke pozitivno opredeli do referendumske volje ljudi. Jaz sem videl številne primere, pa prakso, ko so zagotavljali zaklinjali, da ga ni, ni boga in nikogar, ki bi lahko prisilil to stranko takrat k spoštovanju takšne referendumske volje. In pravim, da je to ena pozitivnih posledic. Vi verjetno razlagate, da je to kolaterarna škoda za vas, ki jo danes prikazujete. Glede na to bi seveda pričakoval, če bi bilo to takšno spoznanje trajno pri istih ljudeh, da bi kolega Lahovnik že v času, ko je bil gospodarski minister, se obnašal tako, da bi priznaval, da spoštuje referendumsko voljo, da jo je treba spoštovani in bi že v tistem času prinesel predlog zakona in bi danes morda imeli na mizi nekatere spremembe, popravke, koristne popravke tega zakona. Vendar je v tistem času dejansko prevladovala še ta panika, zastraševanje ljudi, koliko jih bo izgubilo službo takoj. To so tudi trgovci takrat grozili pred referendumom, v času sprejemanja tega zakona. In veste, tudi jaz sem prepričan, da se še danes pretirava s tem. Kupna moč je pač fiksirana, je omejena in na področju živilskih artiklov bodo ljudje pokupili toliko, kolikor pač jim omogoča kupna moč. Ne nazadnje, če bi bila taka strašna gospodarska škoda, potem bi bila Avstrija ena najbolj nerazvitih držav, ker je pač imela ves čas tako ureditev. Se pravi, da bi skozi in skozi delali proti gospodarskim interesom države, pa verjetno bo to trditev težko dokazati. Koristno je tudi zaradi tega, ker sem slišal danes neko novo definicijo, namreč, jaz sem bil trdno prepričan do danes, da so romarski centri nujno vezani na neke sakralne objekte, danes smo pa slišali, da je za tiste, ki jim je denar in profit najvišje božanstvo, lahko tudi hipermarket romarski center. Seveda so tam procesije ljudi, ampak ne na tistih trditvah, ki se običajno smatrajo, da se dogajajo v romarskih centrih. Zaradi tega moram povedati, ko se opredeljujem do teh amandmajev, da smo prišli do nekega pozitivnega napredka, da danes prevladuje tisto, kar je prevladovalo tudi pri predlagateljih zakona takrat, ko smo ga predlagali: dogovor, smiseln dogovor, ki bo na eni strani ščitil socialne pravice trgovk, ki bo ščitil neke tradicionalne slovenske vrednote, kot je družina, in pa hkrati omogočal tudi razvoj trgovine tudi na podlagi tega, da bodo trgovci pobrali tisti denar, ki ga prinašajo turisti, tujci. Mislim, da je tu zapisana takšna dikcija, ob tem, da je napovedana tudi možnost dogovora, da še damo turistična središča v zakon, da lahko pridemo do neke rešitve. Dejansko sem žalosten, da je bilo potrebno toliko časa, da je prišlo do neke razumske rešitve, vendar posledica bo po mojem ena dobra solucija, da bodo te trgovine, večinoma ti večji centri v nedeljo zaprti, hkrati pa bo omogočeno vsakemu potrošniku, da se na neki primerni lokaciji pa vendarle oskrbi in da bodo te trgovine v mestnih jedrih, manjše trgovine in pa na teh turističnih lokacijah pa vendarle odprte. Še enkrat. Nič strašnega se ni zgodilo in nič strašnega se ne bo zgodilo. Mislim, da bomo s tem pač postali predvsem evropsko primerljiva država. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, imate besedo.
Moje mnenje je, da danes ne uresničujemo referendumske volje ljudi in ne pripravljamo zakona, ki bi odgovarjal na tista vprašanja, ki so bila postavljena na referendumu. Prvič, zaradi tega, ker na referendumu zagotovo ni bilo postavljeno vprašanje, ali naj bodo trgovine velike do 200 m2, ampak 80 m2. Ja seveda, poglejte vprašanje in obrazlago, utemeljitev vprašanja itn. Je pa bilo zanimivo, da takrat, pa seveda tudi, kar se tiče vseh teh izjem, takrat tega v tem referendumskem [[...]]Morate gledati referendumsko vprašanje in celotno utemeljitev, zakaj naj bi bila ureditev taka ali drugačna. Tam je bilo 80 m2 določeno za tisto površino, ki naj bi bila zadostna za najnujnejše življenjske potrebščine. Je pa zanimivo, da je kasneje, ko se je sprejemal zakon, poslanec Nove Slovenije krčevito zagovarjal 200 m2 in ne boste verjeli, prostodušno je priznal, da se je sestal z nekim trgovcem, ki mu je razložil, da 200 kvadratov bi bilo pa prav. Poslanec Nove Slovenije, ki je sedaj celo napredoval, ampak to tudi ni bistveno. Ker je minilo že več kot leto dni od referenduma, imate prav in na to točko ste se obesili, je lahko tudi drugače definirano v zakonu, kot je bilo na referendumu, kajti referendum zavezuje za določen čas. Ampak saj na koncu tudi ni to bistveno. Bistveno je to, da tako kot predvsem nastajajo zakoni v tem mandatu, da se najprej v uvodu pove svobodna gospodarska iniciativa, izbira ljudi, pravica do tega in onega itn. In ker tega ne moremo zadostiti, bomo pa naredili nekaj, samo da bomo naredili, pa če tudi to slabo. In to tudi minister in vsi s strani koalicije prostodušno priznajo. Ne razumem, zakaj je bilo potrebno leto dni, če mi nismo mogli takrat v tiste pol leta zakona pripraviti, tudi zaradi takih amandmajev, o katerih sem govoril, o 200 m2, ki jih je predlagal poslanec iz Nove Slovenije, kljub 80 m2 predvidene površine, bi verjetno v letu dni in več že iznašli kakšno definicijo v zakonu, ki ne bi bila slaba, tako kot pravi vlada. In če ste potrebovali leto dni, zakaj pa ne še nekaj mesecev, pa naredite dobro in pridite z dobrim zakonom. Trdim, da v okviru teh rešitev, tudi v okviru amandmaja, ki ga sedaj zveličavno predlaga koalicija, da boste naredili izjeme. Ali to pomeni, da bodo trgovci na enem letališču, ki je recimo tako, kjer verjamem, da se v trgovinah kaj proda v Sloveniji ali na vseh letališčih od Portoroža, Maribora, Lajš pri Velenju ali Prečne pri Novem mestu ali Cerkljah ali če hočete, pri Sežani itn., na vseh teh letališčih bo mogoče sedaj postavljati prodajalne in prodajati. Niste definirali, kaj pomeni avtobusna postaja. Avtobusna postaja v Ljubljani - jaz se vsak dan vozim tam dvakrat, ker na Železniški stanujem. Jaz sem do sedaj mislil, da je to avtobusna postaja, ampak ne, danes so mi rekli, da avtobusna postaja je, če je cesta takole in avtobusna postaja je samo tukaj vmes, čez to cesto in čez semafor, kjer so sedaj trgovine odprte, pa to ni avtobusna postaja. Jaz mislim, da res ni, ampak do sedaj sem mislil, da to je, ali na levi ali na desni strani ceste, in da je to avtobusna postaja. Ne, tudi ta bo zaprta. Kako boste utemeljili pred 193 župani, da ste nekatere občine ali pa nekatere destinacije uvrstili med turistične destinacije, druge občine pa preprosto črtate. Pa vendarle smo opredelili že zdavnaj in želeli, da bo Slovenija cela turistična destinacija in s svojo pestrostjo prav gotovo je. Če hočete, od kmečkega, gorskega, ne vem, katerega turizma, do morja, do igralniškega v Gorici ali termalnega v zdraviliščih itn. Jaz trdim in se čudim gospodu Jancu, da on pristane na to, da Sevnica ni občina, ki ima vsaj eno turistično destinacijo, ali pa, da ni cela občina turistična. Kako boste te izjeme, tudi če jih zapišete v zakon, interpretirali ali pa jih določili, ker potem bo še izvedbeni akt in boste rekli, trije ali pa pet bo zaposlenih na ministrstvu za gospodarstvo, ki bodo rekli, romarji bodo v vrstah stali pred temi uradniki in bodo rekli, mi bi želeli imeti v tem in tem kraju, na tej in tej točki odprto trgovino. Kdo bo to določil? Ta vaš pravilnik in nekdo, ki bo to odkljukal. Vi ja, ker je župan pravi, vi pa ne, ker župan ni pravi. Zaboga, zakon vendarle mora biti tak, da se ne reče "v največji možni meri bomo upoštevali". Ali upoštevate ali ne upoštevate! Recite skočim ali ne skočim. Ker to je res zavajanje, da rečeš: "Ja, saj jaz bi, ampak me nekaj omejuje, nekaj me otesnjuje, ne da mi vest, ne vem kaj, moram spremeniti," kako je že nekdo rekel, življenjski stil se je čisto pokvaril od teh Slovencev. Čisto drugačen je, smo ga spremenili. Ja, pa zaboga, saj ga ljudje imajo pravico spremeniti. Naj vendarle delajo po svobodni iniciativi, ki jo zagovarjate, naj počnejo tisto, kar počnejo na način, ki jim ga zakon določa. Ampak, ki jim ga zakon določa, to pomeni, da mora hoditi po pločniku, ne po cesti, voziti se mora po cesti, in ne po pločniku, v trgovino gre lahko takrat, ko ima denar, in takrat, ko mora kaj kupiti, v cerkev gre takrat, ko ga pokliče vest, da gre. In to je tisto, kar bi moralo biti poslanstvo in naloga tega državnega zbora, ne pa menjati življenjski stil. Naj si prebere tisti, ki je to uvodoma tukaj razlagal, pa bo kmalu videl, da je to mogoče le bilo preveč ambiciozno, zaletavo, domišljavo ali pa preveč tutorsko do vseh državljanov in državljanka te države pa tudi turistov in tistim, ki bodo prihajali. Saj to je še največji hec, da pridejo tudi drugi ljudje, ki jih ne briga za nobeno cerkev pa za nobeno ideologijo, pa za nobeno stvar, kaj je v Sloveniji, ampak so prišli v Slovenijo, ker mislijo, da imajo tu kaj početi, da je tu lepo, pa bi še kakšen denar ob tem zapravili. In državni zbor zagotovo ne more biti tisti, ki bo to iniciativo, to privlačnost, če hočete, odpravil z nekim dekretom, ker to nekomu ne odgovarja. Zato so vsi štirje amandmaji, ki se, mimogrede, ne izključujejo med sabo kar tako, kot je tu napisano, ampak okej, vsi štirje amandmaji so zame nesimpatični, neprivlačni, zato ker stvari ne rešujejo, ampak nekaj razširjajo, dajejo neke iluzije, da se bo nekaj lahko počelo, na koncu bo pa to neka zmeda, bom rekel, neko prerivanje, kdo bo lahko kje imel in kdo ne te prodajalne. Zakaj me silite, da grem kupit mleko v nedeljo na bencinsko postajo in zakaj ne v trgovino, kamor sem šel do zdaj; pa ga nisem šel nikoli, ker nisem bil še nikoli v nedeljo v trgovini, ne pomnim, da bi bil, in me to ne zanima z mojega vidika. Ampak govorim z vidika neke države, neke odprte zadeve. Govora je bilo tudi, da moramo omejiti pri nekem drugem zakonu pri vprašanju, koliko naj bo teh trgovcev v tej Sloveniji, koliko naj bo teh trgovin in tako naprej. Pa vendar je jasno, da vsak, ki je pripravljen postaviti trgovino, bo to sam plačal, ni več tu države, ki bo garantirala za to, in če jo bo zaprl, jo bo tudi sam zaprl. Seveda, velikokrat radi v povezavi s temi manjšimi trgovinami uporabljate te argumente. Meni je tudi žal, da se nekatere majhne trgovine zapirajo, ampak se zapirajo očitno še kje drugje, ne samo tu. Zdaj sem bil nek dan nekje v tujini in so rekli, najprej je to prišlo v eni državi, potem je prišlo v Slovenijo, potem je prišlo v Zagreb in potem je prišlo v Sarajevo in zdaj bo menda prišlo še v Srbijo in Črno goro. Tako da tako očitno ti trendi gredo. Tudi v Sloveniji si nismo izmislili nekaterih stvari, pa je tako. Tako da bi se vendarle spomnil še tega, da je bilo zelo resno na mizi, da pride do dogovora med socialnimi partnerji. Ne bom rekel, da je ravno glas javnosti, ki se je odražal skozi glas nekaterih poslanskih skupin v prejšnjem mandatu, ampak v veliki meri da. Ko je že bil tekst, ki si ga je izmislil sekretar sindikatov trgovine, zapisan, pa je potem prišlo do pritiskov s strani tistih, ki so hoteli imeti referendum, in je seveda to umaknil. Ampak saj to konec koncev ni pomembno. Na koncu je vendarle bilo na mizi vprašanje, če ste pripravljeni plačati toliko in toliko, potem bomo mi tudi pripravljeni delati. Dolgo časa so se pogajali, skoraj so bili skupaj, ampak čas je tako hitro tekel in pritiski, tisti, da se gre na referendum, so bili večji in jaz verjamem, da ne s strani sindikatov in delavcev in delavk v trgovini, ampak s spletom vseh okoliščin. Na eni strani politične dimenzije, ki se je odražala takrat v tisti opoziciji, ki je bila takrat v spletu, seveda tudi jasno nekaterih, ki so želeli biti prosti v nedeljo, in tudi verjetno še kaj drugega. Tako si jaz ne delam iluzij, da uresničujemo referendumsko voljo, trdim, da je ne, in drugič, da bo to, karkoli bo že narejeno, slab kompromis za trgovino in za ljudi. Ampak, kot obljubljate, boste to še dopolnjevali do tretjega branja, mogoče se vam celo posreči in če se vam posreči bom tudi podprl.
Hvala. Gospod minister, imate besedo.
Jaz dvomim, da imate nekateri poslanci tako slab spomin ali da niste prebrali gradiva, mislim, da je kaj drugega zadaj. Jaz bom prebral referendumsko vprašanje. Očitno marsikdo tu ne ve, kaj je referendumsko vprašanje bilo. Referendumsko vprašanje se je glasilo: Ali ste za to, da se v predlogu zakona o spremembah zakona o trgovini določi, da so prodajalne za nujne življenjske artikle odprte največ do 10 nedelj v letu, razen bencinskih servisov, prodajaln v bolnišnicah, hotelih, na letališčih, mejnih prehodih ter železniških in avtobusnih postajah z omejeno površino, ki so lahko odprte brez omejitev? To je bilo referendumsko vprašanje in na podlagi tega referendumskega vprašanja je prejšnja vlada predlagala zakon, ki je omejil, ki je določil, kaj je ta "omejena površina", in je povedal, da je ta omejena površina 80 kvadratov. To je zakon, to ni referendumsko vprašanje. Referendumsko vprašanje je imelo omejeno površino, zakon, ki ga je podpisal takratni predsednik Borut Pahor in ga je takrat vlada predlagala in je bil v parlamentu sprejet in objavljen 10.3.2004 - v 80 kvadratov je določil parlament. In to je pravzaprav tudi ustavno sodišče razveljavilo, saj ustavno sodišče ne bi moglo razveljaviti referendumske volje, ker je bilo referendumsko vprašanje predhodno testirano na ustavnem sodišču, kar pomeni, spoštovani gospod Anderlič, da 80 kvadratov ne izvira iz referendumskega vprašanja. To izvira iz vašega predloga takratne vlade, ki je bil potem tudi v parlamentu sprejet. To so dejstva, tu so dokumenti, vam jih lahko dam. In ustavno sodišče je razveljavilo omejitev 80 kvadratov, ker je trdilo, da je 80 kvadratov arbitrarno določena površina in da mora ministrstvo za gospodarstvo pripraviti na podlagi analize obstoječih prodajaln neko mejo, neko omejeno površino, ki sledi iz povzetka stanja, ne pa, ki bi napeljevale nove trgovce na neke drugačne odločitve. In zaradi tega smo naredili analizo stanja, sledili torej napotilom ustavnega sodišča, ki je izdalo odločbo v maju letošnjega leta, kjer je razveljavilo pravzaprav določbe 17. člena, ki so torej omejevale, ki so določale to omejitev, in so celo določile, da sprememba začne veljati s 1.1.2006. Kar pomeni: če do konca leta 2006 te uresničitve seveda ne bomo naredili, je razveljavljenih tistih 80 kvadratov in po tolmačenjih določenih pravnikov bi morale biti zaprte pravzaprav vse te trgovine ob nedeljah. Zaradi tega smo danes tu. Zakaj smo seveda na vladi in na ministrstvu za gospodarstvo tako relativno pozno, moram reči relativno pozno, predlagali našo rešitev - ker smo si želeli predhodno določitve sindikalnih partnerjev, socialnih partnerjev, pardon. Mi imamo dokumentacijo v arhivu ministrstva za gospodarstvo, iz katere je razvidno, da nas socialni partnerji pravzaprav pozivajo in prosijo, naj ne hitimo z rešitvami na vladi in da naj počakamo pravzaprav na uspeh njihovega dogovora. Zato smo čakali na uspeh njihovega dogovora do zadnjega in zato je danes relativno pozno ta rešitev na mizi. Ta rešitev, gospod Anderlič, v celoti povzema referendumsko voljo ljudi. Ta rešitev nič drugega ne naredi kot to, da določi tisto omejeno površino, ki je v referendumskem vprašanju, na 200 kvadratnih metrov in nič drugega. Ta zakon, razen seveda tudi določenih rešitev, ki niso povezane z referendumom, to je da ni več potrebno prijavljati obratovalnega časa prodajaln, ker nima nobene zveze z referendumom in je neka pravzaprav razbremenitev administriranja, to se pravi, razbremenitev administriranja za naše gospodarstvo. Skratka, predlog, ki ga je oblikovalo ministrstvo za gospodarstvo in vlada sprejela, je v celoti v skladu z referendumsko voljo ljudi in sledi napotkom ustavnega sodišča. Vsi manevri, vključno s predlogi gospoda Lahovnika, so pa seveda določen odmik od tega in iščejo določene izjeme in se sklicujejo pravzaprav na to, kaj so si tisti takrat mislili, ko so odločali o tem, kdo naj bo v nedeljo odprt in kdo ne. Prosim vas lepo, ministrstvo za gospodarstvo in vlada sta v celoti sledila volji ljudi, to je dokazljivo razvidno iz tega, 80 kvadratov ni stalo v nobenem dokumentu, ki je bil na voljo pri takratnem odločevanju volilk in volilcev, to je bilo naknadno določeno z zakonom marca, medtem ko je bil referendum seveda pred tem. Toliko. Hvala.
Hvala. Izvolite, gospod Anderlič, imate repliko.
Sem zadovoljen, da je gospod minister povedal tri stvari. Prvič, da je zakon slabo pripravljen, kar je ponovil. Drugič, da je bil referendum razpisan na podlagi zakona in v zakonu je bilo 80 kvadratnih metrov, dočim v referendumskemu vprašanju pač ni bilo. Seveda ni samo vprašanje viselo v zraku, ampak je bilo vezano na nekaj, kar je državni zbor obravnaval in kar je bilo sprejeto. Sami ste citirali, bil je objavljen zakon; in še več, da se greste tako v tem kontekstu pravzaprav sprenevedati, da pravite ustavno sodišče. Ampak ustavno sodišče je letošnjega leta to odločalo. Referendum je bil 2003, 2003 je bil referendum že na zakon, ki je bil v proceduri. Saj ni to referendumsko vprašanje nastalo kar tako, ker so nekaj govorili nekje, da bodo trgovine zaprli in pojdimo na referendum, pa jih dajmo zapreti. Ne! V proceduri je bil zakon in vezava na zaprtje trgovin oziroma izjem 80 kvadratov. Tudi drugi boste to lahko prebrali. In res je, tukaj je samo ena resnica. Bil je predlog za 80, vi pravite 200. 80 je arbitrarno, 200 je arbitrarno. To ni noben argument, da niste arbitrarno postavljali. Lahko bi 199 ali 180, ker takrat se je govorilo tudi, kdo od prijateljev od enega tedanjih poslancev, ki je napredoval, ima trgovino 180 kvadratov in zato mora biti 200, poleg Petrola, s katerim so "se dilali". Opozicija tedanja "se je dilala" s Petrolom. Bil je pa slučajno gospod tudi predsednik nekega odbora, ki je imel nekaj več opravka s tem. Seveda tretje, s čimer ste potrdili moje navajanje, je, da se je takorekoč socialne partnerje takrat prisililo ali da se je pritiskalo na sindikate, da se čim prej ta referendum izvede, ker sedaj ti isti, ki so se takrat pogajali o ceni dela ob nedeljah, pravijo oziroma vi pravite, da so vas prosili, da čim kasneje sprejmete ta zakon. Zakaj? Da bi lahko pod neomejenimi pogoji delali tudi ob nedeljah. Verjetno je to tako. Jaz si drugače teh vaših razlag ne znam pojasniti.
Hvala. Želite besedo?
Hvala lepa. Samo eno pojasnilo, ker vidim, da res ne morem razumeti, da nekdo pravzaprav želi potvarjati zgodovino in govori, kaj je bilo prej in kaj je bilo kasneje. Zelo jasno je bilo, da je bil referendum - saj to stvari, ki se jih da preveriti, upam, da jih boste. Referendum je bil 21. septembra 2003 z referendumskim vprašanjem, ki ga ne bom še enkrat prebiral. In v tem referendumskem vprašanju je stala tudi dikcija, da so lahko na določenih izjemnih lokacijah trgovine odprte brez omejitev, to se pravi, časovnih omejitev, z omejeno površino. Tega ni bilo nikjer, 80 kvadratov ni bilo nikjer. Če imate tako kratek zgodovinski spomin, je verjetno razlog kje drugje, ampak 80 kvadratov takratno referendumsko vprašanje ni stalo. Na podlagi tega je državni zbor marca oziroma aprila, leto kasneje - to se pravi, leta 2004 - sprejel zakon in določil, da je to 80 kvadratov. Najprej je bilo referendumsko vprašanje septembra 2003 in marca 2004 določitev 80 kvadratov. Tu imam vse. Teh 80 kvadratov je ustavno sodišče letos maja razveljavilo in naložilo ministrstvu, da na podlagi analize predlaga novo kvadraturo. Mi smo analizo naredili in predlagali novo kvadraturo. Skratka, 80 kvadratov je prejšnja vlada predlagala prejšnjemu zboru po referendumu, ne pa pred. Po referendumu!
Hvala lepa. Gospod Anderlič, ne morem vam dati besede, prosim, javite se malo pozneje. Ministru sem dal besedo po 66. členu poslovnika, predzadnji odstavek, kjer piše, da predlagatelj lahko dobi besedo v teku razprave, kadar predsedujoči to dovoli. Vam sem dal tudi repliko in vas lepo prosim, če se prijavite k razpravi, vendar k razpravi so se prijavili tudi naslednji poslanci, kateri morajo tudi dobiti besedo. Gospod Černač Zvonko, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Torej, kaj delamo danes? Danes smo ponovno priča popravljanju slabega zakona, ki ga je sprejela prejšnja oblast. Vendar nekateri to nočejo videti oziroma nočejo tega slišati, to je dejstvo. Nekateri, kljub temu da se sklicujejo na ljudsko voljo in se pridušajo, kako je treba spoštovati referendumske odločitve tudi nočejo videti, da je bila odločitev, ki smo jo dobili na mizo, v skladu z referendumsko voljo. To, kar nam je vlada predlagala, je točno to, o čemer so ljudje odločali na referendumu. In noben mi tudi ne bo povedal, da o tem niso odločali potrošniki, kajti preko 260 tisoč naših državljank in državljanov, ki imajo volilno pravico, so tudi potrošniki. In tako so odločili, to je bila njihova odločitev, njihova suverena volja. In če bi razpravljali v tej smeri, lahko tudi zelo hitro zaključimo in ne razumem potem, zakaj vlagate amandmaje. Če je temu tako, zavrnimo vse amandmaje, sprejmimo, kar je v skladu z referendumsko odločitvijo, in pojdimo na malico oziroma v trgovino. Pa verjetno se vsakdo od nas zaveda, da življenje ni premočrtno in da je potrebno v temu iskati ustrezne rešitve. Jaz sem trdno prepričan, da če bi bil ta referendum pred 15-imi leti, vprašanje, kakšna bi bila odločitev. Pa smo takrat imeli trgovine odprte ob nedeljah, imeli smo jih. V marsikateri vasi, v marsikaterem manjšem zaselku, v marsikaterem mestnem jedru, so bile pred 15-imi leto odprte trgovine tudi ob nedeljah, pa to ni nikogar motilo. Kaj pa danes? Danes jih pa ni več. Redke so. Vsi ti drobni, naši slovenski državljani, so zaradi teh turbo kapitalistov in mega centrov propadli. Vsi, z redkimi izjemami. In to, kar poskušamo narediti s tem zakonom, je samo to, da bi vsaj del od teh lahko nazaj normalno živel in normalno funkcioniral in da bi se ta mestna jedra, ki so dobesedno izumrla - pa kar pojdimo pogledati od Obale, preko Ljubljane, pa še kam drugam, da bi ponovno oživela. Tudi to mislim, da je tista stvar, ki bi nas morala zaskrbeti, pa očitno malokoga skrbi. Jaz menim, da rešitve, ki so predlagane, niso v nasprotju z referendumsko voljo. Omogočajo normalno delovanje te branže in omogočajo tudi počitek tistim, ki so jih predvsem ti, ki so začeli z mega centri, začeli neizmerno izkoriščati. In jaz sem trdno prepričan, da je bila taka odločitev pred dvema letoma, pred dobrima dvema letoma na referendumu ravno zaradi teh mega centrov, zaradi tega ne morem podpreti tistega dela amandmaja, spoštovanega kolega Ferija Horvata, ki to stvar ponovno širi. To me moti v tem amandmaju in v vsem ostalem mislim, da je zelo podoben tistemu, kar predlagajo tri poslanske skupine. Mislim, da je ravno ta točka tista, o kateri je tekla beseda na referendumu, in tudi odločitev mislim, da je bila posledica temu. Omejena ponudba, gospodarsko nazadovanje itn. Lepo vas prosim, ali bomo res to Slovenijo pripeljali na hitrejši razvoj s tem, če bomo omogočili, da bodo razni BauHausi, BauMaxi, Hofri, Lidli in ne vem še kaj, funkcionirali ob nedeljah? Ali bomo res s tem to dosegli? Jaz mislim, da s tem tega ne bomo dosegli, da to je ravno kontra temu, kar želimo doseči. Mislim, da moramo na drugih segmentih širiti s to gospodarsko rast in omogočiti, da se razvijemo, ne pa na ta način, da bodo tisti centri, kjer je več kot polovica artiklov, ki niso slovenskega izvora, ustvarjali mega dobičke in mega izkoriščali. Bilo je omenjenih besed okrog tega, da omejujemo turistično spodbudo in predlagani amandmaji v tej smeri. Ampak moram reči, da so slabi, vsaj pod točko 3 in 4. Kajti, če je bil namen dober, se je spregledal bistveni del. Mi imamo v Sloveniji kar nekaj središč, ki nimajo veliko nočitev, pa so v turističnem smislu zelo pomembna: od Lipice preko Postojnske jame itn., in ki z amandmajem, ki ga predlagamo tri poslanske skupine, to zadevo rešujejo, kajti spoštovani kolega, ki je govoril o tem, je spregledal, da govorimo o kulturno-zgodovinskih in naravnih znamenitostih itn. Mimogrede pa, problem je tudi tukaj nekje drugje. Vse, kar prodajo v enem takem turističnem centru, celotni prihodek iz te prodaje ne dosega niti enomesečne realizacije bistveno manjše trgovine v okolici tega turističnega centa. To je problem, da ne znamo tega turizma peljati na pravi način. Skratka, jaz menim, da je referendumsko odločitev na vsak način potrebno spoštovati. V kolikor tega ne bi bilo, bi verjetno o tej rešitvi lažje razpravljali, ampak mislim, da smo toliko resni, da ne moremo govoriti o tem, da pa ni mogoče ničesar omejiti. Potem po tej logiki pa, zakaj pa ne bi potem delali v trgovinah 24 ur na dan, gostinski obrati 24 ur na dan, ne rabimo potem po tej logiki Kebrovega zakona, začnemo tukaj "K" dati. Lepo vas prosim, nekateri okvirji morajo biti in mislim, da ta zakon na eni strani sledi referendumski odločitvi, na drugi strani določa normalne okvire, v katerih se bodo te aktivnosti odvijale, in z dopolnili, ki so predlagani, za katere mislim, da se jih da tudi še izboljšati, bo omogočilo to, da bomo na eni strani naredili tisto, kar so ljudje želeli in kar smo dolžni narediti, in na drugi strani omogočili normalno delovanje trgovske dejavnost v naši državi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer. Prosim.
Hvala za besedo. Razumem, da je sedanja vlada in predvsem pozicija v stiski, kajti očitno ni takrat, ko se je stvar pripravljala za referendum in po referendumu, še računala, da bo mogla to referendumsko voljo ljudi implementirati v zakon. Namreč, danes sem že dvakrat slišal in bi rad ponovil dejstvo, ki je bilo pred dvema leti. Sindikati, ki so začeli to zadevo, so očitno imeli dober namen in so startali iz socialno-ekonomskih razlogov, ko so predlagali nekatere omejitve pri zapiranju trgovin v nedeljo in praznikih. Potem pa seveda se je v to vključila politika in danes lahko trdim in danes je tudi bilo potrdilo v tem državnem zboru predvsem iz ideološkega naboja ali pa aspekta. Pa da ne boste rekli, da potvarjam zgodovino, bom citiral predsednika državnega, danes predsednika državnega zbora, ki je bil takrat opozicijski poslanec z naslednjim sporočilom slovenski javnosti ob tem problemu, citram: "Jasno mi je, da mora biti pravica slovenskih žena do nedeljskega počitka nad pravico lastnika trgovine do dobička. Ta državni zbor je to pravico, to psihosocialno vrednoto dolžan zaščiti, ne glede na to, kaj meni ustavno sodišče, poudarjam, ne glede na to, kaj meni ustavno sodišče. Jaz sem za Gospodov dan, pri čemer pa bi rad videl, da na ta dan ne bi bil le kapitalist gospod, ampak bi bila tudi slovenskega podajalka gospa. Žal nas je premalo, žal je kapital močnejši, v tem ko krojimo usodo slovenskih delavcev." Konec citata. Še nekaj. Tudi poslanci, ki so danes diskutirali so ravno tako iz tega ideološkega, družinskega, itd., diskutirali, zato se ne sprenevedati, takrat - in razumljivo je, legitimno, legalno -, da je opozicija izkoristila ta veter, ki ga je seveda sprožil sindikat, še enkrat, iz ekonomsko-socialnih, in se je na njega usedla iz teh ideoloških. In danes smo pred problemov, ki ima seveda velik vozel in ga bo treba na nek način razvozlati. Zato trdim, da ni predlog zakona v skladu z referendumsko voljo, ki ga imamo, in seveda skušamo z amandmaji, glede na to, da je dve leti od takrat in da so se razmere spremenile, najti nek skupen kompromisen predlog. Zato še enkrat plediram na vladajočo večino v tem državnem zboru, ker je 5 strank že v pripravah na sejo odbora za gospodarstvo podpisalo ta skupin amandma, da skušamo danes delati na tem skupnem amandmaju, na katerem je prvopodpisani predsednik odbora Feri Horvat. Še na koncu. Ne strinjam se in odločno zavračam, ker ni v kontekstu tega, kar govori tudi minister, namreč eden od poslancev vladajoče koalicije, največje stranke je dobesedno danes dejal, s tem zakonom bomo "zabremzali" - "zabremzali", en drug izraz - velike trgovce in da damo priložnost malim, da se obdržijo. Poslušajte, če je to namen spremembe tega zakona, tu se pa jaz absolutno ne strinjam in potem padejo tudi vsi argumenti, ki ste jih, minister, vi v obrazložitvi danes javno - tukaj govorim o konkurenci itd. Hvala lepa.
Gospod minister, imate besedo.
Hvala lepa. Jaz bom vedno interviniral, čeprav moram eno stvar petkrat ponoviti. Predlog zakona, ki ga je sprejela vlada in pripravilo ministrstvo za gospodarstvo, ki ga je sprejela vlada in poslala v državni zbor, je v celoti v skladu z referendumsko voljo ljudi, v celoti, 100%. In zopet je bila tu trditev, da ni v celoti. Povejte mi, spoštovani poslanec, ki ste to še enkrat ponovili, v katerem delu predlog vlade ni v celoti v skladu z referendumsko voljo ljudi. Prosim, povejte mi točno. Drugo je pa, in to ne spraševati vlado, to sprašujte predlagatelje kako in kaj se boste parlamentarci odločili v povezavi s predlaganimi amandmaji, ampak 100% izpolnjena volja ljudi na referendumu in hkrati sledenje napotilom ustavnega sodišča iz maja letos je zajeto v predlogu vlade.
Hvala, gospod minister. Besedo ima gospod Gulič. Izvolite, prosim.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice, kolegi. 21. septembra 2003 je bil ta referendum in takrat sta imeli in srečo in pamet nedeljski počitek, nesreča pa nikoli ne počiva. Zato danes razpravljamo seveda o teh zadevah in jaz mislim, da res razpravljamo. Prav gotovo nimamo nobene pravice spreminjati referendumskega rezultata, ki je bil pač takšen, da se je 15,84091% volilcev odločilo za to, da so trgovine ob nedeljah zaprte. Lahko seveda to komentiramo in lahko na osnovi tega pravzaprav ugotovimo tudi kaj, kar nam bo koristilo v prihodnosti. Namreč to, da kadar se pojavi kakšna pobuda, da jo ne odvlečemo v kakšne politične vode, ampak da jo res obravnavamo kot tako. Takrat je vsaj na začetku, kolikor se spomnim, šlo za to, da so delojemalci hoteli imeti za svoje delo pravično plačilo, se pravi, nedeljske dodatke, takšne, kot se spodobi, in seveda da bilo nedeljsko delo zanje omejeno. Omejeno osebno, se pravi, da trgovka ne bi delala več kot 10 nedelj na leto, da trgovec ne bi delal več kot 10 nedelj na leto, da bi bil delovni čas normalen, dovolj kratek, da bi bil v skladu z zakonom. Zadeva se je potem odpeljala tja, da naj bodo trgovine zaprte. To pa ni isto. Se pravi, ni več zaščiten posameznik, ampak je na nek način omejena pobuda, iniciativa, omejena je možnost zaslužka, omejena je seveda tudi možnost vseh, ki bi radi kupovali ob nedeljah. Vsi smo potrošniki, eni pač kupujejo ob nedeljah zaradi tega, ker so podlegli potrošniški mrzlici, drugi kupujejo zaradi tega, ker sicer ob drugih dnevih ne morejo, ker delajo od zore do mraka ali pa, ker se vozijo kam na delo, pa se prišteje še kakšna ura tja in nazaj. Eni seveda kupujejo v teh velikih centrih tudi zato, ker v svojih mestih ne dobijo tistega, kar bi iskali, ne vem, ni trgovin s pohištvom, ni trgovin z elektroniko, ampak je samo mleko in kruh. Pa ne bomo ja spravljali ljudi v to, da bodo pravzaprav živeli na tem preživetvenem kulinaričnem minimumu, ampak bodo živeli še ob čem drugem. To velja tudi za majhne kraje, kjer se vse drugo nedeljsko potem združi, tudi z, recimo, nakupovanjem. Glede na obljube, kako nam bo vsem bolje, je najbrž tudi to možno, da bo kupna moč naraščala in hlepenje po dobrinah ne bo zaradi tega manjše, ampak večje, pa bodo ljudje hoteli kupovati tudi ob nedeljah. Mislim, da kljub temu da je treba referendumsko voljo upoštevati, da je zakonska rešitev tako ozka, da jo je treba amandmirati, da je treba vendarle odpreti ta prostor in zakrpati to zadevo - sestaviti jajce, ki se je ubilo takrat 21. septembra. To, da škode ne bo, je težko govoriti, škoda je že. Je pa res, da je ta zakon, ki je posledica referendumske odločitve, se pravi, in referendumska odločitev in zakon sta zaščitila največje slovenske vrednote, to so zavist, privoščljivost in pa škodoželjnost. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Mitja Ljubeljšek.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor, spoštovani minister, spoštovani predstavnik vlade! Nič ne bom povedal kaj novega, kar še ni bilo slišano ali pa bo še slišano. Najprej bi rad poudaril, da sam osebno nimam nikakršnih težav z odprtjem ali zaprtjem trgovin ob nedeljah. Za vikend nakupujem že mnogo let v petkih, ob sobotah, upam, da svež kruh. Ne moti me tudi, če nekdo kupuje ali ne kupuje ob nedeljah. Vendar bi rad poudaril, da kot poslanec sem osebno dolžan in zavezan spoštovati večinsko referendumsko voljo državljank in državljanov. In potrditev katerega koli amandmaja danes pomeni odmik od te referendumske volje. Danes jaz sam ne sprašujem, zakaj je prišlo do referenduma. Sam nisem bil poslanec, nisem bil v vladi, bil sem državljan, ki sem se udeležil referenduma. O tem naj se sprašujejo takratni poslanci, predvsem pa sedanji poslanci, ki so bili v prejšnji vladi ministri, kar 5 jih je danes v tem državnem zboru. Vzrok za referendum je bil slab, neusklajen zakon. Takratna oblast pa ni želela in ni bila pripravljena prisluhniti pripombam in predlogom takratne opozicije in sindikatov. Odgovornost je torej na prejšnji vladi in prejšnji koaliciji v državnem zboru. Zato se mi zdi enostavno neokusno, da nekateri opozicijski poslanci napadajo sedanjo vlado, češ, kako slab zakon je pripravila, in celo sedanjo koalicijo, češ, kako kršijo referendumsko voljo. Sedanja vlada in sedanja koalicija rešujeta le tisto, ker je zakuhala prejšnja vlada oziroma prejšnja oblast. Bivši minister in sedanji poslanec gospod Lahovnik celo očita sedanji koaliciji takratni strošek referenduma. Za mene neprimerno in cinično, da ne bom rekel še bolj slabšalnega, razlaga predlagane rešitve, namesto da bi priznal, da so oni sami zakuhali ta problem, da so sami izvirni greh za iskanje kompromisnih rešitev. Sprašujem kolege in kolegice iz LDS in SD; zakaj istočasno, ko že se postavlja problem stroška referenduma, ne govorijo o stroški referenduma, ki je bil pred kratkim o RTV zakonu. Sprašujem vas, spoštovani kolegi in kolegice, kako bi danes vi razpravljali, če bi uspeli z referendumom o RTV, vlada in koalicija pa bi sprejemala ukrepe, ki ne bi bile v skladu z referendumsko volj. Vaše slabo delo v prejšnji koaliciji nas sili, da sprejemamo in se odmikamo od referendumske volje. Nikakor se ne morem strinjati s tezo, kako velika gospodarska škoda se dela v gospodarstvu, ko bodo trgovine večinoma zaprte. Kot poslanec nisem prejel nikakršne strokovne, pisne analize od nevtralne strokovne institucije, ki bi to tezo potrjevala. Seznanjen pa sem javno s strani sindikata o preobremenjenosti zaposlenih v trgovinah oziroma trgovskih centrih in njihovem prevečurnem delu ob nedeljah. To povedo zaposleni v osebnem kontaktu in v osebnem razgovoru. Normalno, da javno tega ne bodo govorili. Sam menim, da kupec kupi večinoma samo tisto, kar rabi. In če je v nedeljo trgovina zaprta, kupi to med tednom. Kupovanje v nedeljo je za domačega kupca le razvada. Tudi turisti po večini ne kupujejo nujnih življenjskih potrebščin, potrebujejo pa drugo-kvalitetno turistično ponudbo. Čas od referenduma naprej, torej od leta 2003, pa je pokazal, da je potrebno določiti izjeme in jih razširit v razumnem obsegu, kot na primer kampi, marine, zdravilišča, da ne naštevam, kar je tudi opisano v amandmaju koalicije. Podpiram tudi, da se s primerno dikcijo vnesejo tudi turistična središča, torej tisto, kar dejansko potrebuje turistična dejavnost, ne pa tisto, kar pospešuje nakupovalno in potrošniško mrzlico. Čas pa bo pokazal, ali so te rešitve v zakonu primerne, kakšno bo zadovoljstvo ali nezadovoljstvo ljudi in na osnovi tehtne presoje bo možno z novelo zakona osnovni zakon o trgovini tudi dopolniti in spremeniti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Prosim.
Spoštovani! Amandma, ki so ga podpisale stranke SDS, SLS, NSi, bom seveda podprl, ker amandma izboljšuje rešitve, ki so opredeljene v predlaganem zakonu. Namreč, prepričan sem, da je vlada s tem predlogom zakona v celoti sledila referendumski volji državljanki in državljanov, ki so se odločili na referendumu, da naj bodo trgovine ob nedeljah zaprte. Ne morem sprejeti ta dejstva in govoričenja posameznikov, tudi v tem parlamentu, ki trdijo, da trgovke dobijo masten dodatek za delo ob nedeljah. Tukaj imam seveda plačilno listo, dragi kolegi in kolegice, iz katere je jasno razvidno, razviden standard oziroma zaslužek trgovk tudi ob nedeljah. In poglejte spoštovani, 175 delovnih ur - neto 75 tisoč tolarjev na mesec. Tukaj še moramo prišteti dodatek po zakonu, to je 8 tisoč 900 sit, dodatek za popoldansko delo, 78 popoldanskih ur - 3 tisoč 370 tolarjev. Minulo delo - 4 tisoč 700 SIT in sedaj me poslušajte, dodatek za nedeljsko delo na uro neto približno 330 sit, kar pomeni, da bi trgovska za 50 nedeljskih ur na mesec zaslužila 16 tisoč 500 sit neto. In tukaj imamo neto plačo trgovke z dvaindvajsetimi leti delovne dobe, zasluži 95 tisoč tolarjev na mesec. Spoštovani kolegi in kolegice, to je slika vladavine LDS-a iz preteklosti, to sliko si poglejte, to si poglejte. Torej sedaj govoriti, da bo potrebno zaradi tega zakona odpuščati trgovke je popoln nesmisel in zavajanje. Spoštovani! Poglejte, s kakšnimi astronomskimi dobički se hvali večina velikih trgovcev! Če bi pogledali strošek direktorja - na mesec, recimo, neto 2 mio sit - in delimo z neto plačo trgovke, lahko ugotovimo, da bi lahko za eno direktorsko plačo na mesec prejemalo plačo 21 trgovk in direktorske plače so strošek trgovski družbi, ne pa plača uboge trgovke. Spoštovani gospodje iz LDS-a! Mislim in prepričan sem, da bi v preteklosti, ko ste vodili to državo, morali poskrbeti za to, da uboge trgovke danes ne bi bile na robu preživetja s svojimi prihodki, s katerimi ni možno živeti in ne umreti. Danes gospodje iz LDS-a, to je res smešno vam, tistim trgovkam, ki pa danes to poslušajo, pa ne. Danes govorite samo o denarju, gospodje iz LDS-a. Ljudje so za vas tuja beseda. Še naprej govorite, da ne boste spoštovali referendumske volje Slovenk in Slovencev in zakona ne boste podprli, torej nadaljujete z delom iz preteklosti, ki je naperjen proti lastnim državljanom. Jaz in Slovenska demokratska stranka bomo zakon z velikim veseljem podprli, ker smo prepričani, da se tudi zaposleni v trgovini zaslužijo dan odmora na teden. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Breda Pečan, imate besedo.
Hvala lepa. Vse kaže, da se je v zadnjih dveh letih vendarle nekaj stvari spremenilo, tudi v zvezi z zanimivim referendumskim vprašanjem, ki ga baje današnja vlada dobesedno in v celoti izpolnjuje s predlogom sprememb zakona o trgovini. Vprašanje je bilo namreč zapisano tako, da so prodajalne za nujne življenjske artikle odprte največ do 10 nedelj v letu, razen bencinskih servisov, prodajaln v bolnišnicah, hotelih, na letališčih, mejnih prehodih ter železniških in avtobusnih postajah z omejeno površino, ki so lahko odprte brez omejitev. Menim, da najmanj kar je, nihče ne more trditi, da je bilo, bom rekla, teh 15 odstotkov volivcev, govorim o 15% vseh volilnih upravičencev v Sloveniji, pred 2 letoma in toliko seznanjenih s posledicami pozitivnega odgovora na to vprašanje. Namreč, če bi danes te iste ljudi vprašali, kaj menijo, bi verjetno bil odgovor precej drugačen. Predvsem pa bi se verjetno vprašali, ali ministrstvo za gospodarstvo in vlada Republike Slovenije leta 2005 pravilno razumeta, kaj pomeni prodajalne tu, tu, tu, tu in tu. Ali to pomeni tudi prodajalno, recimo, na letališču, kjer ne prodajajo nobenih nujnih življenjskih artiklov? Ali to pomeni tudi prodajalne, kjer se prodaja samo spominke, na primer v hotelih, med tem ko se v turističnih naseljih, ki niso posebej citirana v amandmaju, tako zelo opevanem amandmaju pod številko - meni se zdi, da je 2 - kjer mimogrede bi bilo treba tudi lektorja za slovenščino zaprositi, da kaj popravi, zaradi tega, ker besedna zveza: naravna, vejica, kulturno zgodovinskih in romarskih centrih je zelo čudno napisana, pa bi prosila predlagatelje, da vsaj slovenščino popravijo, če že drugače ne znajo razmišljati. Poudarila bi rada, da je že referendumsko vprašanje samo bilo tako, da po moje zakonodajalec ne more zelo suvereno trditi, da dobesedno sledi intenci referendumskega vprašanja oziroma da je točno to napisano v predlogu zakona, kot je bilo zapisano v referendumskem vprašanju. Zaradi tega, ker ni izrecno rečeno "in drugih prodajaln z omejeno površino", ampak piše "in prodajaln z omejeno površino", kar pomeni, da se verjetno povezuje z nujnimi življenjskimi artikli. In bi po tej logiki vse te prodajalne, ki neomejeno lahko delujejo v takih in takih okoljih, morale biti namenjene samo prodaji nujnih življenjskih artiklov, ne pa vsega, karkoli se spomnimo in tam prodajamo. In rekla bi še nekaj, da govoriti o tem, kdo je bil pravzaprav tisti, ki je referendum razpisal; vlada v tistem času, pa ne zaradi tega, ker bi jo bilo treba braniti, zagotovo ni razpisala tega refernduma. Razpisal je referendum državni zbor zaradi zbranih 40 tisoč podpisov, ne pa zaradi tega, ker je tako hotela vlada Republike Slovenije. In referendumsko vprašanje je bilo potrjeno na tem državnem zboru. Se pravi, da bi moral državni zbor danes zelo jasno odgovoriti na vprašanje, kaj je bilo pravzaprav mišljeno s tem vprašanjem. In tretje bi še rekla. Dve leti in toliko - septembra meseca 2003 - se pravi, že dve leti in tri mesece je že minilo odkar je referendum bil. Se pravi, če smo popolnoma pošteni, govoriti o tem, da smo še danes zavezani temu referendumu, ne drži. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]In bi bilo zelo korektno in logično, da se držimo neke zdrave pameti in logike, ker kakršnokoli dopolnilo bo, ki bo izločalo posamezne trgovske dejavnosti, [[...]]
Čas se izteka, gospa Pečanova. Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren.
Hvala, predsedujoči. Vest mi ne da miru, da se ne bi danes ob tej razpravi tukaj oglasil. Ko pa spremljam to razpravo, imam občutek, ne kot da sprejemamo zakon, ki je posledica sprejetega referenduma, ampak kot da se pripravljamo na razpis nekega referenduma, kot da se bomo odločali, kakšno vprašanje bomo razpisali. Mislim, da je stvar dokaj jasna, da imamo izid referenduma, da imamo pred seboj zakon, ki skuša v najboljši meri uresničiti to, kar je bilo na referendumu odločeno. Sam nimam težav s kupovanjem ob sobotah in nedeljah, pa moram reči, da me ne bi motilo tudi kupovanje drugih ob sobotah in nedeljah, ampak moti me pa oziroma čutim dolžnost, da se zavzamem za tiste, ki nimajo možnosti imeti proste nedelje. Tiste, ki morajo tudi ob nedeljah zapustiti svojo družino, svoje otroke in iti za par fičnikov na delo. To pa je stvar, ki me moti, in to je stvar, za katero sem se in se bom tudi vedno zavzemal. Govorimo o trgovkah. Meni je takoj prišla misel, zakaj pa jaz ne bi šel v nedeljo k frizerju, med tednom, saj veste, v parlamentu smo od jutra do večera, nimam časa, pa bi šel v nedeljo k frizerju, pa bi šel v nedeljo na specialistični pregled, pa kup stvari bi lahko naštel, da ne bom našteval. Mislim, da smo imeli in da še imamo stvari v naši državi dokaj dobro urejeno, se pravi stvari, ki so nujne, imamo dežurne službe, imamo dežurne zdravnike, imamo dežurne zobozdravnike, ki te ne bo vzel, če nimaš nujne potrebe itn. Pri trgovinah so se stvari, priznamo ali ne, izrodile. Šle so v eno skrajnost, za katero trdim, da ni primerna, tudi za čase, v katerih živimo. Zakaj se zavzemam za te trgovce in trgovke, ki morajo ob nedeljah delati? Zato, ker želim, da bi jih imeli otroci ob sebi, da bi imeli določeno vzgojo, da bi imeli stik s svojimi starši, ki ga, priznamo, vsi med tednom dejansko nimajo, ker smo tako zaposleni skozi ves dan. Na roditeljskih sestankih v šoli stalno ugotavljamo, kako se povečuje nasilje med mladostniki, kako so mladostniki nevzgojeni in tako naprej. In, ko ugotavljamo, analiziramo, zakaj je stvar takšna, ugotovimo, da so največje težave in problemi tam, kjer so doma družine neurejene, kjer so otroci prepuščeni ulici in iz dneva v dan ulici med tednom in v soboto in nedeljo. Boste rekli, to nima nobene zveze s trgovinami. Ima posledično vezo tudi s trgovinami. V Sloveniji so se odpirali v zadnjem obdobju samo veliki mega mega prodajni centri in se še vedno odpirajo. V petem največjem mestu v Sloveniji, kot je Velenje, pa lahko rečem v širšem predelu mesta Velenje, trenutno, kakor imam v glavi, sta dve trgovini. V petek sem bil v eni, so mi rekli, no, zadnji čas ste ujeli, prihodnji teden se zapiramo. Kam nas to pelje, meni ni jasno. In jaz mislim, da je skrajni čas, da to referendumsko odločitev sprejemamo tudi v zakonski rešitvi, kajti to je naša zaveza, tukaj si ne moremo izmisliti, bomo ali ne bomo, ampak to moramo storiti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anderlič, imate besedo.
Seveda je razumljivo, da tisti, ki mogoče niso pred dvema letoma spremljali vseh aktivnosti, da govorijo o tem, da danes uresničujemo referendumsko voljo. Ne. Danes sprejemamo zakon o trgovini zaradi odločbe ustavnega sodišča. Referendumsko voljo je državno zbor udejanil 25. februarja 2004, je kot posledico referendumske volje sprejel zakon. Konec. In ker tedanja vlada - seveda, zakon, ki je bil sprejet, je uzakonil tisto, kar je bilo na referendum. Očitno - ja gospod Sok, se boste pač moral sprijazniti s tem. Referendum je bil septembra leta 2003, nakar je državni zbor po usklajevanju sprejel takšen zakon, kakršnega je sprejel, na osnovi referenduma. In je upošteval 80 kvadratnih metrov, kar je bilo v predlogu zakona, ki je bil pred referendumom v proceduri, in je bilo tudi v proglasu za referendum vsem ljudem predstavljeno, kaj bom ta omejitev pomenila, izhajajoč iz predloga zakona. In ker je logično, da državni zbor, če uresničuje voljo volilcev, preprosto tisto, kar je bilo v zakonu, in tisto, kar je spraševal v vprašanju in s čimer je utemeljeval to točno tako vprašanje, to je omejitev na 80 kvadratnih metov, potem seveda je dolžan to uzakoniti. Mi smo vedeli takrat, da bo to predstavljalo težave, smo bili proti takemu vprašanju in na ta način. Kasneje se je očitno ugotovilo, da vlada ne more sprejeti v, mislim, da v treh mesecih ali koliko je bilo že potrebno, podzakonski akt, "prepis iz petega odstavka 17. člena zakona mora biti sprejeti v roku treh mesecev po uveljavitvi tega zakona". Ni ga mogla, zato ker je bila določba taka neživljenjska, in nekdo drug, torej verjetno trgovci ali več pobudnikov, je dalo zahtevo za presojo tega zakona. Ustavno sodišče je letos to razveljavilo, vi imate seveda nalogo, da realizirate odločbo ustavnega sodišča, ne pa volje ljudi. Volja ljudi je bila z zakonom že uresničena. In tukaj nastane pravzaprav eno paradoksalno vprašanje. Namreč, vi se zavzemate zdaj za 200 kvadratov, kar pomeni, da bo toliko več trgovk in trgovcev delalo. Zakaj pa niste šli v nasprotno smer - ne 80, 70, 60, 50 in to utemeljili? Ampak ste šli na 200. In zdaj pravite 84% trgovin bo lahko odprtih. Kaj smo pa naredili s tem? Koliko ljudi bo več doma zaradi tega? 14% - jaz mislim, da ne! Niti 14% ne, če so te analize resne in ta prave, kot pravite. Zato je vsaj meni nerazumljivo, da razlagate zdaj, da nekaj popravljate zato, ker je bilo slabo narejeno. Prvič, zaradi tega, kot sem rekel, ker je zakon po referendumu že bil sprejet. In drugič, ker ne vem, kaj pravzaprav teh 200 kvadratov zdaj pomeni, glede na to, da seveda pravite enkrat, da bo 84% ljudi še vedno delalo, in drugič, da navajate točno katere trgovine bodo lahko odprle. In mene navaja na to, da tudi lahko na novo najbrž se odpirajo trgovine, ki bodo tem zahtevam odgovarjale, kar bi bilo pa najbrž v nasprotju s tistim, kar sami pravite, kako bi radi, da bi bile majhne trgovine odprte. Nekdo je že rekel, a to, torej ne v mega centru, ker so vse - nekdo je rekel, trgovine so se izrodile. Bodite dostojni do trgovcev, do trgovk, do menedžerjev, do nas potrošnikov. Ja, kaj? Ali bomo samo še tisto, kar bomo sami pridelali ali pa ne vem, da bo samo tisto dostojno ali pa bomo sami si šivali čevlje in ne vem kaj? To govoriti v tem državnem zboru, da so se trgovine izrodile, ni pošteno, ni civilizirano, ni - če hočete - humano, ni spodobno, sploh pa ne - vsi pravite, da ne boste uporabljali hujših besed, pa jih jaz tudi ne bom. Zato priznati to, da je potrebno to narediti zato, ker je takrat pri referendumu bilo očitno bilo ne dovolj domišljeno to početje, torej ta avantura, da je za vsako ceno treba iti na referendum, pa omejiti in seveda, da se to ni dalo uresničiti, kar je bilo na referendumu spraševano, da zdaj ne uresničujete volje volivcev, ampak da sanirate posledice odločbe ustavnega sodišča, ki je ugotovilo, da ste pravzaprav ljudi spraševali po nečem, o čemer niso mogli ustrezno odgovoriti, da bi lahko se to prelilo v zakon. In to je bila potem seveda ta posledica, ki jo saniramo danes. Nikakor pa ne uzakonjujemo volje volivcev.
Hvala gospodu Anderliču. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Na kratko. Spoštovani gospod Anderlič, žal mi je, da ste spregledali ali niste bili pozorni na stališče zakonodajno-pravne službe tega parlamenta, ki je bilo posredovano na odboru za gospodarstvo ob obravnavi te točke, iz katerega je jasno, da je najmanj sporno po mnenju zakonodajno-pravne službe in na nek način jasno, da se referendumska volja še ni uveljavila. Še ni uveljavila zaradi tega, ker takrat, ko smo na referendumu odločitev potrdili, ta odločitev, kljub temu da je tega že dobri dve leti, v naravi ni začela veljati. Ni začela veljati! Sprejeta je bila na podlagi referendumske volje zakonska rešitev, ki pa je bila napadena in ni stopila v naravi v veljavo, to se pravi, ni se začela uporabljati v dejanskem življenju, zaradi tega, ker je bila letos delno tudi razveljavljena, in je bilo ponovno naloženo ministrstvu, da poišče pravšnjo rešitev. Skratka, po mnenju pravne službe tega parlamenta je zelo jasno, da referendumska volja v naravi še ni bila uveljavljena in tudi dejansko ni bila uveljavljena in zaradi tega so vse rešitve, ki jih danes obravnavamo, rešitve, ki gredo v smislu izpolnjevanja referendumske volje. In v tem trenutku sta ministrstvo in vlada sprejela odločitev, ki je v skladu z referendumsko voljo ljudi. To vam naj dokazuje tudi naslednji sklep; dejstvo je, da je bil zakon, referendumsko vprašanje predhodno ustavno obravnavano in ni bilo ustavno sporno - referendumsko vprašanje. Torej, če bi bilo takrat teh 80 kvadratov, kot vi trdite, predmet referendumskega vprašanja, kar ni bilo, potem ustavno sodišče ne bi odločilo, da referendumsko vprašanje ustavno ni sporno, kar je pa odločilo takoj zatem, ko se je pojavila 80 kvadratov v zakonu. Skratka, referendumsko vprašanje ni bilo ustavno sporno, rešitev, da se postavi kot omejeno površino 80 kvadratov, pa je bila ustavno sporna, zato je tudi odločba ustavnega sodišča. Še dokaz več, da 80 kvadratov nima zveze z referendumskim vprašanjem, ker je tam bila omejena površina. Lahko da nekdo sklepa, da je iz predloga poslanca izhajalo potem neko sklepanje na to referendumsko vprašanje, kajti takrat je bil vložen predlog zakona, ki je tudi omenjal to površino, vendar referendumsko vprašanje te omejene površine ni nosilo, zato trdim, da je predlog, ki izhaja iz usmeritev ustavnega sodišča, v celoti v skladu z odločbo, z referendumskim vprašanjem in sledi usmeritvi odločbi ustavnega sodišča. Še enkrat poudarjam, da sta bila tu ministrstvo za gospodarstvo in vlada pred veliko dilemo: ali na eni strani slediti referendumski volji ljudi, ki je za nas zavezujoča, za vse je politično in moralno zavezujoča, ali slediti pač pobudam gospodarstva, konkurenčnega gospodarstva pobudam cele kupice utemeljenih pomislekov zlasti podjetnikov, samostojnih podjetnikov, celo tistih, ki so na eni strani, in delodajalcem in delojemalcem oziroma samozaposlenim in podobno. Vlada se je tu odločila, da sledi referendumski volji ljudi. Seveda je pa zakonodajalec tu parlament. Zakonodajalec ima to pravico, dolžnost in moč, da seveda tako rešitev v skladu s stališčem, ki ga pač zavzame, tudi dopolni, spremeni, nadgradi ali karkoli drugače to imenujemo.
Hvala gospodu ministru. Gospod Grill ima besedo. Izvolite!
Hvala za besedo, gospod predsedujoči! Spoštovani, gospod minister, kolegice in kolegi! Tudi meni je resnično žal, da danes že več kot po dveh letih, od kar se je na referendumu izglasovala odločitev, da naj bi bile v nedeljah trgovine zaprte, še vedno o tem razpravljamo oziroma razpravljamo o tem, kot, da bomo razpisali novi referendum. Za mene je vsaka referendumska odločitev obvezujoča. Verjamem, da tudi za vse vas kolegice in kolegi, poslanke in poslanci. Tako da, tukaj jaz nimam težav oziroma ne vidim problemov, ali bomo mi ta zakon danes potrdili ali ne. Tega zakona sem resnično vesel. Spoštuje tisto osnovno voljo, ki je bila tudi na samem referendumu izglasovana. Res je, da je dve leti že minilo in verjetno so določene spremembe v Sloveniji nastale. Zato so lahko tudi te določbe, ki jih bo v tem zakonu sedaj ta državni zbor - upam sprejel, lahko doprinesle nekim nelogičnostim, če jih gledamo s strani tržnega gospodarstva. Vendar takšna volja je bila in tako je treba spoštovati. Sedaj bi se dotaknil samo tega, zakaj pa je prišlo sploh do tega referenduma? Zato, ker so postale razmere na tem področju neznosne in vsi tisti prizadeti so skušali na ta način definirati to vprašanje nedeljskega dela. Odgovor tudi vidim povsem enostaven in preprost. Tukaj so bili veliki trgovci tisti, ki so na ta način prispevali k temu, da so male trgovce, male trgovine praktično prisilili, da so svoje trgovine zaprle. Tudi prej smo imeli ob nedeljah določene trgovine odprte in tukaj so mali trgovci imeli tržno nišo, da so vsaj v nedeljo lahko predvsem v manjših krajinah in v vaseh imeli možnost ljudem zagotavljati tiste nujno življenjske potrebščine. Vendar so veliki trgovci v teh prizadevanjih, da ustvarijo čim več dobička, da onemogočijo delo malih trgovin s tem prispevali k poteptanju tistih vrednot, ki morajo biti za vse nas najbolj pomembne. To so zagotovo družina, ki je osnovna celica vsake družbe. In sedaj beseda ali dve o demagoškem navajanju primerov gospoda Lahovnika, v katere - sem prepričan - da tudi sam ne verjame. Kajti, če bi v to verjel, bi zagotovo lahko kot poslanec vložil v proceduro zakon, kjer lahko določimo, da bomo vsi, tako poslanci, kot proizvodnja podjetja, kot občine, kot uradi, kot cela družba delali tudi v nedeljo. Jaz sem prepričan, da bomo imeli potem večjo gospodarsko rast, manjšo nezaposlenost, več dobička in na podlagi nadurnega dela tudi večje plače. Vendar jaz sem prepričan, da samo en člen v gospodarstvu ne more bistveno spreminjati ne v pozitivno ali v negativno smer. Ta zakon, kakršnega imamo danes, spoštuje referendumsko voljo in je tudi dober. Vendar kot vsak zakon bo tudi ta skozi čas prinesel oziroma pokazal v praksi, ali je ta rešitev dobra ali ne. Gospodarske, družbene in politične razmere se spreminjajo iz leta v leto. Vemo, da zakone, ki jih danes sprejemamo, bomo morali zaradi takšnih sprememb v nadaljevanju oziroma v prihodnjih letih spreminjati. In če se bo pokazala tukaj, ampak na podlagi spoznanja vseh vključenih, od trgovcev, od samih potrošnikov in ne nazadnje zaposlenih, bomo tudi ta zakon potem lahko korigirali v smer, ki bo vsem prineslo nekaj pričakovanega in dobrega. Jaz bom ta zakon kot tak z veseljem podprl in na ta način prispeval k temu, da se upošteva referendumska volja. Hvala lepa.
Hvala gospodu Grillu. Gospod Sok, imate besedo. Izvolite!
Hvala lepa. Še enkrat bi se rad oglasil, ker kolega Anderlič trdi nekaj, kar ne drži. Jaz bom prebral magnetogram iz 33. redne seje, januar 2004, ker smo pač v Novi Sloveniji s prvopodpisanim Janezom Drobničem bili pobudniki tega zakona. Takole piše v magnetogramu: "Da nismo že zadnjič sprejeli tega zakona, pa je seveda ponovno krivda na strani vladajoče koalicije. Jaz bom še bolj natančno povedal, na strani vodje poslanske skupine LDS-a gospoda Anderliča, Združena lista pa mu je pri tem pritegovala, ki ni dovolil, da bi že zadnjič ta zakon sprejeli s površino 150 kvadratnih metrov. Zahteva je, da se napiše 80 kvadratnih metrov, tako kot je bilo v zakonu, čeprav vsi vemo, da se na referendumu ni glasovalo o zakonu", da se na referendumu ni glasovalo o zakonu. Tudi danes ste trdili to, da se je na referendumu glasovalo o zakonu, kar pa ne drži gospodje, saj ste dvakrat pošiljali [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Počakajte, umirite se! Dvakrat ste pošiljali referendumsko vprašanje na ustavno sodišče v presojo, ki se je s takšnim vprašanjem na koncu strinjalo. In potem še naprej: "V Novi Sloveniji mislimo, da bi bilo seveda primernejše uzakoniti, da tiste prodajalne, ki so po tem zakonu odprte, so lahko do 150 kvadratnih metrov, ampak vi v LDS-u in ostali del vladajoče koalicije zahteva in tako smo danes prišli do tega, da je bila ta površina določena 80 kvadratnih metrov. In teh 80 kvadratnih metrov je seveda po odločbi ustavnega sodišča sporno, ker ne temelji na nobeni argumentaciji, ampak da bi zadevo do konca "sfižili" če lahko uporabim to besedo ste seveda takrat, ko ste imeli to večino, ta uskladitveni amandma za 150 kvadratnih metrov zavrnili in sprejeli 80 kvadratov. In resnica je to, kar je povedal minister, referendumska volja do tega trenutka še vedno ni uveljavljena. In seveda, če bo na to, kar bomo danes sprejeli, spet kakšna, ker nekateri že tako med vrsticami govorite, da bo spet pritožba na ustavno sodišče, potem seveda še naprej, ne bo uveljavljena. Mi pa smo enostavno temu zavezani. Še enkrat vam, kolega Anderlič, povem, zakon ni bil stvar referendumskega vprašanja. Referendumsko vprašanje je bilo posebej oblikovano, tako kot ste gospod Potrč in pa vi takrat zahtevali, da se o tem pač izjasni ustavno sodišče, ki se tudi je. In takšno vprašanje ustavno nesporno je potem šlo na referendum. Hvala lepa!
Hvala gospodu Soku. Gospod Barovič, proceduralno!
Hvala lepa, gospod predsednik! Postavljam postopkovno vprašanje, ki je zelo jasno. Ali se ta trenutek odvija razprava o amandmaju oziroma amandmajih ali je to splošna razprava? V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je to splošna razprava in razčiščevanje stvari, ki v obravnavo amandmaja ne sodijo. Zato prosim, da odgovorite na postopkovno vprašanje in v imenu Slovenske nacionalne stranke tudi prosim, da se držimo reda in postopka, kakršen pač velja v državnem zboru.
Hvala gospodu Baroviču. Razprava je o 1. členu in o amandmaju k 1. členu. In strinjam se z vami, da ni to splošna razprava. Prosim razpravljavce, da se tega držijo. Gospod Černač, imate besedo.
Hvala lepa. Ali smo dolžni spoštovati pri tem referendumsko voljo ali ne, je bilo že nekajkrat povedano. Mislim, da drugi amandma oziroma pod točko 2. govori o tem in zaradi tega bi bilo mogoče dobro, da še enkrat vsem tistim, ki ne verjamejo ne vladi, ne ministru, ne posameznim poslancem vladajoče koalicije, povemo, morda bodo pa verjeli zakonodajno-pravni službi te hiše, ki je tukaj nedvoumno in jasno povedala. In mislim, da o tem ni nobenega dvoma. Razni zelo sposobni misleci, ki so se danes pokazali, so špekulirali, kaj so ljudje mislili takrat, ko so odločali, bi predlagal o tem, kar je danes na dnevnem redu. Ta zadeva je nesporna in tako kot je predlagana in tako kot je dopolnjena z amandmajem, ki smo ga predlagali - mislim, da tudi sledi tej odločitvi. Ali je teh 15 in nekaj procentov, kar je bilo s strani dveh oziroma ene kolegice in enega kolega, nekako oponirano v tem smislu, da gre vendar samo za 15% vseh volilnih upravičencev dovolj, da to voljo upoštevamo. Mislim, da je to nedostojno, da o tem tako razpravljamo. Tudi, če bi jih bilo na referendumu samo 5% ali manj in bi se večina odločila tako, kot bi se, smo dolžni tako voljo spoštovati. Tako pač je. Vsak je imel možnost, vsak se je lahko tega referenduma in kateregakoli drugega udeležil. Suverena pravica tistih, ki se niso udeležili, je, da so prepustili odločitev tistim, ki jih je zadeva tangirala. Ne vidim kakšne posebne ideologije o teh vprašanjih, kot je bilo nekje izpostavljeno v tej razpravi pri teh amandmajih. Ne vidim je, res ne. Tudi se mi ne zdi okusno razpravljati o osebnem stališču enega izmed poslancev v bivšem sklicu, ker je to njegovo stališče in ga je suveren povedati kadarkoli in kjerkoli. In če je ideologija v tem, kar mi je pred časom rekla ena izmed trgovk, ki je mati treh otrok, ali boste končno vendar že sprejeli zakon, da bom vsak kakšno izmed nedelj lahko doma. Pazite, vsaj katero izmed nedelj, kajti mi, zavedajmo se tega, ne zapiramo trgovin ob nedeljah v celoti, ampak v skladu z referendumsko odločitvijo, ki je pustila deset nedelj in določene izjeme. In ali je pravica nas kot potrošnikov močnejša od te pravice te mlade mame, ki naj bi ob nedeljah skrbela za družino? Ali je res ta naša pravica močnejša? Si upamo to javno povedati in trditi? Enaka je, ampak mi bomo našo pravico še vedno lahko uresničevali. Ona pa, če ne bomo naredili sprememb, verjetno ne. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Černaču. Gospod Petan, izvolite!
Hvala za besedo. Torej, ker je časa zelo malo, bom malce skrčil, bi pa rekel takole, da se predlagatelj in predlagatelji amandmaja natančno držimo in sledimo rezultatom referenduma in tudi zakona, vsaj kar se tiče površine, ker je o tem bilo veliko govora. In če se sklicujete na 80 kvadratnih metrov po zakonu, sedaj pa amandma za 200, lahko trdim, da je to natanko to. Kako to? Zadnje čase pri nas velja neka druga statistika, Semoličeva statistika. Po tej statistiki je 200 natanko enako 80. In tudi zaradi tega bom podprl ta amandma, ki smo ga pripravili v koaliciji, ker je v duhu tega novega časa. Hvala lepa.
Hvala. S tem je seznam prijavljenih zaključen. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati, seveda izmed tistih poslancev, ki še imajo čas na voljo? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 16. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NALEZLJIVIH BOLEZNIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Gospod Bručan, minister za zdravje, imate besedo. Izvolite!
Lep pozdrav, spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanci. V kratkem bom predstavil predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nalezljivih boleznih. S tem predlogom zakona se veljavni zakon o nalezljivih boleznih usklajuje z odločbo ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki je odločilo, da je bil zakon v neskladju z ustavo, ker ni urejeval oziroma ne ureja postopka in pravic prizadetih v zvezi z ugotavljanjem upravičenih razlogov za oprostitev obveznega cepljenja in ker ne ureja odškodninske odgovornosti države za škodo, ki jo zaradi obveznega cepljenja utrpi posamezne. S tem predlogom se ureja pet točk. Prvič. Ureja se postopek ugotavljanja razlogov za oprostitev obveznega cepljenja, ki prizadetim omogoča uveljavljanje pravic. Predlog zakona točno določa postopek za ugotavljanje razlogov za oprostitev cepljenja, zaradi katerih bi se zdravstveno stanje osebe lahko poslabšalo. Razloge ugotavlja zdravnik, ki cepi osebo s pregledom osebe in s pogledom v njeno zdravstveno dokumentacijo. Med razloge pa ne sodijo akutne bolezni ali vročinska stanja osebe. Zaradi obojega se cepljenje le začasno odloži. V drugi točki se s tem s predlogom zakona urejajo pravice posameznika glede postopkov, pravnih sredstev in organov v zvezi z odločitvijo o obstoju razlogov za opustitev obveznega cepljenja ter položaj osebe, za katero velja obvezno cepljenje njenih staršev oziroma skrbnika. S predlaganim zakonom se točno določajo tudi osebe, ki lahko dajo predlog za oprostitev cepljenja. O predlogu za oprostitev cepljenja oziroma o ne oprostitvi cepljenja odloča pač minister za zdravje po tem predlogu. Minister mora v postopku odločanja pridobiti strokovno mnenje komisije za cepljenje, ki jo sestavljajo strokovnjaki medicinske stroke. Odločbe ministrstva za zdravje, s katerim se dovoli oprostitev cepljenja, ali se cepljenje ne oprosti, se vroči zdravniku in osebi, ki naj se cepi, oziroma njenim staršem ali skrbnikom, če je mladoletna ali opravilno nesposobna. Zoper to odločbo ni dovoljena pritožba. Dovoljen pa je seveda upravni spor. Tretja točka: S predlogom zakona se ureja odškodninska odgovornost za škodo, ki bi nastala zaradi obveznega cepljenja in jo utrpi posameznik. Predlog zakona uvaja možnost uveljavljanja te pravice. Pravica se torej lahko uveljavi le v primeru, če sta izpolnjena dva pogoja, da je na zdravju osebe nastala povzročena škoda, ki se kaže v resnem in trajnem zmanjšanju življenjskih funkcij in da je ugotovljena vzročna povezava med škodo, povzročeno na zdravju, in obveznem cepljenjem. Predlog zakona določa tudi višino odškodnine, ki se izplača v enkratnem znesku. O pravici te odškodnine odloča minister za zdravje na podlagi mnenja komisija, ki ugotavlja to vzročno povezavo med cepljenjem in nastalo škodo in pa mnenjem invalidske komisije, zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, ki ugotavlja, ali gre za resno in trajno zmanjšanje življenjskih funkcij. Za izplačilo odškodnine se poravna vsa škoda, za katero je objektivno odgovorna država. S predlogom zakona se kot obvezno cepljenje posebej našteva cepljenje zoper hemofilus influence B. Do leta 2000 je potekalo obvezno cepljenje otrok zoper hemofilus influence B, le v primeru indikacije oziroma po mnenju zdravnika specialista. Z rezultati usmerjenega epidemiološkega spremljanja bolezni so pridobljene pomembne informacije o pogostosti in značilnosti te bolezni pri nas, kar je utemeljilo potrebo po uvedbi obveznega cepljenja proti hemofilusu influence B za vse otroke v starosti treh mesecev. To cepljenje so do sedaj izvajale številne druge države po svetu s podobno pogostostjo bolezni pri otrocih. Obvezno cepljenje proti hemofilusu influence B za otroke je bilo uvedeno s programom imuno in kemoprofilakse v letu 2002, 2001 in 2000 na podlagi določbe v zakonu, da je obvezno cepljenje proti drugim nalezljivim boleznim, če obstajajo določeni epidemiološki razlogi. Uvedeno cepljenje je pomembno vplivalo na zmanjšanje različnih okužb z bakterijo hemofilus influence B, zaradi katere v zadnjem času otroci do 5 leta starosti skoraj ne obolevajo več. In zadnja točka, ki bo jo tudi rad razložil. S predlogom zakona se določa, da se cepljenje otrok proti tuberkulozi opravlja kot obvezno le, če obstajajo določeni epidemiološki razlogi in če tako določa letni program cepljenja in zaščite z zdravili. Kot v številnih drugih državah bi bilo smiselno tudi v Sloveniji opustiti obvezno cepljenje otrok po tuberkulozi. Za tako odločitev je bilo potrebno izpolniti merila, ki jih je postavila Unija za borbo proti tuberkulozi. Glede na upad števila obolelih s tuberkulozo v Sloveniji v zadnjih letih se ocenjuje, da je ta v Sloveniji povprečno pod 0,1%. Od leta 2005 je obvezno cepljenje proti tuberkulozi le za novorojenčke mater, ki so v nosečnosti ali med porodom prebolevale aktivno tuberkulozo in za matere novorojenčke iz družin, ki so se v zadnjih 5 letih pred njihovim rojstvom preselile iz držav z visoko encedenco tuberkuloze. Hvala lepa.
Hvala lepa gospodu ministru. Predlog zakona je obravnaval odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora gospoda Ljuba Germiča, da predstavi poročilo odbora. Izvolite!
Hvala lepa, gospod predsednik! Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za zdravstvo je na svoji 7. redni seji dne, 1.12.2005, kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nalezljivih boleznih, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Kolegij predsednika državnega zbora je na svoji 41. redni seje dne, 11.11., sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo odbora prejeli predlog zakona o spremembah in dopolnitvi zakona, mnenje zakonodajno-pravne službe, mnenje državnega sveta Republike Slovenije komisije za družbene dejavnosti, pripombe društva za svobodno odločanje, pripombe tibetanske budistične kongregacije in pripombe hindujske verske skupnosti. Zakonodajno-pravna služba je navedeni predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom, ter z zakonodajno-tehničnega vidika in k predlogu zakona oblikovala konkretne pripombe k 3. in 4. členu. Državni svet Republike Slovenije, komisija za družbene dejavnosti je v svojem mnenju izrazila podporo predlogu zakona. V imenu predlagatelja je uvodno obrazložitev k predlogu zakona podal minister za zdravje gospod Andrej Bručan. Poudaril je, da je ustavno sodišče ugotovilo, da je zakon o nalezljivih boleznih v neskladju z ustavo, ker ne ureja postopkov in pravic prizadetih v zvezi z ugotavljanjem upravičenih razlogov za opustitev obveznega cepljenja. Ker ne ureja odškodninske odgovornosti države za škodo, ko jo zaradi obveznega cepljenja utrpi posameznik. S predlogom zakona se tako odpravlja ugotovljene nepravilnosti, usklajuje se tudi kazenske določbe z zakonom o prekrških. Ureditev ostalih protivprašanj s področja, ki ga pokriva navedeni zakon, pa se v okviru ministrstva za zdravje glede odškodninske odgovornosti za škodo, ki je nastala zaradi obveznega cepljenja oziroma s tem, ko se je država opredelila za obveznost cepljenja, se po mnenju društva opredelilo tudi za prevzem vseh odgovornosti za nastale posledice. Te odgovornosti in odškodnine bi morale biti v pristojnosti države, ne pa civilnih tožb oziroma tožb v civilnem pravu. Na pripombe so podali odgovore predstavnik ministrstva za zdravje, svoje pomisleke v zvezi s predlogi društva SVOD pa so v razpravi izrazili tudi nekateri člani odbora. Člani odbora so nato prešli na glasovanje vloženih amandmajev. Na podlagi mnenja zakonodajno pravne službe in pripomb društva SPOT je odbor k 3. členu oblikoval in sprejel amandma na amandma. Člani odbora so podprli amandmaje poslanskih skupin SDS, SLS, SNi in DeSUS k 3. in 4. členu predloga zakona. V skladu z 128. členom poslovnika državnega zbora je odbor nato glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Z vključitvijo sprejetih amandmajev v zakonski predlog je odbor določil besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala lepa!
Hvala gospodu Germiču. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Bojan Kontič bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim!
Hvala lepa, gospod predsednik! Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nalezljivih boleznih je, kot je razbrati, posledica odločitve ustavnega sodišča, ki je ugotovilo neskladje z ustavo, ker zakon ne ureja postopka in pravic v zvezi z ugotavljanjem opravičenih razlogov za opustitev obveznega cepljenja in tudi ne odškodninske odgovornosti države za škodo, ki jo zaradi cepljenja lahko utrpi posameznik. Poslanska skupina Socialnih demokratov soglaša s predlogom, da se pomanjkljivosti odpravijo in s tem tudi neskladnost obstoječega zakona z ustavo. Predlog zakona določa, kdo lahko da predlog za opustitev cepljenja in kako v predlogu odloči. Določen je tudi postopek nadaljnjega ukrepanja tistih, ki z odločitvijo ne soglašajo. Uvaja pa tudi pravico do odškodnine za škodo, ki je povzročena osebi zaradi obveznega cepljenja. Poleg tega predlog zakona kot obvezno cepljenje posebej našteva cepljenje zoper hemofilis influence B in proti tuberkulozi pri otrocih kot obvezno le, če obstajajo določeni epidemiološki razlogi in če tako določa letni program cepljenja in zaščite z zdravili. V poslansko skupino Socialnih demokratov smo prejeli tudi pripombe društva za svobodo odločanja, ki opozarja na pomanjkljivosti predlaganega zakona. Nekaterim bi kazalo pritrditi. Na primer, rešitvi, ki jo predlagajo v 22.b členu, ko določajo sestavo komisije za cepljenje, v katero naj bi minister imenoval tri neodvisne strokovnjake medicinske stroke. Prav tako bi lahko zakon vseboval rešitve, ki jih predlagajo v nekaterih drugih členih. Vsekakor pa je rešitev v zakonu, ki ne predvideva pisnega soglasja staršev, ustrezna. Glede na majhno tveganje bi pisno soglasje po nepotrebnem prestrašilo starše. Že nekaj časa se v javnosti vodijo razprave o koristnosti in škodljivosti obveznega cepljenja. Preventivno ukrepanje se je v praksi pokazalo kot učinkovito sredstvo pri preprečevanju širjenja smrtno nevarnih nalezljivih bolezni. Žal so včasih tudi stranski učinki. Prisotne so ideje o uvedbi ugovora vesti pri cepljenju. To bi lahko bilo v škodo mladoletnih oseb. Če jih starši zaradi tega ne bi hoteli cepiti, pa bi nastala zaradi pojavov bolezni, bi lahko nastale hude posledice na zdravju otrok. Kot primer navajajo tudi otroško paralizo. Prav tako bi lahko odrasli ljudje zdravstveno ogrozili druge prebivalce, če se ne bi cepili, na primer, ko potujejo v države z nalezljivimi boleznimi. Ta zakon ureja zelo občutljivo vsebino. Ta predlog je zgolj delni poseg v obstoječi zakon. Ker zakoni niso večni, jih bomo vključno z danes obravnavanimi še naprej spreminjali. Sprejemu tega predloga zakona se bomo v poslanski skupini Socialnih demokratov pridružili. Hvala.
Hvala gospodu Kontiču. Gospa Mojca Kucler Dolinar bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite!
Hvala lepa! Lep pozdrav predsednik, minister, strokovni sodelavci, kolegi poslanci in poslanke! Zakon o nalezljivih boleznih uzakonja splošne in posebne ukrepe za preprečevanje nalezljivih bolezni, ki jih mora zagotavljati država v skladu s splošno družbeno koristjo za zdravje prebivalstva. Med te ukrepe sodi tudi obvezno cepljenje, katerega osnovni namen je vzpostaviti čim večjo in višjo kolektivno imunost in preprečevanje širjenja nalezljivih bolezni. V primerih obveznega cepljenja gre za poseg v človekovo pravico, da bi se o tem sam odločil, vendar pa je to nujno za dosego ustavno dopustnega cilja, ki je v preprečitvi in obvladovanju nalezljivih bolezni. Podatek Instituta zavarovanje zdravja Republike Slovenije kaže, da je v zadnjih slabih desetih letih zaradi obveznega zdravljenja imela resne oziroma trajne posledice za zdravje ena oseba. Gre za tragično posledico za posameznika, za njegovo družino. Zato je potrebno zaradi tega konflikta med obveznostjo posameznika, ki se mora cepiti, in koristjo, ki jo ima od tega širša družba, v zakonu uvesti tudi nekatere dodatne pravice posameznika. To nenazadnje nalaga ustavno sodišče. Predlog zakona odpira možnost in določa, da lahko poleg zdravnika predlagajo opustitev cepljenja tudi starši oziroma skrbniki mladoletne osebe po amandmaju, na odboru pa tudi zakoniti zastopnik, kar pri Novi Sloveniji podpiramo. Osnovna dolžnost je in mora biti na zdravniku. Ta mora ugotoviti, ali morebiti ne obstajajo razlogi za opustitev cepljenja, zaradi katerih bi se zdravstveno stanje osebe lahko trajno poslabšalo. O predlogu za opustitev cepljenja poda mnenje 3 članska strokovna komisija, imenovana izmed priznanih strokovnjakov. Minister pa izda o tem odločbo. S tem bomo odpravili pomanjkljivost, ki jo je ugotovilo ustavno sodišče, ko je komisija delovala zgolj kot svetovalno telo, ni pa izdajala kakršnihkoli odločb. S tem, ko bomo po noveli zakona dali možnost, da bo izdana s strani ministra odločba, bo zadoščeno tudi prvemu odstavku 23. člena ustave, po katerem ima vsakdo pravico, da se o njegovih pravicah in dolžnostih odloča na sodišču. Zoper odločbo ministra o obstoju ali neobstoju razlogov za opustitev cepljena, bo tako možno sprožiti upravni spor. Tako bo pravno varstvo zagotovljeno že v fazi odločanja o utemeljenosti razlogov za začasno ali trajno opustitev cepljena. Doslej so namreč starši dobili vlogo stranke v postopku šele v okviru inšpekcijskega postopka ali postopka o prekrških, v katere so padli, če otroka niso dovolili cepiti. Prav tako dosedanji zakon ni uredil pravic prizadetih oseb v zvezi z odškodninsko odgovornostjo za škodo, ki bi nastala zaradi stranskih učinkov cepljena. Načelo solidarnosti, ki je med drugim podlaga za odločitev ukrepa obveznega cepljena, namreč zahteva, da država, ki odredi takšen ukrep v korist vseh in vsakogar, prizadetemu posamezniku povrne škodo, ki mu je zaradi tega nastala. Zato podpiramo rešitev objektivne odškodninske odgovornosti države. Država po tem zakonu odškodninsko jamči za primere, pri katerih je postopek cepljenja potekal strokovno pravilno in pri katerih je cepivo kakovostno oziroma v skladu s pogoji. O tem je bilo na matičnem odboru precej razprave. Predvsem predstavniki društva za svobodo odločanja so menili, da bi morala biti določba brezpogojna. Vendar te pomisleke zavrača dejstvo, da že sicer obstaja odškodninska odgovornost, ki se presoja po pravilih civilnega prava, tudi v primerih škode, ki je posledica krivdnega ravnanja ali nepravilnosti strokovnih oseb ali posledica kakovosti cepljena. Pač za škodo nastala po tem zakonu, se štejejo resne in trajne posledice. Pravico do odškodnine pa ima v načelu oseba, ki je bila obvezno cepljena. Potem se je sprožilo ali je šestletni rok dovolj dolg? V poslanski skupini Nove Slovenije zaupamo spoznanjem stroke, ki ugotavlja, da gre za ustrezen rok, pa tudi po primerjalno pravni ureditvi gre potrditi, da je to dovolj dolg rok. Ni denarja, ki bi bil sorazmeren izgubi zdravja, vendar pa je bilo v zakonu smiselno določiti tudi zneske povračila prizadetih oseb. Poslanska skupina Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke podpira spremembe zakona.
Hvala gospe Kuclerjevi. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim!
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Ustavno sodišče Republike Slovenije je z odločbo 12.2.2004 odločilo, da je zakon o nalezljivih boleznih v neskladju z ustavo, ker predvsem in sicer zato, ker ne ureja postopka in pravic prizadetih v zvezi z ugotavljanjem upravičenih razlogov za opustitev obveznega cepljena in ker ne ureja odškodninske odgovornosti države za škodo, ki jo zaradi obveznega cepljena utrpi nek posameznik. S predlogom zakona se tako odpravljajo ugotovljene nepravilnosti, usklajujejo se tudi kazenske določbe z zakonom o prekrških. Nadalje se s predlogom zakona kot obvezno cepljenje posebej našteva cepljenje zoper hemofilus influence B. Nadalje se določa, da se cepljenje otrok proti tuberkolozi opravlja kot obvezno le, če obstajajo določeni epidemološki razlogi in če tako določa letni program cepljenja in zaščite z zdravili. Nadalje, zakon ureja postopek ugotavljanja razlogov za opustitev obveznega cepljenja, ki prizadetim omogoča uveljavljanje pravic, ureja pravice posameznika glede postopkov, pravnih sredstev in organa v zvezi z odločitvijo o obstoju razlogov za opustitev obveznega cepljenja. Nadalje, ureja položaj osebe, za katero velja obvezno cepljenje njenih staršev oziroma skrbnika. Prav tako ureja odškodninsko odgovornost za škodo, ki bi nastala, zaradi obveznega cepljenja in jo utrpi posameznik. Nenazadnje usklajuje kazenske določbe z zakonom o prekrških. V zvezi s sprejemanjem zakona pa smo dobili kar nekaj predlogov državljanov, ki so povezani v posamezna društva in bi jih na neki način kazalo upoštevati. Tako smo dobili mnenje društva za svobodo odločanja, ki bi želeli v zakonu doseči neke spremembe. Med drugim se mi zdi zanimivo, da predlagajo celo dopolnitev zakona z možnostjo ugovora vesti proti cepljenju. Ob spremembah zakona o nalezljivih boleznih je potrebno opomniti, da po mnenju pacientov, ki so se povezovali v društvo obolelih za hepatitisom C, za njihovo zdravljenje in odškodnino prav tako ni ustrezno urejeno v zdravstveni zakonodaji. Veliko se jih je namreč okužilo v postopkih zdravljenja, bodisi zaradi transfuzije krvi ali pa krvnih pripravkov. Mogoče je res, da taka vprašanja rešujemo preveč parcialno. Zakaj se dogaja in zakaj je potrebno, da državljani na ustavnem sodišču uveljavljajo svoje pravice, namesto da bi v zakonodaji ob sprejemanju zakonov mogoče bolj tenkočutno upoštevali tudi mnenje potrošnikov, v tem primeru pacientov? Ob sprejemanju zakonov, ki se tičejo tako občutljivih področij, da so celo opredeljena kot ustavne pravice, bi si morali vzeti več časa in pretehtati rešitve, čeprav gre za skrajšani postopek in za eno spremembo zakona. Zdravje je pač največja vrednota, ustrezno zdravljenje pa osnova pravica vsakega državljana, zato bi morala zakonodaja ustrezno predvideti možnosti za vse. Ob nadaljnjem večjem upoštevanju tudi takšnih mnenj bomo v Slovenski ljudski stranki ta zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Prevcu. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim!
Hvala lepa, gospod predsednik! Kolegice, kolegi, gospod minister, predstavniki vlade! Začel bom pravzaprav tam, kjer je predhodni govornik dejal, da ima vsakdo pravico do zdravljenja, do zdravja, pa tudi obveznosti, vsaj kar se tiče zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nalezljivih boleznih oziroma obveznosti do zdravljenja oziroma cepljenja zaradi nalezljivih bolezni. Nenazadnje je preprečevanje nalezljivih bolezni skrb za vso nacijo, za cel slovenski narod. Zaradi tega bom nadaljeval kar tam, kjer se postavlja vprašanje možnosti uvajanja ugovora vesti v ta zakon ali ne. Po mnenju Slovenske nacionalne stranke ugovor vesti ne pride v poštev, vsaj v tistem delu ne, ki govori o obveznem cepljenju, kajti tukaj se lahko mirno vprašamo, kdo pa bo odgovarjal, če bi se možnost ugovora vesti upoštevala in bi bog ne daj prišlo do neke epidemije. Kdo bo plačal odškodnino zaradi tega diametralno nasprotnega dejanja? Prav je, da vlada odreagira tako in da upošteva nalog ali pa priporočilo, kakorkoli želite ustavnega sodišča. Prav je, da se je zakon dopolnil z razlogi, ki so objektivni, ki dovoljujejo opustitev obveznega cepljenja, torej objektivni razlogi. In pa, da zakon po novem tudi ureja odškodninsko odgovornost države. Prav je tudi, da se s tem zakonom natančno določi obvezno cepljenje za bolezen, za katero se ugotavlja, da je v državi Republiki Sloveniji lahko pogosta oziroma da je pogosta. Sedaj odpravljanje obveznega cepljenja proti tuberkulozi, če je zasnovana na nekih statističnih podatkih, ki temeljijo verjetno na velikem vzorcu, tudi prav, čeprav ne bi bilo nič narobe, če bi - to je mnenje Slovenske nacionalne stranke seveda - obvezno cepljenje tudi zoper tuberkulozo še ostalo. Vsekakor pa pričakujem mogoče v kasnejšem delu odgovor s strani pripravljavcev tega zakona. Namreč, nam ni jasen 4. člen v celoti. V prvem odstavku, torej spremembi 4. člena govorimo o osebi, ki ji je z obveznim cepljenjem po tem zakonu nastala škoda na zdravju, da ima ta oseba pravico do odškodnine. V tretjem odstavku pa piše "kot škoda iz prvega odstavka se ne šteje škoda, ki je posledica strokovne nepravilnosti ali neustrezne kakovosti cepiva". Po našem mnenju je pravzaprav to eno in isto. Kajti, kako lahko nastane škoda, če ne zaradi nestrokovnega ravnanja ali zaradi neustreznega cepiva? Jaz drugega razloga ne vidim. Torej je nesmisel ločevati ti dve stvari. Pravzaprav je celo zakonsko vprašljivo. Ker če nekdo, če zdravnik - recimo - ne ugotovi, da je nekdo alergičen ali pa, da njegov organizem ne prenese cepiva za obvezno cepljenje, se temu reče nestrokovno ravnanje. In če je cepivo napačno, slabe kakovosti ali karkoli drugega narobe z njim, je to prav tako posledica obveznega cepljenja. Jaz se bojim, da ta 4. člen v teh svojih dvojnostih pušča preveliko možnosti tistemu 6-letnemu roku, ko se bo nekdo sedaj tožil, ker 4. člen ločuje, eno posledico ločuje od druge, vse skupaj je pa pravzaprav posledica nestrokovnega ravnanja. Tako, da jaz bi prosil, da se o tem 4. členu zelo dobro zamislimo. Ocenjujem, da je lahko ta člen zelo špekulativen. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo predvsem to, da je dobro, da se izda po mnenju strokovne komisije tudi odločba, kar do sedaj ni bilo. To je zelo dobro. Menimo, da bi takšno odločbo lahko izdala tudi za to imenovana in v zakonu določena strokovna komisija. Govorim seveda v dobro vam, gospod minister, da vas ne bi preveč obremenjevali, ker so seveda verjetno ti gospodje strokovno usposobljeni. Toda, če je že zapisano, da jo bo izdal minister, je to vsekakor zelo dobra poteza. Na osnovi vsega naštetega, ob dvomu k 4. členu bomo v Slovenski nacionalni stranki zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o nalezljivih boleznih tudi podprli.
Hvala gospodu Baroviču. Magister Vasja Klavora bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite!
Spoštovani, gospod predsednik, spoštovani, gospod minister, spoštovane, poslanke in poslanci! V naši poslanski skupini bomo vladni predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nalezljivih boleznih podprli. Povod za spremembo zakona o nalezljivih boleznih je bila nedvomno ugotovitev ustavnega sodišča, da je omenjeni zakon v neskladju z ustavo. Namreč, sedaj veljavni zakon ni uredil pravic tistih, ki odklanjajo obvezno cepljenje, in odločal o odgovornosti države v primeru oškodovanja zdravja, ki je posledica cepljenja. Namen tega predloga je te ugotovljene nepravilnosti, ki jih navaja ustavna odločitev, primerno umestiti v zakon. Bistveni novosti v predlaganem zakonu sta torej urejenost postopka in pravic glede upravičene oprostitve iz zdravstvenih razlogov na podlagi strokovnega mnenja pristojne komisije, dokončno odločitev izda minister, in predvidena uveljavitev odškodninske odgovornosti za osebe, ki so zaradi obveznega cepljenja utrpele resno in trajno zmanjšanje življenjskih funkcij, na podlagi strokovno obrazloženega in utemeljenega mnenja komisije za cepljenje in komisije ZPIZ-a. V naši poslanski skupini menimo, če se država opredeli za obvezno cepljenje, mora tudi sama prevzeti vso odgovornost nad nastalimi posledicami, ne le posledic dobrih cepiv in postopkov. Zato torej država v primeru obveznega cepljenja zagotavlja oziroma jamči za ustrezno odškodnino. Za primere, ob tem naj povem, za primere nepravilnega ravnanja strokovnega osebja velja civilno pravo. Z vidika načina reševanja odškodninske odgovornosti poudarjamo oziroma zagovarjamo bolj natančno in jasno mnenje kompetentnih. Predvsem opozarjamo na natančno definiranje in določanje strokovnih pristojnosti, v okviru katerih so tudi primerna odgovornost in ustrezne sankcije. Po našem prepričanju obvezno cepljenje opravi strokovno usposobljena oseba na strokoven način v skladu z doktrino in kvalitetnim cepivom. Predlagatelj zakona s tem zakonom pravzaprav ureja samo tiste odškodnine, ki so nastale zaradi škode na zdravju ali celo smrtjo osebe, če je bilo cepljenje opravljeno na strokoven, pravilen način in s kakovostnim cepivom, pa je kljub temu prišlo do škode na zdravju ali celo do smrti. Država oziroma zakonodajalec določi postopke za uveljavljanje odgovornosti države oziroma za uveljavljanje odškodnine. V primeru obveznega cepljenja se država ne more odreči odgovornosti glede na kakršnekoli posledice cepljenja oziroma kakršnih koli razlogov za okvaro zdravja posamezne osebe ravno zato, ker ne dopušča možnosti svobode odločanja. Pomembno se nam zdi, da cepljenje v Sloveniji ne ostaja rutinski postopek ravno zaradi obveznosti cepljenja in da se pristop k obveznemu cepljenju obravnava strokovno. Po našem mnenju je potrebno analizirati in strokovno proučiti vse okoliščine, dejavnike, preden se izvrši cepljenje, ki ga država predpiše oziroma določi za obveznega. Pri vsem pa mora država vzpostaviti varno stanje. Soglašamo z mnenjem zakonodajno-pravne službe državnega zbora, ki predlaga strokovno mnenje komisije, tako obstoju kot neobstoju razlogov za opustitev cepljena. Kot sem že uvodoma povedal, bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nalezljivih boleznih podprli. Hvala!
Hvala gospodu Klavori. Gospod Franc Jazbec bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim!
Hvala lepa. Spoštovani! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo novelo zakona o nalezljivih boleznih podprli. Ustavno sodišče Republike Slovenije je z odločbo odločilo, da je zakon o nalezljivih boleznih v neskladju z ustavo, ker ne ureja postopka in pravic prizadetih v zvezi z ugotavljanjem upravičenih razlogov za opustitev obveznega cepljena in ker ne ureja odškodninske odgovornosti države za škodo, ki jo zaradi obveznega cepljena utrpi posameznik. Naveden je tudi namen predloga novele zakona o nalezljivih boleznih, to je upoštevati vsebino navedene odločbe ustavnega sodišča. 22. člen zakona o nalezljivih boleznih določa obvezno cepljenje, pri čemer opredeljuje, da mora zdravnik, ki opravlja cepljenje, predhodno ugotoviti morebitne utemeljene razloge za opustitev cepljenja. O obstoju trajnih, utemeljenih razlogov, za opustitev cepljena pa odloča komisija, ki jo imenuje minister, pristojen za zdravje. Ustava Republike Slovenije vsebuje načelo prostovoljnosti zdravljenja, pri čemer je potrebno poudariti, da pravica do zavrnitve zdravljenja ni absolutna. Zato zakonodaja določa primere, ko je zdravljenje možno tudi brez soglasja posameznika. Cepljenje je eden od zdravstvenih ukrepov, pri katerih je poseg v telesno integriteto posameznika neizogiben. Pri tem je nujno tehtanje med pravicami posameznika na eni strani in javnim interesom varovanja zdravja prebivalstva na drugi strani. Ustavno sodišče je v svoji odločbi navedlo, da je imel zakonodajalec za poseg v človekove pravice legitimen, stvarno opravičljiv cilj. S strogim testom sorazmernosti je ustavno sodišče obenem presodilo o vprašanju, ali je bilo tako ravnanje v skladu z načeli pravne države, ali je poseg države nujen, ali z njim dosega zasledovani cilj in ali je teža posega v človekove pravice proporcionalna vrednosti zasledovanja cilja. V odločbi ustavno sodišče pojasnjuje, da koristi, ki jih prinaša obvezno cepljenje za zdravljenje posameznika in širše skupnosti, presegajo težo posledic. Posega v ustavne pravice posameznika. Prednost novele zakona zaradi uskladitve vsebin odločbe ustavnega sodišča ureja postopek in pravice prizadetih v zvezi ugotavljanjem opravičenih razlogov za opustitev obveznega cepljenja. Prav tako se ureja odškodninska odgovornost države za škodo, ki jo zaradi obveznega cepljenja utrpi posameznik. Novela zakona o nalezljivih boleznih določa obvezno cepljenje. Pri čemer še posebej našteva cepljenje zoper hemofilus B. Določa, da se cepljenje otrok proti tuberkulozi opravlja kot obvezno le, če obstajajo določeni epidemiološki razlogi in če tako določa letni program cepljenja in zaščite z zdravili. Obenem ureja postopek ugotavljanja razlogov za opustitev obveznega cepljenja, ki prizadetim omogoča uveljavljanje pravic, prav tako ureja pravice posameznika glede postopkov pravnih sredstev in organa v zvezi z odločitvijo o obstoju razlogov za opustitev obveznega cepljenja. Istočasno ureja položaj osebe, za katero velja obvezno cepljenje njenih staršev oziroma skrbnikov. Ureja odškodninsko odgovornost za škodo, ki bi nastala zaradi obveznega cepljenja in jo trpi posameznik. In nazadnje, usklajuje kazenske določbe z zakonom o prekrških. Na podlagi navedenih bistvenih poudarkov in predloga zakonske novele, katere prvenstven namen je varovanje javnega zdravja, bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke novelo zakona o nalezljivih boleznih podprli.
Hvala gospodu Jazbecu. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim!
Hvala za besedo gospod predsednik! Lep pozdrav vsem skupaj še enkrat. Spremembe in dopolnitve zakona o nalezljivih boleznih narekuje odločba ustavnega sodišča Republike Slovenije. In navedeno besedilo, ki je tokrat pred nami, odpravlja navedene neskladnosti. Poleg tega med predloženimi rešitvami predlog zakona kot obvezno cepljenje posebej našteva cepljenje zoper hemofilus influence B in določa, da se cepljenje otrok proti tuberkulozi opravlja kot obvezno le, če obstajajo določeni epidemiološki razlogi in če tako določa letni program cepljenja in zaščite z zdravili, ureja položaj osebe, za katero velja obvezno cepljenje njenih staršev oziroma skrbnika, in usklajuje kazenske določbe z zakonom o prekrških. V poslanskem klubu LDS bomo podprli spremembe in dopolnitve zakona o nalezljivih boleznih, ki vnašajo v besedilo osnovnega zakona popravke v skladu z odločbo ustavnega sodišča. Po strokovni in splošni oceni je cepljenje namreč pomembno prispevalo k zvišanju ravni zdravja prebivalstva in je pripomoglo, da že več leti ni epidemij oziroma celo posameznih primerov nekaterih nalezljivih bolezni. Zato podpiramo regulirano cepljenje s strani države, kajti mnogo držav regulira cepljenje na tak ali drugačen način. Na eni izmed zadnjih konferenc Svetovne zdravstvene organizacije je več držav, ki imajo trenutno cepljenje le priporočeno in neobvezno, hkrati pa cepljenja ne regulirajo drugače, izrazilo potrebo po uvedbi in razširitvi "obveznega cepljenja oziroma po drugem načinu regulacije". Saj sicer nastajajo niše necepljenega prebivalstva, ki ob močno nalezljivih boleznih kot so na primer ošpice vedno predstavljajo potencialno nevarnost za razširitev. V praksi se to kaže s stalnimi ali občasnimi epidemijami, ki slabšajo zdravstveno stanje določenega dela populacije, zahtevajo veliko izgubo delovnih dni in sredstev za obvladovanje. Strinjamo se s strokovnim mnenjem, da je cilj obveznega cepljenja preprečevanje širjenja nalezljivih bolezni, saj se na ta način zagotavlja kolektivno varstvo prebivalstva pred nalezljivimi boleznimi, zato se posameznik pri uveljavljanju svoje pravice odločati o samem sebi ne more sklicevati na to, da bodo za varstvo pred širjenjem nalezljivih bolezni poskrbeli drugi, ki se bodo podvrgli cepljenju. Po oceni strokovnjakov je za posameznika tveganje, da bo utrpel zdravstveno okvaro zaradi cepljenja, bistveno manjše od tveganja, ki bi ga zanj predstavljala sama bolezen, ki bi lahko povzročila hujše posledice kot cepljenje. Opustitev obveznega cepljenja bi pomenilo veliko tveganje, da bi v primeru, če bi zaradi tega stopnja predcepljenosti padla pod kritično mejo, prišlo do ponovnega pojava nalezljivih bolezni in epidemij. Te posledice bi bile za zdravje oziroma življenje ljudi neprimerno večje, kot je tveganje za nastanek zdravstvenih težav, ki se le izjemoma pojavijo po cepljenju. Navedena novela zakona le usklajuje besedilo z odločbo ustavnega sodišča, pri čemer je bilo opozorjeno, da bi bilo potrebno zakon celovito prevetriti. Glede na obljubo ministra za zdravje, da se na ministrstvu za zdravje pripravljajo spremembe tega zakona tudi na drugih področjih, bom na tem mestu v imenu poslanskega kluba LDS opozoril zgolj še na določila zakona tudi v luči zadnjih dogodkov, ki so se pojavljali ob nakupu operacijskih miz, povezanih s komisijami, ki jih imenuje minister. Opozoril bi na člena, ki govorita o komisiji za cepljenje in komisiji za ugotavljanje vzročne zveze med obveznim cepljenjem in ostalo škodo. Zakon ne opredeljuje sestave komisije. Le-ta je v pristojnosti ministra. Odgovornost ministra pa je, da se ustrezno s podzakonskim aktom izogne koliziji interesov, ki bi jih lahko imela oseba, ki je zaposlena v organizaciji, ki se ukvarja z uvozom, prodajo ali distribucijo cepiv. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo dopolnjen predlog zakona, vendar pa menimo, da bo potrebno še vedno zaradi nekaterih odprtih vprašanj zakon dograditi v smeri podanih pripomb, hkrati pa vsake nadaljnje spremembe zavezujejo, da vedno, kadarkoli gre za odločitve, s katerimi lahko otroku ali odrasli osebi spremenimo življenje, predvsem pa njegovo zdravstveno stanje, vedno dobro premislimo, kdaj res delamo odgovorno in v njegovo dobro. Hvala lepa.
Hvala gospodu Germiču. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih. Zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po končani 14. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SPLOŠNEM UPRAVNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Izvolite!
Hvala. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona prenaša sicer majhne spremembe in pa dopolnitve, ki pa bodo imele pomemben učinek v prizadevanjih za olajšanje poslovanja državljanov z upravo in poenostavitvi dostopanja do pravnih storitev. S ciljem odprave administrativnih ovir smo v noveli pripravili dve novi rešitvi, in sicer smo opredelili pravno podlago za tako imenovane enotne vstopne točke, ki strankam omogočajo, da lahko veljavno vlagajo v vloge tudi na vstopnih točkah, ki strankam ob tem nudi tudi vse potrebne informacije o izvedbi konkretnega postopka. S tem uveljavljamo princip vse na enem mestu, kot ga poznamo že v delujočem sistem E-vem in Vem. Druga novost poenostavlja pooblaščanje za vročitev na način, ki stranki omogoča, da s splošnim pooblastilom pooblasti drugo osebo, da v njenem imenu prevzame dokument. Izhajajoč iz načela prijazne uprave se s predlagano spremembo v delu, ki se nanaša na sprejem vloge na enotni vstopni točki, vzpostavlja pravna podlaga za določitev tako imenovanih fizičnih enotnih vstopnih točk. Namreč, z zakonom o državni upravi je že dana takšna podlaga za takoimenovane elektronske vstopne točke. Tako je na primer spletni portal E-uprava določen kot enotna vstopna točka za posredovanje informacij javnega značaja in za izvajanje elektronskih storitev. Na fizičnih enotnih vstopnih točkah bodo uporabniki lahko dobili vse potrebne informacije, ne da bi bilo za to potrebno hoditi k pristojnem organu. Z enotno vstopno točko pa ne bo samo vzpostavljeno prijaznejše okolje za uporabnike, temveč bo do določene mere učinkovitejše tudi poslovanje organa. Izkušnje iz projekta Vem kažejo, da se s tem, ko se vloge vložene prek takoimenovanih enotnih vstopnih točk s pomočjo tamkajšnjih svetovalcev, bistveno zmanjšajo formalne napake, organi pa lahko nemudoma začnejo z obravnavo, ne da bi stranko na samem začetku pozivali k odpravi pomanjkljivosti. Zmanjšuje se čakalna vrsta, omogočena pa je tudi izmenjava dokumentov v nadaljnjih postopkih. Glede vročanja je potrebno omeniti, da je v preteklosti zakon o splošnem upravnem postopku poznal rešitev, ki je zahtevala, da stranka, ki je bila odsotna več kot 30 dni, pri pošti svojega stalnega prebivališča deponirala naslov pooblaščenca za vročitev. Ker pa takšna vročitev ni bila podrobneje določena, je vse pogosteje prihajalo do zlorab, in sicer na način, da so stranke pri pošti deponirale pooblastila, ki so se glasila na osebe, ki dejansko niso obstajale. Današnja ureditev strankam, ki osebno ne morejo prevzeti dokumenta, onemogoča, da bi prišle do dokumenta prek morebitnega posrednega pooblaščenca za vročitev, ki bi se na krajo vročitve izkazal s pooblastilom. Danes namreč ni mogoče opraviti osebne vročitve nikomur, ki ni na ovojnici izrecno naveden kot naslovnik pošiljke. Stranke lahko pooblaščenca v vročitev postavijo le s seznanitvijo organa, ki vodi postopek. To dejansko pomeni, da v postopkih, ki se vodijo po uradni dolžnosti in se brez obravnave zaključijo z izdajo upravnega akta, na primer odločba o odmeri dohodnine, pooblaščenca praktično ni mogoče postaviti, saj stranka v takih primerih sploh ne vedo, da organ odloča o njihovih pravicah. Takšna ureditev ni v interesu niti države, niti stranke in je seveda neustrezna, prestroga in neživljenjska. Z novelo zakona želimo stranki omogočiti, da lahko v vseh upravnih postopkih uveljavlja svojo vlogo glede vročanja. S splošnim pooblastilom bo omogočeno neovirano prevzemanje dokumentov. Samega pooblastila pa ne bo potrebno overjati. Zaradi zmanjšanja možnosti zlorabe takšnih pooblastil je predlagano, da se takšna vročitev opravi šele potem, ko vročevalec preveri istovetnost pooblaščenca, pri čemer se mora slednji izkazati z dokumentom s fotografijo, ki ga je izdal državni organ. Vročevalec bo na vročilnico moral napisati osebno ime pooblaščenca in številko dokumenta, s tem bo tudi olajšan postopek dokazovanja opravljanja vročitve. V uvodi sem omenil, da gre za majhne spremembe, ki imajo pomembne učinke. Zato mi za konec dovolite, da to trditev utemeljim s konkretnimi podatki, ki smo jih dobili v okviru že določenega projekta Vem. Strateški cilj projekta, ki je temeljil na usmerjenosti javne uprave k uporabnikom in pa vzpostavitvi prijaznega okolja za razvoj podjetništva, je težil k izboljšanju elektronske podpore odnosov med subjekti znotraj in zunaj javne uprave z uporabo sodobnih informacijskih in komunikacijskih tehnologij ter z izboljšanjem servisa pravnim, pa fizičnim osebam, z večjo dostopnostjo do storitev javne uprave in racionalizacijo pravnih procesov. Danes sistem VEM omogoča bodočemu samostojnemu podjetniku, da na enem mestu, v enem dnevu, v enem trenutku opravi vpis podjetja v poslovni register, posreduje davčne podatke, hkrati lahko prijavi obveznosti z zdravstveno zavarovanje, vpiše druge potrebne spremembe, ki so vezane v sam poslovni register. V sistem vstopnih točk je vključenih preko 200 aktivnih fizičnih točk. Skupaj je bilo usposobljenih 480 referentov, ki nudijo pomoč na vstopnih točkah. Od julija do konca novembra pa je bilo opravljeno več kot 9 tisoč 400 transakcij. Skratka, podatki dokazujejo, da je odločitev v okviru enotnih vstopnih točk prava pot k še bolj uspešni in učinkoviti javni upravi. Hvala!
Hvala gospodu Repu, državnemu sekretarju na ministrstvu za javno upravo. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav predstavnikom ministrstva. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 14. redni seji kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o splošnem upravnem postopku. Predstavnik predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi predloga zakona poudaril, da so spremembe predlagane predvsem s ciljem odpravljanja administrativnih ovir, s čimer želijo državljanom olajšati poslovanje z upravo in poenostaviti dostopanje do upravnih storitev. Predstavnica zakonodajno pravne službe je predstavila njihovo mnenje, v katerem pa je podala predvsem pripombo k 1. členu predloga zakona. Zapis predlagane nove rešitve 64. člena zakona o splošnem upravnem postopku je bila še takrat, preden smo jo popravili z amandmajem, po mnenju zakonodajno pravne službe dokaj nejasna, predvsem v smislu, kaj enotna vstopna točka sploh predstavlja in na kakšen način je preko nje mogoče poslovati. V razpravi smo članice in člani odbora podprli predlagano novelo zakona, saj smo menili, da bodo dopolnitve pomembno prispevale k racionalizaciji upravnega postopka. Predlagana rešitev je dobrodošla, vendar je za uporabnike pomembna ne le zakonska določba, pomembna je tudi dobra informiranost od obstoju te oblike komunikacije z upravo. Glede na razpravo članov odbora ter pripombe zakonodajno pravne službe je predstavnik predlagatelja odboru predlagal sprejem amandmaja, ki odpravljata izražene pomisleke v zvezi z jasnostjo zakonskega besedila. V zvezi z vprašanjem o potrebnosti opredelitve možnosti dostopanja do upravnih storitev preko enotnih vstopnih točk, pa je predstavnik predlagatelja pojasnil, da je določba pomembna predvsem z vidika veljavne določbe zakona o upravnem postopku, ki določa, da se vloga vloži pri organu, ki je pristojen za sprejem. V tem primeru gre namreč za novo obliko vlaganja vlog prek enotnih vstopnih točk, ki so fizične točke. Organi, ki opravljajo naloge enotnih vstopnih točk, pa so dolžni te vloge posredovati pristojnim organom. Odbor je tako kot svoja sprejel dva amandmaja, kasneje pa tudi glasoval o vseh členih zakona skupaj in jih tudi sprejel.
Gospa Kuclerjeva, lahko kar ostanete za govornico in vas vabim, da predstavite stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim!
Hvala lepa. Dve sicer po obsegu drobni spremembi zakona sta po mnenju poslanske skupine Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke po vsebini zelo pomembni. Do sedaj je namreč v praksi prihajajo do številnih nerodnih situacij, ko so želeli družinski člani prevzeti vročeni dokument, zaradi odsotnosti katerega od družinskih članov ali gospodinjstva, pa ga niso mogli zaradi precej neživljenjskih določb zakona. S spremembami in dopolnitvami 89. člena zakona o upravnem postopku pa se omogoča prevzem dokumentov, če prej stranka pooblasti nekoga za pooblaščenca, po novem pa overitev podpisa ni potrebna. Pooblaščenec se bo moral izkazati s pooblastilom in z ustreznim dokumentom, s fotografijo, iz pooblastila pa jasno mora biti razvidno, kdo koga pooblašča in zakaj ga pooblašča. Pooblastilo velja od dneva izdaje pa vse do preklica. Tako bo lahko pooblaščenec prevzel dokumente, kadar bodo vročeni pri pravni ali fizični osebi, ki se ji vroča dokumente ali pa tudi na primer pri pošti, pa tudi pri organu, na primer pri davčni upravi. Ta določba bo olajšala prevzemanje dokumentov in jo v naši poslanski skupin odobravamo. Naslednja sprememba pa se nanaša na vlaganje vlog. V okviru državnega portala E-uprava že deluje storitev elektronske upravne zadeve. Prebivalcem in pravnim osebam, ki so lastniki spletnih potrdil, omogoča oddajo več kot 30 različnih vrst obrazcev po elektronski poti, tudi upravne takse je mogoče plačati po elektronski poti. Storitev omogoča možnost spremljanja statusa zadeve pri upravni enoti, za poslovne subjekte pa že obstoječ portal Vem - Vse na enem mestu omogoča registracijo samostojnega podjetnika, posameznika na enem mestu. Tako državno upravo želimo narediti v državljanom prijazen servis. Zaradi časovnih omejitev, delovnega časa pri upravnih enotah in pa drugih razlogov je včasih res težko osebno priti na upravno enoto, zato je možnost teh storitev več kot dobrodošla. Vseeno pa ne smemo pozabiti in pa ne smejo biti v manj ugodnem položaju tudi tisti, ki nimajo možnosti ali pa znanja uporabiti elektronske storitve oziroma sodobne tehnologije. Problem se pojavi tudi takrat, kadar državljani ne vedo, kateri organ je pristojen za obravnavo določene vloge, zato je še kako dobrodošla sprememba zakona, ki jo sprejemamo danes in poenostavlja možnost, da stranke lahko vložijo vlogo pri kateremkoli organu, ki opravlja naloge enotnih vstopnih točk. Ta pa ima dolžnost, da jo posreduje pristojnemu organu. V Novi Sloveniji - Krščansko ljudski stranki menimo, da bodo predlagane spremembe olajšale poslovanje državljank in državljanov z upravnimi organi, predvsem pa jim bo prihranjena marsikatera pot in tekanje od enega državnega organa do drugega. Hvala lepa.
Hvala gospe Kuclerjevi. Gospod Prevc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim!
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik! Spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski ljudski stranki podpiramo predlagane spremembe zakona o splošnem upravnem postopku, s pomočjo katerih bo državljankam in državljanom olajšano dostopanje do upravnih storitev z možnostjo vlaganja vlog na enotnih vstopnih točkah. Predlagana rešitev je sicer dobrodošla, vendar so za uporabnike bolj kot zakonska določila pomembna predvsem dobra informiranost v obstoju te oblike komuniciranja z javno upravo. Nepotrebno oviro pri uporabi E - storitev pa po našem mnenju predstavljajo pretirane varnostne in identifikacijske zahteve, povezane z varnim elektronskim podpisom. V Slovenski ljudski stranki podpiramo ministra za javno upravo v njegovih prizadevanjih za približanje delovanja javne uprave prebivalstvu. Hvala lepa.
Hvala gospodu Prevcu. Gospod Barovič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim!
Hvala, gospod predsednik! Kolegice, kolegi, spoštovani predstavniki vlade! V Slovenski nacionalni stranki sicer pozdravljamo namero in namen poenostaviti določene postopke, s katerimi se občanke in občani, Slovenke in Slovenci srečujejo. Pozdravljamo voljo in željo, da se takoimenovane vedno "dobronamerne" - vsaj ljudje tako govorijo - upravne ustanove, ki jih ljudje nimajo radi, želijo ljudem približati, toda še vedno imamo v Slovenski nacionalni stranki dve vprašanji, dve nejasnosti, na katere - upam - bom dobil s strani gospoda, ki predstavlja vlado, odgovore. Najprej trditev, da s splošnim pooblastilom, ki ni omejeno na konkretni postopek, nekdo pooblasti drugo osebo, da v njenem imenu lahko prevzame dokumente. No, po mnenju Slovenske nacionalne stranke ta definicija splošnega pooblastila ni dovolj jasna. Kakšno je to splošno pooblastilo, kje in na kakšen način se to splošno pooblastilo lahko dobi in kaj to pomeni? Ali to pomeni, da sam Bogdan Barovič napišem na roko en list, s katerim pooblaščam na primer ženo, da v letu 2006 prevzema pošto zato, ker sem zelo pogosto na poti? Ali je to pooblastilo, ki ga moram overiti pri notarju in velja za celo leto? Kajti, poglejte, če pride oseba y s splošnim pooblastilom, ki je napisano na roko - recimo - na pošto ali na sodišče ali kamorkoli že in tam piše: "Bogdan Barovič pooblaščam ženo, Marino Barovič, rojeno in tako naprej" in se podpišem. Kako ve tisti, ki bo na osnovi pooblastila vročil neko pošto, da sem se podpisal zares jaz? To je prvo vprašanje. Druga skepsa in predlog Slovenske nacionalne stranke pri oblikovanju tega zakona je pa še bolj pomembna. Torej, mi ocenjujemo, da je bila zadeva vročena in s tem, ko je bila vročena pooblaščeni osebi, začne teči rok za pritožbo. Pomeni, žena gre, dvigne - bom rekel zdaj na pamet - priporočeno ali pa pošto, ki mi jo je poslala - recimo - davčna uprava, z nekim sklepom in v tej piše, da imam možnost pritožbe - recimo - govorim na pamet, v roku osmih dni. Ampak Bogdana Baroviča od tistega dne 14 dni ne bo. Sprašujem, ali pooblaščenec lahko tudi zastopa pooblastitelja v nadaljnjih postopkih ali ne? In, če ne, zakaj? Če že oblikujemo novo zakonodajo in uvajamo splošno pooblastilo, z zakonom ne uredimo še to. Kajti, nič nismo naredili. Če na primer moja žena prevzame pošto, v osmih dneh bi se moral jaz pritožiti. Mene ni, žena se ne sme. In kaj se zgodi? Nič. V bistvu nismo naredili nič. V Slovenski nacionalni stranki predlagamo, da v kolikor ni temu tako, da lahko pooblaščenec na osnovi splošnega pooblastila tudi v nadaljevanju postopka zastopa pooblastitelja. Mislim, da je to nujno storiti v tem zakonu. Prav tako ocenjujemo v Slovenski nacionalni stranki, da je izraz enotna vstopna točka zelo čuden. Brez zamere, mogoče se mi motimo, najbrž že, boste rekli. Ampak jaz sem najprej, ko sem prebiral, prebiral, da so to neke točke, kot točke, ki se zbirajo, da je ena, pa sta dve, pa tri. Ne vem, ali ne bi bilo bolj jasno, bolj določno opisati, kaj to je in reči temu - ne vem - vstopno mesto ali vstopna pisarna. Ocenjujemo, da je izraz vstopna točka zelo dvoumen, zelo nejasen. Če je že nam pri obilici zakonov, pa bi morali le nekoliko več vedeti, vsaj nekateri. Jaz ne mislim, da je vsem popolnoma jasno. Jaz priznam, da meni ni bilo od začetka, kaj vstopna točka je. Se mi zdi, da bo toliko težje razumljivo za vse tiste ljudi. Teh pa ni malo, ki bodo s splošnim pooblastilom izkoristili to ugodnost, ki jo s predlogom o spremembi in dopolnitvi zakona o splošnem upravnem postopku vlada ponuja. Bili smo nekoliko kritični. Upam, da smo bili objektivno in predvsem imeli namen storiti nekaj dobrega. Še enkrat pa v imenu Slovenske nacionalne stranke poudarjam, da bi bilo dobro, da s splošnim pooblastilom lahko pooblaščenec tudi nadaljuje postopek za pooblastitelja. Hvala lepa.
Hvala gospodu Baroviču. Ker je državni sekretar želel besedo, moram povedati, da jo nimate, gospod državni sekretar. Moram pa omeniti, da so bile pripombe, gospoda Baroviča, sicer nekoliko v tem smislu, niso bile na mestu, kajti ni bil dan noben amandma k odprtim členom. In zaradi tega ni razprave k dopolnjenemu predloga zakona in tudi gospod državni sekretar ne more odgovarjati na vaše pobude. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS.
Hvala. Predlog zakona o spremembah zakona o upravnem postopku ni tak, da bi zbujal veliko polemik, veliko pomislekov in tudi - kot je bilo že povedano - amandmajev ni bilo. Vprašanja, ki so se postavljala, pa so bila že odgovorjena, celo v pisni obliki v gradivu. Tisti, ki je to gradivo bral. Značilnost tega zakona je predvsem v tem, da ureja postopke, ki so vsakodnevni in ki so izredno množični. Zato je dobro, da se po vladnem predlogu skuša urediti problematika tako, da čimbolj olajša izvajanje teh postopkov, da olajša delo na obeh koncih. Torej, pri tistih, ki vlagajo, pri strankah, kot pri tistih, ki vodijo te postopke, in da hkrati zagotovi določeno varnost v te postopke. Pokazalo se je, da se da zakon tudi izigravati. Zlasti tri novele in zadnja, ki je bila uveljavljena, so omogočili, da so se lahko tisti, ki so to želeli, seveda izogibali svojim obveznostim in se tako rekoč virtualnimi pooblaščenci pravzaprav skrili pred neko obveznostjo, ki jim jo je upravni postopek nalagal. Ampak v praksi so tisti, ki se s tem ukvarjajo, ugotovili celo vrsto slabosti, hib. Predlagali so po naši sodbi, torej po sodbi poslanske skupine DeSUS, korektne spremembe, ki jih tudi mi podpiramo. Podpiramo tako to, da bo sedaj olajšano, da bo olajšan sprejem tistega, kar ima nekdo za sprejet preko pooblaščenca, da bo zagotovljena tudi varnost na ta način, da se bo moral ustrezno identificirati tisti, ki je imenovan za pooblaščenca in da bo tudi vlaganje vlog olajšano, kar velja za vse upravne postopke, tako v državni upravi, kakor tudi v upravnih postopkih, ki jih v lokalnih skupnostih vodimo. Ker vlada ocenjuje, mi pa temu pritrjujemo, da gre torej za izboljšanje tega zakona, bomo poslanci poslanske skupine DeSUS ta predlog sprememb zakona podprli.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Dimitrij Kovačič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim!
Hvala za besedo, gospod predsednik! Predstavnik vlade, kolegice, kolegi! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke spremembe in dopolnitve zakona o splošnem upravnem postopku podpiramo, saj so predlagane predvsem s ciljem odpravljanja administrativnih ovir, s čimer želijo državljanom olajšati poslovanje z upravo in poenostaviti dostopanje do upravnih zadev. S predlogom zakona se vzpostavlja pravna podlaga za takoimenovane enotne vstopne točke, kot jih imenuje oziroma "one stop shops" kot jih imenujejo v tujini. Na spletni strani ministrstva za javno upravo najdemo razlago, da je enotna vstopna točka namenjena tako uslužbencem javne uprave kot tudi državljanom. Za državljane je pomembna predvsem kot pomoč pri oddaji elektronskih vlog DDV-ja in dohodnine pravnim in fizičnim osebam, EUP vlog na upravne enote preko portala E uprava, pri prevzemanju spletnih digitalnih potrdil ter pomoč pri oddaji javnih naročil pravnim osebam. Primer takega delovanja je že portal e - Vem, ki omogoča zainteresiranim, da na vstopni točki dobijo potrebne informacije in potem preko te točke tudi veljavno vložijo vlogo, če se zato tudi odločijo. Ker torej predlagana sprememba oziroma dopolnitev 64. člena veljavnega zakona o upravnem postopku pomeni uveljavitev načela ekonomičnosti postopka, ki je eno temeljnih načel upravnega postopka, ni razloga, da je ne bi podprli. Prispevek k racionalizaciji upravnega postopka je tudi dopolnitev 89. člena zakona o upravnem postopku, ki omogoča stranki, da s splošnim pooblastilom pooblasti drugo osebo, da v njenem imenu prevzame dokumente, če je zaradi različnih razlogov odsotna. S tem se stranki omogoči, da uveljavi svojo voljo glede poročanja. Na seji odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je odbor sprejel dva amandmaja, ki pomenita odpravo pomislekov v zvezi z jasnostjo zakonskega besedila. Članice in člani matičnega delovnega telesa so predlog zakona soglasno sprejeli, kar še posebej kaže na obstoj večinskega mnenja o tem, da so predlagane spremembe dobre in pomembne za poslovanje strank upravnega postopka. Zato tudi ne vidimo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nobenih razlogov, ki ne bi šli v ta kontekst in seveda bomo zato glasovali in podprli predlagani zakon. Hvala!
Hvala gospodu Kovačiču. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj pol ure po končani 16. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 22.30 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O ZDRAVILIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom pa je skupina šestnajstih poslancev s prvo podpisanim Ljubom Germičem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister za zdravje Andrej Bručan, izvolite! Imate besedo.
Gospod predsednik, spoštovani poslanci! Hvala lepa za besedo. Zdravila so zaradi svojega posebnega pomena, ki ga imajo za varovanje zdravja posameznikov, prebivalstva, živali in okolja, eno najbolj reguliranih področij evropske zakonodaje. Zadostna preskrba s kakovostnimi, varnimi in učinkovitimi zdravili in s tem varovanje javnega zdravja je zato osnovno načelo pri razvoju zakonodaje, ki ureja področje zdravil za uporabo v humani in tudi veterinarski medicini. Uresničevanje tega načela pa je treba doseči s sredstvi, ki ne bodo ovirala razvoja farmacevtske industrije ali prometa z zdravili v Republiki Sloveniji in Evropski uniji in bodo hkrati vzpodbujala konkurenčnost v celotnem sektorju. Zakon o zdravilih je pravna podlaga za urejanje področja zdravil, ki obsegajo pridobitev in združevanje dovoljenja za promet z zdravili, preizkušnjo z zdravili, izrabo zdravil, promet z zdravili in tudi kontrolo kakovosti zdravil nadzorstva in uradno kontrolo kakovosti. V slovensko zakonodajo prinaša tudi pred kratkim tudi dograjen evropski pravni red na področju zdravil za uporabo v humani veterinarski medicini in ob enem regulira nekatere področja, ki jih le-ta prepušča v ureditev državam članicam. Glavni razlog za sprejem predlaganega zakona o zdravilih je uveljavitev nove oziroma spremenjene evropske zakonodaje o zdravilih, ki bi jo morale sicer države članice prinesti v svoj pravni red do 30. oktobra. Predlog zakona je pripravljen tudi v smislu večje jasnosti že obstoječih določil sedanjega zakona o zdravilih in medicinskih pripomočkih ter [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]sistemskih sprememb in izkušenj, ki so nastale v petletnem obdobju njegovega izvajanja. Evropska unija je neposredno pred zadnjo širitvijo sprejela paket zakonodaje na področju zdravil, ki naj bi med drugim omogočil nov način organizacije dela v vseh 25 članicah v zvezi s samo registracijo in pa povečanje konkurenčnosti inovativne in generične farmacevtske industrije z uravnoteženimi regulatornimi pristopi. Zakon o zdravilih obsega 117 členov, ki so urejeni v 14-ih poglavjih. Zaradi kompleksnosti področja regulative zdravil predvideva večje število podzakonskih aktov. Večino teh je uvedel že sedanji zakon o zdravilih in medicinskih pripomočkih, vendar se bodo morali nekateri med njimi do sprejema predlaganega zakona ustrezno dograditi. Osnovne spremembe evropske zakonodaje, ki jih zakon prevzema, so: okrepitev sodelovanja med državami članicami, harmonizacija obdobja ekskluzivnosti podatkov, ki je enako za vsa zdravila in onemogoča večjo enotnost notranjega trga, uvajanje evropskega referenčnega produkta, kar omogoča prihod na trg generičnemu zdravilu, ki se sedaj lahko sklicuje na podatke referenčnega zdravila kjerkoli v Evropski uniji, možnost ukinitve dovoljenja za promet za zdravila, okrepitev farmakovigilanca, to je sistema spremljanja neželenih škodljivih učinkov zdravil in opustitev podaljšanja dovoljenja za promet z zdravilom po prvem podaljšanju. Natančna opredelitev tradicionalnih zdravil rastlinskega izvora ter boljša razumljivost navodil za uporabo za bolnike ter uvajanje osnovnega označevanja v pisavi za slepe. Sedaj še nekaj značilnosti določb zakona, ki so v pristojnosti države članice. Vključitev področja cen zdravil, ki je bilo del zakona o zdravilih iz leta 1996. Predlog zakona vključuje področje cen zdravil med tem, ko ene poplačil za zdravila iz javnih sredstev ostaja predmet zakonodaje, ki ureja zdravstveno zavarovanje. Pri cenah zdravil predlog zakona uvaja prilagodljiv nacionalni sistem oblikovanja in določene cene zdravil, ki gradi na dosedanjih pozitivnih izkušnjah kljub uporabi primerjalnih cen zdravil na izbranih evropskih trgih oziroma trgih Evropske unije in sistema medsebojno zamenljivih zdravi. Naslednja točka, ki je v pristojnosti države članice, so zahteve za strokovno usposobljenost oseb, ki obveščajo zdravnike in lekarniške farmacevte o lastnostih zdravil v okviru oglaševanja strokovne javnosti. Tretja točka je promet z zdravili na drobno, ki je na podlagi veljavnega zakona o zdravilih in medicinskih pripomočkih že sedaj urejen tako, da se nekatera zdravila brez recepta prodajajo v lekarnah, pa tudi v specializiranih prodajalnah za promet na drobno z zdravili. To so predvsem zdravila rastlinskega izvora, za katera organ pristojen za zdravila to tako odloči. Z novim predlogom zakona o zdravilih bi se v specializiranih prodajalnah smela izdajati le tista zdravila brez recepta, ki vsebujejo zdravilne učinkovite in predvsem naravnega, redkeje pa tudi sinteznega, polsinteznega ali biosinteznega izvora, za katera je značilna relativna neškodljivost, ki jo oceni pristojna komisija za zdravila in o tem odloči pristojen organ za zdravila. Komisija za zdravila je izvedenski organ, sestavljen iz strokovnjakov s področja farmacije, medicine, farmakologije in drugih ved. Zakon na novo predvideva tudi prodajo zdravil prek interneta, pri čemer naj bi področje uredil zakon o lekarniški dejavnosti v [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Hvala lepa za posluh.
Hvala gospodu ministru. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Mihael Prevc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim!
Lep pozdrav, še enkrat, vsem skupaj! O tem, da je potrebno sprejeti nov zakon o zdravilih, smo verjetno soglasni. Potrebo po sprejemu tega zakona narekuje več razlogov. Naj se najprej osredotočim na raven EU, ki si prizadeva za odpravo ovir za prost pretok zdravil, sočasno večjo varnost in učinkovitost zdravil, ter večjo konkurenčnost farmacevtske industrije. V zvezi s temi cilji je bila od leta 2001 sprejeto cela vrsta aktov, ki urejajo omenjeno področje. Uredbe EU s tega področja bi morale članice prenesti v svojo zakonodajo do 30. oktobra 2005. Z uveljavljanjem teh direktiv zamujamo, vendarle pa je zakon pripravljen v skladu z usmeritvami EU. Vsekakor pa obstaja cela vrsta razlogov v Sloveniji, kjer ravno tako narekuje nujnost po novi zakonski ureditvi področja zdravil. Pomembno je, da našim farmacevtskim podjetjem omogočimo normalen in neoviran izvoz zdravil v druge države EU oziroma njihovo enostavnejšo širitev na evropski trg. Še bolj pa je pomembno, da v Sloveniji zagotavljamo visoko raven zaščite javnega zdravja in zdravja živali ter izvajamo dober nadzor nad zdravili in obenem povečujemo njihovo dostopnost. Z zakonom je nujno sistemsko urediti nadzor nad proizvodnjo zdravil v Sloveniji, kar ugotavlja tudi Združenje proizvajalcev zdravil v Sloveniji. Sistemska ureditev tega področja lahko edina zagotovi, da bodo analize, certifikati in ostale ugotovitve pristojnih institucij za kontrolo slovenskih proizvajalcev zdravil priznani tudi v drugih državah članicah EU. Seveda je za naše državljanke in državljane posebej pomembna dostopnost do zdravil. Zdravila, ki so nam na voljo, morajo biti ustrezno kvalitetna. Obenem pa si vsi želimo, da bi bila tudi čim cenejša. Predlagani zakon tako zagotavlja oziroma lajša dostop do trga generičnim zdravilom in jasneje, ter bolj sistematično opredeljuje pogoje za pridobitev dovoljenj za promet za posamezne vrste zdravil. Pomembno je tudi to, da predlagani zakon rešuje le nujne postopke in določa ključne kriterije, podrobnejšo ureditev pa prepušča podzakonskim aktom, kar bo omogočilo hitrejše in učinkovito prilagajanje pravil novim smernicam v Evropski uniji. Predlagani zakon pa bo potrebno glede določenih vprašanj tekom obravnave v državnem zboru vseeno še prediskutirati. Tako, na primer obstaja nekaj pomislekov oziroma različnih mnenj glede uporabe zdravil za veterino, prav tako bo za boljši nadzor nad uporabo zdravil v veterinarski medicini potrebno zagotoviti posredovanje podatkov v VURS-u glede tega, katera zdravila so dobila oceno o neustreznosti. Predlagani zakon je torej po našem mnenju primeren za nadaljnjo obravnavo v državnem zboru, skozi postopek pa bo možno zakon dopolniti in uskladiti s pripombami stroke, ki jih moramo pri tem zakonu še posebej upoštevati. Hvala lepa!
Hvala gospodu Prevcu. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim!
Hvala lepa, gospod predsednik! Kolegice, kolegi, še enkrat pozdrav tudi predstavnikom vlade in ministru! V Slovenski nacionalni stranki smo rekli hvala bogu, da je predlog zakona o zdravilih v prvi obravnavi in da gre po normalnem postopku. Spoštujemo namero in cilj. Torej, cilj je po eni strani obvezujoč, torej uskladitev z Evropsko unijo in po drugi strani razumem, vsaj, če gledam zelo dobronamerno, takšno navado pač sam imam, da želi nekaj izboljšav, kot so izboljšave pri izvajanju postopkov za pridobitev dovoljenj za promet z zdravili, kot so natančnejše razmejitve zdravil, kot je hitrejša dostopnost zdravil s sedmih mesecev na štiri. Toda tako kot praksa kaže v preteklih letih, že od leta 1992 naprej pa vse do danes, upam in želim, da ta zakon glede na to, da je v prvi obravnavi, ne bo šel na preskok, na vrat na nos, na pamet naprej tako, kot so šli mnogi zakoni v preteklosti. Naša trditev, trditev Slovenske nacionalne stranke je upravičena in ima tudi temelje. Prvič. Kljub temu, da je predlog zakona o zdravilih v prvi obravnavi in da ga je pripravila vlada, ni dobro, da se tudi pri pripravi za prvo obravnavo pripravljalec ni posvetoval s stroko. To so dejstva. Drugo. V Slovenski nacionalni stranki se glede na možnost, ki jo v tem prvem delu ta zakon daje, da se bodo določena zdravila lahko prodajala izven lekarn, takšni ideologiji ali takšnemu načinu ostro nasprotujemo. Razlogov je več. Prvi je izkustveni, ko sem s spoštovanim kolegom kirurgom, podpredsednikom državnega zbora za spoštovanega kolega v Rusiji kupovali zdravilo proti prehladu in ga je prodajala v neki trgovini, torej izven lekarne neka prodajalka, ki ni ločila niti žvečilnega gumija kaj šele zdravil. To sem doživel na lastni koži, to je doživel podpredsednik državnega zbora, eden od kolegov iz državnega zbora. Drugič. Lekarništvo, spoštovane kolegice in kolegi, je po nomenklaturi zdravniška, zdravstvena dejavnost, ne gospodarska dejavnost in to zdravstvena primarna dejavnost. In danes zdravila prodajajo zato izobraženi ljudje, ki se jim reče farmacevti, ki imajo težak študij in k se zelo trudijo, zelo trudijo, da pridejo do svojega poklica in imajo nedvomno zelo veliko odgovornost, kajti vsaka napaka pri predaji zdravil komurkoli, kakršnihkoli je usodna. Tretjič. Če že usklajujemo ta zakon z evropsko zakonodajo, naj vas spomnim na luksemburško deklaracijo, ko poziva k zmanjšanju škodljivih posledic, ki nastajajo zaradi prevelikega jemanja, jedenja zdravil. Če mi damo zdravila na prosti trg, v trafike "bodo ljudje kupovali ta zdravila kot bombone in bomo delovali ravno v nasprotju z luksemburško deklaracijo". Hkrati so že predvidevanja, da bi takšen način prodajanja zdravil povzročal številne škodljive posledice zaradi prevelikega, preobširnega jemanja in nestrokovnega jemanja zdravil. Prav tako naj povem še to, da je bil velik problem pokazan in dokazan že v Veliki Britaniji, kar se tiče odpoklica zdravil. V Veliki Britaniji, ki je ena od redkih držav, poleg Nizozemske pa delno Irske, kjer se zdravila prodajajo kar tako, se je zgodilo, da so po nujnem odpoklicu zdravil šele čez tri leta začeli sploh odpoklicati zdravila, ki so bila v - vsaj tako navajajo - v nekih primerih celo smrtno nevarna. Skratka, za Slovensko nacionalno stranko je nesprejemljivo, da bi se zdravila prodajala kar tako kot bomboni, žvečilni ali pa, karkoli že, razen seveda preventivnih sredstev, ki jih uporabljajo moški. In nenazadnje naj povemo tudi, da je pri pregledu zakona o zdravilih zelo natančno treba primerjati konsistentnost dveh zakonov, zakona o zdravilih in zakona o javnih naročilih. Ta dva sta namreč, vsaj po trditvah nekaterih strokovnjakov, ki - upam - bodo konzultirani s strani vlade v nadaljnjem postopku, v neskladju. Sta v neskladju in najmanj kar si želi ta državni zbor, je, da bo sprejel en zakon, ki bo v neskladju z drugim, kar nam lahko uide čez prste in potem se bomo zopet tožarili in iskali rešitve za naše napake. V Slovenski nacionalni stranki bomo predlog zakona o zdravilih v prvi obravnavi podprli, predvsem z razlogom, da se bo pripravljavec lotil pogovorov in usklajevanj s stroko in z razlogom, da bomo lahko, v kolikor bo v naši moči, prispevali in pomagali pri reševanju tistih stvari, za katere v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da niso dobre. In še enkrat pozivamo, če je že temeljni cilj uskladitev z Evropsko unijo in evropskimi direktivami, naj se pri nadaljnji obravnavi ne spregleda tudi luksemburške deklaracije o zdravilih.
Hvala gospodu Baroviču. Mag. Franc Žnidaršič bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister s sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini DeSUS načeloma soglašamo s predlogom zakona o zdravilih, ki ga je predložila vlada Republike Slovenije in ga bomo zato tudi podprli. Potreba po pripravi in sprejetju novele novega zakona o zdravilih, ki ureja področje uporabe zdravil v humani veterinarski medicini, je nastala predvsem zaradi spremenjene zakonodaje Evropske unije, ki jo mora Republika Slovenija prenesti v svoj pravni red. To področje sedaj ureja zakon o zdravilih in medicinskih pripomočkih. Glede na to, da se zdravila in medicinski pripomočki v zakonodaji Evropske unije obravnavajo po različnih pristopih, v poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je ločitev teh dveh področij smiselna. Soglašamo z ugotovitvijo predlagatelja, da naj bi predlog izboljšal izvajanje postopkov za pridobitev dovoljenja za promet z zdravili, dovoljenja za dejavnost izdelave in prometa z zdravili ter tudi dovoljenja za klinično preizkušanje. V poslanski skupini DeSUS menimo, da je potreben poenostavljen postopek registracije za tradicionalna zdravila rastlinskega izvora in homeopatska zdravila. V Republiki Sloveniji smo že pred dvema letoma uvedli sistem uporabe generičnih zdravil in medsebojnega zamenjevanja zdravil. Glede na to, da naš trg z zdravili sodi med tiste z največjim deležem generičnih zdravil, ocenjujemo, da je potrebno, da se s predlogom zakona ohranja delovanje tega sistema in ustvarja pogoje za njegovo razširitev. Potrebno je torej olajšati dostop do trga generičnih zdravil. Menimo pa, da je hkrati tudi nujno spodbujanje inovativnosti. Menimo, da predlog zakona na primeren način ureja sodelovanje med državami članicami Evropske unije pri izvajanju postopkov za pridobitev dovoljenja za promet, predvsem z medsebojnim priznavanjem in decentraliziranim postopkom pri izmenjavi podatkov o zdravilih in v kliničnem preizkušanju zdravil. Ni dvoma, da je slovenska farmacevtska industrija visoko razvita in ima visoko stopnjo ugleda tudi v svetu. Dejstvo pa je, da se bo morala tudi lekarniška dejavnost, tako kot druge prilagoditi tržnim zahtevam, seveda na način in v obsegu, ki bo za javno zdravje najbolj učinkovit in hkrati racionalen. V poslanski skupini se strinjamo s predlagano ureditvijo pravil o označevanju zdravil in navodil za uporabo tako, da so upoštevane tudi potrebe posebnih skupin prebivalcev, na primer, slepih ter da se uvede preverjanje razumljivosti in navodila za uporabo. Poudarjamo, da je pri urejanju zakonodaje na tem področju osnovno načelo zadostna preskrba s kakovostnimi, varnimi in učinkovitimi zdravili in s tem tako varovanje javnega zdravja in javnega interesa. V skladu s tem načelom pa opozarjamo na nedorečenost predlaganega člena, da se prodaja zdravil, ki se izdajajo brez recepta, lahko vrši tudi v lekarnah, kot tudi specializiranih trgovinah. Slednje bi posledično pomenilo, da izdajanje zdravil brez recepta ne poteka več pod neposrednim nadzorom farmacevta, ki je za svoje delo osebno in kazensko odgovoren, temveč bi določena zdravila prodajala oseba s V. stopnjo izobrazbe, ki pa za informacije in nasvete o uporabi zdravil nikakor ni dovolj strokovno usposobljena. Poslanci naše poslanske skupine opozarjamo, da je večja dostopnost zdravil povezana tudi z večjim tveganjem za nepravilno in prekomerno uporabo zdravil in različnih preparatov na škodo zdravja državljanov. Nikakor ne želimo, da Slovenci po nepotrebnem kupujemo več zdravil ali da jih pojemo več, kot je nujno potrebno za ponovno vzpostavitev zdravja organizma. In prav to se dogaja v državah, kot so Velika Britanija in Nizozemska, kjer je prodaja zdravil brez recepta dovoljena izven lekarn. Sprašujemo se: Kdo bo v primeru, da bodo ljudje pojedli preveč takšnih kemikalij, kot je sploh še dovoljeno oziroma priporočljivo za varno ohranjanje zdravja, kdo bo prevzel breme dodatnih stroškov za zdravljenje, kdo bo prevzel odgovornost za povsem strokovne napake, ki se bodo dogajale v praksi, kdo bo prevzel odgovornost za kakšnega mrtvega, ki bi se lahko pojavil brez potrebe? Poleg tega menimo, da daje država s predlagano ureditvijo prednost ekonomskim učinkom pred varnostjo prebivalcev in s tem tako umika roke od zaščitite državljana. Na področju porabe zdravil te to prepušča državljanom samim, čeprav vemo, da sami o tem niso sposobni strokovno razmisliti. V poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da so takšna prizadevanja za razširitev distribucije zdravil brez recepta iz lekarn neutemeljena in odražajo zgolj ekonomski interes posameznih gospodarskih subjektov. Zato predlagamo, naj se v specializiranih prodajalnah dovoli le prodaja tradicionalnih zdravil rastlinskega izvora, vsa ostala zdravila pa naj se izdajajo le v lekarnah, tako kot doslej. Glede na navedeno, vas drage poslanke in poslanci, pozivam kot poslanec državnega zbora, predvsem pa kot zdravnik, da o tej problematiki premislite, še preden bi se odločili za korake, ki se utegnejo izkazati za napačne, če ne celo tragične. Poslanci iz poslanske skupine DeSUS ocenjujemo, da je predlog zakona na načelni ravni dober in primerno ureja to področje, vendar pa poudarimo, da bi bilo potrebno še enkrat razmisliti glede ureditve prodaje zdravil izven lekarn in ga bomo kot celoto seveda tudi radi podprli. Hvala lepa.
Hvala gospodu Žnidaršiču. Gospa Polonca Dobrajc bo predstavila stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim!
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke, kolegi poslanci! Temelji cilj predlaganega zakona o zdravilih je uskladitev slovenske zakonodaje z novo sprejetimi direktivami Evropske unije in njihov prenos v slovenski pravni red, kar bo omogočilo predvsem krepitev visoke ravni zaščite javnega zdravja ter zdravja živali, približevanje k doseganju cilja varnega pretoka zdravil ter odpravljanje ovir za promet z njimi, ne da bi pri tem ovirali razvoj farmacevtske industrije. Omogočalo bo tudi racionalizacijo in poenostavitev sistema pridobivanja ter vzdrževanja dovoljenj za promet z zdravili, kakor tudi povečanje konkurenčnosti, inovativne in generične farmacevtske industrije z uravnoteženimi regulatornimi pristopi. Predlagani zakon tako vzpostavlja pogoje za doseganje navedenih ciljev z določbami, ki omogočajo predvsem izboljšanje izvajanja postopkov za pridobitev dovoljenja za promet z zdravili, določa natančnejšo razmejitev zdravil od drugih izdelkov tako, da bi se izognili dvomom glede uporabe zakonodaje, kadar izdelek, ki ustreza opredelitvi zdravila, obenem sodi tudi v opredelitev drugih reguliranih izdelkov. Upoštevane pa so tudi etične zahteve v zvezi z izvajanjem dobre klinične prakse pri kliničnem preizkušanju vseh zdravil za uporabo v humani medicini, ne glede na to, kje so izvedene ob hkratnem upoštevanju načel in smernic dobre proizvodne prakse. Predlagani zakon nadalje tudi določa učinkovitejši pregled nad dejansko prisotnostjo zdravil na trgu, pri čemer se vsako dovoljenje za promet, ki mu ne sledi prihod zdravila na trg v treh zaporednih letih po izteku tega obdobja, praviloma odvzame. Omogoča pa tudi zagotavljanje kakovosti zdravil z zahtevo, da morajo biti zdravilne učinkovine uporabljene v sestavi zdravila, izdelane v skladu z načeli dobre proizvodne prakse za ta zdravila. Nadalje predlagani zakon omogoča prilagoditev pravil o označevanju zdravil in navodil za uporabo tako, da se upoštevajo potrebe posebnih skupin - recimo - z Braillovo pisavo, kakor tudi, da se uvede preverjanje razumljivosti navodila za njihovo uporabo. Posebej poenostavljen je tudi postopek registracije za tradicionalna zdravila rastlinskega izvora, kar naj bi omogočalo in olajšalo prihod le-teh zdravil na trg. Predpisan pa je tudi poseben, poenostavljen postopek registracije za homeopatska zdravila. Glede prometa zdravil za uporabo v humani medicini na drobno pa je potrebno opozoriti na dejstvo, da po določbah zakona le-ta poteka ob ustrezni strokovni podpori s svetovanjem tako v lekarnah, kot v specializiranih prodajalnah. V okviru prometa na drobno so lahko v specializiranih prodajalnah - se pravi - ne v lekarnah, ampak v specializiranih prodajalnah samo zdravila, ki niso predmet zdravniškega ali veterinarskega recepta, in sicer samo tista, za katera tako določi organ, ki je pristojen za zdravila. Sam način izdaje in z izdajo povezano razvrščanje teh zdravil pa bosta opredeljena podrobneje s podzakonskim aktom, ki ga predpiše minister, pristojen za zdravje. Zaradi navedenega poslanska skupina Slovenske demokratske stranke meni, da je predlog zakona o zdravilih primeren za nadaljnjo obravnavo in ga bo podprla. Hvala!
Hvala gospe Dobrajčevi. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim!
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik! Gospod direktor, spoštovane kolegice in kolegi! Dosedanji zakon o zdravilih in medicinskih pripomočkih ureja področje zdravil, kot tudi medicinskih pripomočkov in je osnova za izdajo podzakonskih aktov in predpisov. Pri urejanju zakonodaje s področja preskrbe s kakovostnimi, varnimi in učinkovitimi zdravili je vedno potrebno imeti pred očmi temeljno načelo, to je varovanje javnega zdravja. Zato smo zakon, ki ureja področje zdravil za uporabo s humanimi in veterinarskimi cilji v poslanski skupini LDS namenjali posebno pozornost. Podpirali smo ukrepe, ki so pomembno prispevali k doseganju cilja prostega in varnega pretoka zdravil in odpravljanja ovir za trgovanje z njimi. Pri tem smo s posebno pozornostjo v smislu varovanja javnega zdravja podpirali razvoj farmacevtske industrije in prometa z zdravili, z ukrepi spodbujana konkurenčnosti tako v Republiki Sloveniji, kot v Evropski uniji. V tem smislu podpiramo in pozdravljamo uvajanje novih direktiv in uredb s področja varnosti, učinkovitosti in kakovosti zdravil tako za humano, kot za veterinarsko uporabo ter spodbujanje večje konkurenčnosti farmacevtske industrije. Poenostavitve, ki se tičejo postopkov za pridobitev dovoljenj za promet z zdravili, poenostavljene registracije tradicionalnih zdravil rastlinskega izvora in homeopatskih zdravil, uvajanja evropskega referenčnega zdravila, kjer bo generično zdravilo lažje prišlo na trg zaradi medsebojnega priznavanja med državami EU in načina določanja cen zdravil, pri katerih se uporabljajo primerljive cene v izbranih državah EU. Kljub dejstvu, da predlagano besedilo zakona pomeni predvsem uveljavitev nove zakonodaje EU v Republiki Sloveniji, le-ta bi jo morala v svoj pravni red prenesti do 30. oktobra 2005, pa se z zakonskim besedilom uveljavljajo tudi rešitve, ki naj bi povečale dostopnost zdravil na nacionalni ravni, ter rešitve, ki naj bi omogočile razvoj in racionalizacijo državnih regulatornih struktur na področju zdravil. Pri tem je potrebno opozoriti, da predlagani zakon ureja le področje zdravil, ne pa tudi medicinskih pripomočkov, saj je njuna dinamika spreminjanja v EU drugačna. Zato bo potrebno vzporedno z zakonom o zdravilih ustrezno spremeniti še vedno veljaven zakon o zdravilih in medicinskih pripomočkih. Kljub temu, da ta zakon govori o zdravilih, pa po našem mnenju z določenimi vsebinami posega tudi v drugo zakonsko materijo, saj v zakon o lekarniški dejavnosti. Zato bo potrebno, če bomo zakon v takšnem besedilu sprejeli, tudi v nadaljnjih postopkih urediti tudi posamezne vsebine tega zakona. Kljub dejstvu, da morajo države članice implementirati sprejeto zakonsko regulativo EU v nacionalno zakonodajo, pa so določene rešitve predlaganega besedila zakona še vedno v domeni nacionalnih ureditev. Mednje meddrugim sodijo: prodaja zdravil na drobno, samopostrežna in spletna prodaja, uvoz zdravil, določanje cene zdravil in njihova medsebojna primerljivost in zamenljivost. Med določili, ki so v pristojnosti posameznih držav članic, sodi prodaja zdravil na drobno, ki je v javnosti v zadnjem obdobju sprožila številne polemike. V poslanskem klubu LDS podpiramo ukrepe za povečanje konkurenčnosti tako med proizvajalci, kot tudi prodajalci zdravil, pri čemer želimo imeti jasne odgovore, kako bodo takšni ukrepi prodaje vplivali na zagotavljanje varovanja javnega zdravstva. Uveden ukrep se uvaja v zakonsko besedilo z obrazložitvijo, da se bo na ta način povečala dostopnost zdravil brez recepta, hkrati pa tudi znižala njihova cena, po napovedi ministra celo do 30%. Za navedeno trditev pa se predlagatelj zakona ne sklicuje na nobeno opravljeno študijo ali druge podatke, ki bi ta dejstva podkrepila. Popolnoma nič pa ne spregovori o posledicah takšne prodaje na varovanje javnega zdravja. V utemeljitvi ni navedenih nobenih dejstev, ki bi oporekali trditvam strokovne javnosti, ki opozarjajo, da takšna rešitev ni primerna. V poslanskem klubu LDS ne poznamo ocene ali študije, ki bo upoštevanju trenutne preskrbljenosti pokazala potrebo po povečanju preskrbljenosti prebivalcev z zdravili brez recepta. Prav tako ni preverb ali ocen prednosti in slabosti predvidenih sprememb ter ocene zdravstvenega in finančnega tveganja zaradi potencialne prekomerne in nepravilne uporabe ter zlorabe zdravil brez recepta. Tako ostaja neodgovorjeno vprašanje, ali obstoječa lekarniška mreža dejansko ne zagotavlja primerne oskrbe z zdravili in ali je rešitev prodaje v specializirane prodajalne primerna. Iz določil ni mogoče razbrati, kakšna bodo pravila za takšen način prodaje, predvsem pa način nadzora. Neodgovorjeno ostaja tudi vprašanje, ali zakonodajalec ocenjuje, da prodaja zdravil brez recepta v specializiranih prodajalnah ne potrebuje svetovanja bolnikom o varni uporabi zdravil tudi pri samozdravljenju, saj se predpisuje kot potrebno izobrazbo za opravljanje prodaje le farmacevtski tehnik. Pri tem bi želel opozoriti, da se tudi ob tem ponovno postavlja vprašanje, ali sedanja vlada znižuje zahtevane stopnje izobrazbe na vseh področjih. Spomnimo se samo določbe zakona o gostinstvu, kjer je prišlo do zniževanja pogojev za pridobitev obratovalnega dovoljenja za opravljanje gostinske dejavnosti. Sprememba je odpravila zahteve po predpisani minimalni stopnji strokovne izobrazbe oseb, ki opravljajo dela v gostinski dejavnosti. Glede zahtevane izobrazbe za prodajo v specializiranih prodajalnah naj spomnimo, da mora v skladu z direktivami Evropske unije oseba, ki opravlja svetovanje o uporabi zdravil, izpolnjevati naslednje pogoje: uspešno zaključiti univerzitetni študij farmacije ali drug ustrezni študij, ki zagotavlja najmanj pet let usposabljanja s področij navedenih direktiv in najmanj šest mesecev praktičnega usposabljanja v lekarni. Zato v poslanskem klubu LDS menimo, da bi bilo nujno potrebno oceniti, ali bi bila lahko eventualna škoda, ki bi lahko nastala zaradi neprimerne porabe zdravil večja kot korist, ki bi jo prineslo uvajanje konkurenčnosti, če bi zdravila brez recepta prodali na nižji strokovni ravni. Obstajajo namreč študije, ki dokazujejo, da se z zniževanjem cen, nenadzorovano dostopnostjo in pospešenim oglaševanjem bistveno poveča tveganje za prekomerno ali napačno uporabo ter za zlorabo zdravil. Takšne študije obstajajo tudi za paracetamol in acetilsalicilno kislino. Zato pričakujemo, da bo predlagatelj zakona jasno odgovoril na ta vprašanja. Prav gotovo pa se v poslanskem klubu LDS strinjamo z oceno, da monopolne ureditve ne pomenijo najboljših rešitev. Zato predlagamo, da bi bilo potrebno predhodno jasno določiti pogoje dela in nadzor, predno se odločamo o širitvi podajanja mreže v specializirane trgovine. Kajti brez strogega nadzora - se je potrebno zavedati - bi se stroški za odpravljanje škode oziroma posledic nepravilne uporabe zdravil lahko odrazili v povečanju stroškov za zdravstvo v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja in tako ogrozili njegovo stabilnost. Dobički pa bi se tako prilili k posameznikom na račun nas vseh. Znan je podatek, da Slovenci vsako leto porabimo več denarja za zdravila brez recepta. V letu 2003 - 363 milijonov evrov, v letu 2003 - 413 milijonov evrov. Sicer pa ta številka pomeni okoli 7% vsega trga z zdravili, medtem ko za uporabo zdravil velja trend kopičenja zalog in uporabe po preteku datuma uporabe. Gre za sistemski problem, za težavo zdravnikov, ki zdravila predpisujejo, farmacevtov, ki zdravila izdajajo, in farmacevtskih industrij, ki nekatera zdravila celo preagresivno reklamirajo. Slovenci zdravila jemljemo na svojo pest in si doma ustvarjamo svoje male lekarne. Ob takšnih značilnosti je vprašljiva navedba ministra, kjer kot enega izmed argumentov navaja, da se bo cena znižala zaradi nižjih stroškov prodaje, ki jih imajo trgovine za razliko od lekarn tudi do 30%. Dejstvo je, da proizvajalci znižajo cene le takrat, ko lahko s povečanjem prometa zaslužijo več, kot so ceno znižali. Znižanja imajo izključno marketinške poteze, zato si v poslanskem klubu LDS postavljamo vprašanje: Ali takšni ukrepi pomenijo, da želimo, da bi Slovenke in Slovenci kupovali in uživali več zdravil? V poslanskem klubu LDS kot veliko pomanjkljivost zakona ocenjujemo tudi dejstvo, da se ne urejajo regulatorni organi v Republiki Sloveniji na način, ki bi omogočili ekvivalentno primerjavo ureditvam v drugih članicah Evropske unije. To je nedavno ugotovila tudi inšpekcija EU, prav tako pa na ta problem že dolgo opozarja slovenska farmacevtska industrija, za katero je vzpostavitev ustreznega sistemskega nadzora nad proizvodnjo zdravil v Republiki Sloveniji bistvenega pomena. Zato bi bilo v zakonu potrebno poiskati rešitve, kjer bi za učinkovito konkuriranje na vse bolj konkurenčnem globalnem trgu zdravil in nadaljnjo rast okrepili farmacevtske regulatorne organe Republike Slovenije. Na navedeno problematiko nas opozarja tudi dopis Združenja proizvajalcev zdravil Slovenije, ki govori o tem, da ob ne ureditvi tega vprašanja zdravil, proizvedenih v Sloveniji, ne bomo mogli več izvažati v druge članice neposredno iz Slovenije. Tako bi morala biti vsaka serija zdravil dodatno pregledana in sproščena s strani farmacevtske inšpekcije druge članice Evropske unije. Prav tako bi proizvodne prostore proizvajalci zdravil v Sloveniji preverjale nacionalne inšpekcije držav članic EU, v katere bi prodajali v Sloveniji proizvedena zdravila. Da bi odpravili slab položaj slovenske regulative v širšem mednarodnem prostoru, bi bilo potrebno v zakonu na novo domisliti vlogo Agencije Republike Slovenije za zdravila in medicinske pripomočke in s tem razviti njeno ustrezno vlogo v sodelovanju z drugimi evropskimi agencijami pri izvajanju regulatornih postopkov EU za zdravila, kar ji nalagata zakonodaja in razvitost slovenske farmacije. Predloženo besedilo zakona o zdravilih sledi sprejeti zakonodaji o ureditvi tega področja, zato ga v poslanskem klubu LDS podpiramo. Hkrati pa prinaša tudi vrsto določil, ki so v pristojnosti posameznih držav članic, za katere pa ocenjujemo, da bo potrebno pred dokončnim sprejetjem opraviti še dodatni razmislek, da bomo dosegli želeni cilj. To pa je zagotoviti čim višjo stopnjo varovanja javnega zdravja. Nikakor ne bi želeli, da bi se eventualni ekonomski učinki določenega sektorja posledično negativno odrazili na zdravstvenem stanju ljudi. Takšen pristop je skladen tudi že z omenjeno luksemburško deklaracijo o varnosti bolnika, katere podpisnica je tudi Slovenija. Deklaracija jasno poziva vse vpletene v sistem zdravstvenega varstva, da je potrebno v vse procese zdravljenja vgraditi mehanizme, ki bi število napak zaradi nepravilne uporabe zdravil zmanjšali na minimum, saj se napake odražajo v nižji kakovosti zdravstvenega varstva in predstavljajo velik strošek za zdravstveni sistem in prebivalstvo. Predlagani zakon prinaša v slovenski pravni red le poglavitne določbe navedenih direktiv. Podrobnejše bo določil in uredil v vrsti podzakonskih predpisov. Rok za njihov sprejem je dve leti, razen z direktivami potrebni predpisi kar v poslanskem klubu LDS prav tako ocenjujemo kot slabost tega zakona. Hvala lepa!
Hvala gospodu Germiču. Gospod Bojan Kontič bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim!
Spoštovani minister, sodelavci, kolegice in kolegi! Prvi in glavni razlog za sprejem predlaganega zakona o zdravilih je, kot je bilo že v preteklosti v navadi spremenjena zakonodaja Evropske unije o zdravilih. Te spremembe moramo vključiti v predlagani zakon in temu seveda ne gre nasprotovati. Seveda pa tudi tokrat predlagatelj zakona želi v zakon vključiti rešitve, ki pa jih od nas Evropa ne terja. Te se skrivajo tudi v razlogu predlagatelja, češ, da je potrebno sprostiti dostopnost do zdravil. Se pravi, lažjo dostopnost do zdravil. Tu, v tem pomembnem razlogu za sprejem tega zakona je selitev prodaje zdravil iz lekarn. Predlagatelj v primerjalni analizi ugotavlja, da so zdravila, za katera ni potreben recept, v večini držav dostopna tako v lekarnah, kot tudi v specializiranih trgovinah. Tistih, kjer se zdravila brez recepta prodajajo v lekarnah, je malo. Kot je malo tudi tistih, ki prodajajo zdravila brez recepta izven lekarn in specializiranih trgovin. To, da bi Slovenija sodila v okrog tistih držav, kjer je prodaja zdravil brez recepta izven lekarn držav, kjer je prodaja zdravil brez recepta izven lekarn zelo omejena, verjetno ne bi bilo nič narobe, kajti v tem primeru se tehtajo argumenti, ki utemeljujejo, kaj je pomembneje. Na eni strani varnost posameznika. Na drugi, dostopnost do zdravil, ki se prodajajo brez recepta. V poslanski skupini Socialnih demokratov dajemo prednost varnosti posameznika, ki bi lahko bila s sproščeno prodajo zdravil brez strokovnega svetovanja usodno ogrožena. Tu gre za zdravje ljudi. Gre za zdravljenje, ki ne sme postati podvrženo tržni logiki, ki narekuje čimvečjo prodajo zdravil, ne glede na to, ali so potrebna ali ne. Manjka nam le še korak do tega, da uvedemo količinski popust. Več, ko bo nekdo kupil zdravil, cenejša bodo. Tudi na razprodaje pred potekom roka ne gre pozabiti. Imamo tudi zelo resna opozorila stroke na tem področju. Lekarniška zbornica želi sodelovati pri sprejemanju tega zakona. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da bi morala lekarniška zbornica sodelovati že v sami pripravi tega zakona. Opozarjajo nas, da ne gre za željo po ohranjanju monopola. Tudi kar nekaj zasebnih lekarn že imamo v Sloveniji. Tako, da je prisotna tudi konkurenca. Kot sem že omenil, zelo pomembna je strokovnost tistega, ki nam posamezno zdravilo proda. Ena izmed direktiv natančno določa področje teoretičnega in praktičnega usposabljanja v procesu izobraževanja magistra farmacije. Med drugim tudi minimalno pet let študija na univerzi ali ustrezni visoki šoli, od tega najmanj 6 mesecev praktičnega usposabljanja v lekarni. Pomembno je tudi to, da je bistvena razlika med zdravljenjem z zdravili na recept in tistimi brez recepta. V zdravljenju z receptom sodelujeta tako zdravnik kot mag. farmacije, v samozdravljenju z zdravili brez recepta pa je nujno ohraniti prisotnost strokovnjaka za zdravila. Tudi na videz nenevarno zdravilo v večjih količinah in nevarni kombinaciji, na primer z alkoholom, lahko ogrozi življenje. Tudi argument, da bo dostopnost do zdravil tam, kjer danes ni lekarn, boljša, verjetno stoji na trhlih nogah, kajti če se lekarnarjem ni pokazala rentabilnost do sedaj, se bo specializiranim trgovinam še manj. Če v poslanski skupini Socialnih demokratov danes ne bomo dobili zagotovila, da bo prodaja zdravil brez recepta omejena in varna ter da bo v nadaljevanju postopka sprejemanja tega zakona vključena tudi stroka - s tem mislimo tudi ali predvsem - lekarniška zbornica, predlaganega zakona ne bomo podprli.
Hvala gospodu Kontiču. Gospa Mojca Kucler Dolinar bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim!
Hvala lepa. Že od nekdaj smo ljudje iskali sredstva, s katerimi bi se učinkovito borili proti raznim boleznim. In pot do zdravil, kakršno poznamo danes, je vodila od nepredelanih naravnih preparatov preko ekstraktov, raznih rastlin, prvih enostavnih sintez, učinkovin do kompleksnih spojin, pridobljenih s kemijsko sintezo ali biokemijskimi postopki. Hkrati z razvojem zdravil pa se je razvijala tudi farmacevtska industrija. Obseg prodaje farmacevtske industrije skokovito raste, čeprav je bilo pred leti opaziti rahlo upadanje tega trenda. Iz primitivnih potujočih lekarn z doma izdelanimi zvarki je nastala ena najzahtevnejših panog gospodarstva z ogromnimi vlaganji v iskanje novih znanj, kako pomagati pri zdravljenju ljudi. Razvoj se je začel, ko so pripravili prava sintetična zdravila. Razloge za rast prodaje pa je gotovo potrebno iskati v dejstvu, da medicina temelji na širjenju spoznanj o diagnostičnih, terapevtskih in preventivnih možnostih. In ravno zato danes zdravila pridobivajo značaj industrijskih izdelkov in posledično tudi komercialnega interesa. Iskanje novih zdravil si je težko zamisliti brez kliničnih raziskav, ki jih financira farmacevtska industrija ali pa se financirajo iz javnih sredstev. Tako so že v fazi razvoja zdravila izpostavljeni različni interesi, javni in komercialni. Etično sporno in strokovno zelo vprašljivo bi bilo le promovirati zdravila. Na tem področju je torej veliko pasti. Zato morajo biti pravila partnerjev natančno opredeljena tako v zakonu, kot podzakonskih predpisih. Za dosledno upoštevanje le-teh pa je potrebno stalno strokovno izpopolnjevanje sodelujočih v tej verigi. Dosledno etično obnašanje, predvsem pa vzpostavitev nadzornih mehanizmov menimo v naši poslanski skupini Nove Slovenije-Krščansko ljudske stranke. Vse v korist uporabnikov. To morajo biti ne le izzivi zakona, ki ga imamo pred seboj, predvsem izzivi njegovega izvajanja. Obstoječi zakon o zdravilih in medicinskih pripomočkih je bil doslej že večkrat spremenjen, pa tudi usklajevan z evropskimi direktivami, vendar nikoli resnično usklajen. Kljub temu, da zakonodaja s področja zdravil ni bila usklajena z evropsko zakonodajo, so bili zavezanci primorani slediti takšni, čeprav neusklajeni zakonodaji. Upravni organ je neusklajenost pogosto poskušal reševati na različne načine. S tem pa so bili zavezanci postavljeni v neenak položaj, odpirali pa so se novi in novi birokratski postopki. Krepitev visoke ravni zaščite javnega zdravja in približevanje k doseganju cilja varnega pretoka zdravil za odpravljanje ovir za promet z njimi ne da bi pri tem ovirali razvoj farmacevtske industrije sta med cilji zakona. Gotovo je najobčutljivejši in najzahtevnejši odgovor na vprašanje, kako primerna je v zakonu predvidena razširjena možnost nakupa zdravil brez recepta, torej možnost nakupa tudi v specializiranih prodajalnah. Po naši oceni je bilo v nekaterih izjavah mnogo presplošno zatrjevano, da si želimo Slovenci pojesti več zdravil in kemije. Do določene mere so sicer utemeljeni pomisleki, da je tudi v procesu samozdravljenja pomemben nasvet strokovnjaka, saj nobeno zdravilo ni takšno, da ga ne bi bilo mogoče brez tveganja uporabljati, vendar pa pri tem izpostavljamo še drug nič manj pomemben element, to je posameznikova samoodgovornost. In še nekaj, tudi doslej, ko smo v lekarni kupovali nekatere protibolečinske tablete, nismo bili prav pogosto deležni vprašanj, zakaj jih potrebujemo, ali jemljemo še kakšna druga zdravila in podobno. Tudi nekateri lekarnarji so mi potrdili, da če pride stranka, ki si želi točno določeno zdravilo, ne polemizirajo z njo in je tudi ne prigovarjajo v nakup drugega zdravila. Šesto poglavje zakona prinaša določeno liberalizacijo v zvezi s prometom z zdravili. Priročno je, da bo nekatera zdravila, če bomo sprejeli zakon v predlagani obliki, mogoče kupiti tudi na bolj dostopen način. Vendar pa se tudi hkrati zavedamo, da lahko prekomerna uporaba zdravil, prekomerni odmerki prinašajo škodljive posledice ne le za posameznika, temveč tudi za družbo. Vendar pa menimo, da je predvidena rešitev, ki je navedena v zakonu, še sprejemljiva. Ne bi podprli sprostitve na način, da bi bilo mogoče zdravila kupiti v vsaki, kot je bilo danes nekje omenjeno, da zakon to predvideva, pa ne, v vsaki trafiki. Zakon določa dodatne tehnične in kadrovske pogoje, torej tudi pogoje po ustreznem strokovnem osebju. Zakon se s tem, ko definira, da se bodo v specializiranih prodajalnah smela izdajati določena zdravila brez recepta, za katera sicer pristojen organ v dovoljenju tako določi, približa tudi ureditvi v večini članic držav Evropske unije. Zato že danes tisti, ki želi priti do določenega zdravila morebiti na lažji način, ali tudi na cenejši način lahko tega kupi v kakšni od sosednjih držav. Morda se bodo nekatera zdravila brez recepta pocenila. Po nekaterih primerjavah bi bilo to več kot utemeljeno. Vendar pa bo še vedno ostalo tudi odprto vprašanje soočenja s tistimi zdravili na recept, ki so draga in so vedno dražja in se financirajo s strani proračuna. Nova biološka zdravila za zdravljenje posameznih vrst bolezni. Njihova cena lahko za zdravljenje posameznika na letni ravni doseže tudi več 10 milijonov tolarjev za enega pacienta. In tukaj bi bilo dobro tudi razmišljati o možnosti ustanovitve posebnega fonda, iz katerega bi se lahko pridobivala sredstva poleg tistih, ki jih zagotavlja tudi država. Po mnenju poslanske skupine Nove Slovenije iz predloga zakona izhaja, da se predlagatelj zaveda, da je potrebno biti pri določitvi zdravil, ki se bodo lahko prodajala izven lekarn, to je specializiranih trgovin, previden. Nenazadnje bo to določeno s posebnim aktom. O tem bodo odločali farmacevti in zdravniki. Po mojem mnenju je sicer tukaj ustreznejše pravilo bolje manj, kot več. Torej, restriktiven pristop pri določitvi seznama. Po mnenju poslanske skupine Nove Slovenje - Krščanske ljudske stranke pa je še bolj pomembno, da se vzpostavi kakovost storitev ter kakovost in sledljivost zdravil. Predvsem, kdo je odgovoren za obveščanje v primeru potrebe, da se zdravilo odstrani s police, kdo vodi evidenco, kje in koliko se kakšnega zdravila nahaja? Pravočasno je potrebno vzpostaviti tovrstno evidenco. Potrebno pa bo zagotoviti tudi zadostno število oseb, kontrolorjev, ki bodo lahko opravljali kontrolo, ali so zdravila pravilno hranjena, ali jim ni potekal rok in podobno. V korist vseh je tudi skrajšanje oziroma natančnejša opredelitev roka za izdajo oziroma pridobitev dovoljenja za promet z zdravili. Dosedanji dolgotrajni postopki so pogosto pripeljali do situacije, da je bilo vmes že ugotovljeno novo zdravilo, preden je bilo prejšnje sploh dano v promet oziroma preden je prejšnje dobilo dovoljenje za promet. Tako ob upoštevanju še drugih novosti, ki jih prinaša zakon, v poslanski Nove Slovenije menimo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala gospe Kuclerjevi. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Breda Pečan. Izvolite!
Hvala lepa, gospod predsednik! Jaz bi rada tako, kot je že nekaj kolegov tudi v imenu poslanskih skupin, opozorila na to, da je širjenje prodajnih mest za zdravila praksa, ki jo v državi, kot je Slovenija, kjer imamo po mojem laičnem mnenju zelo kvalitetno urejen sistem distribucije zdravil in prodaje zdravil, kjer je nadzor nad prodajo zdravil, tudi tistih, ki se prodajajo brez recepta, na visokem nivoju. In kjer je farmacevtska stroka tako visoko razvita, kot jo imamo mi, ne mislim tukaj na farmacevtsko stroko pri proizvodnji zdravil, ker bi bilo nesmiselno se delati skromnega, če vemo, da smo med vodilnimi državami na tem področju. Govorim o farmacevtski stroki v lekarnah in v bolnišnicah, da si dovolimo, da širimo prodajo zdravil v specializirane prodajalne, kjer je zaenkrat vsaj, razen, če ne bo minister to drugače predpisal, v skladu z 81. členom tega predloga zakona, dovoljeno prodajati zdravila tudi in samo farmacevtskim tehnikom. To je eno. Drugo. Rada bi opozorila, da je nenavadno. Ne bi razlagala to, kar so povedali tudi kolegi glede tega, kakšne nevarnosti vse pelje s seboj tak način prodaje zdravil, ki ne potrebujejo recepta. Opozorila bi pri farmakovigilancih, na nenavadno razliko med obravnavo zdravil, ki so namenjena humani medicini, in zdravili, ki so namenjena živalski medicini. Namreč, pri ugotovitvi kakršnegakoli neželenega učinka zdravila za uporabo v humani medicini ali samo s sumom nanje, mora zdravnik ali drug zdravstveni strokovnjak obvestiti o tem pravno osebo, to je strokovnjaka s področja farmakovigilance. Veterinar pa pri istem pojavu pa obvesti samo imetnika dovoljenja za promet z zdravilom. Glede na izkušnje, ki smo jih imeli z nekaterimi zdravili, namenjenimi živalski medicini, menim, da bi bil v obeh primerih potreben enak nivo ukrepanja. Kajti, zelo pogosto zdravila, ki povzročajo nezaželene učinke pri živalih, se lahko potem zaradi takšnih ali drugačnih prehrambenih verig prenesejo potem tudi na ljudi. Zato menim, da bi bilo smotrno razmisliti o drugačnem določilu v tretjem odstavku 82. člena. Nazadnje samo majhno opozorilo. Predlagala bi, da tudi ta zakon pregleda lektor za slovenščino. Zaradi tega, ker v 87. členu, kjer je govora o oglaševanju zdravil, piše tako, da se ne ponovi glagol, kar bi se moralo po pravilih slovenščine ponoviti. In tega je v tem zakonu, pa v marsikaterem drugem še precej. Jaz vem, da zdravniki in pravniki niso ravni največji specialisti za slovenščino, vendar je pri zakonodaji vendarle treba imeti tudi občutek za naš materin jezik. Hvala lepa!
Hvala. Naslednji je gospod Sok.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, sodelavci, spoštovani kolegi poslanci in poslanke! Jaz bi želel predlagatelja opozoriti na eno zadevo, s katero je že seznanjen, in sicer da ta zakon na nek način ukinja veterinarske laboratorije. Namreč, zakon predvideva, da morajo biti laboratoriji vključeni v evropsko mrežo uradnih kontrolnih laboratorijev. Na področju veterine pa v tem trenutku takšne mreže ni, verjetno da bo kdaj v neki bližnji prihodnosti nastala. Vendar v tem trenutku je v tem težava. Če bi uveljavili tak zakon, kot je danes pred nami, potem seveda pomeni, da bi veterinarski kontrolni laboratorij na nek način prenehal s svojim delom. Treba pa je tukaj povedati in to tudi sam vem in verjetno predlagatelji tudi, da zdravila, uporaba zdravil v veterinarski medicini ima nekatere specifičnosti, ki se razlikujejo od uporabe zdravil v humani medicini. V veterini gre konec koncev za različne kategorije živali, potem je tu treba upoštevati karenčne dobe, mejne vrednosti ostankov zdravil, tudi farmakovigilanca je kar je gospa poslanka pred mano omenjala nekoliko drugačna v veterinarski uporabi kot v medicinski. Pravzaprav bi bilo iz vsega tega, da pri oceni oziroma pri delu, ko neko zdravilo v svojem testu mora zagotoviti vsem tem preizkusnim pogojem, bi bilo nekako nelogično, da pri tem veterinarji ne bi sodelovali. In zaradi tega dejstva je tudi s strani veterinarske fakultete bil podan nek predlog amandmajev in sicer k 6. členu na 69. točko in potem se še isto ponovi v prvem odstavku 91. člena, in sicer oni predlagajo, da bi se za tem tekstom vsebine zakona, da je potrebno, da je laboratorij vključen v evropsko mrežo uradnih kontrolnih laboratorijev dodalo še besedilo: "ali vsako leto sodelujejo v med laboratorijskem preverjanju, ki ga organizira evropski direktorat za kakovost zdravil in doseženi rezultati ustrezajo zahtevam organizatorja." Se pravi, s tem dopolnilom bi nekako bilo določeno tako, da bi kontrolni veterinarski laboratorij, ki ga je ministrstvo za kmetijstvo uradno ustanovilo decembra 2003, obstajal pa je seveda že veliko prej, dobil tudi v tem zakonu neko pravno formalno podlago za svoje nadaljnjo delovanje. Jaz vas prosim, da to zadevo še enkrat kot predlagatelji proučite in pač vidite, kaj se na tem področju lahko stori in da nekako tudi z veterinarsko fakulteto, morebiti pa celo na kakšen drugačen način poskušate ta problem razrešiti. In še eno, kar se pa tiče prodaje zdravil brez recepta. Osebno mislim, da pravzaprav je čisto vseeno ali takšno zdravilo kupimo v lekarni ali pa tudi na kakšnem drugem mestu izven lekarne. Sam sem, čeprav je stališče naše poslanske skupine nekoliko drugačno, ampak sam osebno pa menim, da bi morali slediti na tem področju večji liberalizaciji. Konec koncev ljudje vedno več vedo, ne vedno manj. Imajo tudi vedno večje izkušnje in tudi vedno bolj se zanimajo za svoje zdravje. Tako, da upoštevajo nasvete, takšen nasvet, ki je tudi zdravilu priložen. Vsako zdravilo je pospremljeno z deklaracijo. In mislim, da je tukaj pravzaprav potrebno slediti usmeritvam, ki so danes v Evropski uniji. Ne pa, da ponavljamo, da je to pri nas na najboljši način organizirano in da mora vse tako ostati, kot je. Jaz osebno mislim, da temu ni tako in da na tem področju ima predlagatelj povsem prav, ko to pravico nekoliko širi. In sam osebno bom seveda podprl takšno rešitev. Hvala lepa.
Hvala gospodu Soku. Gospa Potrata, Žnidaršič, Veber, Prijatelj. Jih ni. Gospa Kuclerjeva. Se odpoveduje. Gospa Beblerjeva, je ni. Gospod Barovič imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik! Spoštovane kolegice, kolegi! Tako enostavno, kot se danes vsaj z nekaterih strani sliši govoriti o liberalizaciji, o takoimenovanih specializiranih prodajalnah, pač ne gre. Najprej bi rekel, da je v vseh tistih državah Evropske unije, kjer se prodajajo v specializiranih prodajalnah ali pa celo v marketinški mreži, torej v marketih, dokaz porast porabe takšnih zdravil. Druga trditev, za katero stojim, vsaj tako so bili dani statistični podatki v javnosti, je, da smo Slovenci veliki porabniki, celo včasih preveliki porabniki zdravil na splošno. Mislim, da gospod minister te podatke ima. Vsaj tako je bilo povedano. Zakaj so bili potem vsi ukrepi in vse omejitve in delitve zdravil in tako naprej in kriza zaradi prevelikih stroškov za nakup zdravila? Ne vem. Razen, če so se metala stran. Vrnil se bom. Definicija specializirana prodajalna za zdravila. Kaj to je? Specializirana prodajalna za zdravila, ki se izdajo brez recepta, je prodajni objekt, kjer se na podlagi dovoljenja organa, pristojnega za zdravila, opravlja dejavnost prometa na drobno s tistimi zdravili, ki se izdajo brez recepta v lekarnah in izven lekarn specializiranih prodajalk. Se opravičujem. Če je to pač zame definicija, ki ni definicija. Kaj pa je specializirana prodajalna za zdravila? Zame lekarna. In kaj je strokovno usposobljen delavec za prodajo zdravil, ne glede na recept ali brez recepta? Farmacevt. Čisto preprosta logika. Sedaj ne vidim, zakaj bi imeli specializirano trgovino, ki bo prodajala zdravila, specializirano za zdravila s specializirano strokovno usposobljenim kadrom drugega kot lekarno ali pa izpostavo ene lekarne. Govorim tudi izkustveno. Še enkrat pravim, ker sem takšne prodajalne videl, in sem tudi videl kakšen je odnos. Tukaj ne gre za kritiko. Tukaj gre samo za opozorilo, da je treba takšne stvari jemati nekoliko bolj resno in se bati posledic. Nenazadnje statistični podatki in pokazatelji govorijo, da mreža lekarn v Sloveniji pokriva preko 80% prebivalcev, ki ima do najbližje lekarne manj kot 6 kilometrov, in da je v vseh lekarnah zagotovljena dežurna služba 24 ur na dan, sobote, nedelje. Poleg tega je vprašanje statusa - kot se nekateri borijo - lekarnarja, farmacevta in dejavnosti v primerjavi s ciljem, ki se vsaj po nekaterih mnenjih želi doseči. Lekarna je zdravstvena dejavnost, lekarništvo je zdravstvena dejavnost. Osebje, ki tam dela, je zdravstveno osebje po normativih, zakonskih. In kolikor je meni poznano, se bodo za takšen status vseh teh ljudi tudi borili. In sedaj čisto navadna ekonomska logika, ki se je bojim, je, da s prodajo določenih zdravil brez recepta, kar tako, malo tukaj, malo tam, v specializiranih trgovinah, je en cilj. To je gospodarski cilj. Seveda, z zdravili se načeloma ne bi smelo služiti, razen seveda proizvajalci, ki morajo imeti razširjeno reprodukcijo. Ampak tukaj gre samo za to. Specializirane prodajalne, več prodanih zdravil, več denarja. Sedaj, če je to res enostavna in razširjena reprodukcija, ali je tukaj še fin zaslužek. Meja je tukaj zelo krhka. Največja nevarnost pa je, da ljudje, ki kupujemo, ki kupujejo zdravila, sicer vemo, da govorim čisto na pamet - Aspirin pomaga proti glavobolu in prehladu ali pa - ne vem - Lekadol. Ampak ne vemo pa, v kombinaciji z drugimi zdravili, kaj to pomeni, kaj to lahko povzroči. In če je nenadzorovan, nenadzorovan promet prodaje zdravil, je velika nevarnost in to je tudi dokaz, da 50% tako imenovanih napak, ki nastaja, nastaja ravno zaradi tega, ker ljudje ne vedo, kakšne kombinacije teh zdravil smejo, ne smejo glede na njihovo bolezen, glede na njihovo počutje itn. uporabljati. To so tiste nevarnosti, ki jih vidimo. Prosim, ne jemljite te očitke sedaj, dobro, slabo. Zakon je. Dobro je, da je. Čas imamo, da ta zakon zelo natančno opredelimo in da se to tudi zavaruje. Nič slabega ni. Mi smo povedali, da bomo ta zakon podprli že zaradi tega, da ga bomo uredili. Je sicer v nekaterih elementih tudi zelo dobro, definitivno, ko definira itd. v teh členih in elementih zelo dobro pripravljen. Vendar so to področja, na katera moramo opozoriti - gospod minister - in mislim, da bomo v nadaljnji proceduri vsaj v Slovenski nacionalni stranki močno občutljivi na to področje. Še enkrat pa pravim hkrati. Če zelo natančno pogledamo tudi v obrazložitev tega zakona, bomo videli, da je pravzaprav ta obrazložitev nekoliko nerodna, ki je napisana, sledenje evropskim ciljem in po eni pravi, da v Evropski uniji v največji meri so države itd., ki že prodajajo zdravila izven lekarn itd., nakar v drugem odstavku našteje, da sta to samo Nemčija in Avstrija in pa delno Irska, Velika Britanija, Nizozemska. Za vse ostale države pa piše, da so zelo restriktivne, kar se tega tiče. Finska, Francija, Belgija, Grčija, Italija, Švedska dovoljujejo promet z zdravili na drobno le v lekarnah. Na prej pa piše, da skoraj večina držav sme prodajati zdravila tako specializirano itd., tukaj pa našteva večino držav. Le Danska, Irska, Velika Britanija, Češka dovoljujejo prodajo le nekaterih zdravil, za katere ni potreben zdravniški recept v trgovski mreži. Torej naštete so štiri. Tam jih je pa 9, ki dovoljujejo samo lekarne. Tako da, bodimo eksaktni pri tem in proučimo ene in druge možnosti. Jaz nočem omejevati Slovenk in Slovencev ali pa ovirati, če bi res šlo za kakšen Aspirin. Ne vem, ob nedeljah ob 5-ih zvečer, da tam ne zvonimo v lekarnah. Ampak nenazadnje tudi tam so dežurni in če pozvonimo, nam bodo takšna zdravila dali, pa nam bodo še povedali, ali je prav, da jih vzamemo ali ne. Jaz bi samo toliko v tem delu. Še enkrat z željo, da bi ta zakon seveda bil sprejet, vendar da bi bil dodelan, pregleden, natančno proučen in v korist vseh nas. Hvala.
Hvala. Džuban, ga ni. Gospod Gulič, izvolite!
Spoštovani, gospod predsednik! Cenjeni, gospod minister, kolegice in kolegi" Zakon, kakršen je pred nami, seveda prinaša marsikatero dobro rešitev. Ampak tudi jaz bi se ustavil ravno pri dostopnosti. To se mi zdi pravzaprav najbolj problematična zadeva. Namreč, razširjena dostopnost seveda lahko povzroči in tudi povzroča tam, kjer jo imajo, hude težave. Vemo seveda, da v nekaterih državah posledice takšne dostopnosti stanejo toliko, kot pa prinaša dobiček iz prodaje zdravil. Ponekod pa najbrž še kaj več, če bi se zadeve dobro pregledale. Dostopnost do zdravil ne sme biti popolnoma neomejena tudi do teh zdravil, ki seveda jih štejemo tako za lažja ali pa za manj nevarna ne. Namreč, nadzor nad vsem tem, kar se bo počelo s temi zdravili, bo še manjši, kot je že sicer nadzor nad tem, kar se počne z zdravili. Mi vemo dobro, da tudi vsa ta, ki so predpisana na recept, ki se dobijo v lekarnah, ne končajo vedno pri tistem, ki naj bi jih uporabljal. Pa tudi to vemo, da se marsikdaj predpisuje pač tako bolj iz psiho, kot pa iz somatskih razlogov. Pri tem si ne smemo zatiskati oči. Če bi seveda bile te zadeve potem dostopne kjerkoli in kadarkoli, bi bil plaz seveda še bolj razširjen in še bolj lahko nevaren. Tudi ni za pričakovati, da se bodo ljudje kaj posebej izobrazili. Evropska direktiva sicer zahteva, da te nasvete dajejo kvalificirane osebe. Obenem pa tudi evropska direktiva ne govori o tem, kje naj se to prodaja. To je pač naša stvar. Mislim, da bi vsaj v tem delu bilo dobro zakon spremeniti, popraviti, čeprav je pa tudi zelo jasno, da so kakšni pritiski, profiti, ki jih ustvarjajo lekarne, najbrž komu zadišali. To je prav gotovo. In da je tam okoli 50% prometa in dobička tudi iz tistega dela njihove prodaje, ki ni na recept. Najbrž, če je nam znano, je znano tudi vsem tistim, ki bi radi prišli do tega deleža tržne pogače. Kljub temu, da sem za to, da je svoboda čim bolj neomejena, pa me ravno pri teh zadevah skrbi. Dostopnost do takšnih snovi seveda lahko prinese hude težave, ne samo tistim, ki bi jih zaužili, ampak tudi njihovi okolici. Dostopnost je problematična že pri kakšnih domačih zdravilih, pri šilcu žganja. Tudi tukaj smo omejili dostopnost, čeprav slišim, da naj bi se razbremenila. Ampak celo tam - moram povedati - da natakarice zjutraj zelo natanko vedo, kdo tresorepno pride tja in res rabi in komu to odklonijo. Jaz upam, da neskončna želja po dobičku ne bo pretehtala normalne pameti. Tukaj ste zdravniki in veste, kako je s tem. In v tej Pandorini skrinjici, ki jo sedaj odpiramo, ni samo "zafirček", ampak je tudi kakšen orkan. Zato mislim, da je potrebno v nadaljnjem obravnavanju zakona vsaj ta del veliko bolj ostro in jasno omejiti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Cvikl, izvolite!
Hvala lepa, gospod predsednik! Pozdravljen gospod minister, poslanke in poslanci! V svoji diskusiji se bom dotaknil nekaterih po mojem mnenju problematičnih predlogov zakona, ki sicer navidezno pravijo, da so neko usklajevanje z EU, ampak jaz bi vseeno rad poudaril, da smo v zadnjih letih naredili nekaj naporov tudi zato, da smo ministra, ki je pred nami imenovali ministra za zdravje. In osnovno vprašanje, ki ga imam, sam je: Ali se bo z rešitvami, ki jih predlaga minister za zdravje v tem zakonu, zdravje Slovencev in Slovenk kaj izboljšalo? Ali se bo pravzaprav s predlogi, ki so v tem zakonu, zgodilo tisto, kar je ključni problem, to pa je da ni povsem znano, kaj se bo zgodilo s preskrbljenostjo prebivalcev, z zdravili brez recepta? Jaz bi vseeno pričakoval od vlade Republike Slovenije, da ko na nek način s sistemom, ki ga imamo pelje v neko anglosaksonsko rešitev, se vpraša, ali niso te rešitve v nekaterih državah. Tukaj je seveda najbolj znana Severna Amerika. Z vsemi svojimi negativnimi posledicami je delovala proti temu, kar bi moglo skrbeti ministra za zdravje. Tako, da mislim, da je osnovno vprašanje, ki v zakonu seveda ni jasno določeno - čeprav zakon pravi, da povzemamo neko evropsko direktivo. Vendar vemo vsi, da evropska direktiva ureja vprašanje preskrbe prebivalstva z zdravili ali pa z zdravili brez recepta, z zdravili na recept, z zdravili brez recepta pušča posameznim državam, da na nek način menjamo nek sistem. Jaz sem živel v različnih sistemih, v sistemih, kjer se te zadeve dobivajo v "drug storsih" - ali če hočete - v velikih hipermarketih, ki imajo nek "drugstors" oddelek, pa naj bo ta tako za zdravila na recept ali pa na zdravila brez recepta. Živel sem tudi v sistemih, kjer pač tega ni. In moram reči, da je eno od osnovnih vprašanj, ki ni razčiščeno s tem zakonom, zakaj spreminjanje sistema, kaj je narobe z obstoječim sistemom lekarn, bodisi lekarn, ki delujejo kot javni zavodi, bodisi tistih, ki so koncesionarji in izvajajo funkcijo lekarn. Tako da, moj občutek je, da je z ministrom za zdravje, ki je danes prišel s tem predlogom, da njegov koncept skrbi za zdravje Slovencev in Slovenk, vendarle drugačen, ali pa da je vsaj podrejen tistemu interesu, ki je ključen pri poslu, ki se mu reče posli z zdravili brez recepta. Verjamem, da bodo kdaj kasneje temu sledili tudi posli z zdravili na recept. Jaz bi vseeno predlagal ministru za zdravje, da se vpraša, ali bodo vsi učinki, ki bi rezultirali, ali pa ki bodo rezultirali, če boste sprejeli zakon v tej obliki, vendarle odtehtali neka pričakovanja učinkov, ki jih naj bi imel ta zakon na bodisi znižanje cen zdravil ali na večjo preskrbljenost. Jaz mislim, da je ključno vprašanje pri zagotavljanju zdravil v Sloveniji vendarle varnost pacientov pri dostopu do zdravil in seveda posledično s tem pri uporabi zdravil. Ni pa seveda jasno, ali bo ta ali to usmeritev zakon v zadostni meri zagotavlja. Prednost se daje nekim tako imenovanim ekonomskim, pozitivnim ekonomskim učinkom povečane konkurence, kljub temu, da je iz izkušenj nekaterih drugih držav znano, da zaradi povečane konkurence na področju prodaje zdravil brez oziroma na recept prihaja do povečanega tveganja za državljane in državljanke. Če ste v soboto zvečer gledali enega od filmov na hrvaški TV se boste spomnili, kaj pač to pomeni v nekem sistemu, ki je Severna Amerika. Tako da bi predlagal, da se vendarle razmisli, zakaj so v državah, v državah, kjer je dostopnost oziroma solidarnosti model zdravstvenega zavarovanja pravzaprav doma - imenujemo ga Bismarckov sistem - zakaj so v teh državah, in to je Nemčija, prodajo zdravil v široko trgovski mreži zavrnili z referendumom leta 1998? Zakaj so zavrnili? Zato, ker so ocenjevali, da je naenkrat odpreti to skrinjico neke konkurence na področju, kjer je izredno težko ne pričakovati velikega - bom rekel - prerivanja na trgu zdravil, ugotovili, da bo negativnih učinkov več. Jaz bi vseeno pričakoval od ministra za zdravje, ki ima na skrbi ohranjanje solidarnostnega modela zdravstvenega zavarovanja. Jaz bi pričakoval, da bo ta minister ravno zaradi tega, ker je za solidarnostni model zdravstvenega zavarovanja bil tisti, ki je bil najbolj proti enotni davčni stopnji, ker bi enotna davčna stopnja pomenila približno za 30 milijard dodatnih stroškov zdravstvenega zavarovanja v Sloveniji, če se bo nizka stopnja DDV-ja dvignila za preko 100%. Kar pomeni, da bi se zaradi tega podražile zdravstvene storitve in še posebej zdravila. Se pravi, od tega ministra za zdravje bi pričakoval, da ne bi predlagal takšne rešitve, da bi predlagal rešitev, ki je skladna s solidarnostnim modelom zdravstvenega zavarovanja. Rešitev, ki pomeni, da imamo v okviru Republike Slovenije zagotovljen nek sistem preskrbe z zdravili na recept, z zdravili brez recepta in se skuša v tem sistemu odpraviti tiste neučinkovitosti, ki mogoče obstajajo. Jaz mislim, da je teh neučinkovitosti več v samem izvrševanju storitev zdravstvenega varstva, kot pa pri vprašanju preskrbe z zdravili. Pred nekaj tedni smo na komisiji za nadzor proračuna poslušali generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje RS, ki je razložil, kaj se da brez sprememb zakona, brez tega, da se tudi pojavi še nek drug posrednik, prihraniti samo na zdravilih, če se v sodelovanju z izvajalci javnih oziroma zdravstvenih storitev pravzaprav določi nekaj kriterijev, nekaj pogojev. Razlagal nam je na tej komisiji, kako so v letu 2004 uspeli za nekaj milijard, med 4 in 5 milijardami prihraniti, ne da bi dostopnost bila zmanjšana ali pa ne da bi bila kvaliteta zdravljenja nižja samo na drugačnih pogajanjih. Imenujemo jih veletrgovci zdravil. Ko pa boste v ta slovenski sistem pripeljali bomo rekli - "kar podaljšane roke velikih farmacevtskih družin," tako da bodo one vplivale tudi na vsebino prodajne mreže na drobno, potem - mislim - bo kaj takšnega zavod za zdravstveno zavarovanje izredno težko naredil. Tako, da je moje mnenje k temu predlogu rešitev, ki so nedodelane, da bi bilo potrebno z analizo ali pa študijo upoštevane trenutne preskrbljenosti zelo natančno podkrepiti, ker sicer ne vem, zakaj ne bi že nekaj desetletij v Sloveniji z nacionalno podatkovno bazo o prodaji zdravil na recept in zdravil brez recepta lahko zagotavljali, da je preskrbljenost z zdravili v Sloveniji ustrezna. Tako, da predlagam ministru za zdravje, da se predvsem vpraša, da je minister za zdravje, da seveda kot tako mora predlaga rešitve, ki bodo z danimi sredstvi zagotovile ljudem največ zdravja. Sedaj pa se bo dana sredstva porabilo predvsem zato, da bo nekdo drug pridobil na tej neki, imenujejo jo konkurenci prodajanja zdravil na recept in brez recepta in pri tem predvsem veliko zaslužil. Kdo bo to plačal? Plačali bodo občani in občanke. Na žalost pa se zaradi tega plačila ne bo njihovo zdravje nič kaj povečalo. In zato bom sam nasprotoval temu zakonu, dokler rešitve v tem zakonu niso bolj skladne s solidarnostnim sistemom zdravstvenega varstva, ki je v Sloveniji uzakonjen. S predlogi v zakonu o zdravilih pa ga na nek način spreminjamo. To ga spreminjamo sistemsko. To je slabo in zato obžalujem, da je minister za zdravje, ne pa minister za zdravje dobaviteljev zdravil predlagal takšen zakon. Hvala lepa.
Hvala. Gospe Žgajnar ni. Moge, Petek, Posedel. Jih ni. Gospod Sajovic, izvolite, imate besedo!
Hvala lepa, gospod predsedujoči! Poslanke in pa poslanci! Seveda se tudi sam strinjam z osnovnim duhom tega zakona, da je to področje potrebno urediti. Toda v Sloveniji iz lastne prakse in pa izkušenj vem, da je - recimo - medicina že toliko napredovala, da danes v bistvu ni več zdravega človeka. Trditev se sliši paradoksalno, vendar redko kdo od nas ustreza vsem strogim normativom, ki nam jih postavlja medicinska znanost. Zato je velika potreba po zdravju kot vrednoti in pa tudi po samozdravljenju. Včasih smo rekli malce za šalo malce zares, da se na nogomet, politiko in na svoje zdravje vsakdo od nas najbolje razume. In ravno o tem razumevanju svojega zdravja vidim lahko tudi težavo in pa potencialno nevarnost, na katero bi rad opozoril pripravljavce tega zakona. Kljub temu, da pravim, da osnovnemu trendu, to je ureditev tega področja, ne nasprotujem, vendar tudi kot liberalec pa na teh področjih popolne liberalizacije, ki gre lahko v škodo potrošnika, pacienta in pa ljudi, v celoti ne podpiram. Pred seboj imam navodilo za Lekadol tablete in sicer tam piše: "Pred uporabo upoštevajte, zelo previdno naj jemljejo Lekadol oslabeli, shujšani bolniki ter alkoholiki." Dvomim, da se bo vsakemu od alkoholikov v tej specializirani ambulanti dalo dopovedati kaj, koliko tega zdravila naj vzame, in da bo, preden bo zdravilo v določenih težavah vzel, tudi podrobno prebral in pa razumel to navodilo. Potem je naslednja recimo zanimiva misel "Lekadola za lajšanje bolečin brez zdravnikovega nasveta ne jemljite več kot 10 dni, kajti lahko prikrije simptome okužbe." Za zniževanje zvišane telesne temperature ga brez zdravnikovega nasveta ne jemljite več kot 3 dni in tako naprej. Nisem tudi prepričan, da bo vsakdo od bolnikov, preden bo vzel to potrebno zdravilo, preveril svojo telesno temperaturo in še kaj podobnega. In tudi opozorilo, Lekadol lahko vpliva na izvide nekaterih laboratorijskih preiskav. Kaj pa, če bo nekdo opravil določene teste v laboratoriju in pred tem pozabil opozoriti laboranta ali lečečega zdravnika, da je bil takrat pod vplivom določenih zdravil? In ne nazadnje piše tudi: "V primeru nosečnosti in dojenja, Lekadol med nosečnostjo in dojenjem, takrat se o uporabi posvetujte z zdravnikom." Sam vidim tu predvsem veliko nevarnost komercializacije. Slovenci smo nagnjeni h kopičenju in nabavi zdravil. To potrjuje tudi zadnji primer ptičje gripe, ko smo bili vsi v mrzličnem iskanju tega tako opevanega Tamifluja, ki pa v kolikor bi ga bilo dejansko treba uporabiti, ne bi dal takih čudežnih rezultatov. Prepričan sem, da bo po pretečenem roku uporabe večina doz tega zdravila končala na odlagališču. Upam, da na odlagališčih posebnih odpadkov, ne pa kar v naših zabojnikih za smeti. To so moje dileme in bojazni, pri katerih opozarjam na to, da je pri teh posebnih trgovinah treba biti previden. Zadevo je potrebovalo še s podzakonskimi akti ustrezno regulirati in pa urediti, da ne prihaja do nevšečnosti in predvsem, da ne prihaja do zlorab. Potem bo seveda lahko zadeva bistveno boljša, kot bo sicer, če tega ne storimo. Hvala lepa!
Hvala lepa! Prisrčno pozdravljeni vsi skupaj in hvala podpredsedniku Klavoru in predsedniku Cukjatiju za dosedanje vodenje seje. Prav tako toplo pozdravljam predstavnika vlade. Nadaljujemo razpravo. Na vrsti je dr. Slavinec.
Hvala lepa! Tudi z moje strani lep pozdrav, še posebej za prvo najavo podpredsednikov. Zakon o katerem razpravljamo, po eni strani omogoča večji dostop do zdravil, kar je sigurno za pozdraviti. Vendar tista stvar, ki me skrbi in na katero so že opozarjali nekateri pred menoj, predvsem iz vrst zdravnikov tudi, je pa, da ne opredeljuje strokovne izobrazbe tistih, ki bodo zdravila prodajali na takšnem nivoju in v takšni meri, kot je to po eni strani pričakovati in kot je tudi dobro za uporabnike. Če se spomnimo reklamnih sporočil o zdravilih, na koncu zmeraj slišimo zelo na hitro povedano tisto, kar je obvezno pri takih reklamah navesti, da se čas po nepotrebnem, reklame namreč, ne podaljšuje, da se je treba posvetovati z zdravnikom ali farmacevtom o uporabi in morebitnih stranskih učinkih določenega zdravila. Zaradi tega je zelo zelo nevarno, če se ne premisli, prav katera zdravila vse pa lahko prodaja nekdo, ki ni strokovno usposobljen. Kajti, študij farmacije, ne samo, da je med zahtevnejšimi zaradi svoje specifike, tudi traja dlje časa, kot mnogi drugi in prav gotovo jih v času študija naučijo pomembne zadeve, kajti prodajati zdravila ni enako kot prodajati bonbone, ker je dosti zdravil, ki jih uporabljamo za zdravljenje grla in vnetij. In prav zaradi tega me tovrstna liberalizacija - in to je še toliko bolj čudno, saj predlogi ne prihajajo s strani liberalnih strank, ki bi nekako že iz imena izhajalo, da se za to zavzemamo - zelo spominja na zakon o gostinstvu. Tudi tam smo rekli, da ni treba, da v gostinskih lokalih dela sploh, niti eden, ki ima ustrezno izobrazbo, torej gostinsko izobrazbo. In tudi smo že danes slišali, da pač država včasih mora predpisati, kaj naj ljudje delajo ali česa ne. Po drugi strani pa sedaj tukaj vidimo, da lahko sproti, kdo pa sme prodajati zdravje, če tako v prenesem pomenu to razumemo. Zaradi tega me iskreno skrbi, da morda ni bolj kot ljudem zdravila približati in zagotoviti možnost pridobiti si zdravja, v ospredju lobi, interes farmacevtskih tovarn, ki na koncu koncev - kot smo malo prej slišali - lahko vodi tudi do tega, da se bo zdravil kupilo bistveno preveč, tudi če se bodo po tem po nepotrebnem nezaužila. Je pa še vedno odprto vprašanje njihovega skladiščenja oziroma reciklaže po preteku roka. Zaradi tega opozarjam na te zadeve, katere sem izpostavil. In vsekakor stojim za stališčem, da naj zdravila prodajajo tisti, ki so za to usposobljeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nisem prav razumel, gospod Džuban ali želite repliko ali [[...]]? Žal, to pa ne gre, ker možna je zamenjava. Ni pa možno, kar tako vskočiti. Tako, da moramo nadaljevati po spisku. Ponovno, verjetno že stotič prosim, da tisti, ki ne želite razpravljati, da se pravočasno odjavite, kajti tukaj je kar nekaj ljudi, ki niso prisotni. Na vrsti je gospa Zalokar Oražem. Se odpoveduje. Potem pa gospod Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik! Torej, danes obravnavamo zakon o zdravilih, ki seveda prinaša, kot je bilo danes že velikokrat rečeno, uskladitev z evropskim pravnim redom, ki je bil nekako uveljavljen v zadnjem letu. Hkrati pa seveda v samo besedilo zakona vnašamo tudi določila, ki pa so v pristojnosti posameznih držav članic, torej, ki so v naši pristojnosti. Tukaj bi opozoril, da na področju dela ministrstva za zdravje glede na to, da je nacionalni program zdravstvenega varstva imel rok veljavnosti z iztekom koncem leta 2004, danes še nimamo ne tega dokumenta, ne v okviru tega dokumenta, ki bi seveda odražal politike na tem področju. Zato se nam dogaja, da na posameznih področjih ukrepamo, pri čemer ne vemo, kako bomo regulirali cel sistem. Kot primer samo navajam uvajanje zasebništva, za katerega pravzaprav ne vemo na kakšen način ga uvajamo. Ne vemo, ali samo na primarno, sekundarno raven, na kakšen način, različno v primarni sferi, na kakšen način v sekundarno zdravstvo. Ne vemo v kakšnem obsegu, ne vemo kakšne so pozitivne strani. Ne vemo, kakšne bodo posledice. Seveda bo manjko takšnega dokumenta pokazal svojo negativno plat še na marsikaterem drugem področju. Po mojem mnenju se danes srečujemo z enim od teh, ko govorimo o zakonu o zdravilih. Torej na tistem področju, ki je v pristojnosti posamezne države. Če bi omenjal glede na to, da danes veliko besed je že temu namenjenih, predvsem to, na kakšen način bomo zagotavljali dostopnost, dostopnost do zdravil, za katere ne bomo potrebovali recepta. Seveda pri tem bi želel opozoriti, da je za mene kot nekako uporabnika zdravstvenih storitev izredno pomembno zaupanje v zdravstveni sistem, torej zaupanje v sitem na vseh segmentih, pri čemer seveda želim imeti zaupanje v sistem na osnovnem načelu, da je storjeno maksimalno za zagotavljanje zdravstvenega varstva vsakega posameznika izmed nas. Zato se postavlja tudi dilema, vezana na to, če prenašamo prodajo zdravil brez recepta iz lekarn v specializirane prodajalne. Tukaj imamo dva argumenta, ki jim predlagatelj sledi, kot utemeljitev. Prvi argument je dostopnost, torej povečana dostopnost do teh zdravil. Drugi argument, ki mu sledi predlagatelj, je zniževanje cene za ta zdravila. Seveda jaz bi želel dobiti natančne informacije ali študije, na osnovi katerih dokumentov je lahko predlagatelj podal takšne ocene. Kajti, če govorimo o dostopnosti in z ukrepom naj bi to dostopnost povečali, me prav gotovo zanima na kakšen način glede na to, da danes zopet na isti dan govorimo na drugem področju, kjer pravzaprav liberalizacijo ukinjamo. Torej govorimo o zakonu o trgovini, kjer predpisujemo zmanjšanje obratovalnega časa, zapiranje trgovin in hkrati računamo, da bomo v specializiranih trgovinah, ki bodo nekako lahko tudi sestavni del teh trgovskih centrov, dobili - recimo - to zdravilo brez recepta. Seveda tukaj se mi postavlja vprašanje: Ali bo ta dostopnost dejansko povečana ali pa gre za ocene, ki ne sledijo realnemu stanju? Kajti, če si predstavljamo, da bomo lahko specializirane trgovine odpirali kjerkoli, na kakršenkoli način potem se je potrebno vprašati, ali ne sporočamo Slovencem naslednje sporočilo: Dajte, želimo si, da v Sloveniji ljudje, torej prebivalke in prebivalci, pojemo večje količine zdravil. Mislim, da bi takšno sporočilo bilo izredno slabo, kajti obstaja veliko študij, da bo v takšnih specializiranih trgovinah pretežno prvenstveni cilj dobiček, manj pa žal tudi zagotavljanje zdravstvenega varstva. Jaz bi v okviru te dostopnosti opozoril na vrsto študij, ki govorijo o tem, ko govorimo o dveh učinkovinah, to je tako imenovan paracetamol, ki ga lahko srečujemo v Lekadolu in acetil salicilna kislina, ki jo lahko srečujemo v Aspirinu. Tukaj bi opozoril, da študije govorijo, da je v paracetamolu več evropskih državah najpogostejši vzrok zastrupitev. Zdravilo v prevelikem odmerku ali v kombinaciji z alkoholom, uniči jetra. Aspirin in nekatera druga sredstva proti bolečinam, povzročajo krvavitve. Nikakor se ne morem strinjati s tistimi, ki pravijo, da seveda svetovanje v takšnih specializiranih prodajalnah ne bo potrebno. Si lahko predstavljamo, da bo občutek odgovornosti posameznika, ko bo lahko ta zdravila zbiral med zdravilnimi napitki, čaji, vezano na to, da bo vedno v mislih moral navezovati svojo odločitev pri uporabi na deklaracijah, ki je zapisana znotraj vsake škatlice tega zdravila? Ali bomo, kljub temu, da je bilo tudi danes rečeno, sprejeli dejstvo, da magistri farmacije v lekarnah ne opravljajo svojih svetovalnih storitev? Tudi če temu je tako, potem bi lahko temu področju namenili kar precej pozornosti, preden sprejmemo takšen drastični ukrep. Seveda se pa ne bi nikakor nestrinjal, da to svetovanje ni potrebno. Kajti mag. farmacije svetovanje lahko omogoča in je to svetovanje kompetentno. Medtem, ko svetovanja v specializiranih prodajalnah ni mogoče pričakovati kot kompetentno, saj se predpisuje kot potrebno strokovno izobrazbo le farmacevtski tehnik. Mislim pa, da vsi, ki kolikor toliko poznamo izobraževanje na teh področjih, poznamo razliko v znanju, ki jo farmacevtski tehnik oziroma mag. farmacije imata. Ko bomo govorili o posledicah takšne odločitve, ne bomo mogli govoriti o tem jutri, kajti te negativne posledice se bodo pokazale šele čez leta. Zato je še toliko bolj pomembno, preden bomo odločali o tej vsebini, da bomo imeli na mizi vse podatke. Nimam razloga, da ne menim, da je predlagatelj imel pozitivno namero s tem ukrepom. Seveda pa bi želel, da mi konkretno odgovori na vse pomisleke, ki so danes tukaj izrečeni. In ob tem, ko bo odgovarjal na te pomisleke, se zaveda, da prevzema vso odgovornost za vsebine, ki so v določenih evropskih državah in tudi v združenih državah že ocenjene, da stroški za sanacijo ukrepov kot posledica prostega dostopa zdravil brez recepta, dosegajo vrednosti, ki so namenjene nakupu teh zdravil. Seveda me tukaj zanima, ali dejansko ocenjuje predlagatelj, da bo šlo za tolikšne prihranke na podlagi znižanja cen zdravil brez recepta. Ocenjuje se, da bi lahko cena zdravil padla za 30%. Tukaj se mi postavlja vprašanje konsistentnosti, kajti na eni strani govorimo, da bi s temi ukrepi, ki pod vprašaj postavljajo varovanje javnega zdravja, znižali cene, po drugi strani pa z uvajanjem enotne davčne stopnje pravzaprav dvigujemo ceno teh zdravil. Postavlja se vprašanje: Kakšna je usmeritev ministrstva za zdravje, ki na eni strani podpira uvajanje enotne davčne stopnje, ki bo dvigovala ceno tem zdravilom, hkrati pa z ukrepi, ki zelo posledično zelo vplivajo na zdravje ljudi, hoče zniževati te cene? Jaz bi, kljub temu, da je bilo danes tukaj že rečeno, da je v sami obrazložitvi zakona navedena tudi mednarodna primerjava, opozoril, da v samem besedilu lahko sledimo, da le nekatere države imajo takšen način, med tem ko veliko držav EU ohranja prodajo teh zdravil znotraj lekarn. Zato v nadaljevanju, v proceduri sprejemanja tega zakona pričakujem od predlagatelja jasne odgovore na te dileme, jasne odgovore v zadovoljstvo zaupanja vseh državljank in državljanov Republike Slovenije, ki bodo želeli imeti jasno sporočilo, ko bodo kupovali zdravila brez recepta v specializiranih prodajalnah, imeli na razpolago samo tista zdravila, ki bodo na zdravje teh ljudi imeli pozitivne učinke. Da se ne bomo srečevali z razmerami, kjer bodo kupovali zdravila zaradi enega učinka, medtem, ko bo to zdravilo lahko imelo v kombinaciji tudi z drugimi zdravili in če kot najlažje omenim alkohol lahko zelo zelo negativne učinke, ki bodo lahko imeli tudi zelo negativne ali celo tragične posledice. Zato pričakujem od predlagatelja na vsa ta vprašanja, na vse te dileme jasne odgovore, zato da se bom lažje odločal pri mojem ravnanju za podporo tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa! In končno še beseda predstavnikoma vlade, če želita komentar.
Spoštovani podpredsednik, cenjene poslanke in poslanci! Hvala za pobude in razpravo ob predlaganem zakonu. Nekako, kar sem lahko v razpravi sledil, je bilo povzeti tudi velik del podpore. Nenazadnje niste spregledali določenih novosti, ki jih zakon vnaša, nenazadnje primerljivim zdravilom se dodajo tudi terapevtske skupine in prilagaja z evropsko zakonodajo. Bolj ali manj rdeča nit razprave, kolikor sem lahko sledil, je sprostitev prodaje zdravil izven lekarn. Pričakujete jasne, trdne argumente, da se ne bi zgodilo kvarno za zdravje državljanov. Nekako ste izpostavljati povečano dostopnost in zniževanje cen zdravil, kar je po mojem v zakonu tudi dovolj dobro izpostavljeno. Nekako bom poskušal z nekaj številkami vrisati in vas tudi z nekaterimi podatki umiriti, da smo skrbeli in da skrbimo za zdravje državljanov. Namreč, od vseh zdravil, ki so pri nas v prodaji, to je okrog 3.000 zdravil, je brez recepta izdanih nekako 10%. To pokriva približno 7% celotnega trga. Od teh je morda na listi za prodajo v specializiranih prodajalnah komaj 10%. Torej morda 30 zdravil bi lahko prišlo v prodajo, pri čemer bo o tem odločala, predlagala posebna, strokovna komisija, ki jo bodo sestavljali farmakologi, farmacevti, zdravniki in ostali in ti preko agencije za zdravila ponudili tudi predlog, ki ga bo kasneje minister potrdil. Skratka, celotna procedura govori o tem, da je skrb za zdravje državljanov v ospredju ob predlogu ministrstva za zdravje pri tem zakonu. Pri čemer pa argumenti, da se bo dostopnost državljanov do uslug, ki jih nudijo v lekarnah povečala, da je nekaj argumentov. Znano je, lahko bi podkrepili tudi z dejstvi v primerjavi z nekaterimi državami, da so danes v naših lekarnah bistveno bolj obremenjeni z izdajo zdravil kot v nekaterih drugih državah, na primer Nemčiji in Avstriji in bi se na ta način s to sprostitvijo lahko v lekarnah posvetili tudi tistemu delu, ki ga morda danes ne dovolj zadovoljivo izvajajo zaradi obremenitev z izdajanjem receptov. Ne gre namreč spregledati, da kljub temu kakršenkoli nacional bi bil sprejet in ob nekih optimalnih ali pa minimalnih ali maksimalnih standardih, ne bi mogli v zelo kratkem času zadovoljiti tudi zahteve po dodatnem kadru. Skratka, nekako vseeno iz razprave smo povzeli velik del podpore same v predlogu. Poskušal sem zelo na hitro v času, ki je odmerjen, postaviti vsaj nekaj argumentov, da je usmeritev v zdravju državljanov, saj je postopek sprejemanja tega varen in ta zdravila, ki bodo v specializiranih trgovinah, kjer bodo z ustrezno izobrazbo, torej farmacevtski tehniki lahko izdajali ta zdravila. Temu postopku sledi kar nekaj držav in nismo edini. Nenazadnje smo v Evropski uniji in državljani bodo lahko po nekaterih od teh zdravil segali v sosednjih državah, na katere mejimo oziroma nekje tudi drugod. Mislim, da sem s tem vsaj na te glavne pomisleke odgovoril in pričakujem podporo zakonu. Hvala.
Hvala lepa! Časa je še kar nekaj, ena ura in 35 minut in 47 sekund. Zato sprašujem po ustaljeni navadi in praksi, seveda sekunde se že odštevajo: Kdo bi še želel razpravljati? Naj povem, da bomo čas razdelili tako, da vsak lahko razpravlja največ pet minut. Za enkrat imamo dve ponudbi, gospod Džuban in gospod Brenčič. Še kdo? Hvala lepa. Potem pa vsak po pet minut. Vabim gospoda Džubana, da začne.
Hvala lepa, predsedujoči! Jaz, ko poslušam to razpravo in predvsem kot predstavitve zakona naprej v njegovih rešitvah, me spremljajo nekateri dogodki v preteklosti, ki so opozorili na to, da ni dobro nepremišljene zadeve prevečliberalizirati. Mi smo imeli nekdaj v tej hiši razpravo o zakonu o varstvu rastlin. Res je, da je takrat bilo še več bolj agresivnih substanc, ki so bile morda celo strupene, nerazgradljive itd., ko smo poskušali vpeljati v prakso, da bi lahko ta kemična sredstva prodajal kdorkoli, tudi voznik viličarja v nekem skladišču. Ker se je neki jalovi kompromis sklenil in je tudi ministrstvo skozi podzakonski akt takrat to zadevo delno liberaliziralo, se je kasneje pokazalo, da je veliko nevšečnosti nastalo ravno zaradi napak, napačnega načina prodaj, napačnega svetovanja, zastrupitve, ostanki v podtalnici, vžigi v naravi. Kaj jaz vem, Kidričevo je primer zadnjega časa. Prevelika poraba itd., ker je zadeva šla preveč v široko prodajo, razprodajo in so bile pozneje težave in se zadeve urejajo v nasprotni smeri. Istočasno me preseneča salti mortali, ki se dogajajo na tem področju. Pred leti smo spet v tej hiši sprejemali zakon ne ravno s tem naslovom, ampak s podobno vsebino, ko smo imeli kolegico poslanko, ko je vedno rekla, jaz kot zdravnica imam do tega stališča takšno, in takšno in takrat je poslanka Socialdemokratske stranke, verjetno zelo dobra kolegica od ministra Bručana, poskušala vpeljati pri prodaji zdravil rešitev, da bi bolniki, diabetiki, ki morajo uživati diabetičen kruh, prodajali ta kruh koruzni, ajdov izključno v lekarnah in bi nekdo, ki ima - konkretno smo govorili o celiakaliji moral iz hribov 15 kilometrov daleč hoditi po koruzni kruh zato, ker bi to bila zakonska rešitev natančno takšna. Na srečo ne, da bi jaz bil toliko pameten, da bi vedel, kaj to pomeni, ampak so nas opozorili, da smo potem predstavili zadevo in zadnji čas preprečili, da bi se do danes prodajal koruzni kruh v lekarnah. Danes se pa zgodba postavlja na glavo v obratni smeri, da ne bi slučajno pripeljali do tega, mogoče celo isti ljudje, da bi zdravila prodajali v nekih specializiranih oddelkih trgovin z živili. Presenečajo me te rešitve, ki gredo enkrat iz ene skrajnosti v drugo in da celo pri istih ljudeh, strokovnjakih prihaja do tovrstnih rešitev in potem imaš zadaj vedno neki priokus, vtis, da gre za neke politično všečne rešitve, ki kratko ali dolgoročno ne prinašajo dobrih rezultatov. In verjetno bi se moral predlagatelj zamisliti na osnovi razprave iz različnih poslanskih skupin, ali je ta rešitev, pa verjetno ne samo od poslancev, tudi iz strokovnih krogov, ali je ta rešitev dobra ali pa bi se kazalo, kaj naučiti iz rezultatov preteklosti. Hvala lepa.
Replika, prosim lepo!
Jaz verjamem, da gospod Džuban tega ni naredil namenoma. Ampak, ko je omenil, da je to bila poslanka Socialnih demokratov, je mislil na takratno Janševo Social - demokratsko stranko, ne pa na Socialne demokrate predsednika Boruta Pahorja. Mislim, da je točno.
Hvala lepa. Izjemoma bom dovolil repliko na repliko, ker gre v bistvu za dodatno pojasnilo. Gospod Džuban. Če sem prav razumel [[...]]
Se opravičujem. Hvala lepa. Mislim, da sem bil dovolj jasen, ko sem rekel, takrat poslanka takratne Social - demokratske stranke in vmes sem tudi rekel, da verjetno kolegica dr. Bručana. Hvala lepa za opozorilo.
Dobro. To smo razčistili. Hvala lepa obema. In še gospod Brenčič.
Hvala lepa. Jaz vem, da je slovensko lekarništvo na visoki kvalitetni ravni in da je tudi izredno dobra organiziranost stanovske zbornice. Vendar pa vem tudi iz lastne prakse in tudi skozi obdobje dela v tem odboru, ki je pokrivalo področje zdravje, da je slovensko lekarništvo tudi silno monopolno organizirano. In pozdravljam predlagatelja zakona, da se odloča na tem vprašanju nekoliko prevetriti situacijo, kakršna je. Prav je tako. Zato pozdravljam specializirane prodajalne, vendar seveda z dosti previdnim pristopom skozi to strokovno komisijo, ki bo določila izbor zdravil oziroma artiklov, produktov, ki jih ta specializirana prodajalna sme prodajati. Nič drugače ne bo, kot je zdaj. Tudi zdaj v lekarnah imamo oddelke, na katerih uraduje samo farmacevtski tehnik. In jaz do sedaj, v svoji dolgoletni potrebi po takih izdelkih, nisem dobil še niti enkrat enega ustnega navodila, kako in kaj. Vem pa to, da je en Oranozol, ki ga jaz uporabljam kot šampon za lase, v lekarni tako drag, ko jaz pridobim ceno, za katero proizvajalec trži ta produkt, se kar zgrozim. In prav je, da se da v tem kontekstu na prepih to področje. In nič več ne bo narod porabil in metal proč zdravil. Samo tista zdravila, ki jih bo lahko kupil v specializirani lekarni, bo kupil ceneje, z nič manj strokovnimi napotki, z istim navodilom. Edino morda celo z malo manjšim oglaševanjem, če nič drugega na nacionalnih medijih, kot je televizija. Tako, da jaz v tem ne vidim nič slabega, po mojem pozitiven ukrep. Važno je, da bo pristop predvsem organa pristojnega za zdravila, po tem vprašanju takšen, kot ga pričakujemo. In zdaj smo pri organu. Jaz sem po svoje razočaran, da se je ministrstvo oziroma vlada odločila, da je ta organ še vedno ohranila kot organ v sestavi ministrstva. Prepričan sem, da bi tudi v javni agenciji, ki bi bila oseba javnega prava veliko lažje našli ustreznost strokovnih produktov, ki jih že zdaj nudi kontrolni laboratorij pri fakulteti za veterino, za zdravilo v veterini. Veliko lažje v javni agenciji kot v agenciji kot organu v sestavi ministrstva. Zato mislim, da bilo vsekakor saj jaz tudi pričakujem od nosilca tega predloga zakona da bi nekako v drugi obravnavi dodatno utemeljil, zakaj ne nastaja v preobrazbi s tem zakonom o zdravilih javna agencija za zdravila in medicinske pripomočke, ki bi bila tudi v svojem svojstvu, ki ga bo poosebljala, evropsko primerljiva. Na ta dva segmenta sem jaz želel opozoriti. Sem prepričan, da se nam resnično ni potrebno bati, da se naredi na tem področju zdravil, ki niso na recept, ki so izvlečki iz naravnih zelišč in tako naprej, diabetični proizvodi, da se naredi več prepiha v korist nas porabnikov, potrošnika. Tukaj lekarne ustvarjajo tako veliki dobičke, da jih ni potrebno pretirano zagovarjati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Replika k razpravi? Ni več, smo že prej čas razdelili. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 16. točki dnevnega reda. Zdaj lahko z gotovostjo že trdimo, da to gotovo ne bo 22.30, ampak bistveno prej. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In nadaljujem z dnevnim redom in sicer s 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE S PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O LOKALNI SAMOUPRAVI. Na voljo imamo 3 ure in 35 minut za skupno razpravo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisano poslanko Cveto Zalokar Oražem. Hkrati se zahvaljujem dosedanjim predstavnikom vlade za sodelovanje in med nami pozdravljam gospoda ministra Žagarja s svojim sodelavcem. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev - kot rečeno - s prvopodpisano gospo Zalokar Oražem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Zato dajem besedo predstavnici predlagateljev gospe Zalokar Oražem za dodatno obrazložitev predloga zakona. Prosim!
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister in predstavnik vlade! V zadnjem obdobju so mnoge občine izrazile pobudo za ustanovitev mestne občine. Dejstvo pa je, da njihova ustanovitev v tem trenutku sploh ni mogoča, saj je bila ob zadnjih spremembah zakona o lokalni samoupravi črtana določba, ki govori o postopkih za njihovo ustanovitev. Prav tako pa so v zakonu še vedno nerealne določbe o pogojih za ustanovitev, ki jih ne izpolnjuje nobena kandidatka, seveda pa tudi mnoge že obstoječe mestne občine ne. Status mestne občine namreč po obstoječem zakonu lahko dobi mesto, če ima najmanj 20.000 prebivalcev in 15.000 delovnih mest, od tega najmanj polovico terciarnih in kvartarnih dejavnosti in je geografsko, gospodarsko in kulturno središče svojega gravitacijskega območja. Status mestne občine dodeljuje po prej opravljenem referendumu, ki ga s spremembo zakona črtamo, državni zbor. V Sloveniji imamo 193 občin, od teh je 11 mestnih občin, ki so bile določene leta 1994, kasneje nobena. V letošnjem letu je državni zbor na pobudo vladajoče koalicije s spremembo zakona občutno omilil pogoje za ustanavljanje novih občin, saj je izjemoma, kar pa smo videli pred dnevi, pravzaprav je to postalo pravilo, mogoče ustanoviti občine z najmanj 2.000 prebivalci, ki jih bo možno ustanavljati v nedogled. V LDS smo opozarjali na številne negativne posledice, nadaljnje teritorialne delitve Slovenije, ki lahko tako potekajo v časovno neomejenem obdobju in ob tem drobljenje obstoječih, predvsem večjih in mestnih slovenskih občin. Slednje vnaša v sistem lokalne samouprave nestabilnost in onemogoča učinkovito izvrševanje nalog lokalne samouprave. Med predlogi za nove občine je kar nekaj takšnih, ki bodo občutno oslabile obstoječe Mestne občine Novo Mesto, Koper in Nova Gorica. Mnoge bodo tudi zaradi zelo špekulativnih finančnih namenov speljale obstoječi mestni občini pomembne finančne vire. Državni zbor je z novelo zakona črtal tudi določbe v katerih so našteti pogoji, ki naj bi jih izpolnjevala mestna občina, prav tako so bile črtane določbe o nalogah, ki naj bi jih opravljale te občine. V času spreminjanja zakona smo na vlado občine, ki se potegujejo ali si želijo dobiti status mestne občine, naslovile pobudo, da omili pogoje za ustanovitev občin, a žal pravega in argumentiranega odgovora nismo nikoli prejele. Slednje kaže neprimeren odnos vladajoče koalicije in vlade do občin in večjih naselij, ki se potegujejo za status mesta in mestnih občin in nadaljevanje proti urbane politike. V dosedanjih treh postopkih ustanavljanja občin v preteklih letih so poslanci in občine predlagale ustanovitev večmestnih občin, a žal niso bili nikoli uspešni. Predlogi so bili zavrnjeni, ker niso izpolnjevali z ustavo in zakonom določenih pogojev, kar zdaj z obstoječo spremembo, ki jo vlagamo poslanci več političnih strank, želimo spremeniti. Nikakor se ne strinjamo z odgovorom, da bo vlada razmislila o spremembi pogojev za ustanovitev mestnih občin šele potem, ko bo znan koncept uvedbe druge ravni lokalne samouprave. Nove mestne občine nimajo neposredne zveze z bodočimi regijskimi središči. Za te se že več ali manj ve, katere so. Res je tudi, da bi mnoge lahko postale nekakšna središča druge stopnje znotraj bodočih regij, saj vendarle opravljajo in vršijo mnoge centralne dejavnosti. Glede na vse povedano upam, da boste predlog sprememb zakona o lokalni samoupravi, s katerimi bi določili postopek za ustanovitev mestnih občin, omili kriterije za imenovanje mestnih občin, ter črta po našem mnenju nepotrebno določbo o izpeljavi referenduma pred ustanovitvijo mestnih občin, spoštovani kolegi in kolegice podprli. Hvala.
Hvala lepa! K besedi vabim gospoda ministra dr. Žagarja za uvodno obrazložitev svojega mnenja.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vsebina predloga zakona o spremembah zakona o lokalni samoupravi, ki ga je državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslancev so spremembe tretjega in četrtega odstavka 16. člena o lokalni samoupravi. V svojem mnenju daje vlada predvsem tri poudarke. Spreminjanje pogojev za status mestne občine je tesno povezano z ustanovitvijo pokrajin ter določitvijo pokrajin. Ko bo rešeno vprašanje pokrajin, bo mogoče presoditi, kakšno mesto naj imajo v ureditvi lokalne samouprave mestne občine oziroma katere naloge naj opravljajo. Nedvomno je pravica zakonodajalca, da določi pogoje za status mestne občine. Zato bi bilo ponovno tehtanje ustreznosti pogojev za mestno občino mogoče ob hkratnem razmisleku o ustanovitvi pokrajin, ne pa ločeno. Še posebej, če vemo, da v tem državnem zboru že teče razprava o morebitni spremembi ustave v zvezi z ustanovitvijo pokrajin. V drugem delu ugotavljamo neskladje z ustavo Republike Slovenije. Ustava Republike Slovenije v 141. členu določa, da mesto in ne občine lahko po postopku in pogojih, ki jih določa zakon, pridobi status mestne občine. Predlagatelji pa predlagajo v 1. členu zakona besedilo, po katerem občina lahko pridobi ta status. Vlada meni, da je zakon v tem členu v neskladju z ustavo. In nenazadnje predlog ni proračunsko nevtralen. Status mestne občine prinaša v skladu z zakonom o financiranjem, kot to ugotavlja tudi predlagateljica oziroma skupina poslancev, ugodnosti, ki jih tak status prinese občini iz naslova financiranja. Teh finančnih obveznosti pa državna proračuna za leti 2006 in 2007 v tem trenutku ne zajemata. Nenazadnje v pripravi je nov zakon o financiranju občin, ki naj bi bil po naših načrtih sprejet v tem državnem zboru v naslednjem letu, veljati pa bi začel z letom 2007. Ta zakon bi vsekakor reševal tudi nekatere dileme v zvezi s financiranjem občin, ker se le te namreč med seboj zelo razlikujejo. Zaradi naštetih razlogov vlada meni, da predlog zakona ne izpolnjuje pogojev za sprejem. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Na vrsti je gospod Barovič v imenu SNS.
Hvala lepa, predsedujoči! Kolegice in kolegi, minister, predstavniki vlade! Kdaj, vprašanje, bo pravi trenutek za ureditev zakonov o lokalni samoupravi, povezanih z ustanovitvijo mestnih občin? Zakaj pogoji za spremembo zakona o lokalni samoupravi in ustanavljanju mestnih občin niso dani? Pogoji za oblikovanje novih občin pa so kar lahko dani. Ampak to vprašanje je pozitivno? Pomeni prav, če so se že oblikovale občine, zakaj se ne bi še mestne? Dokaz, da je čas za spremembe, je spoštovana kolegica, prvopodpisana, že v enem delu povedala, da se je z novelo zakona o ustanavljanju občin črtala določba 16.a člena zakona, to je eden od teh. Zdaj pa nekaj zelo konkretnih podatkov, da ne bomo govorili na pamet. Zakon je bil zelo jasen, status mestne občine lahko dobi mesto, če ima najmanj 20 tisoč prebivalcev in najmanj 15 tisoč delovnih mest. Ta zakon je veljal. In imamo 11 mestnih občin. Od teh 11 mestnih občin - kolegice in kolegi - izpolnjujeta zakonske pogoje dve občini - Ljubljana in Maribor. Celje ne izpolnjuje, ker ima 13 tisoč zaposlenih, ne 15 tisoč. Koper ima 8.700 zaposlenih, ne 15. Kranj ima 13 tisoč zaposlenih, ne 15. Murska Sobota nima ne dovolj prebivalcev, ne dovolj zaposlenih, veliko manj. Nova Gorica nima ne števila prebivalcev, ne števila zaposlenih, veliko manj. Novo mesto nima ne števila prebivalcev po zakonu, ne zaposlenih, veliko manj. Ptuj sploh ničesar ne izpolnjuje, tako kot že do sedaj navedene. Slovenje Gradec tudi ne, nima ne dovolj števila prebivalcev, ne dovolj delovnih mest. Velenje izpolnjuje po številu prebivalcev, ima pa 10.900 delovnih mest. Torej, zakon velja za Maribor in Ljubljano. Za ostale ne velja, so pa mestne občine. In zdaj je bogokletno, če nekatere občine, da bom še naprej zelo konkreten: Radovljica, Domžale, Jesenice, Kamnik, Krško, Litija, Piran in Trbovlje, ki imajo tudi status, to je zelo pomembno, mesta, mesta. Te pa prav tako ne izpolnjujejo pogojev prejšnjega zakona 20 tisoč, 15 tisoč, ampak te pa ne smejo biti. One, ki ne izpolnjujejo, so pa lahko, ker so pač že bile. Ampak, da ne boste rekli, da smo zdaj kot majhni otroci, zakaj pa jaz ne, zakaj pa ti ne, čeprav smo to doživeli ravno na tej seji - še nekaj drugih stvari? Spoštovani gospod minister, omenili ste 141. člen in dejal je, da je predlog zakona v neskladju z ustavo. Veste, tudi ustava se da brati zelo lepo. 141. člen ustave pravi, mesto lahko dobi po postopku in ob pogojih, ki jih določa zakon, status mestne občine. In če bomo mi ta zakon spremenili, bo ta člen držal. Bo, ker bo na osnovi 141. člena ustave in na osnovi zakonskih določil, ki so podane v tem predlogu, ustava usklajena z zakonom in ne bo nobenih problemov. To upam trditi. Pa lahko vprašamo tudi pristojno zakonodajno-pravno službo. Izraz oziroma trditev močne mestne občine po vsej verjetnosti ne bi bile naklonjene pokrajinam. Ne bi bile naklonjene pokrajinam. Sedaj, na čem temelji ta trditev, ne trditev, ta dvom bi prav rad slišal, upam da bom? Zakaj vendarle ne, kakšno vezo ima, če stane - ne vem - če bomo imeli 20 mestnih občin, da sedaj pa regionalno urediti na nivoju NUTS 3 ne bo? Jaz bi pa vprašal drugače, zakaj jo pa še ni, zakaj pa na NUTS 2 prej kot na NUTS 3, ker je logično vsaj po mnenju Slovenske nacionalne stranke, da bi morali najprej znotraj urediti pokrajine oziroma regionalizacije in potem na evropskem nivoju? Dobro, to mi bodo razložili seveda predstavniki vlade. Naslednja trditev vlade, vlada meni, da je spreminjanje pogojev za status mestne občine nujno povezano z ustanovitvijo pokrajin in oblikovanjem splošnih upravnih okrajev. Ko bo rešen ta problem pokrajin, ki se funkcionalno povezuje s problemom mestnih občin in bodo pokrajine ustanovljene, bo mogoče presoditi, kakšno mesto naj ima v ureditvi lokalne samouprave mestne občine torej. Šele takrat bomo lahko presodili, kakšno mesto naj bi imele mestne občine. Sedaj kakšnega pa imajo, pa pač ne vem očitno ali kaj. Zanimivo. Državni svet pa ne pogojuje nastanka mestnih občin in zakon itd. s sprejemanjem regionalizacije, ampak pogojuje s spremembo zakona o financiranju občin, ja pa kaj še. Sedaj čakam še naslednji odbor, ki si bo izmislil, da je pa oblikovanje mestnih občin možno šele takrat, ko bo ne vem sprejet zakon o gospodarskih družbah. Še eden drug odbor si bo pa izmislil, da je to mogoče šele takrat, ko bo sprejet zakon ne vem o oblikovanju dvojnega proračuna v evrih in tolarjih itd. Mislim, gospe in gospodje, ni pošteno, ni pošteno že, da sta dve merili za različno občino. Če gremo pogledati predlog, ki je zelo jasen, ki pravi, 15 tisoč prebivalcev in od tega mislim, da pravi predlog sedaj, 5 tisoč delovnih mest. Ja, to je idealno. To je vendarle tako, kot je, ker če jaz računam povprečje k številu zaposlenih na obstoječih mestnih občinah, pridem na povprečje približno 9 tisoč, 8 tisoč in še nekaj je 9, če vzamem povprečje. To je idealna številka, terciarnih in kvartarnih dejavnosti. Saj, kaj pa pravzaprav konec koncev še imamo po občinah. Trgovine, bančništvo, zdravstvo, šolstvo, znanost, kulturo in pa državno upravo, saj drugega pa sploh nimamo več. Mislim, realno glejte, kaj pa še imamo? Vso industrija, ki smo jo imeli bom ponosen pa vesel, če boste povedali, kje še obstaja je šla k hudiču. Nimamo 90% terciarne dejavnosti. Pogoji za to so idealni in ne mešati lepo vas prosim ustanavljanje mestnih občin s pogojem regionalizacije, s pogojem sprejemanja zakona o financiranju občin itd [[..]]O tem se nihče ni spraševal pri ustanavljanju občin, kjer se je kriterij števila prebivalstva znižal na 2000. Pa vemo, da jih veliko, ki jim imajo še manj, pa jih je tudi veliko, ki že prej niso ustrezale. Ampak dobro, sedaj se je oblikovalo, kar se je oblikovalo. Ne vem, zakaj se ne bi oblikovalo tudi na področju razvoja mestnih občin. Če bi že vprašali nenazadnje, zakaj pa hočemo mestne občine? Ja vendarle zaradi tega, ker izpolnjujejo vse tisto, kar je zapisano, zato ker mestne občine imajo in kulturno jedro in svoj kulturni dom in so pravzaprav neka sredina dogajanja in zdravstveni dom in bolnišnico in, in, in, in imajo in, če imajo, zakaj ne bi bile mestne občine? Finančne posledice so tudi jasne. Zakaj lagati? Finančne posledice so jasne, da so v proračunu 2006 sredstva zagotovljena, indeks znaša 108 in sredstva se povečujejo za 4 milijarde tolarjev. Pošteno povedano, tako temu je in tako temu tudi bo. In mislim, da ni pošteno se sedaj izgovarjati na regionalizacijo, na zakon o financiranju občin, na ne vem kaj še vse in na neskladje z ustavo in na krivico na to, da je potrebno najprej regionalizirati to državo pa ne vem kaj še vse. Ali pa, če je temu tako, naredimo enkrat red za vse, za vse. Pomeni, če nam je cilj najprej regionalizacija, dobro, naredili smo na nivoju NUTS2, dve regiji v okviru Evrope, prav. Naredimo sedaj še, ne vem, 8 pokrajin na nivoju NUTS3 znotraj Slovenije, prav. Znotraj tega, ko bomo to postavili, naredimo zakon o financiranju občin. Prav in od tam dalje dajmo graditi nove občine, dajmo postavljati nove občine in dajmo postavljati mestne občine, ampak naj bo to za vse enako. Ne da za ustanavljanje enih ni potrebno ne A, ne B, za ustanavljanje drugih je potrebno pa A, B, C pa še D prej narediti. Ne vem, če je temu tako, prav. Zdi se mi, da je takšen pristop kaotičen in to ni nobena osebna želja, nobena izmišljotina, to so dejstva 15 tisoč zaposlenih, to ni bilo v zlatih časih prejšnje države, Jugoslavije. Takrat je to bilo. So bile občine bogate, tudi občin Trbovlje je bila zelo bogata, je imela 20 tisoč, bila je šesta v Jugoslaviji po razvitosti. Časi so šli mimo, recesija je naredila svoje, sprememba gospodarskega sistema je naredila svoje in pokazatelji iz leta 2005 o zaposlenosti v mestnih občinah obstoječih so jasni. Mi se ne smemo delati norce iz tega. Mi moramo biti veseli, če bomo imeli 7, 8 tisoč zaposlenih v vseh dejavnostih, ker večina je danes na žalost res samo terciarnih in kvartarnih. Tako da, spoštovane kolegice in kolegi, bodimo, skušajmo biti enaki do vseh, objektivno gledati zahteve, prošnje in pogoje in biti pošteni do tega. Samo to je namen. In sedaj je trenutek, da se ta zakon sprejme, sedaj je trenutek, da se ta zakon spremeni, ne čez naslednje štiri leta, pet let, šest let, ker takrat bodo druge nujnosti. Sedaj je nujno zaradi tega, ker so nastale že ene spremembe in zaradi tega, ker lahko nastanejo realne spremembe na tem področju. In nikomur ne bomo, ne bo nihče nič škodil, tudi če bo katera izpadla iz tega spiska iz želja po mestni občini, čeprav izpolnjuje vsaj delno vse pogoje. Če gremo pa res gledati črko zakona, potem pa pričakujem, da bomo imeli v državi Republiki Sloveniji dve mestni občini, Maribor in Ljubljano, vse ostale pa bodo mesta, tako kot smo tudi mi mesto, kot so Domžale mesto, ne bodo pa mestne občine, ker ne izpolnjujejo zakonskih določil veljavnega zakona.
Hvala lepa. Naslednji bo predstavil stališče DeSUS-a, gospod Rezman.
Hvala lepa. Spotoma mi je bilo razloženo, kaj moram povedati. Se bom potrudil. V zadnjem času, v preteklih dneh pa še zlasti, je bilo mnogo pozornosti posvečeno lokalni samoupravi. Zdi se mi, da je tudi prav tako. Zaradi tega, ker pač tam se tisto neposredno življenje za večino ljudi dogaja. Bilo bi dobro, ko bi ga tako uredili, da bi res ustrezalo večini. Vendar smo lahko opazili v teh dneh tudi, da so stališča zelo različna. Zlasti med nami, tukaj v parlamentu, in da so stališča običajno obarvana z lokalno pripadnostjo ali pa s koristmi, ki bi jih eventuelno nekdo iz sprejema posamičnega zakona lahko pridobil. Mi nismo ravno v poslanski skupini DeSUS na stališču, da bi morali zdaj iskati v tem trenutku prav te koristi, ampak bolj na stališču, da je treba v resnici, nekateri menijo, da je to nepošteno urediti sistemske kriterije za to, da se bo lokalna samouprava uredila, ne po posamičnih koščkih, ampak tako, da bomo vedeli, kaj pravzaprav v Sloveniji želimo na ravni lokalne samouprave, tako na primarni kot na sekundarni ravni. Tukaj je žal zvezana tudi problematika, ki zadeva financiranje, kajti tudi ta zakon, o katerem zdaj govorimo, ima finančne implikacije. Verjetno za tiste, ki bi postali nove mestne občine tudi ustrezen pozitivni efekt. Jaz sem prepričan, ko sem se malo zamislil nad temi občinami, ki so predlagane, da nekatere zagotovo tudi zaslužijo, če jih primerjamo z občinami oziroma z mestnimi občinami, ki so nastale v preteklosti, takšen status. Vendar se moramo vprašati, ali si bomo iskali kar naprej alibije v napakah iz preteklosti. To, kar je bilo napak storjenih v preteklosti, najbrž ne kaže v nedogled ponavljati in tovrstna alibičnost ni za nas pravi argument. Ko gremo v kreacijo novega, bi morali najbrž imeti jasne kriterije, morali bi natančno vedeti, kaj želimo, da ne bomo povzročali novih krivic in novih nesmislov in novih nepravilnosti. Načelni pogoji, načelni kriteriji in merila nam torej manjkajo. Samo to število prebivalcev, ki naj jih neka občina obsega ali pa število delovnih mest, zagotovo ne moreta biti glavna kriterija, tako vsaj mi mislimo. Bolj pomembni so drugi, vsebinski kriteriji, ki jih pa ta trenutek nimamo. Mi imamo hiponormiranost, smo podnormirani. Nimamo kriterijev, nimamo meril, nimamo pravega orodja za razmišljanje. Po mojem vedenje, jaz se spomnim pred približno desetimi leti je bil zadnji večji strokovni posvet o tem, kako naj bi določili katera merila, katere vsebine bi naj bile potrebne zato, da bi se lahko racionalno odločali o tem, ali neka občina postane mestna občina ali ne. In obstoja seveda tudi bogata literatura okoli tega. V tem trenutku pa mi mislimo, da zgolj omilitev kriterijev, zgolj zmanjšanje spodnjega praga ni ustrezno. Določiti še dodatno k temu minimiziranju osnovnih pogojev izjeme je spet poslabševanje stanja kakršnega sedaj imamo. Druga merila, vsebinska, ki zadevajo prostor, urbanizem, gospodarski potencial, možnost planiranja razvoja, gravitacijska območja in tako naprej, ta so pa postala nekako marginalna. In mi sodimo, da zaradi tega, ker se zdaj ukvarjamo s projekti, ki niso najbolje in ne v najugodnejšem času izbrani projekti, raje usmerimo moči tja, kamor bi jih najbrž morali. To pa je en velik projekt urejanja lokalne samouprave, tudi urejanja zakona o financiranju občin, tudi urejanja mestnih občin in kajpak umestitve vsega tega v relacijo z bodočimi pokrajinami in državo kot celoto. Zaradi tega mi mislimo, da ta trenutek ni pravi trenutek za sprejem takšnega zakona.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Zalokar Oražem v imenu LDS.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav. V Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da je potreben in nujen razmislek o statusu tako mestnih občin kot tudi večjih mest, tako kot je bilo povedano s strani predstavnika Slovenske nacionalne stranke gospoda Baroviča. Po veljavnem zakonu se kažejo izrazite neenakosti med pogoji, ki jih izpolnjujejo že obstoječe mestne občine, in tistimi, ki bi za tak status morale dobiti in si ga tudi želijo. Jaz mislim, da je nekorektno s strani vlade, da govori o nekem nezakonitem in neustavnem predlogu, kajti nezakonito in neustavno je trenutno stanje in ne tisto, kar želimo z eventuelnimi spremembami zakona pravzaprav sanirati in spremeniti. Da bi takšno neenakost med občinami odpravili, bi prav gotovo morali omiliti število prebivalcev. Po moji oceni celo ukiniti kriterij, za lase privlečen kriterij števila delovnih mest, ki ga pravzaprav, kot je bilo povedano, izpolnjujeta samo dve mestni občini, to se pravi največji slovenski občini. In v posmeh vsemu skupaj je, da je vlada ob junijskih spremembah črtala vse določbe, ki so govorile in na nek način vendarle določale naloge mestnih občin, njihove pristojnosti in na ta način pravzaprav pokazala, da do teh okolij nima nikakršnega stališča in je bilo tako najbolje, da so vsi členi razen tega edinega črtani in mestnih občin v tem trenutku v Sloveniji razen s tem členom pravzaprav ni. Imamo samo člen, ki govori o delovnih mestih in o številu prebivalcev in nič drugega. Niti postopka ni več definiranega, kajti nihče si niti ne želi, da bi o tem govorili. Prav zanima me, kako bo državni zbor speljal in zaključil postopek ustanavljanja in določitve mestnih občin, ko je ta vendarle s prehodnimi določbami in s členi bil črtan. Tako, da mislim, da v tem trenutku niso zagotovljene možnosti za enakopravno obravnavo predlogov za ustanovitev novih mestnih občin. Še posebej pa se v LDS zavedamo, da so bile s spremembami veljavnega zakona, ki so določale naloge, te razlike med mestnimi občinami in drugimi občinam pravzaprav ukinjene in jih pravzaprav več ni. Jaz mislim, da to res potrjuje mačehovski odnos vladajoče koalicije in vlade do urbanih in mestnih okolij, saj tu praviloma nimajo oblasti in političnega pomena, zato delajo celotni državi v tem smislu škodo. Mogoče bi gospod Bajc prišel namesto mene sem. Ne vem, v tem parlamentu očitno ljudje sami s sabo se pogovarjajo na glas.
Besedo ima samo gospa Zalokar Oražem.
In ob tem, ko smo pred štirimi dnevi dali zeleno luč, prav tako zelo nenačelno za ustanovitev 18-ih novih majhnih občin, ta koalicija nima niti enega samega prijaznega stavka in prijazne poteze do večjih občin. Predlagatelji novele zakona menimo, da bi bilo treba zakon spremeniti in omiliti pogoje za pridobitev statusa mestne občine, pri tem pa smiselno upoštevati raven, ki jo sedaj izpolnjujejo nekatere obstoječe mestne občine. Tukaj mislim, da je dovolj dobre izračune dal kolega Barovič, ki je tudi sopredlagatelj tega zakona. Po veljavnem zakonu se kažejo neenakosti med pogoji, ki jih izpolnjujejo obstoječe občine in tistimi, ki jih za tak status želijo zaprositi, da bi takšno neenakost odpravili. Predlagamo, da se zniža kriterij števila prebivalcev in števila delovnih mest. In, če dovolite, bi naštela te občine, da bi si lahko lažje predstavljali, katere so tiste občine, ki jih na ta način omejujemo: Radovljica, Domžale, Jesenice, Kamnik, Ravne na Koroškem, Krško, Brežice, Litija, Piran, Trbovlje in še bi lahko naštevali. To so občine, ki si prizadevajo pridobiti status mestne občine in imajo dolgo mestno tradicijo. Pri tem tudi menim, da nikakor ni zrel argument, da je to kakorkoli povezano s pokrajinami ali regijami, kakorkoli bodo že dobile ta imena. Če bodo mestne občine postale, te, ki so zdaj oblikovane centri, bodoči, regijski ali pokrajinski mislim da temu nihče ne bo oporekal in nima tega namena. Vendar pa prav tako ne želimo, da zakonodajalci in to smo mi poslanke in poslanci, onemogočamo hitrejši razvoj tem občinam, ki bi ga lahko imele in pravzaprav zaradi doseganja nekih nemogočih imaginarnih ali kriterijev, ki jih ne dosegajo niti tiste, ki se jim je pač nekaj prikazalo in so ta status nekoč v preteklosti dobile, da pač zaradi takšnih razlogov tega razvoja ne bomo mogli prekiniti. Z obstoječo zakonodajo je potencialen razvoj onemogočil tudi nekaterim drugim občinam, kot so Zagorje, Škofja Loka, Tržič, Ormož, Žalec, Kočevje, Slovenska Bistrica in še bi lahko naštevala. Ob tem dodajam, da bi zaradi potencialnih možnosti in dolge zgodovinske mestne tradicije lahko imeli tudi določene izjeme, o čemer tudi razmišljamo v predlogu, ki bi bile lahko tudi izjemoma na 12 tisoč prebivalcev. Vendar bi takšne izjeme lahko pokrile takšne občine, kot so na primer Idrija, Postojna in Slovenske Konjice. Sicer pa se s problematiko mest ukvarja tudi Strategija prostorskega razvoja Slovenije. In kot mestna središča nacionalnega pomena našteva mestne občine, nato pa dodaja tudi somestja, v katerih so skoncentrirane funkcije države, poslovne, storitvene in kulturne institucije. In ravno ta somestja so tista območja iz katerih prihajajo zahteve za mestne občine, kot na primer Domžale-Kamnik, Jesenice-Radovljica, Piran-Izola-Koper, Trbovlje-Zagorje-Hrastnik, Slovenj Gradec-Dravograd in podobno. Povedati je potrebno, da bi status mestne občine, takšni občini prinesel tudi višja finančna sredstva, saj bi se tem občinam, ki bi pridobile status, proračun zvišal za približno 2%. To se mi zdi tudi korektno, saj so takšne občine tudi sicer brez statusa, ki bi ga in ga očitno v tej državi nikoli ne bodo pridobile. Najbrž tudi zato, ker predlagatelji nismo pravi ali pa bo treba počakati, da bo vladajoča koalicija dobila več županov tudi v takšnih občinah, mestnih in večjih. Torej, tudi brez statusa bodo opravljale številne centralne dejavnosti za širšo okolico. V teh občinah so srednješolski in visokošolski centri. Tudi visokošolski centri že nastajajo v teh občinah, in to v mnogih, ki sem jih prej imenovala. Tu so regijske knjižnice. Mnoge med njimi imajo gledališča, imajo muzeje, so kulturna in športna središča. Mnoge skrbijo tudi za širši javni prevoz. V njih so sedeži centrov za socialno delo, zavodi za zaposlovanje, upravne enote, davčne izpostave in podobno. Poleg tega želimo s spremembo zakona tudi poenostaviti postopek za pridobitev statusa mestne občine, predvsem v smislu tega, da izvedba referenduma in ugotavljanje volje občanov, v tem primeru se nam ne zdi primeren, zato ga črtamo. Menimo, da takšne volje ne bi bilo potrebno še posebej ugotavljati, kajti na status mestne občine prav gotovo noben njihov občan in občanke ne bi bile ne ponosne. V Liberalni demokraciji menimo, da je to, da bo zakon, to že sedaj v tem trenutku mirno lahko povemo, da bo zakon zavrnjen. Predvsem zavrnjen zaradi tega, ker predlagatelji niso pravi. Če bi in ko so številni iz vladne koalicije, Nove Slovenije in SDS-a predlagali množico novih majhnih občin, so bili predlagatelji pač pravi, zato se je zakon spremenil. Danes imamo vse postopke urejene. Mestne občine niso v tem smislu pomembne nikomur, nazadujejo. Na to nas opozarjajo tudi tuji strokovnjaki v poročilih o stanju naše lokalne samouprave. Seveda pa to nikogar ne zanima. Pravzaprav je ta proti urbana nastrojenost, proti mestna nastrojenost že kar zaščitni znak vladajoče koalicije. Hvala.
Hvala lepa! Naslednja ima besedo gospa Pečanova v imenu SD.
Dober večer! Poslanska skupina Socialnih demokratov podpira sprejem tega zakona, ker menimo, da je vse od leta 1994 oziroma ko se je leta 1995 tudi v živo uresničila reforma lokalne samouprave cela vrsta občin, ki so že takoj v začetku, ko smo imeli še 141 občin in 11 mestnih občin, zelo jasno izrazila željo z veliko podporo prebivalcev posamezne nesojene mestne občine, da bi pridobile tak status. Takrat so bili kriteriji za ustanovitev mestne občine še precej ostrejši, dokler ni bil - kot prej rečeno - že 16.a člen z dodatnimi pogoji črtan, kjer je bilo treba imeti tudi bolnišnico, univerzo oziroma fakultete, kot del univerze, univerzitetno knjižnico in še druge lastnosti. Razen teh, ki so pa že od vsega začetka, ko je bil zakon z določilom o 20.000 prebivalcih in 15.000 delovnih mestih sam s seboj skregan. Kajti če gremo zelo sistematično pregledavati, kakšno je razmerje med številom prebivalcev in številom delovnih mest, praktično nikjer v Sloveniji v nobeni občini, ne mestni, niti ne mestni, ni razmerje med številom prebivalcev in številom delovnih mest 20.000 proti 15.000, 1 proti tri četrtine. Se pravi, da bi morali imeti tri četrtine delovnih mest glede na število prebivalcev. Pravilo je, če gremo malo vsak pri sebi pogledati, da je približno dobra tretjina delovnih mest glede na število prebivalcev v normalnih občini. Morda je razmerje drugačno v Ljubljani in Mariboru. Zaradi tega, ker je pač tam priliv delavcev na delovna mesta, se pravi, število delovnih mest večje kakor pa je sorazmerno število prebivalcev in tukaj sta po tej logiki glede na razmerje, edini občini v Sloveniji, ki bi lahko imeli status mestne občine. Ker namreč logika 15 tisoč delovnih mest in 20 tisoč prebivalcev nekako veže med seboj to razmerje. Torej oba pogoja naj bi bila izpolnjena. Se pravi občina, ki ima 20 tisoč prebivalcev, drugega pogoja ne izpolnjuje in zato ne more biti mestna občina. To smo na praktičnih primerih danes že slišali, katere so tiste občine, ki teh pogojev ne izpolnjujejo, vendar je že takrat zakonodajalec verjetno presodil, državni zbor takratni, leta 1994, da sta ti dve številki zgrešeni in da bi bilo treba upoštevati pravo razmerje. Zato je logično, tiste najbolj vztrajne občine: Radovljica, Domžale, Jesenice, Kamnik, Krško, Litija, Piran in Trbovlje zagotovo želijo in zahtevajo od državnega zbora, da zakon o lokalni samoupravi popravi tako, da bo sedanje stanje, kar se tiče mestnih občin, legalizirano, usklajeno z ustavo in zakonom, da je odprta možnost potem tudi za ustanovitev novih mestnih občin, med njimi tudi Brežic, Zagorja ob Savi, Škofje Loke, Tržiča, Ormoža, Žalca, Kočevja, Slovenske Bistrice, Idrije, Postojne in Slovenskih Konjic. Če samo pogledamo tudi tradicijo posameznih občin, ki želijo pridobiti status mestne občine, ki pa v bistvu, če smo iskreni, pravzaprav ne vleče za sabo nobenih posebnih finančnih ugodnosti, zlasti ne pri tistih občinah, ki se že sedaj same financirajo, ker dodatnih 8% k izračunu primerne porabe zagotovo ne prinese pri občinah, ki ne dobivajo izravnave, nobene koristi, finančne koristi, pač pa prinese druge nove obveznosti, ki pa pravzaprav pospešijo tudi možnost razvoja. Med drugim recimo tudi ta, če malo obrnemo na šalo, mestne občine so dolžne ustanoviti mestno policijo po zakonu. Torej morali bi tudi o tem razmišljati, da bodo mestne občine pridobile dodatne obveznosti, ne pa dodatnih pravic. Da ne govorim o nekaterih drugih dejavnostih, ki jih bodo morale izpolnjevati, od mestnega prometa dalje, mestnega potniškega prometa seveda. In še na to bi posebej opozorila, da ko beremo 141. člen ustave, moram ponoviti, tisto kar sta že dva kolega, kolegica in kolega pred menoj, povedala, da u ustavi ne piše, da ne smemo spreminjati zakona zaradi tega, da pogoje za ustanavljanje mestnih občin popravimo, spremenimo, preoblikujemo, ampak samo predpisuje, da je treba mestne občine ustanavljati, na osnovi zakona, ki določa pogoje za ustanavljanje in na osnovi zakona, ki mestno občino tudi ustanovi. Nikjer ne piše, da mora biti za to, da se mestna občina ustanovi, izveden referendum. Nikjer je ne piše, da mora biti pogoj 20 tisoč 15 tisoč, nikjer ne piše v ustavi, da mora biti v mestni občini recimo bolnišnica, kar niti zdaj niti v zakonu ni več napisano in tako naprej. Se pravi, zakon o lokalni samoupravi smo lahko spreminjali tako, da smo nekatere pogoje za ustanovitev občine kar enostavno črtali, ampak zdaj, ko bi bilo pa treba omiliti pogoje za ustanovitev mestnih občin, zdaj pa je seveda to seveda protiustavno. Neverjetno. Zaradi tega menim, da najmanj, kar je, bo vlada morala spremeniti svoje stališče do tega zakona vsaj glede tega, ko trdi, da je ta zakon protiustaven, ker predlaga širjenje možnosti za ustanavljanje mestnih občin. Še to bi povedala, ko spremljamo oziroma pregledujemo imena občin, ki so zainteresirane, da bi dobile status mestne občine, je pravzaprav zanimivo, da so raztresene kar po celi Sloveniji, da je ta želja po pridobitvi statusa mestne občine zagotovo vezana na zgodovino, na preteklost, na daljno preteklost, kot so te občine več ali manj z redkimi izjemami, že imele status mesta, ki jim ga je v davni preteklosti podelil cesar ali cesarica, zdaj točno ne vem, kdo je pač bil v danem trenutku vladar v rajnki Avstriji, ker v Avstro-Ogrski niso več bile podeljevane mestne pravice. Pa še to bi povedala, da zlasti tri občine v slovenski Istri so imele status niti ne občine, ampak celo mestne republike že pred reci in piši, tisoč in nekaj leti. Vsaka zase. Kar se da ugotoviti tako po mestnih statutih kot tudi po tem, kdaj so bile navedene v zapisih in kako jih je obravnavala recimo njihova največja sovražnica in kasneje tudi gospodarica Beneška Republika. Torej zagotovo med vsemi temi občinami je Piran zagotovo najbolj upravičen do tega, ima pa seveda žal samo 18 tisoč prebivalcev in samo 7 tisoč delovnih mest. Po pogojih tega zakona ne izpolnjuje pravice do statusa mestne občine, ampak če bi bili pošteni, ima verjetno precej več pravice do statusa mestne občine kot marsikatera od mestnih občin, ki danes ta status ima. Menim, da bi bilo prav, da glede na to, da je zakon v bistvu nezahteven, da tudi finančno ne bo pomenil nekega velikega bremena za državo, v veliki večini primerov ne bo potrebno sredstev povečati za izravnavo in tukaj bi, kot smo pri določitvi osemnajstih referendumskih območij v veliki večini zadostili volji prebivalcev oziroma ste, da si ne bom lastila zaslug za to, ker sem vsakokrat glasovala proti ali se vzdržala, je seveda prav, da tukaj razmišljamo vendarle o tem, da je naklonjenost prebivalcev takšnemu statusu zelo pomembna, zato predlagam, da skupaj s tistimi poslanci in poslankami, ki menimo, da je potrebno to olajšavo v zakon vnesti, tudi vi izglasujete takšno spremembo zakona o lokalni samoupravi. Glede na to, da ima zdaj že črko N bi bilo verjetno dobro, da bi potem tudi sprejeli počasi eno uradno prečiščeno besedilo, ker zdaj na koncu že ne vemo več, kje se začne in pri katerem členu se konča ta zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Uradno prečiščeno besedilo moramo itak po poslovniku sprejeti in upajmo, da bo to čim prej narejeno. Na vrsti je gospod Mikolič, ki bo predstavil stališče Nove Slovenije.
Hvala za besedo, predsedujoči, in še enkrat lepo pozdravljeni. Že večkrat smo danes slišali, da je od 193 občin 11 mestnih občin v Sloveniji, in sicer so te mestne občine bile ustanovljene z zakonom o ustanovitvi občin ter v določitvi njihovih območjih leta 1994. Res je, na kar se sklicuje predlagatelj, da tudi že nekatere obstoječe mestne občine ne izpolnjujejo vseh predpisanih pogojev po obstoječem zakonu, in sicer 20.000 prebivalcev, 15.000 delovnih mest in tako dalje. Zato bi se naj v predlaganem zakonu omilili pogoji za pridobitev statusa mestne občine, in sicer bi se naj znižalo število prebivalcev na 15.000, v izjemnih primerih celo na 12.000 ter 5.000 delovnih mest. Prav tako bi se poenostavil postopek za pridobitev statusa mestne občine, med ostalim naj se ne bi izvajal referendum. Samo naj navedem nekatera dejstva. Formalno se mestne občine funkcionalno razlikujejo od drugih občin le po tem, da je mogoče z zakonom prenesti določene pristojnosti z državnega nivoja na mestno občino. Seveda je logično, da bi se naj prenesle tiste naloge, ki bi bile pomembne za razvoj mesta. Po več kot desetih letih lahko danes ugotavljamo, da se teh pristojnosti na obstoječe mestne občine ni preneslo skoraj nič, tako lahko danes ugotavljamo, da so razlike med pristojnostmi občin in mestnih občin minimalne. Se pa v poslanski skupini Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke strinjamo, da ta neustrezna razporeditev pristojnosti ni v skladu z načelom subsidiarnosti. Glavna razloga za to sta neuresničena namera ustanovitve širitve samoupravnih lokalnih skupnosti in decentralizacija pristojnosti na raven pokrajin in nedokončana dekoncentracija državne uprave. Kot vemo, je ustavno sodišče že večkrat presojalo izpolnjevanje pogojev za ustanovitev mestnih občin. Bistveni sta dve ugotovitvi, in sicer, da se mestna občina ustanovi zato, da bi njeni prebivalci lahko smiselno in funkcionalno sodelovali pri upravljanju lokalnih javnih zadev na območju mesta kot specifične urbane lokalne skupnosti. Ni pa zaradi potrebnega števila prebivalcev možna vključitev lokalne skupnosti, ki funkcionalno ne spada v ta urbani del mesta, ker je to v nasprotju z demokratičnimi načeli lokalne samouprave, ker bi to po eni strani onemogočilo lokalno samoupravo prebivalcem mesta in po drugi strani prebivalcem te lokalne skupnostni. Tem merilom za oblikovanje območja mestne občine je ustavno sodišče zapisalo, da ne more biti vključeno v mestno občino primestno območje, ki izpolnjuje pogoje za ustanovitev samostojne občine, da pa je lahko vključeno v mestno občino tudi ločeno primestno območje, če samo ne izpolnjuje pogojev za oblikovanje posebne občine. Nisem najbolj prepričan, da če to upoštevamo, da bi tudi ti predlogi, ki jih sedaj predlagatelj predlaga, imeli pogoje za ustanovitev mestnih občin. Sicer pa se v poslanski skupini Nove Slovenije strinjamo z mnenjem vlade, da bi spreminjanje pogojev za status mestnih občin v tem trenutku ne pomenilo ustreznejše vsebine lokalne samouprave v urbanih centrih, temveč samo nek prazen status, ki ga pač že imajo sedanje mestne občine. Je pa res, da so mestne občine za 4% dodatno financirane v sklopu primerne porabe. Če sedaj pogledamo občine, ki bi po predlagateljevem predlogu izpolnjevale pogoje, da postanejo mestne občine, govorim o tistih, ki jih je predlagatelj že navedel v predlogu zakona o tistih 16-ih, ki so navedeni oziroma 19-ih občinah, lahko ugotovimo, da so v vseh teh občinah sedeži upravnih enot. Zaradi tega te občine že dobijo 4% točke oziroma 4% več primerne porabe. Od vseh teh občin je le Piran občina, ki ne prejema finančne izravnave, ampak se samofinancira. Govorim za leto 2006 in ne govorim na pamet, tako kot ste nekateri pred menoj, sem se potrudil in pogledal primerno porabo za leto 2006, kar bi pomenilo, da bi bilo potrebno za predlog mestnih občin Domžale, Jesenice, Kamnik, Krško, Litija, izvzamem Piran, Radovljica in Trbovlje, zagotoviti dodatnih 672 milijonov tolarjev. Za drugo grupo: Brežice, Kočevje, Ormož, Slovenska Bistrica, Škofja Loka, Tržič, Zagorje ob Savi, Žalec 719, in še tretjo grupo v 112, cirka milijardo 400 tisoč tolarjev dodatnih sredstev v proračunu za leto 2006. Kot vemo, je ta proračun za leto 2006 sprejet in teh sredstev v proračunu ni. Se pa v poslanski skupini Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke strinjamo, da bi moral zakon o financiranju občin bolj argumentirano opredeliti upravičenost do dodatnih sredstev občinam, kjer je sedež upravne enote in mestnim občinam. Med ostalim, vsaj tako pričakujemo, bi te rešitve moral prinesti novi zakon o financiranju občin. V poslanski skupini Nove Slovenije-Krščanske ljudske stranke spremembe zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. In še zadnji je na vrsti Mihael Prevc, v imenu SLS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Spremembe zakona o lokalni samoupravi, ki jih danes obravnavamo v okviru splošne razprave, se nanašajo na ureditev statusa mestne občine. Predlagani zakon spreminja pogoje za določitev mestne občine in obenem določa tudi postopek za določitev statusa mestne občine. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se načeloma strinjamo, da je potrebno rešiti zlasti vprašanje postopka za določitev statusa mestne občine, morda pa je potrebno ponovno premisliti tudi o pogojih za nastanek mestne občine. Vsekakor obstoječe stanje, ko imamo določene občine, ki ne izpolnjujejo zakonskih pogojev za pridobitev tega statusa, ni ustrezno. Vendar pa poslanci Slovenske ljudske stranke predlaganega zakona vendarle ne podpiramo. Poudarili bi radi, v čem je sploh bistvo statusa mestne občine. Vsebina tega statusa spada v okvir funkcionalne samouprave. Mestne občine namreč lahko na podlagi zakona opravljajo tudi določene državne naloge, ki so pomembne za razvoj mest. Trenutno bistvene razlike med navadnimi in mestnimi občinami glede pristojnosti ni. Vprašanje ustanavljanja dodatnih mestnih občin, kar bi omogočil predlagani zakon, je po našem prepričanju povezano zlasti z vprašanjem njihove funkcije v luči trenutnih priprav zakonodaje za uvajanje regij oziroma pokrajin. Večje število mestnih občin, ki bi imele interes prevzemati funkcije širših lokalnih enot oziroma pokrajin, bi bilo neustrezno. Zato podpiram prizadevanje vladne službe za lokalno samoupravo in regionalni razvoj za čim prejšnjo vzpostavitev pokrajin in določitev njihovih pristojnosti. Temu pa naj sledi tudi ustrezna definicija statusa mestne občine ter proučitev njegove smiselnosti. Predlog zakona vsebuje tudi postopek za določitev statusa mestne občine. Tega enači s postopkom za spreminjanje območij občin oziroma ustanavljanje novih občin. Po našem mnenju gre za dva popolnoma različna postopka, zato predloga tudi v tem delu ne moremo podpreti. Seveda pa pričakujemo od pristojnega ministra, da bo čim prej pripravil predlog glede ureditve regij v Sloveniji ter posledično tudi ustrezno ureditev vprašanj, ki so še odprta glede mestnih občin v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Prvega vabim k besedi gospoda Bevka.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Vlada Republike Slovenije je v zakonodajni postopek maja letos vložila zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o lokalni samoupravi. Na dopis predsednika državnega zbora, da k predlagani noveli zakona podajo svoje mnenje tudi lokalne samoupravne skupnosti, so župani in predstavniki osmih slovenskih občin, naj jih tu naštejem: Domžal, Jesenic, Kamnika, Krškega, Litije, Pirana, Radovljice in Trbovelj pozvali vlado Republike Slovenije, da predlagano novelo zakona o lokalni samoupravi umakne iz nadaljnje procedure in pripravi novo besedilo, ki naj bi vsebovalo tudi nove kriterije za ustanavljanje mestnih občin. Na dopis z dne 9. junija, ki je bil poslan predsedniku državnega zbora, predsedniku vlade in pristojnemu ministru dr. Žagarju ni bilo odziva. Zakon smo takrat sprejeli oziroma večina v državnem zboru ga je sprejela. V tej pobudi 8 slovenskih županov je bilo predlagano, da se pri pripravi novega besedila upoštevajo predlogi, ki se nanašajo na ustanavljanje mestnih občin in da se omilijo določbe, ki se nanašajo na pogoje za pridobitev statusa mestne občine. Predpisanih kriterijev niti že ustanovljene mestne občine ne izpolnjujejo v celoti, zato bi predlagatelj zakona moral cenzus oblikovati glede na obstoječe stanje. V tem trenutku za obravnavo predlogov za ustanovitev novih mestnih občin niso ustanovljene možnosti za enakopravno obravnavo glede na že ustanovljene mestne občine. Postopek za pridobitev statusa mestne občine bi bilo smiselno poenostaviti, ker pa ta sprememba nima tako obsežnih posledic, kot nastanejo ob ustanavljanju novih občin ali pri spreminjanju meja obstoječih občin, bi bilo to lahko zelo elegantno narediti. Določbe, ki se nanašajo na mestne občine, bi bilo potrebno ponovno proučiti ter pripraviti smiselne in sistematično pripravljene določbe, ki bi mestnim občinam dajale večjo izvršilno pristojnost zlasti na področju prostora, graditve objektov in še nekaterih drugih. In ker s strani vlade ni bilo nobenega odziva oziroma odgovor je bil zelo medel in se sedaj tudi ponavlja v stališču vlade, sem takrat naslovil posebno poslansko pobudo. V njej sem zapisal, da bi bilo potrebno razmisliti, da se kriterij 20.000 prebivalcev zmanjša mogoče na 15.000 prebivalcev in da se določilo v tretjem odstavku 16. člena, ki zahteva najmanj 15.000 delovnih mest in od tega najmanj polovico v terciarnih in kvartarnih dejavnostih, črta. Z obstoječo zakonodajo je namreč onemogočen razvoj, ki bi ga potencialno lahko imele tudi nekatere druge občine, kot so, recimo Brežice, Slovenska Bistrica, Zagorje ob Savi, Kočevje, Kamnik, Škofja Loka. Zaradi potencialnih možnosti in dolge zgodovinske mestne tradicije bi izjeme lahko bile, vendar število prebivalcev nikakor ne bi smelo biti manjše kot 12 tisoč. Med te izjeme bi lahko tako uvrstili tudi občino Idrija, ki je bila leta 1900 drugo največje mesto na Kranjskem, takoj za Ljubljano, in seveda še nekatere druge občine bi lahko tukaj našle svoje mesto kot izjema. Od leta 1991 dalje so nekdanje slovenske občine oziroma sedeži teh občin z izjemo osmih ali največ štirinajstih potencialnih središč novih pokrajin ali novih upravnih okrajev stalno izgubljale svoje pristojnosti na račun postopne in neusmiljene centralizacije nove države. Resnici na ljubo so v tej reformi lokalne samouprave in reformi državne uprave pridobivale samo nove majhne občine. Sedaj bo še nekaj novih, ki velikokrat niso imele niti najosnovnejših zakonskih pogojev za delovanje oziroma ustanovitev. Pridobila pa so tudi skoraj vsa nova večja središča, predvsem novo oblikovane mestne občine, med kateri pa najdemo tudi take, kot sem že prej povedal, ki ne ustrezajo vsem zakonskim normam. Vsa občinska središča vmes med majhnimi in mestnimi občinami pa so stalno izgubljala. Izgubljala so vse pristojnosti na različnih področjih, kot so inšpekcijske službe, področja davčne in geodetske uprave, področja obrambe ter zaščite in reševanja, področja urejanja prostora in tako dalje in tako dalje. Na vrsto naj bi v dogledni prihodnosti prišle tudi ukinitve upravnih enot. V koalicijski pogodbi namreč piše, da boste teritorialno strukturo državne uprave spremenili tako, da boste iz sedanjih 58 upravnih enot oblikovali 12 ali maksimalno 14 upravnih okrajev z izpostavami. Vsi ti posegi, skupaj z napovedano degradacijo upravnih enot, so in bodo pripomogli tudi k odlivu visoko strokovno in univerzitetno izobraženih kadrov v večja središča. Prepričan sem, da takšen poseg pomeni tudi precejšnjo izgubo delovnih mest. Ne bom sedaj našteval ta občinska središča, mogoče to tudi ni povsem neposredno povezano z vprašanjem ustanavljanja mestnih občin, je pa povezano z vprašanjem procesa zmanjševanja pristojnosti nekdanjih občin, ki so obstajale pred reformo lokalne samouprave leta 1994 in vse splošnega nezadovoljstva z zakonom o financiranju občin. Tudi to je eden od razlogov, da poskušajo neka večja mestna središča in neke večje mestne občine sedaj doseči status mestnih občini in mislim, da bi bilo korektno, da bi vlada Republike Slovenije prisluhnila tej ideji, čeprav njeno negativno mnenje to drugače govori, bi pa vseeno apeliral na poslanke in poslance vladajoče koalicije, da predlog, ki smo ga predlagali poslanci iz različnih poslanskih skupin, s prvopodpisano kolegico Oražmovo, podprete. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Sok. [[Ne.]] Se odpoveduje. Potem je pa na vrsti gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Velikega upanja, da bi kogarkoli, ki je že prepričan, prepričal v tem državnem zboru, v bistvu ni. Ampak kljub temu, da sem v preteklosti imel pomisleke pri ustanavljanju mestnih občin oziroma bolje rečeno pri preoblikovanju občin, tako imenovanih navadnih občin v mestne občine, sem danes prepričan, da bi bilo potrebno na tem področju storiti korak naprej. Čeprav mestna občina sama po sebi v tem trenutku, sploh če se samofinancira, ne pomeni kakšne bistvene razlike od občine, ki tega statusa nima, razlike pa ni predvsem zaradi tega, ker smo v enem določenem procesu, v določenem trenutku zastali in to tam, ko smo dejali, da je moč prenesti posamezna pooblastila, ki so sedaj v pristojnosti države, na občine, na mestne občine, na tiste, ki izpolnjujejo pogoje, da to lahko tudi opravljajo. Tega nismo storili in tako se mestna občina v bistvu ne razlikuje od občine in bo potrebno tukaj na tem področju pospešiti priprave predvsem na ustanovitev pokrajin. In tukaj se vsekakor z ministrom strinjam, da je potrebno v državi uvesti pokrajine. Če bi mi pokrajine že uvedli in če bi te pokrajine, torej druga stopnja lokalne samouprave v naši državi, že funkcionirale, verjetno tudi teh pritiskov za mestne občine ne bi bilo toliko. Če bi imeli državo, pokrajine in potem občine. Nekako pa imam občutek, da ocena, da si posamezna središča, ki bi dobila status mestne občine, potem ne bi želela pokrajin, tukaj mislim, da ta ocena ni točna, ni prava, in da so mestna središča oziroma mestne občine že sedaj dokazale, da so še kako zainteresirane za pokrajine, ki se tvorijo okrog teh središče. Dober primer v dosedanjih aktivnostih sta ravno Ptuj in pa Velenje, ki bi po tej logiki ne bila generatorja za ustanovitev pokrajin, če bi ta trditev veljala. Prepričan sem, da s tem zakonom kakšne posebne škode ne bi naredili, hkrati pa sem prepričan, da zelo velike koristi v tem trenutku tudi ne. Kljub temu podpiram prizadevanja predlagatelja, da nekako sprosti možnosti za preoblikovanje občin v mestne občine. Imam pa pomislek tudi pri tem zakonu, kjer se predvideva izjema. Jaz bi nekako dejal, da izjem naj ne bi bilo, da ne bi ponavljali napake, ki jo vsakokrat znova počnemo pri ustanavljanju novih občin, in da bi rekli, da je 15 tisoč prebivalcev tisto število, ki je potrebno za ustanovitev mestne občine pod pogojem, da ima tudi 5 tisoč delovnih mest. Če bi pa zadevo želeli narediti takšno, kot bi morala biti, bi verjetno moral biti še en dodatni pogoj, to pa je samofinanciranje teh mestnih občin. Občine, ki so danes vezane na izravnavo, so vsekakor občine, ki nekako niso tiste prave mestne občine. In kolikor mi je znano, je tudi tega že sedaj nekaj. Seveda je pa govoriti o tem, da je razlog ta, da nekatere občine že sedaj ne izpolnjujejo pogojev za mestne občine, pa to so, ostale pa tega ne morejo pridobiti oziroma jim je onemogočeno, je povsem identična zgodba, kot je zgodba o ustanavljanju občin, kjer se sklicujemo na izjeme, ki so se v preteklosti zgodile, in jih želimo potrditi kot pravilo tudi pri novem ustanavljanju občin. Torej kljub nekaterim pomislekom, ki jih v tem zakonu imam, in bi mogoče celo predlagal potem z amandmajem v drugi obravnavi, da bi določene zadeve še spremenili, menim, da je vredno ta zakon danes v prvi obravnavi po opravljeni splošni razpravi podpreti, torej izglasovati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mikolič.
Hvala. Ker se je pred dobrimi desetimi leti tako ponesrečeno podelil status mestnih občin nekaterim mestom, imamo danes pač takšno stanje, kot je. Toda jaz bolj se sprašujem ravno zaradi tistih 4% dodatnih finančnih sredstev, glede na to, da pa res na te mestne občine nismo prenesli nobene pristojnosti države oziroma nobenih novih nalog. In to je za mene veliko vprašanje, ki ga bo treba rešiti v prihodnje, predvsem z zakonom o financiranju občin. Je pa res, da so pa predlagatelji lahko slabe volje glede tega, da takrat so nekatera mesta dobila status mestne občine, nekatera, ki pa pravzaprav danes imajo enake kapacitete oziroma enako število prebivalcev, glede delovnih mest pa to ni možno. Zato smatram, da je resna naloga vlade, da ta problem poskuša čim prej rešiti, in sem prepričan, da ga tudi bo. Glede na to, da v proračunu za naslednje leto ni finančnih sredstev, verjamem, da bi, glede na to, da sem si že to tabelo naredil, občina Domžale kot mestna občina bi bila zelo vesela, da bi prejela 127 milijonov dodatnih sredstev, ali pa občina Kamnik 116 milijonov pri 2 milijardah 900 primerne porabe. Še enkrat ponavljam, pravzaprav se le ena občina samofinancira, kar pomeni, da je treba za vse občine, če bi pridobile status mestne občine, glede na veljavno zakonodajo o financiranju občine, bile dodatno stimulirane. Tako da še enkrat ponavljam, pravzaprav tega zakona ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Janca.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Gospod minister, kolegice in kolegi! Mestne občine imamo, kakršne pač imamo, takšne so zaenkrat v Sloveniji. In zame osebno ni težava s številom mestnih občin, ali jih bo še nekaj več ali ne, zame je bolj pomembno vprašanje, kdaj bomo dobili že mnogo let opevane regije oziroma pokrajine v Posavju. To je zgodba, ki je za Slovenijo izjemnega pomena. To je tisto, kar očitno bo, tudi ko bo prišla v parlament ta zgodba s strani vlade, in tu je dovolj politične volje v tem parlamentu, da bomo to zgodbo, ki jo že mnogi mandati državnega zbora niso uspeli spraviti skozi, da bo tokrat toliko tega, da bomo prišli do teh pokrajin v Sloveniji z javnimi pristojnostmi, finančnimi viri. Vmes bo zagotovo tudi čas primeren, da govorimo o mestih občinah, ali jih je dovolj ali jih bo še več. Jaz mislim, da je čas primeren, da gremo vendarle korak za korakom, vlada ima to v načrtu, to so nekako dali v prioritete prihodnjega leta, jaz upam, da bomo temu sledili tudi mi v parlamentu in potem zagotovo sledi tudi to vprašanje, ki ga danes tukaj predlagatelji dajejo. Mislim, da je to še en apel vladi in vsem nam, da pospešimo to zgodbo in da hkrati tudi te mestne občine, ki bodo morda prišle še nove v to igro, poskušamo v tem paketu postaviti. Nič nimam proti temu. Jaz mislim, da mnoge te občine, katere mesta, ki formalno izpolnjujejo nekatere pogoje, bi lahko prišlo v ta ključ, ki jih imajo že obstoječe mestne občine. Predlagatelje popolnoma razumem, je čisto na mestu, vendarle v tem trenutku pa se mi zdi, da je to prehitevanje po desni. To pa ni nikoli dobro, niti v prometu niti v življenju. Bodimo toliko strpni, če ste počakali toliko let, pa počakajte še kakšno leto, da vlada svoje oddela, v tem času pa naredimo to zgodbo. Verjamem, da istočasno tudi zakon o financiranju občin, pa je zelo malo tistih, ki ta zakon podpiramo, da je dober. Zagotovo je preslab, ni dober, ni transparenten, ni pravičen do vseh slovenskih občin še posebej do malih slovenskih občin, in tukaj bo kar težko delo ministrstva za lokalno samoupravo, finance in celotne vlade, verjetno tudi v parlamentu, kajti tu bo mogoče najti ta trši oreh kot pa ustanovitev pokrajin v Sloveniji. Jaz verjamem, če je volja, če je cilj, potem bo tudi uspeh prišel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je že gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Najprej nekaj razjasnitev. Eden od predhodnih govornikov je povedal, da se je zelo dobro pozanimal, analiziral in da je ugotovil med drugim - bom začel pri sredstvih, potrebnih sredstev, za katere je izračunal, da jih je milijardo pa pol na račun ustanavljanja novih mestnih občin ni. Mislim, da je premalo podrobno pogledal, ta sredstva so v proračunu za leto 2006. Zagotovljena so na proračunskem uporabniku 16, ministrstvo za finance, v okviru področja uporabe 0.6 lokalna samouprava, v okviru glavnega programa, 0.602, sofinanciranje dejavnosti občin v ožjem delu občin in zvez občin in podprograma 0.6021601, dopolnilna sredstva občinam. Sredstva, ki jih v te namene daje občinam država, se povečujejo za 4 milijarde. Toliko o natančnosti pregleda. Žal mi je, drugič, da ni z nami tudi predstavnika državnega sveta. Mnenja se krešejo o upravičenosti obstoja državnega sveta ali ne. Očitno dokazuje državni svet, da imamo mi prav in da državni svet pač ni potreben, kajti tam se poleg gospodarskih in drugih interesov združujejo tudi lokalni interesi. In glej ga zlomka, za čuda, gospodje državni svetniki so z veliko vnemo podpirali in sodelovali pri oblikovanju novih občin in potrjevali in dali temu vse prav in vse najlepše in najboljše. Pri oblikovanju zakona, ki govori o ustanavljanju mestnih občin, pa so ugotovili, da je to politična igra. Jaz bi prav lepo prosil za vsaj pisni odgovor kateregakoli predstavnika državnega sveta, v čem je politična igra pri spremembi dveh členov, ki spreminjata zgolj in samo številke. Konkretno sem župan občine Trbovlje. Tudi slučajno, mi smete pištolo držati v glavo, pa vam ne vem povedati enega političnega razloga zakaj, bi želel, da je Trbovlje mestna občina. Govorim o političnem razlogu. Želel pa bi, da je mestna občina, ker ima skoraj 19.000 prebivalcev, ker ima skoraj 6.000 zaposlenih, zato, ker ima kulturni dom, ima gledališko dvorano, kino dvorano, prostore za kongrese, prostore za predavanja, galerijo, revirski muzej, bolnico, zdravstveni dom. In je geografsko, urbanistično središče, ki ima pravzaprav čisto vse. Če so to politični razlogi, potem pa prav. Nadaljujem. Strinjam se, da je, to govorim, odkar se ukvarjam z lokalno samoupravo, odkar sem v odboru, da je potrebna razdelitev Slovenije na pokrajine na tako imenovanem nivoju NUTS 3. Ja, ampak gospe in gospodje, strinjam se tudi s trditvami [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] bom malo hitreje govoril. Strinjam se s trditvami, da je prav, da sistematsko gradimo. Ampak ali je to sistematsko, da smo ene občine oblikovali, pa bomo potem gradili regionalizacijo, po drugi strani moramo pa najprej urediti, da bomo ustanovili mestno občino. To je kaos. To je kaotično delo. Jaz sem za, da vse občine ustanovimo, potem pa pokrajine ali obratno, najprej pokrajine na nivoju NUTS 3, potem pa vse ostale občine. To je resnica. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Štebe.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Veliko smo slišali razlogov od tistih, ki zagovarjajo še več mestnih občin, manjših mestnih občin. Mnogo od teh še pred dnevi ni zagovarjalo več manjših občin. Kriteriji pa vemo, se lahko razumejo različno ali so raztegljivi. Jaz osebno mislim, da ne bi smelo biti prevelike želje ustanavljati, recimo v tem primeru mestne občine iz razlogov pridobivanja nekih posebnih podpor s strani države. Če imajo nove sedanje občine ambicijo postati mestne občine, kaj je kriterij, niti točno ne vemo, naj uvajajo funkcije, s katerimi menimo, da bodo postajale bolj mestne. Čeprav vemo, da nekatere manjše občine ali pa celo sedanje krajevne skupnosti, recimo, Kostanjevica na Krki imajo mnogo funkcij, ki naj bi bile tipične za mestne občine, razen recimo srednjega ali visokega šolstva, izobraževalnih funkcij. Se pa strinjam s tistimi, ki menijo, da bi morali k temu pristopiti celovito. Celovito v smislu, da nekako na en integriran način, hkraten način naredimo ta srednji nivo, uvedemo srednji nivo, ki mora biti konsistenten dobro, sedaj kohezijskih regij verjetno ne bo - s tem, kar želi država na terenu delati in kar naj bi občine prenesle na višji nivo. Pravzaprav bi morala biti ta dva prenosa iz občinskega nivoja in iz državnega nivoja usklajena. Te pokrajine, kot jim radi rečemo NUTS 3 regije ali karkoli, bi morale dejansko potem funkcionirati kot pokrajine. Znotraj tega pa bi bilo treba na nek način primerno uvesti potem funkcijo mestnih občin. Še en vidik govori o tem, da pravzaprav ni pomembno, ali je ena občina mestna ali ni mestna občina. Pomembno je, da imamo znotraj, recimo, bodočih pokrajin, neke ustrezne koncentracije in neka ustrezna središča. To je pomembno. Ampak velika značilnost Slovenije, nekateri menijo, da bistvena kakovost, drugi pa za urbanistična središča trdijo, da je to slabost, je velika razpršenost, majhnost naselij, veliko število naselij. Ni prave koncentracije. Predvsem to velja za velika mesta. Mi pravzaprav nimamo tipičnega velikega mesta. Hvala bogu, ker vsi, ki pridejo v Ljubljano, se čudijo, da je tako lepo zeleno mesto. Mi sicer vemo, da je marsikaj še treba urediti v Ljubljani, pa tudi kje drugje, da je to tako prijetno mesto, prestolnica države Slovenije. Pričakujejo namreč kakšno večjo koncentracijo, kakšno res veliko koncentracijo velikih stavb, neka geta, ki se pojavljajo v velikih mestih. Večkrat v svojem, bi rekel, hlapčevstvu celo govorimo, saj Slovenija je za eno predmestje Münchna. To je naš običajni izraz. Ampak v vseh teh okoliščinah je pa zdaj težko govoriti, kako pa zdaj te mestne občine razporediti znotraj nekih prihodnjih pokrajin, ki bi morale dejansko biti temeljito prerešetane v smislu, kaj bomo prenesli iz občin in kaj iz države. Predvsem pa preprečiti to, kar se pravzaprav dogaja in se vrtijo vse diskusije, število in sedeži. Ne pa, kaj bomo z ustrezno pokrajino dosegli. Za mene tisto bistveno, da prostorski, urbanistični, prometni in okoljski sistemi z vodooskrbo potem delujejo kot neka celota na nekem zaključenem ozemlju, ki naj bi bilo čim bolj geografsko naravno, ne pa administrativno določeno. Tukaj je treba k zadevi pristopiti celovito. Res pa je, da če država k temu ne pristopi, prihaja do takšnih pobud. V naši občini imamo gledališče in muzej, oba sta pa privatna. Pa bomo težko kandidirali za mestno občino v somestju Ljubljane, 15 minut od operne hiše, ki je nima smisla imeti potem še v svojem kraju. Jaz mislim, da naj država oziroma ta vlada, kar je obljubila, pristopi k tej zadevi. Poleg tega, pa ob vseh očitkih, ki so padali na odnos sedanje vlade, sedanjega ministrstva, kaj je bilo pa narejeno v tistih časih, ko ste pač imeli moč in bi lahko tudi to uvedli. Ampak to mislim ni namen današnje debate. Jaz pričakujem, da bo prišlo do smiselne uvedbe pokrajin. Moje mnenje je čim manj pokrajin, čim manj pokrajin, morda bi bilo še najbolje in najmanj bi se kregali, če bi nekako uvedli zgodovinske pokrajine, ki imajo dolgo zgodovino, Štajerska, Kranjska in Primorska. To verjetno ne bo možno, še cerkev jih dela več kot tri, gredo na šest in imajo že težave. Kako pa zdaj teh šest povečati še za nekatera območja, ker so pač te tri dodatne take, da ima še marsikatero območje v Sloveniji pravico do recimo v tem primeru nove škofije. Tukaj je bolj pametno ostati na čim manjšem številu, povečevanje inflacije pomeni še večjo rast želja in apetitov po taki delitvi. Mestne občine v tem trenutku in ta pobuda ni v pravem času in bi jo bilo treba znotraj uvajanja pokrajin nekako postaviti tudi tiste koncentrirane funkcije, ki morajo delovati distribuirano, ne samo v samih mestih, zadaj pa ne sme biti samo želja po pridobivanjih in nekih dodatnih velikih sredstvih države. Jaz v tem trenutku težko podprem tak predlog. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bajc.
Hvala, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi. Nekatere stvari bom moral ponoviti, kar so že moji predhodniki omenili. Rad bi poudaril, da zakon, ki je ustanovil mestne občine, je bil sprejet 1994. leta. Kar nekaj vlad se je v temu času zamenjalo in ni ta sedanja aktualna vlada tista, ki je onemogočala vseh teh enajst let, da bi eventualno spremenili zakon o ustanavljanju občin in s tem posledično tudi določbe, ki opredeljujejo način in pogoje za nastanek mestnih občin. Drugo, kar bi rad rekel, in tukaj bi se kar strinjal z nekaterimi razpravljalci, predvsem razpravljalko kolegico Bredo Pečanovo, jaz se strinjam z vami, da marsikatera občina od tistih, ki naj bi na podlagi spremenjenih kriterijev za ustanovitev mestnih občin že davno morale biti ustanovljene, verjetno tudi 1994. leta, eno naj omenim tukaj, ker se je sama omenila, Piran poznam iz študija o statutu, ampak enak status je imela tudi, mislim, da Kostanjevica na Krki. Mislim, da ima še danes tisoč in nekaj let mestne pravice, mislim, da je to tudi bivši Sveti križ oziroma danes Vipavski križ v Vipavski dolini in še nekaj takih je, ki so v preteklih časih, desetletja, stoletja skoraj tudi tisočletja, ko so izpolnjevali pogoje. Tudi nekatere všečne stvari, ki ste jih omenjali, kaj vse naj bi imele te občine, so bile poudarjene, ni bilo pa osnovne. Jaz osebno ocenjujem, da osnovna je samo povečanje primerne porabe. Zakaj to trdim? Zaradi tega, ker ta dva člena, ki sta predmet današnje razprave, eden ki spreminja kriterije in drugi je "vacation legis", se pravi, kdaj začne veljati ta zakon, se pravi mislim, da tukaj piše celo takoj. Mislim, da tudi to je nonsens, da začne veljati takoj. Verjetno bi začel veljati kot ostali zakon, ki se spreminja oziroma ko smo ustanavljali občine. Pa zdaj bom spet rekel, tudi če bi mi bilo všečno, ker ena od občin, ki bi lahko nastala v predzadnjem odstavku tega prvega člena, ne, v drugem odstavku govori, da izjemoma pa lahko tudi občine, ki imajo najmanj 12 tisoč prebivalcev, da bi postala s tem mestna občine tudi Postojna. V ničemer pa o ostalih pogojih za nastanek teh občin. Ampak samo govorimo o številu prebivalcev in število delovnih mest se ne spreminja in ocenjujemo v tem trenutku, da zaradi eventualno povečanja tako imenovane primerne porabi ni za spreminjati na vrat na nos tega zakona, ampak pričakujem pa od vlade, tako kot je v nekem pomenu imela razumevanje, da se je spreminjalo zakon o ustanavljanju občin in ko ste nekateri razpravljali, ampak mislim, da pri ustanavljanju tistih 17 občin, ki smo jih na tej seji sprejeli, smo se držali tistih določb, ki so veljale v trenutnem zakonu in mislim, da nismo sprejeli oziroma nismo ustanovili in ne razpisali referendumskega območja za niti eno, ki ne bi izpolnjevala tistih pogojev, ki so v uveljavljenem zakonu, ki je bil sprejet, ta državni zbor ne vlada ga nista sprejela, ampak ta državni zbor, mislim, da ga je meseca maja letošnjega leta sprejel. Tako mogoče moj apel, z razumevanjem nekaterih kolegov in kolegic, ki zagovarjajo sprejem tudi tega zakona, apel vladi, da razmisli, da dejansko poskuša v najkrajšem možnem času, ne samo čistopis zakona o lokalni samoupravi pripraviti, ampak da pripravi celovito zakonodajo, ki bo poskušala urediti tako male, srednje, mestne in ne nazadnje, da pridemo enkrat tudi do zakona o glavnem mestu oziroma o prestolnici te države, ko se ga je tudi ne vem kolikokrat poskušalo sprejeti, pa se ga ni sprejelo. Hvala, podpredsednik.
Hvala lepa. Na vrsti je že dr. Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bi predstavil svoje mnenje z ugotovitvijo kolegice Cvetke Zalokar Oražem, ki je rekla, da ta zakon pesimistično ne bo sprejet, ker predlagatelji niso pravi. Tako kot lahko rečemo, da ne bo sprejet tudi zato, ker tudi zakon ni pravi, ne samo predlagatelji. Dejstvo je, da to, kar smo videli v zadnjih dneh, ko smo sprejemali zakone, povezane z lokalnimi volitvami in reorganizacijo občin, dejstvo je, da imamo v Sloveniji opraviti z resno antiurbano politiko in antiurbano koalicijo. Tako v vladi kot v državnem zboru. Če pogledamo, kaj smo v zadnjih dneh storili, lahko ugotovimo, da smo povzročili še večjo teritorialno in družbeno razdrobljenost Slovenije, navzlic opozorjeno nasprotnim trendom, ki vodijo v povezovanje. S tem smo povečali, hočeš, nočeš, nekompetentnost malih občin, da bi se soočali s problemi, ki pa so čedalje bolj zahtevni in zahtevajo tudi reševanje, ki celo presega lokalne ravni. Pred časom je vlada, meni nič tebi nič, povsem po nepotrebnem sprejela uredbo o dveh kohezijskih regijah, ki prav tako sodita v ta kontekst antiurbane politike in antiurbane koalicije v Sloveniji. Veliko je bilo tako danes kot že v prejšnjih točkah govora o številu prebivalcev kot pogoju za ustanovitev občin. Vsi tisti, ki so takrat omaloževali ta kriterij števila prebivalcev, ko je bilo treba ustanavljati majhne občine, danes govorijo, kako je število prebivalcev za velikost mest in mestnih občin pomembno. Sam sem večkrat trdil, da je tedanji zakon, ki je bil sprejet v zgodnjih 90. letih, pri številu prebivalcev kot enem izmed kriterijev, daleč, bil najbolj pomemben, poskušal slediti neko teorijo centralnih krajev, ki že danes tudi sama ni preveč pomembna, ker se je veliko stvari zgodilo vmes. In sem tudi povedal, da ne nasprotujem majhni občini tudi po 2.000 prebivalcev, če izpolnjuje pogoje. Tudi za ustanovitev mestne občine število prebivalcev ni izključen in edini pogoj. Pravi in resni pogoj so centralne funkcije, ki jih takšen kraj in z njim povezana mestna občina opravlja. To so tako imenovane funkcije "višjega reda", ki segajo prek zadovoljevanja vsakodnevnih potreb - ne bom govoril, katere so to - in omogočajo, da so takšna mesta in mestne občine središča razvoja, z vzponi in padci, kar se navsezadnje lahko potem pozna tudi na celotnem širšem območju. Geografi od 70. let naprej opozarjajo, dr. Igor Vrišar še posebej, na specifičen problem v Sloveniji, in to je problem pomanjkanja tako imenovanih srednje velikih mest. Ni problem v Sloveniji glede na velikost teritorija, števila prebivalcev, Ljubljana ali celo Maribor. Problem so mesta in pomanjkanje mest med, recimo, 15, 20 do 30 tisoč prebivalcev. Ta člen, ki v veliki meri manjka, je seveda tudi rezultiral to, da nimamo na nek način neke vrste vmesnega člena in razvojnih potencialov, ki so vezani na to. Res je, Slovenija je razpršena, poseljena s približno 6.000 naselji, koncentracija postopoma poteka vseeno, vendar ljudje prihajajo od tam, kjer bi jih radi obdržali, ne pa od tam, kjer bi mogoče želeli takšno koncentracijo. In koncentracija je danes v Sloveniji negativen pojem, in to se vidi tudi danes. Razpršenost je nekaj, s čimer se moram strinjati, koncentracija je pa že a priori negativen pojem. Zakaj mislim, da bi bilo dobro, da bi olajšali pogoje za ustanovitev mestnih občin? Ker mestne občine pomenijo odgovor na drobljenje in na odcepljanje robnih območij, ki pa so pod vplivom mesta in s tem potencialno mestne občine. In če menite, da je tudi to na nek način volja ljudi, bi vas spomnil na stavek, ki je danes v Delu: "Ogorčeni so se spraševali, ali je mogoče, da državni zbor preprosto tepta odločitve in predpise, ki veljajo na lokalni ravni, in ignorira voljo ljudi iz Polšine, ki želijo ostati v mejah zagorske občine." To je upoštevanje volje ljudi. Zato je v luči tega ta zakon - če bi vedel, da se bo to dogajalo v teh dneh, bi predlagal, da bi napisali bolj radikalen zakon. Da bi okrepili pristojnosti mestnih občin in da bi dejansko izpostavili to vlogo, ki jo imajo mesta in mestne občine v prostorskem, družbenem in gospodarskem razvoju. Danes imamo v načelu povsem enako regulacijo za Ljubljano, ki ima 250.000 prebivalcev, in za Osilnico. Lepo vas prosim! Še dobro, da ni New Yorka na slovenskem teritoriju, ker to bi imeli potem tudi za New York. In boste rekli, da je New York lokalna skupnost ali kaj? Mesta in mestne občine so iz vokabularja politike izstopile in celo iz statistike izstopile že v socializmu, ker so mesta enačili z razvojem meščanske, beri buržoazne kulture. In to ni bilo prvič. Spomnimo se antiurbanistov, po oktobrski revoluciji, ki so želeli razseliti mesta in dezorganizirati, tako imenovani dezurbanisti, spomnimo se radikalnih posegov v obdobju kulturne revolucije in podobnih, vse, kar je bilo povezano z nasprotovanjem napredku razvoja, je bilo tudi vedno antimestno. In povsem razumljivo, mesto je bilo treba zastaviti in s tem tudi mestne občine, jih je bilo treba celo uničiti, ker so bile simbol razvoja, kapitalizma, inovacij sprememb. Z institucijo mestne občine se je po samostojnosti antiurbani sentiment nekoliko umaknil, kajti mesta so bila priznana z institucijo mestne občine in danes ponovno stopa na plan, tokrat v obliki neke desne reinkarnacije antiurbanosti. Ta antiurbanost seveda ni samo ideološka, je tudi politična in ekonomska. Politična v smislu, da gre za prerazporeditev politične moči, v korist, v navednicah podeželja, in seveda, kar naj bi seveda koristilo predvsem strankam, pretežno strankam vladajoče koalicije, skozi drobljenje občin pa gre seveda za povečanje glavarin, subvencij, to pa pomeni gospodarsko redistribucijo v korist tako ustanovljenih manjših občin. Ne pozabiti, da se večji del družbenega bogastva ustvarja v mestih in to bi lahko bile mestne občine. Ne pozabiti, da z uničevanjem in zanemarjanjem mest delamo sebi škodo, ne pozabiti na to, da morata podeželje in mesta iti v nekem razvoju z roko v roki, včasih konfliktnem, včasih manj, ne pozabiti, da inovacije tudi na podeželje prihajajo iz mest in ne pozabiti na to, da ne moremo na novo delati nove Slovenije na nekih ruralnih osnovah. Urbani sistem v Sloveniji ne more funkcionirati zaradi takšne politike, ki jo vodite in dejansko ob tem, da so čedalje bolj prometno povezani, menim, da bi morali ta zakon podpreti in več kot to, hitro ga nadgraditi z novimi določbami, ki bi okrepile vlogo in položaj mest in mestnih občin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima besedo minister.
Hvala za besedo. Jaz se vsekakor ob tej razpravi, mislim, da moram oglasiti, ker ne razumem te razprave antiurbanosti, o antiurbanski naravnanosti te politike. Namreč, vlada in koalicija, mislim, da sledita politiki skladnega regionalnega razvoja. In zato seveda, to, kar je bilo navedeno, odločno zavračam. Jaz bi celo obratno rekel, jaz vidim skozi to elemente centralistične politike, ki je bila prisotna ves ta čas in je nenazadnje rezultirala tudi tem, da imamo danes zelo različne občine, ki jih pa imamo v dveh kategorijah. In, če je že v ustavi bilo zapisano, da imamo mestne občine, jaz verjamem, da so takrat predlagatelji ustave seveda verjeli v to, da bodo imeli nek poseben status. Lahko pa ugotovimo, da se v tem času ni zgodilo nič, da imamo mestne občine in ostale občine, ki praktično opravljajo enake naloge, zato ker se v preteklem obdobju niso preselile nobene naloge navzdol. Danes, v tem trenutku, je odprta razprava o ustanavljanju pokrajin. Zato mi ne vidimo razloga, da bi bilo potrebno prehitevati z ustanavljanjem novih in novih mestnih občin, ampak je smiselno seveda, to razpravo povezati z ustanavljanjem pokrajin. Jaz verjamem, seveda, da resno mislite s tem, ko ste zagovarjali, tudi ob sprejetju zakona o skladnem regionalnem razvoju o tem, da boste ustanavljanje pokrajin, seveda tudi v smislu decentralizacije države in pa skladnega regionalnega razvoja tudi podprli. In to je po moji oceni bistvena točka in zato seveda mi v tem trenutku ne zagovarjamo zakona, ki bi na nek način povzročil še dodatne težave, tudi kar zadeva ustanavljanja pokrajin. Bodimo realni, to je dejstvo. Tudi nekateri predlogi, kar zadeva ustanavljanja pokrajin, prihajajo ravno iz izhodišča nekih mestnih občin. In mi želimo seveda skozi ta proces dati občinam pravo pozicijo. Jaz se strinjam s tem in številne pripombe so na mestu, kar zadeva občine. Imamo zelo različne občine. Verjetno jih zelo težko spravimo tudi v samo dve kategoriji. Drugi del je seveda povezan s tem financiranjem občin. Kakorkoli. To je dejstvo. In jaz se tudi v tem primeru ne morem strinjati s tem, da je bila seveda politika v letošnjem letu naravnana proti temu. Ravno obratno, mi smo seveda v okviru možnosti popravili finančno stanje občin in tudi številne druge občine, malo večje, ki so danes recimo med predlogi za mestne občine, so iz tega naslova kar nekaj dobile. Se pa strinjam, da to ni idealna rešitev in zato pripravljamo spremembo sistemskega zakona o financiranju občin, ki mora na drugačen način reševati te probleme. Je pa seveda res, da, ko bomo imeli sistemski zakon, da bo verjetno še vedno kar nekaj občin z nekaterih območij, ki bodo ostala blokirana. In ne moremo pristati na to, da tudi te stvari vodijo v obratno smer. In kot ste še recimo omenili, da seveda se čuti pomanjkanje mest, ki bi imela 30 tisoč prebivalcev. Saj takšnih novih mest več praktično v tem predlogu ni. Mi smo v skladu z obstoječim zakonom, s temi kriteriji seveda to pogledali. Ampak nobeden od teh desetih predlogov, ki so bili predlagani, ni izpolnjeval teh pogojev. Preprosto ni. Se pravi, tudi to je v nasprotju s tem, kar pravzaprav trdite. Dejstvo pa je, da je neko zatečeno stanje, na področju ustanavljanja mestnih občin, ni v redu, s tem se strinjamo, vendar ga želimo popraviti sistemsko. Želimo prenesti, želimo doseči tudi to, da se dejansko doseže prenos pristojnosti, naloge skupaj s finančnimi viri in pa seveda tudi skupaj z ustreznimi strukturami navzdol. Vendar je za nas seveda zdaj v tem trenutku decentralizacija države v smislu ustanavljanja pokrajin in sočasno s tem tudi reševanje, sočasno, ne naknadno, sočasno tudi s tem reševanje statusa posameznih občin. Vendar status občin mora biti tudi skozi novi zakon o financiranju občin postavljen drugače. Nenazadnje imamo po zakonu o financiranju občin pravzaprav tri tipe občin, ne dva, tako, kot jih predvideva v tem osnovnem delu ustava. Te stvari je treba seveda drugače zastaviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Doktor Gantar, replika.
Kratko, ker je še čas. Glejte, gospod minister, skladni regionalni razvoj, zdaj ne bova šla v diskusijo brez potrebe in pa vendarle bi rekel, da problem skladnega regionalnega razvoja, gledamo regijo kot celoto, se pravi skupaj z njenim pripadajočim teritorijem, mestom in podeželjem, če imamo to regijo. Torej moramo skladni regionalni razvoj razumeti kot favoriziranje podeželja na račun mest. Prvič, se mora dogovoriti o tem, če je kakšna drugačna zadeva, seveda se lahko začnemo pogovarjati, mene boste težko prepričali. Drugič. Ustanavljanje pokrajin nima nobene neposredne povezave z ustanavljanjem mestnih občin, celo jaz bi rekel, da se mi zdi pot k temu dosti smiselna, organska recimo. In seveda zakaj tega nismo že prej naredili. Mi, vsaj kakor jaz vem, lahko pa, da mi kdo to očita, mi neke izrazite, temu kar jaz rečem antiurbane politike, nismo vodili, zato tudi ni bilo neke velike potrebe. Mogoče smo jo celo, če kdo reče, se opravičujem, mogoče smo jo. Mislim, da kar zadeva o velikosti mest, sem govoril od 15 do 30, kot srednja velika mesta. Jasno je, da 30.000 jih nimamo, da govorimo bolj o spodnji meji. Hvala lepa.
Gospod minister, replike na repliko sicer ni, ampak vi se lahko javite k razpravi kadar želite. Je to razprava ali replika na repliko, ker bi želel, da tudi vi ne zlorabljate poslovnika.
Razprava.
Dobro. Naj bo razprava.
Sedaj je to razprava, vendar bi vseeno želel konkretno vedeti, o čem je seveda v tem trenutku ta politika, ki jo vodi ta koalicija in ta vlada res naravnana antiurbano. To bi res rad vedel, konkretno. Kar zadeva ustanavljanje pokrajin in centralizma, tudi tukaj je treba to stvar zelo pazljivo peljati. Ne želimo si verjetno pripeljati nekih novih nižjih lokalnih centralizmov, ki pa so lahko prav tako izjemno problematični, to pa ne pomeni, še enkrat ponavljam, da seveda mestom oziroma mestni občini ni potrebno dati tistega statusa in tistega mesta, ki jim gre. Vendar bo treba to res zelo pazljivo obravnavati v tej celoviti zgodbi.
Hvala lepa. Nadaljujemo razpravo. Na vrsti je gospod Hvauc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V zadnjem času kar veliko poslušamo o lokalni samoupravi, debate so zelo različne, kar kaže na to, da je to zelo pestro področje. Jaz bi dal splošno oceno na tem področju, pač, zatečeno stanje je takšno, kot smo ga povezovali, dejansko kaotično. Imamo občine, ki imajo nekaj 100 prebivalcev, imamo občine, ki imajo nekaj 100.000 prebivalcev, imamo občine, ki ne izpolnjujejo nekaterih minimalnih zakonskih pogojev, imamo, kot smo slišali, 11 mestnih občin, ki ne izpolnjujejo zahtev iz zakona, sistem financiranja občin je neprimeren, nimamo pokrajin. Skratka na področju lokalne samouprave vidim velik, velik kaos. Obtožbe, da drobimo Slovenijo, da jo razbijamo z ustanavljanjem teh novih občinh mislim, da ne držijo. Mi smo samo postavili najnižjo spodnjo mejo, kar se tiče števila prebivalcev in omogočili tem nekaj potencialnim občinam, ki se želijo osamosvojiti, da preverijo voljo na referendumu in če bo referendumska volja pozitivna, potem mislim, da bo tudi do teh novih ustanovitev prišlo. Ne vidim tu nobene antiurbane politike. Rad bi izvedel, kaj se je za urbane centre v tem letu te vlade poslabšalo, spremenilo na slabše. Kdo in na kakšen način je deloval proti tem centrom. Jaz tu nekih razlogov ne vidim. Me pa skrbi, da tisti, ki predlagajo spremembo tega zakona, kot enega izmed razlogov navajajo neustavno in nezakonito trenutno stanje. Prosim vas lepo, od kdaj pa je to stanje, zakaj je to stanje? Iz prejšnjega mandata. Od kod tako nenadna skrb za zakonitost in ustavnost? Bomo pogledali magnetogram. Neustavno in nezakonito je trenutno stanje. Govoriti o tem, da se sedanja vlada mačehovsko obnaša do tega problema, je pa, prosim vas lepo, res na meji dobrega okusa. Tudi različna merila - nekaj dni nazaj smo poslušali, drobimo Slovenijo, gremo na manjše kriterije in tako naprej, pa je bilo vse narobe. Danes se pa zagovarja nekaj drugega, pa ta stvar, ne vem, drži vodo. Dajmo biti načelni, dajmo biti dosledni in uporabljati enaka merila. In še to mogoče. Jaz nekih racionalnih razlogov za spremembo tega zakona dejansko ne vidim, v tem trenutku, ko nimamo pokrajin, ko ne vemo točno, kakšne pristojnosti bodo v bodoče imele občine. Se pravi, se mi zdi, da je edini razlog pač to, da te občine s spremembo statusa tudi v finančnem pomenu nekoliko pridobijo, proti čemur verjetno načeloma nima nihče nič proti, ampak če nekomu daš, je treba nekje vzeti, in to je problem. Ta problem bo treba rešiti nekako drugače. In še, z vsem spoštovanjem do kolegic poslank in poslancev, ki so podpisali ta predlog zakona in so hkrati tudi župani, podpiram to, da se borijo za svoje občine, vendar so najprej v prvi vrsti poslanci in potem župani. Jaz zakona seveda ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Lavtižar Bebler.
Hvala, gospod podpredsednik, za besedo. Mislim, da sem že četrtič v tem državnem zboru, kot izvoljena poslanka in zanesljivo vsaj tretjič slišim argumentacijo, da je bil nek zakon s področja lokalne samouprave vložen ob nepravem času. V mandatu 1996-2000 vem, da sem sama tudi vložila pobudo oziroma amandma, da naj bi Jesenice postale mestna občina. In takrat je bilo tudi približno tako rečeno, da je to žal ob nepravem času. Ta nepravi čas je očitno nek perpetum mobile in nikdar ne bo pravi čas. Zanimivo je tudi to - pa ni bilo kakšne posebne argumentacije, ki bi utemeljila to razmišljanje s strani gospoda ministra -, da namreč, dokler ne vemo, kaj bomo storili s pokrajinami oziroma regijami, je pravzaprav tak zakon, ki ga danes predlagamo, moteč. Sama tudi ne vidim kakšne prav res neposredne zveze med tem, kako bomo oblikovali naš bodoči regionalizem in ustanovitev pokrajin, in med tem, ko predlagamo, da se nekaterim občinam, kjer so središča teh občin neka mestna jedra, dodeli in prizna status mestne občine. Govorim seveda o občini Jesenice, ki je imela status mesta že v začetku 19. stoletja, če se prav spomnim, ima osrednjo regijsko bolnišnico, ima srednje šolstvo s slavno gimnazijo, kjer sicer zdaj minister za šolstvo ne soglaša s tem, da bi bil gospod Mencinger član sveta te gimnazije, ampak pustimo to ob strani. Ima teater, ima železarno, ima muzej, ima tudi, če hočete, vodilni hokejski klub. In Jesenice so zmeraj bile mesto in Jeseničani so se vedno počutili kot meščani. In zakaj vlada razmišlja na ta način "ne, ne bomo podelili zdaj tega statusa", zakaj ne razmišlja drugače, ali bi ravno podelitev tega statusa pomenila neko dodano vrednost, nek nov zagon ljudem, ki tam živijo, da bi se drugače in bolj prodorno in bolj smelo lotili nekaterih nalog? Ne razumem te zaplankanosti, se opravičujem za ta izraz, namesto, da bi ravno obratno, vlada spodbujala nek zagon in nek nov razvojni trend. In res je, Jesenice imajo vse kriterije, ki bi jih tudi po zakonu šteli med tiste, ki so potrebni za to, da se ustanovi mestna občina, nima pa žal res ne 15.000 delovnih mest. Saj ni čudno, potem, ko je bila pravzaprav železarna, ki je bila ena od vodilnih v nekdanji Jugoslaviji zmanjšana oziroma bolje rečeno je nekako skopnela, na sedaj zelo uspešni Akroni, to moram poudariti, hkrati je uplahnilo, se je usulo tudi število delovnih mest. Ampak poglejte, res ne razumem, zakaj vlada razmišlja tako restriktivno, zakaj ne priznati nečesa, kar velja, ali Škofja Loka ni mesto, ali ne more biti mestna občina, je, Radovljica, poglejte, kdo pozna Radovljico bolj natančno, pa saj mora vedeti, da če katero mesto in okolje, je tudi Radovljica tista, ki ji pripada status mestne občine. No, in ko je prej gospod poslanec iz Slovenske demokratske stranke govoril o tem, da ne razume, zakaj se nekateri sklicujejo tukaj na nezakonito stanje glede občin, seveda je nezakonito, poglejte koliko občin je v Sloveniji ustanovljeno mimo kriterijev, ki veljajo v zakonu in tudi mimo izjem od izjem, pa vendar po eni strani vlada nekako dopušča stanje, ko naj bi pripeljali občino v vsako faro, po drugi strani pa naj tistim mestom in tistim okoljem, kjer je že tradicionalno mesto, pa njim naj ne bi šla pravica do ustanovitve oziroma priznanja mestne občine. Jaz si ne morem razlagati drugače, kot da gre tukaj za neke politične kriterije, morda tudi te, tako na hitro sem malo pregledala in ugotovila, da v bistvu v teh mestih oziroma v teh občinah, kjer se zdaj nekateri zavzemamo za to, da bi pridobile status mestne občine, dejansko nekako so župani tradicionalno iz neke druge opcije, kot pa iz tiste, ki večinoma velja. No, večinoma to velja, če se motim, se opravičujem, ampak zelo je zoprno to, da se na tak način lotevamo stvari. Kar se mene tiče smo mi to lokalno samoupravo že zdavnaj precej zavozili, to je res, tudi vsi vi, ki delate v vladi, vladnih službah, minister morda malo manj, veste, da je tudi Svet Evrope, ko je obravnaval situacijo na področju lokalne samouprave v Sloveniji ocenjeval, da je Slovenija šla v smer, ko je preveč majhnih občin, ki finančno niso samozadostne in Svet Evrope je takrat priporočil, da bi morala država sprejemati takšno zakonodajo, v katero bi vgradila kriterije, ki bi pravzaprav motivirali majhne občine za to, da se združujejo. Seveda nič od tega, zato ker očitno je bolje biti prvi na vasi, kot pa drugi v Rimu, kot so že nekoč govorili. In, sedaj ne vem, kdaj bo pravi čas, recimo konkretno za Jesenice, da bi postala mestna občina. Ampak prosim, ne nas zavajati s tem, da ko bomo odločili o tisti zadevi, ki obravnava problem regionalizma pri nas, potem se bomo pa lahko pogovarjali tudi o mestnih občinah. Te dve zadevi nimata ničesar skupnega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima že mag. Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Seveda tudi sam bom kot eden od podpisnikov ta zakon podprl, pa ne zato, ker bi upal, da bo danes v parlamentu sprejet. Očitno ta politična volja ni sprejeta z naklonjenostjo, pač pa iz golega principa, zato ker opozarja na neko dejstvo in na nek problem v lokalni samoupravi, o katerem je potrebno resno razmisliti, se pogovoriti in sprejeti tudi neke odločitve. V kolikor mestnim občinam ne bomo dali statusa, ki ga zaslužijo, potem se bodo te obstoječe občine delile še naprej, za kar bomo pa slej ko prej spoznali, da za Slovenijo ni dobro. Tako kot delo s krajevnimi skupnostmi, kadar ni resno in povzeto, tako kot je treba, generira nezadovoljstvo in pa nastanek novih in novih občin, tako bodo tudi v teh mestnih občinah slej ko prej prišli do razmisleka, da če ne gre tako, potem jih je pa treba razdeliti. Sam prihajam iz občine, ki ima 15 tisoč prebivalcev in Tržič je ena od tistih tradicionalnih občin na Gorenjskem, za katere vsi vemo, da so mesto, tako kot je mesto tudi Kamnik, pa Škofja Loka in pa Radovljica ter Jesenice. In tudi v naši občini so bili pritiski na to, da se občina razdeli na dva dela in recimo del, ki bi se odcepil, nova občina Kovor-Bistrica, bi imela preko 6 tisoč prebivalcev, vse pogoje in bi bila ena najbogatejših slovenskih občin. Tako da, pojavlja se vprašanje kaj bi pa ostalo na drugi stani. Tokrat smo se še uprli razmisleku in skušnjavi in obdržali celotno občino, ko pa bo naslednjič priložnost, bomo pa o tem resno razmislili, kajti želimo si, da bi bilo financiranje v Tržiču pa le nekoliko drugače in pa kriterij le nekoliko drugačen, kot pa recimo na Jezerskem, ali pa v Osilnici, kjer je število prebivalcev in pa potreba mesta nekoliko drugačna. Osnovno vodilo, ki nas vodi v tej zgodbi, je to, da se na mestno občino gleda nekoliko drugače in pa, da ima nekoliko boljše financiranje. In pa mislim da, v kolikor bi tem mestom, starim mestom za nekaj stoletno tradicijo v Sloveniji ponudili roko in pa nekoliko boljše pogoje, da tudi v luči regionalizacije ne bi naredili nobene nepopravljive škode, bi pa s tem pa preprečil nastanek kakšne manjše občine v naslednjem krogu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Černač.
Spoštovane kolegice in kolegi! Prav paradoksalno je, da prihaja ta predlog ravno v času, ko smo bili s strani nekaterih, ki so tukaj pod ta zakon podpisani, priče drugačnim razpravam ob ustanavljanju novih občin. O predlogu, ki je v celoti izpolnjeval pogoje, ki jih določa zakon. Paradoksalno tudi zaradi tega, ker bi mogoče spoštovana kolegica, ki je prvopodpisana, bilo potrebno mnogo manj energije vložiti v sprejem zakona, če bi bil kakšnih par let nazaj vložen v zakonodajno proceduro. Čeprav mislim, da tudi ne, ker je gospod Gantar povedal med drugim tudi to, da zakon ne bo sprejet samo zaradi tega, ker je predlagan s strani opozicije, ampak predvsem zaradi tega, ker je slab in to je dejstvo. Ne glede na to, kje kdo sedi, dejstvo je, da ta zakon ne rešuje ničesar. Če so bili kriteriji leta 1994, ko se je postavljalo število prebivalcev in število delovnih mest politični, kakšni so ti danes, ki jih imamo tukaj v zakonu, so strokovni, ali kaj? In izjeme, ki jih imamo zraven, so tudi strokovne in utemeljene. V eni meri mislim, da gre tudi za nepoznavanje stvari, kajti mi ne govorimo o mestih v tem zakonu, mi govorimo o mestnih občinah, kar sta dva bistveno različna pojma. Nihče ne jemlje pravice do statusa mesta tistim krajem, ki ta status že sedaj uživajo, niso pa vsi ti kraji mestne občine, kar tudi ne morejo biti. To je po moje popolnoma jasno. In mnogo je krajev v Sloveniji, ki so ta status pridobili že zelo daleč nazaj in ki ga še vedno uživajo in ni nikogar, ki bi jim ta status odvzel. Mislim, da je edina poanta tega zakona v tem, da naj bi nekaj občin, v tem primeru celo nekaj 10 občin, kar bi popolnoma razvrednotilo ta pojem primestne občine, pridobilo dodatna finančna sredstva. To mislim, da je edina poanta. Sedaj ne vem, kje je tukaj razvoj, kje je vse to, kar se govori o tem, da naj bi s tem, ko bi omogočili ustanovitev novih mestnih občin, podprli razvojna prizadevanja tistih, ki so sedaj omejeni v tem. Sedaj so omejeni, lepo vas prosim. Mislim, da je ta vlada naredila največ za razvoj, ne samo teh, ampak vseh občin v Republiki Sloveniji, ko je zelo na hitro povečala sredstva za ta namen. V sami v tej obrazložitvi navajate, da za leto 2006 za 4 milijarde tolarjev. Mislim, da je tu največji razvojni impulz, ki ga je lahko nekdo dal vsem občinam, celotni lokalni samoupravi v Sloveniji na hitro, brez velikih sprememb zakonov, ki se morajo zgoditi, ampak ne zaradi tega, ker ta vlada ne bi delala, ne bi bila sposobna tega pripraviti, zaradi tega, ker korenite spremembe terjajo določen čas. Tega časa, ki ga je bilo v preteklih 12 letih izgubljenega kar nekaj, se žal ne da nadoknaditi v enem letu. Moram reči, da tudi v tem prikazu ureditve v drugih pravnih sistemih se je zapisala ena netočnost, ko primerjate to ureditev z nemško, govorite o mestnih občinah. Ta zadeva ni čisto točna. Mislim, da oni tega pojma ne poznajo. Gre za mesto, izločeno iz okraja, in to je bistvena razlika. In če pogledamo številke, tu se številke vrtijo okrog 50 do 100 tisoč prebivalcev. In drugi primer, Francija, kjer se vam je zapisalo, da ima Francija model lokalne samouprave, ki je eden boljših v Evropi. Zanimivo pa je, da ima 77% občin z manj kot tisoč prebivalci, pa je eden boljših v Evropi. Tako da [[...]]Gospa Pečanova, boste govorili, ko boste dobili besedo, zdaj pa dovolite meni, da povem do konca, kar sem se namenil.
Prosim lepo! Mir v dvorani!
Če gremo zdaj nazaj na zakon, mislim, da je poanta vsakega zakona ta, da prinese določene rešitve, ki omogočajo ljudem, da bodo lažje živeli, ki omogočajo razvoj in tako naprej, ki urejajo določene zadeve, tako kot smo bili priče ob nekem drugem zakonu danes, kjer so nekateri tudi razpravljali, da so neki kvadrati politično postavljeni in ne strokovno utemeljeni. In če pogledamo te razloge, jih žal v tem zakonu ne moremo najti. Ni vsebinskih razlogov, ki bi utemeljevali spremembo tega zakona, ki bi omogočili, da bi se lahko določena okolja dejansko zaradi take spremembe, kot je sedaj predlagana, razvijala hitreje. Mislim, da se tega zavedate tudi predlagatelji in da vaš namen ni bil ta, da se naredi zakon, ki bo to omogočil, ampak da se drugačne rešitve zapišejo, ki bodo omogočile brezplodno razpravo. To je zame ključni razlog, da takega zakona ne morem podpreti. Če bi bil boljši, če bi dejansko omogočil razvoj teh naselij, ki bi pridobila ta status, in ne razvrednotil samega pojma, ker s tem, ko se ti kriteriji znižujejo na nek neustrezen način, ki tudi ni pravi - jaz se tudi strinjam s tem, kar je bilo rečeno, da so za ta pojem mestnost in mestne občine pomembni drugi kriteriji dosti bolj, kot pa število prebivalcev in število delovnih mest. Zaradi tega, tega zakona ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Gantar ima repliko.
Rad bi samo popravil navedbo spoštovanega kolega Černača, ki se je strinjal z mano, misleč, da sem rekel, da je zakon slab. Seveda tega nisem rekel. Rekel sem, da zakon ni pravi, tako kot niso pravi tudi predlagatelji, in da zato ne bo sprejet. Torej, je to povsem dober zakon in zato, logično, v tej koaliciji tudi ne more biti sprejet. Samo toliko. Sicer pa bi lahko rekel, da so sistemi lokalne samouprave zgodovinsko, kulturno in teritorialno specifični, in neko zgledovanje, pripisovanje francoskemu ali drugemu sistemu seveda ne pride v poštev. Hvala.
Hvala lepa. Repliko na izjave gospoda Černača ima tudi gospod Bevk.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej, imate deloma prav, gospod Černač - tudi zaradi denarja. Kajti zakon o financiranju občin je katastrofalno slab zakon. V vseh treh mandatih sem predlagal, da bi ga spremenili, pa žal neuspešno. Tudi letošnja kozmetična sprememba ni prinesla bistvene spremembe, zato si tudi prizadevamo, da v okviru drugih možnosti si pri nas v Idriji izboljšamo proračun občine, ampak tukaj s statusom mestnih občin minimalno. Po denarju, ki ga naša, izredno visoko gospodarsko razvita občina, vplačuje v državno blagajno, smo tam nekje na 7 mestu, po denarju, ki ga pa ta naša visoko razvita gospodarska občina brez nezaposlenih, praktično brez nezaposlenih ljudi, pa smo tam nekje na 180 mestu, se pravi, da je s sistemom lokalne samouprave v naši državi nekaj hudo, hudo narobe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima še gospa Pečanova, potem pa, gospa Pečan se je prej prijavila, tako, približno 5 minut prej, potem pa še Zalokar Oražem.
Jaz bi samo replicirala v zvezi s trditvami oziroma z razumevanjem tiste navedbe, ki je v obrazložitvi zakona v zvezi s Francijo. Namreč, treba je kaj več vedeti o lokalni samoupravi, gospod Černač, da lahko take povezave sploh producirate. Gre za to, da ko govorimo o tem, da je po 90-em letu, to je izredno navedeno, da je lokalna samouprava v Franciji lahko zgled za Evropsko unijo, zaradi tega, ker aktivno, sistematično povezujejo množico majhnih občin v ne večje občine, zaradi tega, ker so sprevideli, da je to zelo težko, pač pa v tako imenovane komunoted’ komun, se pravi zveze občin, kjer je po 10 pa tudi do 30 občin povezanih med seboj in funkcionirajo kot ena občina. To, da jih je pa 70 tisoč, je pa dediščina iz Napoleonovih časov, pa ne, da jih je Napoleon toliko naredil, ampak takrat je pač tako bilo in med temi 70 tisoč občinam je bila v Franciji cela vrsta občin, ki so prazne, ki nimajo enega samega prebivalca in ki se recimo ne bi mogle z referendumom niti združiti niti nezdružiti, zaradi tega, ker ni nikogar, ki bi lahko na referendum šel. Se pravi, da je treba kaj več poznati o lokalni samoupravi, o tem, kaj se v Evropi dogaja in se je dogajalo in se še bo dogajalo, da lahko trdite, da je ta zakon slab. To je samo zakon, ki popravlja že tako in tako slab zakon o lokalni samoupravi, torej je lahko k večjemu boljši, slabši sploh ne more biti. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima še gospa Zalokar Oražem, potem pa dajem besedo državnemu sekretarju Rokavcu.
Hvala lepa. Tudi jaz bi želela replicirati v vsebinskem smislu s kolegom, kajti situacijo v zvezi s Francijo, mislim, da je dovolj korektno pojasnila kolegica Pečan, bi pa izpostavila situacijo, ki je tudi zanimiva. Trend v Evropi je združevanje, to je dejstvo, za katerega vi lahko še 10 krat ponovite, da ni, vendar je in če želite primer, ki je bil povedan tam, kjer ste rekli, da nismo dobili soglasja v državnem svetu, je eden od svetnikov povedal konkreten primer, ki sem ga kasneje tudi preverila. V eni od nemških dežel je samo v zadnjem letu od 3 tisoč občin, ki sestavljajo to deželo, bilo zmanjšano število na tisoč, v enem samem letu se je zmanjšalo število občin in trend v Evropi definitivno ne govori temu v prid, da je to neka korektna politika. In v tem smislu mislim, da vladajoča koalicija in s tem tudi vlada, pelje zgodbe drugam. Spreminja zakon o lokalni samoupravi in piše o izjemah do 2000 in vseh 18 občin bo izjema od 5 do 2000 prebivalcev, razen nesrečnega Ankarana. In tukaj ni nobenega problema v mesecu juliju spremeniti zakon, medtem ko tam, kjer pa prihajajo številni glasovi iz različnih občin in številna opozorila lokalnih funkcionarjev, da se razvojno nazaduje, pa naj bodo to Jesenice, naj bo to Radovljica - o svoji občini bom govorila kasneje - mislim da enostavno pri tem primeru pa koalicija ne najde nikakršnega razumevanja. In če bi bilo vse tako lepo in res, mislim da bi danes tukaj sedel tudi moj kolega iz občine Domžale, Robert Hrovat in sodeloval pri tej razpravi, pa se je po moji oceni raje prestrašeno umaknil, ker mislim, da je vedno prisoten na sejah, danes ga pa ni, ker ima tako malo argumentov, ve pa, da ne bo mogel glasovati zaradi postrojene vojske tako, kot bi mu pravzaprav duša velevala. Glede argumenta o financah. Mi ga nikoli nismo skrivali in smo tudi napisali, predlagatelji, da neke finančne posledice bodo, ampak ne povsod. Občina Domžale, iz katere prihaja predlagateljica, ki misli, da tudi zasluži status mestne občine.
Naj samo opozorim, da replika ne sme trajati več kot tri minute.
Samo, da obrazložim, gospod Pavliha, še nikoli do sedaj v vsej zgodovini ni prejela niti tolarja finančne izravnave. Se samofinanciramo in se bomo tudi v prihodnje samofinancirali, tako da vsaj v našem primeru pa mislim, da še v primeru Pirana in še nekaterih občin, ni finančni [[...]]
Čas za repliko je potekel, sem dolžan opozoriti [[...]]
[[...]]ni finančni vidik tisti, ki bi povzročil te predloge. Hvala.
Hvala lepa. Naj še enkrat pojasnim, da tudi če gre v skupen čas, je replika omejena na tri minute. Bo pa še dovolj časa za razpravo kasneje, ko bomo preostanek časa razdelili. Ja, državni sekretar.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, predsedujoči! Lep pozdrav! Na kratko. Ne bi se mogel strinjati s tisto trditvijo, da je s sistemom lokalne samouprave pri nas nekaj hudo narobe. Sistem lokalne samouprave v Republiki Sloveniji je dober. To je pokazal razvoj zadnjih 11. let, razvoj slovenskih občin kot celote. Takšnega razvoja v Republiki Sloveniji na lokalni ravni nismo zabeležili v nobeni njeni zgodovini. To lahko zagotovo zatrdim. In sledeče. Pomoč, tako imenovana sanacija, finančna sanacija občin, je bila zagotovljena z rebalansom proračuna za leto 2005 vsem občinam in potem se je nadaljevala še v letu 2006 in se nadaljuje tudi v letu 2007. Vsem občinam v celoti, ne glede na velikost. In tukaj govoriti, da se dela kakršnakoli razlika, je popolnoma neutemeljeno in brez kakršnekoli podlage. Drugo vprašanje je pa zameglevanje dveh pojmov. Statusa mesta in statusa mestne občine. V Sloveniji imamo 51 mest, ki imajo svoj status po zakonu o lokalni samoupravi. 16 takih potencialnih kandidatk bo vlada na seji še v letošnjem letu ali pa v začetku prihodnjega leta potrdila prav na podlagi novele zakona o lokalni samoupravi. Zakaj je pa ta predlog, ki je prišel v tem trenutku, povezan z regionalizacijo? Ja, zaradi tega, ker že vsi, tako v tej dvorani kot v državi, govorimo, da je duh regionalizacije ušel iz steklenice. In v tem trenutku se je še mogoče ustavil na tistih 14 pokrajinah. Ja, ali mislite, da ne bo predlog za novih 20 mestnih občin povzročil tudi potencialnih ambiciji za oblikovanje novih predlogov pokrajin? Zagotovo, glede na tak koncept, kot je v tem trenutku postavljen. In mislim, da je v tem trenutku najbolj pomembno vprašanje, kako priti do druge stopnje lokalne samouprave. Če želimo resnično uvesti pokrajine, potem moramo najprej vso energijo usmeriti na to raven in ne dopustiti kakršnihkoli možnosti, da bi še dodatno ovirali ta proces. Ker če tega Slovenija ne doseže tudi v tem mandatu, potem bo verjetno to dolgoročno slabo za Republiko Slovenijo. Hkrati s tem se pa lahko ureja tudi to vprašanje, ne pa pred procesom ustanavljanja pokrajin; to je bilo danes že večkrat povedano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Imamo zopet dve repliki, gospod Bevk, potem pa gospod Barovič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ni treba, gospod državni sekretar, nečesa nekritično hvaliti, četudi ste odgovorni za področje lokalne samouprave. Pojdite raje v tej smeri, da boste sistem lokalne samouprave izboljšali v naši državi, saj če bi vprašali slovenske župane, bi redko koga dobili, da so s statusom in nasploh z občinami ter z delovanjem in možnostmi, ki jih to področje dopušča, nezadovoljni. Glejte, če vzamemo samo dejstvo, da se komaj 20 slovenskih občin samofinancira, je že to dovolj zgovoren podatek. In ne mi reči, da 180 drugih slovenskih občin, ki nujno potrebujejo državni denar, da se lahko sploh izvaja politika na lokalni ravni, da je to v redu. 20 občin, ki se samofinancirajo v tej državi, je absolutno premajhna številka. In mislim, da tudi iz tega zornega kota lahko rečemo, da lokalna samouprava pa le ni tisto področje, ki je res vzorno urejeno, kot pravite. In mislim, da ni treba, da bi to nekritično hvalili. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala lepa. Replika [[...]]
Se opravičujem, ker nimate časa in replika gre v skupni čas. Po interpretaciji poslovnika vam replike ne morem odobriti. Tako, da nadaljujemo z razpravo in k besedi vabim dr. Slavinca.
Hvala lepa za besedo, po tolikih replikah; upam, da jih sam ne bom izzval še več. V svojem razmišljanju bi se navezal na prejšnja, in sicer, ali mestna občina pomeni mesto ali ne oziroma kaj pomeni mestna občina. Sam si predstavljam, da je mestna občina regijsko središče, saj so me opozarjali, da namreč mestna občina Murska Sobota, iz katere prihajam, tudi določenega pogoja za mestno občino menda ne izpolnjuje. Vsekakor pa to ne pomeni, da je to lahko edina, edini kriterij in edina razlaga, vsekakor pa drži ta razlaga, da če bi pa kdo hotel razmišljati o tem in postavil pod vprašaj ali Murski Soboti pripada status mestne občine, da bi pa sigurno bilo to vsaj zelo čudno, če že ne še kaj drugega. Zakaj pa se potem občine potegujejo za naziv mestne občine? Slišali smo, da so to dodatne ugodnosti, predvsem v obliki denarja, vendar iz lastne izkušnje lahko pravim, da so te ugodnosti vsaj v takem primeru, ko potem okolica od take občine pričakuje nekaj več, bistveno bolj povezane z dodatnimi obveznostmi. In te dodatne obveznosti mestna občina sigurno mora zagotavljati in tiste občine, ki se tega seveda zavedajo in tiste občine, ki to so sposobne, poudarjam, tiste, ki so sposobne to zagotavljati, take si verjetno ne samo zaslužijo naziv in status mestne občine, ampak so lahko tudi koristne. Tudi sam se zavedam, da verjetno zakon res ne prihaja s prave strani. Zaradi tega bi želel, da če ne drugega, spodbudi aktivnosti pri izpostavljanju regij, pri izpostavljanju tega višjega organizacijskega nivoja, ki bo potem tudi odpravil to dilemo in bodo lahko mestne občine postale mesta. Tista, ki so že od nekdaj takšna bila, regijska središča, bodo potem centri teh pokrajin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Pečanova. Besedo imate po spisku. Ne. Preskakujemo ves čas, ker nobeden ne posluša priporočila, da odjavlja z razprave.
Smo športno razpoloženi. Jaz bi samo zelo na kratko, ker tako in tako mi ni ostalo skoraj nič več časa, bi rada samo to povedala, da, ko govorimo o lokalni samoupravi v Sloveniji, vedno znova in znova pozabljamo, da govorimo pravzaprav o dveh milijonih ljudi, ki živijo v 193 občinah. Da ne govorimo o tem, kako tale državni zbor slučajno eno sekundo si izmisli, da bo naredil še eno občino več ali manj, eni občini podelil status mestne občine, drugi občini pa ne, potem recimo to, ko slišimo, da mešamo, mešamo, tisti ki smo podpisali ta zakon. Veste, nas pa ne boste poučevali in nam razlagali tega, ali vemo ali ne vemo kakšna je razlika med statusom mesta in statusom mestne občine. Razlika je izjemno majhna, zaradi tega, ker tako in tako in eno in drugo eno figo pomeni, ampak zagotovo status mesta pomeni bistveno manj, kot status mestne občine, tako da smo si na jasnem. In zaradi tega bi vas rada prosila, da bodite toliko usmiljeni, pa razumite, da vendarle o občinah, o lokalni samoupravi, o ustanavljanju in neustanavljanju pokrajin, kjer je vedno ena in ista stranka imela največje zasluge za to, da pokrajin še zmeraj ni. [[...]] [[Opozorilni znak.]] [[...]]Veste, tako da smo si na jasnem. Ko se gre na volitve, je glavna tema ustanavljanje pokrajin, ko pa so volitve mimo.
Čas vam je potekel [[...]]
Ja, sem opazila, 15 sekund imam časa, pa takoj pozabimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naj opozorim, da so rdeče številke tista skrajnost, skrajni finale, ko se pričakuje od poslank in poslancev, da res zaključijo razpravo. Imamo še eno razpravljavko, potem pa vlado in predlagateljico. Besedo dajem gospe Zalokar Oražem.
Hvala lepa in vesela sem, da sem jo dobila, ker sedaj bom pa res razpravljala predvsem kot županja Domžal in obenem poslanka s tega konca. Do sedaj sem bila predvsem predlagateljica in predstavnica stališč stranke LDS. Seveda se mi zdi, da so prav Domžale lahko primer, na katerem se da ugotoviti vso absurdnost obstoječega zakona in pravil. Samo toliko za vednost. Domžale imajo več kot 30 tisoč prebivalcev in več kot 11 tisoč delovnih mest, vendar ne izpolnjujejo statusa. Imamo tudi visokošolsko središče, fakultetno središče itn. Nenazadnje, če malo v šali povem, ali bo ta zbor s svojim glasovanjem ali pa zakonodajno telo, podelilo status mestne občine občini Domžale ali ne, pravzaprav za nas v Domžalah ni pomembno. Mi se vsa leta samofinanciramo, smo samozadostni, od nikogar nič ne vzamemo, ampak prej kaj damo, predvsem se pa že vsa ta leta počutimo, da smo meščani, in da imamo status mestne občine, ne glede na to, kaj nam je kdo kaj dal ali ni. Ker mislim, da je predvsem pomembno to, kako neko mesto diha, katere funkcije vrši, kako funkcionira v širšem prostoru in v tem širšem prostoru sem prepričana, da Domžale so v zavesti, če bi vprašal večino slovenskih ljudi, verjetno bi rekli, da smo mestna občina, ne glede na to, kaj misli državni zbor in kako bo glasoval. Nenazadnje, v zadnjem času olajšujemo tudi slovenski nogomet v osrednji slovenski regiji. Brez nas bi verjetno bilo tukaj zelo kritično in igrali smo s Stuttgartom brez problemov, čeprav nismo mestna občina, toliko malo za hec. Vendar pa vsa zgodba ni smešna. Protiurbana politika je nekaj, kar sem že v uvodu reka, se bo tej državi krepko maščevalo. In žal se to vidi na dolgi rok. To se ne vidi v letu ali dveh, ampak protiurbana, mestom neprijazna politika, pa govorim o mestih ali pa mestnih občinah, se vidi na daljši rok in tukaj se mi zdi, da Slovenija ne gre po pravi proti. In kot prvopodpisana predlagateljica tega zakona, glede na to kam spadam, sem vedela, da upanja ni veliko. Hotela sem predvsem na to opozoriti. Opozoriti in upam, da pri nekomu, ki ima možnost odločati, tudi premakniti kakšen kolešček v možganih, da bi vendarle razmislili o tem, ali je to prava pot ali ni. Moja sodba je, da ne glede na to, kaj bo danes izglasovano, bi na tem področju morali ta razmislek izvesti, kajti opozorila o razvojnih težavah - tukaj se mi pa zdi pomembno in tukaj imam tudi sama veliko izkušenj - o razvojnih težavah in krčih v teh okoljih, ki jih na nek način držimo nazaj, po drugi strani pa poglejte samo primer treh mestnih občin, tri sem že prej omenila, očitno bomo lahko z neprestanim ustanavljanjem novih občin še te mestne občine, še teh 11, ki jih imamo, razbili. Razbijamo mestno občino Nova Gorica z odcepitvijo nekoga, po moje, striktno finančnih, špekulativnih namenov. Lotili smo se Kopra in lotevamo se Novega Mesta. To je danes, jutri bodo naslednje. Saj še teh 11 ne bo več kmalu zdržalo, čeprav, že prej smo videli statistiko, da pravzaprav ne izpolnjujejo mnoge od njih teh obstoječih kriterijev, zato se še vedno strinjam, da je obstoječe stanje nezakonito in ga ponavljam še enkrat in ga celo podčrtujem. Bolj, kot ta naš zakon je nezakonito obstoječe stanje, ki vlada in ki kaže na eno popolno anarhijo in kaos na tem področju. In seveda še en razmislek sem želela odpreti, ali pa smo želeli predlagatelji odpreti. Nihče ne napada in lepo prosim, nihče ne razmišlja in ne vzporejajte zgodbe regij, ali pokrajin in mestnih občin. To so hruške in jabolka. Nihče ne napada in ne razmišlja o tem, da mestna občina Kranj ali Kranj ne bo središče Gorenjske bodoče regije, ampak treba je razmišljati še o nečem. Ali pa znotraj te regije Škofja Loka, Tržič, Jesenice in Radovljica nimajo in ne bodo dobile nekega drugega statusa, kot, bom rekla, neka regijska središča, tako kot sem že prej omenila, drugega ranga. To so središča. Jesenice imajo gledališče, Radovljica je na muzejski dejavnosti mislim, ki na nekaterih točkah presega morda celo regijsko središče. In če se še tako trudimo, mi bomo morali takšnim mestom ali občinam dati v našem sistemu lokalne samouprave določeno funkcijo, pristojnost, pomen in tudi vlogo. To smo želeli in na to smo želeli opozoriti s tem zakonom. Kajti, pot v katero greste v koaliciji, ne vodi v to smer in je neprijazna do teh okolij. To vam lahko potrjujejo številni primeri in tudi obrazložitve tistih, ki so vložili v parlament vloge za mestne občine. Še enkrat sprašujem, kako bomo ta postopek izpeljali, kajti v zakonu smo vendarle tudi reševali dilemo, da v tem trenutku niti tega nimamo v zakonu zapisanega, po kakšnem postopku se lahko, mogoče bomo pa v roku enega leta v Domžalah izpolnili tudi ta kriterij delovnih mest. Morda, cona se dela zelo hitro, če prav vem, bomo v coni imeli okoli 4 do 5.000 novih delovnih mest. Kaj boste pa takrat rekli? Ko bodo vsi kriteriji izpolnjeni, kako bo arbitrirano in na kakšen način bo arbitrirano. Tukaj se mi zdi, da je zadeva nedomišljena in v tem pogledu oporekam tudi državnemu sekretarju. Mislim, da to, da so se vse občine in predvsem manjše občine zelo intenzivno razvijale, kljub vsem besedam v preteklih letih je bila bolj stvar stihije, kot neke prave in korektne politike na področju lokalne samouprave. Dejstvo pa je, če že o tem govorimo, in še vedno upam reči, da večje občine so pa nazadovale. In o tem govori tudi študija evropskih strokovnjakov, ki so pregledali našo lokalno samoupravo in ki na to opozarjajo. Pa tega nočete slišati, ne pogledati in ne videti. Govorijo o nazadovanju in razvojnih neizkoriščenih možnostih širših lokalnih skupnosti oziroma teh občin. Teh občin, ki jih, dragi kolegi, še kako rabimo, kajti kdo bo pripravljal najrazličnejše programe? Za Evropo je treba imeti programe, v katerih je ne ena občina, pač pa tri in več! Ti programi in nosilci teh programov so te večje občine, ki jim ne želimo dati ustreznega mesta pod soncem, jih bomo pa še kako potrebovali. Kajti tiste občine z 2.000 prebivalci, verjemite, ne bodo sposobne pripraviti 70 centimetrov do enega metra različne projektne dokumentacije in ostalih zadev, ki jih je treba imeti. In tu bomo neuspešni in brez teh občin pač ne bo tudi ne črpanja teh sredstev. Enkrat sem že rekla, če bi bile majhne občine edino gonilo razvoja, potem bi moralo biti Prekmurje najbolj razvita slovenska regija. Enajst let je najbolj razdrobljena slovenska regija, pa se žal v tem smislu majhnih občin ni zgodilo nič. Tu neke logike ni ali pa ne znamo - ja, tako to je, gospod Janc! Poglejmo zemljevid Slovenije, poglejmo Prekmurje! Najbolj je razdrobljeno, razdrobljeno je deset let, razvojno pa ne samo, da ne dohiteva, pravimo, ugotavljamo, vi govorite, nazaduje! Nekaj tu ni v redu. Nekaj tu ne gre skupaj. In v tem smislu pričakujem vendarle premislek tistih, ki o tem razmišljate. Razvoja brez takšnih občin, ki pa si želijo, sicer ne bi bilo toliko predlogov v državnem zboru, statusa mestnih občin ne bo. Mislim, da ta razmislek bo potreben, želeli ali ne.
Hvala poslanki Cveti Zalokar Oražem, za njeno razpravo. V mojem imenu dober večer vsem skupaj! Hvala podpredsedniku Pavlihi za dosedanje vodenje. Z nastopom poslanke Cvetke Zalokar Oražem smo končali z razpravami prijavljenih. Besedo dajem vladi. Mislim, da imate na razpolago minuto in pol. Izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat. V tej minuti in pol, kolikor imam še na razpolago, bi rad samo poudaril, da kar zadeva vlado, želimo imeti sistemsko rešitev. Tudi sam osebno zagovarjam izključno sistemske rešitev. Zato seveda povezujemo tudi reševanje problema mestnih občin, skupaj s celotnim paketom zakonodaje na področju ustanavljanja pokrajin in tudi sistemsko reševanje financiranja občin. Zavedam se, da tu so določeni problemi, ne nazadnje imam sam s tega področja tudi izkušnje. Kar zadeva sicer nekatere navedbe, ki so bile dane zdaj v zadnji razpravi, bi pa to rekel, da samo s tem podeljevanjem statusa mestnih občin, ne bomo v nobenem primeru reševali ali mogli rešiti problema pripravljanja skupnih projektov za obdobje naslednje finančne perspektive na področju kohezijske politike, ker so potrebne širše povezave. Te povezave so tudi zdaj omogočene in se ne nazadnje že izvajajo v skladu s sprejetim zakonom o skladnem regionalnem razvoju. Bistveno lažje bo pa ta proces tekel, če bomo ustanovili pokrajine, to je pa dejstvo. Mogoče še samo kar zadeva seveda te razvitosti in nerazvitosti posameznih območij. To je preprosto, zaradi tega, ker sistem skladnega regionalnega razvoja preprosto ni tekel in sistem financiranja regionalnega razvoja in tudi občin skozi sistem financiranja občin, je bil izrazito centralistično naravnan, in tudi, zaradi tega Prekmurje, ne glede na to, da je raslo, vedno bolj zaostaja ali pa je zastajalo za ostalimi statističnimi regijami, pa ni edini primer.
Hvala. Končno besedo dajem predstavniku predlagatelju. Gospa Cvetka Zalokar Oražem imate besedo.
Hvala lepa. Jaz upam, da smo s predlogom sprememb zakona o lokalni samoupravi vendarle povzročili to, da bomo v zvezi z razvojem urbanih središč spremenili paradigmo, ki jo imamo, kako urejati in uravnavati, uravnoteženo uravnavati v Sloveniji razvoj obeh segmentov. Mislim, da to je klic mnogih občin, ki v tem trenutku niso mestne občine, pa so zelo pomembne. Mislim, da združujejo največje število slovenskega prebivalstva, da je ta klic vendarle takšen, da mu je treba prisluhniti, ne glede na to, ali danes ta sprememba bo sprejeta ali ne bo sprejeta. Jaz mislim, da so tako pomembna gibala nadaljnjega razvoja, da je tu vendarle potrebno nekaj narediti. Jaz se strinjam, da sam status mnogim seveda ne prinaša, bom rekel, nekih konkretnih premikov, čeprav nekateri bodo imeli tudi finančne koristi in še enkrat poudarjam, te finančne koristi tudi zaslužijo. Kajti, če želite samo podatek, knjižnica Domžale je regijska knjižnica, število članov, ki prihajajo iz občine Domžale, je 7 tisoč, število članov, ki prihaja iz drugih okoliških občin in ne sofinancirajo te knjižnice pač pa vsak svojo majhno, lokalno, je pač 4 tisoč 200. Skratka, skoraj tretjina ali pa bistveno več kot tretjina tega prihaja. Ravno tako je kulturni dom, ki funkcionira. Če bi na kateremkoli primeru katerekoli od teh občin iskali argumente za to, jaz sem prepričana, da jih je dovolj, da imajo dovolj teh centralnih funkcij, ki jih opravljajo, in zaradi česar ne bi bilo prav nobena krivica, če bi tudi kakšen tolar dobile več. Še enkrat pa poudarjam, ne govorim v interesu svoje občine, kajti naša občina se samofinancira, se je vedno samofinancirala in upam, da se bo še dolgo, kajti če se bomo samofinancirali, potem vemo, da razvoj teče v pravo smer. Jaz upam, da vendarle bomo razmislili o pravih kriterijih, kajti obstoječi kriteriji so absurdni, in vsaj to bi pričakovala od vlade, da bi priznali, da takšni kriteriji, kot so sedaj napisani, niso primerni, še manj je pa primerno to, da že obstoječe mestne občine v zakoni ostajajo brez členov o njihovih nalogah, pristojnostih, da je bilo to tudi črtano in danes tudi niste pojasnili, zakaj je bilo vse to sčrtano, da pravzaprav te mestne občine, obstoječe mestne občine že v tem trenutku visijo v zraku in pravzaprav že delujejo na nek način, ne vem, v nekem imaginarnem prostoru. Drugo je, kako boste rešili vloge, ki so v parlamentu za mestne občine in za katere tudi ni pripravljenega in urejenega postopka, kako boste te vloge pravzaprav spravili z dnevnega reda. Ne nazadnje jaz sem na odboru zadnjič poudarila, da ni potrebno, da se zdaj o tem pogovarjamo, ker status mestne občine se podeljuje lahko kadarkoli, neodvisno od volitev, lokalnih volitev, in ni potrebno loviti teh rokov, ampak treba jih bo spraviti z dnevnega reda. In postopka ni, ni postopka, na kakšen način bomo to materijo uredili, ne glede na to, da seveda nobena od teh ne izpolnjuje teh kriterijev, ki pa seveda sploh niso smiselni. Obstaja resna dilema, kakšna je res ustavna in zakonska podlaga za obstoj teh občin, ki ne izpolnjujejo obstoječih kriterijev, obenem pa niti nimajo pristojnosti in nalog. Morda se bo pa našel kdo, ki go to znal na pravi način oporekati, in takrat morda boste obžalovali to, da boste danes ta zakon zavrnili. Hvala.
Hvala. Spoštovane poslanke, poslanci, izkoristil bom možnost, ki mi jo daje 71. člen poslovnika, in razdelil dodatni čas. Kot veste, nam je ostalo oziroma kot vidite, nam je za razpravo ostalo 52 minut. Sprašujem, kdo izmed prisotnih poslank in poslancev želi še razpravljati o omenjenem predlogu zakona. Prosim, da tisti, ki to želite, dvignete roko. Prosim, da tisti, ki ste se prijavili, še enkrat dvignete roko, da ne bi koga izpustili. Spoštovane poslanke in poslanci, jaz bom prebral tiste, ki smo vas zabeležili: kolega Barovič, Štebe, poslanka Zalokar, poslanka Pečanova, Mikolič, Černač, Ziherl in poslanec Ganter ter pa seveda vlada Republike Slovenije. Kolega Sok še. Sem koga izpustil? Ne. Potemtakem vsakemu od bodočih razpravljalcev dodeljujem pet minut. Začeli bomo s poslancem Barovičem. Izvolite, prosim.
Hvala predsedujoči, kolegice in kolegi. Najprej bi rad razjasnil nekaj stvari. Mislim, da je bil naš pogovor o predlogu zakona zelo argumentiran, strpen in miren. Želim razjasniti nekatere nejasnosti, ki so pravzaprav posledica želje po, po moji presoji, revanšizmu. Najprej, užaljen sem, ker ste nas imeli nekateri za nepoznavalce in zamegljene o pojmu mesto in mestna občina. Če ste koga drugega mislili, prav, ampak jaz si ne dovolim, da bi govorili kaj podobnega o meni. Prepričan sem, da mnogi med vami sploh ne veste, da je vlada v tem trenutku predlagala nekaj občin, da bodo dobile naziv mesto, in ta predlog pozdravljam. In jaz poznam razliko med mestom in mestno občino, zato me ne podučevati, da se zamegljujejo ti pojmi. Drugič. Gospodje, ki vas pelje revanšizem, vsaka primerjava med današnjim predlogom zakona in dogodki iz prejšnjega tedna na odboru za lokalno samoupravo in v tem državnem zboru o imenovanju referendumskih območij je zgolj slučajna. Če žal ne veste, če želite primerjati, potem primerjajte julij 2005 z današnjim dnem. Julija 2005 je bil takšen dan, kot je danes. Takrat smo odločali v državnem zboru o spremembi pogojev v zakonu. Nove občine in referendumska območja pa smo oblikovali šest mesecev kasneje ali prejšnji teden. Torej ne govoriti danes o želji, hotenju, hlastanju in ne vem čem po mestnih občinah Trbovlje, Domžale, Kamnik! Ne! Danes spreminjamo v dveh členih samo pogoje v zakonu. O mestnih občinah bomo govorili, če bo ta sprememba sprejeta, mogoče čez šest mesecev ali pa pač ne. Tako bodimo konkretni in jasni in ne zamegljevati in zavajati javnosti! Mi govorimo samo o spremembi zakona, ne o mestnih občinah, ne o Domžalah, ne o Trbovljah. Z vsem spoštovanjem do gospoda ministra, gospod minister je odkrito priznal na eni od okroglih miz, ki je bila tudi javno v medijih, da povečevanje števila občin pomeni slabljenje moči občin in večanje moči države. To je zelo pomemben stavek in resničen stavek. In seveda ne morem pristati na njegovo današnjo trditev, da želja po oblikovanju mestnih občin pomeni centralistično politiko. Po mnenju Slovenske nacionalne stranke in prepričanju to ni centralistična politika, kvečjemu protiutež. Najbolj bistveno pa je, poglejte, na začetku je nekdo od spoštovanih kolegov rekel, da mi izkoriščamo nelegalno stanje obstoječih mestnih občin, zato ker hočemo nove. Ni res! Ravno obratno. S predlogom spremembe zakona želimo legalizirati, v celoti legalizirati status enajstih obstoječih mestnih občin in po možnosti v nadaljevanju oblikovanje novih, če bodo seveda ustrezale pogojem, če bo zakon sprejet. Še vedno ne razumem in bom zelo vesel, ko se bo oglasila vlada, zelo konkretno bi rad slišal, zakaj ustanavljanje mestnih občin oziroma sprememba tega zakona izničuje oziroma uničuje pokrajine. Oprostite, v tem primeru sem pač očitno neumen. Ampak kolikor poznam - rečeno je bilo, da ustanavljanje mestnih občin ogroža nastajanje pokrajin, tako je bilo rečeno. To bi zelo, zelo rad vedel. In še enkrat hvala, ker ste me poslušali. Bodimo pošteni in korektni eni do drugih. In še ne nazadnje. Jaz se strinjam, še enkrat, tu z ministrom. Treba je od vrha navzdol graditi sistematsko lokalno ureditev. Samo, oprostite, če smo nekje od spodaj začeli, torej ustanovili neke nove občine, nenadoma želimo pa od vrha navzdol, je tako, kot bi hiši zgradili na levi strani najprej streho, na spodnji strani pa temelje.
Hvala, kolega Barovič. Besedo dajem poslancu Tomažu Štebetu. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz sem se bolj odzval na razpravo tistih, ki zagovarjate več mestnih občin. Mislim, da nekako narobe razumemo urbani pomen mest in s tem povezanih tudi mestnih občin. Kolega Gantar je o tem lepo nekaj povedal. In v Sloveniji v resnici nimamo pravih mest. Ne bom rekel velemest, ker kot država sorazmerno imamo omejene možnosti, da bi kaj takega bilo. Ampak pravih mest nimamo. In ta dolg reklamni vložek gospe županje iz Domžal, pomeni samo to, da so ambicije Domžal in relativna primerjalna uspešnost osnovane predvsem na slabostih Ljubljane, ki enostavno ne more iz svoje zaostalosti in ne zna niti uporabiti vseh virov, ki jih ima na razpolago. Štadion izpred vojne, nogometni, športna dvorana je pa stara več kot 30 let. In na koncu izgubijo še "fuzbal" klub. Normalno, da lahko potem vsak, ki je nekoliko bolj ambiciozen in tudi več javnih sredstev vlaga v to, postane relativno primerljivo uspešen. Ampak Slovenija pravzaprav rabi uspešna mesta in prava mesta. In mislim, da edino tako mesto je Ljubljana, ki izpolnjuje take pogoje. Kajti mesto Ljubljana, mestna občina Ljubljana pravzaprav nima pomembnega števila naselij, ki niso mestna naselja, ampak je samo nekaj obrobnih vaških zaselkov okoli Ljubljane, potem so pa že občine. Pa da ne bom preveč dolgo porabil časa, če bi obveljal ta predlog, bi se zgodilo to, da na potezi iz Ljubljane do Kamniških planin bomo imeli med seboj tesno povezane tri mestne občine. Kam se bomo priključile ostale občina? Izbira za nas iz Mengša bo velika: Ljubljani, Domžalam ali Kamniku. Ker na drugo stran, proti Kranju, enostavno smo predaleč, kljub temu da smo del Gorenjske. Še enkrat predlagam, da vlada resno razmisli, predvsem pa predlagatelj in malo samokritično tudi o tem, da je urbanizem, tisto pravo mesto, kot je jedro mestne občine pomembno. Nekatere občine, ki so predlagane, pravzaprav nimajo niti zgodovinske osnove niti urbanistične osnove, da imajo pomembno koncentracijo, pomembne velike javne institucije, zato da lahko govorijo, da so mesto v tem vsebinskem smislu in da na osnovi tega lahko zagovarjajo pomen biti mestna občina. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanka Breda Pečan.
Jaz bi samo zelo na kratko, ne glede na to, koliko časa imam, povedala, da mi je bilo že od vse začetka jasno, da je to bitka, ki je vnaprej izgubljena. Ker pač ne glede na to, kdo je trenutno na oblasti, je vedno znova in znova težava v tem, da je, čeprav navzven morda to ni čutiti, ampak vendarle obstaja huda konkurenca med državno in lokalno oblastjo; pa naj bo to zadnji, najbolj severovzhodni del Slovenije z množico majhnih občin ali pa mestne občine, ki so lahko zelo močne, ker se politiki na državni ravni, zaradi majhnosti Slovenije, zaradi tega, ker vsak vsakega pravzaprav pozna, bojimo ali pa bojijo tistih, ki so vplivni. Ker pravimo, saj poznate tisto, "raje kovačič na vasi kot pa kovač v mestu", zaradi tega, ker to zelo drži, se pravi, raje sem županja v občini Izola kot pa predsednica vlade. Zakaj? Zaradi tega, ker je veliko vprašanje, ali lažje premikam stvari in izboljšujem življenje svojih sokrajanov, ne bom rekla someščanov, ker vsaj jaz osebno nimam ambicije, da bi Izola bila mestna občina, lažje jaz izboljšujem razmere za svoje sokrajane kot županja ali morda predsednik vlade - pa ne govorim o gospodu Janezu Janši, govorim o kateremkoli predsedniku vlade -, ali on lahko, ali ima več orodij, več možnosti za izboljševanje razmer za prebivalce, vseh 2 milijonov prebivalcev, naše države. Tu gre v bistvu za neko ljubosumje, za nek neprestan boj med velikimi proti malim, ne pa malih proti velikim, ker mali tako ali tako nimamo nobene šanse v boju proti velikim. In zaradi tega tihega ljubosumja ni tudi nobene volje v nobeni od vlad bilo, da bi dovolila, da bi se tiste občine, ki nekako naravno izpolnjujejo pogoje za to, da odgovarjajo pojmu mestne občine, ne da, zdaj - vprašanje, kaj si vsak predstavlja - reči: "V Sloveniji ni nobenega pravega mesta." Ja, vas lepo prosim, potem tudi Berlin, ki ima 2 milijona prebivalcev ni mesto, veste zakaj ne, zaradi tega, ker je preveč zeleno, zaradi tega, ker v Berlinu je preveč vode vse naokrog, sama jezerca, sami potočki, same reke! Stolpnice so v Berlinu nastale šele zdaj, odkar je postal znova glavno mesto Zvezne Republike Nemčije. Berlin ni velemesto, Berlin je mestece zaradi tega, ker ima majhne hiše, ker ima petnadstropne "bajte" namesto da bi jih imel dvajsetnadstropne, vas lepo prosim. Če je to merilo za to, kaj je mesto, potem imamo zelo različne pojme. In mislim, da ne glede na to, koliko je pravzaprav bistvena razlika med navadno občino in mestno občino, tukaj gre vendarle za samozavest občanov v mestni občini. Zakaj jim ne bi dali možnosti, da postanejo mestna občina? Razumni smo pa tudi toliko, da zagotovo nobenemu od tistih, ki so meščani ali ki bodo meščani mestne občine, da velika večina njih dobro ve, da središče pokrajine zagotovo ne bodo, vendar status mestne občine bodo imeli in ga bodo tudi pozneje obdržali. Delajte, kakor hočete, jaz mislim, da je ta zakon dober, da ga je škoda, da ga ne boste potrdili, tako ali tako boste pa verjetno v zelo podobni obliki nekaj pozneje predlagali v okviru zakona o lokalni samoupravi ali zakona o občinah - podobno ali identično besedilo. Takrat vas bom spomnila na to, kar sem rekla danes.
Hvala. Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala. No, jaz mislim, da res danes ne govorimo samo o novih pogojih oziroma o zakonih, vsekakor govorimo tudi o novih mestnih občinah, če bi zakon bil sprejet, ne vem, zakaj bi potem tudi te nove mestne občine ne bi nastale. Tako, da vsekakor ima to neke povezave tudi s tistim, o čemer smo debatirali prejšnji teden, ko smo razpravljali o novih občinah. In takrat je prvo vprašanje oziroma prva velika pripomba bila med ostalim tudi milijardo potrebnih dodatnih sredstev. Sem že prej omenil, da pravzaprav ne bi "osporaval" dodatna potrebna finančna sredstva za nove mestne občine, če bi se tudi prenesle pristojnosti s strani države na te občine, kar bi pravzaprav bile v tem primeru te mestne občine upravičene do teh sredstev. In tudi te, ki so sedaj, po mojem, niso opravičene. Tukaj se tako hvaliti, kako smo ali pa ste nekateri bogati, še enkrat naj poudarim, da tudi teh predlogov 16 mestnih občin - niso to bogate občine, ker vse prejemajo finančne izravnave, razen občine Piran. Spoštovana kolegica, ne vem, jaz sem si, še enkrat pravim tisto, kar sem prej povedal - za leto 2006, izračuni so taki. In če bo konec leta 2006 vam uspelo, da boste - pa nimam nič proti občini Domžale - ampak primerno porabo imamo, izračune za leto 2006, ampak se vidi, da bi naj prejeli 28 milijonov finančne izravnave. To so podatki za leto 2006. Pa še ena opomba glede razlage, kar je že bilo zadnjič velikokrat slišati, pa te že skoraj ušesa bolijo včasih, ko glede nesrečnega Prekmurja oziroma drobljenja občin oziroma koliko občin je v Prekmurju. Če bi bili argumenti za hitrejši razvoj male občine, potem Prekmurja v takem stanju ne bi bilo, kot je danes. Pa spet lahko ponovim to, kar sem že rekel zadnjič, kar je pravzaprav tudi prej minister omenil, ker se pač ni izvajal zakon o skladnem regionalnem razvoju. In da ne bom spet narobe rekel, kot sem zadnjič, sedaj bom pa rekel, spoštovani LDS, vi ste takrat bili odgovorni za izvajanje tega in to se ni izvajalo. Na žalost, takšno je danes stanje. Ne verjamem, da bi bilo boljše, glede na politiko izvajanja zakona o skladnem regionalnem razvoju, če bi celotno Prekmurje bilo samo ena občina.
Hvala. Besedo ima poslanec Zvonko Černač.
Hvala lepa. Jaz sem se oglasil predvsem zaradi tega, ker ne vem, zakaj je prejšnji predsedujoči omogočil štiri replike na moje izvajanje. Mislim, da je bila samo ena utemeljena, od spoštovanega kolega Pavla Gantarja, za kar se mu zahvaljujem, da se je oglasil. Res ni rekel, da je ta zakon slab, ampak da ta zakon ni pravi in v tem mu popolnoma pritrjujem. Tudi jaz tako menim, da ta zakon ni pravi. Mislim da, če hočemo priznati ali pa ne, mesta, mestne občine, gor ali dol, v teh razpravah, ki so se ponovile tudi zdaj v zadnjih momentih, so se ti pojmi prepletali, pri čemer pa bi bilo verjetno tega prepletanja bistveno manj, če bi mi imeli ta drugi nivo v preteklih letih, tam nekje od leta 1994 naprej pa do danes izpeljan tako, kot bi bilo prav, da bi bil izpeljan. Se pravi, da bi imeli regijsko oziroma pokrajinsko razdeljenost, mislim, da bi se potem popolnoma vsi v tej dvorani, pa še kdo drug izven nje zadovoljili s pojmom mesta s posebnim statusom tako, kot to določa, ne vem, na primer nemška zakonodaja. Mimogrede, rečeno je bilo, da ne poznam francoske zakonodaje oziroma da jo napačno tolmačim. Jaz sem v svoji skromnosti samo prebral to, kar ste, spoštovani predlagatelji, zapisali v obrazložitvi. In tukaj piše, "Francija ima 26 regij, 100 departmajev in 36 tisoč 763 občin, od katerih jih je preko 77%, ki imajo manj kot tisoč prebivalcev." To piše v tej obrazložitvi in to sem prebral. In to drži. Ne drži pa to, kar je bilo rečeno, da jih je preko 70 tisoč teh občin, jih je 36 tisoč 763, če je ta podatek, ki ste ga navedli, točen. Piše pa tukaj nekaj drugega, posebne oblike mestnih občin, kot jih poznamo v Sloveniji, nimajo. To pa piše v tej obrazložitvi, tako da mislim, da je ta razprava do neke mere tudi zelo neproduktivna. Mislim, da bi morali energijo posvetiti dvema drugima zadevama, temu drugemu nivoju, se pravi, izpeljavi povezovanja v Sloveniji na pokrajinskem nivoju, kar je za bodoči razvoj pa dejansko bistvenega pomena, in seveda ustrezni spremembi, sistemski spremembi zakonodaje, ki bo omogočila drugačen način financiranja občin. Mislim, da je ta vlada na tej poti že nekaj naredila, vendar brez sistemskih sprememb, mislim, da se ne moremo nadejati k hitrejšemu razvoju celotne države, celotne Republike Slovenije, kar pa je usmeritev te vlade - in upam, da tudi tega državnega zbora - in kar mislim, da bomo vsi z veseljem podprli, ko bomo tega zakona deležni. Zbodla me je trditev, večkrat ponovljena o tem, da se gre ta vlada protiurbano politiko. Niti z enim stavkom niti z enim argumentom ni nihče od tistih, ki so o tem razpravljali, tega pojma utemeljil. Jaz ne vem, v čem je ta protiurbana politika. Ali je mogoče protiurbana politika v tem, da je bilo tistim, ki so želeli ustanoviti občino in ki so izpolnjevali zakonske pogoje, ta njihova pravica omogočena, da jo uresničijo, če se bodo ljudje na referendumih za to odločili. Mislim, da ne. Mislim, da je prihodnost Slovenije v tem usklajenem razvoju in mislim, da je tudi politika vlade taka in daleč od tega, da bi bila protiurbana. Po mojem mnenju je kar uravnoteženo. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Milenko Ziherl.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Tudi sam se nekoliko nelagodno počutim, ker prihajam iz Škofje Loke, in kot vemo, Škofja Loka kot mestna občina ni uspela s svojo vlogo. Vendar počutim se nelagodno zato, ker tudi Škofja Loka je na nekaterih področjih zelo uspešna, modra na kulturnem področju, pripravljamo tudi odmevne prireditve, šolski sistem pri nas gostuje visoka šola za menedžment iz Kopra, pripravljajo se dislocirani oddelki fakultete za strojništvo, vendar nekaterih kriterijev pa ne izpolnjujemo. In ravno o teh bi želel spregovoriti, in sicer število delovnih mest. In ko smo na občinskem svetu sprejeli odločitev, da vložimo predlog za mestno občino, smo si tudi že natočili čistega vina oziroma realna pričakovanja. Vsi smo bili za to, da kandidiramo, da vložimo, vendar smo se zavedali naših šibkih točk. In smo rekli, če sedaj ne uspemo, morda kdaj drugič. Neizpolnjeni kriteriji bodo pa lahko obveznost za sedanji in za naslednje občinske svete, da pripravimo oziroma da popravimo naše šibke točke. Predvsem bi se dotaknil ene, to je, ne izpolnjujemo zahtevanega števila delavnih mest, kar se tudi kritično odraža na širšem področju cele upravne enote. S širšega območja so v zadnjem letu odšla tri podjetja, so iskala druga območja oziroma delujejo drugod. Pri enem ali dveh podjetjih je pa sedaj tako, da imajo že na pol spakirane kovčke. Če hočemo postati mestna občina, potem je treba delati na tistem, kar smo se nekoliko prepozno odločili, vendar mislim, da še vedno do časa, delno industrijsko-obrtni coni, kjer se bo ta manjko z leti odpravil in bomo morda lahko nekoč v nekem naslednjem obdobju, ko bomo izpolnjevali več ali vse pogoje, zares kandidirali za mestno občino. Torej, naj ta slab rezultat, zaenkrat, ne bo vzrok žalovanja, ampak spodbuda, da postorimo tisto, kar je še treba v prihodnosti. Pogoji so pogoji. Vemo, da tek na 100 metrov je dolg točno 100 metrov in niti manj in niti več, za volilno pravico je treba biti star 18 let in tako naprej. Tudi za mestno občino moraš imeti to in to. In če ne izpolnjuješ, je potem treba delati na tem, da izpolniš pogoje in dosežeš tisto, kar si si zastavil. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem poslancu Pavletu Gantarju, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Razprava o tem zakonu je pravzaprav načela več stvari, kot jih je sam zakon odprl. Sam zakon je seveda odprl samo možnost lažjega dostopa do statusa mestne občine. Prav je tako, da je razprava odprla več, kot odpira sam zakon, in prav je, da imamo razpravo v tem državnem zboru tudi o mestih. Čeprav je ta razprava na nek način nenapovedana, zato se o njej nismo pripravili, vendar je mogoče to vendarle priložnost za vse nas na odborih ali kje drugje, da se posvetimo tudi problemom, ki jih imajo urbana območja, in da se zavemo, da je prav od reševanja problemov v teh predelih marsikaj odvisno v Sloveniji tudi hitrejši skladnejši razvoj. Sam sem bil večkrat omenjen, med drugim tudi, kaj jaz vem, da nimamo pravih mest. Ne gre za to, da imamo prava in neprava mesta. O tem se sploh ne more govoriti. Gre za to, da v hierarhiji ali pa piramidi nekih mest v Sloveniji manjkajo srednje velika mesta in to je naš problem. In delno, ponavljam, bi ta problem načela tudi ta novela tega zakona. Ne bi odpravljali, daleč od tega, vendar bi ga deloma načela in ga postavila kot problem. Dejansko lahko govorimo o tem ali onem, govorimo o tem, da tudi Ljubljana danes na nek način za vse tiste, ki smo tradicionalni, "fuzbalski" navijači, ni več pravo mesto, ker nima več pravega kluba. Pa vendarle bi rekel to, da je Ljubljana neko specifično mesto. Ljubljana je mesto, ki ima približno 250.000 prebivalcev, odvisno kako štejete, ampak ima pet profesionalnih gledališč. Ameriška mesta sploh nimajo profesionalnega gledališča, naših je le 5. Profesionalna gledališča pridejo pri 670 tisoč prebivalcev v ameriških urbanih sistemih. Ljubljana res nima moderne hale, strinjam se, da je to slabo, in mislim, da je mestna oblast kriva za to, da je temu tako, vendar ima prebivalce, ki ji pritegnejo pravzaprav, ker predavanje filozofa, znanega slovenskega filozofa pritegne več ljudi kot ljudi na športni dogodek, če govorimo o tem. Jaz sam sem ponosen na to mesto, čeprav nima "fuzbala" in upam, da ga bo imelo. Če se zavedamo pomena, ki ga ima urbana kultura v večjih in srednjih mestih za razvoj, bomo tudi vedeli, da razvoj niso samo sredstva, ampak seveda inovacije, ideje, itd. Zato bi rekel, ker je bilo rečeno, da ne veste, kje je ta antiurbana politika, bi rad zelo jasno povedal. Antiurbana politika za mene je to, da ste znižali kriterije za določitev mestnih občin, torej občin, na 2 tisoč prebivalcev, da ste pospešili drobljenje. Antiurbana politika je krušenje obalnega mesta Koper, ki ima zelo pomembno vlogo v urbanem sistemu Slovenije zaradi drugih zadev. Antiurbana politika je ustanavljanje nove občine Izlake znotraj občine Zagorje, itd. To so za mene nespodbudni znaki antiurbane politike, antiurbana politika je uredba o dveh kohezijskih regijah, je nepotrebna z vidika tega, kar je bilo doseženo in kdaj je bil dogovor dosežen. To so za mene elementi antiurbane politike, ki je na delu, in bojim se, da bo v času, ki prihaja, še bolj izrazita. Zato pozdravljam in mislim, da se moramo v tem državnem zmeniti in razpravljati tudi o urbanih problemih in o slovenskih mestih. Hvala lepa.
Hvala vam za vašo razpravo. Besedo dajem poslancu Alojzu Soku. Izvolite.
Hvala za besedo. Rad bi še enkrat povedal, da kljub ognjevitim govorom, ki jih je imela predlagateljica, mi v poslanski skupini Nove Slovenije tega zakona ne bomo podprli, mislimo, da je slabo pripravljen, takole na hitro sta napisana dva člena, s katerima naj bi spremenili pogoje. V samo obrazložitev pa ste predlagatelji napisali naslednje: "Po veljavnem zakonu se kažejo neenakosti med pogoji, ki jih izpolnjujejo obstoječe mestne občine, in tistimi, ki bi ji za taki status morale zadostiti potencialne nove mestne občine. Da bi takšno neenakost odpravili predlagamo, da se zniža kriterij števila prebivalcev in števila delovnih mest." Se pravi, tako kot pri ostalih občinah ste v letih svojega vladanja tudi na tem področju zasidrali oziroma postavili neko situacijo, ki ni sledila temu, kar je v zakonu zapisano. In potem izpostavljate Slovenj Gradec kot tipičen primer mestne občine, ki ne izpolnjuje teh kriterijev. Sedaj je po tej zamisli potrebno znižati kriterije in ustanoviti večje število mestnih občin, vendar vsi vemo, da pač mesto kot takšno dejansko mora izpolnjevati neke kriterije, če hoče vršiti neko širšo funkcijo za širše zaledje. Če tega ne vrši, potem pač ne more biti mestna občina. Tu gre dejansko samo za željo, da pač kot mestna občina se pridobi več denarja. To ste tudi v svoji razpravi, gospa predlagateljica, priznali in branite te pozicije, češ kako so Domžale samozadostne, kako se same financirajo, kako vam pravzaprav je storjeno krivica, da vam ni podeljen status mestne občine. Ne vem, kaj si lahko ob tem mislijo prebivalci, recimo, Bohinja, ko poslušajo, da je vam kršena neka pravica, da pa njim, če vrnem na to debato na četrtek v prejšnjem tednu, ko ste tako striktno bili proti majhnim podeželskih občinam. Proti vsem ste v bistvu glasovali. Kaj si lahko potem o teh nastopih mislijo prebivalci teh sredin, ki jim ta možnost ni bila dana? Torej, jaz dejansko vidim v tem izvajanju neko, lahko bi temu rekel dvoličnost. Se pravi, ko gre za mene, potem ja, ko pa gre za nekoga drugega, potem ne in tukaj še potem rečete, da nastopate v treh funkcijah, enkrat kot predlagateljica, enkrat kot poslanka in pa še enkrat kot županja. Nekateri pa seveda nimajo možnosti nastopati v nobeni funkciji, samo od daleč lahko opazujejo pa upajo, da bo tudi njim dano tisto, kar bi jim pravzaprav moralo biti dano. In potem še ob vsem poveste, da poznate sisteme v Franciji, v Nemčiji, povsod, kako je to urejeno, samo za Slovenijo pa naj bi veljali nekakšni drugi vzorci rešitev, razmišljanj in pa ureditev. To je za vse tiste, ki hočemo biti demokrati, nesprejemljivo. Jaz prihajam iz Ormoža. Ormož je dobil mestne pravice leta 1331, pa zaradi tega ne razmišljam, da mora biti mestna občina. Če pa že, potem pa se mora osvoboditi velikega podeželja, ki ga nosi s seboj, saj konec koncev v samem mestu je manj kot 3 tisoč prebivalcev, vseh ostalih 15 tisoč pa živi po teh hribih okrog mesta in si iščejo delo, kjer znajo in morajo. Se pravi, če mesto hoče biti mesto, potem mora nuditi za to okoliško prebivalstvo neko pozicijo, neke določene dejavnosti, pravzaprav mora predstavljati mesto kot mesto poznamo. Če vsega tega ne more nuditi, potem tudi ne moremo razpravljati o tem, da bi postalo mestna občina. In če pogledamo, je v resnici v Sloveniji zaradi te urbanistične zasnove, ki jo imamo, malo mest, ki tem kriterijem zadovoljujejo. V bistvu ne gre za to, da bi sedaj spreminjali zakon, ampak da sama mesta izpolnijo te kriterije, ki jih zakon zahteva, potem pa bodo lahko postale tudi mestne občine. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim ministra Žagarja. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci. Jaz bi še enkrat v tem zaključnem delu predvsem rad poudaril, da vlado in tudi mene osebno kot ministra zanima celovitost rešitev. In zato je mnenje o zakonu takšno, kot je. Tu bi se lahko dejansko ozrli na ustavo. Ustava predvideva v bistvu dve vrsti občin, mestne in druge občine, vendar se v vseh teh desetih letih, odkar ustava to predvideva, ni pri prenosu pristojnosti na mestne občine, kar je verjetno bil namen ustave, ni zgodilo prav ničesar. In tudi ta zakon, ki je danes predlagan, s tega vidika ničesar ne prinaša, vsaj jaz osebno ne vidim, kaj bi lahko dodatnega ta zakon sam po sebi prinašal. In se mi zdi izjemno pomembno, da v trenutku, ko je odprta tudi v tem državnem zboru razprava o pokrajinah, da se tudi ti problemi, za katere se pa strinjam, da so sestavni del vse te zgodbe, rešujejo celovito v sklopu tudi reševanja in upam, vsaj ustanovitve pokrajin, ker v tem smislu bomo naredili korak naprej. Zdaj pa še samo mogoče nekatere navedbe, ki so bile danes, kar zadeva zakon o ustanavljanju občin. Ta je zaostril pogoje, to je dejstvo, je treba prebrati prejšnjo verzijo pa to zdajšnjo verzijo in to bodo tudi nekateri poslanci mi dali zelo jasno vedeti, ali pa so že vedeli. Kar zadeva ustanavljanja dveh kohezijskih regij, jaz res ne vem, v čem dve kohezijski regiji prispevata k neurbanosti; ravno obratno, jaz sem prepričan, da dve kohezijski regiji z notranjega vidika vsekakor prispevata k skladnemu regionalnemu razvoju, in to bo tudi čas pokazal 100%. In mogoče še samo ena stvar, kar zadeva uspešnosti občin. Mi imamo zelo različne občine po velikosti in ničesar ne potrjuje to, ni pravila, ki bi govorilo o tem, da je takšna ali drugačna občina uspešna ali neuspešna. Imamo izjemno uspešne male občine, imamo pa tudi, mislim, da dokaj neuspešne precej velike občine in to sploh ni odvisno od tega. In še enkrat ponavljam, kar zadeva sam predlog zakona - in tu pa tudi apeliram na vse ostalo dogajanje, ki bo sledilo sprejemanju zakonodaje s področja ustanavljanja pokrajin -, da res pričakujem takrat ne samo razpravo in podporo načelno v tej smeri, ampak da bomo res dejansko izpeljali proces ustanavljanja pokrajin, da bomo s tem dejansko izpeljali proces decentralizacije države in skozi to rešili tudi te probleme, ki so povezani s posameznimi urbanimi območji v smislu mest oziroma mestnih občin.
Minister hvala. Žal pa sem ugotovil, da vas je poslušalo vsega skupaj 8 poslanec. Jaz prosim vse ostale poslanke in poslance, da naslednji razpravljavki, to je Cveti Zalokar Oražem, prisluhnemo vsi. Poslanka Cveta Zalokar Oražem, imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Vesela sem, da lahko spregovorim zdaj ob koncu nekaterih res zelo zanimivih dodatnih razprav. In seveda vprašanje, ki se je danes večkrat pojavilo, kje so dokazi za antiurbano ali protiurbano politiko v Sloveniji. Najboljši dokaz, mislim, da so lahko slišali vsi, ki so danes poslušali razprave tistih, ki so nasprotovali spremembam tega zakona. Te razprave so bile najbolj pravi dokaz antiurbane politike v tem parlamentu in v vladajoči koaliciji. In zelo težko je poslušati, da nekateri ali pa nekdo, ki je pravzaprav večino razprave prespal, zdaj ocenjuje zakon kot slab. In ta zakon ni prav nič slabši, kot je bil zakon o ustanavljanju, bom rekla, malih občin, kajti sprememba zakona o ustanavljanju občin je bila prav tako samo v enem členu, namesto 5.000 ste zapisali, da je dovolj izjemoma 2.000.In če je bil slab tisti zakon, potem je seveda v tem smislu tudi slab ta zakon, to priznavam in tega se niti ne sramotim. Še en dokaz antiurbane politike, ki ga lahko tudi zelo z veseljem danes tu povem. Velika večina tistih občin, ki si želijo postati mestne občine, so začele svoje obdobje, recimo, leta 1994, 1995 in 1996 kot občine, ki se samofinancirajo. Tudi občina Domžale je v vseh 11 let bila občina, ki se je samofinancirala. Še več. V tisti stari bivši Jugi je bil proračun občine Domžale višji, kot je bil proračun Republike Črne gore. Kam je pripeljala politika, protiurbana politika občino Domžale? Zelo vesela sem, v letu 2006 bomo prejeli 28 milijonov finančne izravnave, samo dokaz več, da je ta politika prav gotovo protiurbana. Vseh 11 let smo se pa samofinancirali brez problema. Očitno nekaj ni v redu in seveda ta argument je takšen, da samo govori v prid temu, kar sem danes večkrat povedala. In še enkrat poudarjam za tiste, ki so morda razpravo prespali. Na začetku je zelo plastično kolega Barovič s številkami povedal, razen dveh obstoječih občin Ljubljane in Maribora tudi tiste, ki so in imajo status mestnih občin, ne izpolnjujejo kriterija števila delovnih mest. Ta kriterij ni pravi kriterij in ker ste rekli, da je pač kriterije treba izpolnjevati, ko se bo gospod v Škofji Loki izgovoril, ker tega zakona ne bo podprl, ker ta kriterij je slab, smo ga pač predlagali, da se črta. Ne nazadnje da bomo vzpostavili zakonito stanje za tiste, ki v tem trenutku so mestne občine, najprej za te, kajti že te ne izpolnjujejo teh, bom rekla - jaz sem že prej rekla, nemogočih, neprimernih, mističnih kriterijev, ki pravzaprav samo ovirajo to, da bi še kdo do takšnega statusa lahko prišel. In seveda v tem smislu bi želela reči, glede na to, da tudi takšna občina, kot je Domžale postaja občina, ki se več ne samofinancira, da je to še dokaz več, da je v Sloveniji res bolje biti kraj Sveti Tomaž kot pa Domžale, kajti potem se ti v prihodnosti res boljše piše, kot pa če si pač neka občina, ki se imenuješ Domžale. In seveda tudi gospodu Štebetu jaz upam, da se zaveda, da je bil izvoljen s krepko večino glasov v Domžalah, mislim, da mu njegovi volivci ne bodo veseli argumentov, ki jih je danes navajal proti temu, da bi v občini Domžale lahko prišli do statusa mestne občine in da so bile pač njegove takratne obljube bistveno drugačne, kot bo očitno danes dejstvo v zvezi s tem, ali bo dal podporo ali ne takšni možnosti. Hvala.
Hvala vam. S tem smo zaključili seznam prijavljenih, tudi tistih, ki so se naknadno prijavili. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa bomo v skladu s poslovnikom glasovali v nadaljevanju, to je v skladu s časovnim potekom seje zbora, danes v okviru točke glasovanj, to je čez pol ure oziroma drugače rečeno 20 in 30 minut. Do takrat prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali, kot rečeno, ob 20.30 uri. Hvala.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dobrodošli na večernem delu našega zasedanja. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanje, prosim vse poslanke in poslance, da preverijo svoje glasovalne naprave po ustaljenem načinu. Mi pa nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga zakona o spremembah zakona o trgovinah po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju skupine poslancev s prvopodpisanim poslancem Ferijem Horvatom k 1. členu. Želi kdo obrazložiti svoj glas? Kolega Horvat, izvolite, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Bom zelo kratek, ker sem uvodoma predstavil amandma, ampak glede na to, da sta dve mnenji nasprotovali temu amandmaju, bi rad odgovoril na prigovora, ki ne držita. En prigovor je bil ta, da naj bi tretja alineja, kjer so navedene prodajalne brez omejitve na letališčih, mejnih prehodih, v kampih, marinah, zdraviliščih, izzvale možnost ustavnega spora. Spoštovane kolegice in kolegi! Glede na to, da vsi amandmaji formalno pomenijo določen, manjši ali večji odmik od referendumskega odgovora, če ga jemljemo dobesedno s piko in vejico, potem je to tveganje pri vsaki rešitvi prisotno. Menim pa, da je ta amandma v celoti še najmanj sporen za vrsto tistih, ki bi lahko sprožili ustavne sporen. Namreč, ta tretja alineja - trgovine na letališčih in podobno, nikoli ob razpravah o referendumu niso bile sporne, da bi jih morali vključiti v omejitve. In pa prodajni centri, tudi s sindikati kot pobudniki referenduma pravijo, da to ne pomeni odmika od namere oziroma namena referenduma. Hvala.
Hvala vam. Preden preidemo na samo glasovanje, dovolite, da vas opomnim, da v kolikor bo amandma sprejet, preostanejo preostali amandmaji brezpredmetni. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 39. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SLS k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 25. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem vas opozarjam, da sta amandma pod zaporedno številko 3 in 4 postala brezpredmetna. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 1. členu s strani predlagateljev treh poslanskih skupin. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandma. Kolega Pajk, izvolite.
K tem členom nameravamo vložiti amandma, in to vse poslanske skupine vladajoče koalicije.
Hvala. Potem predlagam, da s tretjo obravnavo in z odločanjem o amandmaju odločamo jutri v sklopu glasovanj. S tem delno zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nalezljivih boleznih po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Želi kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Državni zbor nadaljuje s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o splošnem upravnem postopku po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Kar k dopolnjenem predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestila, da bi bil zakon neusklajen. Prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda to je s prvo obravnavo predloga zakona o zdravilih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o zdravilih v prvi obravnavi je primeren za nadaljnjo obravnavo." Poslanec Žnidaršič, izvolite.
Hvala lepa. Mi bomo ta zakon podprli, seveda, v upanju, da se bo v drugi obravnavi dodelal. Pri tem mislim na tisto določbo, ki govori o prodaji zdravil v specializiranih prodajalnah. Namreč, gre za razliko, kljub temu da nekateri mislijo, da če v lekarnah vsak ne dobi navodil, da je potem vseeno, ali potem kupi taka zdravila v lekarni ali specializirani prodajalni, vendar ni tako. V lekarni lahko absolutno dobi potrebna navodila, če jih želi, v specializirani prodajalni pa absolutno ne in zaradi tega bi kazalo to popraviti. Hvala. Bomo pa kljub temu podprli zakon, seveda.
Kolega Žnidaršič, hvala. Mi prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, 10 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem, ko je državni zbor predlagani sklep sprejel, bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In mi prehajamo na prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je na prvo obravnavo predloga zakona o spremembah zakona o lokalni samoupravi. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah zakona o lokalni samoupravi, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Želi kdo obrazložiti svoj glas? Izvolite. Kolega Horvat, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz se opravičujem gospe prvopodpisani predlagateljici, da me prej ni bilo v dvorani, ko je razpravljala, ampak enostavno jaz tega predloga zakona ne morem podpreti. Obstoječi pogoji za ustanovitev oziroma za dodelitev statusa mestnih občin je res precej visok in ni prav veliko občin v Sloveniji, ki izpolnjujejo te omenjene pogoje. Jaz bom navedel tri pogoje oziroma tri razloge, zakaj ne bom podprl tega predloga zakona. Prvi je stališče vlada, ki nedvoumno govori o tem, da se bo okrog ustanavljanja mestnih občin govorilo pri ustanovitvi pokrajin oziroma pri regionalizaciji. Drugi razlog je, da so pogoji tako znižani, da bo zdaj, da bi lahko postala mestna občina vsaka upravna enota, ki je v Sloveniji, kar se mi zdi popoln nesmisel. Tretji razlog pa je ta, da ste spoštovani predlagatelji izbrali najlažjo možno pot, najlažje je spremeniti zakon, jaz pa mislim, da bi bilo veliko boljše, če bi v teh občinah oziroma ti predlagatelji, ki ste predlagali spremembo zakona, povečali to razvojno naravnanost. Namreč, en primer bom povedal, občina Domžale postaja spalno naselje, od 30 tisoč prebivalcev imamo samo 9 tisoč delovnih mest. Nad tem se je potrebno zamisliti, jaz mislim. Zdaj naslednja stvar je nova finančna perspektiva, zelo velik uspeh vlade, seveda je pa v veliki meri odvisna od občin oziroma od lokalnih skupnosti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Kolega Horvat, naj vas spomnim, da je vaš čas potekel, in prav tako ocenjujem, da ste prekoračili institut poslanske obrazložitve glasu. Prosim, če zaključite misel. Hvala.
Ja, enostavno ne bom [[...]]
Poslanka Cveta Zalokar Oražem, izvolite.
Jaz mislim, da smo veliko argumentov že v razpravi povedali, kot predlagateljica seveda nimam dileme in bom ta zakon podprla, kajti prepričana sem, da smo v več kot triurni razpravi pokazali, da je sprememba tega zakona nujno potrebna, v kolikor želimo slovenski javnosti povedati, da imamo resne namene in nismo protiurbano nastrojeni. Politika, ki jo vodi tako vlada kot vladajoča koalicija, jasno kaže s številnimi potezami, da vlada v Sloveniji protiurbana politika. In vse, kar smo s tem zakonom želeli doseči, je, da se kriterija, ki sta edina še zapisana v zakonu, medtem ko so vse ostale določbe tako o pristojnostih kot tudi o nalogah mestnih občin bile z junijsko spremembo črtane, skratka, da se takšna politika nadaljuje. Ne nazadnje ste v vladajoči koaliciji tudi ustanovitev množice novih občin omogočili prav s takšno drobno spremembo zakona, ki omogoča ustanavljanje novih in novih majhnih občin, tudi pod 5.000 prebivalci. In seveda v tem smislu lahko tudi pojasnim, ker je bilo napak povedano, da Domžale imajo 10 tisoč 700 delovnih mest in ne samo 9.000, bodo pa postale zaradi takšne protiurbane politike v tem trenutku po enajstih letih občina, ki bo postala dotirana. Očitno je to znak, ki kaže na to, da takšna občina, ki je v prejšnjih pogojih bila močnejša in razvitejša kot Republika Črna gora v novi državi očitno nima pravih možnosti. Hvala.
Hvala. Obrazložitev glasu. Podpredsednik Pavliha, izvolite.
Hvala lepa. Očitno ne samo, da je politika te vlade protiurbana je tudi protiobalna. In bom govoril kot priseljen oziroma novopečeni Pirančan. Problem je naslednji. Ne samo, da drugi tir spreminjamo v stranski tir, ne samo, da tretji pomol spreminjamo v osmi pomol tržaškega pristanišča, ne samo, da odvzemamo privilegij Primorske, tisto kar bi šlo, če bi imeli tri regije, zdaj Piranu ne dajemo tega, kar bi mu šlo po več kot 1000 letni tradiciji zaradi goloformalnih kvantitativnih pogojev. In tudi ti kvantitativni pogoji, kot so zdaj določeni, drage kolegice in kolegi, 20.000 prebivalcev, 15.000 delovnih mest, so iz trte izviti, kajti v piranskem primeru lahko hitro ugotovimo, da zaradi svojega specifičnega položaja, v drugačnem položaju namreč gre za več kot 25.000, 30.000 turistov, številne pomorščake in druge ljudi, ki delajo na nek način začasno v Piranu, vse to priča o tem, da so ti pogoji, ki so zdaj določeni, krivični, pa ne samo do Pirana. Jaz govorim o Piranu, ker živim v tej občini. Zato mislim, da glede tudi na druge izjeme, ki že veljajo od vseh mestnih občin, danes je bilo več ur govora o tem in k temu ne mislim dodajati še svojih mislih, apeliram na vas, da podprete ta zakon.
Hvala. Kolega Barovič.
Hvala. Zakon bom podprl, ker dela red in normalizira stanje. In še nekaj, nobena mestna občina se ne bo v prihodnosti ustanovila na osnovi oblikovanja pokrajin in nobena pokrajina na osnovi oblikovanja mestnih občin. Naj vas samo spomnim, da imamo ta trenutek 12 statističnih regij, pa 11 mestnih občin. Pa če še to pogledate, tudi slučajno ni pri vseh mestna občina center pokrajine. Povezave med tema dvema pojmoma ni. To so samo izgovori.
Hvala. Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala. Takšnega zakona, kot je predlagan, ne morem podpreti, ker resnično predlagane spremembe imajo določene finančne posledice. To vemo. Glede na to, da bi pod temi pogoji dobile možnost mestnih občin pač te naštete, ki jih predlagatelj predlaga, je res, da te občine se več nesamofinancirajo, ampak so odvisne od finančne izravnave. In to pomeni, da bilo potrebno zagotoviti dodatna sredstva. Zakaj v tem letu ali preteklem letu je večina teh občin res bila ena med tistimi, ki so se samofinancirale, in sedaj ne? Ravno zaradi tega, ker se je po štirih, petih letih zgodilo v tem državnem zboru, da smo lokalne skupnosti dobile več primerne porabe. Se pravi, da se je primerna poraba povečala za 10% in za naslednje leto še za 4 in pol procentov. To pa je pomenilo, da se je tudi primerna poraba teh občin dvignila. V razpravi sem prej razumel, da nekateri pač tega ne rabite. To pa je še dodaten argument, da je res nujno potrebno spremeniti zakon o financiranju občin. Jaz zakona ne bom podprl.
Hvala. Besedo ima poslanec Tomaž Štebe, izvolite.
Hvala lepa. Imeti status mestne občine izgleda, da je za nekatere tudi prestiž. Bistvo uspešnosti pa je zagotavljanje rasti in konkurenčnih delovnih mest. Ne samo naseljevanje, imeti "fuzbal" klub in take zadeve, ampak predvsem možnost ustvarjanja konkurenčnih in dobičkonosnih in zanesljivih delovnih mest. Tudi ustvarjanje mest oziroma mestnih občin v verigi ni glavni cilj. Mi bi morali slediti trendom, ki so v modernih časih, namreč, da ni bistvo, ali si skoncentriran, ampak kakšno kvaliteto življenja nudiš svojim prebivalcem in kakšne možnosti svojemu gospodarstvu. V Sloveniji je prišlo do želje po večanju števila prebivalcev, ob tem se pozablja na prave vidike razvoja, hkrati pa opažamo, da prava mesta propadajo. Takšnega zakona ne bom mogel podpreti. Menim, da bo z ustrezno politiko in koordinacijo ustvarjanja pokrajin in ostalih središč možno organizirati državo na primeren način. Hvala.
Hvala. Preden dam besedo poslancu Rudolfu Petanu, bi prosil, če državni zbor premore toliko solidarnosti do svojih poslanskih kolegov in dovoli, da povedo obrazložitev glasu, da povedo razloge, zakaj za, ali zakaj proti. Kolega Pukšič, to velja posebej za vas. Prosim, če to upoštevate. Besedo ima poslanec Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Jaz tega zakona ne morem podpreti, in to iz treh osnovnih pristopov. Prvič, ker se mi zdi, nekaj podobnega smo imeli pred nekaj dnevi in takrat smo na veliko vpili, da je ta institut takšen, kot se obravnava, zloraba poslanskega instituta za pridobitev koristi za lastno občino. Pred nekaj dnevi smo to obravnavali in takrat je bil naš poslanski kolega hudo popljuvan in, ne bom rekel, pričakujem to, da se bo danes to zgodilo, ampak jaz sedaj tega ne morem podpreti, ker se mi zdi, da je popolnoma enako in se mi zdi nekorektno od poslanske kolegice, da je takrat imela toliko za povedati, danes pa dela enako, sama enako. Drugo. Zdi se mi, da tudi zaradi tega ne, ker stališče predlagateljev je, da je ta vlada protiurbana. Ni res. Ta vlada ni protiurbana, če so nekatere občine, ki prej niso bile dotirane, sedaj postale dotirane, to pomeni, da je vlada sedaj pristopila drugače in da tistim občinam, ki je kar naprej nalagala neke obveznosti, brez denarnih nadomestil sedaj to daje tudi na denarna nadomestila. To se pravi, da je to nekaj popolnoma drugega in je to celo pozitivno. Tretje se mi zdi, da ta vlada ni protiurbana in da dela za korist občin, občanov, državljanov, ker mora reševati probleme tistih, ki so še pred časom trdili, da je Slovenija prikrajšana država in nima prostega dostopa do morja in smo seveda morali to reševati drugače, danes pa govorijo o tej vladi, ki popravlja te njihove napake, da ne dela v korist ljudi. To seveda ni res in zaradi tega jaz tega zakona ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Petan. Besedo dajem poslanki Bredi Pečan.
Jaz bom samo svoj glas obrazložila in ne bom polemizirala z nikomer in tudi ne bom hvalila vlade zaradi tega, ker mislim, da se zna tudi sama dovolj dobro hvaliti. Glasovala bom za ta zakon, ker menim, da bi z njim izpolnili predvsem to, da bi mnogi ljudje v Sloveniji bili bom rekla, lahko še malo bolj ponosni na svoj kraj in bi zaradi tega z večjim veseljem lahko sodelovali v vseh nalogah, ki jih prinaša lokalna samouprava. Menim, da denar, ki bi ga iz tiste občine, ki dobivajo izravnavo, s tem zakonom pridobili je tako majhen, da menim, da ni vredno, da bi se o njem pogovarjali kot o osnovnem razlogu, mislim, da je predvsem to, da imaš občutek, da živiš v ugledni, pomembni in predvsem seveda lepo urejeni in uspešni občini najbolj pomembno. Če bi občine te, ki so tukaj notri bile tudi v obrazložitvi zakona naštete, bi verjetno razlogi za to, da glasujemo za ta zakon, bili še toliko pomembnejši in bi bili ljudje, tisti, ki živimo skupaj z njimi v teh občinah, lahko zadovoljni. Hvala.
Hvala vam. Poslanka Cveta Zalokar Oražem, v svojem imenu? Izvolite.
Hvala lepa. V poslanskem klubu bomo spremembo zakona podprli, kajti z njim bomo sanirali tri nezakonita oziroma tri krivična stanja. Prvič. Sanirali bi lahko s tem zakonom nezakonito stanje, kajti kot je bilo danes večkrat povedano, večina obstoječih mestnih občin ne izpolnjuje kriterijev, ki so zapisani v zvezi z mestnimi občinami v trenutno veljavnem zakonu, kar pomeni, da v tem trenutku na tem področju in s temi kriteriji v Sloveniji vlada pravzaprav nezakonito stanje, na kar smo vseskozi tudi opozarjali. Večina občin ne izpolnjuje kriterija števila delovnih mest, kar je tudi glavna ovira za druge predloge. Drugič. Sanirali bi nezakonito stanje, kajti z junijsko spremembo je črtan postopek za oblikovanje mestnih občin, tako da v tem trenutku ne vem, kako bo državni zbor razrešil situacijo v zvezi s tem, saj imamo kar nekaj predlogov na mizi, ki so prišli v tem roku za poziv. Zakon pa ne predvideva, kako se ta postopek spelje naprej oziroma do konca. In tretjič. Sanirali bi tudi po moji oceni finančno krivico. Prepričana sem, da te občine opravljajo določene centralne funkcije in so gravitacijska središča tako v smislu izobraževanja, šolstva, kulture, športnih dejavnosti in še mnogih drugih. Prav bi bilo in pošteno, da bi za te svoje centralne funkcije tudi prejeli določena višja in s tem ne bi bila povzročena prav nobena velika škoda. S takim zakonom bi tudi pravzaprav na nek način zaščitili že obstoječe mestne občine. V tem trenutku so s spremembami občin napadene, če tako rečem, tri mestne občine, ki jim bodo na nek način odvzeti pomembni deli. Ne nazadnje očitno mestnih občin v Sloveniji sploh več ne bo. V tem trenutku se na ta način drobi in nadalje manjša občina Koper, manjša se občina Nova Gorica in Novo mesto. Te so danes na sporedu, jutri bodo še druge in očitno takih močnih okolij v Sloveniji več ne bo. Zapisali ste večkrat, da bi želeli spoštovati voljo ljudi in mi v zakonu predlagamo, da se referendum črta, kajti prepričana sem, da bi bili to 100% referendumi. Če želimo spoštovati voljo ljudi, potem bi lahko našli tudi pozitivni glas za omenjeni zakon. Hvala.
Hvala. Prehajamo na odločanje, še enkrat bom ponovil, o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah zakona o lokalni samoupravi, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 43. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejet, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 12. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lahko noč in srečno!