Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 15. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da sta zadržana in se današnje seje ne moreta udeležiti poslanca, gospod Jožef Jerovšek in gospod dr. Mitja Slavinec. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA DEKLARACIJE O USMERITVAH ZA DELOVANJE REPUBLIKE SLOVENIJE V INSTITUCIJAH EVROPSKE UNIJE V LETU 2006, S POROČILOM O STANJU V EVROPSKI UNIJI IN POLOŽAJU REPUBLIKE SLOVENIJE V NJEJ V LETU 2005. Preden bi dal besedo predsedniku vlade, bi vas obvestil, da je vlada Republike Slovenije predlagala povečanje časa za uvodno predstavitev predlagatelja s 30 minut na 45 minut in obenem zmanjšala čas za razpravo s 60 minut na 45 minut. Upam, da se s tem strinjate. Predlog deklaracije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predsedniku vlade, gospodu Janezu Janši, za dopolnilno obrazložitev predlagane deklaracije. Izvolite, gospod predsednik.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci, kolegice in kolegi z vlade! Danes je na dnevnem redu državnega zbora pomembna tema, morda bolj pomembna, kot se tega zavedamo, glede na relativno suhoparen naslov - deklaracija o usmeritvah in tako naprej. Običajno se pod takšnimi naslovi ne skriva kaj zelo atraktivnega, tokrat pa se mi zdi, da gre za zelo pomembno temo iz več razlogov. V tem uvodu bom skušal to dodatno utemeljiti. In sicer mi dovolite, da glede na to, da je v samem besedilu precej na drobno opisano, kaj si predstavljamo kot ključne usmeritve za delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije in da najbrž tudi nima smisla tega na dolgo in široko ponavljati - v kolikor so kakšne dileme, bomo to storili kasneje sproti ob pojasnjevanju po posamičnih področjih. Tako da mi dovolite, da skušam dati neko splošnejšo sliko situacije, v kateri se danes nahaja Evropska unija, položaja Slovenije znotraj te slike, in poskušam nakazati tudi priložnosti, ki se za nas ponujajo v takšnem položaju. Za trenutno stanje, v katerem se nahaja Evropska unija, bi lahko rekli, da so značilne naslednje stvari. Prvič, institucionalna kriza, ki je po zavrnitvi ratifikacije evropske ustavne pogodbe relativno resna. Na drugem mestu je značilno za trenutno stanje, v katerem se nahaja Evropska unija, dejstvo, da institucije Unije vseeno tekoče delujejo, da ni nobene blokade, da je s tem, ko je bil dosežen dogovor o naslednji finančni perspektivi, postalo jasno, da se institucionalna kriza ne bo razvila tudi v splošno krizo, ki bi ohromila delovanje Evropske unije. Ravno s tem korakom je unija dokazala, da je tudi v razširjeni sestavi lahko, ko gre za reševanje tekočih zadev, učinkovita. Za trenutno stanje Evropske unije so značilne tudi dileme pri izvajanju lizbonske strategije, ki jo praktično vsako leto vsaj deloma renoviramo in letos lahko prvič rečemo, da po dolgem času, letih relativne stagnacije, tudi nazadovanja pri gospodarski rasti, beležimo pozitivne trende in na podlagi teh trendov je lahko nedavni končani Evropski svet, Evropski vrh izrazil tudi bolj optimistična pričakovanja glede milijonov novih delovnih mest, ki jih bo možno ustvariti v naslednjem obdobju in tudi glede splošne gospodarske rasti. V tem trenutku se Evropska unija tudi zaradi prej omenjenih zadev srečuje tudi z nekaterimi dilemami, vezanimi na delovanje enotnega trga. Ambicije, ki so tukaj obstajale, da se ta trg razširi tudi na prost pretok storitev, so se v veliki meri precej zmanjšale potem, ko je Evropski parlament opravil prvo branje direktive o storitvah in te prvotne ambicije s tem, da je praktično požegnal pristop v smislu upoštevanja države iz države destinacije, ne pa države izvora pri ponudnikih storitev, precej reduciral. Z dilemo enotnega trga se srečujemo tudi na področju energetike, ker je prav tako na zadnjem evropskem svetu prišlo do delnih korakov naprej, čeprav je bila odločitev o liberalizaciji energetskega trga v Evropski uniji sprejeta že leta 2002 in gre zdaj zgolj za to, da se sprejete zaveze uresničijo. In za sedanje stanje, v katerem se nahaja Evropska unija so značilne tudi dileme, povezane z nadaljnjo širitvijo te Evropske unije, v tem trenutku ni nikakršnega splošnega soglasja v zvezi z nadaljnjimi koraki. Že odločitve o tem, da se začnejo pogajanja s Hrvaško in Turčijo so bile sprejete z veliko dilemami in še danes ni enotnih interpretacij nekaterih formulacij, ki jih je Evropski svet sprejel ob tem, ko je sprejel obe odločitvi. Za korake, ki jih je potrebno narediti naprej zato, da se stanje, kakršno je, premakne v produktivno smer, je potrebno storiti nekaj pomembnih ali pa sprejeti nekaj pomembnih odločitev, ki si lahko sledijo samo v pravem zaporedju. Prej, preden nekaj rečem o tem zaporedju, se je potrebno nekoliko bolj pomuditi pri vzrokih, ki so pripeljali do sedanjega stanja, predvsem do sedanje institucionalne krize, izražene v zastoju, to je ratifikaciji evropske ustavne pogodbe. Evropska ustavna pogodba je bila lansirana z namenom, da se zagotovi učinkovito delovanje Evropske unije v novih razmerah, predvsem povzročenih z zgodovinsko širitvijo po padcu Berlinskega zidu, pa tudi v razmerah, ko je svet vse bolj globalen, ko se zaostruje splošna in tudi gospodarska konkurenčnost na tem nivoju in ko je lahko Evropska unija uspešna samo, če se notranje bolj integrira in navzven nastopa enotno. Vendar pa je ta proces priprave in kasneje tudi ratifikacije evropske ustavne pogodbe sovpadal z nekaterimi pojavi, ki so močno vplivali na javno mnenje predvsem v državah ustanovnih članicah Evropske unije ali pa v pretežnem številu držav EU 15. Najprej je šlo za že omenjene vplive globalizacije. Neposredno so ti vplivi ogrozili delovna mesta v tradicionalnih industrijah, v državah Evropske unije in pojavila se je neka splošna negotovost in bojazen za lastno delovno mesto, ki je počasi preraslo v, recimo temu občutek negotovosti, ki je pomembno vplival na ravnanje posameznikov tudi, ko je šlo za glasovanje o evropski ustavni pogodbi. Potem je prišla širitev, ki se je drugače obravnavala v državah, ki smo vstopale v unijo in v državah, ki so tam že bile oziroma državljani držav ustanovnih članic Evropske unije in tudi nekaterih drugih imajo drugačen odnos do Evropske unije, kar je razumljivo. Oni so rojeni v ta prostor, v prostor svobode, blagostanja, relativno velikih možnosti, visokega standarda, zaščite človekovih pravic. Za njih je ta prostor v veliki meri samoumeven. V državah oziroma tam, kjer smo se pred kratkim pridružili Evropski uniji, ta samoumevnost ni takšna. Zato se je bilo treba tudi odločiti, nenazadnje na referendumu. Odnos do Unije je v veliki meri bolj čustven kot samoumeven in tukaj gre za nek strateški razkorak v pogledih in ravno zaradi tega razkoraka ni slučajno, da je prišlo do blokade ali pa do zavrnitve evropske ustavne pogodbe v dveh državah, ki sta ustanovni članici Evropske unije, v Franciji in na Nizozemskem, kjer so se ti strahovi, povzročeni najprej z negativnimi učinki ali pa domnevnimi negativnimi učinki globalizacije, nadgradili s strahovi ljudi v teh državah pred izgubo delovnega mesta, ki naj bi bilo ogroženo s cenjeno delovno silo, ki bo sedaj prišla s Poljske, Slovaške in tudi Slovenije, skratka z vzhoda in z občutkom, da Evropska unija s temi novimi pristojnostmi, ki jih dobiva z evropsko ustavno pogodbo, ne predstavlja nekega mehanizma za zaščito tega stanja, te situacije ali pa tega blagostanja, ampak prej nevarnost. Temu občutku so bili dodani še strahovi, povzročeni s terorističnimi napadi v Londonu, še prej v Madridu, s političnimi umori, s specifičnimi motivi na Nizozemskem, s socialnimi nemiri predvsem v emigrantskih skupnostih v Franciji in tako dalje. To je vse ustvarilo neko novo ozračje, ki je prekrilo optimizem, ki je zavladal v Evropi po padcu berlinskega zidu, potem ko so padle neke stare, dolgo veljavne meje in pregrade. To stanje je pomembno vplivalo na odločitev posameznikov, ki so bili vabljeni na referendum, na katerem naj bi glasovali o tem, ali naj EU prvič v zgodovini dobi svojo ustavo oziroma ustavno pogodbo. Na teh glasovanjih, še posebej v Franciji, na Nizozemskem, ki so bila negativna, verjetno bi bila negativna še v kakšni drugi državi, če bi si ta serija referendumov sledila tako, kot je bilo načrtovano. Glasovi proti niso bili toliko pogojeni z nezadovoljstvom s tekstom, o katerem se je glasovalo, ali pa z institucijami, ki naj bi nastale na podlagi tega teksta, ampak bolj s temi strahovi, o katerih sem govoril, kajti varnost je za ljudi, ki živijo v svobodi ključna dobrina. Na naslednjem mestu je blaginja, blagostanje in tako dalje. In ko ljudje začutijo, da je njihova varnost ogrožena, potem reagirajo tako, da pač zavračajo odločitve, za katere mislijo, da te vernosti ne bodo povečale oziroma da jih bodo še poglobile. In od EU, kot neke nadnacionalne institucije, pač večina volivcev na Nizozemskem, ali v Franciji enostavno ni pričakovala rešitve, ampak prej poglobitev problema. Zaradi tega je za preseganje te blokade in te institucionalne krize najbolj pomembno, da se povrne zaupanje v EU in to predvsem tam, kjer je najbolj ogroženo, ali pa omajano. In to večinoma niso nove države članice, ampak so ravno ustanovne članice EU, ki imajo zaradi različnih razlogov, ki jih ne bom navajal, tudi specifično težo nekoliko drugačno in jasno je, da brez premikov na tej točki ne bo nadaljnjih korakov naprej. Zato, da se povrne to zaupanje, je zelo pomembno, da EU zagotovi nadaljnjo rast, ustvarjanje novih delovnih mest, vse tisto, kar ustvarja nek splošen občutek socialne varnosti in splošne varnosti. Pomembno je, da se Evropska unija učinkovito spopade z nelegalnim priseljevanjem, in ni slučajno, da je temu posvečeno toliko prostora. Šele potem, ko bo to zaupanje povrnjeno, je možno iskati nove rešitve ali dejansko obnoviti postopke ratifikacije evropske ustavne pogodbe, ki so zdaj zastali. Trdno sem prepričan, da do tega ni možno priti še letos ali pa že na naslednjem evropskem vrhu, čeprav bo takrat razprava o tem. Prej je treba zagotoviti neke splošne pogoje za to, da lahko pride do tega premika v miselnosti in da se bodo ljudje dejansko spet počutili varne in da bodo zaupali, da s tem, ko pač dajo neko novo moč evropskim institucijam, ne povečujejo tveganj, ampak so ta tveganja manjša. Zelo pomembno je tudi, da prevlada tudi nek pozitiven pristop do splošnih trendov globalizacije, ki ne predstavljajo samo nevarnosti, predstavljajo tudi nov izziv. Globalizacija prinaša tudi številne nove priložnosti in Evropska unija jih lahko izkoristi v skupno dobro, tudi v skupno dobro vseh državljanov držav članic, tako da se s temi izzivi spopade, da postane na tem polju bolj konkurenčna, in tako na koncu tudi blaži negativne učinke globalizacije. Se pravi, prvi korak, ki je potreben za to, da se to stanje začne hitreje odvijati v pozitivno smer, je povrnitev zaupanja. Povrnitev zaupanja je možna samo, če se bo gospodarska rast povečevala, če bodo ustvarjena nova delovna mesta, če bodo mladi hitreje prišli do življenjskih priložnosti kot pa danes v povprečju; če bo Evropska unija sposobna bistveno bolje in hitreje organizirati prenos dobrih praks iz tistih držav članic, kjer stvari dobro delujejo, v tiste države, kjer se soočajo z dilemami na različnih področjih. No, in še naslednji korak, na tretjem mestu. Potem, ko po povrnitvi zaupanja naredimo neke institucionalne premike, je lahko naslednji korak nadaljnja širitev. Nobene večje nadaljnje širitve Evropske unije ne bo, dokler se ne reši ta institucionalna kriza. V tem položaju, v katerem je Evropska unija, je tudi Slovenija kot ena od 25, v kratkem ena od 27 članic. Makroekonomske številke kažejo, da je Slovenija v dobri poziciji. Izpolnjujemo precej striktne pogoje, ki jih postavlja Pakt stabilnosti in rasti. Od novembra lani izpolnjujemo tudi pogoje za vstop v Evropsko monetarno unijo. Konec marca leta 2006 smo edina kandidatka za vstop v evro območje, ki dejansko izpolnjuje vse pogoje, veliko vprašanje je oziroma Estonija, kot ena od kandidatk, se je tej ambiciji že odpovedala za naslednje leto, veliko vprašanje je, ali bo Litvi uspelo obrniti negativne trende pri inflaciji, ki jih ima zdaj. Skratka, Slovenija je lahko tukaj, v teh primerjavah zadovoljna. Realno lahko pričakujemo, da bomo tudi pogoje za vstop v območje Schengena izpolnili oktobra naslednje leto, kar bo pomenilo, da je Slovenija trinajsta država članica, ki se je priključila temu bolj integriranemu notranjemu krogu Evropske unije. To pa je zelo pomembno. S temi koraki Slovenija na nek način izstopa že zdaj, zaradi izpolnjevanja pogojev, ko bodo dejansko narejeni, bo tudi povsem formalno Slovenija nekako izstopila iz sedanjega statusa, ko je ena od desetih novih članic, priključila se bo, recimo temu notranjemu, bolj integriranemu jedru Evropske unije in to seveda prinaša nove priložnosti. Nekatere so same po sebi s tem, ko gremo v evro območje, v območje Schengena, druge pa so seveda pogojne, ki jih lahko izkoristimo, če bomo nanje dobro pripravljeni in so lahko tudi v veliki meri zamujene, če nanje ne bomo. Dejstvo je, da Slovenija s sedanjo stopnjo razvitosti, po zadnjih podatkih dosegamo preko 80% povprečne razvitosti Evropske unije, presega tudi nekatere stare članice. S tem, da ohranimo neko notranjo stabilnost, neko kontinuiteto gospodarskega in družbenega razvoja, da uspešno izvedemo modernizacijo, zajeto v okvir gospodarskih in socialnih reform, lahko te trende bistveno nadgradimo. Zelo pomembno je, da se uveljavimo tudi kot, po domače rečeno, 100% pravna država. Tukaj so naš glavni problem številni sodni zaostanki, ki mečejo slabo senco na ta naš položaj. S tem se je treba resno soočiti, s priložnostjo, ki jo na tej podlagi dobimo leta 2008, ko bo Slovenija kot prva nova članica predsedovala Evropski uniji, lahko to pozitivno sliko zelo lepo zaokrožimo. In po letu 2008 lahko dejansko prestopimo, tako po številčnih kazalcih kot tudi po nekem splošnem imidžu iz kroga novink v krog uveljavljenih članic Evropske unije, kot država, ki je sposobna ne samo zagotavljati nek kontinuiran, pozitiven razvoj za lastne državljane, ampak je sposobna generirati tudi dobre prakse za druge države članice. Ob koncu bi podčrtal še dejstvo, da zaradi takšnega razvoja, zaradi tega, ker nimamo težav niti s kriteriji Pakta stabilnosti in rasti, niti s kriteriji za vstop v evropsko monetarno unijo, upam, da bo enaka ocena tudi za vstop v Scheengen naslednje leto. Zaradi tega je Slovenija danes v EU pozitiven primer, ki ga EU zelo potrebuje. Ravno zaradi stanja nekega porušenega zaupanja, zaradi strahu, ki preveva številne zaposlene v ustanovnih članicah EU pred tem, da bodo delavci, ki so pripravljeni delati za polovico, ali za tretjino njihove plače, ogrozili njihova delovna mesta, pa tudi zaradi ostalih občutkov nekega strahu pred negotovostjo, ki naj bi jo prinesla širitev in razširjena EU. Zaradi tega je Slovenija, kot primer države, ki ne prinaša tega dejanskega oziroma navideznega ogrožanja delovnih mest, ki že danes dosega ali pa presega 80% evropske razvitosti, dohiteva ali pa prehiteva nekatere stare članice EU oziroma države EU 15. Slovenijo je možno zaradi vseh teh razlogov navajati kot zelo pozitiven primer, kot nekaj, kar izstopa iz neke, na žalost, precej razširjene slike med običajnimi državljani nekaterih držav EU ki izstopajo iz nekih poenostavljenih vzorcev o tem, kako bo potrebno za nove članice, za revnejši vzhod plačevati še dolgo generacijo in tudi v prihodnjih generacijah. Slovenija lahko s svojim primerom, s svojim položajem, s svojo razvitostjo, s svojim delovanjem uspešno razbija te stereotipe. V kolikor bomo to uspeli nadgraditi tudi z uspešnim predsedovanjem, na katerega se intenzivno pripravljamo, potem bomo lahko rekli, da smo bili pomemben kamenček v mozaiku vzpostavljanja novega zaupanja, ki ga EU skupaj z nami zelo potrebuje za to, da naredi korake iz teh institucionalnih blokad, v katerih je, in sprejme odločitve na podlagi katerih bo možna nadaljnja rast, ustvarjanje novih delovnih mest in tudi nadaljnja širitev. Nadaljnja širitev EU je po mojem mnenju strateški imperativ. In ko govorim o tem koraku, ne mislim samo na države zahodnega Balkana, ki so zaradi naše bližine in drugih naših strateških interesov naša prioriteta, govorim tudi o širšem sosedstvu EU. Tukaj so zagotovo razmisleki, vezani na vprašanje oskrbe Evrope z energijo in vprašanje naravnih virov, pa tudi geostrateškega zaokroževanja, zelo pomembni. In v interesu Evropske unije je, da se to območje širi, da se ta prostor stabilnosti ne končuje ostro na mejah Evropske unije, ampak da so to mehki prehodi in da ti mehki prehodi v realnem času, ko tisti, ki aspirirajo za članstvo v Evropski uniji, izpolnijo pogoje, nadgradijo tudi z dejansko širitvijo Evropske unije ali pa vmes z nekimi privilegiranimi statusi, tako da se nek prostor stabilnosti, blaginje in napredka dejansko širi. Šele potem, ko bomo dejansko ustvarili realne pogoje za to, da bo ta proces po tem trenutnem zastoju, v katerem smo, dobil podoben razmah ali pa vsaj približno podoben razmah - enakega najbrž zaradi zgodovinskih okoliščin ne bo nikoli -, kot ga je imel v času, ko se je Evropska unija širila z valom, katerega del smo bili tudi mi, šele takrat bomo zagotovo lahko popolnoma prepričani, da bo Evropska unija kot celota dejansko sposobna povsem enakopravno sodelovati v globalizacijski konkurenčni tekmi s prostori, z okolji, ki se danes hitreje razvijajo kot mi; so pa na mnogih področjih na bistveno nižji začetni stopnji, zato kakšna velika panika tu ni potrebna, je pa potreben resen in strateški razmislek. S to deklaracijo, ki jo imate danes pred sabo, mislim, da sprejemamo prave usmeritve za delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije. Številni predlogi, ki so v tem besedilu, presegajo ambicije letošnjega leta, stvari se bodo nadaljevale tudi v prihodnja leta, zagotovo. Seveda, naš interes je, da vse to, kar uspešno naredimo v enem letu, nadgradimo z uspešnimi koraki tudi v prihodnje in da je tu kontinuiteta dobrega dela in vzpostavljanja dobrih praks. Glede na to, da imamo relativno svežo prakso, sveže izkušnje, tudi ko gre za sodelovanje med vladnimi službami oziroma med institucijami izvršilne oblasti in parlamentom pri usklajevanju teh korakov, glede na to, da so včasih ti roki zelo kratki, in glede na to, da se v Bruslju o veliko stvareh razpravlja, odloča ali pa soodloča, bomo najbrž morali po preteku nekega obdobja, verjetno v začetku naslednjega leta, morda revidirati tudi tehnikalije tega sodelovanja, usklajevanja, nekoliko zmanjšati ta balast ali pa obremenitve, proceduro, tam, kjer je predolga ali pa nepotrebna, in zagotoviti hitrejši pretok informacij tam, kjer gre res za pomembne odločitve, pa tudi usklajevanje in sprejemanje teh odločitev. Mislim pa, da je zaenkrat tudi to sodelovanje teklo solidno, da ni bilo kakšnih pomembnih zastojev, da se je dalo vsaj približno nadgrajevati dobro prakso, ki je bila vzpostavljena v času, ko se je Slovenija še pogajala za članstvo v Evropski uniji, in vlada si želi, da v tej smeri stvari potekajo tudi v bodoče. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik. Besedo dajem ministru za zunanje zadeve, gospodu Dimitriju Ruplu. Izvolite, prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči. Kolegi, gospe poslanke, gospodje poslanci. Dovolite mi, da še sam prispevam nekaj besed k zunanjepolitičnim vidikom deklaracije o usmeritvah za delovanje naše države v institucijah Evropske unije v letu 2006. Najprej bom povedal nekaj, kar je najbrž vsem znano. Slovenija je članica Evropske unije, Evropska unija pa je globalni igralec in to seveda za Slovenijo pomeni, da je tudi sama na neki način globalni igralec. Tako Slovenija kot Evropska unija sta v zadnjih letih prehodili dolgo pot. Danes se je Evropska unija sposobna odzivati na izbruhe kriz in nestabilnosti ne le na evropski celini, ampak kjerkoli v svetu kar nenazadnje potrjuje tudi najnovejša odločitev za sodelovanje v Kongu. Slovenija igra v Evropski uniji tudi na zunanje političnem področju aktivno in uspešno vlogo. S svojo zunanje politično aktivnostjo je Evropska unija pomembno prispevala h krepitvi svetovne stabilnosti, varnosti, miru in razvoju. Države zahodnega Balkana so vse bližje evropskim integracijam, nadaljevalo se je poglabljanje odnosov z državami evropske soseščine, Evropska unija se je, kot vemo, aktivno vključila v rekonstrukcijo in stabilizacijo Iraka, imela pomembno vlogo v bližnje vzhodnem mirovnem procesu, naredila napredek v odnosih z Združenimi državami Amerike, Kitajsko in drugimi partnerji. Kljub temu pa se moramo zavedati, da je Evropska unija še vedno na pol poti. Naša sposobnost odzivanja na spremembe v mednarodnem okolju mora biti še hitrejša in še bolj učinkovita. Evropska unija je igrala pomembno vlogo, kadar je navzven nastopala enotno in z javnimi stališči in Slovenija se je doslej odlikovala po tem, da je k tej enotnosti prispevala oziroma, da je ni razbijala. V zvezi s tem je še posebej pomembno, da se v letu 2006 nadaljuje razprava o prihodnosti Evropske unije, nekaj je bilo o tem že govora, dovolite, da rečem samo še par besed o tem. Zmožnost koherentnega zunanjepolitičnega ukrepanja Evropske unije je v veliki meri odvisna od njenega učinkovitega notranjega ustroja. Za Slovenijo in seveda za večino članic Evropske unije, tudi za Evropo v širšem smislu, je pogodba o ustavi za Evropo izjemnega pomena. Predstavlja, da tako rečem, najširše mogoče soglasje o prihodnjem institucionalnem ustroju Evropske unije, brez katerega bi bili ogroženi nekateri ključni projekti, kot na primer širitev. Država bo v razpravi o prihodnosti Evropske unije še naprej aktivno sodelovala in jo oblikovala, čim bolj se bo bližalo letu 2008. Zavzemali se bomo za premišljen in pragmatičen pristop, ustavna pogodba je seveda pomembna, kajti omogoča bolj učinkovito Evropsko unijo ali pa naj bi omogočila čim bolj učinkovito Evropsko unijo, čim bolj preprosto Evropsko unijo, čim bolj razumljivo Evropsko unijo, ki bi prispevala k varnosti in blaginji vseh državljanov. Obdobje razmisleka, kot se temu reče, se počasi izteka in začenja se obdobje intenzivnega iskanja rešitev. Nekaj je vendarle jasno že zdaj. Vsaka rešitev bo morala imeti podporo državljanov Evropske unije. Rad bi vas spomnil na to, da se v ustanovah Evropske unije vodi razprava o tem, kako je mogoče razložiti javnostim, predvsem v državah starih članicah, kako je mogoče tem državljanom mogoče razložiti bistvo evropske integracije. Bistvo evropske integracije, evropska integracija nenadoma danes, v trenutku, ko je Slovenija postala članica, ali ko je naraslo članstvo Evropske unije, to ni več samoumevno. Integracija za Evropsko unijo ni več nekaj samoumevnega. Zaradi tega se moramo potruditi, najbrž tudi v parlamentih vseh držav, da bi ustavo in vprašanja prihodnosti čim bolj približali državljanom. Mi sem bomo morali seveda z ustavo in z vprašanji prihodnosti Evrope intenzivno ukvarjati v obdobju našega predsedovanja. Tesno povezana z razpravo o prihodnosti Evropske unije je tudi razprava o nadaljnji širiti. Slovenija se bo tudi v letu 2006 zavzemala za pozitiven pristop Evropske unije do širitve. Ključnega pomena je, da politika širitve ostane visoko na dnevnem redu Evropske unije, kajti predstavlja enega izmed njenih najmočnejših inštrumentov pri doseganju napredka držav kandidatk in potencialnih kandidatk. Pri tem bo za nas najpomembnejše približevanje držav zahodnega Balkana. Seveda morajo vse države, ki imajo evropsko perspektivo in se nahajajo na določeni stopnji evropske integracije, upoštevati in izpolnjevati točno določene politične in ekonomske kriterije ter delovati v skladu s skupnimi evropskimi normami in vrednotami. Slovenija je pripravljena tem državam pomagati pri izpolnjevanju teh ciljev. Za ta namen so tudi ustanovili center za pomoč približevanju Evropski uniji. Pričakujemo, da bosta denimo Bolgarija in Romunija postali članici Evropske unije 1. januarja 2007, se pravi zelo kmalu. V tem kontekstu bo ključnega pomena poročilo o napredku, ki ga bo evropska komisija predstavila maja letos. Pozorno bomo spremljali celo tudi napredek Turčije v pogajalskem procesu. Slovenija podpira članstvo Hrvaške v Evropski uniji. Pri tem vidi pristop na pogajanja tudi kot okvir, znotraj katerega bo mogoče poiskati rešitve za odprta bilateralna vprašanja v evropskem duhu. Hitrost hrvaških pristopnih pogajanj bo predvsem odvisna od pripravljenosti Hrvaške za prevzem, izvajanje in spoštovanje evropske zakonodaje in evropskih standardov. V teh pogajanjih bo Hrvaška lahko tudi dokazala svojo verodostojnost in sicer z doslednim spoštovanjem tistega, kar je bilo dogovorjeno. Ob tem samo še ena opazka. Slovenija in 9 drugih novih članic smo imeli večjo srečo, kot nekateri naši sosedje oziroma države zahodnega Balkana. V Evropsko unijo smo prišli na valu energije, ki se je sprožila s padcem berlinskega zidu. Republika Slovenija je prišla v Evropsko unijo v pravem času, danes pa se ta energija kaže kat izčrpana in morda je celo porabljena. Slovenija, če se ozrem za hip nazaj, je kot predsedujoča Organizaciji za varnost in sodelovanje v Evropi, veliko svojega časa namenila poglobljenemu dialogu z državami, ki spadajo v okvir evropske sosedske politike. V letošnjem letu bomo v okviru Evropske unije poskušali uporabiti svoje znanje in aktivno prispevati k nadgraditvi odnosov med Evropsko unijo in temi državami. Zavzemali se bomo za aktivno implementacijo že sprejetih akcijskih načrtov in čimprejšnjo pripravo novih. Sporne karikature, v glavnem jih povezujemo z objavami v danskih časnikih in izbruhi nasilja, ki pričajo, da se mednarodna skupnost, ali če hočete Evropska unija, premalo posveča dialogu civilizacij in kultur. V kolikor želimo učinkovito nasloviti in reševati konfliktne situacije v svetu, je medsebojno razumevanje in toleranca, sta razumevanje in toleranca ključnega pomena in edina možna pot k trajni stabilnosti. Še naprej bomo spodbujali barcelonski proces, še posebej fundacijo Analint, za dialog med kulturami in civilizacijami, da bi bili še bolj učinkoviti pri dialogu med partnerji, in da bi na tak način dosegli medsebojno razumevanje in spoštovanje. Dialoga med verami in cerkvami pa smo navsezadnje potrebni tudi v Sloveniji. S pojavljanjem novih globalnih igralcev, kot sta na primer Indija in Kitajska, se razmere v mednarodnem okolju spreminjajo, zato bo izredno pomembno nadaljevati s poglavjem transatlantskega partnerstva in obenem razvijati učinkovito strategijo odnosov s prihajajočimi svetovnimi velesilami. Kaže, da bo vprašanje energije postalo eno izmed ključnih vprašanj v mednarodni skupnosti v prihodnjem obdobju. Generalni sekretar Solana je dobil nalogo, da v zvezi s tem vprašanjem izdela posebno zunanjepolitično strategijo. Spomladanski evropski svet je bil prav za to namenjen tudi oblikovanju energetske politike za Evropo. V tej luči bodo odnosi med Evropsko unijo in Rusijo dobili novo dinamiko in kontekst. Republika Slovenija se bo še naprej zavzemala za dialog z Rusijo. Ta naj bi temeljil na enakopravnosti in upoštevanju skupnih interesov. Ta dialog bo nekoliko zapleten zaradi dogajanj, ki smo jim priče praktično v teh dneh, v Ukrajini in v Belorusiji, v Pridnjesterju in zaradi sporazumevanja na drugi strani, med Rusijo in Kitajsko. Leto 2006 bo pomembno tudi za razvojno politiko. Znotraj tega bo Evropska unija nadaljevala z aktivno politiko do Afrike. Izvajanje decembra lani sprejete strategije Evropske unije za Afriko, je naša skupna podpora afriškim državam, da bi se izvile iz primeža revščine in stopile na trdno pot uresničevanja razvojnih ciljev tisočletja. Razprave znotraj Evropske unije bodo težile ne le k smotrni razvojni politiki, ampak tudi h koherentnosti trgovinske, okoljske, migracijske, kmetijske in drugih politik. V začetku sem že omenil vedno večjo aktivnost Evropske unije v globalnem okolju. To se še posebej vidi v ravnanju Evropske unije, ki prevzema in vodi tudi operacije kriznega in civilnega opravljanja. Zadnja takšna pomembna odločitev je že omenjena operacija v Kongu. Hitrost in neproblematičnost te odločitve je za proces odločanja v Evropski uniji izjemnega pomena. Slovenija se bo znotraj skupne evropske obrambne politike še naprej zavzemala za Evropsko unijo, ki bo voljna in sposobna prevzemati nase odgovornost za vodenje kriznih operacij. Pri tem bosta še posebej pomembna transparentno sodelovanje in koordinacija z Natom. Že sedaj pa lahko rečemo, da bo leto 2006 na zunanjepolitičnem področju izredno pestro in dinamično. Naša država bo še naprej v okviru Evropske unije zasledovala svoje cilje in prioritete ter obenem tvorno sodelovala pri krepitvi skupne zunanje in varnostne politike, ki bo pripomogla k razreševanju konfliktnih situacij v svetu in razvoju miroljubnih odnosov med državami. Če sklenem, poleg drugih nalog, ki sem jih že omenil in podrobneje razložil, se bomo v okviru svoje evropske misije in svojega evropskega poslanstva ukvarjali tudi z regionalnim povezovanjem. Pred nami je oblikovanje evroregije, ukvarjali se bomo s politiko do sosednjih držav in se intenzivno pripravljali za predsedovanje Evropski uniji, ki se bo začelo v začetku leta 2008. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Deklaracijo sta kot pristojni delovni telesi obravnavala odbor za zadeve Evropske unije in odbor za zunanjo politiko. Besedo dajem predsedniku odbora za zadeve Evropske unije, gospodu Antonu Kokalju, za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik vlade, spoštovani gospodje ministri, spoštovana predstavnica službe vlade za evropske zadeve, spoštovane poslanke in poslanci! Odbor za zadeve Evropske unije je na svoji 42. seji, 17. marca 2006, kot pristojno delovno telo obravnaval predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije, ki jo je v obravnavo in sprejem predložila vlada Republike Slovenije. Odbor za zadeve Evropske unije se je na svoji seji seznanil tudi s poročilom o stanju v Evropski uniji in položaju Republike Slovenije v njej v letu 2005. V poslovniško določenem roku do 15. marca 2006, so amandmaje k predlogu deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006 vložili naslednji predlagatelji, matična delovna telesa in poslanci: odbor za finance in monetarno politiko dva amandmaja, odbor za gospodarstvo sedem amandmajev, odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dva amandmaja ter poslanec Feri Horvat dva amandmaja. Do teh amandmajev je vlada Republike Slovenije, 17.3.2006, odboru posredovala pisno stališče, v katerem je podprla vse amandmaje, k dvema pa je imela pripombe. Omenjene pripombe je odbor za zadeve Evropske unije upošteval in amandmaje podprl. V razpravi je uvodno predstavitev predloga deklaracije podala Katja Rejec Longar, namestnica direktorja službe vlade Republike Slovenije za evropske zadeve, in dr. Janez Šumrada, v.d. generalnega direktorja direktorata ministrstva za zunanje zadeve za evropske zadeve in politično bilateralo. Oba sta predstavila ožje politične prioritete svojega delokroga. Ob tem je predstavnica službe vlade za evropske zadeve dejala, da so tri ključne politične prioritete prevzem evra, vzpostavitev zunanje meje Evropske unije in prost pretok ljudi ter izvajanje lizbonske strategije. Predstavnik ministrstva za zunanje zadeve pa je predstavil ožje prioritete Slovenije na področju zunanje politike. V razpravi so članice in člani odbora predstavnikom vlade Republike Slovenije zastavili nekaj vprašanj in podali pripombe. K poglavju 11 -Okolje je bilo podano pozitivno mnenje oziroma pohvala s strani članov odbora. K poglavju 9 - Informacijska družba je bilo izpostavljeno, da so prednostne naloge Slovenije slabo obdelane, da pa pravzaprav v resnici predstavljajo dejansko stanje. Člani odbora so se tudi zahvalili vladi za sodelovanje pri obravnavi predloga deklaracije na matičnih delovnih telesih, potem je bila razprava o tem, kako potekajo vsebinske priprave Republike Slovenije na predsedovanje EU, ter kako nanje vpliva odsotnost državnega sekretarja službe vlade za evropske zadeve. Razprava je potekala tudi o tem, kako bo vlada Republike Slovenije promovirala in uveljavila slovenski jezik, kot enega do uradnih in konstruktivnih jezikov EU in kot sredstvo promocije same Slovenije, kako bo Slovenija in slovenska kultura prepoznavna v EU, ter kakšno vlogo bo na tem področju opravljala do in med predsedovanjem EU. Razprava je potekala tudi o tem, kakšno je stališče Republike Slovenije do načrtovanih sprememb direktive o televiziji brez meja, ki bo po vsej verjetnosti sprejeta v letu 2008. Člani odbora pa so izrazili podporo in veselje, da je ustanovitev evropskega inštituta za enakost spolov postal projekt Slovenije, ki se za ustanovitev v Sloveniji tudi poteguje, in da so za to tudi predvidena sredstva v proračunu Republike Slovenije. Predstavnica vlade Republike Slovenije je na zastavljena vprašanja in pripombe dala naslednje odgovore. Vlada Republike Slovenije se že od 1.1.2005 pripravlja na predsedovanje. Delo službe vlade za evropske zadeve pod vodstvom namestnice državnega sekretarja poteka nemoteno. Priprave na predsedovanje Slovenije EU potekajo tekoče. V ta namen je bila ustanovljena posebna delovna skupina, ki jo sestavljajo predstavniki vseh ministrstev, njeno delo pa bo koordiniral predstavnik službe vlade za evropske zadeve. Kadrovska struktura za pomoč pri predsedovanju je že določena, saj obstaja imenski seznam ljudi, ki bodo pri tem sodelovali. Program predsedovanja Republike Slovenije EU bo v mesecu maju predstavil novi vodja službe vlade za evropske zadeve. V okviru obravnave predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah EU v letu 2006 je odbor sprejel 20 amandmajev. Tudi odbor za zadeve EU je predlagal svoje amandmaje in jih je brez večje razprave tudi sprejel. Amandmaji so se nanašali na naslednja poglavja: na uvodni del, nadaljevanje priprav na prevzem evra, na tretje poglavje - Ustavna pogodba, na četrto poglavje - Splošne in institucionalne zadeve, na šesto poglavje - Splošni ekonomski okvir oziroma koordinacija politik, na sedmo poglavje - Krepitev konkurenčnosti, na enajsto poglavje - Okolje, na trinajsto poglavje - Skupna kmetijska politika in ribištvo, ter na šestnajsto poglavje - Zunanja politika. Vlada Republike Slovenije se je na seji ustno opredelila do sprejetih amandmajev in jih podprla. Dne 22.3. pa je vlada poslala tudi pisno mnenje o amandmajih pristojnih delovnih teles in jih podprla. Sprejeti amandmaji so vključeni v predlog dopolnjene deklaracije, po končani razpravi in glasovanju o amandmajih je odbor glasoval o dopolnjenem predlogu deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah EU v letu 2006 in prednostnih nalog Slovenije za delo v Svetu EU v letu 2005 in sprejel naslednji sklep: Odbor za zadeve EU je na svoji 42. redni seji 17.3.2006 sprejel dopolnjen predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah EU letu 2006.
Hvala lepa. Besedo dajem podpredsedniku odbora za zunanjo politiko, gospodu Jožetu Horvatu, za predstavitev poročila odbora. Izvolite prosim.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Spoštovani predsednik vlade gospod Janša, spoštovani ministri s sodelavci, kolegice in kolegi! Odbor za zunanjo politiko je na svoji 12. redni seji, dne 17. marca letos, na podlagi prvega odstavka 154.g člena poslovnika državnega zbora Republike Slovenije kot pristojno delovno telo obravnaval predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006 s sporočilom o stanju v Evropski uniji in položaju Republike Slovenije v njej v letu 2005, ki jo je na podlagi drugega odstavka 5. člena zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije ter drugega odstavka 154.f in prvega odstavka 154.g člena poslovnika državnemu zboru Republike Slovenije predložila v seznanitev oziroma v obravnavo in sprejem vlada Republike Slovenije. Uvodoma je predsednik odbora Jožef Jerovšek dejal, da državni zbor že tretjič obravnava predlog deklaracije kot to predvidevata zakon o sodelovanju med vlado in državnim zborom o zadevah Evropske unije ter poslovnik. Odbor za zunanjo politiko bo v skladu 154.g členom poslovnika opravil obravnavo predloga deklaracije na področju zunanje in varnostne politike ter širitve Evropske unije, dodal je, da je državni zbor v seznanitev prejel tudi poročilo o stanju v Evropski uniji in položaju Republike Slovenije v njej v letu 2005. Predsednik Jerovšek je še izpostavil, da je predlog deklaracije kot matično delovno telo na področju varnostne politike že obravnaval odbor za obrambo, ki k dokumentu in imel pripomb. V nadaljevanju je minister za zunanje zadeve, dr. Dimitrij Rupel, poudaril, da se je Republika Slovenija v dveletnem obdobju članstva v Evropski uniji uveljavila kot verodostojna in aktivna članica in da bo v prihajajočih letih za Slovenijo poseben izziv predstavljalo predsedovanje Evropski uniji. Dejal je, da deklaracija določa prednostne naloge Slovenije na področju evropskih zadev v letu 2006 in obsega širše in ožje politične prioritete po posameznih področjih. Predstavil je ključne vsebine tistega dela dokumenta, ki obravnava področje zunanje in varnostne politike in te so priprava na predsedovanja Evropski uniji, prihodnost Evropske unije, širitev Evropske unije in države zahodnega Balkana, evropska sosedska politika in barcelonski proces, krepitev vloge Evropske unije v svetovni mednarodni skupnosti in razvojna pomoč. V zvezi s predsedovanjem Evropski uniji je minister Rupel poudaril, da se Slovenija pripravlja na samostojno predsedovanje, ki bo po vsej verjetnosti temeljilo na 18 mesečnem programu predsedovanja, ki ga bo Slovenija oblikovala skupaj z Nemčijo in Portugalsko, pogovore pa naj bi pričela tudi s Francijo, ki bo predsedovala v drugi polovici leta 2008. V zvezi s prihodnostjo Evropske unije je minister Rupel dejal, da je za Evropsko unijo pogodba o ustavi za Evropo izjemnega pomena, saj bodo brez institucionalnih sprememb veljavnih pogodb ogroženi pomembni evropski projekti. Glede razprav o splošni strategiji širitve Evropske unije se Slovenija še naprej zavzema za to, da politika širitve ostane visoko na dnevnem redu Evropske unije. Slovenija tako podpira vstop Bolgarije in Romunije v Evropsko unijo januarja 2007, pod pogojem, da izpolnita zahtevana kriterije. Slovenija podpira članstvo Hrvaške v Evropski uniji, pri čemer vidi pristop na pogajanju tudi kot okvir, znotraj katerega bo mogoče poiskati rešitve za odprta bilateralna vprašanja v evropskem duhu. Slovenija bo pozorno spremljala tudi pristopna pogajanja s Turčijo in Makedonijo. Minister Rupel je opozoril tudi na pomen sosedske politike Evropske unije do držav, ki se nahajajo na sami meji Evropske unije in ki si z njo želijo tesnejšega sodelovanja. Izjemno pomemben bo tudi Barcelonski proces, zlasti kot dialog med kulturami in civilizacijami, ki aktivno spodbuja medsebojno razumevanje in spoštovanje. Prav tako pomembna je tudi krepitev vloge Evropske unije v svetovni mednarodni skupnosti, kjer se bo morala bolj uveljaviti, saj postaja veliki, globalni partner. Na področju razvojnega sodelovanja pa bo pozornost Evropske unije tudi v letu 2006 usmerjeno v Afriko, predvsem glede odpravljanja revščine in umirjanja konfliktov. Po končani krajši razpravi je odbor glasoval o amandmajih odbora. Odbor je z 12 glasovi za in brez glasu proti sprejel amandma k poglavju 3.1, širitev Evropske unije in države zahodnega Balkana in s 13. glasovi za in brez glasu proti amandma odbora k poglavju 16.1, barcelonski proces. Sprejeta amandmaja sta skupaj z amandmaji odbora za zadeve Evropske unije vključena v skupni predlog deklaracije, ki je sestavni del obeh poročil. Po končani razpravi in glasovanju o amandmajih je odbor glasoval o predlogu deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006 in ga z 12 glasovi za in brez glasu proti podprl. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Anton Kokalj v imenu Nove Slovenije. Prosim.
Še enkrat lepo pozdravljeni! V imenu poslanske skupine bi se ustavil samo ob nekaterih poglavjih in nekaterih točkah teh poglavij, ki so navedena v prednostnih nalogah Slovenije v sklopu deklaracije. Prvo poglavje, finančna perspektiva, kjer vemo, da je Slovenija ves čas v postopku pogajanj v okviru Evropskega sveta peljala konstruktivni dialog, ni se postavljala preveč ne v eno ne v drugo skupino, vemo pa, da je ta trenutek nujno doseči medinstitucionalni dogovor, ki bo omogočal, da se bo ta finančna perspektiva sploh lahko začela izvajati. Kohezijska politika, konkretni cilji Evropske unije v tem letu so sprejetje predlogov uredb, ki vsebujejo predvsem evropski sklad za regionalni razvoj, evropski socialni sklad, kohezijski sklad ter ustanovitev evropske skupine za teritorialno sodelovanje. Pod tretjim poglavjem je ustavna pogodba, je bilo danes že precej rečenega. V naši poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je Slovenija storila prav, ko je kot ena od prvih ratificirala pogodbo. Vemo, da pravzaprav poti nazaj ni. Pot je samo naprej, in da je pravzaprav to edina pot, ki lahko to stalno pogodbo reši in upajmo, da bo dovolj veliko število članic to pogodbo tudi ratificiralo in bo potem možno sprejeti konkretne sklepe tudi za vse ostale članice oziroma da zadeva ne bo ostala pravzaprav popolnoma nedorečena. Splošne institucionalne zadeve. Slovenija tukaj podpira medinstitucionalni sporazum o boljšem oblikovanju zakonodaje, o čemer je veliko govora v Evropski uniji. Podobni problemi kot se v mnogih državah članicah pojavljajo, je lažja, jasnejša in gospodarsko manj obremenjujoča zakonodaja. Pod petim poglavjem - lizbonska strategija. Lizbonska strategija, o kateri, kot je bilo že prej predstavljeno s strani tudi predsednika vlade, je bilo na spomladanskem srečanju predsednikov vlade oziroma na spomladanskem evropskem svetu največ govora. Vemo, da vključuje štiri osnovne cilje, ki pa se upamo, ne bodo še širili naprej, če želimo, da bo dosegla nek učinkovit cilj. Pod tem poglavjem je za nas tudi zelo pomembno podpoglavje Prehodno obdobje za prosto gibanje delovne sile, kjer vemo, da smo bili priče zapori nekaterih starih držav članic. Nekatere stare države članice pa vseeno sedaj razmišljajo oziroma bodo očitno odprle svoj trg za delovne silo tudi za nove članice. Potem pod poglavjem šest - Splošni ekonomski okvir. Tukaj gre za vztrajanje Evropske unije na paktu stabilnosti. Svet Evropske unije nadaljuje z izvajanjem pakta stabilnosti in rasti. Slovenija je bila ves čas na stališču, tudi parlament je vedno podpiral vlado pri tem, da se ti okviri oziroma ti kriteriji ne bi širili, da se ne bi razlezli v nezdrave meje. Tukaj je v planu tudi širitev območja evra, kot je bilo že omenjeno s strani tudi predsednika vlade, se tudi nekatere nove države članice nekoliko umikajo. Slovenija tukaj še vedno trdno stoji za ciljem, da bo prišla v območje evra naslednje leto. Vemo pa, da je tudi veliko razprave o zagotavljanju proračunskih sredstev Evropske unije, kar je povezano tudi s stanjem v državah članicah in zelo različnim pristopom do davčne politike v državah članica. Pod sedmim poglavjem - Krepitev konkurenčnosti, so predvsem zajete bolje oblikovani predpisi, večja učinkovitost in upoštevanje pravil, potem inovacije in podjetništvo. Vse je povezano z lizbonsko strategijo. Gre za dokončno sprejetje okvirnega programa za konkurenčnost in inovacije za obdobje 2007-2013 ter za 7. okvirni program za raziskave in razvoj, o katerem se tudi veliko govori. Za nas pa je izjemno pomemben tudi sklop v okviru tega poglavja izobraževanje in usposabljanje ter integriran akcijski program na področju vseživljenjskega učenja. Pod 8. programom je razvoj delujočega notranjega trga. Vemo, da je tu najpomembnejša direktiva o storitvah na notranjem trgu, o kateri je govoril tudi že predsednik vlade. Tu menimo, da je prav, da Slovenija uveljavlja nekatera svoja stališča oziroma tudi pomisleke. Vemo pa, da se tu nahajajo evropske institucije pred relativno težko nalogo, glede na to, da je evropski parlament to direktivo močno spremenil glede na prvoten predlog in evropska komisija mora sedaj do tega spremenjenega predloga zavzeti stališče. Informacijska družba, energija, promet in politika do kemikalij. Tu se nam zdi najpomembnejši poudarek, ki je dan v zadnjem času energiji, tudi v sklopu lizbonske strategije. Tudi v slovenskem merilu menimo, da je tu treba nujno okrepiti napore za spodbujanje obnovljivih virov energije, kjer sicer niso konkretno navedeni posamezni ukrepi, vendar menimo, da je ta podlaga izjemno pomembna, tako za aktivno sodelovanje Slovenije v okviru evropskih institucij pri tem vprašanju kot tudi malo bolj aktivno delo v sami Sloveniji. Pod 10. poglavjem, zaposlovanje in enakost spolov, je bilo tudi na odboru močno izraženo mnenje, da je prav, da se Slovenija zavzema za sedež evropskega inštituta za enakost spolov. Pri tem poglavju pa je po oceni naše poslanske skupine zelo pomembno tudi področje kulture in mladine. Pod 12. poglavjem, trajnostni razvoj, je ena od prednostnih nalog tudi Slovenije, ki je sicer opredeljena v strategiji razvoja Slovenije za obdobje 2005-2013 in je povzeta tudi v programu reform, ki so bile v zadnjem mesecu zelo aktualne. Skupna kmetijska politika je za Slovenijo tudi zelo pomembna. Gre za krepitev novo reformirane skupne kmetijske politike v okviru Evropske unije. V tem pogledu lahko rečemo, da je bila v preteklosti Slovenija na tem segmentu precej uspešna tudi pri črpanju sredstev. Območje svobode, varnosti in prava. Tu je zelo pomembno poglavje krepitev svobode in krepitev varnosti. Še posebej pa se nam v naši poslanski skupini zdi zelo pomembno podpoglavje pravosodno delovanje. Vemo, da Evropska unija sledi haaškemu programu za krepitev svobode, varnosti in pravice, iz katerega sledi akcijski načrt haaškega programa. Sledi 15. poglavje, ki govori o širitvi in državah zahodnega Balkana, o čemer je bilo danes tudi že nekaj povedanega. Pričakujemo poročilo evropske komisije o napredku Romunije in Bolgarije, ki bosta, če bo svet tako ocenil, vstopili v Evropsko unijo 1. januarja 2007. 16. poglavje, zunanja politika, kjer je bil od strani naše poslanske skupine predlagan amandma, ki je bil sprejet tudi na odboru. Gre predvsem za to, da bi se v sami deklaraciji bolj poudarila tudi vloga parlamenta. In prav v tem poglavju oziroma v točki, ki govori o prihodnosti Evropske unije, smo zapisali in tudi sprejeli, da je prav, da vlada aktivno sodeluje s parlamentom tudi pri diskusiji o nadaljnjem razvoju Evropske unije. In še, 17. poglavje - človekove pravice. Tu vemo, da je pa najbolj bistvena razprava o okvirni uredbi o ustanovitvi agencije za temeljne pravice, ki naj bi začela delovati s 1.1.2007. Prednostne tri ključne naloge, ki so bile že omenjene v zvezi z delovanjem Slovenije v okviru evropskih institucij in ki bi jih rad posebej poudaril in jih poslanska skupina Nove Slovenije podpira in meni, da zajemajo bistvene poudarke, so: Slovenija kot dejavna partnerica v Evropski uniji, tu gre predvsem na priprave na predsedovanje kot je bilo že omenjeno, vlada aktivno na tem dela že od 1. januarja 2005 in pričakujemo v parlamentu tudi predstavitev predsedovanja s strani vlade; priprave na prevzem evra, po nedavnih obiskih nekaterih evropskih komisarjev smo slišali, da je Slovenija tu na dobri poti ter seveda vzpostavite zunanje meje, kar je ena naših ključnih nalog v okviru Schengena. Pod drugim poglavjem - Reforme za razvoj - je predvsem pomembno izvajanje lizbonske strategije. Mislim, da se je Slovenija tu zelo resno lotila svojega dela. Tudi odziv Evropske komisije na akcijski načrt našega programa je, lahko rečemo, v zgornji polovici pozitivno ocenjenih akcijskih načrtov. Revizija trajnostnega razvoja Evropske unije ter priprava na novo finančno perspektivo in učinkovita poraba sredstev. Statistično podatki kažejo, da je Slovenija v tem trenutku bistveno izboljšala učinkovitost porabe sredstev iz evropskih fondov. To je pokazala tudi odprta razprava na odboru za zadeve Evropske unije pred nedavnem, kjer je vlada predstavila učinke svojih ukrepov. Moram povedati, da v tem primeru je bilo tudi s strani opozicije danih nekaj pozitivnih ocen. Slovenija zanesljiva partnerica v regiji in svetu, širitev Evropske unije in držav zahodnega Balkana. Seveda gre za podporo stabilizacije tega območja Evropske unije in pridruževanja novih držav, ki so nastale na tem območju, predvsem gre za to, da bi se čim prej določil datum pristopnih pogajanj za Makedonijo ter dokončanje pogajanj za sklenitev stabilizacijskega in pridružitvenega sporazuma s Srbijo in Črna goro ter Bosno in Hercegovino. V zvezi s poročilom, ki ga je vlada predložila o delu za lansko leto, menim, da je poročilo dobro. V naši poslanski skupini ocenjujemo, da je poročilo pregledno, pri čemer pa bi želeli, da bi se predvsem na tistih točkah, ki opredeljujejo stanje nekaterih zakonodajnih aktov, katerih sprejemanje ta trenutek poteka v okviru evropskih institucij, da bi se mogoče še nekoliko specificiralo, v kakšnem stanju so ti akti, ker menimo, da bi na ta način predvsem državni zbor v celoti lažje te akte sledil in jih tudi bolj kvalitetno obravnaval in se nanje pripravil. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, ministri, predstavniki vlade. Gospod premier je v začetku dejal, da se pod suhoparnim naslovom Deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije leto 2006 nahaja pomembna vsebina. Absolutno drži. In logično vprašanje, ki sledi, še posebej v Slovenski nacionalni stranki, ki je po svoji evroskeptičnosti dejala in povedala, da bo državnemu zboru, ne glede kdo ga vodi, kdo je na oblasti, dihala za ovratnik, toliko bolj pozorna, kaj se dogaja. Institucionalna kriza je nastala zaradi nesprejema ustavne pogodbe. To vemo vsi. In ne nazadnje na začetku naj povem, da Slovenska nacionalna stranka gleda na Slovenijo kot članico Evropske unije, kot na 2 milijona Slovencev, ki so pravzaprav v eni državi, Evropski uniji. In zato nas tako, kot nas zanima, kaj se dogaja v državi Republiki Sloveniji, zanima, kaj in kako bo s Slovenci v Evropski uniji. Žalosti me, da je celo v amandmaju, v poglavju tri, predlog, da se drugi odstavek, ki govori o prednostnih nalogah Slovenije za delo v Svetu Evropske unije v letu 2006 črta drugi odstavek, ki govori o uvedbi evra in zunanjih mejah evra ter o ustavni pogodbi. Če nam predstavnik predsedujoče države Avstrije reče, da Avstrija sedaj čaka, kaj bo z ustavno pogodbo, da je treba dati dihati ostalim državam in tako naprej, seveda mi poslušno kot psički, tiho in mirno čepimo. Prepričan sem in ocenjujem, da bi bila bistvena in osnovna naloga poleg naštetih v tej deklaraciji, ki je, še enkrat poudarjam, s tem se s premierjem absolutno strinjam, zelo pomemben dokument vsebinsko, da bi bila Slovenija tista, ki bi imela iniciativo in vztrajala, da se proces sprejemanja ustavne pogodbe nadaljuje, in to intenzivno. Vsi so tiho, tudi mi smo tiho. Zakaj pa? Saj smo enakopravni člani. Za nas je pomembna, ker po drugi strani, veste, se Slovenci obnašamo malce dvolično. Po eni strani pišemo v tej deklaraciji, da podpiramo vstop Hrvaške in Turčije, po drugi strani pa ravno, če ustavna pogodba ne bo sprejeta, velja pogodba iz Nice, ki dovoljuje 25 članic, kolikor jih že je, in nič več. Pomeni, da smo dvolični tudi, ko absolutno podpiramo vstop Bolgarije in Romunije. Ampak vstop teh dveh držav, kljub temu, če bodo izpolnile vse pogoje, ne bo možen, ker velja pogodba iz Nice, ki dovoljuje 25 članic in nič več. In absolutno bi morala biti osnovna prednostna naloga sprejetje ustavne pogodbe. Druga točka, za katero mislim, da smo Slovenci zares pohlepni glede na ljudi. Tri temelje pravice ima vsaka država ob vstopu v Evropsko unijo. Med temi je prosti pretok delovne sile. In kaj se dogaja? Najprej se dogaja, da si petnajsterica privošči 6-letno prehodno obdobje. To smo seveda morali ali hoteli mirno sprejeti in sedaj čakamo milostno, da si bo ta petnajsterica nekega dne tja do maja izmislila, ali bo imela še tri leta ali ne. Krši temeljne, temeljne pravice vsake države članice Evropske unije in mi napišemo v deklaracijo: Slovenija z zanimanjem pričakuje poročilo Evropske komisije o učinkih prehodnega obdobja na področju prostega gibanja. Lepo vas prosim! Moralo bi pisati: Slovenija zahteva spoštovanje temeljnih pravic držav članic EU in zahteva s 1. majem 2006 prost pretok delovne sile. Ne pa, da napišemo, saj Slovenija Evrope ne ogroža. Kdo pa to ve? Kako lahko to rečemo pri 15% brezposelnosti v državi Republiki Sloveniji, ali koliko je že? Zakaj pa ne bi Slovenci smeli iti delat v Evropo? Ali lahko Slovaki in Čehi prihajajo v Slovenijo? Seveda, ker drugam ne morejo. V razvito Slovenijo. Če gremo naprej, v deklaraciji nisem našel konkretne besede o skupni varnostni in obrambni politiki. Mi imamo v tem državnem zboru prepire, kam bo šla slovenska vojska, kaj bo slovenska vojska počela, kje bo počela, v čigavem imenu bo počela. Tudi besedice nimam o tem, kako je zasnovana evropska obrambna politika in kako in na kakšen način bo Slovenija sodelovala, ker tu pa mora, v okviru evropskih obrambnih sil. Tudi besede ni o tem. Če nadaljujem. Omenjamo sicer tako imenovano zeleno knjigo. Mogoče nekateri ne veste, kaj to je. To je delavsko pravo. Omenjamo, da ta knjiga obstaja. In to je tudi vse. Ampak to Slovence zanima ta trenutek. Če pa govorimo o uvedbi evra, spoštovane kolegice in kolegi, zakaj ne bi ravnali tako, kot je ravnala, sprašujem se, ne trdim, da je tako prav, kot je ravnala Švedska, Velika Britanija, Danska. Odgovor sem sicer že dobil v preteklih štirih letih. Oni si lahko privoščijo, ker so gospodarsko močni. Saj je tudi Slovenija gospodarsko močna. Ne nazadnje, zakaj pa ne bi ljudje odločali o tem, ali smo zreli za sprejem evra ali ne. Prav je, da ga želimo sprejeti, saj je tudi bolj enostavna finančna politika. Pa vendarle, sprejem evra pomeni, da nosimo dobro in slabo Slovenke in Slovenci, vse, kar se bo dogajalo na finančnem in monitarnem področju v EU. In ni čuda, da nekatere banke že dajejo tako investicijske kot drugačne kredite pod pogoji, ali jih boste zavarovali in ali jih vam naredimo na obračunu švicarskega franka ali evra. In ko vprašaš, zakaj, pravijo, da zaradi tega, ker za evro nismo prepričani, da bo varna valuta in evro niha. Ali se mi zavedamo, ko vstopamo v EU z evrom v letu 2007, da prevzemamo velike obveznosti. Saj mi vendarle nismo Črna gora, ki evro že ima. Ampak ga ima zato, da ima evro. Mi nosimo posledice, ki se jih zavedamo v tej deklaraciji, spoštovane kolegice in kolegi, in trezen razmislek je potreben, ali gremo v evro, kdaj gremo v evro in kaj to prinaša. Prinaša, kot je zapisano, strpno davčno politiko, omejevanje inflacije, upravljanje vseh del in storitev v okviru EU 500 milijonskega naroda, ki bodo ohranjale najnižjo stopnjo inflacije. In dobro in slabo bomo delili vsi skupaj. Povejmo Slovenkam in Slovencem, da ko bo evro, bo evro. In takrat, kakršna bo njegova vrednost, bo. Mi lahko rečemo, da bo zasnovana na vrednosti 240 in da bo fiksni tečaj. Vsi si to tudi želimo, vendar ne vemo, kakšni bodo gospodarski pokazatelji v poslovanju celotne Evrope. Še posebej je nedopustno, če danes [[...]]Jaz sem zelo hvaležen vladi in odločitvi za dvojno označevanje cen, toda manjka mi tisto, kar delamo mi vsi. Pojdite malo po trgovinah, ne le vi, tudi ljudje, pa poglejte, kaj se je zgodilo! Prepričan sem, da je 70% tistih, ki so označevali svoje izdelke, začenši od trgovin do, ne vem, katerih institucij, že dvignilo svoje cene. Pojdite pogledat! Absolutno je bil dvig narejen. Vse, kar je stalo 245 tolarjev, je bilo dvignjeno, recimo, na 250,50. Ogromno! Šel sem nalašč gledat. In nobene kontrole ni. To pomeni pri enem izdelku nič, pri milijon izdelkih pa to pomeni nenadno inflacijo v naši državi in seveda slabše izhodišče pri uveljavljanju evra. Strinjam se, da je najbolj pomembna naloga predvsem predsedovanje države, Republike Slovenije, v letu 2008. To je zelo odgovorna naloga in častna naloga te države, ki jo mora prikazati kot močna država. Pa vendar, kljub vsem tem trem ciljem, ki so verjetno tudi cilji za naprej, ne vidim jasnega in natančnega cilja te države, kot ga ima vsaka država. Avstrija, recimo, ima zdaj zaposlovalno politiko milijon novih delovnih mest v času njenega predsedovanja. Mi konkretnega in jasnega cilja nimamo. In opozarjam [[opozorilni znak za konec]] , v imenu Slovenske nacionalne stranke, da bo naša naloga ravno sprejemanje ustavne pogodbe. To bo pa zelo težka naloga. Deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije bomo seveda [[...]]
Čas je potekel, gospod Barovič.
Ja, končujem. Deklaraciji ne bomo nasprotovali, pa vendar prosim spoštovane kolegice in kolege, da skupaj sodelujemo in jo popravimo, kolikor lahko.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Franc Žnidaršič, v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani ministri in drugi predstavniki vlade, kolegice in kolegi! V poslanski skupini DeSUS bomo predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006, s poročilom o stanju v EU in položaju Republike Slovenije v njej v letu 2005, podprli. Predlog deklaracije je odraz polnopravnega članstva, obveznosti, pravic in pripadnosti Evropski uniji. V tem dokumentu so predstavljene smernice za delovanje vlade Republike Slovenije in operativnega programa evropskega sveta, ki jih mora naša država kot članica Evropske unije spoštovati in zagotoviti njihovo zakonsko umestitev in realizacijo. Glede na to, da se Slovenija pripravlja na predsedovanje Evropski uniji leta 2008, je treba v okviru priprav zagotoviti pravočasen sprejem vseh z nacionalno zakonodajo usklajenih aktov, v soglasju s pristojnimi evropskimi institucijami. V poslanski skupini sprejemamo strukturo tega dokumenta in njegovih prioritet, ki so razdeljene na tri dele. V prvem delu so podane ožje politične prioritete in v treh vsebinskih sklopih Slovenija kot dejavna partnerica v Evropski uniji, reforme za razvoj in Slovenija, zanesljiva partnerica v regiji in v svetu. Obseg drugega dela določa prioritetne naloge v 17 poglavjih, v smislu nadgradnje splošnih političnih usmeritev, ki so predstavljene že v prvem delu. Zato je treba evropske prednostne naloge v letošnjem letu v največji možni meri v sklopu političnih, gospodarskih, ekonomskih, socialnih in okoljskih videnj vključiti in obravnavati časovno usklajeno tudi pri nas. V naši poslanski skupini ugotavljamo, da se med prednostne naloge uvršča poleg izjemno zahtevnega projekta predsedovanja Evropski uniji še prevzem evra, ureditev schengenske meje in v zadnjem času vse bolj premišljen trg delovne sile v okviru prostega pretoka znotraj lizbonske strategije. Ob tem zagotavljamo ustrezno promocijo naše države v Evropski uniji in v evropskem pasu na sploh. Slovenija se bo zavzemala za korektno planiranje prihodnje finančne perspektive, proces širitve Evropske unije, učinkovito črpanje sredstev iz strukturnih skladov, podporo državam zahodnega Balkana, ohranitev in povečanje vloge Evropske unije na globalnem svetovnem nivoju. V okviru šestega poglavja bo večja pozornost namenjena transparentnosti javnih financ, spodbujanju daljšega ostajanja zaposlenih na trgu dela in pokojninskemu zavarovanju. Ob tem naša stranka podpira in zagovarja model vseživljenjskega učenja in usposabljanja, ki zagotavlja vključenost starejših v skladu z določbo evropske ustavne pogodbe. Izjemno pomembne so smernice glede izboljšanja sistema in prenosa pravic iz dodatka pokojninskega zavarovanja ter aktivnega spremljanja demografskih sprememb in njihovih skorajšnjih posledic ter sprotnega prilagajanja politike varstva starejših in politike socialnega varstva. V poslanski skupini DeSUS poudarjamo socialno kohezijo v smislu doseganja hitrejšega razvoja in smiselnih ukrepov za večjo blaginjo državljanov, dostopnejšo E-upravo, E-zdravje, E-poslovanje itd. Ugotavljamo, da je potrebna aktivna vključenost posameznih ministrstev za doseganje večjega sinergetskega učinka z možnostjo preverjanja ter uveljavitve harmonizacije in liberalizacije. Vse povedano je samo del obsežnega dokumenta, ki predstavlja, če strnemo, naš položaj in vsebino našega delovanja v Evropski skupnosti. Ker je bila deklaracija z amandmaji delovnih teles še izboljšana, ni nobenega razloga, da je ne bi podprli tudi v naši poslanski skupini, saj predstavlja v bistvu le splošen okvir, znotraj katerega bo podrobno vsebino ves čas določala področna zakonodaja, ki že velja, in tudi tista, ki še prihaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač v imenu SDS. Prosim.
Spoštovani ministri, namestniki, cenjene kolegice in kolegi, ostali prisotni! Čez dober mesec bosta minili dve leti, od kar je Slovenija po večletnih pripravah maja 2004 postala polnopravna članica Evropske unije. Projekt vstopa Slovenije v EU je bil nedvomno eden pomembnejših, če ne najpomembnejši projekt po naši osamosvojitvi. Tega so se zavedale tudi skoraj vse takratne opozicijske stranke, med njimi gotovo Slovenska demokratska stranka, ki je vstop Slovenije v Evropsko unijo ves čas odgovorno in argumentirano podpirala. V Slovenski demokratski stranki smo zato veseli, da je bil predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah evropske unije v letu 2006, ki ga obravnavamo danes, na delovnih telesih državnega zbora z redkimi izjemami deležen skoraj soglasne podpore oziroma odobravanja. Gre namreč za pomembne usmeritve, kar ste ugotavljali mnogi v svojih razpravah, od katerih ne bo odvisen samo naš položaj v mednarodni skupnosti, pač pa bomo v primeru konsenzualnega sprejema deklaracije pokazali odgovoren odnos ne le do EU, pač pa predvsem do nas samih in do našega bodočega razvoja. Deklaracija, ki jo obravnavamo danes, nas skozi prednostne naloge, ki so predvsem priprave na predsedovanje Slovenije EU v letu 2008, nadaljevanje priprav na prevzem evra, izvajanje lizbonskega strategije, revizija trajnostnega razvoja EU, priprave na naslednjo finančno perspektivo, podpora nadaljnji širitvi in približevanju zahodnega Balkana EU in prizadevanja za nadaljnjo krepitev EU v svetovni mednarodni skupnosti, umešča v skupino držav, ki so spoznale, da ni dobro zamuditi priložnosti, vendar moramo pri tem izhajati iz zavedanja, da si jih moramo ustvariti predvsem sami. Predlog deklaracije, ki je vsebinsko razdeljen na dva dela, obsega v prvem delu ožje politične prioritete naše države. Dovolite mi, da v nekaj besedah izpostavim naša stališča do teh treh ožjih prioritet, kjer kot prvo preberemo: Slovenija kot dejavna partnerica v EU. V tem okviru je gotovo poleg priprav na predsedovanje EU v prvi polovici leta 2008 in priprav za vstop Slovenije v scheengenski prostor najpomembnejša naloga prevzem evra s 1. januarjem 2007. Kljub nekaterim pomislekom, ki se morebiti komu pojavljajo ob tem dejstvu, pa je usmeritev slovenske vlade, ki je s pravočasnim predlogom za dvojno označevanje cen, ki ga je sprejel ta državni zbor, in ostalimi ukrepi vzpostavila ustrezne podlage za preprečitev neutemeljenega dviga cen, se je ta usmeritev izkazala za dobro. Če ne bo kakšnih nepričakovanih okoliščin, si upamo trditi, da bo Slovenija lahko beležila najmehkejši prehod v območje evra, kar naj bi omogočil tudi zakon o uvedbi evra, ki ga predvideva deklaracija, in druge predvidene zakonodajne in tehnične prilagoditve ter seveda sprotno obveščanje javnosti o zamenjavi valute. Druga med prioritetami, ki je pomembna ne samo za leto 2006 ampak tudi za naš bodoči razvoj, so pa seveda reforme za razvoj in v tem okviru predvsem izvajanje lizbonske strategije, kjer si bo Slovenija prizadevala za ustvarjanje okolja, ki bo naklonjeno znanju, raziskavam, izobraževanju. Prizadevala si bo za odstranjevanje ovir za mobilnost delavcev ter za ustvarjanje boljšega zakonodajnega okolja na evropski ravni, ki bo olajšalo poslovanje podjetjem in življenje državljanom. Mislimo, da je to ena izmed pomembnejših prioritet, kakor tudi učinkovita poraba sredstev in priprave na novo finančno perspektivo, kjer prednostne aktivnosti izhajajo iz sprejemanja uredb in drugih strateških dokumentov kohezijske politike, ter priprava ustreznih domačih izvedbenih dokumentov, da bi se zmanjšala razvojna razvitost med regijami. Deklaracija je na tem segmentu usmerjena v ukrepe, ki bodo omogočili kar najboljši izkoristek priložnosti, ki nam jih nudi konec lanskega leta sprejeta finančna perspektiva za obdobje od 2007 do 2013. Nekatere razprave ob obravnavi predloga deklaracije na delovnih telesih državnega zbora nas prepričujejo tudi o tem, da smo se sposobni soočiti tudi z resnimi razvojnimi vprašanji in ne le z formalnimi razglabljanji o tem, ali nam več prinašata golob ali vrabec na strehi. Takšne so bile namreč nekatere razprave v lanskem letu, ko ni bil junija lani sprejet luksemburški predlog prihodnje finančne perspektive, za katerega se je kasneje izkazalo, da sploh ni bil tako ugoden, kot so nam nekateri tudi v tem zboru želeli predstaviti. Predvsem je bil bistveno slabši od britanskega predloga, ki je bil, kot sem že povedal, sprejet konec lanskega leta. Slovenija ima po tem predlogu najugodnejšo pozicijo kod kdajkoli v zgodovini. Zato menimo, da je prav, da se tudi tu v parlamentu usmerimo k razpravam o tem, kako izboljšati črpanje EU sredstev. Odbor za zadeve Evropske unije je tako v obravnavi koriščenja sredstev, kar smo tudi danes slišali iz obdobja 2004 - 2006, ugotovil, da je bilo stanje na tem področju v letu 2004 slabo, lahko bi rekli katastrofalno. Pravzaprav nismo izkoristili ničesar. Ugotovili pa smo, da se je stanje v letu 2005, po tistem, ko je marca lani vlada Republike Slovenije sprejela vrsto operativnih ukrepov, stanje bistveno izboljšalo in da v tem trenutku dosegamo najboljši odstotek koriščenja EU sredstev med novimi članicami. Seveda se ne smemo slepiti ali biti z doseženim zadovoljni. Še vedno je na tem področju veliko nesmislov in nepotrebne birokratizacije, vendar veseli usmeritev deklaracije o ukrepih za racionalno in hkrati učinkovito koriščenje sredstev. V tem pogledu sta državni razvojni program in priprava ustreznega nabora kvalitetnih projektov za naslednje finančno obdobje izjemnega pomena. Seveda državni razvojni program ne sme izhajati samo iz obstoječih izhodišč, iz preteklosti, pač pa mora vključiti tudi dobre predloge posameznih okolij s ciljem zmanjšanja razvojnega zaostanka posameznih, manj razvitih regij. Še kako drži namreč ugotovitev, da bo naša država toliko razvita, kolikor bo razvit njen najmanj razviti del. In kot zadnja izmed teh treh prioritet, ožjih prioritet, Slovenija zanesljiva partnerica v regiji in svetu predpostavlja nadaljevanje podpore širitvenemu procesu in podporo državam zahodnega Balkana, podporo vključitvi Hrvaške in Turčije, stabilnost in razvoj zahodnega Balkana, krepitev Unije kot globalnega strateškega partnerja, ki se bo zavzemal za stabilnost in razvoj mednarodne skupnosti. V drugem delu deklaracije, kjer so podrobneje določene širše prednostne naloge Slovenije za delo v Svetu Evropske unije v letu 2006 po posameznih področjih zasledimo vrsto usmeritev, o katerih smo danes že veliko slišali, zato mi dovolite, da izmed 17-ih poglavij oziroma teh ključnih vsebinskih opredelitev omenim samo nekatere, ki še zdaleč niso najpomembnejše, pa vendar. Gre za kohezijsko politiko, izvajanje lizbonske strategije, splošni ekonomski okvir politik, krepitev konkurenčnosti, razvoj delujočega notranje trga, informacijsko družbo, energijo, promet in politiko do kemikalij, zaposlovanje, socialne zadeve in enakost spolov, področje okolja, trajnostnega razvoja skupne kmetijske politike in ribištva, območja svobode, varnosti in pravice in že večkrat omenjena širitev Evropske unije. Spoštovani! Deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006 predstavlja osnovno usmeritev naše država pri nadaljnjem razvoju vseh procesov, katerih del smo postali s 1. majem 2004. Slovenija je v tem obdobju pokazala in dokazala, da je ne le verodostojna članica in partnerica, pač pa je pokazala, da je sposobna učinkovito sodelovati pri oblikovanju procesov in odločitev, katerih skupni cilj je hitrejši razvoj in blaginja. Usmeritve deklaracije nas tudi preprečujejo o tem, da posamezne prioritete, ki so se notranjepolitično po nepotrebnem politizirale, pravzaprav izhajajo iz usmeritev, ki so bile že v preteklosti potrjenje oziroma izhajajo iz skupnih usmeritev Evropske unije. V mislih imam seveda predvsem spremembe v okviru paketa reform in ostale. Slovenija bo toliko evropska država, kolikor bo standarde, ki veljajo v Evropi, sposobna uveljaviti na domačih tleh. Pri čemer ni nobenega razloga za to, da ne bi bili še boljši in bolj uspešni, kot so najboljši v Evropi. To pa ni odvisno samo od vlade in vladajočih strank pač pa od slehernega med nami. V Slovenski demokratski stranki si zato želimo, da bi bila deklaracija o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006 v tem visokem zboru sprejeta s konsenzom. Menimo, da bi bila to najboljša popotnica vsem, ki bodo skrbeli za njeno uresničevanje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod mag. Milan M. Cvikl v imenu LDS. Prosim.
Gospod podpredsednik, gospodje ministri, gospa namestnica direktorja službe vlade za evropske zadeve, poslanke, poslanci! V imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije bom predstavil stališče do predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006 s poročilom o stanju in pa položajem Republike Slovenije v Evropski uniji v letu 2005. Naj uvodoma povem, da deklaraciji ne bomo nasprotovali. Dovolite pa, da v svojem izvajanju poudarimo nekatere pomembne slabosti te deklaracije, tega dokumenta. Najprej časovni termin razprave o deklaraciji. O deklaraciji razpravljamo danes, ko je za nami praktično že četrtina leta in ko je za nami že prvi od štirih evropskih svetov. Drugo, kar obžalujemo, je tekst deklaracije. Deklaracija je v tem prvem delu napisana slabo, je res deklarativna, spominja na resolucijo iz kakšnih partijskih kongresov in je vsebinsko izredno prazna. Da takoj dokažem to. V prvem delu govori o Sloveniji kot dejavni partnerici v Evropski uniji in znotraj tega je prva točka priprave na predsedovanje Evropski uniji. Edina konkretna vsebina v tej točki je, da bomo leto 2006 izbrali celotno grafično predstavitev tega predsedovanja. Nič pa o vsebini. Kot da ni državni zbor tisti, ki bo na podlagi 3.a člena Ustave Republike Slovenije določal prioritete. Kaj bo konkretna vsebina predsedovanja, o tem deklaracija molči. Slišim, da naj bi o tem prišel razlagati novi direktor službe vlade za evropske zadeve gospod Lenarčič, ko bo nastopil s svojo službo. Drugo pomembno področje v tej deklaraciji in pa v prednostnih nalogah so reforme za razvoj. Strinjam se s prvim ministrom gospodom Janšo, da Evropa potrebuje dober primer in da bi Slovenija lahko bila dober primer, če bi res izvajala reforme, s katerimi naj bi naredili cenejšo državo, konkurenčnejše gospodarstvo, ohranili evropske svobode v Sloveniji in ob tem sprostili potenciale Slovenije, vse z namenom, da bi pokazali Evropski uniji, gospodje ministri, da lahko imamo v Sloveniji kvalitetno življenje državljanov in državljank in da je to lahko primer tudi drugim državam Evropske unije ali državam, ki želijo postati članice Evropske unije. Ampak odstotni gospod Janša in ministri, kako naj Slovenija ostane dober primer, če sama deluje antireformno? V dveh dokaj presenetljivih precej nediplomatskih intervjujih je gospod komisar za finančna vprašanja o tem govoril zelo natančno. Povedal je, da je Slovenija ena od šestih držav, ki ima resen strukturni problem, in sicer resen strukturni problem ob sposobnosti oblikovanja javnofinančnih pogojev za ohranitev dolgo žive družbe. V tem državnem zboru imamo z DeSUS-om tudi parlamentarno stranko, ki najbolj odraža značilnosti tega strukturnega problem. Kako boste, na primer, na Ecofinu ministri, minister za finance ali kdorkoli bo to počel, razlagali drugim državam, kako morajo zmanjšati dolg, če ste sami v enem letu najbolj zadolžili Slovenijo? Ne bom ponavljal številk. Kako bo minister za lokalno samoupravo razlagal drugim državam, kakšen model lokalne samouprave se naj oblikuje, če se je v tem mandatu naredilo še več finančno nesamostojnih občin, medtem ko na primer na Danskem zaradi zagotavljanja finančne sposobnosti občin zaokrožujejo velikost in povečujejo velikost občin? Kako boste spodbujali zaupanje v evro kot novo denarno enoto Slovenije, če ste z davkom o dohodnini z visoko stopnjo obdavčili vsak tolar obresti? Tega ne more nihče razumeti. Pri tem, ko ste to naredili, ste neko drugo skupino iz obdavčitve izvzeli. Leto po prevzemu evra, torej ob začetku predsedovanja Evropski uniji v letu 2008, bo vsakdo v Sloveniji za vsakih 5 tolarjev obresti plačal tolar davka. Še sreča, da je državni svet predlagal spremembo zakona o dohodnini, in upam, vladajoča koalicija, da jo boste podprli. Kako boste, gospod Bajuk, gospod Vizjak [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Gospod doktor Bajuk, gospod, ne vem, diplomirani [[...]]? [[Oglašanje iz ozadja.]] Gospod magister, magister Cvikl vam želi razlagati tukaj, ampak naj vam povem, gospod Bajuk, da se v evropskih institucijah ne uporablja znanstvenih nazivov, lahko pa, seveda, če želite, vsakič rečem, da ste doktor. Kako boste, dr. Bajuk in gospod mag. Vizjak, razlagala drugim ministrom, kako se naj razvija kapitalski trg, če pa ne podprete zakona o zaščiti malih delničarjev, če ne vložite zakona o prevzemih in če ste s spodbujanjem zamenjave direktorjev uspešnih podjetij v Sloveniji - upam, da vam jih ni treba naštevati - dr. Bajuk in mag. Vizjak - od dneva nastopa vaše vlade do danes zmanjšali vrednost slovenskega trga za 7,4%. V zrak je izpuhtelo na slovenski borzi 230 milijard tolarjev. Kako boste spodbujali pretok storitev in konkurenco, če smo ena redkih držav, dr. Bajuk, ki še ni uskladila z novim zakonom o javnih naročilih ali novim zakonom o tako imenovani zaščiti, če hočete, proste konkurence pri javnih naročili, naše zakonodaje z direktivama, ki sta začeli veljati 31. januarja 2006. Gospod Janša, dr. Bajuk, vaša vlada je imela ta tehnokratsko zahteven posel v načrtih za leto 2005. Najprej naj bi bil zakon sprejet junija 2005, potem septembra 2005, nato decembra 2005, po sedaj veljavnem programu pa naj bi bil sprejet na vladi 23. februarja 2006. Danes je, dr. Bajuk, 28. marec 2006 in zakon o javnih naročilih še ni sprejet. Je to le zato, da se mimo odprtih javnih razpisov izvajajo potrebne prilagoditve pisarn in se rodi nova okrogla dvorana vlade Republike Slovenije? Tretjič, kako boste ostali ministri, minister za kulturo, zagovarjali Slovenijo kot primer svobodne družbe, če ste z neevropskim zakonom ukinili javno televizijo? In nazadnje, kako boste, gospodje ministri in gospa ministrica, v Evropi, ki od vsega najbolj ceni transparentnost, zagovarjali, da ste ukinili protikorupcijsko komisijo, razrešili direktorja urada za preprečevanje pranja denarja, ki je v Evropi priznan strokovnjak, razrešili direktorja urada za nadzor proračuna in razvrednotili delo državne revizijske komisije? Transparentnosti nadzornikov pač ne prenesete in to ni dober primer za Evropsko unijo. Zato ocenjujemo, da je deklaracija v svojih vsebinah precej daleč stan od tega, kar počne vaša vlada. Ne glede na to pa je vendarle potrebno spregovoriti o posameznih elementih te deklaracije. Priprave na predsedovanje Evropski uniji so pomembno vprašanje, vendar če bomo zaradi uvajanja novega plačnega sistema ena prvih držav, ki bo predsedovala s pripravniki ali pa za nekaj mesecev, nekaj let zaposlenimi, začasno zaposlenimi, potem me ne čudi, da se po evropskih hodnikih ne sprašujejo, kaj bo predsedovanje prineslo Sloveniji, temveč kaj bo predsedovanje pomenilo za Evropsko unijo. In to ni mišljeno v pozitivnem smislu. Vprašanje ni, ali bo Slovenija prenesla predsedovanje, vprašanje bo, ali bo Evropska unija prenesla vprašanje. Drugi del deklaracije in prednostnih nalog govori o izvajanju lizbonske strategije. To naj bi bila tudi glavna tema na zasedanju marčevskega evropskega sveta. Danes o tem ni nihče nič govoril. Gospod Janša je govoril o stanju v Evropski uniji, gospod minister za zunanje zadeve dr. Rupel pa je govoril o vprašanjih skupne zunanje in varnostne politike. Nikogar od ministrov nisem slišal govoriti o vsebini. Nikogar. O tem je še največ govoril gospod Kokalj. Nihče tukaj ni govoril o dilemah naslednje finančne perspektive, pa ne mislim o številkah, ampak o razvojnih politi, o kmetijski politiki, o vprašanjih, povezanih z, če hočete, nadaljnjo širitvijo, predvsem finančnimi, ampak je bilo nekako tako rečeno, mi smo sedaj že na oni strani. Zapisano je v deklaraciji, da se naj bi Slovenija v institucijah Evropske unije prizadevala za doseganje čim večjega napredka pri dokončanju notranjega trga, kjer so še posebej omenjene storitve. Ampak na zaprti seji na odboru za zadeve Evropske unije gospa državna sekretarka, gospod mag. Vizjak, o tem ni bila sposobna kaj veliko povedati. Upam, da boste v nadaljevanju razprave vi bolj natančni glede slovenske pozicije o direktivi do storitvah. Na primer o tem, ali naj bolnišnica Slovenj Gradec nudi storitve avstrijskim pacientom. To je zelo konkretno vprašanje. In odvisno od pozicije Slovenije pri direktivi o storitvah se to lahko ali pa ne zgodi. Ali pa na primer, ali bo lahko univerza v Trstu nudila posamezne programe ljudem s Primorske. Zato bi prosil, da gospod mag. Vizjak nekaj o tej direktivi o storitvah vsebinsko tukaj poveste, ker o tem ni nihče govoril, čeprav o tej Bolkensteinovi direktivi imamo velike razprave v okviru Evropske unije. In tretji del deklaracije govori o Sloveniji kot zanesljivi partnerici v regiji. Izpostavljeni sta širitev Evropske unije in držav zahodnega Balkana. Doktor Rupel je danes govoril o tem, da je bil ustanovljen center za pomoč pri pridruževanju Evropski uniji. Ampak gospe iz vladajoče koalicije pred nekaj meseci ste zavrnili amandma, s katerim bi temu centru zagotovili materialne pogoje za njegovo delovanje. Gospod doktor Bajuk, gospod doktor Rupel, ali imata za delovanje tega centra kakšne skrite fonde? V državnem proračunu za to ni namenjeno niti tolarja, pa niti postavke, gospodje iz vladajoče koalicije, niste hoteli odpreti! Če želite delovati transparentno, se denar za to namenja tukaj, v tej okrogli dvorani. Če iz tega seveda delate samo obračunavanje s posameznimi zaposlenimi na SVEZ-u, je pa to druga zgodba. In še nekaj o prednostnih nalogah. Ne bom veliko govoril, ampak samo eno točko bom poudaril, ker je nekdo rekel, da bi naj danes to sprejemali s konsenzom. Prednostne naloge Slovenije, stran 11, ažurirane in široke smernice ekonomske politike: Slovenija se bo zavzemala za spodbujanje daljšega ostajanja v aktivnosti in individualnega pokojninskega zavarovanja. Ali to pomeni, gospodje iz DeSUS-a, gospod minister za delo, družino in socialne zadeve, gospod Drobnič, če ima kakšne naziv, me prosimo opozorite, ali bo gospod magister Drobnič zaradi tega predlagal spremembo pokojninskega zakona, ki bo pomenil, da bomo kasneje kot sedaj odhajali v pokoj. To tukaj piše. Spodbujanje daljšega ostajanja v aktivnosti. To se naredi z novo pokojninsko reformo. To bomo danes sprejeli. To je del sicer še nedogovorjenega okvira gospodarskih reform. In na koncu o poročilu o stanju v Evropski uniji o položaju Republike Slovenije v njej v letu 2005. Kdorkoli je kadarkoli gradil hišo, ve, da prvo leto pridobiva dovoljenja, pripravlja, če hočete, osnovne elemente, o tem je govoril gospod iz SDS-a, zato v letu 2004, tako kot je vedno klasično, ni bilo pričakovano veliko črpanje sredstev iz Evropske unije. Sedaj je to gospod doktor Žagar uspel popraviti, o tem smo izrazili tudi ustrezno pohvalo na odboru in mislim, da zadeve tečejo korektno. In na koncu še o proceduri. Gospod Janša je danes rekel, da razmišljajo o tem, da bi proceduro obravnave razprav ali stališč Slovenije glede delovanja v Evropski uniji spremenili. Naj vas opozori vlada, da je 3.a člen ustave določil, da to določa zakon, ki se sprejema z dvotretjinsko večino v državnem zboru. In če je kaj problem na zaprtih sejah odbora za zadeve Evropske unije, je problem, to veste sami, da vlada tja prihaja nepripravljena. In predlagam, da prej, preden razmišljate o spremembi procedur, vlada naredi ustrezni napor. Seveda bo treba okrepiti evropsko ministrstvo, seveda bo treba kaj narediti na usklajevanju, seveda bo potrebno poznati vsebino, vendar je to naloga vlade. Spreminjanje procedure kot kraljice demokracije, da bi vlada sama, za razliko od tega, kar zahteva ustava oziroma zakon o sodelovanju med vlado in državnim zborom, pa je nekaj, kar je nesprejemljivo, ker že sedaj z veliko težavo kolikor toliko usklajujemo ta stališča. Deklaracija o usmeritvah delovanja Republike Slovenije v institucijah EU v letu 2006 ni dovolj dober dokument. Škoda, da vlada ni predlagala tudi popravkov tega dokumenta, škoda, da jo sprejemamo tako pozno v letu 2006 in upam, da jo bomo za leto 2007 sprejemali pred začetkom leta. Naj vas spomnim, za leto 2005, za leto 2004 smo jo sprejeli 10 dni po vstopu v EU. Hvala lepa.
V imenu poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo gospod Franc Horvat. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani ministri, namestnica direktorja služba za evropske zadeve, predstavnice in predstavniki vlade, kolegice in kolegi, gospe in gospodje! Glede na pomembne izzive in odgovornosti pri obravnavi in sprejemu deklaracije, tudi po našem mnenju v poslanski skupini Socialnih demokratov ne gre za običajni rutinski dogodek, temveč je ta dokument vreden posebne pozornosti državnega zbora. Velik del te pozornosti je bil posvečen temu dokumentu na sejah delovnih teles, kar se odraža tudi v dopolnjenem predlogu in v poročilih in k temu mi dovolite, da v imenu poslanske skupine dodam še nekaj poudarkov o nekaterih točkah, ne da bi s tem podcenjeval druge pomembne točke deklaracije. Najprej bi želel reči, da gre za zadeve, ki so pomembne za celotni državni zbor, tako za vladno večino kot za opozicijo in za vlogo parlamenta sploh. To je tudi razlog, da smo predlagali že v sam uvodni del, v preambulo en stavek, ki je kratek, vendar poudarja vlogo parlamenta pri izvajanju te deklaracije. Ob tem naj tudi uvodoma povem, da smo v poslanski skupini kljub tudi kritičnim pripombam, ki smo jih imeli in jih imamo na ta obsežen in pomemben dokument, vendarle zadovoljni z dejstvom, da so vsi amandmaji, ki smo jih predlagali prek delovnih teles ali direktno, bili ne le upoštevani, ampak tudi soglasno sprejeti na delovnih telesih in so doživeli podporo vlade z nekaterimi dopolnitvami, ki smo jih tudi sprejeli. Priprave na predsedovanje v EU so gotovo ena od najpomembnejših nalog. Predsedovanje v prvem polletju 2008 je in bo za Slovenijo veliko priznanje, izziv, priložnost in predvsem velika odgovornost. Ni pretiravanje če rečem, da bodo oči ne le v Evropski uniji temveč v svetu uprte v našo državo. Iz izkušenj je znano, da so bile pri predsedovanju Evropski uniji v preteklosti praviloma uspešne ali najuspešnejše prav majhne oziroma manjše države. To je velika priložnost za promocijo Slovenije ter njeno uveljavljanje v Evropski uniji in v svetu. Pri tem projektu mora imeti Slovenija ambicijo, da z aktualnimi temami in po možnosti tudi inovativnimi pristopi čim bolj uveljavi svoje nacionalne interese in hkrati prispeva h krepitvi Evropske unije. Po razpoložljivih informacijah so dosedanje priprave na predsedovanje v vladi, predvsem pa v državnem zboru predvsem organizacijske, kadrovske, tehnične, logistične narave in podobno. Zato posebej opozarjamo, da je potrebno pospešiti vsebinske priprave in čim prej opredeliti naše posebne interese in prioritete. Pri tem je zelo pomembno, da se v vsebinske priprave in opredeljevanje prioritet čim prej vključi tudi državni zbor. Ne bi bilo prav, da čakamo samo na predloge vlade, ki jih bomo potem komentirali, obravnavali in potrjevali. V ta namen je bil po naši oceni koristen razgovor predsednika in generalnega sekretarja državnega zbora prejšnji četrtek s predsedniki delovnih teles, ko smo se pogovarjali med drugim prav o poudarku na vsebini. Izjemno pomembna naloga v letu 2006 so priprave na uvedbo evra, ki pomeni po pridružitvi k Evropski uniji gotovo najpomembnejše dejanje. Tekoči kazalci o izpolnjevanju pogojev so ugodni in prognoze tudi in priprave za prevzem evra po razpoložljivih informacijah dobro potekajo. Po našem mnenju bi bilo koristno, da vlada, Banka Slovenije in druge ustanove, ki sodelujejo v pripravah, pripravijo celovito informacijo o poteku priprav. Informacijo bi bilo koristno obravnavati na delovnih telesih v državnem zboru, na primer na odboru za finance in monetarno politiko, na odboru za gospodarstvo in morda še na kakšnem delovnem telesu, in to po možnosti še pred predvideno objavo konvergenčnih poročil evropske komisije in evropske centralne banke v mesecu maju. Naslednja obravnava bi bila smiselna neposredno po uvedbi evra v začetku leta 2007. Obravnava v državnem zboru bi lahko prispevala k uspešnosti priprav in k zmanjšanju tveganj in možnih negativnih učinkov. Potem bo koristno upoštevati dobre in slabe izkušnje držav, ki so prevzele evro. Seveda pa je pred nami, vlado, koalicijo in opozicijo, pomembna in še bolj zahtevna naloga, kaj se bo dogajalo po uvedbi evra. Uvedba skupne evropske valute prinaša priložnosti, pa tudi tveganja. Na to sta ob zadnjem obisku tudi v državnem zboru opozorila evropski komisar za ekonomske in monetarne zadeve Almunia in vodja misije mednarodnega denarnega sklada prejšnji teden. V zvezi z zapisovanjem skupne valute, ker moramo upoštevati pravila Evropske unije in evropske centralne banke, predlagamo, da se v vseh drugih položajih upoštevajo slovenska pravopisna pravila. V poslanski skupini bomo podprli potrebne zakonodajne aktivnosti za uspešno uvedbo oziroma prevzem evra. Ena najpomembnejših nalog Slovenije, zlasti vlade in državnega zbora, bodo priprave na izvajanje nove finančne perspektive. Ta nam kljub vsem težavam ob sprejemu omogoča pridobitev dokaj velikih sredstev, okrog 4,5 milijarde evrov, od nas samih pa je odvisno, v kolikšni meri oziroma obsegu jih bomo izkoristili. Z zadovoljstvom ugotavljamo, da so bili tudi na to poglavje v odboru za gospodarstvo in odboru za evropske zadeve s podporo vlade sprejeti nekateri naši amandmaji, s ciljem, da se čim bolje pripravimo na koriščenje sredstev. Res je dosežen napredek v koriščenju sredstev v letu 2005, vendar s tem ne moremo biti zadovoljni oziroma to ne bo dovolj za koriščenje sredstev v okviru nove finančne perspektive. Zato je nujno zagotoviti poleg domačega finančnega deleža učinkovito koordinacijo na vladni ravni, učinkovito administrativno organiziranost in sposobne strokovne kadre, tako na državni kot na lokalni ter regionalni ravni. Lizbonska strategija kljub težavam in zastojem ostaja po našem mnenju še naprej eden ključnih pogojev za učinkovitejši ekonomski in socialni razvoj ter za uveljavljanje njenega socialno tržnega modela. Hitrejša gospodarska rast, zagotavljanje več kakovostnih delovnih mest, konkurenčnost, trajnostni razvoj so tudi pogoji za uresničevanje interesov in potreb Slovenije. Temu namenu bo v prihodnje moral tudi bolje služiti evropski proračun. Zaradi deljenih pristojnosti na ravni Evropske unije in nacionalni ravni bo potrebnega še več usklajevanja gospodarskih in drugih politik med državami članicami Evropske unije in Evropske monetarne unije. Med te politike nedvomno spada v zadnjem času aktualna energetska politika. V deklaraciji je upravičeno opredeljena kot ena od prioritet širitev EU in krepitev sodelovanja z državami zahodnega Balkana. Slovenija ima interes in možnosti, da v tem procesu aktivno sodeluje. Tako iz političnih kot iz gospodarskih razlogov je pomembna krepitev vloge in sodelovanje Evropske unije v mednarodni skupnosti. Poleg opredeljenih konkretnih prioritet v predlogu deklaracije predlagamo še dve dopolnitvi, in sicer krepitev sodelovanja z drugimi območji oziroma regijami v svetu, ki igrajo v svetovnem gospodarstvu vse pomembnejšo vlogo, pomembno je tudi prizadevanje za krepitev vloge in bolj usklajenega delovanja Evropske unije v mednarodnih ekonomskih in finančnih institucijah. In za zaključek bi rekel še samo to. Prav gotovo je ustavna pogodba in ostaja naprej eden pomembnih izzivov tudi za nas in kot je pred kratkim dejal zunanji minister dr. Rupel, nam bo gotovo padla v času predsedovanja v naročje in temu izzivu se ne moremo in ne smemo izogibati. Pomembne naloge nas čakajo ob vključitvi v evro območje, pakt stabilnosti in rasti, problem gospodarske rasti glede na dejstvo, da je v zadnjih letih zaostajala gospodarska rast prav v evro območju, in to je naše pomembno območje gospodarskega sodelovanja, širitev Evropske monetarne unije in zadeve, ki jih bo prinesel čas in razvoj. In čisto za zaključek. Kot je bilo opozorjeno v razpravi na odboru za evropske zadeve, nas poleg sprejema teh dokumentov čakajo zelo pomembne naloge doma, ne samo, kaj bomo delali v ustanovah Evropske unije, to so predvsem naloge, ki so pred vlado, mislim na organiziranost, koordinacijo, koordinacijo EU zadev in drugo, naloge za državni zbor, za njegovo aktivno delovanje, vidimo, da je vse pogostejše potrebno potovati v Bruselj - bodisi predsednik, predstavniki delovnih teles in druge poslanke in poslanci. Dalje. Pomembno bo vključevanje socialnih partnerjev, predvsem v ekonomsko socialni odbor, ki igra pomembno vlogo kot ena od ustanov Evropske unije, lokalne in regionalne skupnosti v odboru regij in končno nevladne organizacije, najširša javnost in tudi mediji. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. S tem smo končali predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava. Besedo dajem gospodu Andreju Bajuku, ministru za finance. Izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Rad bi določene stvari še pojasnil, ki v tem dokumentu niso ažurirane v tem smislu, da so se dogodki odvijali še kasneje, kot je bil ta dokument pripravljen. Predvsem bi rad tudi formalno obvestil, kar se tiče nadaljevanja priprav na prevzem evra in to je poglavje 1.2, da smo se dejansko odločili, da skupaj z Banko Slovenije, in sicer gospod guverner v imenu Banke Slovenije in osebno v imenu slovenske vlade sva v skladu s pravili, ki veljajo na tem področju, vložila formalno prošnjo, da bi tako Evropska komisija kot Evropska centralna banka ocenjevala delo naše države, kar se tiče prevzema evra, nekaj tednov pred tem obdobjem dveh let, ki bi jih po pravilih ERM2 morali izpolniti. Tako Evropska komisija kot Evropska centralna banka sta na to privolili in zato pričakujemo, da bo nekje sredi maja njihovo dokončno poročilo res nekaj tednov pred iztekom dvoletnega obdobja, da bomo dejansko tudi njihovo poročilo imeli. Potem bo njihovo priporočilo obravnavano na svetu meseca junija, če se ne motim, to je dokončno 17. junija, in dokončna obravnava je čisto formalna, sprejet je bil pa na svetu finančnih ministrov, to je tako imenovani EKOFIN, in sicer 11. julija, datum, ko se bo tudi objavilo in dokončno določil tečaj. Kar se tiče vprašanja, ki ga je izpostavil spoštovani gospod poslanec Horvat. Mi pričakujemo, da ne bo večjih težav, kar se tiče tečaja. Dejstvo je, da je Slovenija izkazala zelo veliko stabilnost, kar se tega tiče, v vsem tem obdobju, ko smo stopili v ERM2, smo imeli možnost, da bi tečaj krožil okoli neke centralne valute, in sicer 15% gor in pa 15% dol. Dejstvo je, da se je samo za 0.15% razlikovalo gor in za 0.10% dol. To se pravi in ne, da bi morala Banka Slovenija posegati na trgu s svojimi rezervami pa devizami, stabilnost našega tečaja je očitna, ne pričakujemo, da bomo imeli tukaj velika presenečenja, kar se tega tiče. Dejstvo po drugi strani je tudi, da je na podlagi politike, tako fiskalne kot monetarne, ki je močno usklajena, da smo dejansko dosegli to, da smo že 5, 6 mesecev pred terminom, ko bi dosegli cilj inflacije, smo ga že dosegli s podatki meseca novembra, da se stvari sučejo bolje, kot so bile predvidene. Rad bi tudi pojasnil določene stvari, ki smo jih danes slišali. Ne bom odgovarjal na osebne ocene spoštovanih gospodov poslancev, ker mislim, da tudi ni pravo mesto. Ko se govori o predsedovanju Evropske unije, mislim, da jo predvsem moramo vsi imeti pred očmi, da je to odgovornost slovenske države, da bomo tisti, ki bodo imeli odgovornosti, tudi odgovorno nastopali in pričakujemo tudi podporo vseh, ne glede na notranjepolitično razlikovanje ali pač različnosti, ki očitno obstajajo in so del demokratičnega vzdušja. Rad bi tudi pojasnil, kar se tiče stabilnosti glede prevzema evra. Podatki so zelo enostavni. Mislim, da je prav, da se to še enkrat sliši, čeprav sem to že v javnosti večkrat pojasnil. Ko smo prevzeli odgovornosti vlade v mesecu decembru, smo dobili od naših predhodnikov pripravljen dokument, poročilo o konvergenčnem programu, ki je bil pripravljen na podlagi predpostavke, da ne bo nikakršnih sprememb v politiki, kar smo ocenili kot zelo umestno poročilo. Torej poročilo, ki je bilo pripravljeno na podlagi predpostavke, kakšna bo podoba Slovenije ob koncu leta 2005, če se res nič ne spremeni. Ko mi je dr. Mramor, moj predhodnik, to poročilo dal, sem mu bil zelo hvaležen, ker ga je Slovenija morala v nekaj dneh predati, in je bilo pozitivno, da se je prejšnja vlada tudi pripravila na to in nam to možnost ponudila, brez vsakih ključnih sprememb, morda samo nekaj dodatkov, kakšni so bili naši nameni. Kar se tiče leta 2005, smo to poročilo poslali v ustanove v Bruselj in Evropski centralni banki in to je konvergenčno poročilo 3 januarja 2005. V tem poročilu so določena predvidenja, kaj se bo zgodilo v Sloveniji, če se obdrži politika, ki jo je vodila prejšnja vlada. Predvidevalo se je, da bo gospodarska rast pod 4,2% padla na 3,8%. Spomnim se, kako se je v tem državnem zboru z nekim prikritim veseljem govorilo, ko so bili prvi podatki za prvi kvartal leta 2005, ki so bili neugodni kar se tiče gospodarske rasti, in se je prikazovalo, kako bo vse skupaj propadlo in da Slovenija resnično propada. Dejstvo je, da začasni podatki, in to jih mora SURS dokončno še preveriti, kažejo, da gospodarska rast ni padla nad predvidenih 3,8%, da se je dejansko povišala, najmanj na 3,9%, to se pravi vzdržno naprej tako kot je, malo boljše, kot je bilo predvideno. Po drugi strani, dobro veste, smo podedovali proračun za leto 2005, ki je bil sprejet v tem državnem zboru decembra 2003. V tem proračunu je bilo predviden primanjkljaj 120 milijard tolarjev, dejansko pri rebalansu in ne glede na to, da smo prevzeli tudi 70 milijard dodatnih izdatkov, ki niso bili predvideni v proračunu in jih je bilo treba plačati, smo v rebalansu načrtovali primanjkljaj za 92 milijard tolarjev. Izvedba, kako smo pa to izvršili, je pa še veliko boljša od tega in dejansko bo primanjkljaj, se suče okoli 70 milijard ali 72 milijard. Torej dejstvo je, da se je po ESA 95 metodologiji predviden primanjkljaj 2,1% bruto domačega proizvoda znižal za 0,5%. Da smo tudi znižali predvideno zadolževanje ne glede na to, kaj slišimo še in še, in v pričakovanju, če se neka številka ponavlja, potem bo pa enkrat le držalo. Dejstvo je, da je ta vlada v letu 2005 znižala javni dolg, ki je bil predviden v tem konvergenčnem poročilu, ki ga je pripravila še prejšnja vlada, da bo leta 2005, decembra 2005 dosegla 30,7% bruto domačega proizvoda, se suče pri 29%. Kako smo to dosegli? S tem, da smo sredstva, ki so še ostala in so bila parkirana na enem računu Banke Slovenije, za nekaj čez 80 milijard tolarjev, porabili kot zakon veleva in to, da smo znižali javni dolg. Kar se tiče dodatnega zadolževanja? To je pa stara zgodba Darsa, ki se v tem državnem zboru, smo že večkrat slišali, danes ponovno, Dars je bil proglašen kot družba, ki dela v skladu z zakonom o gospodarskih družbah. Še prejšnja vlada se je za to odločila in je Evropski komisiji ne enkrat, ampak večkrat obrazložila in tudi Eurostatu, ki je imelo posebno misijo, ker sem tudi sam zahteval, naj ponovno preverijo to, ali to drži ali ne, da zadolževanje Darsa kot delniške družbe, sicer v 100% lasti slovenske države, ni del javnega dolga, in je edina naša skrb in tudi odgovornost tega državnega zbora, ne samo vlade, ampak celotnega sistema v Sloveniji, da zagotovimo, da bo ta delniška družba, sicer v 100% državni lasti, dejansko razpolagala s svojimi lastnimi sredstvi. In to je, da bomo pravočasno napravili vse tiste spremembe, ki so potrebne v sistemu cestnin, da bo ta ustanova dejansko razpolagala s svojimi lastnimi sredstvi, in potem se nam ni treba ničesar bati. Dejstvo je, da nas vsi opozarjajo, in je prav, da nas opozarjate, in mislim, da se moramo tudi vsi tega držati, kaj pomeni dodatna zadolžitev Republike Slovenije. V kolikor se bomo odgovorno lotili tega vprašanja, in zato imamo še nekaj mesecev časa, kako bomo cestnine ali sistem cestnin spremenili tako, da bo dolgoročno zagotovil finančno neodvisnost Darsa, potem se nam ni treba ničesar bati, tudi ne gorečih govorov v tem državnem zboru. Torej, uvedba evra je dejstvo, mislimo, da lahko s ponosom gledamo na vse, kar smo dosegli, večkrat sem že izjavil in ponovno tukaj tudi izjavljam, da to ni delo ene vlade, da je to delo celotne Slovenije, dejstvo pa je, da v tem obdobju, od kar imamo to odgovornost, je ta projekt bil tudi dokončno izpeljan in pa še v nekoliko boljših okoliščinah, kot se je predvidevalo na podlagi predpostavke, naj ne bi bilo nikakršne razlike v gospodarski, finančni in monetarni politiki. Torej, to so neka pojasnila, kar se tega tiče. Rad bi samo še dodal, kar se tiče nove finančne perspektive, veliko je bilo tudi govora o tem, dobro veste, da trenutno tečejo pogajanja v trialogu z evropskim parlamentom. Stališče Slovenije je, da mora dogovor z evropskim parlamentom čim bolj dosledno slediti dogovoru o novi finančni perspektivi, ki je bila dosežena decembra 2005, seveda vsakdo pa razume in tudi mi dopuščamo nekolikšno prilagoditev zneskov. Dejstvo je, da tudi v preteklosti v tej sedaj veljavni finančni perspektivi v kompromisu leta 1999 v Berlinu so bile sprejete določene spremembe v pogajanju s parlamentu in se je končno nova finančna perspektiva zvišala za 0,21% v celoti. Morda tudi še pojasnilo glede Evropske investicijske banke. Kot veste, to je multilateralna ustanova, v kateri je Slovenija tudi članica, mi smo formalno delničarji tudi tam. Trenutno teče razprava, deloma je bila tudi že razprava ne samo v zadnjem Ecofinu, ampak tudi v svetu, so bili predstavljeni ti zaključki, da bi EIB, v kolikor ima na razpolago dodana sredstva, bolj pospešeno delovala, kar se tiče izvedbe nove finančne perspektive, in tudi morda razširila svoje delovanje izven območja Evropske unije. Kar se tega tiče, smo mi močno podprli, da bi se le ustvarila neka zadostna ovojnica, ki se tiče zahodnega Balkana; nismo najbolj navdušeni nad določenimi predlogi, da bi tudi Evropska investicijska banka delovala v afriških državah. Ocenjujemo, da za to so druge ustanove, ki imajo zadostno sredstev za to, in to od Svetovne banke, pa Afriške banke za razvoj. Naj se pač osredotoči v EU, takšna kakršna danes je, in tudi na sosednje države, ki tudi kandidirajo, da bi se včlanile. Končno še nekaj pojasnil, kar se tiče izvajanja pakta stabilnosti rasti. Morda nekaj posodobljenih podatkov, kar se tiče, kar je v tem dokumentu. Rad bi povedal samo to, da je trenutno 12 držav članic EU v prekomernem primanjkljaju. Ecofin je letos že sprejel sklep o obstoju preseženega primanjkljaja v Veliki Britaniji. Sprejeti so bili tudi strožji ukrepi proti Nemčiji, ki mora presežni primanjkljaj odpraviti do konca leta 2007 in to že z novo vlado. Letos pa mora tudi prekomerni primanjkljaj odpraviti tako Grčija kot Malta. Mislim, da so to ključne stvari, ki sem jih hotel danes pojasniti. Zahvaljujem se vam za vse, kar smo danes slišali. Prav gotovo bo tudi v veliki meri obogatilo naš pristop do odgovornega izvajanja teh nalog, ki smo jih kot država članica tudi prevzeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Dimitrij Rupel, minister za zunanje zadeve.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz bi rad pojasnil nekaj točk, povezanih z razpravama v bloku predstavitev poslanskih skupin. Najprej naj povem, da ni tako preprosto nadaljevati razprave oziroma si prizadevati za to, da bi bila evropska ustava sprejeta, čeprav naša vztrajnost tu ne bo popuščala. Čeprav si Slovenija ves čas prizadeva, da bi postopek sprejemanja ustave tekel brez motenj. Na žalost se je zgodilo to, kar vsi dobro vemo, v Franciji, na Nizozemskem se je z ustavo zataknilo. In kljub temu, da imamo danes 14 ali že morda več držav, ki so ustavno pogodbo, pogodbo za ustavo Evropi, sprejele, je proces v nevarnosti, je proces sprejemanja ustave v takšni obliki, kot je bila predvidena, v nevarnosti. Nič ne pomaga, če se razburjamo oziroma uporabljamo težke besede, treba bo priti do nekega kompromisa, treba se bo sporazumeti. EU deluje na takšen način. Rad bi opozoril na to, da situacija ni brezizhodna. Trenutno delujemo v EU na podlagi pogodbe iz Nice in ne drži, da pogodba iz Nice vsebuje samo sistem oziroma pravila odločanja v zasedbi 25 držav, ampak je dejstvo, da je v tej pogodbi tudi predvideno sodelovanje Bolgarije in Romunije, tako da glede tega ni nevarnosti. Tisto, kar nas lahko skrbi, je, kako naprej. V tem trenutku, kot je tudi v uvodu povedal predsednik vlade, se Evropska unija pretežno ukvarja z notranjimi gospodarskimi problemi, s finančno perspektivo, o kateri smo tudi nekaj slišali, ukvarja se s sistemskimi in gospodarskimi problemi, s perspektivo v zvezi z zaposlovanjem in reformami in tako naprej, o čemer je tekel pogovor na zadnjem Evropskem svetu. Kot veste, smo tam predvsem govorili o zaposlovanju, o šestih milijonih oziroma še več milijonih delovnih mest v Evropski uniji in tako naprej. Dokler ne bo ta razprava končana, bo otežena razprava o nadaljnji širitvi in o prihodnosti Evropske unije. Glede prihodnosti Evropske unije in glede prihodnosti ustave sem že sam govoril na odboru za zunanjo politiko, da bo težko napredovati pred volitvami v Franciji in na Nizozemskem. Te volitve se bodo odvile leta 2007, takrat bo predsedovala Evropski uniji Nemčija. Ko bodo te volitve za nami, to bo enkrat maja, junija 2007, to bo ob koncu nemškega predsedovanja, ob začetku portugalskega predsedovanja, takrat se utegne sprožiti nova ustavna razprava in Slovenija utegne, kot je pravilno ugotovil poslanec gospod Horvat dobiti to ustavo v naročje in v reševanje, vendarle seveda si jaz predstavljam, da ne bomo sami tega mogli opraviti, ampak bomo to najbrž reševali skupaj še s kom, morda s Francijo, ki prihaja za nami. Glede prehodnih obdobij, o katerih je tudi govoril poslanec gospod Barovič, bi rad povedal to, Slovenija je na prehodna obdobja, ko gre za zaposlovanje oziroma za prost pretok delovne sile, pristala v pogajanjih. To se pravi, da ta prehodna obdobja ne smejo biti za tistega, ki se nekoliko spozna na sistem Evropske unije, in to, kar se je Slovenija dogovorila ob vstopu, ne sme biti nobeno presenečenje. Dejstvo je, da prehodno obdobje imamo, da je to prehodno obdobje omejeno s številko 7, ne pa s številko 2, da je to prehodno obdobje razdeljeno na faze in da se zdaj, mislim, da letošnje poletje, izteka prva faza in prihaja čas, ko se lahko države članice odločijo, da se prepovedi oziroma ovire pri zaposlovanju odpravijo. Tako je znano, da prost pretok med novimi državami članicami in Irsko, Veliko Britanijo in Švedsko že velja, torej imamo prost pretok med novimi državami članicami in temi tremi državami, medtem ko so se tem državam zdaj pridružile še Španija, Portugalska in Finska. Te države so uradno najavile, da ne bodo uveljavljale restrikcij pri zaposlovanju. Nekaj upanja je, da bi se kaj premaknilo pri Nemcih. Slišali smo napovedi iz Italije in seveda imamo upanje, da bo prišlo do sprostitve na točkah, ki so posebej interesantne za Slovenijo oziroma za tiste, ki bi si želeli iz Slovenije zaposlovati v sosednjih ali pa bližnjih državah. Ampak ne imejmo nobenih iluzij, dejstvo je, da je Slovenija na prehodna obdobja pristala in da je odločitev o tem, ali neka država sprosti prosti pretok delovne sile, nacionalna odločitev. Rad bi povedal tudi to, kar je morda ušlo pri pregledovanju tega gradiva. Vprašanje o tem, ali bo Slovenija uvedla evro ali ne, je že zdavnaj rešeno, o tem seveda ni mogoče odločati tukaj danes, za to se je Slovenija izpogajala in da bodo prevzele evro, so se zavezale vse nove države članice, in o tem najbrž razprava ni smiselna, smiselna je razprava, kdaj bo tem državam uspelo prevzeti evro, tako da je z nami, s Slovenijo, po zaslugi te države, cele njene ekonomije in vseh struktur seveda treba povedati, da nam je uspelo nekaj, kar nikomur drugemu med državami, novimi državami članicami še ni uspelo. Kar zadeva vprašanje kolega Cvikla v zvezi s sredstvi za delovanje centra za približevanje Evropski uniji bi rad pojasnil, če se bo gospod Cvikl potrudil in pregledal proračun, bo opazil, da ima ministrstvo za zunanje zadeve 150 milijonov SIT zagotovljenih za leto 2006 na postavki 0.303 mednarodna razvojna pomoč, in s tem zaenkrat preneham s svojimi pojasnili. Gospod predsedujoči, hvala lepa.
Hvala lepa. Želite, gospod Cvikl, repliko? Izvolite, prosim.
Zelo kratko, minister bo tudi vedel, da tam lepo piše v obrazložitvi te proračunske postavke, da gre za mednarodno razvojno pomoč za vsa vprašanja, in mi smo v državnem zboru uspeli za ta center zagotoviti dodatne pomoči. Slovenija se je zavezala septembra 2004, da bo zagotovila vsaj 240 milijonov tolarjev. Tako mednarodna razvojna pomoč v vseh teh letih približno na ravni 150 milijonov, nismo pa zagotovili dodatnega denarja.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Andrej Vizjak, minister za gospodarstvo.
Hvala lepa. Navezal se bom na dve vprašanji gospoda poslanca mag. Milana M. Cvikla. Prvič, glede zakona o prevzemih, kjer je očitek, kako in kaj je s tem. Moram povedati, da je zakon pripravljen, v strokovni diskusiji je bil kar precej časa in nenazadnje je tudi javno objavljen. Poteka tudi možna polemika z rešitvami in vesel bi jo bil namreč že v tem času, kajti želimo narediti maksimalno kakovostni tekst glede na dileme, ki so povezane s prevzemom, prakso v Sloveniji. Tako da lahko pričakujete tudi v skladu z napovedmi vlade v pravzaprav kratkem času ta zakon tudi v parlamentu. Seveda pa bi bil zelo vesel, da bi strokovno diskusijo na to temo v smislu izoblikovanja učinkovitih in dobrih rešitev opravili že sedaj, ko je to možno. Kar se tiče direktive o storitvah. Verjamem, da ob obilici dela človek dostikrat ne prebere gradiva, ki je priloženo. Tudi v tej deklaraciji je zelo jasno opredeljeno stališče Slovenije do predlagane direktive o storitvah. Tudi odgovori na ta konkretna vprašanja so v njej zajeti. Mislim, da je stališče Slovenije glede direktive o storitvah razmeroma staro, pravzaprav oblikovano že pred dobrima dvema letoma, in mu je bilo v skladu z evolucijo te direktive potem tudi vseskozi sledeno. Slovenija podpira čimprejšnje sprejetje direktive o storitvah, kajti menimo, da liberalizacija na področju storitev na trgu petindvajseterice pomeni izjemno priložnost za gospodarsko rast, za nova delovna mesta v okviru petindvajseterice. Zato Slovenija podpira predvsem tisti osnovni tekst, ki pa je bil, žal, pred nedavnim v evropskem parlamentu kar precej amandmiran. Vendar kakorkoli že, treba je spoštovati stališče evropskega parlamenta, zato ima komisija kar težko nalogo, kako iz osnovnega predloga, osnovnega koncepta direktive o storitvah in potem teh amandmajev, ki so bili sprejeti, narediti tekst, ki bo še v duhu Lizbone. To bo precejšnja naloga in Slovenija ima tu enako stališče, kot ga je imela: podpiramo direktivo o storitvah v osnovnem besedilu, z izjemo zdravstvenih storitev, socialnih storitev in iger na srečo. Te izjeme so z amandmaji razširjene. Menimo, da širitev izjem niti ni toliko problematična, kolikor je problematično predvsem stališče v zvezi z načelom države izvora. Po stališču Slovenije je načelo države izvora pravzaprav nek temelj, ključna točka same direktive, zato menimo, da bi bilo črtanje tega načela iz direktive velika vsebinska izguba za namen same direktive. Prav tako Slovenija podpira določila za nadzor nad napotenimi delavci in učinkovito administrativno sodelovanje ter tudi določila, ki zagotavljajo, da bo direktiva nevtralna v odnosu do zakonodaje o zaščiti delavcev. Skratka, menim, da gredo zadnji amandmaji evropskega parlamenta nekoliko v omilitev ali pa, bi rekel, stran od razmeroma ambicioznega cilja prvotno zastavljenega predloga. Slovenija torej stoji na stališču, da bi te večkrat sprejete ter tudi parlamentu prezentirane in prediskutirane rešitve, povezane z direktivo o storitvah, bile v končnem tekstu čim bolj upoštevane.
Hvala lepa. Besedo dajem gospe Katji Rejec Longar, namestnici direktorja službe vlade Republike Slovenije za Evropske zadeve. Izvolite prosim.
Najlepša hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Želela bi v prvi vrsti odgovoriti na očitek gospoda Cvikla v zvezi s časovnim vidikom vlaganja deklaracije. Namreč vlada je sprejela deklaracijo že 2. februarja in je nismo uspeli uvrstiti na sejo državnega zbora zaradi prenatrpanega urnika državnega zbora. Naj spomnim, da prejšnja leta je bila deklaracija, lani recimo, obravnavana v marcu, leta 2004 pa celo v maju. Tako da ne odstopamo od ustaljene prakse. Druga zadeva, na katero bi se rada navezala, je pa predsedovanje. Glede na to, da je bilo večkrat že omenjeno v razpravi, bi želela mogoče na kratko pojasniti, kaj smo do sedaj storili na tem področju, da ne bi v bistvu odpirali vprašanj tam, kjer jih ni potrebno. Seveda smo sledili izkušnjam vseh držav članic, ki so ugotovile, da je za prvo predsedovanje potrebno triletno obdobje priprav. Zato smo priprave na predsedovanje začeli že v začetku lanskega leta. Najprej smo postavili organizacijsko strukturo predsedovanja, ustanovili smo ožjo delovno skupino, ki jo vodi predsednik vlade in določa splošne smernice, potem je ožja delovna skupina imenovala širšo delovno skupino, ki jo vodi predstojnik SVEZ in koordinira področje petih delovnih skupin. Te delovne skupine pa pokrivajo vsebinski program, kadre, logistiko, komunikacijo z javnostjo in promocijo ter proračun. Glede vsebinskih priprav. Vprašanje je bilo že večkrat postavljeno. Pripravljen je bil prvi pregled aktualnih vsebin. To so vsebine, ki bodo leta 2008 po naših predvidevanjih, na evropski Agendi. Med temi temami, ki jih ni malo, je ožja delovna skupina že opredelila ožji nabor tem, ki jim nameravamo dati malo večji poudarek. To so prihodnost Evropske unije in institucionalni razvoj, širitev in zahodni Balkan, politika novega sosedstva in energetika in medkulturni dialog. Seveda moramo pa vedeti, da se bodo prioritete skladno z dogajanjem v Evropski uniji še spreminjale, zato težko rečemo, da bomo pri tem tudi ostali. Mi to pozorno spremljamo. Končna odločitev glede tega bo pa sprejeta šele tik pred začetkom predsedovanja. Nadalje, glede vsebinskih priprav. Pripravili smo osnutek koledarja glavnih dogodkov. Ta koledar se bo redno dopolnjeval in usklajeval glede na vse obveznosti, ki jih bomo imeli kot predsedujoča država. Pogoj za izvedbo zastavljenega vsebinskega programa predsedovanja je namreč premišljeno pripravljen načrt dela. Nadalje, glede vsebine. Pripravljamo 18-mesečni program predsedovanja skupaj z Nemčijo in Portugalsko. Seveda se pripravljamo tudi na usklajevanje tega programa s Francijo in ostalimi predsedujočimi državami druge skupine. Kar se tiče kadrovskih priprav, je Vlada sprejela kadrovski načrt za predsedovanje. Postopek kadrovanja na delovna mesta za predsedovanja v Ljubljani in v tujini je že v zaključni fazi. Za izbrane kandidate sedaj pripravljamo program usposabljanja. V letošnjem letu bomo še nadaljevali z napori pri logistiki. Vlada je zato sprejela sklep o izgradnji novega konferenčnega centra na Brdu, ki je nujno potreben za nemoteno izvedbo neformalnih srečanj in zasedanj. Potem posvečamo pozornost tudi ostalim vidikom logistike, to je predvsem organizaciji dogodkov, prevozi, varovanje, ravnanje z dokumenti, tehnična in informacijska podpora, prevajanje in tako naprej, da ne naštevam. Slovenija bo v letu 2006 posebno pozornost posvetila tudi komuniciranju z javnostmi in pripravi na področju promocije, ker se zavedamo priložnosti, ki jo nudi predsedovanje. Zato smo pripravili tudi predlog splošno promocijskih in kulturnih aktivnosti k ciljem učinkovite promocije Slovenije v času predsedovanja, ta predlog je že v zaključni fazi usklajevanja. Kar se tiče predsedovanja, smo aktivni na vseh področjih in na ta način bomo tudi nadaljevali. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Janez Drobnič, minister za delo, družino in socialne zadeve. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Dovolite, da poskušam odgovoriti na nekaj vprašanj v zvezi z zaposlovanjem, prostim gibanjem delavcev ter ostalimi področji v zvezi z zagotavljanjem socialne varnosti v luči deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije. Naj dopolnim odgovor spoštovanega kolega gospoda Rupla, zunanjega ministra, da je intenzivno delo v smislu zagotavljanja prostega pretoka s strani Slovenije potekalo. Imeli smo različne razgovore bilateralne, kvadrilaterala, potem tudi posebna srečanja ministrov iz Podonavja. Skratka, vsi smo si prizadevali, da bi vendarle to vrednoto prostega pretoka delavcev zagotovili, seveda je pa v državah članicah ta presoja v njihovih rokah. Po naših podatkih naj bi tri države odprle, torej poleg sedanje Irske, Velike Britanije, Švedske še Finska, Španija in Portugalska, morda tudi še kakšna druga država, kajti čas za odločitev je še. Skupno poročilo o zaposlovanju smo pripravili in na osnovi tega skupnega poročila so bile pripravljene tudi usmeritve za nadaljnje obdobje. Veseli nas, da na področju trga dela zaposlovanja in socialne varnosti v Sloveniji izvajamo reforme v smislu socialne pravičnosti prenovljenega socialnega modela, kar je tudi dobra pot za skupno evropsko politiko. Direktiva o delovnem času bo zahtevala večje usklajevanje tudi s socialnimi partnerji, namreč usklajevanje te direktive poteka že skorajda dve leti na evropski ravni, kljub sodelovanju socialnih partnerjev na evropski ravni. Izpostavil bi prenosljivost pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja, to je direktiva, da bi se zagotavljale tudi pravice, ne glede na rizidiualnost v okviru Evropske unije tudi dodatno pokojninsko zavarovanje. Tukaj je vrsta odprtih vprašanj, na katere je Slovenija dala pobude. Nameravam pa vključiti tudi državni zbor, da bo oblikoval stališča. Koordinacija sistemov socialne varnosti, letos bo uredba za izvajanje uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti. Gre za obsežen in vsebinsko zahteven sklop, zato bomo v poteku usklajevanj dopolnjevali stališča v smislu posodobitve in poenostavitve sedaj veljavnih pravil, socialne zaščite in odprta metoda koordinacije. Gre za skupno poročilo o socialni zaščiti in socialni vključenosti in na osnovi tega priprava nacionalne zaščite za socialno zaščito in socialno vključevanje. To je naloga vseh članic do jeseni leta 2006. Slovenija bo pripravila poročilo, oblikovala cilje in predvidela ukrepe na področju socialne zaščite, odpravljanje revščine, večje socialne integracije, poudarek na socialnih storitvah, tukaj predvidevamo tudi na nacionalni zakonodaji zdravstveno in dolgotrajno oskrbo ter vzdržen in dostojen, torej primeren pokojninski sistem. Posebej bi izpostavil tudi demografske spremembe in staranje prebivalstva, kar je slovenska stran posebej v okviru evropskih institucij poudarjala. Gre za skupen in vsesplošen problem, kjer smo v okviru evropske direktive o delovnem času vnesli naš predlog, slovenski predlog o potrebi po usklajevanju poklicnega in družinskega življenja, in tudi posamezne ukrepe, ki bodo vodili do tega. Še zadnja točka, ki bi jo rad prestavil. Slovenija je uradno vložila kandidaturo za evropski inštitut za enakost spolov, da bi bil to inštitut v Republiki Sloveniji, uradna najava kandidature je bila 1. junija 2005, kjer sem kot minister podal pismo luksemburški kolegici kot predstavnici predsedstva Evropske unije, ustna najava 2. junija na svetu zaposlovanja, potem smo pripravili vrsto promocijskih akcij, med drugim tudi diplomatskih predstavništev v juniju 2005, oblikovanje promocijskega gradiva, tisk barvnega časopisa, zdaj tudi nameravam sklicati evropske veleposlanike držav, da bi dodatno promovirali in utemeljili našo vlogo za ta inštitut, ki bi imel sedež v Republiki Sloveniji. Dostavili smo vsem poslancem časopis na plenarnem zasedanju in še vrsto drugih aktivnosti. Mislimo, da smo v določeni prednosti, vendar bo potrebno sprejeti še vrsto aktivnosti, da bi prišli do tega cilja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod minister Podobnik. Izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Samo na kratko bi rad dal poudarek na nekaj prednostnih nalog Slovenije, ki so vezane na področje varstva okolja, vse so tudi skladne s 6. okoljskih akcijskim programom in so bile v državnem zboru obravnavane in tudi potrjene v nacionalnem programu varstva okolja, ki je bil soglasno sprejet v tej hiši. Če dovolite, bi nekatere izpostavil, tiste, ki so še posebej aktualne za Slovenijo. Prva je obravnava novih predlogov aktov glede preprečevanja poplav, urejevanja voda. Tudi Evropska unija se je odločila in se soočila s tem vprašanjem, še posebej pri tistih vodotokih, ki jih povezuje več držav Evropske unije, in tukaj se lahko tudi Slovenija aktivno vključi. Drugo področje je direktiva Evropskega parlamenta in sveta o zaščiti podzemnih voda. Naše stališče je, da je koncept te direktive, s katerim se zaščiti podzemne vode pred onesnaženjem in si prizadeva za uskladitev nacionalnega monitoringa kemijskega stanja podzemnih voda v okviru posameznih programov monitoringa hidrogeoloških karakteristik, pravilen in ga bomo tudi podprli, potem je ena zelo konkretna zadeva, ki se dotika marsikoga od naših državljank in državljanov je direktiva evropskega parlamenta in sveta o baterijah in akumulatorjih in tudi odpadnih baterijah in akumulatorjih. Slovenija bo to podprla. Res pa je, da v Sloveniji ni proizvodnje nikelj-kadmijevih baterij, ampak uvozniki le-teh so seznanjeni s to možnostjo, da se bo kadmij delno prepovedal. Zelo pomembna uredba, katere se delno sam tudi kot minister za okolje in prostor bojim, je vsebina uredbe evropskega parlamenta in sveta o finančnem instrumentu za okolje Life plus. Bojim se ga v tem smislu, ko bo evropski parlament sprejel novo finančno perspektivo, da se potem ne bi slučajno zgodilo, da bi bil ta finančni instrument delni kompromisni predlog, če se bo kje drugje iskalo kakšne finančne probleme. Za Slovenijo, ki ima v procentualnem smislu največji procent svojega ozemlja v okviru omrežja Natura 2000, je zelo pomembno, da se ta dober finančni instrument za okolje v okviru nove finančne perspektive uveljavi v takšni višini in s takim konceptom, kot je trenutno predlagan. In še en poudarek. Uredba evropskega parlamenta in sveta o določilih Aarhurške konvencije tudi v evropskih institucijah in organih EU, upam, da smem trditi, da državni organi Republike Slovenije v celoti izpolnjujejo elemente Aarhurške konvencije. Slovenija pa izhaja iz dejstva, da bo implementacija Aarhurške konvencije pomenila tudi velik premik k še boljšemu vključevanju nevladnih organizacij in ostale javnosti v postopke odločanja na področju varstva okolja v bruseljskih institucijah. Zato bomo tako uredbo tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Milenko Ziherl, SDS.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav ministrom, predstavnikom vlade, kolegicam in kolegom! Deklaracija sprejemamo v drugem letu našega članstva v EU. To pomeni, da smo si pridobili določene izkušnje in si ustvarili v teh inštitucijah določen ugled. V tem času tudi ugotavljamo, da je proti koncu lanskega leta zaupanje v inštitucije EU doseglo najnižjo točko in se sedaj stanje nekoliko popravlja. Ravno v tem vidim velike priložnosti za Slovenijo. Kot je bilo izpostavljeno v času obiska gospoda Barrosa, ne samo, kaj lahko EU stori za Slovenijo, ampak tudi, kaj lahko Slovenija stori za EU. Naloge v obe smeri so zajete v deklaracije. Predvsem vidim priložnosti v predsedovanju in pripravah nanj. Za čas našega predsedovanja bodo morda odprte velike naloge, in sicer ponoven zagon ratifikacije ustavnih pogodb, nadaljevanje širitve EU na države zahodnega Balkana. Ravno dosedanja širitev je bila morda ena od vzrokov za padec zaupanja in inštitucije EU. Teroristični dogodki, politični umori ter nezaupanje v 10 novih članic, ki se je izkazalo za neutemeljeno, je povzročilo to manjšo krizo EU, kajti sama Unija, kot je rekel že gospod minister, je nekje na sredi poti in se še vedno oblikuje. Zavedati se moramo, da so bile stare države članice močno skeptične, ko je prihajalo 8 novih držav izza nekdanje železne zavese, kjer je bil v veljavi drugačen ekonomski sistem, drugačne pravice in svoboščine, drugačen način življenja. Vse te skepse so se pokazale za neutemeljene, kajti vseh 8 držav je imelo za sabo že desetletje in več demokratičnih tradicij. Širitev na zahodni Balkan, za kar se zavzema Slovenija, vsekakor z namenom, da na to območje prinesemo mir in stabilnost. Slovenija pri tem že sedaj aktivno pomaga, saj ravno letošnjo pomlad večkrat prihajajo po nasvete na podlagi naših izkušenj delegacije evropskega parlamenta. Skepsa, ki je bila izražena glede uspešnosti našega predsedovanja, se mi zdi neutemeljena, saj je Slovenija uspešno predsedovala OVSE in v Sloveniji so se uspešno odvili nekateri mednarodni dogodki, na primer, dva obiska papeža in predvsem zelo odmevno prvo srečanje Busha in Putina, ko sta prebijala led in se prvič videla v svoji novi vlogi oziroma položaju. Vsi ti uspešni mednarodni dogodki me prepričujejo, da bo naše predsedovanje uspešno. Morda res iz kakšnih zelo ekstremnih strank iz Bruslja prihajajo dvomi, ki so dobrodošli tudi na hodnikih našega parlamenta, vendar gledano generalno, mislim, da Slovenija uživa zaupanje. Velik poudarek bi dal tudi lizbonski strategiji, kajti nov pristop in nov zagon, bolj natančna opredelitev nekaterih ciljev, letna poročanja in naslonitev na nacionalne parlamente dajejo državam članicam in s tem tudi Sloveniji možnost, da z investicijami v raziskave in razvoj ter v mlade ljudi poskrbi zlasti za to generacijo, ki nam v bistvu v Evropi manjka - za mlade, ki jih je že tako premalo, je slabo poskrbljeno, kar nam kažejo zadnji dogodki v Franciji. Deklaracija, torej lizbonska strategija kaže eno od rešitev. Pred Slovenijo je potem še sprejem evra, vzpostavitev schengenske meje oziroma vključitev v enoten schengenski prostor. Vsi ti dogodki oziroma vse te aktivnosti bodo poskrbele, da bo tudi od strani Evropske unije Slovenija nekaj dobila. Predvsem se pa moramo doma pripraviti na ugodne rezultate pogajanj o naslednji finančni perspektivi, da bomo ta sredstva znali porabiti, da se ne bi na koncu zgodilo, da bi šli lačni od polne mize. Omenil bi še morda neutemeljeno vztrajanje nekaterih kolegov lansko leto, ko so na vsak način hoteli, da vlado zavežemo, da sprejme luksemburški predlog, ki ni bil tako ugoden, kot je bil kasneje izpogajan predlog Velike Britanije, po katerem smo dobili verjetno maksimalno, in je večje vprašanje, kako se bomo pripravili na črpanje teh sredstev. Torej, deklaracijo v vseh pogledih podpiram in bom glasoval za. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane predstavnice in predstavniki vlade, spoštovane poslanke in poslanci. Ne bom ponavljala tistega, kar sem lahko rekla na obeh delovnih telesih, bi pa rada ugotovila, da je prednost sprejeti amandma, ki državnemu zboru vendarle daje nekoliko večjo pristojnost pri izvajanju deklaracije, kar je nenazadnje v interesu državnega zbora, saj med institucijami Evropske unije in pogovorih o večji demokratizaciji vloga nacionalnih parlamentov dobiva večjo težo. Če razmišljam o Sloveniji kot dejavni partnerici v Evropski uniji, seveda moja ocena pripravljenosti Slovenije na predsedovanje izvira iz posameznih pomislekov, ki jih dobivam od tistih, ki kandidirajo z ustrezno strokovno izobrazbo za posamezne funkcije v času predsedovanja, pa so njihove kandidature zavrnjene, lahko pa ob kakšnih drugih mednarodnih natečajih dokazujejo in potrjujejo svojo ustrezno strokovno usposobljenost. Rada bi se dotaknila prevzema evra. Ko smo v Sloveniji ratificirali pogodbo o ustavi za Evropo, smo pristali na zapis valute evro. Takrat nismo uveljavljali možnosti, tako kot Latvija in Madžarska, da bi si izgovorili kakšen zadržek pri zapisu valute. Sedaj je, kar je, in pristati moramo na to, da se valuta zapisuje v prvem sklonu ednine na bankovcih tako, kot je za veliko večino, čeprav je neskladje med 100 evro nemogoče, ker se v zakonitosti slovenskega jezika tako ne govori. Res pa je, da ne poznamo primera, da bi država ali finančna institucija odločala o pravopisnih pravilih. V tem primeru pri evru je tako, sama kot diplomirana profesorica slovenščine na tako dejstvo pristati ne morem, ker gre pač za poseganje v neko normo, ki je temu jeziku imanentna, lahko pa rečem vsaj to, da bi bilo pričakovati, da bomo vsaj v domačem območju in tam, kjer lahko uveljavljamo svoja pravopisna pravila, dosledno uporabljali zapis, kakršen je v slovenskem pravopisu, to je zapis evro z vsemi ustreznimi skloni in z vsemi ustreznimi izpeljankami. Ko sem nedavno od tega malo več časa porabila za ogled izložb in pregled zapisov valute v naših izložbah, sem ugotovila, da se velika večina odloča bodisi za simbol € ali za zapis v tečajnici EUR z verzalkami, zapisano sem pa našla tudi tak zapis-eu, kar ni nič, to ni valuta. Treba bo v okviru o ozaveščanja uporabnikov državljank in državljanov Slovenije vložiti še veliko napora, da se bomo znašli v tej zmedi, na katero smo sami pristali, da imamo višji nivo, ki je finančni, in tam se piše tako, kot se v Evropi piše, za domačo rabo, za nas - navadne smrtnike - je pa dovolj dobro zapisovati v naši pravopisni obliki. Rada bi opozorila, da je ustanovitev evropskega inštituta za enakost spolov, kjer je 362 poslank in poslancev evropskega parlamenta glasovalo za ustanovitev, 263 pa proti, od sedmih slovenskih poslank in poslancev, troje poslank in poslanec Borut Pahor glasovalo za, dva sta glasovala proti in eden se je vzdržal, kar pomeni, da je veselje, ki ga čutim ob tem, da smo končno le spoznali, da je pametno kandidirati za sedež tega instituta v Sloveniji, bistveno manjše, ker, če se že niti za ustanovitev ne moremo poenotiti, težko verjamem, da bomo zelo dobro lobirali za dodelitev sedeža v Sloveniji. In dovolite, da se ob koncu dotaknem še enega problema, ki se mi ne zdi nebistven. Res se mi zdi, da smo veliko pozornosti posvetili svojim prizadevanjem, ko gre za represivne zadeve, ko gre za azilno politiko, ko gre za schengensko mejo, za človekove pravice. Tam smo malo bolj skromni in da recimo niti tega nismo znali prevzeti od Evropske unije, čeprav smo vrsto stvari prevzemali, da bi recimo sprožili kakšno razpravo glede varstva osebnih podatkov posameznikov in vprašanja prostega pretoka podatkov. Tukaj bi morala omeniti samo še svoje nezadovoljstvo z odgovorom ministrstva za zunanje zadeve. Podpiral je pisni odgovor na moje decembrsko ustno vprašanje sicer minister Rupel. Jaz sem spraševala o skrivnih zaporih, odgovarjali so mi pa o skrivnostnih in me poučevali o tem, kaj vse je Slovenija storila. Rada bi povedala, da si predstavljam, če mi je bilo prej rečeno, da človekove pravice niso samoumevne za nove članice Evropske unije, da bi dobila od ministrstva za zunanje zadeve odgovor, kaj namerava Slovenija storiti vedno takrat, kadar so v konfliktu človekove pravice in varnost. Pa mi ni treba odgovarjati z zapisi iz različnih publikacij, ker sem navsezadnje prebrala tudi tole publikacijo, ki jim jo je poslal minister Rupel, ko je bil predsedujoči OVSE-ju, in je tam tudi zapisano, da OVSE med drugim tudi opazuje sodne procese in pripore in zato je šlo ko sem spraševala o skrivnih lokacijah zaporov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lep pozdrav tudi z moje strani vsem ministrom, državnimi sekretarjem, sodelavcem, sodelavkam! Naslednja oziroma naslednji ima besedo magister Kramberger.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane predstavnice in predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Nedvomno danes obravnavamo pomemben dokument, predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije. Tukaj, na začetku tega predloga deklaracije je zelo tako, bi rekel, kot nekakšna preambula zapisano, zavedajoč se vloge in pomena poslanstva, ki ga ima Republika Slovenija kot članica Evropske unije, unije so priprava na predsedovanje, prevzem evra in tako dalje. Mislim, da slednje, prevzem evra, gre slovenski vladi dokaj dobro od rok. Kar se tiče priprave na predsedovanje mislim, da je tudi za slovensko državo to na nek način velika stvar in Slovenija ima za sabo že kar nekaj takšnih mednarodnih podvigov, če tako rečem, kjer smo bili uspešni. In predsedovanje je pravzaprav velik zalogaj, tako v logističnem smislu, kakor tudi v infrastrukturnem, predvsem pa tudi v vsebinskem, kar se tiče vsebinskega, vsebinskih vprašanj. In v tem predlogu deklaracije sem bolj podrobno pogledal 13. točko, skupna kmetijska politika in ribištvo, in tukaj tega vsebinskega dela bi rekel, ga nisem kaj prida zasledi. Predvsem ko je navedeno, ko so navedene prednostne naloge Evropske unije, ko so pravzaprav povzete prednostne naloge, ki jih Evropski svet in Evropska komisija navajata, tisti deli, ki pa potem sledijo, katere so prednostne naloge Slovenije, tukaj pa jih vidim predvsem kot povzetek nekaterih odstavkov prednostnih nalog Evropske unije, pogrešam absolutno vsebino, slovensko vsebino. Te pravzaprav ni ali je v nekakšnih sledovih. Torej kakšni so načrti slovenske kmetijske politike, tako v predsedovanju kot tudi v prihajajočem oziroma v tem letu, v katerem smo. Zanimivo je, da tukaj so pozornosti posvečene nekaterim zadevam, kot so banane, lan, konoplja, katerih pri nas ni kaj prida. Seveda mora Slovenija kot polnopravna članica imeti tudi odgovore na takšna vprašanja. Ni pa govora o živinoreji, poljedelstvu in teh vprašanjih, ki so vitalnega pomena za slovensko kmetijstvo. Vemo, da je slovensko kmetijstvo, takšno kot je vstopilo v skupen evropski kmetijski prostor, zelo neprimerljivo z evropskim kmetijstvom. Naša struktura kmetijstva, tako v posestnem kot tudi strukturnem smislu, torej v posestnem, starostnem in izobrazbenem smislu, je povsem neprimerljiva z evropsko petnajsterico. In tu pogrešam ta vidik, kaj misli slovenska vlada, kako se bomo, tudi v času predsedovanja in kot člani Evropske unije, približali tej strukturi. Štirikrat manjši bruto domači proizvod na področju kmetijstva je pri nas napram petindvajseterici. To je zaskrbljujoč podatek in tu ni videti rešitev. Pomembno je tudi gozdarstvo v slovenskem prostoru. 60% slovenske dežele je poraščene z gozdom in gozdarstvo je nedvomno pomembna gospodarska panoga. In tu je pod prednostnimi nalogami Slovenije zapisano: "Slovenija je izredno gozdnata država, zato je vsakršno dogajanje na področju gozdarstva za nas zelo pomembno." To je zame, pa najbrž za marsikoga v tej dvorani premalo. Seveda bom to deklaracijo podprl, vendar pričakujem, da bo prišlo na tem področju do argumentiranih vsebinskih predlogov. Namreč, razpolagamo s potencialom strokovnjakov, tako na obeh fakultetah, na kmetijskem inštitutu, na ministrstvu, agenciji za kmetijske trge, na kmetijsko-gozdarski zbornici, in bi torej v tem krogu morali najti rešitev za to, da bi lahko slovensko kmetijstvo v nekem določenem času postalo vsaj bolj primerljivo evropskemu kmetijstvu. Naslednja stvar, kolegice in kolegi, ki je v tem predlogu deklaracije nisem zasledil, mislim pa, da bi morala biti tudi zapisana, je vprašanje varovanja avtohtonih manjšin. Ne vem, če sem spregledal, me, prosim, opozoriti, ampak Slovenija je tu nedvomno lahko vzor, kar se tiče urejanja teh vprašanj. In je prav, da kot bodoča predsedujoča opozori tudi na ta vprašanja in zapiše kakšen stavek v deklaraciji, kar se tiče varovanja avtohtonih manjšin v Evropski uniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Juri.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Po minulem vrhu Evropske unije in dogovorih o oblikovanju nove skupne energetske politike, bi morda kazalo nekoliko ažurirati besedilo točke 9.2, ki o tem govori, če ne drugega zaradi tega, da bo razvidno, da so temu v prid slovenska prizadevanja, ki smo jih lepo zapisali v poglavju naših prednostnih nalog in so našla ploden teren. V prednostnih nalogah Evropske unije omembe evropske energetske politike v dikciji, ki so jo uporabili na vrhu namreč ni, če seveda videz ne šepa. Redakcijska opomba je bolj za uvod v neko temo, ki zadeva še nekaj poglavij našega delovanja v institucijah Evropske unije in ki te dni močno vznemirja prizadeto javnost. Govorimo o tem dokumentu, o skupni energetski politiki, o skupni politiki v pomorskem prometu ter o skupni politiki varstva in ohranitve morskega okolja in, ko to storimo, ne moremo ne pomisliti na projekta, sicer še v idejni fazi, dveh plinskih terminalov v Tržaškem zalivu tik ob meji, kar je sicer irelevantno, ko gre za obsege, kateri vpliv potuje, kot vemo, po vodi ali zraku, ki ne govorita v prid skorajda svetemu pravilu, da se v Evropski uniji dela skupaj ter zlasti kar zahtevajo tudi mednarodne konvencije, da se o vprašljivem posegu v skupni prostor slišijo in posvetujejo sosedje. Odstopanje od tega pravila razumljivo vznemirja vsaj malo okoljsko osveščeno javnost, tako na italijanski strani meje kot na naši. Res, da o tem še ni padla nobena formalna in dokončna odločitev, a ko gre za velike poslovne interese, ko so v igri na stotine milijonov evrov, se to lahko zgodi čez noč in preklica ni. Včerajšnje izjave predsednika deželne vlade Furlanije in Julijske krajine Riccarda Illyja dajejo vedeti, da je projekt že dokaj utelešen, zato je nujna preliminarna aktivnost vseh poklicanih, da se vrnemo čim prej k omenjenemu pravilu in preprečimo, da to telo, če je res nevarno, kot mnogi opozarjajo, in tudi sam v to verjamem, vzhodi. Pohvale vredno je, da se je naš zunanji minister dr. Rupel včeraj sestal z gospodom Illyjem in ga o tej zgodbi vprašal. A, ni razbrati iz medijev, koliko ga je tudi posvaril, da se tako ne dela, da je nujno, da se v izboljšavo energetskih zmogljivosti v severnem Jadranu in v ocenjevanje njihovih vplivov na okolje podajamo skupaj oziroma sprašujem ministra: "Ali je sogovorniku, ki tako decidirano brez pogojnikov, kot beremo, govori o realizaciji terminalov sporočil, da našega soglasja morda ni in če temu bo tako, kaj se potem zgodi?" S kolegico Pečanovo in kolegom Pavliho si sami prizadevamo priti do predsednika Illyja, da mu tudi mi to povemo. Zato, ko govorimo o usmeritvah za naše delovanje znotraj Evropske unije, povejmo tudi, da so agilnost, dinamičnost, promptnost, jasnost in doslednost tega delovanja še kako pomembni. Vse zastonj, da razglašamo, kolegice in kolegi, neke ekološke in ribolovne cone, ker mimogrede si ne upamo vpluti, če se potem ne odzivamo kot se spodobi na dejanja, ki lahko resno ogrozijo njihov smisel. Toliko o tem, sicer deklaracijo bom podprl. Je pa prav, da najdemo tudi in dobimo ustrezne odgovore tudi na vprašanja, ki sem jih zastavil. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim dr. Gantarja.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, ministra in predstavniki vlade! Poskušam biti zelo koncizen. Najprej bi rekel nekaj besed o sami deklaraciji. Ta se nanaša na usmeritve, na cilje. Ti cilji so po eni strani dovolj splošni, da so sprejemljivi za vse, hkrati pa premalo konkretni, da bi lahko opredelili različne opcije in možnosti delovanja Slovenije v Evropski uniji. So samoumevni in očitni in jih je na nek način težko zgrešiti. Ne tako kot pri biatloncih, ki morajo najprej teči nekaj kilometrov in potem streljati v majhno tarčo. Tukaj je tarča velika, pa tudi če bi zadeli kakšno drugo tarčo, se ne bi dosti zmotili. Skratka dokument, ki je dopadljiv, ki se ga da sprejeti prav zato, ker nobene odrasle teme zares ne začne. Drugo je o prednostnih nalogah. Ta dokument pa je po mojem mnenju obratno kot prvi, preobsežen, po mojem mnenju tudi je opazen pristop, da je vse notri. Opazen je pristop copy paste iz drugih dokumentov in posamezna poglavja so obdelana na različnih ravneh konkretnosti, kar nedvoumno ilustrira različno stopnjo kompetentnosti posameznih ministrov. V tem delu dokumenta so nekateri deli prav dobri, lahko bi rekli pomembni, neka dodana vrednost, nekaj pa je, lahko bi rekli, nabranih stvari iz vseh koncev in kot sem rekel, rezultira v to, kar je. Sam bom na konkretni ravni poskušal govoriti o treh stvareh. Res na kratko. In sicer najprej o trajnostnem razvoju, ki je ena izmed pomembnih tem v Evropi, tudi v tem programu. Slovenija, kot piše notri, podpira prizadevanja Evropske unije za revizijo strategije trajnostnega razvoja, hkrati pa sama takšne strategije nima. Uradno pojasnilo je, da Slovenija takšne strategije ne potrebuje, kajti ima strategijo razvoja Slovenije, ki ima tudi možno trajnostno komponento. Deloma, ampak samo deloma je to res. Elementi trajnostnega razvoja niso zadosti dobro obdelani v tej strategiji in prav bi bilo, da bi tudi Slovenija pripravila krajši dokument, strategijo ali politiko, kjer bi bili razdelani nekoliko bolj natančni mehanizmi trajnostnega razvoja tudi tako, da bi spremljali v skladu z indikatorji, ki jih ima na tem področju Evropska unija. Tudi sicer ne vemo, kaj je z nekdanjim svetom za trajnostni razvoj. Sprašujem malo hudomušno: Ali ga je požrla neoklasična ekonomija? Drugo vprašanje, ki me zanima, je informacijska družba. Predsednik odbora za evropske zadeve je korektno povzel mnenja, ki so bila tam izražena. Informacijska družba ima več obrazov. Ponavadi poudarjamo to demokratično in produktivno vlogo informacijske družbe, informacijskih tehnologij, storitev in tako naprej. Vse to prispeva k večji demokratičnosti, prispeva k večji produktivnosti in podobne stvari. Ima tudi drugi obraz, depresivni in nadzorovalni. In ta je v ospredju bolj kot ta prvi in to me seveda skrbi. Informacijske družbe zares ne boste našli v poglavju prednostnih nalog na področju, pod temo informacijska družba. Tam je zapisano samo malo. Informacijsko družbo boste največ našli v segmentih, ki obravnava notranjo varnost in podobne zadeve. Torej v segmentu, kjer gre za nadzorovanje, kjer gre za spremljanje, kjer se nove informacijske tehnologije uporabljajo zato, da se oži svoboda posameznikov. In to je zadnja točka, ki jo želim načeti. Rad bi vas spomnil, da je takrat, ko je bila Evropska unija še ideal za nas, ko smo bili še v stari državi se nam je zdelo, da je to področje, kamor želimo priti in moramo delati zato, da bomo tja tudi prišli. In prišli smo. In paradoks, ki se nam je danes zgodil je, da nam ministri in drugi visoki uradniki v parlamentu pojasnjujejo, kako je treba sprejeti ta ali oni zakon zato, da bi se harmonizirali z Evropsko unijo, hkrati pa ta zakon zmanjšuje raven svoboščin in pravic. Zadnji, za mene neuslišen primer je zakon o policiji. Takšne Evrope in takšnega manevra, s katerim nam bi z evropskim pravnim redom dokazali, da mi moramo postati manj liberalni, manj svobodni, bolj omejevalni in tako naprej, takšne Evrope si jaz ne znam predstavljati in takšna v resnici tudi ni. Evropa je tu alibi za neke druge cilje in to je treba jasno povedati. In na koncu bi rad še povedal to, rad bi dal vendarle popravek, spoštovani kolegi, torej predstavnici oziroma namestnici direktorja službe za evropske zadeve. Res je, lansko leto je bila ta deklaracija sprejeta marca, predlansko leto, 2004, je bila sprejeta maja. Ampak Slovenija je vstopila v Evropsko unijo 1. maja 2004 in prej kot pred tem datumom ni mogla biti sprejeta, sprejeta je bila manj kot mesec dni pozneje. Letos in lansko leto so te dokumente sprejemali prepozno in računam, da vlada to ve in da bo za drugič pripravila, da bo te dokumente sprejela prej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Tudi sama bi rada opozorila na nek paradoks, ki smo mu priča v zadnjem obdobju v Sloveniji. Nekoč, denimo takrat, ko smo snovali novo slovensko ustavo v letih 1990, 1991, smo se vedno, ko smo se sklicevali na Evropo, sklicevali na to, kako je v Evropi urejeno varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin in da hočemo tudi mi uveljaviti te visoke standarde. Zato smo denimo že takrat v ustavo in takoj za tem v zakone vgrajevali varovalke in standarde na področju človekovih pravic, kot jih določata Evropska konvencija o človekovih pravicah in denimo Evropska socialna listina, pa čeprav Slovenija takrat seveda še ni bila članica Sveta Evrope, kar je postala leta 1993. Skratka, Evropa je za nas takrat predstavljala simbol svobode in simbol visokih standardov pri varovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Danes pa se dogajajo, milo rečeno, čudne stvari. Da me ne boste narobe razumeli, Evropa je še vedno območje svobode in spoštovanih človekovih pravic. Ravno v Evropi se vsak dan poudarja, da denimo zaradi varnosti in boja proti terorizmu ni dopustno posegati v človekove pravice. Če pa, tedaj zgolj začasno, v zelo omejenem obsegu, samo v določene človekove pravice in temeljne svoboščine in ob določenem nujnem nadzoru s strani pristojnih organov ter ob ustreznem sodnem varstvu. Naša vlada pa kar naprej prihaja v državni zbor z nenavadnimi zakonskimi predlogi pod parolo, da tako od nas zahteva Evropa, konkretno, direktive o skupnih minimalnih standardih na področju azilske politike, glede postopkov do oseb brez državljanstva ali glede podelitev ali odvzema statusa begunca. Ti zakonski predlogi dosledno in vztrajno ožijo polje svobode v naši državi. Pod izgovorom, da tako od nas zahteva konvencija o izvajanju schengenskega sporazuma, je ministrstvo za notranje zadeve skušalo uveljaviti nezaslišane določbe, ki bi dajale pravno podlago in zlahka omogočile prikrito spremljanje in nadziranje oseb, ki bojda nameravajo storiti izredno huda kazniva dejanja, pri tem se minister sklicuje, prav včeraj smo bili temu priča, na 99. člen schengenske konvencije, ko pa natančno preberemo ta 99. člen schengenskega sporazuma, pa je stvar bistveno drugačna. Člen 99. vsebuje vrsto omejitev in pogojev za takšno ukrepanje, na primer, da morajo obstajati že konkretni dokazi za to, da konkretna oseba načrtuje ali že izvršuje številna in zelo huda kazniva dejanja, ali kadar je od konkretne osebe zaradi njenih preteklih storjenih kaznivih dejanj lahko pričakovati, da bo tudi v bodoče izvrševala izredno huda kazniva dejanja. In nadalje, tovrstno ukrepanje je dopustno le, če to dovoljuje nacionalna zakonodaja na podlagi zahteve in odobritve pristojnih organov in kadar obstajajo konkretni dokazi, da so tako pridobljene informacije nujno potrebne za preprečitev znatne ogroženosti ali drugih znatnih nevarnosti za notranjo ali zunanjo varnost države. Toda ne, čemu bi si komplicirali življenje in si postavljali na pot težavne ovire pri možnosti poseganja v človekove pravice. Naša vlada si bo raje nacionalno zakonodajo prilagodila do te mere, da bo zlahka in dopustno posegala v človekove pravice, da bo spoštovala zgolj skupne minimalne standarde, pa čeprav smo imeli v dosedanji praksi v Sloveniji že zagotovljene bistveno višje standarde. In ni odveč strah, da bi bilo takšno prikrito opazovanje in nadzorovanje usmerjeno predvsem napram lastnim državljanom, po možnosti morda politično nekompatibilnim. Moram reči, da je takšno ravnanje nedopustno, da je neevropsko in da gre v bistvu pri tovrstnem sklicevanju na Evropo za zlorabo in dober primer in o dobrih primerih smo danes govorili, kako v Evropi naj ne bi delali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sušnik.
Hvala lepa, podpredsednik. Ministri, spoštovani zbor! Deklaracija je pomemben dokument na strateški ravni in zato normalno vseh podrobnosti najbrž ta deklaracija ne more vsebovati. Je pa ta deklaracije nujna in potrebna usmeritev za tiste ukrepe in postopke naše države v okviru EU, ki so ključni pri uveljavljanju naših interesov. Dovolite mi, da bi posebej dal še poudarek poglavju 13, to je skupni kmetijski politiki in ribištvu in iz tega poglavja posebej poudaril nujnost nadaljevanja naših prizadevanj za poenostavitev skupne kmetijske politike. To je dober in koristen okvir, ki je predvsem potreben za naše specifične pogoje kmetovanja, razdrobljenost, majhnost kmetij, ranljivost podeželja bo našla odgovor za razvoj samo v čimprejšnjem in čim doslednejšem izvajanju poenostavitev v sklopu skupne kmetijske politike. Iz tega vidika bi rad poudaril tudi nujnost sprejetja čim prejšnje odločitve o reformi oziroma o sprejetem načinu izvajanja skupne kmetijske politike oziroma v okviru prvega stebra. Mislim, da je to nujno čim prej narediti, da se bo sektor lahko pripravil na spremembe, ki so nujne. Če poudarim še pravilnost ukrepanja in pa delovanja naše države pri odločanju o sladkorni politiki in tudi zapisano dejstvo, da je treba čim prej doreči sladkorno politiko, ter jo začeti izvajati, bi podprl prizadevanja ministrstva za kmetijstvo v smeri, ki nakazuje skorajšnjo preusmeritev naše tovarne sladkorja v proizvodnjo drugih primerljivih alternativnih virov energije, kar zna biti znaten prispevek in znaten premik na tem področju. Prizadevanja, ki pa so usmerjena v to, da bi bili deležni podpor tudi tisti, ki so gojili sladkorno peso, pa mislim, da so prav tako pravilna in da gredo v pravo smer. Zaradi velikih viškov in težav na področju vinskega trga je pravilna podpora in usmeritev tudi v smeri, ki je zapisana in ki gre v reformo politike na področju vinarstva v Evropi. No, vsekakor je potreben poudarek dan tudi ekološkemu kmetijstvu in v zvezi s tem opozarjam na tisto tanko mejo in rob, po katerem se gibljejo naša ukrepanja in tudi po katerem hodi naša kmetijska politika v povezavi z gensko spremenjenimi organizmi in v zvezi z vsemi predpisi, ki jih Evropa uveljavlja na tem področju. Mislim, da je treba kaj več reči in biti dosleden tudi pri izvajanju ukrepov izrabe obnovljivih virov energije. Tu ima Slovenija največje resurse, največje rezerve. Glede na naraven prirast, glede na gozdnatost Slovenije in glede na neizkoriščenost tega naravnega prirasta, je to nedvomno največja rezerva v smislu izvajanja ciljev okoljske politike. Zato mislim, da so v deklaraciji zapisani cilji na področju gozdarstva še kako pomembni. In upam si reči, da pričakujemo, da bomo v politiki delovanja naše države v okviru Evropske unije v deklaracijah prihodnjih let na tem področju zaznali še večjo in višjo ambicioznost. Verjamem tudi, da bo ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano še naprej dobro sodelovalo z organi Evropske unije na področju preprečevanja širjenja grozeče nevarnosti, ki jo predstavlja aviarna influenca, in da bodo šla prizadevanja na tem področju tudi v smeri zagotavljanja pravične in potrebne odškodnine rejcem, ki so bili prizadeti oziroma ki še bodo prizadeti zaradi ukrepov za preprečevanje te nevarnosti. Mislim, da je to tudi ena ključnih nalog pri obravnavi tega perečega in pomembnega področja za varnost hrane in varnost ljudi. Vsekakor bom to deklaracijo podprl in ponovno izražam prepričanje, da je dobra osnova za delovanje naših institucij v okviru Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj ima besedo mag. Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Hvala lepa in lep pozdrav tudi ministrom, ki tega, da je ta akt za Slovenijo pomemben, ne izkazujejo samo na deklarativni ravni, pač pa s svojo fizično prisotnostjo v dvorani, pri čemer lahko poslancem takoj postrežejo s konkretnimi odgovori. Žal mi je ostalo samo pol minute časa. Svojo razpravo v tem delu bi rad navezal na področje kmetijstva. Gre za nek lep, v celofan zavit okvir Evropske unije, premalo pozornosti pa se mi zdi, da smo pa dali temu, kakšna bo ta slika, slovenska, ki bo znotraj tega mozaika ali pa znotraj tega okvirja. Jaz sem prepričan, da tudi v Sloveniji nam ne bo uspelo doseči tega, da bi jabolka ali pa krompir [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]dvakrat na leto, pač pa moramo biti v teh pričakovanjih bolj strpni in pa bolj realni in se bolj ukvarjati s slovenskim mlekom in pa mesom, kot pa z bananami, ki [[...]] [[Izkop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Naslednja je gospa Irgl.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, predstavnice in predstavnike vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Sama bi se pri razpravi deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006 dotaknila predvsem ene teme, ki pa je vsekakor zelo pomembna za Slovenijo kot samostojno državo in Slovenijo kot članico Evropske unije. Na tem mestu govorim o raziskavah in razvoju ter izobraževanju. Naloga Slovenije na področju razvoja in raziskav je v prvi vrsti izpopolnjevanje na tem področju. Potem približevanje vsem tistim ciljem, ki bi pripeljali do doseganja boljših rezultatov, do povečanja kvalitetnejših raziskav ter do večjega vzpostavljanja tako imenovanih tehnoloških parkov oziroma tehnoloških centrov, ki vsekakor omogočajo večjo povezavo med gospodarstvom in znanostjo. Tukaj pa se je potrebno zavedati, da je uspešno inoviranje odvisno tudi od ustreznega podpornega sistema, ki omogoča prenos novih tehnologij in znanj v gospodarstvo. Inovacijska podpora in usmeritev s strani države je nujna tudi zaradi tega, ker smo članica Evropske unije, kjer se moramo znati prilagajati visoko razvitim tržnim ekonomijam. Zato nove dejavnosti in proizvodnje z visoko dodano vrednostjo zahtevajo večje število inovacijskih središč. Ključna naloga Slovenije za delo v svetu Evropske unije na področju raziskav, pa je predvsem aktivno sodelovanje v procesu sprejemanja sedmega okvirnega programa za raziskave in razvoj. Slovenija ima morda tukaj tudi rahlo prednost, saj na tem področju veliko in tudi dobro sodeluje z evropskim komisarjem za znanost, dr. Janezom Potočnikom, seveda je on zelo dobro seznanjen s pobudami s strani ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj glede problematike raziskav in razvoja. Slovenija v tem problematiki podpira tudi predlog o podvojitvi sredstev za raziskave in razvoj v sedmem okvirnem programu ter se zavzema za poenostavitev administrativnih postopkov, ki sedaj žal ne omogočajo različnim izvajalcem projektov hitrega in enostavnega sklepanja pogodb. In tudi zaradi tega to posledično predstavlja slabše pogoje v okviru dela raziskav in razvoja. Kar pa se tiče izobraževanja in usposabljanja. Mi seveda v deklaraciji lahko preberemo, da je poleg vseživljenjskega učenja, potem poklicnega izobraževanja in usposabljanja ter povečanja kvalitete učinkovitosti in uspešnosti izobraževanja še vedno prioriteta Evropske unije in zato tudi Slovenije, uresničitev ciljev bolonjskega procesa, ki na eni strani ohranja to osebno noto visokošolskega sistema posameznih držav članic znotraj Evropske unije, obenem pa skuša oblikovati skupen visokošolski prostor, ki bo seveda omogočal večji pretok informacij, potem tudi večjo mobilnost študentov in navsezadnje, kar je tudi najpomembnejše v okviru bolonjskega procesa, primerljivost študijskih programov znotraj držav članic Evropske unije. V letu 2006 se tako Slovenija namerava oziroma se že aktivno vključuje v dejavnosti, ki bodo prispevala k nastajanju evropskega visokošolskega prostora, tako bo Slovenija sodelovala v aktivnostih vzajemnega učenja s področja visokega šolstva v okviru procesa izobraževanje in usposabljanje 2010 ter bo sodelovala tudi pri nastajanju evropskega ogrodja kvalifikacij. Sama menim, da je deklaracija, ki jo imamo danes v obravnavi, pomemben dokument, saj strnjeno prikaže glavne poudarke, predvsem pa smernice delovanja in pa prioritete na različnih področjih, pomembne za razvoj Evropske unije in seveda njenih članic, ki so del Evropske unije, zato sama to deklaracijo podpiram. Najlepša hvala.
Hvala lepa. V tem času so se nam na tribuni pridružili obiskovalci, ki jih lepo pozdravljam v slovenskem parlamentu. Mi nadaljujemo z razpravo. Dajem besedo gospe Uhanovi.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana vlada, poslanke in poslanci. Čedalje manj nas je, so se nam pa pridružili obiskovalci, tudi njim lep pozdrav. Dotaknila se bom zgolj enega področja, to je kmetijstvo, kjer piše, da se bo Evropska unija zavzemala za konkurenčno, inovativno, trajnostno naravnano kmetijstvo. Slovenija ji kot vedno na tem področju vdano sledi, čeprav v bistveno težjih pogojih kmetovanja, kot je na splošno v Evropski uniji. Naštevajo se prednostne naloge tako za Evropsko unijo kot za Slovenijo, ekološko kmetovanje, povečanje, poseben poudarek se mu daje. Na drugi strani pa se omenijo gensko spremenjeni organizmi, predvsem pa zahteva, ki jo mora letos urediti Slovenija, to je sobivanje gensko spremenjenih organizmov, v bistvu sobivanje z ekološkim in pa konvencionalnim kmetovanjem. Tega področja Slovenija žal še nima urejenega, pa bo tudi verjetno zanimivo in težko urediti to sobivanje. Res bo zanimivo videti, kako bodo sobivali na eni njivi gensko spremenjeni organizmi, na drugi strani pa recimo ekološko kmetovanje, prav zaradi tega, ker je Slovenija izredno majhna, bo to verjetno izredno težko urediti. Po drugi strani pa gensko spremenjeni organizmi niso nikakršen bav bav v Sloveniji, temveč se vsak dan srečujemo z njimi v hrani, kot tudi več ali manj v vsej uvoženi krmi, ki jo večinoma uvažamo tako iz Evropske unije, pa tudi od drugod. Predvsem me veseli v tej deklaraciji področje oziroma en odstavek, kjer govori, da bomo poenostavili upravne in zmanjšali tudi upravne postopke, nekaterim poslancem se zdi to smešno, vendar to že kar nekaj časa delamo tudi na področju kmetijstva, kajti vemo, da so številni postopki in predpisi izredno zakomplicirani, kar otežuje in tudi preprečuje, da bi se lahko slovensko kmetijstvo, kar ga je ostalo ali dopolnilne dejavnosti na kmetijah, razvijali prav zaradi zelo zbirokratiziranih postopkov in neživljenjskih predpisov. Mislimo, da moramo te predpise postaviti v življenje in jih prilagoditi našim razmeram, zato upam, da se bo iz tega odstavka, iz tega predpisa nekaj izcimilo. Predvideva se tudi reforma trga sadja in zelenjave kot tudi vina in v ta namen smo predlagali, da se ustanovi vinogradniško vinarski svet, ki bo lahko na tem področju odigral pomembno vlogo, tudi na področju birokracije ali neživljenjskih zakonov se danes vinarji srečujejo prav v tem tednu z veliko težavo tudi na področju dohodnine. Deklaracijo bomo v Novi Sloveniji podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Kokalj. Gospod Kokalj. Aha. Ni več časa. Očitno drugih ni, tudi časa ni več, zato dajem besedo v imenu vlade ministru doktorju Ruplu.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Očitno smo pri koncu te zanimive in koristne razprave. Najprej bi se rad zahvalil vsem, ki so sodelovali pri pripravi gradiva oziroma pri njegovi obravnavi. Mislim, da je gradivo doživelo nekatere bistvene izboljšave in smo postali pozorni na nekatere vidike, ki so izredno pomembni. Skratka, želim se zahvaliti v imenu vlade za tvorno sodelovanje v državnem zboru in njegovim delovnim telesom pri sprejemanju te deklaracije. Želimo si podobnega, morda še, če bo mogoče, boljšega sodelovanja, bolj tesnega sodelovanja, predvsem ko gre za vključevanje državnega zbora v priprave na predsedovanje v Evropski uniji. Ko gre za posamezne pripombe, ki sem jih poslušal zdajle, bi rekel naslednje. Ta naša država, če pogledate ustavo in če si pogledate zgodovino nastanka te države, je ustanovljena pravzaprav na neki intenzivni in vsestranski skrbi za človekove pravice. Se spominjam, ko smo izdelovali prve osnutke ustave, obžalujem, da gospe Beblerjeve ni med nami, ko smo delali prve osnutke te ustave, smo posebej skrbeli za to, da je bila posebna pozornost dana ravno človekovim pravicam in mislim, da se od tistih orientacij v začetku naše države nismo oddaljili, nasprotno, mislim, da smo ljubosumno skrbeli za to, da človekove pravice ostanejo temelj te države in državnosti Slovenije. Jaz sem šel v času te razprave hitro pogledati, kaj je predmet razprave oziroma o čem govori ta deklaracija pod poglavjem območje svobode varnosti in pravice. Tu gre za nadzor meja, naša meja je zunanja meja Evropske unije in logično je, da se naša država ukvarja z vprašanjem nadziranja meja in tu najbrž ni mogoče popuščati pri nekaterih temeljnih zahtevah, ki jih Evropska unija v naši državi kot braniteljici, da tako rečem, zunanjih meja nalaga. Tu gre za problem schengenskega prostora. Tu gre za problem vizumske politike. Mi smo v našem ministrstvu in vladi sprejeli celo vrsto usmeritev in uredb in zakonov, ki naj bi olajšali potovanja strateškim skupinam, recimo iz področja zahodnega Balkana. Mi se v Evropski uniji, kajti drugače ne moremo, borimo za to, da bi se sprostile vize oziroma možnosti za potovanje mladih ljudi, poslovnežev in tako naprej iz tega področja, ki je bilo toliko časa po krivici, da tako rečem, ali po neumnosti odmaknjeno od evropskega življenja. Skratka, jaz ne verjamem, da je mogoče v zvezi s tem poglavjem kaj bistvenega popraviti. Še to naj rečem, danes govorimo o deklaraciji in ne morem zdaj pojasnjevati kolegu Juriju, kaj sem se pogovarjal včeraj z deželnim predsednikom Illyjem, pač pa bom o tem govoril na prihodnjem sestanku odbora za zunanjo politiko. Jaz upam, da medtem ne bodo nastopile kakšne nove situacije [[..]] [[opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]] Še enkrat, zahvaljujem se vsem skupaj in pričakujem v imenu vlade večinsko podporo v tej deklaraciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prej sem spregledal, da se je namesto gospoda Tanka prijavil mag. Štebe, pa ga sprašujem, če bi vseeno želel zdaj razpravljati? Prosim, lahko. V vsakem primeru bomo še delili preostanek časa, ampak beseda je vaša, ker imate še zdaj čas.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani ministrski zbor, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Razprava o deklaraciji, vsaj moja, ne bo v stilu, da bom govoril tudi o vsem tistem, kjer me čevelj žuli ter glede na okvir deklaracije, ki govori o usmeritvah in ničemer drugem, ne bom tudi uporabljal raznih sarkastičnih, strokovnih nazivov, kot je bil primer razpravljavca, ki sem ga spremljal. Poskušal bom biti spodbujevalen in konstruktivno kritičen z željo, da bodo letošnja in prihodnja slovenska in evropska dejanja usmerjena v napredek in predvsem v vseevropsko reševanje. Deklaracija o usmeritvah in še to v inštitucijah je nujno vpeta v načela deklaracije, direktive in druge dokumente EU in seveda tudi v naše sorodne, domače. Podobno kot pri drugih podobnih dokumentih pa bo odločilna izvedba. V Evropi predvsem sprejem vseevropske zakonodaje in projektov v podporo strategijam, ki se sedaj ob neuspehu prejšnjih imenujejo z novim sloganom Zaposlovanje in rast, lizbonska, bolonjska in podobne strategije. Menim, da deklaracija, ki jo bom podprl, je konec koncev njen glavni namen je to, da bo spodbudila vse akterje, da delujejo v skladu s temi usmeritvami, ki pa so le vrh vseh ciljev in namer in želja in politik, ki naj bi se realizirale v letošnjem letu oziroma v prihodnosti. Več ali manj se EU in Slovenija svojih izzivov in okoliščin zavedata. To je očitno iz dokumentov komisije in vseh spremljajočih demokratičnih inštitucij, vse do parlamenta. Problem Evrope pa je v koordiniranem širšem sprejemanju ukrepov in njihovi izvedbi. Tukaj pravzaprav delujemo še vedno kot precej sebične nacionalne države, ki se pogosto dogovarjamo pod neko prisilo, ne nazadnje zaradi ostre konkurence v tem globalnem svetu. Menim, da so trije vidiki, zelo pomembni v tej deklaraciji, obdelani, seveda pa sama izvedba upam, da bo uspešna. Prvo je razvojno vzdržna socialna država, ki se išče v nekem evropskem socialnem modelu in tradiciji, ki pa ni enotna, hvala bogu, in je tipično evropsko različna, kot veliko podobnih zadev. Toda konkurenčno usposobljena socialna in kulturna Evropa pa je tisto, k čemur stremimo. Seveda ne, vsakdo si želi konkurenčno, globalno konkurenčnost Evrope, hkrati pa skuša obdržati vse vidike socialne in kulturne države ali Evrope, ki pa jo zopet zelo različno razumemo. Ampak zaradi tako imenovane konkurenčne usposobljenosti ali lizbonske Evrope bo treba stanje v Evropi, pa tudi, predvsem v Sloveniji, ki je tukaj na nižjem nivoju, začeti spreminjati s celovitimi in korenitimi reformami. Slovenija, in v deklaraciji nekako omenjeno primerno, ima v geostrateškem smislu izjemno ugoden položaj na robu zahodnega Balkana te celotne jugovzhodne Evrope. Prednost, da smo že člani Evropske unije in da bomo med prvimi, ki bomo vstopili v evro območje, bi morali res z vsemi močmi izkoristiti na območju bivše Jugoslavije oziroma jugovzhodne Evrope, lahko pa govorimo tudi o bolj oddaljenih regijah, kot so nekdanje sovjetske republike, države srednje Azije in tudi vzhodne Evrope. Menim, da bi morala Slovenija z več pozitivnimi primeri dobrih praks nekako pospeševati in zagovarjati vseevropske projekte, kajti Evropa ravno na tem področju bistveno zaostaja za najbolj konkurenčnimi državami, ki so v gospodarskem in političnem smislu veliko bolj enotne in tudi drugače organizirane, na primer, Združene države Amerike, Kitajska, Japonska, azijske države. Evropa je tudi vedno bolj celina regijskih in lokalnih oblasti, ki naj bi vedno bolj pomembno odtehtale pomen nacionalnih držav, katerih nacionalni, politični, gospodarski interesi in okoliščine zmanjšujejo in nekako preprečujejo vseevropske rešitve. Slovenija mora izkoristiti svojo enakopravnost, se pravi, težo, ki jo ima kot enakopravna članica v Evropski uniji, in na podlagi tega formalnega statusa s svojimi strokovnimi ter realističnimi projekti in predlogi voditi ustrezno iniciativo. Recimo, inštitut za enakost spolov ne bi smel biti vrhunec našega zavzemanja za pridobivanje pomembnih evropskih institucij. Te evropske institucije, ki so raziskovalno-tehnološke, gospodarske ali pa socialne narave, so bistvenega pomena in bi se bilo primerneje zavzemati za eno ali več podobnih institucij. Bom pa ponovil še predlog, ki sem ga dal na enem od odborov. Konkretno bi Slovenija lahko spodbujala iniciativo za to, da se sistem ali pa filozofija patentiranja v Evropi nekako uveljavi v svetu ali pa da se filozofija patentiranja nekako uskladi in poenoti v tem tako povezanem globalnem svetu. Nedopustno je, da so tu tako različni pristopi, po oceni nekaterih lahko celo vodijo v kakšna večja medsebojna nasprotja, če se lahko tako milo izrazim. To, da je propadla direktiva o patentiranju programske opreme na tako neslaven način, je samo eden od indicev te zadeve. Pred kratkim sem dobil od našega državljana, ki dela v evropskem patentnem uradu zelo, čudno mnenje o tem, kako evropski patentni urad že patentira programsko opremo, kljub temu, da smo rekli v Evropi, patentirali ne bomo programske opreme na noben način kot take. Bojim se, da patentni urad deluje v nasprotju s tem. Druga takšna pomembna priložnost je to, da bi Slovenija glede na to, da je kar nekaj raziskav in tudi uspešnih laboratorijskih sistemov, ki delujejo, bi lahko bila Evropa in poskušala s svojo iniciativo uvesti vseevropske rešitve obvladovanja objektov v prostoru. Ena od takih konkretnih rešitev, ki jo Evropa išče, pa je elektronsko cestninjenje v prostem prometnem toku. Jaz sem izraz generalniziral, sama tehnologija in rešitev seveda omogoča spremljanje kakršnihkoli objektov v prostoru, nenazadnje želi Evropa z investicijami v satelitski sistem Galileo pridobiti 150 tisoč delovnih mest. To lahko stori samo na način, da razvije ustrezne aplikacije in ustrezne sistemske rešitve. Toliko. Bom deklaracijo podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, ostaja dobrih 19 minut, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati? Gospod Juri se je že prijavil. Še kdo? Torej prijavila sta se gospod Juri in magister Sajovic, vsak imata po 5 minut.
Hvala podpredsednik. Bom kratek. Naj še enkrat povem, da bom jaz deklaracijo seveda podprl. O tem ni bilo dvoma v moji razpravi. Glede mojih opozoril in vprašanj, na katere gospod minister doktor Rupel ni odgovoril in je najavil, da bo odgovoril pač na odboru za zunanjo politiko. Gre za to, da si sami povemo, kako moramo delovati znotraj ustanov Evropske unije, tudi tako, da bomo, ko se bodo naši partnerji obnašali na način, ki lahko ogrozi naše interese in to čimbolj posredno, odkrito in dosledno povedali. Zdaj je ta zgodba s tema dvema plinskima terminaloma, ki se očitno hitro razvija, doživeli smo sestanek ministra Podobnika z veleposlanikom Vergo, sporočilo je bilo takrat, da to je še v zraku, še samo ideja, ki se preverja. Včeraj izvemo s strani predsednika deželne vlade Furlanije in Julijska krajine, da terminala bosta zgrajena, naj nas to ne skrbi, bomo pravočasno obveščeni, v korist bo tudi nam in okoljsko varstveni standardi bodo spoštovani. Javnost s tem ni pomirjena, s strani naše vlade pa je neka lahkotnost. Sam sem tudi dolga leta sodeloval s prijateljem Illyjem, zato skušam do njega priti, da mu tudi jaz povem, da to, kar pravi, ni tako pomirljivo in bi se kazalo vendarle bolj poglobljeno soočiti s to temo. Toda če vlada ne odreagira pravočasno - in znotraj Unije je treba odreagirati pravočasno -, se nam lahko stvari zalomijo. Pričakujem čimprej tudi sejo odbora za zunanjo politiko, da bomo izvedeli vsebino tega pogovora. Toda, da se ne bi zgodilo tako, da bomo izvedeli, kaj je bilo na tem pogovoru, potem, ko bo projekt obeh terminalov že sprejet. Stvar je resna, prizadeta javnost, okoljevarstveniki, določene stranke - pojutrišnjem je neka širša tematska konferenca v Kopru na to temo, na katero je vabljen predsednik vlade, minister za zunanje zadeve in minister za okolje ter poslanci, kar govori o tem, da je stvar zelo zaskrbljujoča. Tako da bi prosil, da tudi naša vlada ustrezno odreagira na te odzive, ki se tičejo pravil obnašanja znotraj Evropske unije. Hvala.
Hvala lepa. In še zadnji, mag. Sajovic.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav! Nadaljeval bi tisto zgodbo s kmetijskega področja, pač področja, ki ga najbolje poznam. Najbrž je vsem jasno, da tako kot smo prej rekli, da slovenska jabolka ne bodo rodila dvakrat na leto, pa naj bo deklaracija na načelni ravni, kakršnokoli si želimo. Ta uvodna trditev, da bo evropsko kmetijstvo inovativno, konkurenčno, gre lahko na določenih področjih navzkriž s trditvijo, da naj bi bilo predvsem evropsko kmetijstvo trajnostno in okoljevarstveno naravnano. In če je potem zadeva še naprej podkrepljena s tem, da se bomo tu sklicevali na lizbonsko strategijo, ki predvideva, da bo evropsko gospodarstvo tisto najboljše in najbolj konkurenčno na svetu, evropsko kmetijstvo, tako, v duhu lizbonske strategije, seveda ne more biti, ker za to enostavno nimamo osnovnih pogojev. Pač, pridelovali bomo tisto, kar nam naravne danosti omogočajo. Je pa treba tudi spoznati in se pri tej strategiji zavedati, da, recimo, številne proizvode v določenih predelih sveta, na primer, Južna Amerika, Severna Amerika in Avstralija, pridelajo približno trikrat ceneje kot v Evropi. Tu je zgodba v pridelovanju rdečega mesa, da na področju žitaric ter pridelave drugih virov, ki služijo za prehrano tako ljudi kot živali, ne izgubljamo besed. V tem okviru in soočenju s tem dejstvom bi se bilo treba pogovoriti o evropski zgodbi in prilagoditi tistim dejanskim možnostim, ki jih v Evropi imamo. Deklaracijo pozdravljam in jo bom z veseljem podprl, kljub temu, da ni idealna, je pa dobronamerna. Te poenostavitve v kmetijski politiki - v tem zapletanju namreč smo očitno Slovenci pravi umetniki oziroma imamo tisto željo, ki smo jo gojili vsa leta, ko nismo bili člani Evropske skupnosti, tudi danes, ko se je treba obnašati drugače, še vedno v sebi. Ko smo na odboru za kmetijstvo govorili o tem, kakšna naj bo ta shema neposrednih izplačil, sem z veseljem in navdušenjem podprl tako imenovani kombinirani sistem, ki nekje ohranja status quo, vendar pa moram reči, da so mi v tem mesecu dozorela spoznanja, da slovenska agencija za razvoj kmetijskih trgov in podeželje dodatnemu birokratiziranju ni in ne bo kos, ker ni kos birokratskim postopkom, ki jih že sedaj in ta trenutek vodimo v Sloveniji, zato sem prepričan, da bo vlada o tem tudi temeljito razmislila in izbrala shemo, ki bo šla v tisto smer, da bo birokratizacije manj, izkoristili bomo pa vsak meter zemlje, ki jo imamo v Sloveniji na voljo za kmetijstvo. In mislim, da ta očitno kombinirana shema kljub temu, da bi bila idealna in zamišljena, ne bo več takšna. Poleg tega tudi podpiram tiste niše, ki govorijo, da smo v Sloveniji lahko eden pomembnejših, za slovenske potrebe, proizvajalcev sadja in zelenjave. Na tem področju imamo še ogromne in velike možnosti, ob zavedanju, da na drugih področjih ne bomo nikoli pomemben igralec na evropskem trgu, pač pa se moramo bolj zavedati tega, da bomo za potrebe Slovenk in Slovencev v veliki meri proizvajali kvalitetno in zdravo hrano, ki bo sicer tudi nekoliko dražja kot tista, ki se proizvaja po Evropi in še dražja od tiste, ki se proizvaja po svetu, vendar, če bomo Slovenci ekološki in osveščen narod, potem bomo tudi pripravljeni za svojo hrano odšteti kakšen, seveda ne več tolar, ampak kakšen evro ali pa del tega evra več. Tu so tiste naše priložnosti, zato bom, kot sem že prej rekel, izredno vesel, če bomo v teh načrtih za bodočnost govorili več o prireji slovenskega rdečega mesa, več o slovenskem perutninarstvu in o drugih področjih, mleka recimo, kot pa o tistih, ki smo jih že prej citirali, to so pa banane, konoplja in še nekaj podobnih nesmislov. Hvala lepa. In tudi vinska zgodba je za [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[..]]
Hvala. S tem tudi zaključujem razpravo. Ker k dopolnjenemu predlogu deklaracije ni bilo vloženih amandmajev, bo zbor odločanje o deklaraciji v skladu s časovnim potekom seje zbora opravil danes, v okviru glasovanj, pol ure po končani 24. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21. uri in 45 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Se vsem predstavnikom vlade zahvaljujem za sodelovanje. Mi pa prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O ODPRAVLJANJU POSLEDIC DELA Z AZBESTOM. Skupni čas za razpravo je 4 ure in 25 minut. Državni svet Republike Slovenije je na svoji 12. seji, 9. marca 2006, sklenil, da na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o zakonu o odpravljanju posledic dela z azbestom. Besedo dajem predstavnici državnega sveta, gospe Marti Turk. Prosil bi, da to opravite izpred govornice. Hvala lepa.
Hvala lepa za besedo. Državni svet je 9. marca, kot je že vsem dobro znano, na svoji 12. izredni seji soglasno izglasoval odložilni veto na zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom. S tem je opozoril, da ta zakon problematiko azbestnih bolnikov v Sloveniji rešuje enostransko, ne celovito in ne tako domišljeno kot bi jo lahko, če bi si zakonodajalec vzel več časa za pogovore, tako z zdravniško stroko, pa tudi s prizadetimi ljudmi, z bolniki zaradi azbestoze, pa z njihovimi svojci. Zdaj ima državni zbor še enkrat priložnost, da zakon dopolni z določili, ki bodo razreševala problematiko vseh obolelih z azbestom, tudi okoliških prebivalcev, ne le delavcev, ki so z azbestom delali. Odločno moram nasprotovati izjavam nekaterih predstavnikov predlagatelja in koalicijskih poslancev, ki jih je bilo mogoče slišati, češ da državni svet z odložilnim vetom na zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom onemogoča ali vsaj zaustavlja reševanje azbestne problematike v Sloveniji. Takšno stališče ne ustreza dejanskemu stanju. Prav nasprotno. Čas je, da z dopolnitvijo zakona sprejmemo tudi odgovornost do ljudi in okolja, v katerem živimo in seveda to zadevo rešimo tako, da bo prav in dobro za vse prizadete. V zakonu, o katerem bo danes državni zbor ponovno sklepal, ni upoštevana poravnava škode za uničeno zdravje prebivalcem, ki so v okolici azbestno cementne proizvodnje vdihavali azbest ali prišli z njim v neposreden stik, obolelim z azbestozo ne zagotavlja socialne varnosti in jim krči pravice, s tem tudi ustvarja razliko med obolelimi, ki so zboleli zaradi istega vzroka, da o prizadetih svojcih, večinoma otrocih obolelih, ne govorim. Prejšnji zakon je zagotavljal širše pravice tudi prebivalcem, ki so dejansko prebivali na področju, kjer se je predeloval azbest in prav to je bilo vodilo obeh komisij državnega sveta, ki sta predlagatelja večkrat opozorila, naj ta problem vključi v predlog novega zakona. Stališča, ki smo jih slišali tudi v javnosti, češ, da je državni svet s tem želel vrniti v veljavo prejšnji zakon, tudi ne držijo, kajti zadnja razprava v državnem svetu je pokazala prav to. Želimo, da se predlagatelj zakona loti tega vprašanja tako, da zdaj, ko je ponovno čas o tem razpravljati, dopolni manjkajoče stvari, mnoge so seveda v novem zakonu dobro in pravilno rešene. Naj poudarim, da je komisija državnega sveta za družbene dejavnosti na začetku februarja obravnavala predlog zakona in je podprla predvsem namen predlagatelja, da se bo na ta način uredila pravica državljanov, ki so oboleli zaradi azbesta. Komisija se je zavzela za celovito rešitev, da bi zakon obravnaval tudi tiste, ki niso bili neposredno povezani z azbestom in tako podprla tudi sindikat azbestnih bolnikov Slovenije. Tudi komisija za gospodarstvo državnega sveta je opozarjala na nujnost celovite obravnave azbestne problematike. Na podlagi stališča komisije za gospodarstvo se je državni svet na januarski seji zavzel za podaljšanje prvotnega zakona o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno, ki je ustrezneje urejal možnosti za širše uresničevanje pravic, s tem da se seveda v novem zakonu to vprašanje reši. Tako bi zakonodajalec pridobil na času in pripravil celovit zakon, ki bi upošteval tako stališče medicinske stroke, napovedi strokovnjakov o predvidenem številu obolelih do leta 2010 in predvsem prizadetih ljudi. Seveda ni sporno, da se je vlada odločila za nov zakon, vendar smo pričakovali tudi na podlagi zagotovil predstavnikov predlagatelja, da bo vlada ohranila pridobljene pravice prizadetih ljudi in upoštevala ta opozorila. Pri ponovnem glasovanju ne sme biti najpomembnejša kredibilnost koalicije, temveč kredibilnost človečnosti. Na to je opozoril tudi predsednik države, pa prav tako očitno ni bilo upoštevanja vredno. Državni svet je zakon zavrnil soglasno tudi zato, ker ni bil usklajen s socialnimi partnerji, saj se v državnem svetu odločamo po načelu, da zakon, ki ni usklajen s predstavniki civilne družbe in socialnimi partnerji, zasluži ponovni razmislek in ponovno odločanje.
Hvala lepa. Zahtevo je obravnaval tudi odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Zato dajem besedo predsedniku odbora, gospodu Brenčiču, da predstavi poročilo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vse navzoče lepo pozdravljam! Odbor državnega zbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide je zahtevo državnega sveta, da državni zbor ponovno odloča o zakonu o odpravljanju posledic dela z azbestom obravnaval na 6. nujni seji, 21.3. Odbor je bil seznanjen z zahtevo državnega sveta, mnenjem vlade Republike Slovenije o tej zahtevi in mnenjem zakonodajno-pravne službe. Na seji odbora so sodelovali predstavnica državnega sveta, gospa Marta Turk, predstavnik vlade Republike Slovenije z ministrom mag. Drobničem na čelu in predstavnik zakonodajno-pravne službe. Uvodoma je članicam in članom odbora zahtevo dodatno utemeljila gospa Marta Turk tudi ustno, podobno kot malo prej, zato ne bi tega ponavljal. Prav tako je tudi pisno mnenje vlade k tej zahtevi obrazložil dodatno minister Drobnič. Predstavnik zakonodajno-pravne službe pa je povedal, da je služba že v svojem mnenju k predlogu zakona podala ugotovitev, da z ustavnega in sistemsko-pravnega vidika niso prišli v rešitve, vgrajene v zakon, vključno z njegovo temeljno rešitvijo, da so do pravic v tem zakonu upravičene le osebe, ki so bile zaposlene v gospodarskih družbah, ki so predelovale, skladiščile, vgrajevale ali odstranjevale azbest oziroma azbestne izdelke na delovnih mestih, kjer so bili izpostavljen azbestu. Ta zakon skladno s sprejetim konceptualnim izhodiščem ureja področje odpravljanja posledic dela z azbestom in notranje konsistentno zagotavlja vsem zaposlenim enakost pred zakonom. Zakonodajno-pravna služba je opozorila tudi na to, da je zakon v prehodnih določbah ustrezno oblikoval tudi razveljavitev dosedanje ureditve. V razpravi so nekatere članice in člani odbora nekateri nasprotovali zahtevi državnega sveta in izrazili podporo sprejetemu zakonu, ki je po njihovem mnenju dober in ustrezno ureja problematiko poklicnih bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu, hkrati pa so menili, da bo potrebno poskrbeti tudi za ljudi, ki so živeli v neposredni bližini in so zboleli zaradi izpostavljenosti azbestu, kar pa ne spada v določbe tega zakona, ki urejajo vprašanje poklicnih obolenj. Nasprotno pa se nekateri drugi člani odbora v zahtevi državnega sveta za ponovno odločanje o zakonu videli dobro priložnost za ponoven razmislek o vsebini zakona, ki bi urejal celostno problematiko izpostavljenosti azbestu, ne pa zgolj odpravljanje posledic dela z azbestom. Menili so, da zakon ne zagotavlja pravnega varstva, da je premalo pozornosti posvečeno negativnim učinkom azbesta, in da je nedopustno pravico do priznavanja bolezni vezati le na poklicne bolezni. Po njihovem mnenju je zakon diskriminatoren, saj ne obravnava na enak način vseh tistih, ki so zboleli zaradi izpostavljenosti azbestu. Prav tako je pričakovati, da se bo krog obolelih za azbestozo še povečal, zato bi bilo potrebno v ta zakon vključiti tudi okoljske bolezni, pri iskanju rešitev pa bi bilo potrebno vključiti tudi strokovno in zainteresirano javnost. V nadaljevanju razprave je bilo izpostavljeno tudi vprašanje, ali bi ob zavrnitvi tega zakona nastala pravna praznina, na kar so nekateri razpravljavci opozarjali že ob obravnavi predloga zakona. Predstavnik vlade pa je pojasnil, da se stari zakon izvaja, in da so v proračunu tudi namenjena sredstva za njegovo izvajanje. Po končani razpravi se je odbor odločal, opredeljeval do sklepa, s katerim je pozval državni zbor, da zakon ponovno potrdi in ta sklep ni dobil večinske podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj dajem besedo predstavniku predlagateljice zakona za obrazložitev mnenja vlade. Pri tem naj povem, da je vlada zamenjala čas, kot je bil prvotno mišljen, in sicer ima 5 minut za predstavitev mnenja in pa potem kasneje 3 minute za razpravo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči, lepo pozdravljene poslanke in poslanci! Namenjen cilj predloženega zakona je zagotavljanje socialne varnosti delavcev, ki so dobili poklicne bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu in pomoč gospodarskim družbam, ki so odškodninsko odgovorne navedenim delavcem, in bi bilo njihovo poslovanje ogroženo, če bi morale plačati odškodnine. Predloženi zakon je v primerjavi s sedaj veljavnim do obolelih za azbestozo bolj naklonjen in daje več pravic. Razširja se krog upravičencev, bolnikov tudi na tiste, ki so skladiščili in predelovali azbestne izdelke. Zakon natančneje določa poklicne bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu, ki se upoštevajo pri priznavanju pravic. Po novem zakonu imajo legitimacijo za vlaganje zahtevkov tudi oboleli, ki ga v prejšnjem niso imeli. Sedaj se jim omogoča lažja pot do uveljavitev pravic in tudi stroški. Po novem zakonu stroške za zdravniške preglede prevzema država, prej je bilo na breme posameznika, torej tistega obolelega. Sicer pa zakon jasno določa glede odškodnine, in sicer jo krije država v višini 60%, v primerih, ko bi zneski odškodnin lahko ogrozili gospodarsko škodo ali pa te družbe ni več, prevzema obveznost plačila država v celoti, kar pomeni, da se z gotovostjo zagotavljajo odškodnine za obolele ali pa s prevzemom celotne obveznosti plačila odškodnine preprečuje ogrozitev družbe zaradi izplačila odškodnine, za katero je vendarle odgovorna gospodarska družba. Ugodnejši so določeni pogoji upokojevanja invalidov druge in tretje kategorije v primerjavi z drugimi rakavimi bolniki, ki so tudi oboleli zaradi substanc v okolju. Z imenovanjem interdisciplinarne komisije in medresorske komisije bo zagotovljeno bolj transparentno in strokovno odločanje o pravicah in preprečevanje neustrezne diskrecije. Zagotavljajo se pravice dedičem, če so seveda vložili zahtevek. Glede okoliških prebivalcev. S tem zakonom se ureja vprašanje bolnikov v povezavi z zaposlitvijo in delovnim mestom, kot to velja za druge poklicne bolezni, zato s sistemskega vidika ni možno vključiti v krog upravičencev drugih prebivalcev, v smislu delovnopravne zakonodaje. Pobude za razširitev kroga upravičencev na obolele okoliške prebivalce je treba reševati v sklopu celovitega sistema zagotavljanja državnih pomoči prebivalcem, ki so zdravstveno prizadeti zaradi onesnaževanja okolja, zaradi vpliva industrije, prometa ali zaradi druge okoljske problematike, zaradi katere prihaja do rakavih obolenj. Določba do sedaj veljavnega zakona, na katerega se sklicuje državni svet glede okoliških prebivalcev, je tako ali tako prazna. Ponovno je treba pojasniti, da lahko pravico do odškodnine kot glavno pravico pridobivajo vlagatelji na podlagi poravnave, kar pomeni, da lahko uporabijo tudi vsa ostala razpoložljiva sredstva za uveljavitev svojih pravic. Lahko tožijo in iztožijo. To pot lahko uporabi vsak državljan, ne glede na to, ali je bil zaposlen ali ne. Na podlagi navedenih dejstev jasno ugotavljamo, da ne držijo argumenti državnega sveta, ki je podal veto na ta zakon. Predloženi zakon nudi ustrezne rešitve za obolele zaradi vpliva azbesta. Predloženi zakon daje ugodnejše pravice kot sedaj veljavni zakon, pravice in postopki so jasneje določeni, tudi z jasnejšimi kriteriji. Manj je diskrecije, več je strokovne presoje in s tem tudi več stroke. Zato vlada predlaga, da poslanci podprete predloženi zakon, ki je dobra osnova za reševanje stisk obolelih zaradi azbesta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupini. Prvi ima besedo gospod Brenčič, v imenu SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke sprejema zakon o odpravi posledic dela z azbestom, ponavljam, dela z azbestom, kot dober zakon, ki je konceptualno grajen kot neke vrste vzorčen primer postopanja po vprašanju razreševanja posledic, ki so jih kot okvaro zdravja pridobili oziroma utrpeli zaposleni na delovnih mestih, v tem primeru seveda okvaro zdravja oziroma izgubo zdravja zaradi izpostavljenosti azbestu. Nedvoumno je, da ta vprašanja zakon, na katerega se predmetnost zahteve državnega sveta nanaša, razrešuje oziroma ureja veliko bolj celovito in na povsem določen način, to pa je predvsem na področju ugotavljanja poklicnega obolenja, priznavanja odškodnin, vključno s pravicami do ugodnejšega upokojevanja zaradi izgube zdravja, in seveda določa zavezance za odškodnino veliko bolj dosledno oziroma bolj celovito, kot to ureja dosedanji zakon. Zato ga bomo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, kot smo ga že v predhodnem sprejemanju v tretji obravnavi, ponovno podprli, brez izjeme. Res pa je, in tega se v poslanski skupini zavedamo, da se s tem zakonom ne posega oziroma se ne razrešuje vprašanj vpliva uporabe azbesta na okolje, v prvi vrsti okvare zdravja oziroma obolenj prebivalstva na tej podlagi. Vendar tega vprašanja, ne glede na konceptualno zasnovo predmetnega zakona, ni mogoče razreševati s tem zakonom, temveč je treba to storiti na drugih pravnih podlagah, kar pa je, če je za kaj takega dovolj razumevanja najprej pri vladi Republike Slovenije, lahko storiti kaj hitro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Prijatelj, v imenu SNS.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister, kolegice in kolegi, spoštovani prisotni v dvorani! V začetku mandata leta 2004 so bili v vladi polni obljub, vladni predstavniki namreč. Obljubljali so, da bodo v letu 2005, ko smo takrat na gospodarskem odboru podaljševali veljavnost zakona, v pristojnem ministrstvu celovito rešili to problematiko in državnemu zboru predložili zakon, ki bo vključeval tudi okoljske vidike ter pravično rešil problematiko obolelih. Zakon je takrat doživel stoodstotno podporo tudi v državnem zboru in lahko smo prenesli tista sredstva, ki so bila na razpolago v letu 2005, kar se pa v letu 2005 za leto 2006 na žalost ni zgodilo. S tem, ko nismo potrdili veljavnosti tega zakona in ker vlada ni izpolnila svoje obljube, je nastala neka zakonska praznina, ki so jo zapolnili tako, da so ponudili v proceduro državnemu zboru na hitro pripravljen zakon, ki je imel za posledico množico podanih amandmajev na zakon, tako s strani vladnih strank kot tudi s strani opozicije. Seveda, opozicijski amandmaji so bili nonšalantno pohojeni. Da je bil zakon slabo pripravljen, pa kaže dejstvo, da je vladna stran skoraj vse člene tudi sama amandmirala. Sprejme se torej slabši zakon kot poprej in opozorila sindikata azbestnih bolnikov, kakor tudi društva obolelih za azbestozo niso zalegla, gospodarska zbornica je tudi opozarjala na to problematiko. Dejansko lokalne skupnosti so bile v bistvu tukaj zelo aktivne s pripombami, zdravstvena stroka je bila v pripravi tega zakona popolnoma izključena, kar je seveda sramota za pripravljavca tega zakona. Celo predsednik države se vključi v to, ko poda jasen apel, da je potrebno to problematiko rešiti celovito in seveda upoštevati tudi tiste, ki živijo poleg, tako imenovanega ogroženega, onesnaženega območja in ne samo tiste, ki so delali neposredno v proizvodnji, ampak zakon je šel tako daleč in sprejet je bil, na žalost, da je ločeval celo tiste, ki so v proizvodnji delali v administraciji in tiste, ki so delali v neposredni proizvodnji. Obolelim za posledicami azbesta pa se čas izteka. Danes so z nami, tukaj prisotni. Zakon je slab, spoštovani minister, lepo vas prosim, ne zavajajte javnosti, slabši je od prejšnjega, bistveno slabši, ker izključuje okoljski vidik in seveda bistveno slabši tudi za delavce, ker izključuje pravico, da delavci oziroma njihovi zakoniti zastopniki sodelujejo v postopku ugotavljanja stopnje njihove bolezni. Še več, izključuje pravico do obveščenosti za prizadete in tistim, ki je ugotovljena stopnja invalidnosti enostavno ne nudi nič drugega kot to, da jih v bistvu po ugotovljeni stopnji invalidnosti enostavno deložiramo na zavod za zaposlovanje, ker jih seveda nekaj časa čaka subvencija in finančna podpora, kasneje so obsojeni sami na konec. To je usoda tega zakona. Vsem, ki so delali direktno z azbestom seveda so zagotovljene neke pravice, tistim, ki se s temi dodeljenimi, ugotovljenimi stopnjami bolezni ne strinjajo, pa tudi ne ostane nič drugega kot, pravnosodno varstvo, kar je seveda žalostno, ker vemo, kako hitri so naši sodni mlini, lahko doživimo in doživijo samo to, da v bistvu čez nekaj časa jih seveda čas prehiti in posledice so tu. Niti njihovi potomci niso v bistvu upravičeni do tega, kar bi bilo normalno, do neke odškodnine. Jaz bi seveda se tukaj dotaknil tudi tega, kako gledajo v drugih evropskih državah, ko smo polni teh besed, kaj dela Evropa. Poglejte, v Bruslju so enostavno parlament evropske skupnosti podrli, ker je vseboval v svoji zgradbi izolacijski material azbest. Mednarodna sredstva, ki jih Evropa namenja, so velika. Slovenija, naš pristojni minister, spoštovani, se niti ni potrudil, da bi pridobil ta mednarodna sredstva. Jaz bi vas vprašal, spoštovani minister, zakaj? Vprašal bi vas, spoštovani minister, zakaj? Italija, naša soseda, 150 milijonov evrov. Možnost subvencije obstaja in jaz bi bil vesel, če bi vsaj tako približno dobro reševali to problematiko, kot jo rešujemo na primer z uvedbo ekološkega načina ogrevanja v gospodinjstvih, ko ministrstvo za okolje in prostor dodeljuje dobre kredite, recimo, prav je tako, gospodinjstvom, ki se odločajo za ekološki način ogrevanja. Zakaj tudi tukaj ne pristopimo na enak način in zagotovimo sredstva za trajnostno odpravo posledic azbesta, saj je vendar država tista, ki je dovoljevala uporabo strešnih kritin, vodovodnih cevi z azbestom, da ne govorim izolacijskih materialih v gradbeništvu, pa se nič ne zgodi. Latentna doba teh bolezni je velika, dolga. Zgodilo se bo to, da bomo čez 10 let ugotavljali pravo žarišče te bolezni. Danes smo ugotovili v velikem podjetju, Slovenske železnice, predstavniki tega podjetja so tukaj. Sramotno, v 100% lasti države je to podjetje, in dovoljuje se še vedno proizvodnja z azbestom. Ne nazadnje, spoštovane kolegice in kolegi, poglejte, danes so romale peticije, mnogo jih je prišlo v našo poslansko skupino. Med njimi je zanimiva tudi ta, da je v bistvu podpis pod tekstom, ki pravi, da se pridružujejo poslancem državnega zbora Republike Slovenije, ki so vložili in podprli amandmaje na omenjeni zakon, so se podpisali tudi člani Nove Slovenije, člani SDS in seveda DeSUS-a in vseh drugih strank. Zanimivo bo videti vaše glasovanje danes tukaj. Bomo videli, ali slepo poslušate in sledite navodilom vaše stranke, ali ste resnično tako pošteni do svojih volivcev. Če so vas izvolili in vam omogočili, da jih zastopate v tem parlamentu, boste upoštevali to navodilo. To peticijo so podpisali skoraj vsi predstavniki tamkajšnjih občin in ste jo dobili tudi vi. Seveda ta ni edina. Prejel sem štiri, tudi Zveza delovnih invalidov Slovenije je naslovila peticijo na nas, s pismom se je obrnil tudi Sindikat azbestnih bolnikov Slovenije. Sam sem prepričan, da moja poslanska skupina teh bolnikov, te ogrožene skupine, ne bo razočarala. Mi smo z vami. Upam, da država ne bo sklepala kupčij na vrsti čakajočih, ki čakajo na smrt. Hvala lepa.
Hvala lepa.
Če mi je dovoljeno, predsednik, lahko samo še en stavek?
Izjemoma. Je sicer neobičajno, če nekdo konča [[...]]
Hvala, pozabil sem nekako. Ministru v nasvet. Stroški diplomatsko konzularnih predstavništev za najem prostorov znašajo za leto 2004 3 milijarde 051 milijonov, v letu 2006 za 300 milijonov več in v letu 2007 še za nekoliko milijonov več. Če bi najeli kredite, kupili te prostore, bi z 1/3 zneskom plačevali vse anuitete za najete kredite, 2/3 omenjenega zneska pa bi ostalo lahko tudi za reševanje te problematike in marsikateri problem bi lahko rešili, če bi se država gospodarno obnašala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo podpredsednik mag. Klavora, v imenu DeSUS-a.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! V poslanski skupini DeSUS zagovarjamo stališče, da je zakon, ki bo urejal pravice bolnikov, obolelih zaradi azbesta, vsekakor nujno potreben. Pri tem poudarjamo, da predstavlja zdravje najpomembnejšo življenjsko vrednoto. Zato smo v naši poslanski skupini mnenja, da je potrebno vsem izpostavljenim azbestu zagotoviti socialno varnost, poskrbeti za primernejše, bolj zdravo okolje in nenazadnje zagotoviti vsem upravičencem primerno odškodnino. Danes odločamo o zakonu, glede katerega je državni svet sprejel zahtevo, da v državnem zboru o njem ponovno odločamo. Če pogledamo statistično, na koliko zakonov je državni svet vložil veto, vam zagotavljam, da jih ni veliko. Tisti zakoni, na katere pa je že bil vložen, pa običajno niso reševali zadev v zadovoljivi meri oziroma niso zagotavljali ustreznega pravnega varstva. In ravno o takšnem zakonu bomo danes ponovno odločali. V naši poslanski skupini menimo, da je zakon, ki je na naši mizi, neustrezen iz sistemskega vidika, saj ne rešuje problematike, ki naj bi jo urejal na ustrezen način. Ocenjujemo, da je razlog temu dejstvu, da je vlada Republike Slovenije pri pripravi predloga premalo upoštevala pripombe in mnenje posameznih interesnih skupin, da je bilo premalo sodelovanja med samimi pripravljavci zakona in tistimi, ki se jih takšen zakon neposredno tiče, to pa so oškodovanci oziroma bolniki, ki so zboleli zaradi izpostavljenosti azbestu. In to je tudi glavni očitek, ki ga v naši poslanski skupini naslavljamo na vlado. Vseskozi od vložitve predloga pa do danes, smo v poslanski skupini opozarjali na določene dileme. Predvsem gre tukaj za problematiko neenakopravnega položaja bolnikov, zbolelih zaradi azbesta. Poslanci naše skupine namreč ocenjujemo, da na zdravje ljudi ni imelo negativnih posledic samo delo z azbestom, temveč tudi druge oblike izpostavljenosti tej smrtno nevarni stvari. Ravno zato se nam zdi krivično, da se zakon osredotoča le na poklicne bolezni, zanemarja pa vse druge ljudi, ki niso prišli v stik z azbestom neposredno v samih tovarnah, delavnicah, so pa ravno tako bili izpostavljeni azbestu in posledica tega je njihovo obolevanje in umiranje. Gre predvsem za ljudi, ki so v svojem bivalnem ali delovnem okolju bili izpostavljeni azbestnemu prahu. Njihovo trpljenje in izgube so enake, zakon pa jim ne priznava enakih pravic v zvezi s pravico do odškodnine in pokojnine pod ugodnejšimi pogoji. Še enkrat poudarjam, da niso krivi delavci niti krive družine, ki so imele stanovanjska naselja blizu teh tovarn in ljudje umirajo zaradi bolezni, ki jih povzroča azbest. Žalostno je to, še bolj pa je žalostno in nerazumljivo, da so bili vsi amandmaji in argumenti, ki bi uredili problematiko azbestnih bolnikov, zaslišani. Dejstvo je, da se ta bolezen še ni pokazala v vsej svoji ekspanziji, in da je latentna doba velika, tako da se bo ta bolezen pokazala v vseh svoji krutosti šele čez desetletja. Ugotovljene bolezni tudi še ne znamo pozdraviti in če so pregledani ob samem pregledu še zdravi, ni rečeno, da bodo zdravi še jutri. Azbest do smrti ostane v pljučih, ki lahko deluje do konca življenja potencialno rakotvorno ter sproža napredovanje brazgotinjenja v pljučih in na rebrni mreni. Zavedamo se, da gre v tem primeru za finančna sredstva in razumemo finančno stisko države, vendar pa ne smemo spregledati dejstva, da je za obolele kriva tudi država, predvsem za tisti del obolelih, ki niso bili zaposleni v teh tovarnah in se niso niti približno zavedali, v kakšnem nevarnem okolju živijo oziroma delajo. V poslanski skupini menimo, da z rešitvami, ki nam jih sedaj ponuja zakon, ne bo mogoče doseči enakopravnega položaj vseh bolnikov, zbolelih zaradi azbesta in se zaradi tega kaže nedorečenost v okviru celovite sistemske, zakonske obravnave in reševanja tako imenovane azbestne problematike. Še enkrat vas, poslanke in poslanci, pozivam kot poslanec državnega zbora pa tudi kot tisti, ki je profesionalno spremljal veliko teh bolnikov in dobro pozna to problematiko, vsaj kar se Posočja tiče, da o tej problematiki še enkrat premislite in ne glede na strankarsko pripadnost se ne odločite za korake, ki bi se utegnili izkazati za napačne ali celo tragične. Za trenutek pomislite, kakšno je vaše stališče in kako bi glasovali, če bi bili sami prizadeti oziroma vaši najdražji. V naši poslanski skupini menimo, da takšen zakon ne predstavlja primerne zakonske osnove za dolgoročno razreševanje azbestne problematike in najmanj kar bi bilo potrebno je, da bi se v zakon vnesli elementi, ki bi omogočali takšno socialno varnost, katera ne bi pomenila le osnovnega preživetja, temveč dostojno življenje vsakega človeka. Ne glede na to, ali bo zakon sprejet in če bo ta zakon sprejet, smo se v naši poslanski skupini odločili, da vložimo takoj predlog novele novega zakona, ki bo urejeval tudi tisto, kar ta zakon ne ureja. Glede glasovanja pa smo dejali tako, glasovali bomo po svoji vesti. Sam bom glasoval po svoji vesti proti.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Ljubeljšek v imenu SDS.
Hvala. Spoštovani podpredsednik, spoštovani minister, spoštovani direktor, spoštovana predstavnica državnega sveta, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani ostali prisotni! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo ponovno podprla zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom, ker sistemsko, celovito, konsistentno, izkustveno in družbeno odgovorno ureja azbestno problematiko, tako z vidika oškodovancev, gospodarskih družb in države, kot tudi v okviru predvidljivih in ocenjenih potreb in zahtev s strani oškodovancev in proračunskih zmožnosti. Novi zakon izhaja iz dobre prakse, ki se je uveljavila v državah Evropske unije in ima v primerjavi s to prakso dobre ali celo boljše rešitve tako za osebe, ki so zbolele za posledicami dela z azbestom kot tudi za gospodarske družbe. V svojih določilih zelo jasno določa poklicne bolezni in pogoje za njihovo ugotavljanje, odmero in izplačilo odškodnin v pavšalnem znesku ter pravico do invalidske pokojnine pod ugodnejšimi pogojih pri osebah, pri katerih je bila ugotovljena poklicna bolezen zaradi izpostavljenosti azbestu, torej za osebe, ki so bile zaposlene v gospodarskih družbah, ki so predelovale, skladiščile, vgrajevale ali odstranjevale azbest oziroma azbestne izdelke. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v dosedanjih postopkih vseskozi podpirali predlog zakona o odpravi posledic dela z azbestom, ker menimo, da ta zakon nadgrajuje zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno, ki je bil sprejet leta 1996 in bil naknadno še trikrat spremenjen in dopolnjen. Že iz samih nazivov obeh zakonov sta razvidna osnovna namena in cilji teh zakonov. Dosedanji zakon je prepovedal proizvodnjo in namenil finančna sredstva za prestrukturiranje, nov zakon pa zagotavlja socialno varnost delavcev, zaposlenih v gospodarskih družbah, kjer so dobili poklicne bolezni in zaradi izpostavljanja azbestu, in državno pomoč gospodarskim družbam oziroma najmanj 60% soudeležbo pri izplačevanju odškodnin. Glavni argument državnega sveta, da v nov zakon ni vključena kategorija prebivalcev, ki so bili izpostavljeni azbestnemu prahu, tako ni v kontekstu z osnovnim namenom novega zakona, ki odpravlja posledice dela z azbestom. Tudi trditev državnega sveta, da je dosedanji zakon zagotavljal širše pravice tudi prebivalcem, ki so prebivali v bližini gospodarskih družb, ki so predelovale ali skladiščile azbest ali azbestne izdelke ne drži, saj je v 1. členu samo deklarativno navajal zagotavljanje zdravstvene in socialne varnosti prebivalcem. V ostalih določbah pa prebivalcev sploh ni omenjal. Pravice je zagotavljal samo delavcem, zaposlenim v gospodarskih družbah, ne pa okoliškim prebivalcem. Po podatkih ni niti en prebivalec v Sloveniji dobil pravice po dosedanjem zakonu. Državni svet tudi meni, da predčasno upokojevanje delavcev s poklicno boleznijo, ki pridobijo status invalidnosti druge in tretje kategorije, ne sme biti vezano na pogoja 25 let pokojninske dobe in 50 let starosti. V naši poslanski skupini podpiramo tudi pri azbestni problematiki invalidsko upokojevanje, ki je natančno opredeljeno v zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Predvsem pa osnovno načelo pravičnosti in enake obravnave vseh invalidnih zavezancev, ki jim je priznana invalidnost I. kategorije brez vseh pogojev in dodatnih omejitev. Zavarovanci, ki imajo priznano invalidnost II. in III. kategorije, pa dodatne navedene pogoje, starost 50 let in 25 let pokojninske dobe, kar pomeni, da je še vedno mnogo bolj ugodno, kot velja za vse ostale invalidske zavezance, za katere veljajo splošni pogoji za upokojitev. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo neugodno presenečeni nad nezaupanjem državnega sveta v interdisciplinarno skupino strokovnjakov in v njeno imenovanje ter nezaupanje v medresorsko komisijo, ki se kaže z obrazložitvijo, da bi morali biti pri izvajanju tako pomembnega zakona prisotni tudi predstavniki vseh zainteresiranih javnosti, ter da zoper mnenje komisije ni pravnega varstva na drugi stopnji, ter da je izključeno tudi sodno varstvo. Novi zakon zelo jasno opredeljuje naloge interdisciplinarne komisije strokovnjakov in medresorske komisije. Pri ugotavljanju bolezni zaradi posledic dela z azbestom opravlja strokovne naloge interdisciplinarna skupina vrhunskih strokovnjakov, ki imajo ustrezno medicinsko znanje. Interdisciplinarno komisijo imenuje minister za zdravje izmed zdravnikov, ki se ukvarjajo z azbestnimi boleznimi. Interdisciplinarna skupina poda mnenje, ki je zavezujoče samo za odločitev medresorske komisije, da ta lahko ponudi poravnavo. Če interdisciplinarna skupina pri oškodovancu ne ugotovi poklicne bolezni, ima ta še vedno možnost sprožiti spor pred sodiščem, kjer lahko obstoj bolezni in drugih posledic dela z azbestom dokazuje s sodnimi izvedenci. Poudariti je potrebno, da pri postavljanju medicinskih diagnoz in izvedenskih mnenj ne gre za vprašanja, ki jih je možno reševati po upravnem postopku, temveč z visoko strokovno in zahtevno delo, skladno z medicinsko doktrino in zdravniško etiko. O svoji pravni naravi so izvedenska mnenja predhodna vprašanja, na katerih potem temeljijo odločitve pristojnih organov. Medresorska komisija lahko v primerih, ko je to potrebno, povabi na sejo tudi upravičenca oziroma njegovega pravnega zastopnika. Ker gre za uveljavitev osebnih pravic, si svojega pravnega zastopnika izbere opravičenec sam in te vloge ne more kar na podlagi zakona prevzeti katera od organizacij oseb, prizadetih zaradi azbesta. Če bi v zakonu določili, da posameznika v medresorski komisiji zastopa predstavnik neke organizacije, bi s tem posegli v njegovo svobodo, da sam odloča, s katero organizacijo bo sodeloval, ali kdo bo zastopal njegove interese. Pravice na podlagi tega zakona pridobijo upravičenci šele na podlagi poravnave. Pravico do odškodnine ali na podlagi sklepa SPIZ, pokojnina pod ugodnejšimi pogoji. Če se posameznik ne strinja s priloženo poravnavo o odškodnini, zagotavljanje poklicne bolezni ali v primeru, če pristojna interdisciplinarna komisija pri njem ni ugotovila poklicne bolezni, lahko vloži tožbo na sodišču. V tem sporu pred sodiščem ima na razpolago vsa pravna sredstva. Iz navedenega je mogoče zaključiti, da so v novem zakonu natančno določene pravice, ki jih lahko uveljavijo oškodovani delavci, kar za dosedanji veljavni zakon ne velja in so bile pravice izplačane na podlagi dodatnih dogovorov in brez uradno objavljenih pravilnikov. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo vseskozi aktivno sodelovali pri vsebinskem iskanju rešitev predloga zakona, tako s sindikatom azbestnih bolnikom, društvo obolelih zaradi azbesta, s predstavniki gospodarskih družb, s prizadetimi krajani, s koalicijskimi strankami, kot tudi z vladnimi pripravljavci zakona. Veliko je bilo v naši poslanski skupini razmišljanj in razprav kako v zakon vključiti tudi okoliško prebivalstvo, vendar to ni bilo mogoče utemeljiti s strokovnimi podlagami, s konkretnimi kriteriji glede oddaljenosti do centra azbestne proizvodnje, niti na teh osnovah strokovno oceniti potencialnega števila obolelih prebivalcev z azbestnimi boleznimi v naslednjih letih in desetletjih, tako torej določiti območje, da bo strokovno utemeljeno, predvsem pravično in pošteno do vseh prebivalcev. Kaj bomo rekli tistim prebivalcem, ki bodo ostali za mejo določenega območja, pa so zboleli za azbestno boleznijo. Tu nastopi po našem mnenju krivica in neenakost pred zakonom. Torej se samo po sebi ponuja rešitev, da se območje razširi na celotno področje Slovenije. V tem primeru pa smo postavljeni pred nove dileme ni neznanke. Kaj pa ostala onesnaževana in zastrupljena okolja, ki so in še povzročajo razna telesna in tudi psihična obolenja, tudi s posledicami smrti. To so dileme in neznanke, ki se jih ni niti dotaknil dosedanji zakon niti jih ni poizkušala rešiti prejšnja vlada in koalicija, zato je potreben postopen, strokoven in odgovoren pristop, kar pomeni, da se mora o tem kompleksnem problemu odprave posledic onesnaženega in zastrupljenega okolja, ki povzroča razne hude bolezni prebivalstva, najprej izreči stroka, šele nato pa zakonodajna veja oblasti. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je v prihodnje možno z ustreznimi dopolnitvami vključiti tudi najbolj prizadeto okoliško prebivalstvo, seveda, če je to v okviru ustavnih določil enakosti pred zakonom. Bolj se nagibamo k rešitvi, da se pripravi zakon o odpravi posledic onesnaževanja in obremenjevanja okolja z azbestom oziroma azbestnimi izdelki. In v ta zakon bi bilo smotrno vključiti tudi prebivalce. To bi pomenilo tretji korak pri razreševanju azbestne problematike v Republiki Sloveniji. Naša poslanska skupina bo kakršnekoli pobude in rešitve v tej smeri vedno podpirala konstruktivno, predvsem pa državniško modro in odgovorno. Ne bo pa podpirala cenene populistične razprave in predlogov, ki niso realni in pomenijo skok v neznano. V naši poslanski skupini menimo, da je zakon o odpravi posledic dela z azbestom, nadgradnja dosedanjega zakona ter da je primerna zakonska podlaga za dolgoročno razreševanje azbestne problematike, pa tudi prava zakonska podlaga za izvrševanje namenske proračunske porabe. Nepotrditev tega zakona bi resno za nedoločen čas ogrozilo socialno varnost delavcev, ki so dobili poklicne bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu. Te neodgovornosti pa poslanska skupina Slovenske demokratske stranke ne želi prevzeti, zato bo zakon o odpravi posledic dela z azbestom ponovno podprla. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Naslednjega vabim k besedi gospoda Germiča v imenu LDS.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, sodelavec ministrstva, spoštovani kolegice in kolegi. Soglasna odločitev državnega sveta Republike Slovenije o izglasovanju, o izglasovanem vetu na zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom omogoča vsem ponoven razmislek o vsebini predlaganega zakona in nam ponuja priložnost za popravni izpit, da na podlagi sicer že velikokrat predstavljenih strokovnih argumentov in opozoril zainteresirane in druge javnosti neprimernega zakona ne potrdimo. Na začetku predstavitve stališča poslanskega kluba LDS do zahteve državnega sveta za ponovno odločanje o zakonu o odpravljanju posledic dela z azbestom pa želimo državljanke in državljane ter vlado ponovno opozoriti na dejstvo, da so v našem okolju še vedno prisotne velike količine azbesta, ki predstavljajo potencialno nevarnost za vsakega izmed nas. Desetletja azbest, ki je skupno ime za skupino vlaknatih silikatov, v zahodnem svetu velja za čudežno rudnino z vsestransko uporabnostjo. Zato je prisoten v več kot 3.000 izdelkih. Najbolj znani takšni izdelki so vodovodne in kanalizacijske cevi, strešna kritina iz azbest cementa, vrsta izolacij za stavbe in električne vodnike, zavorne ploščice in tesnila, daljša azbestna vlakna pa so se uporabljala tudi v tekstilni industriji. Tudi v Sloveniji je tretjina stavb še vedno prekritih s kritinami, ki vsebujejo trdno vezan azbest, azbestnih vodovodnih cevi je še vedno prek 1.000 kilometrov, veliko stavb, čeprav podatka, koliko, ni jasnega, pa ima izolacijo, omete ali tla iz materialov s šibko vezanim azbestom. Od leta 1946 do leta 1996 je bilo v Sloveniji sicer uvoženih 670.000 ton azbesta, 14 podjetij ga je uporabljalo v svoji proizvodnji, 10 podjetij ga je vgrajevalo v uvožene izdelke, 8 pa ga je prodajalo v maloprodaji. Pred letom dni smo v poslanskem klubu LDS sedanjega ministra za okolje in prostor s poslanskim vprašanjem opozorili na ta javnosti velikokrat premalo znana dejstva in problem. Povprašali smo ga tudi, kako pristojna inšpekcija nadzira izvajanje podzakonskih predpisov, ki urejajo ravnanje z azbestom, in ali ne bi bilo treba uvesti posebne finančne spodbude za strokovno zamenjavo gradbenih materialov, ki vsebujejo nevaren azbest. Ta vprašanja dobijo še posebno težo ob upoštevanju mednarodnih raziskav, ki opozarjajo, da so uporabniki azbesta še bolj ogroženi kot delavci v sami proizvodnji azbesta in azbestnih izdelkov. Odgovor ministra za okolje in prostor žal ni bil preveč spodbuden. Po oceni ministrstva za okolje in prostor bo do leta 2020 v naši državi treba zamenjati in varno shraniti približno 400.000 ton azbestno-cementne kritine. Navedena količina seveda ne vključuje drugih odpadkov, ki ravno tako vsebujejo azbest. Po navedbah ministra se število inšpekcijskih pregledov inšpekcije za okolje in naravo kljub dejstvu, da se količina azbestnih odpadkov močno povečuje, iz leta v leto zmanjšuje. Ta podatek nas mora skrbeti, kot tudi informacija, ki jo je ravno tako podal minister, da najverjetneje posebnih finančnih spodbud za strokovno zamenjavo gradbenih materialov, ki vsebujejo nevaren azbest, ta vlada ne načrtuje. Da je omenjeno področje skoraj povsem brez nadzora, priča le 9 pregledov v letu 2004, pri čemer pa se hkrati ugotavlja, da je bilo ugotovljenih več primerov, ko so odstranjevanje azbestno-cementne kritine na površini 1.000 kvadratnih metrov izvajali izvajalci, ki za takšna dela sploh niso imeli pooblastil, kar predstavlja veliko nevarnost za vse, ki so bili izpostavljeni azbestnemu prahu. Pri tem bi želel opozoriti, da tudi po letu dni minister za okolje in prostor še vedno ni izpolnil obljube, da bo ministrstvo za okolje in prostor izdalo posebno zgibanko, ki bi državljanke in državljane informiralo o nevarnostnih, ki so povezane z azbestom, načinu sanacij strešnih kritin iz azbesta in načinu odlaganja teh odpadkov ter o drugih azbestnih izdelkih. Vlada se očitno ne zaveda resnosti te problematike, ki se žal vidi tudi na primeru zakona, o katerem bomo danes ponovno odločali. Večini tragičnih posledic množične uporabe azbesta bi se v svetu in pri nas lahko izognili, če bi upoštevali več kot 100 let stara opozorila o škodljivih učinkih azbestnega prahu na zdravje ljudi. Ta zgodnja svarila na žalost niso bila deležna večje pozornosti. Do ukrepov za omejitev in prepoved uporabe azbesta je prišlo šele po odkritju hudih posledic izpostavljanja azbestnemu prahu in po mnogih tragičnih izgubah človeških življenj v poznih 80-ih letih prejšnjega stoletja. Šele v letih 1998 in 1999 so države Evropske unije dokončno prepovedale uporabo vseh vrst in oblik azbesta. V letu 2001 pa se je končal tudi spor med svetovno trgovinsko organizacijo, ki je zavrnila kanadsko pritožbo ter podprla evropsko prepoved. Torej, več kot stoletje po prvih opozorilih o škodljivosti azbesta. Tudi v naši državi smo šele, v primerjavi z nekaterimi drugimi državami pa že, leta 1996 s posebnim zakonom prepovedali proizvodnjo in promet azbestnih izdelkov, uredili prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno ter rešili nekatera socialna vprašanja delavcev, ki so bili izpostavljeni škodljivim vplivom azbestnega prahu. Omenjeni zakon ima oziroma je imel kljub dejstvu, da je bil sprejet prepozno, osrednjo vlogo pri reševanju azbestne problematike v naši državi. Ko se je leta 2003 končalo prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno, je postalo očitno, da je potrebno zakona nadgraditi in z njim dolgoročno zagotoviti rešitve v interesu ljudi, ki so bili ali bodo prizadeti zaradi izpostavljenosti škodljivemu vplivu azbestnega prahu. Prejšnja vlada, ki jo je vodila LDS, se je tega dejstva zavedala, zato je v začetku leta 2004 ustanovila posebno medresorsko delovno skupino, ki je pripravila celovit pregled izvajanja obstoječega zakona, napoved ocene obolelih ter izhodišča za pripravo novega zakona. Novega zakona zaradi konca mandata prejšnja vlada ni uspela pripraviti, zato je to nalogo prevzela aktualna vlada. V januarju leta 2005 smo v državnem zboru podaljšali veljavnost zakona iz leta 1996. Po zavrniti ponovnega podaljšanja pa je vlada v zakonodajni postopek končno vložila predlog novega zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom. Kljub temu, da je vlada že imela pripravljene strokovne osnove za novi zakon ter da se je za pripravo zakonskega teksta vzela več kot dovolj časa, se je izkazalo, da ga sploh ni uskladila z zainteresiranimi, torej z ljudmi, ki s svojim zdravjem in žal tudi s svojimi življenji plačujejo stoletno zmoto. Potrebnega dialoga med vlado in prizadetimi državljankam in državljani preprosto ni bilo. To je tudi prvi očitek, ki smo ga in ga še vedno v poslanskem klubu LDS naslavljamo na vlado. Še bolj pa bode v oči in zbuja zaskrbljenost nesodelovanje vlade oziroma pripravljavci zakona za zdravstveno stroko. Kot posledica takšnega ravnanja je bil predlog zakona deležen vrste pripomb s strani socialnih partnerjev, gospodarskih družb, strokovnih združenj ter sindikata in društva azbestnih bolnikov. Kljub temu, da je bil po obsežni razpravi na matičnem delovnem telesu pripravljen dopolnjen predlog zakona, ki je vseboval nekatere manjše spremembe zakonskega besedila, pa smo bili v poslanskem klubu LDS mnenja, da le-te ne popravljajo zakonskega besedila v smeri zagotovitve enakih pravic za vse ljudi, ki so bili ali še bodo prizadeti zaradi izpostavljenosti škodljivemu vplivu azbestnega prahu. Zato smo skupaj s poslansko skupino Socialnih demokratov ter poslancem Srečkom Prijateljem državnemu zboru predlagali v sprejetje amandmaje, katerih vsebina je temeljila na dejstvu, da je Slovenija tudi socialna država ter načelo pravičnosti in solidarnosti. Vladajoča koalicija je vse predlagane amandmaje zavrnila. Za razumevanje in ponovno pojasnilo javnosti bi želel še enkrat predstaviti, kakšne rešitve smo predlagali s temi amandmaji, kajti dejstvo je, da so amandmaji postavljali besedilo zakona v drugačen kontekst. Predvsem smo predlagali, da so do odškodnine in do pokojnine pod ugodnejšimi pogoji opravičeni vsi, pri katerih je bila ugotovljena poklicna ali druga bolezen zaradi izpostavljenosti azbestnemu prahu. Torej tudi prebivalci, ki so prebivali v okolici poslovnih prostorov gospodarskih družb, kjer se je predeloval ali skladiščih azbest ali azbestni izdelki. Predlagali smo, da so pod določenim pogojem do odškodnine upravičeni tudi zakoniti dediči pokojnin, največkrat so to žal še šoloobvezni otroci, kajti vse prevečkrat upravičenci zaradi rakastih obolenj na pljučih umirajo že pri starosti okoli 35 let. Nadalje smo predlagali, da mora pri odškodninah v sodnih postopkih Republika Slovenija kriti odškodnino v višini 60% določenega zneska, v primerih rakavega obolenja pa mora kriti odškodnino v celoti. Prepričani smo namreč, da Republika Slovenija ne more in ne sme zanikati odgovornosti za prisotnost velike količine azbesta v našem okolju, ki je lahko rakotvoren že pri minimalnem vdihavanju njihovih vlaken. Predlagali smo tudi, da petega člana medresorske komisije predlagajo organizacije oseb, prizadetih zaradi azbesta. Po našem mnenju gre za civilizacijski standard, da lahko pri odločanju o pravicah obolelih sodelujejo tudi predstavniki obolelih. In ne nazadnje smo s predlaganimi amandmaji nasprotovali zaostrovanju pogojev za pridobitev invalidske pokojnine pod ugodnejšimi pogoji. Zato smo predlagali, da naj bo pravica do predčasne upokojitve vezana izključno na ugotovljeno bolezen in ne na še dodatne pogoje, ki jih zakon iz leta 1996 ni vseboval. Spoštovani! Če bi vladajoča koalicija predlagane amandmaje v drugi obravnavi na seji državnega zbora podprla, zahteve državnega sveta za ponovno odločanje o tem zakonu najverjetneje ne bi bilo. Državni svet je torej s svojo zahtevo vladajoči koaliciji dal čas za dodatni premislek in omogočil, da se ponovno odloči o tem, ali dejansko želi z zakonom deliti obolele, z istimi boleznimi zaradi izpostavljenosti azbestu, in sicer na tiste, ki bi imeli pravice po tem zakonu, in na tiste, ki jim ta zakon teh pravic ne bi dajal. Državni svet je vladajoči koaliciji tudi omogočil, da se ponovno odloči, ali res želi zmanjšati že pridobljene pravice z zakonom iz leta 1996. Za lažjo odločitev bi navedel izsledke bolnišnice v Londonu, ki so na podlagi zbranih podatkov med leti 1917 in 1964, da je bilo več kot 50% od 96 proučevanih primerov, obolelih za mezoteliomom izpostavljenih azbestu poklicno ali zasebno. Kot primer, gre za obolele, ki so živeli z delavcem, ki je imel stik z azbestom. Tretjina preostalih pa je živela na območjih, oddaljenih manj kot 800 metrov od tovarne azbesta. Del vladajoče koalicije sicer napoveduje takojšnjo spremembo ta trenutek še ne sprejetega zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom. V poslanskem klubu LDS takšno ravnanje, če bo do njega res prišlo in bo danes zakon ponovno potrjen, ocenjujemo kot neresno in neodgovorno dejanje vladajoče koalicije, ki pred številne človeške usode, izgubljena življenja in neizmerno trpljenje posameznikov in njihovih svojcev postavlja svoj političen prestiž. Spoštovani! V poslanskem klubu LDS zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom pri ponovnem odločanju ne bomo podprli. Vsi tisti, ki trpijo ali bodo trpeli zaradi azbesta, si namreč zaslužijo bolj socialen in pravičnejši zakon. Hkrati pa upamo in si želimo v dobrobit vseh, ki bodo kakorkoli utrpeli posledice na zdravju zaradi izpostavljenosti azbestu, da bo večina poslank in poslancev sledila odločitvi matičnega delovnega telesa, ki pri ponovnem odločanju zakonu ni namenil potrebne podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Bevk, v imenu SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! V poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je ta zakon korak nazaj v reševanju azbestne problematike v Sloveniji, saj že sam njegov naslov zožuje vsebino zakona. Zakon se nanaša zgolj na odpravljanje posledic dela z azbestom, ne pa tudi na škodljive posledice izpostavljenosti nevarnemu azbestu. Nanaša se torej zgolj na delavce, zaposlene v azbestni proizvodnji, ne pa tudi na prebivalce, ki so bili azbestu izpostavljeni v neposredni okolici proizvodnih objektov. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo upoštevali veto državnega sveta Republike Slovenije in glasovali proti zakonu. Slovenija se s škodljivimi učinki azbestnega prahu v proizvodnji in v okolici proizvodnih objektov sooča vsaj že 35 let, od 70. let prejšnjega stoletja dalje. Azbest se je na Slovenskem, na primer v Mariboru, uporabljal že od druge polovice 19. stoletja, v Soški dolini pa od leta 1921 dalje. V zadnjih treh desetletjih je na te probleme najprej začela opozarjati medicinska stroka ter nekatera podjetja, predvsem mislim tu na Salonit Anhovo. Na nivoju države pa je bil leta 1996 sprejet zakon, ki je prepovedoval proizvodnjo in promet z azbestnimi izdelki ter urejal prestrukturiranje proizvodnje iz azbestne v neazbestno, poleg tega pa urejal tudi socialne pravice zaposlenih. Ta zakon je bil v državnem zboru soglasno sprejet na pobudo poslank in poslancev iz vseh parlamentarnih skupin. Novi zakon, ki ga predlaga vlada, je po našem mnenju korak nazaj na tem področju. Da azbestno problematiko v naši državi ne obravnavamo dovolj resno, priča tudi podatek, da smo pred nekaj leti v Sloveniji odkrili novo žarišče azbestnih bolnikov, in to pri Slovenskih železnicah, v podjetju, ki je v 100% lasti države. Podjetje je decembra lani sicer poslalo 100 delavcev na specialistične preglede v bolnišnico na Golnik, katerih rezultati bodo znani konec tega meseca. So pa ti delavci na pregledih povedali, da bodo morali, po zatrjevanju vodstva Slovenskih železnic, z azbestom delati še 10 let, kljub temu, da v naši državi že 10 let velja zakonska prepoved uporabe azbesta v proizvodnji. To je seveda nezaslišano. Prav tako smo bili zgroženi, ko so pred dvema letoma gradbinci enostavno minirali objekte celjske cinkarne, tako da se je prah azbestne kritine nekontrolirano širil med prebivalci v neposredni okolici mesta. Najprej je potrebno izpostaviti, da je bil zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom sprejet brez sodelovanja socialnih partnerjev in medicinske stroke. Zakonu nasprotuje široka paleta družbene stvarnosti. Veto je bil v državnem svetu izglasovan soglasno, brez glasu proti, kar se redko kdaj zgodi. Zakonu nasprotujejo v zvezi sindikatov azbestnih bolnikov Slovenije, društvu obolelih zaradi azbesta, gospodarski zbornici Slovenije, v podjetjih, kjer se je uporabljal azbest, na kliničnem inštitutu za medicino dela, prometa in športa kliničnega centra v Ljubljani. Svoje pismo nestrinjanja je predsedniku vlade napisali tudi predsednik države doktor Janez Drnovšek. Prezrte so bili tudi upravičene zahteve prebivalcev, ki so bili izpostavljeni škodljivim vplivom azbestnega prahu v neposredni okolici proizvodnih objektov. S predlaganimi amandmaji smo Socialni demokrati hoteli skupaj s kolegi iz opozicije dopolniti osnovni koncept vladnega azbestnega zakona tudi z okoljskim in ne samo poklicnimi vidikom azbestnih bolezni. Žal so bila vsa dopolnila opozicije zavrnjena. Medresorska vladna delovna skupina je že decembra 2004 med smernice za oblikovanje novega azbestnega zakona zapisala, da so v skupini upravičencev do odškodnin, navajam, "vsi potencialni eksponenti, zaposleni ali bivši zaposleni v proizvodnem procesu ali servisnih službah, ki so posredno ali neposredno prihajali v stik z azbestnim prahom, kakor tudi prebivalci zaradi okoljske izpostavljenosti azbestu z diagnozo azbestne bolezni - mezoteliom." Konec navedka. To je na moje ustno poslansko vprašanje 22. junija 2005 v državnem zboru potrdil tudi minister magister Janez Drobnič. Tudi v razpravah na matičnem odboru februarja letos je bilo jasno rečeno, da je vlada sprva nameravala napisati zakon, ki bi vključeval tudi izpostavljenost prebivalstva v okolici proizvodnih objektov. Medicinska stroka opozarja, da je bilo doslej obravnavanih 2 tisoč 100 delavcev in bivših delavcev, pri katerih je bil postavljen sum na poklicno azbestno bolezen, 95% z območja Soške doline. Od leta 1964 do leta 2002 je bilo v Sloveniji odkritih 365 mezoteliomov, od tega 95% v radiju 5 kilometrov okrog tovarn, ki so uporabljala azbest. Poleg Soške doline imamo v Sloveniji še tri žarišča te najhujše azbestne bolezni. To so Izola, Ljubljana z Domžalami in Maribor. Ena tretjina mezoteliomov odpade na Maribor, saj je tam od 1860 do 1986 delovala tovarna tirnih vozil, kjer se je uporabljal čisti azbest. Žal se večina obolelih ni zavedala, da so umrli zaradi posledic azbesta. V Izoli so bili azbestu izpostavljeni delavci v ladjedelnici, ki danes po večini živijo in zbolevajo v sosednji Hrvaški. V zadnjih 10 letih se pojavljajo bolezni tudi v trboveljskem bazenu. V okolici Anhovega je bilo po letu 1947, ko je tovarna prišla v last Slovenije, med prebivalci odkritih le kakšnih pet obolelih zaradi mezotelioma in to zaradi okoljske izpostavljenosti azbestu. Vseh verificiranih poklicnih azbestnih bolezni pa je bilo med delavci doslej okoli 1.700. Vključitev prebivalcev kot ogrožene skupine v okolici proizvodnih objektov in priznavanje mezotelioma kot okoljske bolezni, ne bi imela bistvenih finančnih posledic za državni proračun, zato argument vlade, da državni proračun tega ne bi zmogel, ne drži. Študije so dokazane, da je doba preživetja od diagnoze raka na pljučih, še posebej mezotelioma, 11, največ 12 mesecev. V primeru, da postopki poravnave ali tožbe na sodišče ni mogoče pripeljati do konca, bi se bilo potrebno v nadaljevanju sporazumevati s prizadetimi dediči, toda le v primeru, če je oboleli za časa življenja že vložil zahtevo za odškodnino, do katere je upravičen, pa je zaradi dolgotrajnih sodnih postopkov ni dočakal. Podobne rešitve, za katere smo se Socialni demokrati zavzemali ob obravnavi zakona, ima tudi Nizozemska. Seveda bi lahko izpostavili še vrsto pomanjkljivosti zakona, kaj vse je bilo v zadnjih nekaj tednih in tudi danes že večkrat povedano. Bolj me skrbi, da po mnenju medicinske stroke v Sloveniji poklicnih bolezni ne odkrivamo, saj je po nekaterih podatkih letno priznanih le 27 poklicnih bolezni, čeprav bi jih morali primerjalno z Evropo imeti vsaj 1.500. Samo azbestu je bilo v Sloveniji izpostavljenih okoli 23.000 zaposlenih. Vrh obolevanja zaradi azbesta, zaradi dolge latentne dobe do izbruha bolezni pa medicinska stroka pričakuje okoli leta 2025. Napovedi za EU v naslednjih 35 letih govorijo o 250.000 mrtvih, po najbolj črnih napovedih pa celo 400.000. Spoštovani! Poslanska skupina Socialnih demokratov bo glasovala proti zakonu, ter ob tem poziva vlado, da pripravi nov zakon, ki bo celovito urejal azbestno problematiko v Sloveniji ter poleg poklicnega uveljavil tudi okoljski vidik priznavanja azbestnih bolezni. K zavrnitvi zakona pozivam tudi kolegice in kolege iz koalicije, saj discipliniranje redkih koalicijskih poslancev, ki so zakonu doslej nasprotovali, ni v čast slovenski parlamentarni tradiciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še poslednji, mag. Capuder v imenu Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Poslanke in poslanci, dragi gostje! Z zakonom o odpravljanju posledic dela z azbestom, ki ga ponovno potrjujemo v državnem zboru, se ureja ugotavljanje poklicnih in drugih bolezni ter zmanjšanje življenjskih funkcij zaradi izpostavljenosti azbestnemu prahu, priznavanje odškodnine v pavšalnem znesku za bolezni in zagotavljanje pravice do pokojnine pod ugodnejšimi pogoji. Upravičenci po tem zakonu bodo vsi tisti, ki so bili zaposleni v gospodarskih družbah, ki so predelovale, uporabljale, skladiščile, vgrajevale ali odstranjevale azbest oziroma azbestne izdelke, vendar na delovnih mestih, kjer so bili izpostavljeni azbestu in so zaradi tega zboleli. Z rešitvami v zakonu širimo krog upravičencev, ki so prišli v stik z azbestom na svojem delovnem mestu, glede na stari zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki. In že zaradi tega, zaradi te širitve, je zakon dober in je boljši od sedaj veljavnega. Prepričan sem, da je predlagani zakon dober tudi za reševanje težav za zaposlene na železnicah oziroma v njihovih centralnih obratih, kjer je bilo pred kratkim odkrito novo veliko žarišče azbestnih bolezni. Na Slovenskih železnicah namreč že 10 let po zakonski ureditvi azbestne problematike le-ta še ni rešena oziroma se je šele začela reševati. Novi zakon bo delavcem dal pravice, ki jih do sedaj niso imeli. O tem sem prepričan. Zato v Novi Sloveniji ne moremo razumeti odločitve državnega sveta za veto na ta zakon. Naše stališče je, da je treba odškodnino priznati vsem delavcem, ki so delali v stiku z azbestom in so zaradi tega zboleli. Veto državnega sveta samo zavlačuje uveljavljanje pravice, ki delavcem pripada že od leta 1996, vendar ni bila ustrezno uzakonjena. Tega se moramo zavedati tudi v državnem zboru, ko bomo danes ponovno glasovali o tem zakonu. Pravic, ki gredo obolelim delavcem zaradi azbesta, le-tem ne smemo odreči, ne glede na to, kje so bili zaposleni. Zaradi tega je treba ponovno podpreti zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom. Opozoril bi tudi na dejstvo, da je zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestom iz leta 1996 pravice določal samo zaposlenim v obratih in pravic po tem zakonu ni dobila še nobena oseba, ki ni bila zaposlena v proizvodnih obratih. O tem navsezadnje govori tudi pismo krajanke iz okolice proizvodnega obrata z azbestom, ki sem ga predstavil na prejšnjem zasedanju državnega zbora, ko smo zakon sprejemali. Zato novi zakon nikakor ne krči obstoječih pravic. Pravico do invalidske pokojnine bodo po novem zakonu lahko uveljavili vsi upravičenci, če je pri njih po splošnih predpisih o pokojninskem in invalidskem zavarovanju ugotovljena invalidnost zaradi poklicne bolezni po tem zakonu in če so dopolnili 25 let pokojninske dobe ter so stari najmanj 50 let. V predlogu zakona so določeni najvišji zneski odškodnin za poklicne bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu. Predlagano je, da država krije najmanj 60%, gospodarske družbe pa največ 40% stroškov za odškodnine glede na posamezno bolezen. Odškodnine za priznane bolezni bodo po tem zakonu znašale od 2,5 do 10 milijonov tolarjev, pri čemer so v novem zakonu jasno določeni kriteriji in tudi razponi, kar je bolje od sedaj veljavnega zakona. V nekaterih državah Evropske unije delavci za lažje oblike bolezni zaradi azbesta ne prejemajo odškodnine. Tako je v Veliki Britaniji, Franciji, na Nizozemskem, v Nemčiji. V Sloveniji smo zato v tem smislu naredili velik korak naprej pri zaščiti pravic delavcev, ki so prišli v stik z azbestom in so zaradi tega zboleli. Slovenija bo tako ena redkih držav, ki omogoča pravico do odškodnine tudi za lažje oblike azbestnih bolezni. Predlog zakona, ki ga ponovno potrjujemo, ima po našem mnenju ustrezne rešitve tako za tiste, ki so zboleli, kot za podjetja, ki so se ali se še bodo zaradi azbestnih bolezni znašla v težkem položaju. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je potrebno predvsem njim, torej delavcem, nameniti dodatna sredstva, če je pri njih ugotovljena katera koli izmed priznanih oblik bolezni. To bo ugotavljala interdisciplinarna skupina strokovnjakov, ki jo bo po zakonu imenoval minister, pristojen za zdravje. Zaradi vsega naštetega je zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom boljši kot do sedaj veljavni zakon in je po našem mnenju povsem primerljiv s podobnimi evropskimi zakoni. Po drugi strani se tudi zavedamo, da s tem zakonom ne rešujemo problematike vseh tistih obolelih, ki so zboleli zaradi azbesta v okolju, predvsem v okolici velikih proizvodnih obratov. Predvsem je tukaj problematična definicija okolice, kajti če definiramo neko območje v zakonu, potem lahko delamo krivico tistemu, ki bo zbolel zaradi azbestne bolezni, živel pa bo izven tega območja in ne bo upravičen do nadomestil po zakonu. Širitev na celotno Slovenijo in rešitev na način, kot je to predvideno v sprejetem zakonu, pa bi verjetno pomenila finančno nepredvidljive učinke. Nova Slovenija bo predlagala in tudi zagotavljamo, da se reševanje tega problema nadaljuje. Zavedamo se tudi ostale problematike glede azbesta, kot je zamenjava azbestnih cevovodov in streh, kar je potrebno rešiti z drugim zakonom, ne s predlaganim. Vendar sedaj je pomembno, da najprej rešujemo pravice tistih, ki so najbolj izpostavljeni. To pa so delavci. Zato bomo v Novi Sloveniji zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom ponovno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi razprava poslank in poslancev. K besedi vabim gospoda Veršnika.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! K razpravi me je spodbudil poziv SABS-a, to je zveze sindikatov azbestnih bolnikov Slovenije, ki v svojem prvem stavku trdi, da je obravnavani zakon, pa bom navedel, "prava tragedija za prizadete in velik korak nazaj pri reševanju tovrstne problematike v Sloveniji." Sam pripominjam, da tragedija bo, če ta zakon ne bo sprejet. Izjavo pa jemljem kot tendenciozno, demagoško in neodgovorno, ki kaže navijaštvo in nesposobnost argumentiranega soočenja dejstev. Pisci ne razumejo ali pa nočejo razumeti osnovnega cilja tega zakona, ki rešuje problematiko poklicnih bolezni, nastalih zaradi dela z azbestom. Ta zakon je boljši od sedaj veljavnega, res pa je, da ne rešuje tistega, kar je lahko ali tudi potrebno in kar je populistično, to je obolelih iz okolice tovarn. Ob tem pa se moramo vprašati o sami definiciji okolica, ogrožene okolice z delovanjem azbestne tovarne. Ali je to radij 50 metrov, 500 metrov, 1000, 5000 ali celo več? Ali meje predstavljajo robovi gozdov, ravnine, rečne struge? Pri obravnavi tega zakona me je v vseh dosedanjih razpravah tako na matičnem odboru kot tudi v tej dvorani vedno motilo to, da kljub dolgoletni veljavi obstoječega zakona ni nobena znanstvena institucija postregla s kvalitetno znanstveno analizo vpliva dela z azbestom na okoliško prebivalstvo s poudarkom na stopnjo ogroženosti, glede na oddaljenost od same proizvodnje, naravne vplive kot so vetrovi, rastlinstvo. Skratka, kakšne vplive imajo meteorološke in klimatske razmere, ki jih nikakor pri tem problemu ne smemo zanemariti, če želimo, da ne bomo povzročili novih krivic. Prepričan sem, da bi takšno študijo v primeru razširitve obsega upravičencev izven obsega poklicnih obolenj interdisciplinarna komisija morala imeti, da bi lahko pravično obravnavala vsak posamičen primer. Zakon, ki ga danes ponovno obravnavamo, ni brezhiben. S tem se tudi sam strinjam. Je pa nov korak za dosego cilja, dokončne ureditve negativnih vplivov proizvodnje in uporabe azbestnih izdelkov. Gotovo se boste strinjali, da nas čakajo še zamenjave strešnih kritin, vodovodnih cevi in drugih izdelkov, ki smo jih v preteklosti množično uporabljali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim, da nekaj prijavljenih ni v dvorani. Gospod Han.
Hvala lepa za besedo spoštovani podpredsednik. Spoštovani zbor, spoštovani gostje! Problem obolelosti zaradi azbesta se vleče že precej časa. Problem ni le slovenski, ampak se z njim srečujemo praktično povsod po svetu. Reševanja problema so se države lotile različno in Slovenija tukaj ni zaostajala, ampak se je z njim spopadla relativno zgodaj. Obdobje prejšnjih vlad, predvsem pa aktivnosti Socialnih demokratov, je zaznamovalo večinoma uspešno in korektno sodelovanje politike, stroke in gospodarstva in prizadetih pri razreševanju posledic, ki sta jih uporaba in izpostavljanje azbestu prinesla, seveda v okviru materialnih zmožnosti države in v okviru obstoječega znanja o škodljivih učinkih azbesta na zdravje ljudi. Danes je slovenska država precej bogatejša, bolj izkušena, kot je bil deset let nazaj. Prav tako o azbestu in škodljivih posledicah njegove uporabe vemo precej več, kot smo vedeli deset let nazaj. Tudi koncept dogovarjanja socialnih partnerjev smo v tem času dvignili na precej višji nivo. Kljub vsemu pa se nova oblast do tega vprašanja vede ignorantsko. Zakon, o katerem danes ponovno odločamo, je bil pisan brez upoštevanja stroke, socialni partnerji niso bili upoštevani, prizadete okoličane pa se je kljub drugačnim obljubam popolnoma spregledalo, da o predlogih opozicije niti ne govorimo. Koalicija ni bila pripravljena sprejeti niti najbolj nedolžnih amandmajev. Kolegi iz koalicije me bodo verjetno obtožili demagogije, čeprav ne gre za to, saj dejstva govorijo drugače. Stališče Socialnih demokratov do tega vprašanja je že nekaj let nespremenjeno in še pred vložitvijo tega zakona v državni zbor smo opozarjali, da za nas ni sprejemljiv noben zakon, ki izključuje obolele, ki niso neposredno delali z azbestom, ampak so mu bili izpostavljeni zaradi dnevnih prisotnosti v okolju, ki je bilo z azbestom kontaminirano. Dejstvo je tudi da je redko kateri zakon sprožil takšen val ogorčenja in nasprotovanja prizadetih kot ravno ta. Prav tako ne vem, da bi državni svet kdaj tako enotno in brez glasu proti zahteval ponovno odločanje o kateremkoli zakonu. Zagotovo pa ob nobenem zakonu v tem mandatu nismo doživeli tako enotnega in usklajenega nasprotovanja opozicije. Zlonamernih podtikanj, kdo je prava in kdo neprava opozicija, tukaj ne bom komentiral. To je tudi zakon, ko smo bili priča odkritemu zvijanju rok koalicijskih poslancev, da naj poteptajo svojo vest in glasujejo po vladni komandi. Če povzamem: znakov, da je s tem zakonom nekaj hudo narobe, je več kot dovolj, vendar kot kaže zaenkrat še vedno premalo, da bi koalicijo pripravili do tega, da kdaj pa kdaj le posluša tudi koga drugega in se otrese svojega sistema vladanja. Pa vendar za to je še čas. Čas je še, da ta zakon danes zavrnemo in da v strpnem dialogu, skupaj s socialnimi partnerji in prizadetimi, pridemo do pravičnejšega zakona. Zato pozivam spoštovane poslanke in poslance koalicije, da nam tokrat prisluhnete in zakon ob ponovnem glasovanju ne podprete, vsaj nekateri med nami boste v nasprotnem primeru svojim sokrajanom težko pogledali v oči. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je mag. Štebe
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bom zakon ponovno potrdil, ker v danih okoliščinah pravzaprav ni druge boljše, racionalne odločitve. Tudi se ne strinjam z željami, pravzaprav zahtevami nekaterih, ki jih prikazujejo dokaj demagoško in populistično, da bi pravice širili na način, ki omogoča spornost teh pravic tako, da celo lahko za podobne druge bolezni ali povzročitelje bi lahko upravičenci zahtevali enako odškodnino oziroma sodelovanje države. Menim, da že to, da je tudi v Evropi ali na svetu malo takih držav, ki omogočajo ljudem, ki so na delovnem mestu zboleli za konkretno azbestozo, da se jim pač nadomesti in povrnejo posledice iz tega naslova. Zakon širi pravice glede na prejšnjo zakonodajo, ki pa ni bila prava zakonodaja, ker je bila časovno omejena, in stroške, če lahko tako rečemo, deli med podjetje in državo v razmerju 40:60%. Že zaradi tega pod enakimi pogoji bi bilo širjenje pravic lahko z gospodarskega stališča, pa tudi s proračunskega stališča, pot v preveč neznano smer. Zato menim, da tak način reševanja posledic, kajti v delovnem okolju, domačem okolju in v okolju kot takem je teh vplivov lahko veliko. Za marsikaterega bi se dalo verjetno tudi strokovno iskati razloge in povzročitelja in tistega, ki je dolžan, povrniti povzročeno škodo. Ta je omogočena tudi v teh primerih. Gre samo za to, kakšne pravice zakon neposredno določa. Menim, da je najbolj racionalno v tej situaciji, kot trdi zakon, v nasprotnem primeru nimamo zakona in razmišljati, ampak zelo previdno, v smeri iskanja, morda rešitev tudi za azbestne bolnike, predvsem pa biti tukaj previden in upoštevati vse okoliščine, ki lahko iz tega nastanejo. Tako iz ustavnih pravic enakega obravnavanja, azbestoza kot primer bolezni je zaradi znanstveno ugotovljenih zadev izjema in verjetno ne more biti aplicirana tudi za druge podobne primere v smislu enakosti. Jaz bom zakon podprl. Bi pa bil osebno zelo vesel, če bi do tega prišlo, kajti kot dijak sem na delovnem mestu vgrajeval salonitne plošče, azbestne plošče in če se mi ugotovi oziroma pojavi ustrezna bolezen, bom pač zahteval odškodnino. Bil sem dijak na delu pri svojem stricu. V tistih časih, pred 30 ali 40 leti, so bile azbestne plošče pravzaprav "in", moderno praktično gradivo, in če se mi pojavi bolezen, bi bil upravičen morda celo po tem zakonu, da dobim ustrezno odškodnino. Širjenje teh zadev bi bilo v resnici zelo, zelo negotovo in menim, da je tu potreben tehten premislek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima podpredsednik Peče.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Pravijo, da se posameznik bolezni zave šele takrat, ko je v tem stanju ali pa ko jo dobi nek njegov sorodnik, skratka, da je v bližnjem stiku. Imam pa občutek, da se v okviru tega državnega zbora tako v prejšnjem mandatu kot v tem mandatu zelo ignorantsko obnašamo do te bolezni, ki je, roko na srce, žal ena izmed tistih bolezni, za katero lahko z gotovostjo rečemo, da se njeni učinki in njeno ugotavljanje pojavlja šele kasneje. Dovolite, da za uvod spomnim ta državni zbor, da smo mi ta institucija, ki sprejema vsebino zakonov. Zato se mi celoten govor s strani ministra in vseh tistih, ki zagovarjate to delno rešitev, zdi popolnoma neumesten. Pozabljate svojo vlogo in pozabljate na svojo funkcijo. Ta državni zbor je tisti, ki ureja, kateri sistemski vidik bo zakon obravnaval, kateri del državljanov bo zakon obravnaval. In predlog, ki mu nasprotujejo tako v lokalnih skupnostih, ki mu nasprotuje tako opozicija, kar seveda ni tako zelo pomembno, ampak ta predlog, ki mu nasprotujejo bolniki z azbestozo, je slab predlog. Je predlog, ki v svoji vsebini selekcionira oziroma razdvaja ljudi, razdvaja bolnike, bolje rečeno. In to na podlagi ograje. Najlaže je prikazati, da vlada Republike Slovenije teži k po moji oceni neumestni delitvi. In sicer, prvič, da azbestni delci iz neke tovarne fizično ne morejo preiti prek meja te tovarne. Po moji oceni je tovrstno izhodišče seveda napačno. Govoriti o tem in zgolj o tem ter v zakonu opredeljevati rešitev omejevanja, to pač ni življenjsko. Po moji oceni državni zbor poleg tega, da se v zadnjem mandatu, predvsem v zadnjem mandatu več ne zaveda svoje funkcije, ampak zgolj in le slepo sledi vladnim rešitvam, ne glede na to, kakšne so te rešitve, ali so dobre ali slabe, na vsak način je to slabo. Po moji oceni, glede na to, da se je o vprašanju azbestoze in nevarnosti v povezavi z azbestozo govorilo že v prejšnjem in tem mandatu, bi enkrat morali sprejeti zakon, ki bo dorekel stvari od a do ž, ne glede na naslov zakona. In če sem že omenil naslov zakona, torej odločanje o zakonu o odpravljanju posledic dela z azbestom, dejstvo je, da iz tega naslova ne sledi, da ta zakon obsega izključno področje znotraj meja tovarn. In enak argument, kot ga je minister uporabil, da zakon sledi naslovu zakona, lahko uporabimo vsi tisti, ki smo za to, da se spoštuje normativni del ustave, ki govori o enakosti, ki govori, da ljudi ne smemo ločevati na podlagi meje, ali živijo na levi ali desni strani tovarne. Po moji oceni bi se lahko tukaj zelo mirno vprašali, kateri je primitivec, ki zagovarja tovrstno zakonsko rešitev. In ko smo že govorili o vsebini zakona v povezavi z naslovom zakona, je ob tem smiselno še enkrat poudariti besede, ki jih je pred menoj izrekel kolega Prijatelj, eden izmed sopodpisnikov omenjene materije, da vlada Republike Slovenije straši, da ne bo dovolj denarja za odškodnine. Ampak to je drugo vprašanje. S tem istim odgovorom je včeraj strašil predsednik vlade, ko smo govorili o davkih, ampak zavedati se moramo vsaj mi v tej hiši, v državnem zboru, ki sprejemamo zakone, da je to eden izmed tistih vedno zelenih odgovorov vlade Republike Slovenije. Poslanec Prijatelj je omenil višino treh milijard slovenskih tolarjev, ki se namenjajo samo za najem prostorov, v katerih sedijo naši veleposlaniki oziroma predstavniki v tujini, in da se bo ta znesek povečal na 4 milijarde v letu 2007. Prikazal vam je finančni izračun, kako je na enem zelo enostavnem primeru možno pridobiti potrebna finančna sredstva, da bi izpolnili tisti del Ustave Republike Slovenije, ki govori, da se ljudi ne sme ločevati na podlagi bolezni. V današnjem primeru pa ne gre zgolj in pa le za ločevanje ljudi na podlagi bolezni, ampak gre za to, da nekaterim sploh priznamo pravico, da ugotovijo svojo bolezen, nekaterim pa ne. Torej vlada Republike Slovenije, minister Drobnič, in vsi tisti, ki zagovarjate to, po moji oceni, zelo zgrešeno rešitev, zagovarjate teorijo, da se ne sme priznati dejstva, da so nekateri žal oboleli za to boleznijo, in to tisti, ki živijo ob tovarnah. Veliko je mest, mislim, da je kolega Bevk zelo korektno, zelo taksativno naštel, kje se bodo v prihodnosti pojavila znamenja azbestoze oziroma kjer bodo ugotovljena nova žarišča. In zakaj potem, če so to splošno znana dejstva, si danes pred tem zatiskamo oči. Po moji oceni in po mojem vedenju dela v tem državnem zboru in pa vlade smo bili nič kolikokrat priča obljub, da del rešitve bomo sprejeli v nekem drugem zakonu. Ampak kadarkoli smo slišali ta predlog rešitve, vedno se je izkazalo, da bo tisti del, ki ga nismo zajeli v zakonu, preložen na neko daljše časovno obdobje. In če je osebna zamera do vlade Republike Slovenije, je predvsem to, da se noče celovito srečati s posamezno zadevo. Celovito srečanje z zadevo azbestoze pa je imel ta državni zbor in pa predvsem vlada Republike Slovenije v preteklih mesecih ne samo skozi amandmaje različnih poslanskih skupin, ne samo skozi podana stališča, ampak skozi normalen zakonodajni postopek. In zopet se vrnemo v tisto osnovno fazo delovanja tega državnega zbora, ki iz dneva v dan bolj izgublja svojo ustavno funkcijo, torej da se zaveda, da mi sprejemamo zakone. Nam ni treba sprejeti vsega, kar vlada Republike Slovenije predlaga. Mi smo suveren organ odločanja in edini s pravico sprejeti ali zavreči posamezen zakon. Dokler bo vladalo to načelo ali ta miselnost, da karkoli v tej naši državi s področja, bom dal primer azbestoze, reče gospod Drobnič, to pa je edina rešitev, je seveda, oprostite, ampak zopet bom rekel, zgrešena in napačna logika. To upam trditi. Gospod minister je v svojem nastopu dejal, da ne držijo argumenti državnega sveta, da ne držijo argumenti tistih, ki sestavljajo državni svet, tako delodajalcev kot delojemalcev kot vseh ostalih interesnih skupnosti. Z drugimi besedami to pomeni, da gospod Drobnič, resorni minister in pa ta, ki danes pripoveduje, da bi se bolezen odkrila, da bi prišli na dejansko stanje do vseh tistih, ki živijo izven ograje, ne meja, ampak ograje neke tovarne, ne dopušča ne mnenja delodajalcev, ne mnenja vseh tistih, ki so kakorkoli povezani, ali teritorialno ali preko politike, z reševanjem tega vprašanja. Po moji oceni je seveda zelo smiselno izpostaviti še eno dvoličnost slovenske politike, ampak dejstvo je, da seveda o politiki moramo govoriti, saj mi smo politiki. Govor je bil s strani enega izmed govornikov pred menoj, da v nekaterih državah Evropske unije, in jaz verjamem, da verjetno tudi kje v Afriki ali pa Aziji, ne priznavajo azbestoze oziroma ne priznavajo odkrivanja azbestoze, kaj šele finančnega nadomestila zaradi obolelosti. Seveda verjamem, različne ureditve so v različnih državah. Ampak če ob tem pomislimo, kaj se je zgodilo na ravni Evrope, kaj se je zgodilo s spremembo bivanja evroposlancev, med katerimi so ti isti evroposlanci iz Velike Britanije oziroma Združenega kraljestva, Anglije, pa dokaj hitro pridemo to tistega stališča, da ko je govor o bojazni politikov pred tovrstno boleznijo, takrat za sebe zelo hitro spremenijo. Preoblikovali oziroma zrušili so parlament zaradi bojazni in zaredi dejstva, da je bil grajen iz gradbenih elementov, ki v svoji vsebini omogočajo pršitev azbestnih delcev. In zato sem zdi, vsaj tisti del govora enega izmed poslancev pred menoj, ki je govoril, če v Veliki Britaniji na tem področju niso naredili ničesar, tudi v Sloveniji ne. Ampak mislim, da je področje bolezni eno izmed tistih področij, ki ne bi smelo biti primerljivo oziroma ga ne bi smeli primerjati z vprašanjem, kako tovrstne zadeve, posebej ob vedenju, da enotnosti ne v okviru Evrope na temu področju ni bilo, zato tudi primerjave ne moremo dati. In dovolite za zaključek, da izpostavim vsaj po moji oceni enega izmed elementov, ki nakazujejo na resnost soočanja s tem problemom in seveda na mojo nejevero, da bi verjel vladnim govornikom, da se bodo s tem vprašanjem srečali nekoč drugič. Ko smo v preteklem obdobju ta zakon sprejemali oziroma zavračali, in v vladni večini ste ga sprejeli, je eden izmed vladnih poslancev dokaj na glas gledal prek računalnika TV dnevnik. Kako se naj takemu poslancu verjame, ki v tej dvorani ob obravnavi tega zakona preko računalnika spremlja, ne glede na to, da je bila dnevnoinformativna oddaja, kako naj se takemu poslancu verjame, da se ga tovrstna zadeva res dotika oziroma da ga vsebina zanima. Kako naj se mu verjame šele to, da bo nekoč pristal na rešitev, če danes ni niti toliko, da bi to vsebino poslušal in vsaj poskušal dojeti. Ampak danes zadeva ni bila kaj drugačna. Ko je predstavitev stališča podal moj poslanski kolega Srečko Prijatelj, je minister Drobnič telefoniral, opravljal telefonski pogovor. Navkljub vsej kritiki, navkljub vsej bojazni, izpostavljenim zelo močnim argumentom, minister opravlja telefonski pogovor. Sedaj vidim, da enega izmed kolegov, mislim, da kolega Štebeta, moti moja razprava. Jaz verjamem, da vas moti, ker se srečujemo z zakonom, katerega vam vlada Republike Slovenije ne dovoljuje, da bi ga popravili oziroma ustvarili takšnega, da bi se dotikal vsebine, ki jo vsaj delno narekuje v svojem naslovu. Dejstvo je, da zakonu ni naslov, poudarjam, Zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom znotraj tovarn. Tako ni naslov temu zakonu. Zakon nosi v svoji vsebini naslov: Odpravljanje posledic dela z azbestom. Torej širši je pojem. In ne smemo državljank in državljanov ločevati na podlagi železne ograje, ki ločuje podjetje. V Nacionalni stranki, kot je povedal že kolega Srečko Prijatelj, in jaz verjamem, da bo stališče seveda obveljalo, ker spremljamo vsebino debate in ker spremljamo zadevo že dolgo časa nazaj. Hvala.
Hvala lepa. Naj povem, da če kje ne bom omejeval razprave, je ne bom tedaj, ko gre za tako pomembne dobrine, kot so zdravje in življenje. Na vrsti je gospod Potrč.
Hvala lepa. Kolega Samo Bevk in mnogi drugi poslanke in poslanci so se v vseh fazah sprejemanja zakona res z mnogimi argumenti angažirali, da bi dokazali, da vsebina predlaganega zakona ni ustrezna, da ne zajema vseh, ki so zboleli za azbestozo in drugimi boleznimi, da ne rešuje njihovega resnega problema in da je za to nujno potrebno zakon spremeniti in dopolniti. K temu so pritrdili oziroma dali spodbude vsi oboleli, prek sindikata in prek društva. In čas bi bil da bi ustrezne vsebinske rešitve spoznala in sprejela tudi vlada. Danes se, ne toliko javno, kot po kuloarjih sliši, da bo to vlada naredila. Morda enkrat, morda da bo nagovorila poslanke in poslance s Primorske, da vložijo zakon, morda bo kasneje imela spet resne pripombe na predloge zakona, tako kot jih je imela pred tem, ko so res s prvopodpisanim Samom Bevkom primorske poslanke in poslanci vložili zakon, pa je bil s strani državnega zbora gladko zavrnjen. Ne vemo kaj se bo zgodilo, dokler ne bo vlada sama ugotovila po lastnem prepričanju, ne glede na probleme ljudi, kdaj je pravi časa, da to rešuje. Trdno sem prepričan, da je to nesprejemljivo in da bi bilo mogoče, če bi le obstajala volja, s spremembami in dopolnitvami tega zakona urediti pravo vsebino. Danes to ni mogoče več, ker je dan veto, vendar je mogoče, če bomo zakon na podlagi veta državnega sveta zavrnili in sprejeli skupno obveznost, da čim prej oblikujemo novo vsebino. Jaz bi rad poudaril še nekaj. Jaz mislim, da ni samo človeško, ampak da je tudi formalno veliko vprašanj, ali lahko govorimo o enakosti ljudi v odnosu do tega zakona. Če govorimo o zdravju, potem jim enakost ni zagotovljena, ker ni bistveno, na kakšen način je do bolezni prišlo. Ali res izključno samo za tovarniško ograjo ali nekaj kilometrov izven nje ali na drug način. Bistveno je, da je do bolezni prišlo, država mora omogočiti, da se ta bolezen ugotovi in mora na enak način pristopiti tudi k odškodovanju v primeru, da je bolezen nastala. Zato resnično sem trdno prepričan, da danes zakona na podlagi veta državnega sveta ne bi smeli potrditi in da je to edina in najboljša pot, da morda v doglednem času pridemo do prave rešitve. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Školča.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najbolj na kratko povzeto. Državni svet formulira razloge za zavrnitev zakona z naslednjim stavkom: bolezen bi morala biti priznana vsem obolelim, ki zbolijo za katero od bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu, ne glede na čas izpostavljenosti, na gostoto vlaken katerim so bili oboleli izpostavljeni in ne glede na to koliko časa je poteklo od začetka izpostavljenosti azbestnemu prahu. Z azbestom pogojena obolenja se pri obolelih pojavijo izključno zaradi izpostavljenosti azbestu, in spet ponovim, ne glede na čas, gostoto in tako naprej. To so dovoljšnji argumenti za to, da glasujemo proti. Ni mogoče sprejeti neke sprevržene argumentacije, češ, da obstoji še veliko drugih poklicnih bolezni in ker te druge poklicne bolezni nimajo ustrezne zakonodajne rešitve, da za to ne velja prisluhniti obolelim zaradi azbesta. Zaradi tega ne bo nobena druga poklicna bolezen nič na boljšem oziroma na slabšem, če bi se vsaj tu stvari uredile. In drugo, ni mogoče tudi pritegniti tistim, ki trdijo, da nezaposleni v tovarni, ker niso zaposleni, samo živijo v bližini tovarne, ne morejo biti žrtev poklicne bolezni. To je, bom rekel, nedostojen cinizem, kadar ga izreka oblast, in je nedostojen cinizem, kadar služi za argument zavrnitve ideje, da se priznajo določene pravice tudi tistim, ki so zboleli zaradi azbestnega prahu, pa niso bili zaposleni v delovnih organizacijah. Ima pa to odločanje še neko drugo pomembno dimenzijo. In ta dimenzija je vprašanje, kako funkcionira parlamentarna demokracija. Res je, da tudi ko se to sprašujemo, zares ne bo direktnih učinkov za ljudi, ki jih to prizadeva. Posredni pa bodo zagotovo. Če ima državni svet z ustavo zagotovljeno pravico, da eventualno na rešitve, za katere misli, da so slabe, poda veto, je to transparentno delovanje. Če se v tako odločanje umeša nek neobstoječ organ, jaz ga ne znam poimenovati, rekel mu bo disciplinska komisija vlade ali koalicije, potem je s tem parlamentarnim odločanjem nekaj narobe. Vsi mi smo slišali, da ta neobstoječi organ podeljuje črne in rdeče pike in tudi druge pike zaradi glasovanj v državnem zboru. Pustimo, da imajo poslanci po ustavi pravico, da glasujejo po svoji vesti, da je veliko vprašanje, kaj se plete po glavi tistim, ki podeljujejo črne in rdeče pike in s tem ljudi degradirajo, praktično ne kot člane parlamenta, ampak kot tiste, ki so potrebni neke vrste obravnave, ki so jo v otroškem vrtcu. Kakorkoli, ta disciplinska komisija deluje netransparentno, disciplinira ljudi, ne argumentira svojih stvari. In to je velik problem tega odločanja, ker ne deluje transparentno, ker demonstrira moč oblasti in večine, ne predstavlja pa argumentov za posamezne določitve. Tudi o tem se velja zamisliti, ko gledamo izpiske teh glasovanj.
Hvala. Hvala tudi za dosedanje vodenje podpredsedniku Pavlihi. Glede na to, da je prišlo do nekaterih sprememb med najavljenimi poslanci, bom prebral naslednjih šest. Prvi bo dobil besedo poslanec Milenko Ziherl, za njim doktor Pavliha, za njim Stanislav Brenčič, za njim poslanka Pečanova, za njo poslanec Davorin Terčon in za njim poslanec Srečko Prijatelj. Kakor rečeno, besedo dajem poslancu Milenku Ziherlu. Izvolite prosim.
Hvala za besedo. Sam menim, da je obstoječi zakon bil ustrezen in da je veto dan v bistvu nepotreben. Težko je govoriti o nevarnostih oziroma o poklicnih boleznih, saj se na tem področju odpirajo vedno nova in nova vprašanja oziroma človek ni nikdar zadosti zaščiten. Na vsakem delovnem mestu se sčasoma pokažejo nekatere posledice. Obstoječi zakon podpiram predvsem v tem, ker opredeljuje prenehanje azbestne proizvodnje in nadomestitev z novimi materiali, nadalje govori o načinu uničevanja oziroma hranjenja neuporabnih oziroma zamenjanih azbestnih izdelkov. Vendar pa bi se predvsem ustavil ob tem, ko se želi vključiti tudi izpostavljene sosede. Na tak način ne bo nikdar dosežena meja med upravičenimi in neupravičenimi. O samem azbestu je bilo med razpravo povedano toliko, da imam občutek, da je to izredno nevarna snov, in bi, če bi se na hitro odločal, z manj strahu prijel rumeno pogačo urana kot pa azbestno ploščo, pa čeprav jih bo ob rušenju gradbene barake treba kakih deset dati v uničenje in ustrezno hranjenje. Poleg nevarnosti azbesta so tudi druge bolezni oziroma azbest nadomeščajo nova, modernejša vlakna. To je lahko steklena volna ali kamena volna. Modernejša vlakna vsebujejo ustrezne kemikalije. Konkretno v obeh volnah so vgrajeni atomi aluminija in vlakna postajajo biotopna. Če so vlakna biotopna, kar potrjujejo ustrezne mednarodne institucije, potem dobijo oznako RAL. Oznako RAL imata tako kamena kot steklena volna, sicer bi izginili s trga. Mislim, da so kar ustrezen nadomestek za azbest. Vendar tudi pri tej proizvodnji ugotavljamo izpostavljenost delavcev. Mar se bo čez nekaj let to pokazalo pri delavcih, ki proizvajajo kameno volno ali stekleno volno, in se jim lahko pojavi druga nevarna bolezen, to je silikoza, ali bodo tudi takrat potrebne razprave kot zdaj o azbestu? Opozoril bi še na eno proizvodnjo, ki je neupravičeno doživela veliko manj pozornosti kot sam azbest, to je rudarjenje v rudniku urana Žirovski vrh. Rudnik urana je bil odprt zelo na hitro, s takimi hitrimi tehnologijami, revolucionarnimi, in je okolica veliko pretrpela, morda bolj kot prvi sosed ali pa bližnji sosed ali pa tisti 50 metrov od tovarne salonita Anhovo, Donit ali pa še kakšne druge, ki se ukvarja z azbestom. Kje tu zagotoviti neko pravičnost? Kje zagotoviti sosedom rudnika urana, ki so morda bolj trpeli kot na tistem območju, da bi tudi oni dobili neko pravično odškodnino? Zato mislim, da obstoječi zakon, ki govori o azbestu, povsem ustreza stanju v Sloveniji, in kot rečeno, ga bom ponovno podprl. Hvala lepa.
Hvala za vašo razpravo. Kot prej rečeno, besedo dajem poslanki Bredi Pečan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. V zvezi s tem zakonom bi povedala predvsem nekaj. Menim, da je nenavadno, da ves čas dvomimo v to, da je pravica tistih, ki zbolijo ali bodo zboleli zaradi izpostavljenosti azbestu, enaka, ne glede na to, kaj so v svojem življenju počeli. Da je to, kar smo poslušali že danes nekajkrat, pravzaprav enakost pred zakonom. Da je azbest učinkovina, snov, ki ne glede na to, ali si neposredno delal na delovnem mestu, kjer si neposredno prijemal azbest v roke in ga vlagal v stroj, da je iz njega nekaj nastalo, ali si delal v pisarni, ki je bila 300 metrov odmaknjena od tega delovnega mesta, ali si bil zaposlen pri podjetju, ki je opravljalo vzdrževalna dela v tovarni, ko je tovarna počivala, ko so delavci, kjer se je azbestne izdelke izdelovalo, šli na kolektivni dopust in so prišli izvajalci, ki so tovarno vzdrževali, ki so obnovili stroje, ki so uredili prostore in so pri tem dvigovali nepregledne količine azbestnega prahu in ga pri tem vdihovali. Ali pa si bil sosed te tovarne ali policist, ki je delal na križišču ali na mejnem prehodu, kjer so vozniki avtomobilov dan za dnem, uro za uro in minuto za minuto zaustavljali avtomobile in z bremzanjem, po domače povedano, sproščali azbestna vlakna v zrak in jih je vdihaval ta policist, ta carinik in so jih vdihavali delavci v cestnih križiščih in podobno. Kakšna je razlika med nekom, ki nikoli v življenju ni delal ničesar v zvezi z azbestom, pa je stanoval zraven tovarne, ki je uporabljala azbest kot osnovno surovino? Ali kakšna je razlika med delavcem, ki je prišel v ladjedelnico v Izoli, ki je bil zaposlen pri kooperantu te ladjedelnice in mu ta zakon, o katerem bomo danes ponovno odločali, ne daje enake pravice kot delavcu iste ladjedelnice, da dobi odškodnino, da je lahko predčasno invalidsko upokojen in podobno. Kakšna je razlika med enim in drugim delavcem v ladjedelnici? Kakšna je razlika med enim in drugim delavcem v Salonitu Anhovo? Kakšna je razlika med delavcem v tovarni vozil v Mariboru ali policistom, ki je delal na mejnem prehodu in nikoli v življenju niti pomislil ni, da je bil izpostavljen azbestnim vlaknom? Kakšna je ta razlika? In kdo je tisti, ki bo meni ali komurkoli tukaj v tej dvorani ali pa izven nje dokazal, da je preveč denarja potrebno dati za nekaj, kar smo povzročili mi, v tej državi, v državi, ki se ji je reklo Jugoslavija, in v državi, ki se ji reče Slovenija, da nismo takrat, ko je bil čas, ko smo komaj izvedeli za to, da je azbest tako škodljiv kot je, takoj ustavili kakršnekoli uporabe azbesta, da nismo takoj prepovedali proizvodnje in da smo istočasno naredili nekaj, kar bi morali narediti tudi današnji delodajalci, ki še vedno dovolijo, da delavci delajo nezaščiteni v prostorih, kjer se dviga azbestni prah. In to smo brali v časopisu, je tudi kolega poslanec bral, ki pa je to enostavno odmolčal. Ko sem tisti članek, ki je bil prebran zadnjič, ko smo sprejemali oziroma ko ste sprejemali zakon v zadnjem branju, je eden od poslancev prebral članek doktorice z Golnika in ni prebral tistega, kar je tudi napisala v njem, da v TVT-ju Maribor še danes delavci brez primerne zaščite delajo v ozračju, v katerem se sproščajo azbestna vlakna. Tega ni prebral. Tukaj je potem vprašanje čisto tehnično: Ali je ta zakon tudi v tem delu zadosten, da bi rekel, da mora tisti delodajalec, ki od 1996. leta dalje ni poskrbel za varnost delavcev, ki delajo z azbestom, ki ga odstranjujejo, ne samo plačati delavcu polno odškodnino in da ne more regresirati na državo preostali del odškodnine, ampak mora tudi plačati kazen zaradi tega, ker je nekaj takega povzročil, da delavce še vedno izpostavlja nevarnosti, da so izpostavljeni azbestnim vlaknom in s tem azbestozam, ki niso smrtno nevarne, pa edinemu raku, ki je dokazano povzročen zaradi izpostavljenosti azbestnim vlaknom oziroma sploh točno določeni učinkovini. Mi lahko govorimo na dolgo in široko, da kajenje povzroča raka, da to povzroča raka, da tisto povzroča raka, vendar nikjer nimamo točnih dokazov. Samo za azbest vemo, da povzroča mezoteliom. In nobena druga učinkovina tega ne povzroča. Se pravi, da tisti, ki bo danes potrdil ta zakon oziroma zavrnil veto, tisti bo kljub temu, kar smo vse danes poslušali, enostavno odklonil kakršnokoli odgovornost za to, da se še danes dogajajo reči, ki so v civilizirani državi, za kar se mi štejemo, nedopustne. In še nekaj. Menim, da izgovori o tem, kako bi bilo krivično - jaz tega sploh ne razumem, take miselne povezave, da bi bilo krivično priznati vsem Slovencem, ki zbolijo za mezoteliomom, ne glede na to, kaj so počeli. Mi nikoli nismo govorili o tem, da bi smeli biti deležni odškodnine samo tisti, ki živijo zraven Salonita Anhovo. Ne. Vsi tisti, ki imajo dokazano azbestozo, imajo pravico do odškodnine. Zaradi česa je ta azbestoza nastala, je pa drugotnega pomena in samo tukaj bi morala biti razlika. Če nastane azbestoza zaradi izpostavljenosti na delovnem mestu, se to kvalificira kot poklicna bolezen in je delodajalec dolžan nekaj tudi plačati, če pa te povezave ni, je pa dolžna to plačati država zaradi tega, ker je država nepravočasno reagirala na znano dejstvo, da azbest povzroča takšne in takšne posledice. In zato menim, kolegice in kolegi, razmislite, preden boste pritisnili na gumb proti vetu. Hvala.
Hvala vam. Besedo dajem podpredsedniku Pavlihi. Izvolite prosim.
Hvala lepa, kolega podpredsednik. Nisem želel razpravljati, kajti slišno sem očitno na slabem glasu, in do dopoldneva sem bil prepričan, da je to zaradi zdravstvenih razlogov, zdaj pa ugotavljam, da je to tudi zaradi alergije, alergije nad pričujočim zakonom, ker je neetičen, ker je nepravičen in ne človekoljuben. Pravijo, da ima potrošnik vedno prav, da je potrošnik kralj. Potem takem to toliko bolj velja za bolnika, zlasti za bolnika, ki potrebuje pomoč zaradi ogroženih dveh dobrin, ki sta naši ustavni in tudi mednarodno priznani dobrini - zdravje in zdravo življenjsko okolje. In vsaka civilizirana država mora na podlagi svojih ustav, svojih predpisov in mednarodnih konvencij skrbeti za ohranjanje teh dobrin. Danes smo slišali nekaj zavajajočih argumentov, zakaj naj bi bil ta zakon nadgradnja prejšnjega in zakaj kaj več ni možno storiti. Naj omenim samo dve. Prva se je nanašala na finančne učinke, ki bi jih imel predpis, ki bi omogočal širjenje kroga upravičencev. In drugi očitek se je nanašal na problem definiranja okolja, koliko metrov naj kdo živi oziroma deluje od izvora okuženosti raka bolezni, da bo še upravičen do odškodnine, da bo še obstajala vzročna zveza med protipravnim dejstvom in škodo oziroma boleznijo. Naj vam povem primer, ki ga sam dobro poznam, in tu sem se prvič srečal z azbestozami. Problem, usoda ene največjih, če ne največje in najstarejše zavarovalnice na svetu, tudi pozavarovalnice Lloyds of London. Lloyds se je že v drugi polovici 80-ih let pa v začetku 90-ih začel krhati in krušiti do te mere, da je bil že skorajda na kolenih. Zakaj? Ker so se po desetletjih začeli množično pojavljati, zlasti iz ZDA, zahtevki po zavarovalninah iz naslova azbestoz. Reakcija je bila na videz preprosta, pa seveda s težkimi posledicami. Bolniki so z veliko zamudo in zaradi nezastaranja ali izjemno dolgega zastaralnega roka pri teh zahtevkih tožili svoje bivše delodajalce, tovarna, podjetja, le-ta pa so imela pri Lloydsu zavarovano odgovornost in seveda je bil Lloydsu dolžan plačati na milijarde funtov, številni sindikati so bankrotirali, številna tako imenovana imena, ki v Lloydsu kot posebni zavarovalniški korporaciji sodelujejo, celo storila samomor, ker niso mogli prenesti bančnega zloma, ampak Lloyds je vseeno obstal, kajti pritiski s strani britanske vlade, pritiski s strani organizacij za varstvo potrošnikov in tudi drugje so bili tako veliki, da je bilo enostavno te zahtevke treba plačati, in sodišča, od ameriškega vrhovnega naprej pa House of Lloyds v Veliki Britaniji, so bila neizprosna pri interpretaciji zelo temeljnega pravila odškodninskega prava. Približno takole gre, za odškodninsko odgovornost morajo biti podani trije elementi, neko protipravno dejstvo ali dejanje, in azbest nevarna stvar, nevarna snov očitno je, povzročena škoda, okvara zdravja, smrt ali še kaj drugega in seveda vzročna zveza. In če je vzročna zveza podana, potem je popolnoma irelevantno, ali je bilo to sevanje v nekem premeru 50 metrov ali 500 metrov ali 500 kilometrov, in sodišča so vse te primere tolmačila ekstenzivno, v dvomu, v korist bolnikov, oškodovancev, ne pa v korist ministrstva, v korist države, v korist tistega, ki pač želi imeti čim manj stroškov z onimi, ki so pač tako ogroženi in ki so imeli ne samo slabo srečo, ampak višek nesreče. Zato menim, da bi bilo resnično treba danes razmisliti o tem, ne da tekmujemo zopet za prestiž, ali je prestižno, da bo res koalicija sprejela ta zakon, ali bo prestižno, da bomo mi, opozicijski poslanci dosegli, da zakon ne bo sprejet. Ne. Spreminjamo obstoječe predpise tedaj, ko jih spreminjamo na boljše in odpravljamo napake. In mi v opoziciji smo tudi pripravljeni priznati napake iz preteklosti, zlasti tisti, ki smo v politiki premalo časa, da bi bili celo za te napake odgovorni. Danes smo ponovno slišali, kdo vse nasprotuje zakonu, spisku so se pridružili še drugi, začenši z državnim svetom. Tu je še stroka, civilna družba, bolniki, predsednik Drnovšek, pristojni parlamentarni odbor, opozicija. Kaj je to demagogija? Torej očitno se vsi, ki nasprotujemo temu zakonu, motimo in se demagoško obnašamo, peščica ima pa prav. In še več. Celo nekateri pozicijski poslanci nasprotujejo temu zakonu in to, dragi kolegice in kolegi, kar se je zgodilo našim štirim kolegom v DeSUS-u, je za moje pojme nezaslišan politični pritisk, pranje možganov, nekaj, kar se je morda dogajalo v času enopartijskega sistema. Preberite si še enkrat prvi odstavek 82. člena, ki pravi, da smo poslanci in poslanke predstavniki vsega ljudstva in nismo vezani na nobena navodila. Takšna navodila, ki so zdaj prihajala našim kolegom iz DeSUS-a, od katerih sta dva cenjena, ugledna, mednarodno priznana zdravnika, lepo prosim, to je pa preveč! To je pa preveč tudi za najbolj tolerantnega in najbolj prijaznega človeka. Zato bom ponovno glasoval proti zakonu, ker dajem odločno prednost življenju pred smrtjo. Če bi citiral Froma, bi rekel, da dajem prednost biofilni orientaciji pred nekrofilno, ker dajem prednost zdravju pred boleznijo in ljudem pred politiko. Drage kolegice in kolegi, zdaj je priložnost, da ideje o partnerstvu in besede spremenimo v dejanja, da skupaj podamo roko tistim, ki v nas vidijo še zadnje upanje. Hvala lepa.
Hvala vam, dr. Pavliha. Besedo ima poslanec Davorin Terčon. Izvolite, prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V teh dolgih razpravah, da bi prišli do slabega zakona, če se bo to ponovno danes zgodilo, je bilo povedano že skoraj vse in težko človek najde kakšne inovativne besede. Pa vendar bom poskušal še nekaj dodati. Torej to, kar se mi zdi pomembno, je, da ne razumem tega trmoglavega vztrajanja vladajoče koalicije na tej rešitvi, ker je po mojem osebnem prepričanju z vidika finančnih posledic rešitev, ki jo predlagamo tisti, ki se zavzemamo za širši krog upravičencev, ki so bili izpostavljeni negativnemu vplivu azbesta, mogoče celo minorna. Kot smo slišali v razpravah na matičnem delovnem telesu in tukaj, je teh primerov malo. In če vlečemo primerjavo z zakonom, o katerem bomo ponovno odločali v naslednji točki, je teh primerov zanemarljivo malo. Tam govorimo o približno 5.000 upravičencih, tu pa jih je, kot smo slišali, zelo malo. Torej, jaz razumem, da mora vladajoča koalicija, če hoče nek red v državi, na nekih temeljnih točkah držati skupaj, sicer se sistem sesuje. Ampak zakaj vztrajati na tej tako občutljivi točki, ki ima finančno tako zanemarljive posledice, in zakaj iti z ureditvijo nazaj. Razen seveda, če ne ugotovimo nekega že splošno znanega dejstva: da je levica, ko vlada, bolj naklonjena in bolj prisluhne socialnim problemom, čeprav je včasih zmedena; da je pa desnica, ko vlada, bolj naklonjena avtoritarnemu vodenju in manj občutljiva za socialne probleme. In tu je tipičen primer - v tej ureditvi gremo korak nazaj od obstoječe ureditve. Spomnim se vaših razprav, kako divje lastninimo, ko je bila še moja stranka v vladajoči koaliciji in tako naprej, ustvarjamo - minister se lepo smeji, on je bil eden glavnih protagonistov, zdaj pa nima nič občutka za socialno občutljive prebivalce, popolnoma nič. Minister, malo vaših govorov bi bilo dobro, če bi zavrteli za primerjavo, bi lepo izgledalo danes. Bi videli, kako se lahko eni z lahkoto sprenevedajo. Ponovno apeliram predvsem na tiste poslance, ker danes bo očitno odločitev zelo tesna, ki jim je ta problem blizu, ki poznajo ta problem, da vendarle ponovno premislijo in se odločijo v korist ljudi. Veste, ko se srečujemo na hodnikih, se raznorazne stvari pogovarjamo. In jaz sem povedal vam, poslankam in poslancem vladajoče koalicije, tudi mi smo imeli take mejne primere, ko je vlada na nas bentila, kolegi, ki sedijo sedaj v poslanskih vrstah, ker je imela finančne posledice stokrat večje kot mogoče to. Kolega Bevk vam bo povedal, kako sva pripravljala zakon, ki govori o koncesijskih dajatvah, ker so šle v korist prebivalcem na terenu v samih okoljih, ne pa državi in državni birokraciji. In vendar smo vzdržali desetkrat večje primere. In zakaj ne bi vi vzdržali v korist ljudi? Zakaj vam mora biti ta posluh, tistim, ki vam komandirajo, bolj pomemben od problemov ljudi. Razmislite še enkrat. Odločite se v korist ljudi. To bi bilo dobro za vse. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Terčon. Besedo dajem poslancu Srečku Prijatelju.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Ne morem mimo tega, da ne bi prebral peticije v podporo poslancem, ki bodo glasovali proti predlogu zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom. Pod tekstom so se podpisali Franc Simčič, predsednik območne organizacije DeSUS Tolmin, Jože Žbogar, predsednik območne organizacije oziroma osnovne organizacije DeSUS Kanal, Srečko Markič, predsednik osnovne organizacije Nove Slovenije Kanal, Milena Čargo, predsednica osnovne oziroma območnega odbora SDS Kanal, Ivan Humar, za predsednika se je podpisal območnega odbora Slovenske ljudske stranke Kanal. Vsi, ki ste moji poslanski kolegi s Primorske, ko boste danes pred dejstvom, da glasujete, pomislite, kdo vas je volil. To govorim zaradi tega, ker se redko kdaj zgodi, da slep ponovno vidi, da gluh ponovno sliši. Pa da ne boste rekli, da vi tega niste vedeli, sem to prebral. Kolegi so govorili, da imamo finančne nepredvidljive učinke, če bomo na splošno upoštevali okoljski vidik. Denar, ki sem ga prej omenil na ministrstvu za zunanje zadeve, pa se skozi odprto okno meče, medtem ko vlada že vrsto let plačuje najemnine širom po svetu za konzularna predstavništva, diplomatska stanovanja in rezidence veleposlanikov. Kot sem že prej rekel, ena tretjina tega denarja bi bila zadostna za plačilo anuitet, za najem kreditov, pa še ta stanovanja in poslopja bi bila po določenem času naša, last države Slovenije. Ostalo pa bi lahko namenili za te bolnike, ki čakajo smrt, in še bi ostalo. Več kot milijarda in pol bi ostala od teh dveh milijard. Seveda se zgražam, ko vidim, da etiketirate ljudi na rdeče in črne ob zakonu, ki določa minimalne pravice obolelim za azbestozo, ki imajo sigurno 100% za posledico smrt. In sram bo lahko vsakega, ki bo ta vladni zakon podprl, kajti danes je imela vlada možnost, da uvidi, da pač vse, kar ona pripravi, pa vendarle ni dobro. Že takrat, ko smo ta zakon sprejemali, je bil zadosti velik indikator, da vladni predlog ni dober, ker so ravno vladne stranke, na skoraj vse člene vložile amandmaje. In vendarle minister danes govori, kako dober je bil ta zakon. A nebogi poslanci so skoraj vsak člen amandmirali. Seveda, ti amandmaji so bili upoštevani, naši, skupaj pripravljeni s Socialnimi demokrati, nonšalantno zavrnjeni. Torej, če gre resnično za sramotno dejanje, etiketiranje na rdeče in črne pri tako pomembni zadevi, ki nima izhoda za obolele, potem lahko rečem, da je še bolj sramotno to, da gre za splošno mobilizacijo, ko je vladna stran danes naročila in zaukazala vsem svojim poslancem, da morajo glasovati za njen vladni predlog, če ne se lahko zgodi marsikaj. Jaz sem govoril danes z marsikaterim poslancem, poslanko pa tudi z mojimi kolegi z železnic, dva sta tukaj. Ne bom omenjal, da ne bom dal možnosti replike, zdaj se lepo fino pogovarjata, oba, jih ne zanima problematika na železnicah, ki je edina prisotna v smislu azbesta, pa vendarle je to podjetje 100% v lasti države. Sam sem dal tudi poslansko vprašanje, apeliral sem na ministra, zahteval sem od njega, da s svojimi inšpekcijami in s svojimi pristojnostmi, ki jih ima, ukrepa v tem podjetju, pa ne verjamem, da se bo kaj bistvenega zgodilo. Torej, ta zakon, če bo danes resnično na tak sramoten način potrjen in bo obveljal, bo ena velika sramota za vse in verjamem tudi za vas, gospod minister, ki se sprenevedate danes, ko govorite, da je ta zakon dober in boljši od onega prej, to ni res. To je, ne morem reči laž, ampak neresnica, bo pa povzročil verjetno tudi velike socialne nemire.
Hvala kolega Prijatelj. Nadaljujemo z razpravo. Besedo dajem poslancu Marijanu Pojbiču.
Spoštovani! Jaz bom seveda zakon ponovno podprl, saj sem prepričan, da je zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom primerna krovna podlaga za zagotavljanje socialne varnosti oseb, ki so dobile poklicne bolezni zaradi dela z azbestom. Prav tako sem prepričan, da je sedanji zakon boljši od prejšnjega, in seveda ne morem nasedati floskulam nekaterih razpravljalcev, ki si poskušajo na nekorekten, nesprejemljiv način, poceni pridobivati politične točke na račun obolelih državljank in državljanov, ki so ali še bodo zboleli zaradi posledic stika oziroma dela z azbestom. Prav tako sem prepričan, da ti razpravljalci to ne počno zlonamerno in da materijo, o kateri sedaj razpravljamo, tako razumejo. Ker državni svet v svojem vetu navaja, da je sedanji zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotovitvi sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno že zagotavljal širše pravice tudi kategorij prebivalcev, ki so dejansko prebivali ali so opravljali določene dejavnosti ali so bili zaposleni pri družbah, ki se nahajajo ali so se nahajale v okolici poslovnih prostorov, družb, kjer se je predeloval ali skladiščil azbest ali azbestni izdelki, ki pa niso v celoti preneseni v sprejeti zakon. Navedena trditev seveda ne drži. In ne samo da ne drži, celo sem prepričan, da tisti, ki tako trdite, zavajate vse, ki so obremenjeni s problemom azbesta, saj prejšnji zakon kljub temu, da bo v prvem členu določal, da se z njim zagotavlja tudi zdravstvena in socialna varnost prebivalcev, ki so bili izpostavljeni škodljivemu vplivu azbestnega prahu, v ostalih določbah prebivalcev sploh ne omenja. In dejansko daje pravico samo delavcem, ki so bili zaposleni samo v proizvodnji, predelavi in skladiščenju azbesta. Doslej ni dobila pravico po prejšnjem zakonu še nobena oseba, ki ni bila zaposlena v gospodarskih družbah, kjer je bila poklicno izpostavljena azbestu. Zato trditev, da prejšnji zakon daje pravico tudi okoliškim prebivalcem, ni resnična in novi zakon v tem pogledu ne krči obstoječih pravic. Še enkrat ponavljam, da je namen in cilj predmetnega zakona zagotavljanje socialne varnosti delavcev, ki so dobili poklicne bolezni zaradi izpostavljanja azbestu, in pomoč gospodarskim družbam, ki so odškodninsko odgovorne navedenim delavcem, in bi bilo njihovo poslovanje ogroženo, če bi morale plačati celotne odškodnine. Pa da ne bom predolg, za konec moje razprave želim gospodu Bevku, Školču in gospodu Terčonu pojasniti, da poslanci Slovenske demokratske stranke razmišljamo s svojo glavo in so za nas odločilni argumenti, ne pa disciplina, o katerih govorite. Zato vas lepo prosim, da z lastnimi izkušnjami, pa čeprav so težke, ne zastrupljate ostalih kolegic in kolegov v državnem zboru. Ta problem morate razčistiti v lastnih strankah. Hvala.
Hvala vam za pojasnilo. Besedo dajem poslancu Jožefu Školču. Ga ni. Besedo ima poslanec Ivan Grill.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi, spoštovani gospod predsedujoči! Vsak tehnološki razvoj prinaša v družbo določene prednosti, velikokrat pa prinaša tudi številne škodljive učinke, in to tako v samo okolje kot tudi na zdravje ljudi. Pri teh novitetah pač uporabljamo materiale, nove materiale, za katere v dobri veri mislimo, da so zdravju in okolju neškodljivi, se pa sčasoma pokaže, da to ne drži in so ti materiali lahko še kako škodljivi tako za okolje kot tudi za zdravje ljudi. In posledica uporabe takšnih materialov imajo tudi najbolj tragične učinke na zdravje samih ljudi. Vemo, da imamo tudi v Sloveniji kot tudi v drugih državah številne snovi v uporabi, ki so onesnaževale ali pa onesnažujejo okolje še danes. Tudi v Sloveniji imamo takšna. V Semiču, kjer se je proizvodnja kondenzatorjev opravljala s tako imenovanim PCB-jem, imamo še danes okolje s to snovjo onesnaženo, ravno tako tudi vodo, in dokazano imamo tam tudi številne ljudi, ki so dobili raka kot posledico teh snovi, pa ni nobeden izmed teh ljudi bil deležen kakršnihkoli odškodnin ali kakršnihkoli pogojev za predčasno oziroma upokojevanje pod ugodnejšimi pogoji. Danes uporabljamo tudi številna kemična sredstva za potrebe kmetijstva, škropiva. Vemo, da bomo lahko čez nekaj let zopet priče ugotovitvam, da vse te snovi povzročajo številne bolezni, tudi neozdravljive. Danes vemo, da tudi pasivno kajenje povzroča raka, da povzroča številne bolezni, pa tudi na tem področju žal do danes nismo kakšnih pomembnejših korakov naredili. Še več, marsikakšno tako snov še danes uporabljamo. Sedaj pa se moramo zagotovo vprašati, kdo pa je odgovoren za vse te snovi, ki so v okolju škodljive oziroma vplivajo na zdravje ljudi. Ali je tu odgovorna samo država ali so odgovorni proizvajalci ali so uporabniki ali smo ne nazadnje vsi? Strinjam se s tem, da je država zagotovo prva od tistih, ki morajo skrbeti za to, da preprečijo uporabo škodljivih snovi, vendar lahko posega šele takrat, ko je škodljivost snovi strokovno utemeljena. Strinjam se s tem, da skuša država potem težave omiliti, nikakor pa ne more preprečiti ali pa povrniti stvari v prvotno stanje. Tu imam v mislih predvsem to, da obolelega človeka ni moč pozdraviti z nobeno še tako veliko odškodnino. In tu nalagati državi neke visoke odškodnine za tovrstne primere, mislim, da je neodgovorno. Ravno zakon, ki ga danes obravnavamo, je eden izmed takšnih zakonov, ki skušajo omiliti posledice dela z azbestom v tistih okvirih, ki jih lahko naša družba še prenese. Si pa težko predstavljam posledice za našo družbo, za Slovenijo, če bi ta zakon skušal vključevati vse ljudi, ki so oboleli ali bodo oboleli za posledicami azbesta, in to iz dveh razlogov. Prvi je zagotovo ta, da bi bilo finančno breme nevzdržno, tako za nas kot tudi za naše poznejše rodove. Drugi vidik je pa ta, da bi bil ta zakon potem nekorekten do tistih obolelih ljudi, ki so ravno tako oboleli zaradi škodljivega vpliva okolja oziroma škodljivih snovi pri delu kot tudi izven dela. Kolikor mi je znano, v Sloveniji še nimamo nobenega zakona, ki bi na tak način urejal obolele za nekimi drugimi posledicami vplivov iz okolja ali snovi. In tudi nobeden izmed teh ni dobil nobenih odškodnin. Tu bi se dotaknil samo še, kot sem že omenil, posledic škodljivosti pasivnega kajenja. V soboto sem v enem izmed slovenskih časopisov zasledil ne komentar, ampak članek, ki navaja, da so v Sloveniji v letu 2002 umrli 303 ljudje za posledicami pasivnega kajenja. V Evropski uniji je takih primerov 79.000. Pa se zagotovo vsi strinjate z mano, da tudi v Sloveniji še nismo naredili vsega na tem, da bi kajenje preprečili v javnih prostorih oziroma povsod tam, kjer se zadržujejo ljudje, ki sami ne kadijo. Za mene je ta številka zastrašujoča in upam, da bomo nekaj na tem področju tudi naredili. 303 umrle osebe v letu 2002 je več kot je obolelih za posledicami dela z azbestom, vsaj po podatkih, ki jih imam, pa za vseh teh 303 ljudi ni bilo izplačanih nobenih odškodnin in ravno tako ni bilo nobenih zahtevkov za to oziroma možnosti, da bi se lahko pod ugodnimi pogoji upokojili ljudje, ki so oboleli tudi zaradi posledic pasivnega kajenja. Jaz bom zakon o azbestu v predlagani obliki podprl in sicer zato, ker na korekten način ali pa na optimalen način rešuje razmere, ki smo jih deležni v Sloveniji. Strinjam se s tem, da ni to neka rešitev, ki bi zadovoljila vse, vendar je v takšni obliki korektna do vseh obolelih, ki so na tak ali drugačen način v Sloveniji oboleli ali še bodo. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanko Majdo Širca. Izvolite prosim.
Malo sem ob sapo ob interpretaciji, ki jo je podal moj predgovornik, češ da smrt poravna vse in ne zahteva dolgov, posebej pa odškodnin. Če se vrnem k vetu in k temu, kakšni scenariji se lahko zavrtijo po tem vetu, ki ga razumem kot možnost popravka, možnost umika in možnost upanja na eni strani oziroma demonstracija moči na drugi strani. Prizadeti, tudi zveza sindikatov azbestnih bolnikov, menijo, da upajo, da bo v državi prevladal občutek človečnosti nad strankarskimi interesi, vsaj tokrat, ko gre za zdravje in življenje državljanov. Koalicijske partnerice, ne vse, ampak večinsko, koalicijske partnerice menijo, da gre ob takih argumentih, ko govorimo o življenju in zdravju, za manipulacijo in za trkanje na emocije. Nekateri govorijo o političnih floskulah. Osebno menim, da so res na delu emocije, toda ta trenutek politične narave. Emocije med koalicijskimi partnericami. Koalicija se namreč ni zamislila nad stališči državnega sveta, gospod minister. Koalicija se namreč ni zamislila nad argumenti zdravnikov, pacientov, sindikatov, predsednika države itn. Da se koalicija ni zamislila nad argumenti opozicije, pač razumem, ker ji aroganca tega ne dovoljuje. Se pa je koalicija zamislila nad stanjem stvari v lastnih vrstah. Vzela je raje pod drobnogled izpise glasovanj in analizirala neposlušne, kot ste sami dejali, petekolonaše, diverzante in padalce. Ne vsi, ampak neposlušni, stisnjeni ob kot, so morali ponuditi nov tekste in nove scenarije. Tako je prišlo do novih interpretacij. Da se bo, ko bo zakon sprejet, nadziral, da se bo, če bo sprejet, popravil, da se bo napisal nov zakon, ki bo zajel tiste, ki ne spadajo v ta zakon, da se bo pripravil celostni pristop, da se bo zakon noveliral, če bo potrebno. Če se vse to obljublja, če so vsi ti teksti prisotni, zakaj se pogoji za lažjo pot, ko jo je konec koncev tudi ponudil državni svet, ne ustvarijo danes. Zakaj? Otroško lahko vprašanje, ampak s skrajno težkim odgovorom. Zaradi tega, ker tukaj gre za prestiž, na žalost. In smo ponovno pri politični odločitvi, ki bo, lahko zaključim le tako, spregledala in zanikala stiske ljudi. In pri tej raboti ne moremo biti zraven.
K besedi vabim poslanko Majdo Potrata. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod minister! Jaz bom zahtevo državnega sveta po vetu k temu zakonu podprla. Hkrati tudi vidim obravnavo zakona o azbestu, s katero se srečujem že v drugem mandatu, kot priložnost za ozaveščanje o nevarnosti te snovi. In prav zato ogorčena ugotavljam, da nekateri ne jemljejo z dolžno resnostjo opozoril, da tudi odstranjevanje azbestnih izdelkov, ki v našem okolju so, pomeni nevarnost za tiste, ki to počno, in za okolico. Mislim na nedavni spektakularen prizor rušenja starih poslopij celjske cinkarne. Potem poslušamo nekatere, ki opozarjajo na nevarnosti azbestnih vodovodnih cevi. Pa smo v prejšnjem mandatu poslušali ugotovitve strokovnjakov, ki so ugotovili, da so cevi vendarle manj nevarne zato, ker so obložene z apnenčastimi ovoji, ki so se naložili iz vode, ki teče po teh ceveh. Pa smo slišali ene in druge ugotovitve. Ampak tisto, o čemer sedaj razpravljamo, niti ni vprašanje, koliko je še takih nevarnih snovi, ki so v našem okolju, saj smo sčasoma samo spoznavali nekatere nevarnosti, bodisi, da gre za živo srebro ali za azbest ali za svinec ali za kakšno drugo nevarno snov. Danes je govora o pravičnem pričakovanju ljudi, ki so bili izpostavljeni azbestu, da bo njihova želja po nadomestilu za nenadomestljivo, to pa je zdravje, nekako le izpolnjena, pa je videti, da se bolj lovimo v tehtanje, ali je bil boljši prejšnji ali je boljši zdajšnji zakon. Stališča bolnih: ni boljši nobeden, če govorimo o tem, da nobeden od teh dveh zakonov načetega zdravja povrniti ne more. Smo pa zelo previdni, ko se soočamo z izkušnjo zahodnega sveta, ki se ji reče priznanje odškodnine za nadomestilo izgubljenega zdravja. Tako radi se, zlasti koalicijski poslanke in poslanci, sklicujejo na izkušnje Združenih držav Amerike. Če se radi na to sklicujejo, potem se naj tudi v tem primeru, ko gre za vprašanje odškodnin. Mislim pa, da je ta zakon najslabši v tistem delu, ki izpušča iz kroga upravičencev tiste, ki so bili v okolju, v katerem so vplivali nanje negativni učinki azbesta, ne morejo pa dokazati, da so bili zaposleni na delovnem mestu, kjer so imeli opraviti z azbestom. Moj poslanski kolega Samo Bevk in kolegica Breda Pečan, ki sta se z vprašanji azbesta veliko ukvarjala že v prejšnjem in predprejšnjem mandatu, vesta povedati bistveno več o genezi problemov, s katerimi se soočamo, zato želim opozoriti samo na to, da je tudi v Mariboru precej tistih, ki bi lahko pričakovali, da bi zakonska določila imela za posledico tudi odškodnino, ne samo za tiste, ki so delali z azbestom, ampak tudi za tiste, ki so bili v neposredni okolici. Sama se s takšnim odnosom do bolnih in do oškodovanih ljudi, da bi rekla, pa naj se stori kdaj kasneje, ne morem sprijazniti, zato bom pri ponovnem glasovanju o tem zakonu ravnala tako, kot sem prvič, se pravi, da takšnega zakona ne bom podprla.
Hvala. K besedi vabim poslanca mag. Antona Ropa. Ga ni. K besedi vabim poslanca Alojza Soka. Izvolite.
Hvala za besedo. Torej, spoštovane kolegice poslanke in poslanci. Tukaj je bilo danes večkrat slišati s strani opozicijskih poslancev, da smo bili poslanci vladajoče koalicije na nekakšni disciplinski komisiji, moram reči, da je sicer to zelo luštna pogruntavščina. Ti bodo že vedeli, kako so se ti postopki v preteklosti urejali, ko so disciplinirali kolege tu, v državnem zboru, da so potem morali glasovati tako, kot je bilo na višjem nivoju odločeno. Ampak kar se tiče nas, mi smo dejansko ta zakon enkrat že potrdili in tudi danes ne mislimo svojega stališča spremeniti. Predvsem zato ne, ker ta zakon govori o zaposlenih in o pravicah zaposlenih. Torej, ta zakon dejansko širi krog upravičencev, ne nanaša se samo na zaposlene v Salonitu Anhovo, to kar je stari zakon, in če danes zakon ne bi bil izglasovan, potem bi veljal ta zakon, ki je do sedaj veljal, kar bi pomenilo, da je krog upravičencev znatno ožji, kot pa je v skladu s tem zakonom. Ta zakon je tudi veliko bolj jasen, ker država ne more več odločati arbitrarno, ampak je odškodnina določena, se pravi, v višini 60% plača država, 40% pa gospodarska družba, v kateri je nek bolnik zaposlen. Ni možno s tem zakonom, tako kot danes tu nekateri všečno razpravljate, te zadeve razširiti na vse, ki so izven delovnega procesa. Kajti če bi govorili o tem, potem je treba imeti v mislih vse okoljske vplive, ki delujejo na zdravstveno stanje prebivalstva. Sam se, na primer, spomnim, ko smo v prejšnjem mandatu kot opozicija vložili zakon o zamenjavi azbestnih cevi, kakšne so bile razprave v tej hiši. Kar poglejte te magnetograme! Ampak opozicija si pač lahko to privošči, opozicija lahko predlaga tudi takšne rešitve. Opoziciji ni treba vprašati za finančne posledice svojih predlogov, vladna koalicija pa mora vedno zadevo peljati na tak način, da je finančno vzdržna. Ti predlogi, da bi, na primer, zamenjali vse azbestne strehe, vse azbestne cevi, so sicer lahko zelo dobronamerni, so pa v tem trenutku v bistvu zaradi posledic na področju financ neizvedljivi. Govorimo pač lahko, vendar se tega ne da realizirati. Še enkrat povem, da ta zakon krog upravičencev širi. Sedaj pa še nekaj. Sam nisem zdravnik in sem seveda v tem državnem zboru predvsem od zdravnikov pričakoval, da bodo o tej bolezni spregovorili s strokovnega vidika in ne političnega. Namreč, dejstvo je, da je rak danes posledica najrazličnejših naravnih vplivov. In kolikor sem lahko sam prebral o azbestu, ki povzroča najhujše oblike rakavih obolenj pljuč, sem lahko iz zapisanega ugotovil, da se pravzaprav azbestna vlakna, četudi so povzročitelj raka, le redko pri tej bolezni najdejo tudi dejansko v pljučih. In mislil sem, da bodo tu naši kolegi nekoliko bolj s tega vidika to predočili slovenski javnosti. In kaj je potem kriterij za to, da lahko nekoga proglasimo za bolnika, ki je zbolel zaradi vpliva azbestnega prahu? Jaz mislim, da ta kriterij potem ne more v tem trenutku biti nič drugega kot to, da je pač nekdo s tem tudi v delovnem procesu delal. Se pravi, da se je tam lahko, če uporabim besedo, kontaminiral. Kakšen kriterij bi potem lahko izbrali danes, ob tem vedenju, ki ga imamo za vse ostale državljanke in državljane na področju Republike Slovenije. Ne trdim pa, da ti kriteriji čez nekaj let, ne vem, 10, 20 let ne bodo v marsičem izpopolnjeni in da se ne bo čez 20, 30 let pojavila množica bolnikov, pri kateri bo na podlagi strokovnih dognanj možno povedati, iz katerih vzrokov oziroma zaradi katerih vzrokov so zboleli za to hudo boleznijo. S tem se v tem trenutku soočamo in jaz mislim, da ta razprava zahteva veliko bolj premišljen pristop, ne pa takole bi rekel, politično všečno kazati na vse bolnike in dejansko igrati na to struno, ki je lahko zelo čustvena, za tistega, ki zboli zelo huda, vendar še enkrat, da ne bom napačno razumljen, na žalost je pač tako, da raka na pljučih ne povzročajo samo azbestna vlakna, ampak raka na pljučih povzroča marsikaj. Danes ste tukaj tudi omenjali kadilce, pa če rečem samo za primer, za rakom na pljučih zbolijo tudi tisti, ki nikoli v življenju niso kadili. Je pa res, da kadilci zbolijo mnogo pogosteje. Verjamem, da bo vlada in tudi sami se bomo potrudili, da bi pristopili k tej zadevi na drug način, z drugim zakonom, dejansko pomagala rešiti tudi ostale okoljske vplive, torej tudi azbest pri tistih, ki niso nikoli bili v delovnem postopku in niso delali z azbestom, vendar s tem zakonom tega ne moremo razrešiti. Dejansko je to mnenje državnega sveta in izglasovan veto po mojem osebnem prepričanju zelo prazno in pravzaprav obžalujem, da je državni svet iz tega želel z vetom zgraditi takšno zgodbo, ki smo ji sedaj priča. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Dimitrij Kovačiča.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Sam nisem pristaš parcialnega reševanja problemov, zato izglasovanega veta državnega sveta ne morem sprejeti dobronamerno. Glavni očitek nasprotnikov zakona je, da zakon zajema le del populacije, ki jo je prizadel neposredni učinek stika z azbestom. Iz tega očitka bi sicer lahko sklepali, da obravnavani zakon sam ni dovolj celovit, ker ne obravnava številne skupine ljudi, ki so zbolele zaradi negativnih posledic, ki jih je povzročila izpostavljenost škodljivim vplivom azbestnega prahu. Vendar pa je to le navidezno gledanje, kajti zakon, o katerem govorimo, ne more reševati drugega kot, prvič, da določa poklicne in druge bolezni oziroma zmanjševanja življenjskih funkcij zaradi izpostavljenosti azbestnemu prahu, in drugič, da priznava odškodnine in zagotavlja pravice do pokojnin pod ugodnejšimi pogoji vsem, ki so bili zaposleni v podjetjih na delovnih mestih, kjer se je z azbestom rokovalo. To je obseg zakonske ureditve, ki omogoča takojšnjo implementacijo in tudi reševanje upravičenih zahtevkov. Zato je nujno, da zakon takoj stopi v veljavo. Če bi imeli v tem trenutku ambicijo zelo široko urejati azbestno problematiko v Sloveniji, potem takšnega zakona danes še ne bi imeli, saj bi morali pred tem preučiti in potem tudi določiti zelo natančne kriterije, na podlagi katerih bi lahko ugotavljali vse neposredne in tudi posredne škodljive vplive azbestnega prahu na zdravje ljudi. Ti kriteriji za določitev okvira, znotraj katerega je še mogoča vzročna zveza med škodljivim vplivom azbesta in posledično boleznijo morajo biti zato zelo natančno definirani, da bi bil namen zakon dosežen in s tem zagotovljena tudi enaka uporaba za vse potencialne upravičence. Poleg tega pa je zato prav, da se lotimo poleg azbestnih še drugih posrednih vplivov onesnaženosti okolja, ki povzročajo škodljive posledice za zdravje ljudi. Za vse takšne posredne vplive, vključno z azbestnim, pa je potrebno pripraviti nov celovit zakon, ki bo reševal vse druge dokazljive škodljive vplive posledic onesnaženja okolja, kar še ni zajeto v že obstoječi veljavni zakonodaji. S tem pa bo vse to, kar kritiki obravnavanega zakona očitate in ga smatrate za pomanjkljivega, tudi urejeno. Seveda pa bodo na enak način urejena tudi vsa druga področja, kjer prihaja do škodljivih in bolezenskih posledic, ne zgolj področje azbesta. Le na tak način, ki ga bo prav gotovo uporabila pri svojem delu tudi vlada in bo na celovit način razreševala obstoječe probleme v državi bo ureditev lahko natančna in pregledna, zagotavljala pa bo enakost pred zakonom in preprečila zlorabe, ki so sicer v nejasni oziroma nepregledni zakonodaji mogoče. Zato bom predlagani zakon, na katerega je državni svet izglasoval veto, potrdil in ponovno glasoval za sprejem tega zakona. Hvala.
Hvala. K besedi vabim mag. Boruta Sajovica. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Tragikomedija o azbestnem zakonu gre očitno h koncu, seveda konec pa bo, kot za takšno zgodbo spodobi, tragičen predvsem za tiste, ki so se s to kruto boleznijo srečali od blizu in imajo od nje grenko izkušnjo in sporočilo, da pred zakonom in pred boleznijo niso vsi enaki. Spominja me na tisti vic, ko gresta dva po cesti in vidika pred seboj olupek, pa eden pravi: "Joj, spet bom padel." Ali kot bi arhitekt gradil hišo, za katero ve, da se bo najverjetneje podprla. Veliko nas je danes v tej dvorani, ki smo prepričani, da je zakon slab, da ni najboljši. Nismo še končali zakonodajnega postopka, pa za božjo voljo, zakaj se potem ne ustavimo, ne razrešimo teh dilem in zakona ne sprejmemo, takšnega kot bi bilo treba. Imamo vse možnosti, očitno pa je praksa v tem državnem zboru, da z zadevami na pol dorečenimi in na pol domišljenimi hitimo, hitimo, potem pa bomo že nekako zadevo popravili. Ta zadeva enostavno mi ni všeč in ni v redu. Ti ljudje, ki so zboleli za azbestozo, ki je tudi v medicini tudi spoznana in pa precej raziskana bolezen, katere vzrok, in sicer azbestno vlakno, je kar znanstveno dokazan in pa potrjen, zatorej je podlage strokovne in pa argumentirane za ukrepanje v pravo smer kolikor hočete. Mene skrbi, ker ta država deluje očitno vse preveč po vojaški logiki. Ta vojaška logika ubogljivosti in pa poslušnosti se seli tudi v parlament, vendar pa nas zgodovina uči, da tiste vojske, ki ne pobirajo in pa ne skrbijo za svoje ranjence, slabo končajo. Zato pozivam vse tiste, ki bodo danes razmišljali, da o zadevi še enkrat razmislijo sami pred seboj, si predstavljajo, da bi bili od azbestnih bolnikov sami v njihovi koži ali kdo od njihovih sorodnikov, in jaz sem prepričan, da bi bila odločitev drugačna, bolj tehtna in pa premišljena. Se bomo pa prav gotovo v Sloveniji s takšnimi in pa podobnimi zgodbami še srečali, vendar jaz imam občutek, da ta država bistveno bolje skrbi za kadilce, za tiste, ki so oboleli zaradi jetrne ciroze, katere itiologija je v deželi vinorodni dobro poznana, bolj skrbi za bolnike z aidsom kot pa za azbestne bolnike. Očitno je država zadovoljna s tem, da na določenih zadevah pridno pobira trošarine in polni proračun in ji potem ni tako težko vrniti določenih sredstev iz proračuna za umirajoče, kot pa pri tej zgodbi v azbestu. Vendar boste videli, ta zgodba z azbestom se bo ponovila tudi v nekaterih drugih tehnoloških panogah in moramo si predstaviti pred oči, da ni vse samo in pa zgolj v denarju. V tej zgodbi pa še posebej ne, ker vemo, da azbest kot tista azbestna vlakna, ki so glavni povzročitelj tega, se umika iz proizvodnje in pa iz našega vsakdanjega življenja. Takih vlaken, takih cevi, takih kritin je vsak dan manj. Tega bo sicer še veliko, če se bomo zgodbe lotevali na tak način kot v Celju, kjer so s salonitno streho pokrito cinkarno dobesedno razstrelili, tako da so se ta azbestna vlakna lahko razširila po okolici. Vemo, da je azbesta v našem življenju vsak dan manj in prav je tako. Spodbujati in pa podpirati moramo ukrepe, ki ga še zmanjšujejo, in zato v tej zgodbi govoriti o tem, da je lahko obseg finančnih posledic nepredvidljiv, o tem govoriti enostavno ni resno, ker vemo, da bomo s tem azbestom zaključili neko zgodbo, ki bo rešila problem dela naših prebivalk in prebivalcev in ti bodo na podlagi tega našega razumevanja in pa boljšega zakona, kot je ta, lahko računali na pomoč države tudi v bodoče. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Sajovic. K besedi vabim poslanko Cveto Zalokar Oražem. Je ni. K besedi vabim dr. Mateja Lahovnika. Ga ni. K besedi vabim poslanca Aleša Guliča. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjeni kolegici in kolegi! Danes govorimo že tretjič, četrtič, v tej dvorani pa drugič o tem zakonu. Še vedno smo na istem. Državni svet je očitno zakon prebral, tako kot smo ga brali v Liberalni demokraciji Slovenije, da smo že na obravnavi na odboru, pa tudi tukaj v prvi obravnavi tega zakona, nasprotovali sprejemu zakona, ki ljudi deli. Moram reči, da so se zadeve še v kasnejših razpravah pokazale bolj trde in bolj ostre, kot so bile na samem začetku. Sedaj se natanko vidi, da minister Drobnič drobi ljudi in jih seje na primeren pa neprimeren kup. Ene šteje, druge pa ne. Enim zna natanko izračunati finančne posledice, drugim pa pravzaprav daje, kolikor se mu zdi. Enim reže tanek kruh kot mačeha, drugim pa seje dobrote, kot bi bili nebeščani pod Triglavom. Izračunavanje finančnih posledic na eni strani in očitanje, da bi bile še večje, če bi upošteval še kaj, je očitek, da je nekaj dal, pa ni dal še ničesar. Na drugi strani pa lonček kuhaj, pa mizica pogrni se in "eden" v naših krajih. Kar poglejmo si zakone iz njegovega ministrstva, ki prihajajo na naše mize. Enim veliko, drugim nič. Tukaj v tem primeru je pa meja postavljena z bodečo žico, ograjo okrog Salonita ali Donita ali pa delavnic Remonta na železnici. Bodeča žica je tista, ki deli ene in druge. Azbest sicer za to ne ve, ampak očitno pa ve minister Drobnič in predlagatelji, pisci tega zakona. Vežemo bolezen na to ali je nastala na osnovi delavske knjižice ali na osnovi osebne izkaznice, kjer ja zapisano prebivališče. Ti ljudje, ki živijo pet, deset, petnajst metrov stran od ograj teh tovarn, seveda niso prišli nalašč tja. Večina jih je bila prej tam. Ta naselja so obstajala in tovarno so jim dali. To niso samomorilci, ki so se priseli tja, ampak so prej morilci tisti, ki so fabriko postavljali poleg njih. In to je treba na nek način tudi ovrednotiti in plačati. Po drugi strani se seveda kaže še nekaj, kar me bolj skrbi. Ta duhovna azbestoza, ki se dogaja v tem državnem zboru. Prav zanima me, kakšna in kolikšna neumnost mora priti z vlade, da bomo vsi, ne samo pozicijski, vsi poslanci spoznali, da nismo bili od vlade imenovani, da nas ni nastavila ne vlada, ne stranka, ki je zmagala na volitvah, ampak smo bili vsi osebno voljeni in izvoljeni. In da je bistvena naloga parlamenta, sedaj govorim o vseh 90, polovica da sprejema zakone, polovica pa da nadzoruje njihovo izvajanje. In ni vse dobro, kar pride iz vladnih krogov. Marsikaj je pač prilagojeno. In ni naša naloga, da štejemo in preračunavamo, ampak je to naloga vlade. Jaz in seveda vsi v naši poslanski skupini, to lahko upam reči čisto na glas, bomo glasovali po svoji vesti, in me sploh ne skrbi, kakšna ta vest bo. Ni me strah. Danes bomo prav gotovo glasovali za to, kar smo bili izvoljeni, drugi pa že veste. Hvala lepa.
Hvala, kolega Gulič. K besedi vabim poslanca Jožefa Horvata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnik vlade, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Začel bom z naslovom zakona. Naslov zakon, ki ga ponovno obravnavamo, je Zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom. Vsebina zakona po naslovu zakona sodeč bo torej obravnavanje delavcev, ki so se v proizvodnem procesu srečevali z azbestom in nudenje pomoči v najširšem človekoljubnem smislu pomoči tem delavcem. Trenutno veljavni zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki ter o zagotavljanju sredstev za prestrukturiranje azbestne proizvodnje v neazbestno je bilo nujno potrebno nadgraditi, saj so programi prestrukturiranja azbestne proizvodnje v neazbestno v Sloveniji, hvala bogu, zaključeni. Državni svet med drugim navaja, da sedanji in še vedno veljavni tako imenovani azbestni zakon že zagotavlja širše pravice tudi kategoriji prebivalcev, ki so živeli v okolici poslovnih prostorov družb, kjer se je predeloval ali skladiščil azbest ali azbestni izdelki. Navedena trditev ne drži, saj obstoječi zakon dejansko daje pravice samo delavcem, ki so bili zaposleni pri proizvodnji, predelavi ali skladiščenju azbesta. Doslej ni dobila pravic po obstoječem zakonu še nobena oseba, ki ni bila zaposlena v gospodarskih družbah, kjer je bila poklicno izpostavljena azbestu. Zato trdim, da novi azbestni zakon v tem pogledu ne krči obstoječih pravic. Nasprotno. Zakon pravice širi na vse tiste, ki so predelovali azbest, ki so vgrajevali azbestne materiale, ki so odstranjevali azbestne materiale ali jih uporabljali. Novi zakon, po mojem prepričanju, kvalitetno ureja, prvič, poklicne bolezni v zvezi z azbestom, kot so plaki, benigni plevralni izliv, kronični plevralni izliv, azbestoza ter pljučni rak in mezoteliom. Drugič, zakon ureja odmero in izplačila odškodnin v pavšalnem znesku od skoraj 12.000 evrov do dobrih 41.000 evrov, ker najmanj 60% plača država, 40% podjetje oziroma država ustrezno več, če je podjetje v slabi kondiciji ali ga ni več. In tretjič. Zakon ureja pravico do invalidske pokojnine pod ugodnejšimi pogoji. Moram izraziti veselje, da sem lahko s strani opozicijske poslanca mimo mikrofona slišal, da si oni, torej opozicija, ne bi upali vložiti prelaganega zakona. Kar zadeva zahtevo nekaterih poslancev iz opozicijskih vrst za širitev pravic iz obravnavanega zakona na prebivalce iz okolice proizvodnih obratov oziroma okolice uporabe azbesta in azbestnih izdelkov, se mi poraja v tej vsebini bistveno vprašanje, kaj je okolica in kako definirati to okolico, kako določiti radius te okolice. Železniška prevozna sredstva vemo, uporabljajo azbest oziroma azbestne materiale. Kako definirati okolico v železniškem prometu? Odgovor, ki si ga dajem sam, je, da je ta okolica kar cela Slovenija oziroma območje veljavnosti slovenskih zakonov. Pojavlja se mi potem naslednje vprašanje: kaj pa drugi povzročitelji raka ali drugih bolezni? Iz načela pravičnosti bi morala država potem takem zavarovati tudi tiste, ki imajo v svoji neposredni bližini na primer 150 kilovoltni daljnovod, ki teče skozi strnjeno naselje. Morda se bo kdo skliceval na podzemne vodne tokove in slabo počutje zaradi tega. Morda se bo kdo skliceval, država bi po tej logiki morala zavarovati tudi ljudi, ki živijo neposredno ob cesti, na primer Maribor - Dolga vas, kjer dnevno preštejemo čez 4 tisoč tovornjakov in še vsaj toliko osebnih avtomobilov. Nihče ni danes povedal konkretno z izračunom, zakaj je ta zakon tragičen za obolele z azbestozo. Vsebine razprav so žal šle v popolnoma drugo smer, po mojem prepričanju v napačno smer, v smer neazbestnih vsebin in tudi v smer, ki je rojevala literarno bogate floskule. V novem zakonu so natančno določene pravice, ki jih lahko uveljavijo oškodovani delavci, kar za stari zakon ne velja, in so bile pravice izplačane na podlagi dodatnih dogovorov in brez uradno objavljenih pravilnikov. To so dejstva in s tem se verjetno večina nas strinja. Iz sočustvovanja do obolelih zaradi azbesta bom za zakon ponovno glasoval, saj razumem, da zakon pravice širi in je primerljiv z evropskimi tovrstnimi zakoni. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanko Darjo Lavtižar Bebler. Je ni v dvorani. K besedi vabim poslanca Milana M. Cvikla. Izvolite prosim.
Seveda bom sam, glede na odločanje oziroma predlog državnega sveta, da ponovno odločimo o zakonu o odpravljanju posledic dela z azbestom, glasoval tako, kot sem glasoval, ko smo predlagali amandmaje, ki bi, če bi bili sprejeti, omogočili, da v zadnjih tednih v Sloveniji ne bi imeli razprav o tem, ali bomo z zakonom res odpravljali posledice, ki so nastale na podlagi uporabe azbesta. Sam se pridružujem mnenju državnega sveta, da je z izglasovanim vetom pravzaprav potrebno v državnem zboru danes o tem ponovno opraviti razpravo. Obžalujem, da vladajoča koalicija ob glasovanju v preteklih tednih ni uspela poslušati vseh argumentov, ki smo jih navajali bodisi predstavniki zainteresiranih na delovnih telesih bodisi poslanci iz opozicije. Tudi nekateri poslanci pozicije, kot slišim, bodo vztrajali na svojih načelnih stališčih. Meni je hudo, da na nek način tukaj suhoparno vsak s svojimi argumenti razpravljamo o zakonu, vmes ali pa ravno, ko se o tem pogovarjamo, pa je pri vrsti ljudi, ki čutijo posledice dela z azbestom v neposredni bližin krajev, kjer se je to delalo, pri njih se pa bolezen nadaljuje. Predvsem bi se rad odzval na to, kar ste nekateri poslanci tukaj trdili, da je ta zakon nekako evropski zakon ali pa da je tako urejeno v drugih državah Evropske unije. Rad bi vas spomnil, če pogledate obrazložitev zakona, kot ga je pripravila vlada, da se s tem problemom, odvisno od tega, kako pereč je v posameznih državah, odzivajo posamezne države različno in da ravno zato, ker ima ta zakon velike finančne posledice, tudi oblikujejo ustrezne bodisi zavarovalne sheme bodisi določajo obseg pravic, ki iz takšnih zakonov izhajajo. Tukaj pa imamo vlado Republike Slovenije in vladajočo koalicijo, ki mogoče iz golih, ozkih javnofinančnih ali še kakšnih drugih razlogov pravzaprav pravi: "Ne, tega problema odpravljanja posledic dela z azbestom, problemov, ki so nastali v tej zvezi v Sloveniji, ne bomo reševali". To je zelo slabo in upam, da bomo predvsem ob glasovanju danes uspeli zaustaviti sprejem zakona, ki ne rešuje ničesar. Poslanci nekaterih strank iz vladajoče koalicije pravite, da boste ponovno vložili zakon, če bo danes veto državnega sveta zavrnjen. Tega, moram reči, da sam več nič ne razumem. Če menite, da je potrebno spremeniti materijo, potem bi lahko že ob obravnavi amandmajev, ko smo v februarju o tem govorili, podprli ali sprejemali, oblikovali amandmaje, ki bi vsebinsko zadeve rešili. Na današnji dan se bo videlo, v kakšni meri vladajoča koalicija želi razumeti na eni strani voljo državnega sveta Republike Slovenije in v kakšni meri vladajoča koalicija po mesecu premisleka pravzaprav res želi reševati probleme, ki so nastali zaradi dela z azbestom. Sam bom seveda podprl veto državnega sveta. Hvala.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Sama Bevka. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najprej bi rad kolegu Horvatu nekaj pojasnil. Dr. Klavora, zdravnik, tu zraven mene, moj kolega, me je poučil, da je za zdravnika najpomembnejša bolnikova anamneza, saj ne bodo določali tega kar "prosto po Prešernu" in na pamet. Verifikacijo poklicne in okoljske bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu bo izvajala interdisciplinarna skupina, ki jo bodo na predlog ministra sestavljali zdravnik specialist internist, pulmolog, zdravnik specialist medicine dela, zdravnik specialist radiolog oziroma zdravnik specialist druge specialnosti glede na obravnavani primer. In tu se ni bati poplave teh bolnikov, ki bi bili upravičeni po zakonu, tudi če ne bi upošteval samo poklicnih bolezni. Gospod Pojbič je dejal, da v SDS razmišljajo z lastno glavo. Če res razmišljate, drage kolegice in kolegi, z lastno glavo, potem vam ni treba slediti navodilu vrha koalicije, ki se je pred nedavnim sestala na Gregorčičevi ulici, kjer so predsedniki parlamentarnih strank vladne koalicije odločili, da boste poslanke in poslanci danes podprli tako azbestni kot veteranski zakon. Poslanci koalicije so že pred današnjo razpravo zatrjevali, tudi javno v medijih, prvič, da bodo spremljali izvajanje zakona, ki ga bodo danes potrdili, da ga bodo takoj spremenili, če bo to potrebno, da je treba tudi sprejeti nov zakon, ki bo vključeval škodljive posledice živega srebra in Idrijo, pa Mežiško dolino in trboveljski bazen, da so tudi krajani problem in da bo treba tudi to vključiti. Ja, dragi kolegi, kje pa ste bili s temi razmišljanji, ko smo v opoziciji predlagali amandmaje v drugi in tretji obravnavi? Takrat pa ni bilo te dobre volje, ki jo sedaj kažete in hočete opravičevati svoj ponoven glas za ta zakon? Bi pa to izkoristil še za nekaj, če mi bo čas dovolil. 9. marca smo lahko v Delu prebrali članek "Azbestni hlapci Jerneji" dr. Zlate Remškar, specialistke internistke pulmologinje iz bolnišnice Golnik, kjer se sedaj proučujejo rezultati pregledov 100 delavcev, zaposlenih na Slovenskih železnicah. Eden izmed teh delavcev je dal dokumentacijo iz leta 2005, kako je hodila od urada do urada, in je poskušal uveljaviti ta zakon, ki je doslej veljal. Takole piše: "46-letnik, zaposlen v centralnih delavnicah v Mariboru kot vzdrževalec tirnih vozil že 25 let, mi je prinesel na vpogled fotokopije dopisovanje leta 2005 z različnimi institucijami, ki so domnevno urejale in skrbele za varnost delovnih mest." Ko sem jih pregledala, sem se spomnila na Cankarjevega hlapca Jerneja in njegov boj za pravico. Inšpektorat RS za delo, ga je informiral, da so kontrolne meritve junija 2005 v centralnih delavnicah v Mariboru pokazale, citiram, "da se vrednosti azbestnih vlaken v vseh remontnih dvoranah v mejah, kjer niti uporaba osebne varnostne opreme ni več potrebna." In potem zdravnica komentira, da bi lahko omenjeno ocenili za strokovno neznanje te službe ali pa za podcenjevanje delavca vzdrževalca tirnih vozil. Potem citira še druge institucije, ki so se tudi odzvale na njegova pisma. In tako na koncu zopet pride na ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, na inšpektorat in na ministrstvo za zdravje. Krog se je sklenil in začel znova vrteti od začetka, 46-letnik pa še danes nima pravice po tem zakonu. Hvala lepa.
Hvala. K repliki se je prijavil poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa. Želim se samo zahvaliti kolegu Bevku, ki je pohvalil zakon v tistem delu, kjer zakon definira komisijo. O komisiji vse najboljše, jaz nisem govoril o komisiji, govoril sem pa o okolici, o tej okolici, ki je pa praktično, če gremo res v vso širino, praktično cela Slovenija. Tukaj pa je problem komisija oziroma se pojavlja problem oziroma vprašanje, koliko komisij. Ja, na vaše vprašanje, gospod Bevk: Kje pa ste bili? Jaz zelo iskreno spoštujem vaša prizadevanja, vem, da ste v preteklosti veliko delali na tem področju, na področju azbestoz, na področju priprave in dopolnjevanja zakona, sprašujem se, zakaj niste razširili, tako kot zdaj predlagate, takrat besedila zakonov, ki ste jih predlagali. Hvala lepa.
Hvala vam. Kolega Bevk, replike na replike ne bom dovolil, bo pa ostal čas in boste na podlagi člena poslovnika imeli možnost še razpravljati. K besedi vabim poslanca Jožeta Tanka. Ga ni v dvorani. Besedo dajem poslanki Marjetki Uhan. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni. Zakon o odpravljanju posledic dela za azbestom bom podprla, ker je edini tovrstni zakon, ki ureja poklicno bolezen. Na nobenem drugem področju, nobenem drugem poklicu ni to urejeno, pa se še v marsikaterem drugem poklicu pojavljajo tudi poklicne bolezni, tudi umiranje za rakom. Omenjeni zakon zagotavlja socialno varnost delavcem, ki so bili izpostavljeni azbestom in pomoč gospodarskim družbam, ki bi sicer ob morebitnih tožbah lahko propadle, če bi bile same odgovorne v celoti za izplačilo odškodnine. Prvič je v tem zakonu urejeno, da bodo lahko dobili odškodnine tisti, ki so oboleli. Pravice do odškodnin so priznane tudi delavcem, ki so delali v tovarnah, družbah, ki jih ni več. Kje pa še obstaja, da lahko ti nekoga tožiš, ki ne obstaja, ki ga ni, da lahko kje drugje iztožiš kakšno odškodnino? Pravice se širijo tudi na vse tiste delavce, ne samo tiste, ki so neposredno delali v tovarni z azbestom, ampak tudi na trgovce, skladiščnike, prevoznike, recimo na Slovenske železnice. Tega tudi ni stari zakon omenjal. To je vsaj nekaj razlogov, zaradi katerih bom ponovno podrla ta zakon. Zavedamo se, da v zakonu niso opredeljeni tisti bolniki, ki so živeli v okolici ali so se kakorkoli srečevali z azbestom. Tudi sami v Novi Sloveniji smo se spraševali, kako daleč lahko gremo, kakšen je ta radij ali je to v bistvu cela Slovenija. Praktično je to cela Slovenija. Sami se zavedamo, koliko je te azbestne kritine, vodovodnih cevi ali v gospodinjstvu izolacij itn. Koliko ljudi je že umrlo mogoče za tovrstnim rakom ali pa za tovrstno boleznijo, pa ni nihče na to niti pomislil. Vsekakor se bo verjetno moralo to urediti v prihodnosti in me res čudi, da se niso ti vplivi okolja industrije že v preteklosti v zakonodaji uredili. Kaj si mislite, kaj danes razmišljajo recimo prebivalci Krškega, ki živijo v neposredni okolici jedrske elektrarne? Tudi tam se je že govorilo, da je povečano število obolelih za rakom ali pa recimo v kmetijstvu, kjer je recimo gospod Komat navajal, da je v eni župniji v Savinjski dolini umirajo ljudje predvsem zaradi raka zaradi posledic pesticida. Torej ta problematika je izredno široka in bo potrebna širše obravnave in temeljite proučitve in potem tudi verjetno zakonsko urediti. Hvala lepa.
Hvala. S tem smo izčrpali seznam prijavljenih poslank in poslancev. Besedo še dajem predstavniku vlade. Minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Poskušal bom odgovoriti na nekaj vprašanj oziroma zavrniti trditev, ki so bile postavljene v času razprave. Najprej pa se moram zahvaliti za razpravo, ki je bila vsekakor koristna. Pri tem se je jasno pokazalo, da smo pravilno oblikovali pravno materijo. Gre za področje delovnega prava in stvari oziroma problemov, invalidnine, odškodnine, ki se nanašajo na delovno pravno področje. Trditev, da bi morali biti predstavniki invalidov v teh invalidskih komisijah. Ne, to se nikjer ne dogaja v svetu, da bi predstavniki invalidov ali pa sami invalidi sodelovali v samih komisijah, bi bili člani komisije in bi tudi mnenje podpisali. Tudi tisti, ki niso bili zaposleni v družbah, imajo pravico do odškodnine, ki jo izterjajo po splošnih zakonih odgovornosti. Pri tem bi se navezal oziroma poudaril razpravo poslanca gospoda Pavlihe, kjer trdi, da je potrebno izterjati odškodnine od povzročiteljev in da ni smiselno, da se jo omejuje na ograje v okviru podjetij. Ja, saj konec koncev tako tudi zakon govori. Ne preprečuje odškodninskih tožb drugim delavcem, ki so izven tovarniškega prostora, vendar po splošnih pogojih odškodnine. Seveda pa govorimo s tem zakonom in damo poseben položaj tistim, ki so oboleli za azbestno boleznijo. Seveda se moramo takoj vprašati, ali je to podobno urejeno tudi za ostale bolnike, za tiste, ki so v pogojih delovnega razmerja, in za tiste, ki so oboleli kot krajani, kot državljani. Smiselno, logično, zakonito, pravično je enake obravnavati z enakimi statusi enako. Tisti, ki niso zaposleni, pa imajo okvare, poškodbe, bolezni zaradi teh dejavnosti, da se jih obravnava enako. In to je lahko napotitev na ureditev, na posebni zakon, vsekakor pa ne teh problemov v delovnopravno materijo. Dialog z zdravniki, s stroko in predstavniki sindikati so bili. Lahko imate korespondenco, lahko pogledate, kaj se je vse dogajalo na ministrstvu za delo in boste videli, da so bili velikokrat povabljeni tako predstavniki sindikata kot delodajalcev in drugih.
Minister, prosim če zaključite.
Zakon je konsistenten, je celovit [[...]]
Minister, izgubili ste čas. Minister tretjič, izgubili ste čas, jaz sem vas dolžan prekiniti. Sami ste bili v državnem zboru, veste, kakšna so pravila. K besedi še vabim predstavnico državnega sveta. Gospa Turk, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanci in poslanke, spoštovani podpredsednik državnega zbora in spoštovani gospod minister! Moram reči, da sem izredno vesela, da sem imela tole priložnost poslušati tole razpravo. Že ta razprava mi dokazuje, da je veto državnega sveta, ki je bil tako soglasno sprejet, pravzaprav dosegel svoj namen. Dosegel je svoje poslanstvo, poslanstvo opozoriti javnost na problematiko, ki ni samo problem bolnikov zaradi azbesta, ampak tako, kot je že rekla poslanka pred menoj, problem vseh poklicnih bolnikov in poklicnih bolezni, ki se pojavljajo pri nas, pa kot materija še sploh ni urejena. Rekla bi, da poslanstvo državnega sveta je predvsem opozoriti na neusklajenost predlogov, zakonov ali posameznih členov zakonov in s tem zavarovati prostor demokracije predvsem v interesu civilne družbe in predstavnikov civilne družbe, ki postajajo vse bolj šibki in neartikulirani v tem partnerstvu. In to je naše glavno poslanstvo. Žal ustava dovoljuje, da podamo veto na celoten zakon, velikokrat pa bi bilo mnogo bolj ustrezno, če bi lahko podali veto na tiste člene, na katere je predvsem potrebno opozoriti, ne pa na celotno materijo, kot v tem primeru, ko smo tudi sami v naši razpravi pa tudi na drugih mestih opozorili oziroma povedali, da zakon v mnogih točkah izboljšuje prejšnjo situacijo, predvsem, ker širi tiste upravičence, ki so bili delavci, prizadeti zaradi azbesta. Še enkrat bi morda bilo smiselno poudariti predvsem to na kar opozarjamo tudi mi, na kar ste opozorili tudi vi, da je potrebno celovito urediti problematiko poklicnih bolezni, diagnosticiranja teh bolezni, zdravljenja, da je treba rešiti probleme odkrivanja obolelih zaradi izpostavljenosti azbestu v tem primeru, da je potrebno zagotoviti tudi usposabljanje ljudi v medicinski stroki zaradi odkrivanja teh bolezni, kajti ugotavljamo, da je premalo takšnih strokovnjakov, da je potrebno poučiti prebivalstvo o škodljivih posledicah nepravilnega ravnanja z azbestom tudi zaradi tega, ker imamo z azbestom opravka v vsakodnevnem življenju, in ne samo tisti, ki neposredno delajo, in da je treba preprečiti, da še obstajajo proizvodnje ali predelave ali storitve, kjer še vgrajujejo ali imajo opravka z azbestom, in to takoj, in to je večinoma delodajalec država. Kredibilnost argumentov, ki ste jih mnogi naštevali, sedanjih in takratnih v času še nekdanje prejšnje vladavine LDS, ko je bil sprejet amandma na predlog prvotnega zakona, ki daje tudi pravice okoliškemu prebivalstvu, pa če so te bile izkoriščene ali ne, je zdaj na preizkusu, kajti predlog je bil podan s strani občine Kanal takratnega župana, ki je bil iz Slovenske ljudske stranke in ga je uveljavila preko opozicijskega poslanca takratna Demokratska stranka Slovenije. Ker sama nisem pripadnica nobene stranke, menim, da je zelo pomembno, da prav pri tem zakonu res razmišljamo predvsem zaradi človečnosti in ljubezni do bližnjega in dejanske odgovornosti do našega okolja. To je prvi zakon, s katerim bomo pokazali, koliko smo pravzaprav odgovorni do jutrišnjega dne, tistega, kar bomo pustili našim otrokom. Življenje brivca Darka iz Kanala, katerega priimek ne bi rekla v javnosti, živi 2 kilometra od tovarne, ki je za svojo diagnozo azbestoze izvedel na začetku tega meseca, ne more biti odvisno od glasovalne discipline, o kateri sem danes veliko slišala, temveč le od vesti slehernega med vami. Hvala.
Hvala vam. Uporabili bomo določbo prvega odstavka 71. člena poslovnika. Glede na to, da nam je ostalo še 50 minut razpoložljivega časa, sprašujem, kdo izmed poslank oziroma poslancev želi še razpravljati v okviru časa, ki sem ga ravnokar povedal. Prosim, če lahko malo dalj časa držite roke, da si imena zapišemo. Prijavili so se štirje poslanci in ena poslanka, in sicer prebral jih bom: kolegi Kontič, Bevk, Kokalj, Žgajner in Zagorac, Anderlič. Sprašujem tudi predstavnika vlade in predstavnika državnega sveta ali bosta tudi izkoristila? [[Ne.]] Dobro. Potem imamo sedem prijavljenih poslancev oziroma šest poslancev in eno poslanko. Vsak izmed govornikov ima pet minut. K besedi vabim poslanca Kontiča. Izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Popolnoma soglašam z ugotovitvijo predstavnice državnega sveta v tej zaključni besedi, ki smo jo lahko malo prej slišali. Državni svet je pač izrabil možnost, ki mu jo zakonodaja daje in resno je omejen na to, da lahko da veto samo na cel zakon, na zakon kot celoto in ne na posamezne člene, ampak takšna je pač ureditev. Soglašam tudi z vsemi opozorili, ki jih je državni svet v utemeljitvi veta navedel. Tudi ti dve, ki govorita o tem, da je pravica do predčasne upokojitve, da je to pravica potrebno vezati predvsem na invalidnost in da je potrebno omogočiti tudi pravico do odškodnine dedičem pokojnih oseb, kajti za to boleznijo lahko umirajo, kot je tudi že bilo slišati, zelo mladi ljudje. In prav je, da odškodnino lahko dobijo tudi dediči. Govoriti o tem, da poslanci razmišljamo s svojo glavo, da odločamo po svoji vesti, po svojem občutku, je seveda večkrat prisotno tu v državnem zboru, ko si pač med seboj očitamo, kaj kdo počne. Jaz sem prepričan, da vsi razmišljamo s svojo glavo, tudi tisti, ki jih disciplina vladajoče koalicije napotuje na to, da glasujejo proti ali pa v posameznih primerih za. Če nič drugega, odločajo s svojo glavo o tem, ali bodo tem navodilom sledili, ali tem navodilom ne bodo sledili. Potem pridejo pa druge zadeve kasneje, ki utemeljujejo njihovo glasovanje. Nemogoče je pristati na rešitev, da je obolelost vezana predvsem na prostor, vezana na delovno mesto, ni pa vezana na vse ostalo. Za to boleznijo so oboleli in verjetno še niso vsi ugotovljeni, bolniki namreč, tudi tisti, ki nikoli niso delali z azbestom. In kako potem bolniku v bolnišnici, kjer v isti sobi ležita dva bolnika z isto boleznijo, razložiti, da eden ima pravico do odškodnine, drugi, ki pa ni delal z azbestom, pa te pravice nima. Kako bomo oziroma boste ali pa bodo tem bolnikom v bolnišnici to razložili? Pravilna je tudi ugotovitev, da imamo pomanjkljivo zakonodajo na področju, ki ureja invalidnost, delovno invalidnost. Veliko tega je še. Veliko ljudi zboli na delovnih mestih, pa nimajo priznane invalidnosti, ker pač ta invalidnost ni navedena v sklopu tistih, ki določajo, da je ta invalidnost lahko posledica tudi delovnega mesta. Kar nekaj opozoril je bilo v preteklosti in tudi tu bo potrebno storiti korak naprej in ta spisek dopolniti. Ko nekdo zboli za to grozno boleznijo, je povsem vseeno, kako je obolel. To poudarjam še enkrat. Obolel je zato, ker zakoni niso prepovedovali materiala, ki se je uporabljal za posamezne izdelke. Torej odgovornost nosimo oziroma odgovornost nosi v tem primeru država, ki ni posegla na to področje in pravočasno prepovedala uporabo teh izdelkov. Torej izgovori, da je odgovoren tudi nekdo drug, na koncu bomo celo ugotovili, da so odgovorni ljudje, ki so pač s tem delali, da so pač za to sami odgovorni. Vendar to ni pravilna pot. Kar prav je, da bi izkoristili to možnost, ki nam jo daje državni svet, ki nam jo daje ustava, ki nam jo daje zakon, da danes ne potrdimo tega zakona in omogočimo, da se v praksi uveljavijo boljše rešitve, ki jih je bo težko zapisati v ta zakon.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Sama Bevka. Izvolite.
Hvala lepa. Rad bi odgovoril dve stvari kolegu Horvatu iz Nove Slovenije. Dejal je, zakaj nismo že prej uredili te problematike. Sedaj ne bom hvalil nobene vlade, ne sedanje ne tiste, v katerim sem bil sam, kajti značilnost azbestnega zakona je prav ta, da je bil napisan in sprejet s podpisi poslank in poslancev državnega zbora, tudi kasnejše novele. In tako smo novembra leta 2003, se pravi, v mandatu prejšnje vlade, katere član sem bil sam, štirje poslanci takratne koalicije podpisali novelo tega zakona, ki je veljal do nedavnega oziroma ki bo prenehal veljati z morebitno uveljavitvijo tega zakona. To smo bili Ivan Božič iz Slovenske ljudske stranke, Vojko Čeligoj iz DeSUS-a, Jožef Školč iz LDS-a in jaz. Vlada se takrat ni strinjala s tem predlogom zakona, vendar smo ga poslanci koalicije vložili kljub temu. Ni prišel v obravnavo v državni zbor, je pa vlada imenovala 15. januarja 2004 interdisciplinarno oziroma medresorsko delovno skupino, sestavljeno iz predstavnikov ministrstev za gospodarstvo, za pravosodje, za delo in družino, za zdravje, za finance ter za okolje in prostor, da pripravijo celovit pregled dosedanjega izvajanja zakona, vključno s predlogom sprememb. In to je bila komisija, ki je delovala v prejšnji in sedanji vladi, kajti ta nova vlada je 23. decembra 2004 zadolžila ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, da na podlagi smernic in izhodišč, ki jih je pripravila medresorska delovna skupina prejšnje vlade, pripravi nov zakon, ki bo celovito uredil azbestno problematiko v Sloveniji. In v te smernice so vključevali tudi tako imenovani okoljski vidik azbestnih bolezni, ne samo tega poklicnega, o katerem sedaj govori ta zakon, ki upam, da danes ne bo imel dovolj podpore in ne bo dobil 46 glasov. Kolega Horvat je tudi povedal, da sem hvalil zakon, ki ga bom danes zavrnil. Res je, citiral sem 9. člen, ki govori o interdisciplinarni komisiji, sem pa tudi povedal, da smo na ta 9. člen dali amandma, ki ni bil sprejet, da bi verifikacijo poklicnih bolezni in tudi okoljskih bolezni določala ta interdisciplinarna skupina strokovnjakov: specialista medicine dela, zdravnika specialista internista, pulmologa, zdravnika specialista, radiologa oziroma zdravnika specialista druge specialnosti, glede na obravnavani primer. Konec koncev mi smo želeli ta zakon izboljšati, mi ga nismo zavrnili v prvi rundi. Mi smo predlagali amandmaje, kajti hoteli smo širiti vsebino zakona tudi na prebivalstvo, tako kot je medresorska skupina, ki je pripravila izhodišča za zakon, tako za prejšnjo vlado kot za to vlado predlagala, pa ga potem vi iz navadne finančne kalkulacije niste hoteli upoštevati, kajti mislili ste, da bo to preveč obremenilo proračun, če pa so vam zdravniki že neštetokrat in tudi mi v državnem zboru povedali, da je v Soški dolini samo 5 mezoteliomov od leta 1964, ki so imeli okoljski vzrok nastanka mezotelioma. Poklicnih pa je bilo 364 v celi državi. Hvala lepa.
Hvala vam. K besedi vabim poslanca Antona Kokalja. Izvolite.
Sam se nisem intenzivno nikoli ukvarjal s to problematiko, ki pa je bila hvala bogu v preteklosti vsaj na nek način urejena. Se pravi, gre za področje poklicne bolezni, ki se jo je država zavedala in jo je poskušala urediti ter jo sedanja vlada tudi poskuša urejati bolje, kot je bila urejena do sedaj. Glede na to, da pa se danes iz razprav nekaterih poslancev da razbrati, da tisti, ki odpiramo vladni predlog oziroma ne podpiramo veta, pravzaprav nismo sposobni razmišljati s svojo glavo, bi lepo prosil, da bi se kultura razprave v tem državnem zboru, vsaj medosebna kultura malo dvignila. Namreč sam izhajam iz sledečih dejstev. Glede na to, da je to področje do neke mere urejeno, glede na to, da mnoga področja, ki tangirajo bistveno mlajše generacije ta trenutek v Sloveniji, niso nikakor urejena in bi morala biti urejena in mislim, da je treba dati in vladi in parlamentu čas in energijo, da se začno ukvarjati s stvarmi, ki imajo bolj dolgoročne posledice kot te, ki so vsaj do neke mere urejene, nasprotujem pravzaprav neke vrsti zlorabi te tematike v politične namene. To, kar se sedaj dogaja, ni nič drugega kot merjenje politične moči v državnem zboru, potem v državnem svetu in spet v državnem zboru. Vse je legitimno, ampak nekje pa obstaja ena meja. Bom navedel samo en primer, kaj bo čez eno leto ali pa čez dve leti, ko bo nekdo pogruntal, da mobilni telefoni sevajo glede na kriterije neioniziranih sevanj preveč. Mislim, da vsi vemo, da mobilni telefoni sevajo nad kritično mejo. Zakaj nihče ne predlaga prepovedi uporabe ali pa takoj odškodnine in ne vem kaj. Ne sprenevedajmo se! Če želimo reševati problematiko v dobro človeka, jo rešujmo celostno, ne pa izkoriščati ene bolezni, ki jo je treba reševati, ki je že na nek način rešena, zgolj v politične namene. Mene to zelo moti in mislim, da to ni korektno. Še en drug primer. Zelo veliko zelo mladih bolnikov v Sloveniji je zbolelo oziroma zboleva za tako imenovano celiakijo, katerega vzroka ne poznamo. Lahko je vzrok tudi gensko spremenjena hrana, lahko je vzrok tak ali drugačen. Hrana za te ljudi je izjemno draga. Starši za otroke imajo delno davčno olajšavo, odrasli ljudje pa nimajo nobene regulative, kako reševati ta problem, niti kako reševati zdravstvene posledice, razen z dieto, in ne kako reševati oškodovanost pri vsakodnevnem hranjenju, ki pravzaprav ni zdravljenje, ampak je hranjenje, ki ga človek potrebuje za svoje vsakodnevno življenje. Govorim zato, da malo relativiziram problem, ki se ga po moje danes napihuje iz političnih razlogov in zaradi pridobivanja političnih točk čez vse meje. Sam bom zakon, tak kot je bil predlagan, podprl, ker menim, da je treba zadevo obravnavati celostno, pravično do vseh prebivalcev, če gre res za to. Če gre za kaj drugega, potem pa seveda skrajšajmo to razpravo. Sam bom tudi končal in opravimo z glasovanjem in se lotimo tistih zadev, ki so bolj problematične kot te, ki so vsaj na nek način že urejene. Seveda nisem proti izboljšavam, ampak idealnega zakona verjetno ne moremo dobiti, vedno se bo našel kdo, ki bo imel še neko pripombo. Hvala.
Hvala. K besedi vabim poslanko Barbaro Žgajner Tavš.
Jaz bom rekla, da ne vem, ali nekateri ne vedo, kaj govorijo, se preprosto ne slišijo, ali pa so tako brezobzirni in nečloveški. Danes smo slišali govoriti oziroma slišali očitke na opozicijske poslance, ki bomo nasprotovali sprejetju takega zakona. Očitke o emocijah. Zdaj mi povejte, lepo vas prosim, ali ni emocionalno, človeško, emocionalno odreagirati na vprašanja ali na teme, ko govorimo o zdravju ljudi, o življenju. Ne nazadnje tudi o smrti ljudi. In dovolite, da pravzaprav pojasnim, koalicijski poslanki, ko je pravzaprav navajala, ne vem, iskala iz prakse, bolezni, takšne, drugačne. Da ji pravzaprav pojasnim, žal je ni v tem trenutku z nami, da je to edina poklicna bolezen, za katero se 100% umira. Azbestoza torej. O tem govorimo danes in govorimo o pravicah, ki morajo pripadati tem ljudem. Morajo pripadati. Jaz sem prepričana, da toliko moralne obveznosti moramo imeti prav vsi, ne samo mi poslanci v tem državnem zboru, ampak tudi vlada ki pripravlja takšne zakone. Omenila sem emocije. Veste, jaz sem človek in ponosna sem da sem človek, z vsemi svojimi emocijami oziroma čustvi. To je tisto, kar me razlikuje od robota ali od tistega, če želite, ko mi nekdo suflira, kako moram glasovati, ne glede na svoj lastno glavo ali svojo vest. Težko, zelo težko oziroma nemogoče je spregledati in zanikati stiske ljudi. Smo pa danes slišali in če boste prisluhnili ali če ste prisluhnili zgodbam ljudi, o katerih pravzaprav danes govorimo in odločamo, potem veste ali boste videli, kako zelo majhen in nemočen je človek, ko se znajde v stiski. Gre za šibkost posameznikov, ki jih je treba zaščititi. In ne nazadnje tudi tu pridemo do otrok. Danes smo že slišali o ograji, o bodičasti meji oziroma žici, ki jo omenja ta zakon, ki razmejuje tiste, ki so upravičeni, in tiste, ki niso. Kdo je kriv, da so bili otroci na drugi strani te žice, pa so ravno tako oziroma ravno tako lahko zbolijo. Ampak to očitno nikogar ne zanima. Minister Drobnič, v tem trenutku vas sprašujem ali pa dajem morda samo v razmislek, da razmislite, koliko je vredno človeško življenje v naši državi.
Hvala. Besedo dajem poslancu Boštjanu Zagorcu. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! Eden od predgovornikov je dejal, da gre pri tem zakonu za merjenje politične moči. Veste, potem sem zelo zaskrbljen, kajti vlada ima zelo šibko politično moč v tej državi, glede na to, da boste danes zvečer, ko boste glasovali za ta zakon, privlekli v ta parlament tako bolne kot dopustnike, samo da bo zakon šel skozi. In če se vrnem na to, zakaj tega zakona ne morem podpreti, oziroma zakaj bom podprl veto, ki ga je dal državni svet. Prva zadeva je gotovo okoljski vidik, ki ga v tem zakonu ni. Se pravi, delite ljudi na dve skupini, na skupino tistih, ki so z azbestom delali, in na skupino tistih, ki jih ne zajemate, ki so živeli v bližini tovarne ali so pošiljali svoje otroke brez svoje krivde v vrtce, ki so bili pokriti z azbestno streho. Ne nazadnje zakon ni usklajen niti s sindikatom azbestnih bolnikov. In kako lahko govorite o tem, da je zakon usklajen? Ne nazadnje obstajata dva načina ugotavljanja azbestoze v tej državi. Prvi način so tisti, pri katerih ugotovijo, pa oprostite izrazu, da so pri koncu, da jih je treba upokojiti in jim dati pokojnino. Drugi način so pa tisti, pri katerih ugotovijo bolezen, ki še ni tako huda, da bi se lahko upokojili; njim je treba zagotoviti neko podobno delovno mesto, kjer ne bodo v stiku z azbestom. Vendar vemo, da tovarne teh delovnih mest nimajo. Enostavno se jih odpusti, pošlje na borzo, kjer pač počakajo svoj konec, brez vsega, zato da so zaposleni na borzi. Bilo je veliko besed izrečenih tudi o tem, kako naj kdo razmišlja s svojo glavo. Zelo zanimivo je gledati poslance v tem parlamentu, ki govorijo s svojo glavo, berejo pa diktat, ki ga je napisala neka strokovna sodelavka ali pa pač nekdo iz glave, in pri tem prepričujejo vse nas ostale, verjamem, da 89, da ne bom koga užalil, razen sebe, ki se štejem za 90. poslanca, da govori iz svoje glave. Večkrat je bilo v tem parlamentu danes pri tem zakonu omenjeno tudi, komu zvoni. Gospodom, ki sedijo na tribuni - če se boste obrnili vsi tisti, ki boste zakon podprli - zvoni življenje. Vam pa zvoni "špar program". Šparati je treba! Vi ste tisti, ki dajete na tehtnico življenje in denar. Sam bom glasoval seveda proti temu zakonu.
Hvala. K besedi vabim poslanca Antona Anderliča. Izvolite.
Človek se sprašuje, kakšen smisel ima razpravljati v situaciji, ko koalicijski poslanci in poslanke razpravljajo na način, kako je le mogoče dokazati, da zakona ni mogoče sprejeti oziroma ga je treba ponovno potrditi. In en sam argument, en sam razlog jih ne prepriča, da bi rekli, za vraga, dajmo pogledati, ali delamo tudi kakšno koristno delo ali ne. Ko slišim tukaj iz ust koalicijskih poslancev in poslank, da se napihuje bolezni tistih, ki so zboleli za azbestozo. Dragi kolegi, bolezni se ne da ne napihovati, niti je zatajevati, ampak jo imaš, je ali je pa ni. In srečujemo se s temi vprašanji. Ta država Slovenija je k sreči na stopnji razvoja, ko že lahko po posameznih segmentih ugotavlja, katere stvari so škodljive, katere so problematične in katere proizvode in proizvodnje v državi Sloveniji naj v prihodnje ne bi bilo več. Za azbest se je to ugotovilo pred desetletjem in država je nemudoma reagirala, prepovedala proizvodnjo, prepovedala promet in na koncu rešila ali pa se je lotila reševanja tistih proizvodnih obratov, ki so se s tem ukvarjali, in sanirala posledice pri ljudeh, ki so bili v stiku z azbestom. Očitno je, da je bilo takratno spoznanje do te mere mogoče konsistentno, kolikor je takrat stroka lahko povedala za kakšno hudo bolezen, za kakšne hude probleme gre. Čas je prinesel spremembe in razvoj je dokazal, da je potrebno razmišljati tudi širše in da se bolezen pojavlja tudi pri tistih, ki so v neposredni bližini ali pa niso bili direktno v stiku z azbestom v tovarni. Danes tukaj govorimo o tem, da ne popravljate tistega, kar je bilo poprej slabo narejeno, ampak da nadgradite tisto, kar ni bilo narejeno na način, da bi bilo izvedljivo. Govorim o tistem delu zakona, ki po vaše, tukaj so bile pri sprejemanju zakona citirane neke zadeve s strani prizadetih, da se jih ni poslušalo, da se jim ni uredilo položaja, pa vendarle s temi predlogi, ki jih mi zagovarjamo, želimo urediti ravno to. Vi pa iščete razloge, kako tega ne bi naredili. To ne more razumeti tisti, ki misli na način, ki se mu reče: Pomagaj, če lahko. Če pa ne moreš, potem vsaj s pozicije svoje moči ne škodi. Jaz sem strašansko žalosten, da nekdo, ki je užival 10 let beneficije v penziji s strani beneficije, ki jih je zagotovila država, v primeru zakona, ki rešuje življenja ljudi, ki so ravno tako bili v nevarnih proizvodnjah, glasuje za tak zakon. To ni človeško. Tukaj gre za humanost. Tukaj gre za to, ali vidimo svojega sočloveka, sodržavljana, ki je konec koncev prispeval za družbeni bruto produkt, iz katerega smo konec koncev razvijali to državo. Za to gre. In tako kot so tisti, ki so že leta in leta uživali penzijo iz naslova beneficije, z naslova države imajo sedaj pravico tudi tisti, ki so prišli na vrsto, ker so zboleli. In jutri bomo drugo skupino ljudi morali reševati. Jaz vem, da bo potrebno kot posledico prekomerne uporabe pesticidov, zastrupljanja voda in raznih drugih stvari verjetno sprejemati kakšne ukrepe in te posledice odpravljati. Vesel bi bil, da bi bilo teh posledic na različnih področjih čim manj, ampak življenje je pač takšno in konec koncev živimo v nekem obdobju, ko napreduje znanost, ko napreduje stroka, ki nas opozarja in nam daje boljše rešitve za naše življenje, in tiste slabe moramo odpravljati, pozabljati, dati v zgodovino in na nas poslankah in poslancih je, da to razumemo ali pač ne. In nikakor ne bom pristal na nobeno pavšalno razlago, da se nabira politične točke, če se zavzema za to, da se neke stvari rešujejo, reševati jih moramo zato, ker smo za to poklicani, in zato bom ponovno glasoval enako pri zakonu, kot sem v tretji obravnavi. Hvala.
Hvala vam, kolega Anderlič. In k besedi vabim poslanca Stanislava Brenčiča. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Govorimo o zakonu, o odpravi posledic dela z azbestom, v zakonu, ki ima svoj namen, svoj koncept, svoj cilj, začenši z naslovom. In ponovno, ne glede na vse razprave, danes to trdim, da je to dober zakon, da je dobrodošel zakon s svojim konceptom, s svojim namenom, sploh zaradi tega, ker je evidentno, da je po vprašanjih, povezanih s poklicnimi boleznimi v Republiki Sloveniji, scena še popolnoma odprta, nedorečena in je zato ta zakon dobrodošel. In v koncept tega zakona, ne glede na vse patetične razprave danes, ni bilo mogoče vgraditi niti želenih amandmajev v njegovi obravnavi, niti vanjni mogoče vgraditi veto državnega zbora. Potem to ni več ta zakon, potem se moramo odločiti o vsem, že z naslovom o drugem zakonu. In tudi ta zakon ni mogoče po tem sprejemu, če bo sprejet, kar spreminjati, tako kot je bilo čutiti iz poslanske skupine DeSUS-a. Ni mogoče, tega zakona ne. Je treba zakon zastaviti na novo, ker potem ni več ta zakon. Tudi naslov več ne streže. In bom tako rekel, zelo korektno je ugotovil kolega Bevk, da so spremembe osnovnega zakona predlagali poslanci in tudi poslanci so predlagali spremembo, da je zakon všteval tudi vplive na okolje. In temu zakonu je takratna vlada močno nasprotovala pod taktirko ministrice Petrinove. In me nekoliko moti, če imam jaz ta svoj pogled, pa sem takoj za to, da je morda jutri predlog zakona o odpravi posledic vpliva azbesta na okolje. In se naj vse absorbira v ta zakon, kar zmore država ponuditi. Potem mora biti kontekst tako zastavljen, ne pa tako kot je danes. In me to moti, da mi danes nekako, jaz nisem obremenjen, veste s tem, da ne morem glasovati po lasti presoji, ne sprejemam pa tega, da mi te levite danes delijo tisti, ki so me v dveh mandatih že poprej, sploh pa v zadnjih dveh letih prejšnjega mandata, neprestano obsojali, da sedim na dveh stolih. Ker sem še vedno imel toliko ponosa v sebi, da takrat, ko vem, da je z državo dobro, me ne more noben prekreirati, kadar vem, da je to res dobro. In zato me to moti, da mi danes dr. Pavliha, ki je nastal minister takrat, ko smo jim mogli zapustiti takratno falango, ker smo imeli svoj ponos, očita kakšno politično posiljevanje, te police nad mano. Nad menoj ne. Ta koncept je tako zgrajen in še vedno trdim, da je dober. In kar, še več, daleč od tega, kar trdi državni svet, da zakon med členi ni usklajen. Ni res, izredno usklajen zakon je. Poglejte si zakonodajno-pravno mnenje, tako v obravnavi zakona samem, predloga, kot v mnenju na zahtevo državnega sveta. In samo trdim, ne morem drugače kot da ponovno zakon podprem, pa mi naj nobeden ne očita, da zganjam neko nečlovečnost nad ljudmi, ki so prizadeti na podlagi okvare zdravja zaradi vpliva azbesta. Jutri se naj pojavi drugačen zakon, ki bo to vprašanje reševal, pa bodimo korektni drug do drugega, ker nismo od včeraj. Ta politika Republike Slovenije ni nastala ne s sedanjim mandatom in se tudi ni končala s prejšnjim mandatom in se tudi ne bo končala s potekom tega mandata, ampak kot ljudje smo si pa med seboj lahko toliko korektni, da se zaradi takih argumentov ne "nametujemo" z nekim poniževanjem, ker se mi zdi nekorektno. Zakon bom podprl zato, ker je dober.
Hvala. Tako, končali smo razpravo. Za udeležbo prisotnosti in uvodno in končno obrazložitev se zahvaljujem predstavnici državnega sveta. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 24. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 21 uri in 45 minut. S tem prekinjam točko. Mi pa prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOJNIH VETERANIH. Ob tem vas seznanjam, da je predvideno za skupen čas razprave 4 ure in 8 minut. Državni svet Republike Slovenije je na 12. seji, 9.3., sklenil, da na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije od državnega zbora zahteva, da pred razglasitvijo zakona ponovno odloča o zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o vojnih veteranih. Besedo dajem predstavniku državnega sveta za obrazložitev zahteve državnega sveta. Prosim. Z nami je gospod Rado Krpač. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav poslankam in poslancem in predstavnikom vlade. Več razlogov je, da se je državni svet odločil za veto na zakon o dopolnitvah zakona o vojnih veteranih in ga 9. marca na svoji 12. izredni seji izglasoval. Postopek sprejemanja, pretirana in neargumentirana širitev kroga upravičencev ter nedoslednost in nedorečenost določb v zakonu ter prenehanje veljavnosti zakona o financiranju zveze združenj borcev narodno osvobodilne borbe. Vse te pripombe je imela tudi komisija državnega sveta za družbene dejavnosti na svoji 40. seji, ko zakona ni podprla. Državni zbor pri sprejemanju predloga zakona teh opozoril ni upošteval. Pri spremembi zakona gre za tako pomembne vsebine, da bi moral biti vložen in sprejet po rednem postopku z možnostjo širše javne razprave. Po mnenju državnega sveta se z zakonom preohlapno in nedorečeno širi krog upravičencev, kar zmanjšuje pomen in vlogo vojnega veterana in zapostavlja in razvrednoti vrednote, ki naj bi bile vodilo pri podeljevanju statusa dejanskim upravičencem. Sedaj je v Sloveniji 39.961 vojnih veteranov za Slovenijo. Svetniki so opozorili, da z neupravičeno širitvijo pravic s pridobitvijo statusa le-te ne bo uveljavljalo samo 4.400 oseb po oceni predlagatelja, temveč bistveno več. Poznano pa je, katere pravice gredo vsem tem in kakšna bodo za to potrebna sredstva. Preslabo je v zakonu opredeljeno izdajanje potrdil za sodelovanje evidence za dokazovanje verodostojnosti sodelovanja in opredelitev, kaj je moral nekdo za pridobitev statusa storiti. Svetniki so bili mnenja, da se pravice preohlapno širijo uslužbencem in delavcem, na primer vsi direktorji takrat so bili odgovorni za obrambne priprave, zato državni svet predlaga, da se ponovno preuči seznam upravičencev. Z uveljavitvijo tega zakona preneha veljavnost zakona o financiranju zveze združenj borcem narodnoosvobodilne vojne. To je za državni svet nesprejemljivo iz več razlogov. Poudariti je potrebno, da imajo borci narodnoosvobodilne vojne Slovenije poseben položaj in posebno varstvo, ki jim je zagotovljeno z ustavnim zakonom za izvedbo temeljne ustavne listine samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Ta v 18. členu govori, da Republika Slovenija zagotavlja varstvo pravic borcev v obsegu in pod pogoji, ki so jih do uveljavitve tega zakona določili predpisi SFRJ. Zato ni ne pravne podlage in ne vsebinskih argumentov, da bi posegli v te pravice. Merila in kriteriji za financiranje dejavnosti vojnih veteranov bi morali po mnenju državnega sveta biti opredeljeni v samem zakonu. Sprejeti zakon bo pristojnemu ministru omogočil, da ukine financiranje določenih dejavnosti zveze združenj borcev narodno osvobodilne vojne, saj bo določitev meril njegova prosta presoja. Tudi zakonodajno-pravna služba državnega zbora je opozorila, da bi kazalo vprašanje v zvezi s posebnim položajem in varstvom borcem, ker je le-ta določen z ustavnim zakonom, posebej preučiti in pojasniti. Zelo radi se primerjamo z Evropo, vsa Evropa priznava borcem proti nacizmu in proti fašizmu poseben status. Tudi borcem NOB je priznan del zmagovite koalicije druge svetovne vojne, saj so se borili za osvoboditev domovine v boju proti nacizmu in fašizmu. Samo v Sloveniji je sedanja oblast naklonjena temu, da te posebne pravice prizna tistim, ki so s fašisti in nacisti sodelovali, jemlje jih hkrati pa tistim, katerim le-te gredo. Zato je sprejem takšne zakonodaje samo še en poizkus razvrednotenja pomena in vloge borcev narodnoosvobodilne borbe in njihovega narodnoosvobodilnega boja. Z vsem spoštovanjem do vseh vojnih veteranov tudi ne gre enačiti vseh veteranskih društev in vseh veteranov. Razlika je, ali si v vojni 23 dni ali 4 leta, ali si popolnoma opremljen ali si gol in bos. Zaradi vsega povedanega državni svet predlaga, da se črta 9. člen tega zakona. Toliko uvodoma. Hvala.
Hvala vam, gospod Krpač. V okviru razširjenega zakonodajnega postopka je zahtevo obravnaval odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Stanislavu Brenčiču, da poda poročilo. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo vas še enkrat vse pozdravljam. Tudi predmetnost te zahteve državnega sveta je matično delovno telo obravnavalo na 6. nujni seji, dne 21.3. Odbor je bil seznanjen z zahtevo državnega sveta Republike Slovenije, mnenjem vlade do te zahteve in seveda tudi s pisnim mnenjem zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Na seji odbora so sodelovali predstavnik državnega sveta gospod Rado Krpač, predstavnik vlade Slovenije z gospodom ministrom Janezom Drobničem na čelu in predstavnik zakonodajno-pravne službe, gospod Božo Strle. Podobno, kot smo malo prej slišali, je gospod Rado Krpač, predstavnik državnega sveta, tudi članom in članicam odbora dodatno utemeljil zahtevo državnega sveta in poleg tega smo bili seznanjeni tudi z argumenti vlade, tudi v ustnem smislu, zakaj zahtevi nasprotujejo. Predstavnik zakonodajno-pravne službe pa je opozoril, da je zakonodajno-pravna služba v skladu s 147. členom poslovnika državnega zbora preučila navedeno zahtevo državnega sveta za ponovno odločanje o zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o vojnih veteranih. Poudaril je, da je minister, pristojen za vojne veterane, po določbah 1. in 8. člena zakona pooblaščen, da predpiše natančnejša merila za financiranje dejavnosti društva ali zveze vojnih veteranov. Osnovni kriterij oziroma merila za njihovo financiranje iz državnega proračuna pa predpisuje zakon o vojnih veteranih v četrtem odstavku 1. člena. Minister pristojen za vojne veterane, bo torej lahko natančneje predpisal merila za financiranje le na podlagi in v skladu z merili, ki jih določa četrti odstavek 1. člena zakona. Pogodbe o financiranju posameznega društva oziroma zveze vojnih veteranov bo minister sklenil na podlagi zakonskih meril s podzakonskim predpisom. Pri tem je v skladu z mnenjem zakonodajno-pravne službe bila v četrtem odstavku 1. člena tudi črtana ob sprejemanju zakona oziroma obravnavi predloga zakona beseda "lahko", ki bi ministru omogočala sklepanje pogodb po prostem preudarku. V zvezi s posebnim položajem oziroma varstvom borcev narodnoosvobodilne vojne Slovenije, zagotovljene z ustavnim zakonom, gre za temeljno ustavno listino o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, ki ga navaja zahteva državnega sveta, pa je zakonodajno-pravna služba v mnenju k predlogu zakona o vojnih veteranih opozorila, da bi kazalo to vprašanje posebej proučiti in pojasniti. V razpravi so nekateri člani odbora izpostavili dejstvo, da je bil zakon obravnavan po skrajšanem postopku, čeprav bi po njihovem mnenju zahteval redno obravnavo. Strinjali so se tudi z mnenjem komisije državnega sveta za družbene dejavnosti, ki je opozorila na neargumentirano širitev kroga upravičencev. V nadaljevanju razprave je bila posebna pozornost namenjena tudi predvidenemu prenehanju veljavnosti zakona o financiranju Zveze združenj borcev NOV Slovenije. Poudarili so, da je z ustavnim zakonom za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, priznan poseben položaj Zveze borcev, zato je nedopustno, da bi bila določitev meril za financiranje Zveze združenj borcev NOV stvar proste presoje ministra. Opozorili so tudi na mnenje zakonodajno-pravne službe, ki navaja, da bi kazalo vprašanje posebnega položaja Zveze borcev posebej proučiti in pojasniti. Po končani razpravi smo se članice in člani odbora opredeljevali tudi do predloga sklepa državnemu zboru, s katerim smo pozvali državni zbor, da zakon ponovno potrdi. Predlog predloženega sklepa ni dobil absolutne večine podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja zakona za obrazložitev oziroma za mnenje vlade. Gospod Drobnič, izvolite.
Še enkrat lep pozdrav, spoštovane poslanke in poslanci! Priprava predloga, o katerem boste danes glasovali, se je začela na podlagi pobude Zveze veteranov vojne za Slovenijo v maju leta 2004. Zveza je predlagala vključitev tudi tako imenovanega civilnega dela obrambe državljanov Republike Slovenije, ki so aktivno sodelovali pri pripravah in izvajanju obrambnih nalog v času agresije na Slovenijo, in sicer na podlagi delovnih obveznosti in odločitev pristojnih republiških, pokrajinskih ali občinskih organov in poveljstev. Posamezna društva vojnih veteranov so tudi predlagala, da se doreče enotno financiranje veteranskih organizacij iz proračuna Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije je pripravila dopolnitev zakona na osnovi pobud in izkušenj z izvajanjem zakona. S tem predlogom se odpravljajo krivična določila sedaj veljavnega zakona, ki je nekatere kategorije oseb, ki so nesporno izvajale obrambne naloge izločil iz možnosti pridobitve statusa vojnega veterana. Z zakonom se uveljavljajo enotni kriteriji in merila za dodeljevanje proračunskih sredstev veteranskim društvom oziroma njihovim zvezam, ki delujejo kot društva v javnem interesu. Nobenega pravnega in nevsebinskega razloga ni, da bi različno obravnavali veteranske organizacije, tako da bi bili veterani vojne za Slovenijo v slabšem položaju od veteranov, borcev NOB. Z razveljavitvijo zakona o financiranju Zveze združenj borcev NOB se ne bo spremenil doslej veljavni način zagotavljanja sredstev za njeno delovanje. Naveden zakon pa sedaj ni več usklajen z veljavnim pravnim redom, saj je bil sprejet še v času, ko je bila zveza borcev še ena od treh družbenopolitičnih organizacij s posebnimi ustavnimi pooblastili. Skladno z novo ustavo Republike Slovenije pa se je zveza borcev NOB že leta 1991 preoblikovala v družbeno organizacijo po tedaj veljavnem zakonu o društvih. Leta 1996 ji je bil podeljen status društva, ki deluje v javnem interesu, zlasti na področju socialno-zdravstvenega skrbstva za članstvo, ohranjanje zgodovinskega izročila in podobno. Glede na navedeno je primerno, da za zvezo združenj borcev veljajo isti kriteriji za financiranje njene dejavnosti kot za druga društva in zveze vojnih veteranov, ki jim je podeljen status društva, delujočega v javnem interesu. Za financiranje društev oziroma zvez društev borcev NOB je zagotovljeno v letu 2006 celo več proračunskih sredstev, kot za veterane vojne za Slovenijo, čeprav je veteranov vojne za Slovenijo več. Ravno tako zveza združenj borcev ima nepremično premoženje, ki ga ostale veteranske organizacije nimajo. Trditve, da se s tem zakonom krši 18. člen ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine, s katero se zagotavlja borcem NOB enake pravice, kot so bile določene s predpisi SFRJ, so neutemeljene in ne vzdržijo pravne presoje. Jasno je, da se to določilo nanaša izključno na varstvo individualnih pravic borcev, ne pa na status pristojnosti in način financiranja organizacij borcev, ki s prej navedeno določbo nimajo povezave. Individualne pravice borcev se določajo z drugimi predpisi, ki se jih s tem predlogom zakona ne dotika. Prav tako se ustavni zakon nanaša izključno na pravice, zagotovljene po predpisih nekdanje SFRJ, pri zakonu o financiranju zveze združenj borcev pa gre za prepis Republike Slovenije iz leta 1990. Pravice borcev se s tem zakonom ne spreminjajo, torej ostanejo enake. Predloženi zakon torej na ustrezen način popravlja krivice za pridobitev statusa vojnega veterana in zagotavlja enotne podlage za enak status vsem veteranskim organizacijam, zato vlada predlaga, da ta zakon poslanci podprete. Hvala lepa.
Hvala vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvo stališče bo podala poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki smo predlogu zakona nasprotovali in mu nasprotujemo še danes. Seveda nismo, tako kot nekateri, spreminjali svojega mnenja. Zakon o vojnih veteranih naj bi uredil status vojnega veterana oziroma zagotovil status vojnega veterana osebam, ki so v vojaški agresiji na Republiko Slovenijo opravili dolžnost pri njeni obrambi kot pripadniki nosilnih obrambnih sil. Zelo lepa dikcija, ki jo najdemo tudi v obrazložitvi zakona. Cilji in načela zakona so ponovna ugotovitev, ali je ta status možen dejansko za vse, ki si to zaslužijo. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve ter ministrstvo za obrambo Republike Slovenije bi naj na pobudo zveze vojnih veteranov ugotavljali, kdo vse je zaslužen v osamosvojitveni vojni. Novi upravičenci, ki jih zakon uvaja, so uslužbenci občinskih in republiških upravnih enot, pogajalci s predstavniki takratne oblasti, vizualni opazovalci - ne bom jih našteval, ker verjamem, da ste vsi obrazložitev prebrali - omenil bom mogoče samo še zadnjo alinejo, ki pravi - vodstvene delavce carinske uprave. V Slovenski nacionalni stranki pogrešamo tiste, ki so dejansko delovali na terenu. Vsi vemo, da je bila, ko je šlo za osamosvojitev Slovenije, prva naloga takratne jugoslovanske armade, da zasede mejne prehode. Dvomim, resnično dvomim, da je kateri od vodstvenih delavcev carinske uprave takrat dobesedno opravljal nalogo carinika na mejnem prehodu. Ljudi, ki so stali na mejnih prehodih in varovali našo državno mejo, ta zakon izpušča, kar se nam zdi v Slovenski nacionalni stranki popolnoma nedopustno. Druga zadeva, zaradi katere bomo nasprotovali sprejetju tega zakona, je vsekakor prepoved - vsaj mi si tako razlagamo glede na oblast in glede na ministrsko strukturo v tej vladi - prepoved financiranja zveze združenih borcev. Pardon, združenih. Hvala na popravku. Dobrodošli med nami, iz Dunaja! Verjetno je to posledica še prejšnjega zakona, ko sem rekel, da boste privlekli vse bolne in tiste, ki so na dopustu, da bodo prišli glasovat. Vsekakor, zveza združenih borcev je tista, ki si financiranje zasluži. In obstoječa vlada verjetno ni tista, ki jim bo namenila denar. Ne nazadnje je treba omeniti tudi problematiko društev, ki delujejo v okviru zveze združenih borcev in jih ta zakon ne zajema. Če si nalijemo čistega vina, tudi vi, spoštovane kolegice in kolegi, ki sedite tu pred mano in pripadate vladni koaliciji, se zavedate, da ne vas in ne samostojne Slovenije brez borcev NOB danes ne bi imeli. Hvala.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS, ki ga bo predstavil mag. Franc Žnidaršič. [[Ga ni.]] Prosil bi, da prihodnjič prej opozorite na spremembo predstavnika stališča. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poslanke in poslanci, gospod minister! Poslanska skupina DeSUS ima pri potrjevanju tega zakona težave v tem smislu, da obstajajo argumenti za in argumenti proti. Gotovo govori v prid zakonu dejstvo, da bodo status vojnega veterana lahko uresničili, na primer, zaposleni v zaporih, ki so morali z orožjem stražiti in varovati ujetnike Jugoslovanske ljudske armade, in to ne samo v zaporih, pač pa tudi v neposredni okolici. To so v bistvu edine oborožene osebe, ki so mimo teritorialne obrambe in policije kot oborožena sila delovale v junijski vojni leta 1991. Tu pa se, strogo gledano glede pojma vojnega veterana, v resnici stvar neha. Težja pa je stvar, ko se od vsega začetka v spreminjanju tega zakona vleče izvorna napaka v razmišljanju, da naj bi bili vojni veterani tudi civilisti obeh spolov in celo otroci, mlajši od 15 let. Ko se uveljavi status tudi civilistom, in to z enakimi pravicami kot oborožene sile, je bila odprta pot širitve in samo čas bo pokazal, kje se bo stvar ustavila. Vojna za Slovenijo leta 1991 je bila vsekakor velika stvar in je uspela, ker je v tem sodelovala na različne načine večina državljanov. Postavlja se racionalno vprašanje, ali je sedaj večina državljanov upravičena po 50. letu uživati enake pravice, ki jih prinaša status, v primeru moških, če se rast povprečne starosti ustavi, povprečno 22 let, za ženske pa 25 let. Zato je bilo lahkomiselno dejanje v tem smislu, da se sedaj lahko krog upravičencev širi v nedogled in to s finančnimi posledicami, ki utegnejo preseči one po II. svetovni vojni. Meja med onimi, ki so dejansko tvegali vse, in onimi, ki so tvegali manj, se je spustila do tam, da bodo po tej spremembi status vojnih veteranov lahko uveljavljale kuharice, ki so kuhale za policijo, ne pa tudi tisti, ki so kuhali za teritorialno obrambo. Veterani bodo tisti, ki so vozili ovire, ne pa tudi tisti, ki so jih izdelovali. Status bodo uveljavljali električarji, ki so odklapljali tok obkoljenim kasarnam, ne pa tudi zaposleni pri vodovodu, ki so jim zaprli vodo, ki je pomenila še hujši pritisk za vdajo. S tem zakonom namreč postavljamo nove krivice do onih, ki niso vključeni, pa morda bolj zaslužni za končni izid, kar bo brez dvoma sililo v nove širitve do vseh, ki jim nesodelovanja vsaj v mislih ne bo mogoče dokazati. S tega vidika je zakon slab, saj predlagatelj kljub resnim opozorilom ni poskusil postaviti vsaj bledo dokončno mejo, do katere kakšne zasluge potegnejo za seboj enake pravice, ne pa da bi se krog v bodoče lahko širil proti večini brez dvoma več ali manj zaslužnih državljanov. Prav tako naš predlog, da bi ob širitvi razmislili o nižji stopnji pravic vsaj za nekatere kategorije, ni naletel na plodna tla, s čimer se bodo spopadali ne krivi in ne dolžni naši potomci. Poslanska skupina se zaveda, da bo zakon podprt s strani večine, čeprav ne dovolj premišljen, predvsem v strahu pred volivci in boju za njihove glasove, zaradi česar marsikomu zamrzne zdrava pamet, pa naj stane, kar hoče. Cena bo zato velika. Samo financiranje veteranskih organizacij je v predlagani rešitvi pomanjkljivo urejeno in pušča preveč svobode ministru, ki ga pri odločitvah vodi politično prepričanje, kar je že dokazal v preoblikovanju predloga za proračun, in to seveda ni niti evropsko, še manj pa dobro. Taka ravnanja razumemo kot nepotrebno prilivanje olja na ogenj starih zamer iz preteklosti, ki na vsiljiv način brez potrebe obremenjujejo sedanjost in bližnjo prihodnost. Število statusov po tej spremembi je hudo podcenjeno, s tem pa so tudi napovedane finančne posledice napačne in zavajujoče. Poslanska skupina DeSUS je dobila napotilo, da bodo organizacije Zveza borcev NOV dobile v proračun predvidena sredstva, terjali pa tudi, da se problematika veteranov z zakonom o vladi, to se pravi s spremembo, prenese iz resorja sociale v resor obrambe, kot je v večini drugih držav. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev poslanske skupine SDS, poslanec Ivan Grill, izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani gospod minister in njegovi kolegi, kolegice in kolegi! Glavni namen spremembe zakona o vojnih veteranih, ki ga danes obravnavamo, je predvsem v tem, da skuša optimalno odpraviti krivice do posameznikov, ki jih je dosedanji zakon sistemsko vnesel. V SDS-u smo mnenja, da bi bila optimalna rešitev takšna, da bi lahko razlikovala prispevek posameznikov v osamosvojitveni vojni in posamezne skupine razvrstila v različne statuse. Vendar žal takšne rešitve sedaj ni možno povzeti, saj statusne pravice, ki so jih posamezne skupine upravičencev s prejšnjim zakonom že pridobile, žal ni možno spreminjati za nazaj. Predlog tega zakona, ki ga sedaj ponovno obravnavamo, širi nabor upravičencev za pridobitev statusa vojnega veterana. Vendar ta nabor se širi predvsem zato, ker je prvotni zakon vnesel zelo veliko krivic. Pred vlado, ki je ta zakon pripravila, je bila zelo težka odločitev, in sicer kako na široko ta nabor sedaj širiti, da ne bi na ta način ponovno povzročali nove krivice ali še bolj razvrednotili tiste, ki si takšen status najbolj zaslužijo. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je bil ta zakon skozi amandmaje pripravljen in tudi sprejet korektno oziroma prinaša korektne rešitve, zato smo ga podprli v prvotni obliki in obravnavi in ga bomo podprli tudi sedaj ponovno. Hvala lepa.
Hvala vam. Sledi predstavitev stališča poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, poslanec Aleš Gulič, izvolite.
Cenjene kolegice, cenjeni kolegi, spoštovani predsedujoči! Zelo na kratko, ne bom se dotikal vsega tega, kar so povedali že predhodniki, ampak vseeno je treba vedeti. Slovenska osamosvojitvena vojna je bila praktično splošni ljudski odpor in zato je vsakršno ponovno postavljanje meja, kriterijev, filtrov, drobljenja ljudi, ocenjevanja njihove vloge skozi poklice, spol, starost je seveda nesmiselno in ne prinaša čisto nič novega, razen novih krivic. In zaradi tega ta zakon ni nič boljši od tistega, ki se mu očita, da je bil slab, in je bil prejšnji. Je pa seveda slabši v nečem drugem. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o vojnih veteranih namreč ukinja zakon o financiranju Zveze združenj borcev narodnoosvobodilne vojne in to dejanje je po našem mnenju neutemeljeno, nerazumljivo, nepravično, neokusno in na nek način nedostojno temu, čemur rečemo demokratična Slovenija. Na to smo poslanci Liberalne demokracije Slovenije sicer že opozarjali na sejah matičnega delovnega telesa v prejšnjih obravnavah tega zakona. Vendar predlagatelj tega ni hotel upoštevati. V mlinu pa je treba pač sedemkrat povedati in zato ponavljam. Samostojna država je Republika Slovenija postala na koncu dolge poti, ki se ni začela ne leta 1990 ne 1987, ne 1945 in ne 1915 v prejšnjem stoletju, pač pa tam nekje sredi predprejšnjega in prvi koraki so bili storjeni ravno v času preporoda. Nadaljevali so jih general Maister in njegovi. Večji del poti je bil opravljen v obdobju antifašizma, ko so ljudje, ki so danes organizirani v zvezi združenj borcev, v nemogočih razmerah, s tem, da so tvegali svoja življenja in jih tvegali večkrat skozi štiri leta, uspeli ohraniti identiteto slovenskega naroda in pa slovensko zavest. MI smo skupaj prispeli na cilj, z njimi. In odločitev o ukinjanju zakona o financiranju zveze združenj borcev ima lahko veliko slabih posledic. Obenem naj spomnim tudi na opozorila zakonodajno-pravne službe, da je predlagano prenehanje veljavnosti tega zakona časovno neusklajeno z uveljavitvijo in začetkom uporabe financiranja društev oziroma zvez vojnih veteranov na podlagi novele zakona. Vsebina zakona o financiranju zveze združenj borcev in določbe 1. člena novele se ne ujemata, saj novela onemogoča oziroma omogoča zožanje financirane dejavnosti in onemogoča marsikatero od dejavnosti, za katero je zakonodajalec v letu 1990 predvidel, da so takšnega družbenega pomena, da mora država za njihovo izvajanje zvezi zagotoviti sredstva. Ta novela zakona bo torej ministru samemu in zgolj njemu, to je pomembno, posredno omogočila, da ukine financiranje določenih dejavnosti, ki jih je zveza doslej izvajala. Sedanja vlada je že pokazala mačehovski odnos do tega, z rebalansom za leto 2005 in s proračuni za leto 2000 in 2007, tako "pišmeuhovsko" zmanjšala sredstva zvezi združenj borcev. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pa seveda tega ni indeksiralo. Zaskrbljenost zveze združenj borcev, državnega sveta, Liberalne demokracije Slovenije je torej utemeljena. Tukaj ne velja več tisto reklo, da se boji zvite vrvi tisti, ki ga je pičila kača. Zvita vrv tega zakona je čisto prava kača strupenjača. Posebno varstvo borcev narodnoosvobodilne borbe je bilo z ustavnim zakonom z izvedbo temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije zagotovljeno že z ustavodajalcem, ampak tokratni predlagatelj bi tudi to obšel, ker misli, da je dobil ta svet v trajno in večno last in da lahko zdaj razpolaga, kakor hoče. No, zaradi vsega tega, kar sem povedal, predvsem pa zaradi spoštovanja do vseh, ki so se med obema svetovnima vojnama postavljali po robu fašizmu in nacizmu, in vseh, ki so se uprli okupatorjem med letoma 41-45, v Liberalni demokraciji Slovenije podpiramo veto in nasprotujemo krivičnim Drobničevim drobtinicam, ki jih milostno obeta zakon o veteranih. Torej, zakona ne podpiramo in bomo spet glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala vam. Nadaljujemo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Besedo dajem poslancu Miranu Potrču, da predstavi stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Prvič, kar pomnim, se je zgodilo, da je na isti seji državnega zbora dvakrat obravnavan veto, ki ga je vložil državni svet glede predloga zakona, ki ga je predlagal isti minister. Noben minister ni imel na isti seji dveh vetov, in to na vprašanja, ki enkrat zadevajo razumevanje zdravja in odnosa do zdravja, in drugič, razumevanje zgodovine in odnosa do zgodovine. Mislim, da je prav na to dejstvo opozoriti. Mislim, da je prav, da bi se minister zavedal tega dejstva, da bi se tega dejstva zavedal tudi predsednik vlade. V obeh primerih je bil veto nujno potreben z vidika vsebinskih opredelitev. Popolnoma nepotreben pa bi bil, če bi vlada in pristojni minister pokazala kanček več razumevanja za objektivna dejstva, za spoštovanje zdravja in spoštovanje zgodovine, ker v tem primeru niti en niti drug veto ne bi bil potreben in tudi nobenih negativnih posledic zaradi tega niti za vlado ne bi bilo, obratno - bile bi pozitivne posledice. Zakon, o katerem govorimo in glede katerega je dal državni svet upravičeni veto - v poslanski skupini Socialnih demokratov bomo ta veto podprli in zato ne bomo glasovali ponovno za zakon -, ima dvoje vsebin. Prva precizira oziroma razširja krog upravičencev iz kroga veteranov vojne za Slovenijo in v tem pogledu sicer niso bili sprejeti vsi naši predlogi, ki smo jih dajali na podlagi opozoril veteranskih organizacij, nekaterih da, v vsakem primeru pa je krog teh, ki jih predlaga sprejeti zakon, utemeljen, boljši, kot je bil prejšnji, in v tem delu bi mi zakon tudi podprli. Ker ga ne bomo, želimo izrecno, da se ne razume tega kot nasprotovanje tem predlogom, temveč kot polna pripravljenost, da v najkrajšem času, če zakon ne bo potrjen, kar upamo, oblikujemo enake ali še boljše rešitve, ki bi opredelile, kdo vse ima lahko status veterana vojne za Slovenijo. Drugi namen zakona pa je nesporno omejitev financiranja zveze združenj borcev narodnoosvobodilne borbe. O tem ni prav nobenega dvoma, zato so argumenti, ki jih je pripravila vlada v smislu formalnega opravičevanja, popolnoma prazni, zaradi tega, ker se ve, kaj in kako je v zadnjih letih ravnala. In od leta 2004 do 2005 je znižala sredstva za financiranje zveze združenj borcev NOV za nekaj več kot eno tretjino oziroma za 66 milijonov 577 tisoč tolarjev in enaka sredstva zaenkrat predvideva tudi v letošnjem letu in v predlogu proračuna za naslednje leto. V istem obdobju, samo za primerjavo, ne da bi ocenjeval, ali je to prav ali narobe, so bila na enak način zmanjšana sredstva Zveze društev vojnih invalidov za skoraj 50 oziroma skoraj tretjino enako in Zveze vojnih invalidov narodnoosvobodilnega boja v Trstu nekaj manj kot za eno tretjino približno, četrtino. Obratno, na novo je dobila sredstva Nova slovenska zaveza, združenje Sever je dobil za približno 100% več sredstev, v letu 2005 10 milijonov, 2006 20 milijonov, in Zveza veteranov vojne za Slovenijo je dobila v letu 2004 še 62 milijonov, v letu 2005 in predvidevanja za naprej 130 milijonov. Povem še enkrat, ne trdim, da je mogoče za vsako od teh postavk argumentirati utemeljeno za ali proti, vendar se jasno vidi, kam gre smer financiranja s strani sedanje vlade. Kaj je za to, da bi še lažje in še olajšala svoj položaj v nakazani smeri, vlada naredila. Prvič. Črtala je poseben zakon o financiranju Zveze združenj borcev narodno osvobodilne vojne za Slovenijo iz leta 1990. Jaz ne bom trdil, da se je Zveza združenj borcev še danes financirala po tem zakonu, ker imamo zraven in istočasno tudi zakon o vojnih veteranih in v njem je predviden možen status društva s posebnim namenom in tudi takšno financiranje. Vendar je ukinjanje tega zakona, če je res, kot trdi vlada, bil neaktualen, nepotrebno, pomeni simbolno dejanje, je žaljivo do organizacije zveze združenj borcev narodnoosvobodilne vojne in je sramotno za to vlado. Zakaj s simbolnim dejanjem pokazati odnos do neke organizacije, če to, kot vlada sama trdi, nima nobenega dejanskega efekta. Drugo. Vlada je dopolnila kriterije za financiranje na ta način, da je sedanjemu drugemu odstavku 1. člena zakona, ki kriterije definira, dodala nov odstavek. Vedela je, da črtati dosedanjega drugega odstavka ne more in ne sme, ker bi bilo to preveč očitno. Vendar ga je dopolnila tako, da je splošnim kriterijem, ki so navedeni v veljavnem drugem odstavku in kjer je jasno zapisano, da se pri financiranju predvidoma za 5 let upošteva program, zlasti na področju socialno-zdravstvenega skrbstva članov, ohranjanja zgodovinskih izročil, skrbi za ohranjanje vojnih grobišč mednarodne dejavnosti in podobno. Skratka, temeljni nameni delovanja tega društva so v veljavnem drugem odstavku zakona o vojnih veterani napisani. K tem je dodala vlada popolnoma splošne kriterije, ki so v nasprotju s kriteriji iz drugega odstavka, in naredila sam zakon notranje nekonsistenten, saj je rekla, da se financira iz državnega proračuna ob upoštevanju zlasti programa društva, in sicer na podlagi kriterija števila članov vojnih veteranov, izrecno je opozorila na število članov vojnih veteranov, kar za zvezo združenj borcev narodnoosvobodilnega boja pomeni cca. polovico članov, saj nas je, tudi jaz sem med njimi, s ponosom povem, tudi mnogo, ki nismo bili borci, pa smo včlanjeni v to društvo ne zato, da bi imeli kakršnekoli koristi, ampak ker menimo, da je negovanje tradicije antifašizma narodnoosvobodilne borbe dejavnost, ki je koristna za Slovenijo v celoti. Kot naslednji kriterij je premoženje, ki ga ima v lasti, in potem šele program društva. Torej, vlada je želela narediti kriterije tako, da bi lahko vsako naslednje leto, kar najbrž ni treba biti prepameten, če povemo, da je starost veteranov druge svetovne vojne tolikšna, da na dolga leta njihovega življenja najbrž ne moremo računati, in če bo narava naredila svoje, najbrž bo, tega se ustaviti ne da, bo imela vlada formalni razlog, da stalno zmanjšuje sredstva. Ampak ne sredstva za dejavnost borcev oziroma za pravice borcev, te so urejene posebej in tu ima predstavnik vlade prav, ampak bo zmanjševala sredstva za namen, ki ga ima to združenje, to je negovanje tradicije narodnoosvobodilnega boja in antifašizma. In rad bi rekel še to, da si je vlada v času, ki še sicer ni sprejet, predvidela možnost posebnih pravic in ureditev še preko sprememb in dopolnitev zakona o društvih, v katerem je zopet navedla popolnoma splošne kriterije tako, da si je zagotovila in se zavarovala na več, popolnoma nesprejemljivih načinov. Jaz upam, da bomo skupno spoznali, da je takšen pristop nesprejemljiv, da se ga ne da upravičiti z nobenimi formalnimi kriteriji, kar vlada poskuša zagotoviti, ker je tudi namen delovanja teh društev različen, in da bi bilo prav, da skupaj ugotovimo nesprejemljivost predloga tega zakona in ga ne podpremo. Posebej tudi zato, ker obstaja na strani borčevske organizacije velika kooperativnost za reševanje mnogih aktualnih vprašanj tudi polpretekle in pretekle zgodovine, ker je velika pripravljenost sodelovati z vlado in je zveza združenj borcev tudi pristala na znižanje skoraj tretjine sredstev in naredila veliko aktivnosti, da bi svojo dejavnost temu znižanju prilagodila, vendar vemo vsi kaj in zakaj je temu ta denar namenjen. Ni namenjen borcem, ampak negovanju tradiciji, obnavljanju in varovanju spomenikov, organiziranju proslav, izdajanju zgodovinske literature in podobno, kar ob 4 letni vojni najbrž zahteva svoja sredstva. Jaz ne bom moledoval, niti prosil kolegic in kolegov iz poslanskih skupin koalicije, kako naj glasujejo, ker verjamem, da se bodo za to odločali sami. Res sem teden dni nazaj predlagal predsedniku vlade, da spremeni ukaz za glasovanje in priporoči koalicijskim poslancem, da zakona ne podprejo. To se je vam zdelo zelo neprijazno. Samo naredil sem to na podlagi vaših sporočil, ki ste jih po vrsti vsi predstavniki iz skupnega sestanka sporočali slovenski javnosti. Da ste se pogovarjali o tem, da ste imeli sezname, da je bilo v različnih barvah pokazano, kdo je prav, kdo je narobe glasoval in da ste imeli na nek način dogovor, da je treba tam, kjer so bile napake, to popraviti. Preberite si vsa obvestila, ki so takrat s strani predstavnikov vaših poslanskih skupin bila v javnosti. Jaz sem jih izključno tako razumel. Zato sem tudi predlagal, da predsednik vlade le pove, da ni nujno na tej točki stvari zaostrovati, žal tega ni storil. Morda boste tako storili poslanke in poslanci sami. V nasprotnem primeru bomo šteli to kot skrajno neprijazno gesto do vseh tistih, ki spoštujemo narodnoosvobodilni boj in negovanje tradicije antifašizma in poskušali poiskati poti, da bi napaka, ki bi bila eventualno danes storjena, danes bila popravljena. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. Mag. Franc Capuder bo predstavil stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanci in poslanke! Državni svet je v začetku tega meseca odločil, da mora državni zbor Republike Slovenije ponovno odločati o noveli zakona o vojnih veteranih. Za takšno odločitev se je odločil na osnovi naslednjih treh razlogov. Zakon bi moral biti vložen po rednem postopku, saj gre za zelo pomembno vsebino, s katero bi morala biti seznanjena širša zainteresirana javnost. Drugi razlog je bil ta, da se neargumentirano širi krog upravičencev, kar zmanjšuje pomen in vlogo vojnega veterana in zapostavlja vrednote, ki naj bi bile vodilo pri podeljevanju tega statusa dejanskim upravičencem. In zadnji razlog, ki je po mnenju državnega sveta najpomembnejši, je prenehanje veljavnosti zakona o financiranju Zveze borcev NOB Slovenije, saj le-ti ne bodo več imeli zagotovljenih sredstev za svoje delovanje. Predlagana sprememba zakona o vojnih veteranih, o katerem danes ponovno odločamo, je sorazmerno kratek zakon. Površno gledano je razdeljen na tri sklope. Prvi sklop se nanaša na financiranje društev oziroma organizacij vojnih veteranov. Drug sklop širi krog oseb, ki imajo pravico pridobiti status vojnega veterana. Tretji sklop rešuje zaplet pri odmeri pokojnin že znanim vojnim veteranom in novo priznanim upravičencem. Vsem tem bo priznana posebna doba, katera se jim bo štela v delovno dobo. V Novi Sloveniji bi se lahko celo strinjali z mnenjem državnega sveta, ko menijo, da se po noveli tega zakona preveč širi krog opravičencev do pridobitve statusa vojnega veterana vojne za Slovenijo v letu 1991. Po nekaterih ocenah gre za okrog 5 tisoč upravičencev in bati se je predvsem tega, da bi s širitvijo upravičencev po tem zakonu prišlo do razvrednotenja pomena veterana vojne za Slovenijo. Po drugi strani pa se krog upravičencev po tej noveli zakona širi na tiste opravičence, ki so bili iz kakršnihkoli razlogov izpuščeni iz prejšnje novele zakona v letu 1999, pa bi morali glede na kriterije iz sedaj veljavnega zakona ta status že pridobiti. Sedaj veljavni zakon ne obravnava kar nekaj kategorij upravičencev, ki so v času agresije na Slovenijo aktivno tudi z orožjem v roki, sodelovali pri obrambi domovine. Meni poznani, najbolj tipični predstavniki tega pozabljanja, so predvsem varnostniki v zaporih in cariniki, ki so iz neznanega razloga izpadli iz prejšnje novele zakona. Na matičnem odboru se je ponovno odprla razprava ob 9. členu zakona, češ da je s tem členom kršen 18. člen ustavnega zakona z izvedbo temeljne ustavne listine, s katerim je borcem dan poseben položaj oziroma posebno varstvo. Na tem mestu moram jasno povedati, da je zahtevo za prenehanje veljavnosti zakona o financiranju zveze združenj borcev podala služba vlade za zakonodajo. V Novi Sloveniji se strinjamo s stališčem vlade, da je v 18. členu temeljne listine zagotovljeno varstvo pravic borcem NOB najmanj v obsegu, kot je bilo zagotovljeno po takratnih predpisih v tedanji SFRJ. Te pravice se zagotavlja tudi s tem zakonom o vojnih veteranih, kateri se v teh določbah ne spreminja. Na tem mestu moram tudi jasno zavrniti stališče predstavnika državnega sveta, ki je na odboru izrekel mnenje, da so ves čas te vlade soočeni z neprijaznim restrikcijskim odnosom do zveze združenj borcev in na zaplete s financiranjem njihove organizacije, predvsem pa jih motijo zelo znana in do tega vprašanja negativna stališča pristojnega ministra in politične stranke, iz katere minister izhaja. Iz teh razlogov so v državnem svetu prepričani, da bi bila neprimerna določitev meril za financiranje zveze borcev, ki bi bila stvar proste presoje ministra. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bodo imeli posamezniki, veterani iz vrst zveze borcev še naprej priznane vse pravice, katere so jim bile priznane že sedaj. Prepričani smo tudi, da so vsi veterani iz vrst zveze borcev v času ministrovanja mag. Drobniča dobili izplačane oziroma so uporabili vse ugodnosti, katere jim gredo po zakonu. Pravice in dolžnosti društva oziroma organizacije pa bodo oziroma morajo biti enake pravicam ostalih društev, katerim je priznan status društva oziroma organizacije v javnem interesu in to se nam zdi pravilno. Prav tako ne more držati trditev državnega sveta, ki je bil tudi glavni razlog za izglasovani veto, da s prenehanjem veljavnosti zakona o financiranju zveze združenj borcev NOB Slovenije, le ti ne bodo več imeli zagotovljenih sredstev za svoje delovanje. Sredstva bodo dobili, pod enakimi kriteriji kot vsa ostala primerljiva društva. Merila za dodelitev sredstev so zelo jasna in tudi mnenje zakonodajno-pravne službe državnega zbora je bilo na tem mestu zelo jasno. In sicer, da bo minister lahko natančneje predpisal merila le na podlagi in v skladu z merili, ki jih določa 1. člen zakona. Sam osebno in tudi moji kolegi v Novi Sloveniji ne vidimo nobene potrebe, da bi imela organizacija borcev NOB drugačen in bolj privilegiran status proti ostalim društvom s priznanim statusom društva v javnem interesu. Strinjamo se in podpiramo rešitev v 1. členu novele tega zakona, da se kot merilo za dodelitev sredstev upošteva zlasti program društva ali zveze vojnih veteranov, ki zagotavlja dejavnost javnega pomena. Drugi kriterij je število članov vojnih veteranov in premoženje, ki ga ima v lasti društvo ali zveza vojnih veteranov. V Novi Sloveniji bomo novelo zakona o vojnih veteranih ponovno podprli. Hvala lepa.
Hvala gospodu Capudru. Gospod Stanislav Brenčič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Status vojnega veterana ne predstavlja samo moralnega zadoščenja upravičencu do tega statusa, pač pa daje tudi določen obseg pravic in bonitet. Zato je nekaterim v interesu, da bi ta status pridobili, v kolikor je le malo utemeljenosti v tem, da jim pripada. Zato je tudi po mojem temeljno poslanstvo zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vojnih veteranih, o katerem danes ponovno razpravljamo, glede na to, da je predmetnost veta državnega sveta na ta zakon naslovljena, je seveda omogočiti status vojnega veterana še določenim kategorijam oseb, ki so bile v času desetdnevne vojne za Slovenijo pred in po njej izpostavljene velikemu tveganju ali da so se za skupno dobro nove države posebno izpostavili oziroma žrtvovali na poseben način. Mogoče je, na kar smo precej argumentirano opozarjali v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke že ob obravnavi predloga zakona, da posamezni upravičenci do statusa vojnega veterana, ki so ta status pridobili, da le-ti niso kaj dosti primerljivi vsaj s tistimi vojnimi veterani, ki so neposredno kot oboroženi pripadniki teritorialne obrambe ali policije branili novo državo pred agresijo jugoslovanske armade. Vendar pa, ko enkrat za določeno kategorijo že daš status, daš neke pravice, jim je zelo težko na podlagi ustavne pravice pozneje to pravico jemati. Zato je tudi zelo težko v tem trenutku spremeniti odnos do pravic enih in nekega statusa in pravic potem istega statusa z nekoliko kasnejšimi utemeljitvami. Vsekakor pa poslanska skupina Slovenske ljudske stranke meni, da tudi tem upravičencem, ki jim s tem zakonom dajemo status vojnega veterana, ni primerno javno dati vzdevka in jih poniževati z nekimi "kuharicami", pa ni tu vprašanje, ali so to kuharice, ki so kuhale na terenu v teritorialni obrambi ali policiji, ali tu v državnem zboru, manevrski strukturi narodne zaščite ali predsedstvu. Nam se zdi to nekorektno, da s tem praktično ponižujemo tudi tiste, ki jim ta status povsem korektno gre. Vendar smo tudi prepričani, da predmetnost veta državnega zbora niti slučajno, ali je povsem drugotnega pomena po vprašanju novih upravičencev do statusa vojnega veterana iz vojne za Slovenijo in samo po tem vprašanju prav gotovo veta ne bi bilo in se danes ne bi s tem ukvarjali. Ukinjanje zakona o financiranju Zveze borcev NOV pa je prav gotovo tisto vprašanje, ki je bilo toliko vsebinsko in vsestransko prisotno, da imamo danes tu veto oziroma zahtevo za ponovno odločanje o zakonu. Ne glede na to, da je financiranje Zveze borcev NOV urejeno s posebnim zakonom, ampak samo nazivno se sredstva za to financiranje dodeljujejo z vsakoletnim proračunom. Pa vsaj jaz osebno menim, da v določenem trenutku s tem posegom ni bilo potrebno vznemirjati družbe. Zakon kot tak bi lahko še vedno deloval v istem smislu, z enakim obsegom pravic, vendar v trenutku, ko rabimo neke vrste partnerstvo, bi bilo dobro "ne kurit", ampak ne glede na to, Slovenska ljudska stranka bo predmetnost zakona ponovno podprla oziroma bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala gospodu Brenčiču. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Han. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, še enkrat spoštovani zbor! Danes obravnavamo, tako kot je že spoštovani Potrč rekel, drugi zakon, o katerem je državni svet izglasoval veto. Zato se sprašujem, zakaj je ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve oziroma vlada pripravila takšne zakone, ki so za moje pojme neusklajeni, neživljenjski in lahko rečem tudi ustavno sporni. In take zakone po tekočem traku vlaga v zakonodajno proceduro. Takšen zakon je tudi novela zakona o vojnih veteranih, ki, bom jaz rekel, da je na nek način slab zakon in bi ga jaz osebno lahko delil na dva dela. Prvi del, ki širi krog upravičencev za pridobitev statusa vojnega veterana, ki so sodelovali pri osamosvojitveni vojni leta 1991. In drugi del, ki pa je za nas, Socialne demokrate, in zame osebno sporen in zato zakona ne morem sprejeti je ta 9. člen zakona, kjer borčevski organizaciji vlada jemlje oziroma zmanjšuje sredstva za njihovo društveno delovanje in to kljub temu, da imajo borci narodno osvobodilne vojne Slovenije poseben položaj oziroma posebno varstvo, ki jim je zagotovljeno z ustavnim zakonom za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Prepričan sem, da imajo tudi v Evropi podobne zakone, ki borcem proti nacizmu in fašizmu priznavajo poseben status. V tem primeru naša vlada ne išče takšne evropske primerljive zakonodaje in se tudi zamenljivo ne naslanja ne evropske direktive kot pri drugih zakonih. Zaradi vsega tega navedenega sem prepričan, da gre tukaj še za en poskus razvrednotenja pomena narodnoosvobodilne borbe s strani vladajoče koalicije, če sem natančnejši s strani ministra za delo, socialo in družino. Osebno menim, da so udeleženci narodnoosvobodilne borbe v tistem času kazali veren izraz iskrenega domoljubja in niso bili obremenjeni z ideologijo, za razliko od nekaterih danes, ki želijo iz te zgodbe narediti ideološko vojno. Zgodovinske resnice pač ne morejo biti stvar političnega kompromisa, ali pa še huje je to, da nekateri celo živijo v prepričanju, da lahko v tem primeru z ukinitvijo oziroma zmanjševanje sredstev za delovanja borčevske organizacije spreminjajo ali zamegljujejo zgodovinska dejstva. Ne glede na današnji izid glasovanja, ki sicer vem, kakšen bo, lahko rečem le še to, da sem predstavnik generacije, ki se je rodila skoraj 30 let po drugi svetovni vojni in me ni strah, da bi se zgodovina, ki pa je samo ena, menjala zaradi politike oziroma posameznika oziroma sprejetja kakšnih zakonov. Zato sem prepričan, da bomo skrbeli generacije, ki spoštujemo in smo ponosni na zgodovinska dejstva, ki gredo po mojem mnenju v prid narodnoosvobodilnem boju. Hvala.
Hvala gospodu Hanu. Se opravičujem. Tudi to se zgodi. Besedo ima gospod Rugelj. Gospoda Grimsa ni, je zamenjano z gospodom Pajkom. Prosim.
Hvala za besedo. Jaz, ko sem prebiral ta zakon, se pač ne morem strinjati z opozicijo, da je slab, ta zakon rešuje na dveh področjih krivice do tistih, do tistega kroga upravičencev, ki so sodelovali v osamosvojitveni vojni za Slovenijo, jih širi in seveda, če jih razširi preko razumnih meja, ni v redu do tistih, ki so se borili z orožjem. In recimo, tak primer so cariniki, bom kar povedal, vedno je potrebno postaviti nekje mejo. Po drugi strani vedno tudi kakšen izpade iz te meje. Žal, tako je v življenju. Mislim, da ta zakon rešuje tudi financiranje veteranskih organizacij, in da jih rešuje ugodno, saj dosedanje financiranje ni bilo pravično. Kriteriji za financiranje, ki bodo predpisani bolj natančno s podzakonskim aktom, toda načelno zakon opredeljuje število članov s statusom, premoženje, program društva, mislim, da so v redu, zakaj ne. Tudi veteranska društva, ki so nastala z osamosvojitveno vojno za Slovenijo, imajo to pravico, da so enakopravno udeležena v tem finančnem kolaču. Sam bom ta zakon podprl, ker ne zmanjšuje pravic borcem NOB. Hvala.
Hvala gospodu Pajku. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Zopet se srečujemo z dejstvom, da minister - meni je resnično žal, da ga ni -, gospod Drobnič, s tem, ko on in vlada posegata v zakon z izvedbo temeljne ustavne listine, v bistvu spreminja dokumente, na katerih temelji današnja republika. Pa za to, izgleda, da nobenemu ni nič mar. V bistvu posega v tisti dokument, ki je nastal z velikim soglasjem vseh političnih sil. Seveda, sprejemali smo že zakone, ki so bili v neskladju z ustavo, pa se tudi ni nihče oglasil, pri tem pa v veliki meri opevali direktive Evropske unije, češ da jih ni mogoče obiti. In ko gre za financiranje društev NOB, zopet to ni zgolj naključje, ampak je to dejansko načrtno dejanje. Kajti na nek način tudi že svečano zaobljubo s strani vas, gospod spoštovani predsednik, domobransko svečano zaobljubo smo poslušali v tem državnem zboru, kot nekaj svetega. Po drugi strani pa bomo jutri mogoče priče temu, da bomo dajali tistim kolaborantom in izdajalcem slovenskega naroda, ki so danes deklarirani kot izgnanci. To se bo zgodilo zelo kmalu. Če pogledamo proračun, vidimo, da se postavke, ki so namenjene za dodatno finančno pomoč cerkvi, kar večajo. Tudi to ni zgolj naključje. Seveda je treba nekje ta denar vzeti. Če vzameš denar borcem, je potem tudi manj pisane besede. Jutri bo pa tudi zgodovina na novo napisana in krog bo sklenjen, gospod Drobnič pa vesel, verjetno. Seveda takega zakona ne moremo podpreti in z veseljem pozdravljamo veto državnega sveta. Zato bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli odločitev državnega sveta in ne bomo podpirali te sramote, ki jo dela vlada sebi in Republiki Sloveniji, ko se tako predstavlja navzven. Kljub vsemu smo del koalicije, ki temelji na antifašizmu, ne pozabite tega, spoštovane kolegice in kolegi.
Hvala. Besedo ima gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Izglasovani veto državnega sveta je omogočil čas za resen razmislek znotraj strank, ki so izglasovale v tretji obravnavi zakon o vojnih veteranih. Srečanje predstavnikov koalicijskih strank pa je bilo namenjeno predvsem poenotenju podpore obema danes obravnavnima zakonoma. Torej, lahko pričakujemo podporo k temu predlogu zakona. V tem času potekajo redna letna srečanja članic in članov zveze borcev. Lahko vam na podlagi izkušenj povem, da je ogorčenje veliko. Ne le, da je ta vladna koalicija že lani zmanjšala, primernejši izraz je kar oklestila financiranje borcev in udeležencev NOB, zdaj je s tem zakonom črtala ali razveljavila zakon o financiranju zveze združenj borcev narodno osvobodilne vojne, ki je bil sprejet leta 1990, ta je predvidel financiranje organizacije iz proračunov tudi ali predvsem državnega, na podlagi letnega programa dela zveze. Poudarjam, da gre za delovanje zveze, ki združuje borce narodno osvobodilne vojne, ne glede na njihovo politično pripadnost. Naj omenim le eno nalogo, ki se glasi ohranjanje in razvijanje zgodovinskih izročil. Zakonodajalec je leta 1990 opredelil borčevsko organizacijo tako visokega družbenega pomena, da država za njihovo delovanje namenja sredstva iz proračuna. Seveda bi lahko kdo dejal, da pri tem ne gre za določitev višine sredstev in da bo tudi danes obravnavni zakon omogočil financiranje borcev, pravijo oziroma minister pravi, da na način, ki bo enakopraven za vsa veteranska združenja. Spretna, a hkrati zelo prozorna poteza, ki računa predvsem na prikimavanje oziroma odobravanje veteranov izven borčevske organizacije, pri tem pa pozabljate ali pozabite, da je mnogo veteranov vojne za Slovenijo tudi članov borcev NOB in le-ti, tako kot tudi ostali borci, lahko soglašamo z oceno, da je za veterane vojne za Slovenijo potrebno verjetno nameniti več sredstev, a ne na škodo borcev NOB. Pri tem želim ponovno opozoriti, da pri tem ne gre za pripravo srečanj, na katerih bi brezplačno delili hrano ali organizirali izlete, za katere članice in člani ne bi plačevali prispevkov iz lastnega žepa. Tudi ko se organizirajo obiski posameznih spominskih slovesnosti ali proslav, organizatorji zbirajo prispevke posameznih udeležencev in udeleženk, nič ni zastonj. Kriterije in sredstva za financiranje bi moral opredeljevati že zakon, ki ga danes sprejemamo. Zakaj? Zato, ker ne sme postati financiranje odvisno od posameznega ministra in njegove naklonjenosti oziroma nenaklonjenosti do dogodkov in posameznikov iz slovenske zgodovine. Seveda tisti, ki je bolj naklonjen poražencem druge svetovne vojne, ne bo imel posluha za udeleženke in udeležence narodno osvobodilne vojne, mar mu bo dovoljeno, da on odloča o tem, koliko sredstev bomo namenili zvezi borcev. Koliko sredstev komu, bo odvisno od števila članstva posameznega veteranskega združenja. Pri tem bodo upoštevani samo članice in člani, ki imajo tako imenovani status. To pomeni, da bo financiranje zveze borcev kmalu končano, ali vsaj v doglednem času. Narava žal dela svoje. Hkrati pa bomo do podeljevanja statusa veterana vojne za Slovenijo zelo širokogrudni. A nič ne pomaga. Naj povem, že povedano, na dolgi rok smo vsi mrtvi. Mar bo potem država kar pozabila na leta 1941-1945, na leto 1991. Prepričan sem, da temu ne bo tako, prepričan sem, da bolj ko bo odmaknjeno leto 1991, da ne govorim o letih vojne proti okupatorju, več bo možnosti za to, da bomo imeli le eno veteransko združenje, ki bo skrbelo za ohranjanje in razvijanje zgodovinskih izročil. Že sedaj namreč veteranska združenja dobro sodelujemo tam, kjer je posluh tako za ene kot za druge. Le upam lahko, da bo danes državni zbor, da bomo danes poslanke in poslanci državnega zbora pritrdili odločitvi državnega sveta in zavrnili predlagani zakon, ki vsekakor ni v ponos tej hiši, da ne rečem, da je v sramoto aktualni slovenski politiki.
Hvala gospodu Kontiču. Besedo ima gospod Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Danes je bilo že veliko razmišljanj in razprave o tem, kdo bo zraven, kdo ne bo zraven in pa tudi, kdo bi še lahko bil zraven, pa ga še ni zraven. Prav gotovo je bilo veliko teh upravičenih razmišljanj, vedno pa se pojavi vprašanje, kje pa je tista meja. Povsod ostajajo meje in meje so običajno vedno krivične. Tisti, ki je na tej strani meje recimo pozitivno nagrajen, tisti, ki je pa takoj na drugi stani, je pa lahko negativno, ker izpade iz nekega kroga. Ampak meje je potrebno postaviti. Seveda takrat se pa vedno potem pojavijo dvomi, kje pa so tiste pravične meje, kje je tista pravična meja ali pa mogoče smiselna. Vemo, da pravičnih mej ni nikjer in jih tudi tukaj ne more biti, so lahko samo objektivno sprejemljive ali pa možne meje. In tisti trenutek, ko že mislimo, da smo našli tisto objektivno sprejemljivo mejo, se vedno takoj nato pojavijo pa neki novi dvomi ali pa je to tisto pravo in to se kar nadaljuje. In tako pač v življenju je in jaz bi rekel, to je popolnoma sprejemljivo in normalno, ampak vedno se pa mora postaviti meja. Sam bom podprl ta zakon, to se pravi, glasoval bom proti vetu, ker mislim, da je Slovenija kot država dolžna to storiti, kar je zapisano v tistem zakonu. Lahko bi se pa vprašal, zakaj pa šele sedaj? Zakaj se to ni naredilo že veliko prej? Lahko si mislim, da je veliko tistih, ali jih je pa bilo, da ne bom krivičen, ki jim je osamosvojitev bila moteč faktor. Ne bi si pa upal trditi, in po mojem se ne da reči, da smo kar vsi enako bili zaslužni, in da ni potrebno iskati tistih zaslužnih za osamosvojitev. Tega se ne da. Povsod je nekdo spredaj, ponekod, povsod se je nekdo bolj angažiral, če pride do takšne akcije, kot je bila osamosvojitev in to je bila velika zadeva v slovenski zgodovini. In seveda tu se pojavlja vprašanje, kdo je lahko vojni veteran iz obdobja osamosvojitve. Govoril bom samo o tem in ničemer drugem in ne bom mešal jabolk in hrušk, zato ker vem, da tudi veteranske organizacije Maistrovih borcev jo ni več in se ne financira več. Osamosvojitev se je zgodila leta 1991 in to potem, ko je leta 1990 bila teritorialna obramba Slovenije razorožena na ukaz republiškega štaba teritorialne obrambe, pa mogoče še koga, ki je pri tem molčal. Tu bi se rad ustavil in povedal par besed. Prišel je ukaz o razorožitvi teritorialne obrambe in brez orožja ni obrambe. To so vedeli, ali smo vedeli vsi, tako tisti, ki so izdali ta ukaz, kot tisti, ki smo imeli v programu, s katerim smo šli na prve demokratične volitve osamosvojitev, vsaj preventivno, vsaj preventivno brez orožja osamosvojitev ne bi bila možna in je ne bi bilo. V Sloveniji je bilo 13 občin, ki niso predale orožja in streliva in tega ni bilo malo. In sedaj bi se vrnil na začetek. Člani organov ali organa v posameznih občinah, ki so sprejele sklep, da ne izročijo ali da ne predajo orožja in ga takoj disperzirajo ali po domače skrijejo pred JLA ima verjetno vsaj take pogoje za status veterana kot kakšna kategorija, ki dobi status. Zoper se pojavlja meja, na kateri strani to mora biti. To so bili običajno sveti za SLO in DS, člani teh organov so bili člani, nekateri člani, ne vsi, izvršnih svetov, predsednik, sekretarji ljudske obrambe, sekretarji civilne zaščite, župan, poveljniki občinske teritorialne obrambe in tu se seveda sedaj pojavlja vprašanje, ali bi tudi ti mogoče bili upravičeni, ker smo danes že slišali nekaj razmišljanj o tem, kdo še ni v tem zakonu, pa bi lahko bil. To je eno od razmišljanj. Jaz osebno bom ta zakon podprl in bom proti vetu, to povem še enkrat, razmišljanje glede teh oseb, ki so sodelovali v tej akciji ne predaje orožja pa je gotovo smiselna, mogoče za razmislek za naprej, kdo še ni bil upoštevan, ta bi mogoče lahko bil. Gre za 13 občin in za 13 organov v teh občinah. Sedaj pa primer, o čem sem govoril. Samo v občini Slovenske Konjice na ta način nismo predali tisoč avtomatskih pušk, 300 avtomatskih pištol in nekaj kamionov, da ne rečem "šleperjev" streliva. In vse to je bilo uporabljeno pri osamosvojitvi naslednje leto, leta 1991. In seveda, sedaj se sprašujemo, ali tisti ljudje, ki so tukaj sodelovali, imajo kaj pri tem, da so uvrščeni tudi recimo na tisto drugo stran meje, ki določa status veterana. Samo za razmišljanje. Dvakrat sem že povedal, da bom ta zakon podprl in bom na koncu še enkrat povedal. Se pravi, gre za tiste občine, ki niso podlegle ukazu republiškega štaba teritorialne obrambe in niso predale orožja. Tisti ukaz, ali takšen ukaz v tistem obdobju pa prav gotovo lahko štejemo med kapitulacijo, ali pa med kategorijo sodelovanja z okupatorjem. To smo videli tudi kasneje. Ta zakon, takšen kot je tu, na katerega je bil dan veto, pa je nujno sprejeti, zato ker vsebina tega zakona je čisto blizu objektivno sprejemljivi ali objektivno možni rešitvi. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata.
Poslanka Majda Potrata. Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Saj sem razmišljala, ko sem poslušala gospoda Petana, in sem se spomnila na tanko črto iz Kosmačeve balade o Trobenti in vlaku. In to mi je za izhodišče o razmisleku o tem, da je nespodobno posegati z zakonom v financiranje borčevske organizacije, tudi s stališča do svobodnega združevanja. Ker to, kar se sedaj dogaja, je poseganje v to pravico, ki meni, kot državljanki, ne daje možnosti, da s svojim včlanjenjem v zvezo združenj borcev nadaljujem tisto dejavnost, ki jo nekateri zaradi meje med življenjem in smrtjo ne bodo mogli nadaljevati. Ampak tisto, kar je povedal moj poslanski kolega Kontič, pa lahko jaz s svojo mariborsko izkušnjo samo potrdim, je, da mi navidezno ustvarjamo napetost med različnimi veteranskimi organizacijami, ker vsako prvo soboto v juliju se predstavniki različnih veteranskih organizacij zberejo na Limbuškem pobrežju in povedo vznesene besede o domoljubju. Tudi borčevska organizacija odstopa prostore društvu Rudolfa Maistra v Mariboru in še bi se dalo reči. In s tem udejanja nadaljevanje tradicije izročil narodnoosvobodilnega boja in boja za narodovo emancipacijo. Zame je torej popolnoma nesprejemljivo to, kar je vlada in minister Drobnič v njenem imenu pripravil o tem zakonu in se mi zdi to čisto navadna provokacija plemenitih domoljubnih čustev. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Anderlič.
To je ena od tistih točk, o kateri razpravljamo na način, kot je veljalo v Jugoslaviji pred II. svetovno vojno, ko se je oblast odločila, da bo naredila nekaj proti volji, proti razumu, proti človeškim dobrim zgledom in namenom in je poslala na ulice sla. In ta sel je prišel nazaj in je rekel poglavar, kaj pravi narod. Narod nerga, narod je nezadovoljen. Ukinjate mu stvari, ki se mu zdijo same po sebi umevne in ki si jih zaslužijo. In naroči svojim ministrom, zategnite, zategnite. In seveda čez čas se to ponovi in tako naprej, in seveda narod še vedno nerga. Potem se pa kar naenkrat zgodi, da ne nerga več. In seveda takrat pravi, popusti. Očitno je, da ste se namenili, da boste toliko časa zategovali, uničevali tiste vrednote, ki so bile za mnoge državljanke in državljane v tej državi, Republiki Sloveniji, svete, pa najsi gre za tisti prejšnji zakon, ko gre za solidarnost z ljudmi, ki so oboleli ali pa so potencialno na tem, da bodo oboleli za azbestozo, ali pa zdaj, ko gre za to, da preštevate ljudi in udejanjate tiste cilje, ki ste se jih namenili že zdavnaj udejanjiti in kot bi nekateri iz nove zaveze ali iz drugih tovrstnih organizacij želeli, da se zgodi že prej. Torej, treba je prevrednotiti sedanje vrednote, ne glede na to, kot je bilo že rečeno, da se čas tistim veteranom iz prve skupine izteka in da teh društev pravzaprav niti ne bo treba več tako dolgo financirati. Zato verjamem, da boste danes uspešni, ne glede na to, da se vam očitno ni posrečilo na odbor pripeljati - ali pa drugače, vam se niti ni zdelo vredno na odbor pripeljati zadostnega števila poslancev koalicije, da bi glasovali za to, da se ponovno potrdi zakon. Ampak danes boste to, kot pravite, zlahka, z mirno vestjo naredili. Gospod Drobnič, dokler bo minister, zagotovo ne bo blago naklonjeno gledal na programe društev, ki ohranjajo tradicije narodnoosvobodilnega boja in v katerih se v glavnem združujejo pripadniki zveze združenj borcev. To zagotovo ne bo tako. Lahko se bomo srečali, pogovarjali, namen je drugačen. Jaz ga poznam zelo dobro, on niti čudi ne menja, kaj šele nravi. Tako da so stvari povsem prezentne. Narod ali pač mi, poslanci, še vedno nergamo, saj najbrž bi bilo bolje, da bi že utihnili, pa bi se zamislili in mogoče kdaj pa kdaj popustili ali pa začeli razmišljati, zakaj pa, za vraga, ti nič več ne nergajo - zato, ker vidijo, da nima smisla, ker smo pregrobi, ker smo prearogantni, ker imamo tako rekoč stališča, ki so všeč samo nam. Gospod poslanec se celo znebi izjave, da je bila večina najbrž v prejšnjih desetih letih in več proti temu, da bi uredili to vprašanje, kar se veteranov tiče, zato ker najbrž intimno nismo bili za to. Lepo vas prosim, gospod Petan, ne pripisujte si več, kot lahko prenesete. Preveč zaslug, kot jih lahko prenesete, sami. Ne vem, kje ste bili, ne vem kaj ste počeli, me tudi ne zanima. Vem pa to, da je v Sloveniji bil plebiscit, vem pa to, kdo je sestavljal prvo demokratično oblast, vem kdo je deset in več let sestavljal to Slovenijo po vseh, če hočete parametrih, ki so bili potrebni za to, da si je država vzpostavila z vsemi tistimi vrednotami, civilizacijskimi dosežki, ki so jih demokratične države dosegle, smo se soočili tudi pri nas in smo jih, verjamem, vgradili vse v naše početje in še več, nekatere stvari smo počeli tudi za vzor tistim starim, demokratično urejenim državam. In zato je prav žalostno, da se sedaj, tako rekoč 60 let in več po drugi svetovni vojni spravljate na ta društva, na te ljudi, ki se združujejo v teh društvih. Ampak to je ogledalo, to je podoba, ki jo boste vi zlahka prenesli. Jaz bom sledil svoji odločitvi tako kot pri sprejemanju zakona in bom nasprotoval zakonu ter podprl s tem predlog veta.
Hvala. Besedo ima gospod Barovič. Prosim.
Hvala. Verjetno se bodo vsi strinjali z menoj, da očitno smo, pa bom zelo pošten, vsi v tej dvorani, ki znamo in hočemo govoriti, pa nihče poslušati. V Slovenski nacionalni stranki smo nič kolikokrat povedali in jaz bom samo še enkrat - mislim da pa petkrat povedano je pa vendarle dovolj - da so za vse nas stvari popolnoma jasne, popolnoma jasne. Konkretno se v tem zakonu in s poseganjem v pravice borcev narodno osvobodilne vojne kršijo in moralno in ustavno načelo. Ne razumem, da je jasno in glasno bilo napisano in povedano s strani zakonodajno-pravne službe in vsi v tem državnem zboru vemo, da je kakršnakoli sprememba v odnosu do zveze združenj borcev poseg v 18. člen ustavnega zakona za izvedbo temeljne listine samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Mar, kolegice in kolegi, mar vam to ni jasno. Mar vam ni jasno, da je ta zakon ravno ta poseg in ta poseg pomeni kršitev ustavnega zakona. In moralno, kolegice in kolegi, ali vam ni jasno, da so se nekje borci borili v nekem času, za nek narod. In nenazadnje, nobena številka, nobena materialna vrednota ni toliko škodljiva, kot je škodljivo, če izničimo moralne vrednote nekega dejanja. Ne moremo izničiti moralnih vrednot nekega dejanja zato, da jih bomo tam vzeli in dali nekomu drugemu, saj so vendarle moralne vrednote, ki so bile in ki so in ki še bodo in ni razlik, ni. Škoda je, škoda je, ker smo bili zelo veseli, da je ta vlada prisluhnila tudi združenju veteranov vojne za Slovenijo in vsem tistim, ki so bili tako ali drugače še vedno odsotni v tem zakonu in so vključeni. Poštene gesta, pametna gesta, lepa gesta in škoda je, da vse tisto, kot po domače pravimo, kar smo z rokami skupaj zgradili, z ritjo podremo. Kakšna izguba časa, kakšna moralna, moralna in materialna škoda nastaja že zaradi tega, ker načrtno kršimo 18. člen ustavnega zakona, ker posegamo v že pridobljene pravice, ki so neugotovljive in ki so osnovane na moralnem dejanju tako, kot so na moralnem dejanju vrednot za to državo, Republiko Slovenijo, zasnovana vsa nova določila tega zakona, ki jih še enkrat pravim, hvala bogu pozdravljam. To so ljudje, ki so skrivali orožje, to so ljudje, ki so na tak ali drugačen način pripomogli, da danes živimo v lastni državi Republiki Sloveniji in tako, kot je moj spoštovani kolega Gulič povedal, to sega že v predprejšnje stoletje in mi ne moremo podirati materialnih vrednot iz 19. stoletja, ki so nastajale zato, da jih bomo gradili za 21. stoletje. Bodimo vendarle skupaj razumni in nenazadnje tako, kot so tudi drugi spoštovani kolegi povedali, saj ne gre za iskanje nekih pravic, ki jih ni. Gre za ohranjanje pravic, ki gredo ljudem za vse tisto moralno, tisto pošteno, kar so naredili za vse nas. Samo za ohranjanje teh pravic. In razširjanje teh pravic na ljudi, ki so se ponovno v letu 1990 izkazali in nam dali današnjo svobodno državo Republiko Slovenijo in čisto nič drugega. In jaz predlagam, da pač ostanemo pri zakonu z dopolnili, brez sprememb na področju krčenja pravic borcev narodno osvobodilne vojne, da krepko razmislimo o carinikih, ali so samo vodstveni delavci upravičeni, ali tudi drugi, ali da ta zakon pustimo, ga dodelamo in poiščemo še kakšno kategorijo ljudi, ki smo jo morda tudi izpustili, ki je dala svoja življenja ali svoje napore za današnjo samostojno državo Republiko Slovenijo. Dajmo enkrat skupaj uvideti, da so neke pravice dane, da so te pravice dane iz moralnih vrednot, ne na pamet, ne zato, da so se zapisale v zakon in jih ohranimo in širimo še na vse tiste, ki so to zaslužili. Naš obraz bo čist do naše družbe in do naše države. Vsi v tem državnem zboru bomo imeli pokončno držo in čisto vest, da se zahvalimo na nek način vsem ljudem, ki so omogočili nenazadnje tudi nam, da zdajle, čeprav po napornih urah, še vedno imamo možnost in pravico demokratično razpravljati kakšna bo ta dežela v naprej. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Ziherl.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Tudi sam bom še enkrat podprl zakon, ki ga obravnavamo, in sicer se bom osredotočil predvsem na opredelitev pojma vojni veteran. Predvsem zaradi tega, ker so bili nekateri borci oziroma vojni veterani zapostavljeni, nekateri pa prepotencirani. Vsi vemo, da se v prejšnjem sistemu do osamosvojitve o Maistrovih borcih, borci za severno mejo, o njih ni smelo prav veliko govoriti in šele v samostojni Sloveniji je sam general Maister, pa predvsem borci, Maistrovi borci, so dobili zasluženo priznanje. Morda sem spadajo tudi prebivalci vasi Libeliče, ki so že po I. svetovni vojno z diverzantsko dejavnostjo prestavljali mejne kamne tako, da so ostali v Sloveniji. Pa tudi kasneje, potem sami borci narodnoosvobodilne borbe so bili nekako rangirani na dve kategoriji. Vsi vemo, da tigrovci, ki so imeli izkušnje že pred samo II. svetovno vojno z borbo proti fašizmu. Padle so tudi bazoviške žrtve iz vrst TIGR-a in z upornikom proti italijanskemu fašizmu. In vendar šele v novejših časih omenjamo njihov prispevek k narodno osvobodilnem boju. Nekako v senci so bili tudi vsi tisti borci na zavezniški strani, ki so po kapitulaciji Italije, predvsem so bili to slovenski fantje iz okupiranih predelov Italije, tisti, ki so med I. in II. svetovno vojno ostali pod Italijo, ki so pristopili k zaveznikom. Zavezniki so nekatere tudi usposobili, vezisti, piloti in tako naprej. Čeprav so se borili na zavezniški strani oziroma kasneje tudi v okviru NOB-ja so bili nekako po vojni očrnjeni. Ravno definicija, kdo je vojni veteran, katera oseba je veteran, te krivice nekako popravljajo. Danes veliko govorimo o financiranju. Mar ni bila borčevska organizacija do sedaj prefinancirana. Mar nismo priče trženju, da se borčevska organizacija ukvarja tudi s profitno organizacijo. Objekte daje v najem, konkretno dom zveze borcev v Škofji Loki je v najemu zavarovalniške hiše, ene politične stranke in ena poslanska pisarna je notri, pa morda še kaj drugega, to je na hitro. Velik kapital ima borčevska organizacija v infrastrukturi, ne samo naš dom zveze borcev, so še počitniški objekti in tako naprej. Vse to meče tudi slabo luč na samo organizacijo. Predvsem pa se postavlja vprašanje članstva. Vedno več je članov, ki sploh niso bili udeleženci narodnoosvobodilne borbe, ker so premladi. Morda bi kazalo ločiti na člane zveze borcev in na simpatizerje te organizacije. V eni bi bili tisti, ki so zares doživeli vojno, se borili na zavezniški strani. Tisti, ki so pa premladi, nimam nič proti, če simpatizirajo, če ohranjajo duh antifašizma, duh svobodoljubnih idej, vendar nekako ne gre vse v isto organizacijo. Morda se nam vrača bumerang, ker smo se včasih norčevali iz Črnogorcev, ki so imeli menda uradno tudi status ali zaposlitev pomočnik narodnega heroja in podobne zaposlitve, in vsi ti mlajši, ki se niso udeležili narodnoosvobodilne borbe, mečejo prav tako luč. Meni delujejo groteskno. Mislim, da je samo še osem borcev Cankarjevega bataljona živih, pa vsako leto videvam mlajše oblečene v partizanske uniforme. Ne vem, ali to spada skupaj. Borci ja, tisti, ki so Dražgoše doživeli, ja, kaj pa oni iščejo tam zraven, pa si težko predstavljam. Mislim, da mečejo slabo luč na samo organizacijo. Zato mislim, da je zakon, tak kot je, čisto v redu in ga bom še enkrat podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. Čeprav moram priznati, da ne morem verjeti svojim ušesom, kaj poslušam v slovenskem parlamentu. Namreč, želim povedati, da moramo imeti resnično zelo dostojen odnos do veteranskih organizacij, še posebej do veteranov. Ti so izborili slovensko državo, na nas, mlajših generacijah, pa je, da jo ohranjamo, razvijamo, pri tem pa ohranjamo tudi vsa ta obeležja, vse te spomine in da ne nazadnje dokazujemo tudi vsem tistim v sosednjih državah, ki poskušajo tudi danes zmanjšati vpliv teh dosežkov, ko smo združili Slovenijo, ko smo se organizirali kot država in izpeljali pot do osamosvojitve. Kdo drug kot mlajše generacije lahko prevzamemo te obveznosti? Starejša generacija je naredila ogromno za nas. In ravno zaradi tega je nerazumljivo, da predlagatelj poskuša na račun veteranskih organizacij zmanjševati vpliv ene in povečevati drugo. Pomeni, da povzroča razhajanje, povzroča nelagodje, in to je tisto, česar si zagotovo danes v samostojni Sloveniji ne smemo privoščiti. Moramo imeti spoštljiv odnos do vseh veteranov. Še posebej, kot pravi kolega Ziherl, če je živih samo še osem borcev Cankarjevega bataljona, moramo drugi biti še toliko bolj aktivni. In res je, veliko več je novih članov zveze borcev, zato da ohranjajo te tradicije. Lahko povemo, da že danes primanjkuje sredstev, da lahko uspešno opravljajo svoje poslanstvo, in velikokrat se morajo občine vključevati v to, da lahko izpeljejo vse naloge. Tako, da govoriti o tem, da je nekaj predimenzionirano in podobno, je povsem nekorektno. In resnično si želim, da bi razpravljali o tej temi na dostojen način, predvsem pa ne na tak način, da posegamo v sredstva, ki se namenjajo za ohranjanje vseh tistih obeležij in dogodkov, ki so nastali v štiriletnem boju za svobodo in za to, da smo danes samostojna država. Tako, da tega zakona v takšni obliki resnično ni mogoče podpreti, še posebej zato, ker lahko en sam minister odloči, kako bo ravnal. Takšne veličine noben minister v nobeni slovenski vladi ne more imeti. Zato je ta zakon nesprejemljiv.
Hvala. Besedo ima gospod Gaber.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Mi bomo nocoj v tem parlamentu pred popravnim izpitom. V nas bodo uprte oči in misli različnih ljudi v Sloveniji. Ob naši odločitvi se bodo spraševali, ali v tem parlamentu res zmoremo že opraviti to, ker bi bil skrajni čas, da opravimo. Spravo glede preteklosti, dolžno spoštovanje izkažemo tistim, ki smo jim dolžni zares, svojo samostojnost, nacionalno identiteto in možnost za to, da se danes pogovarjamo o tem, kam bo šla Slovenija v prihodnje. Slab znak je, spoštovani gospod predsednik, tudi za aktivnosti, ki jih sami peljete, povezane z vprašanjem poprave krivic in podobno, če se nek minister in če se neka vlada spomni, da je potrebno dati ob tem, ko iščemo to zelo težko dosegljivo soglasje okrog nekaterih vprašanj, zaušnico zvezi borcev, če nekoga močno moti, da nekateri verjamemo, da so tradicije, ki so vgrajene v zgradbo neke nacije, daljše od življenj ljudi. Ne razumem kolega Ziherla, kako lahko v isti sapi razlaga, kako je potrebno, in jaz se z njim strinjam, narediti vse, zato da se tradicija Maistra in njegovih borcev ohrani, sočasno ga pa moti, če nekdo ohranja in poskuša ohraniti tradicijo boja proti okupatorju v tej državi. Spoštovani kolega, jaz razumem, da je na Loškem to drugače, ampak pri nas na Štajerskem nimamo tovrstnih problemov kot jih imate vi na svojem koncu in nas ne moti to, da so partizani opravili svoje delo, obrnjeno je res, mi smo ponosni in smo jim hvaležni za to, da so izborili prostor za to, da danes sploh lahko sanjamo Slovenijo v Evropi in Evropo brez nacistov, brez totalitarcev, raznoraznih, povsem določenih vrst. Govor o patriotizmu, ki ga zelo pogosto slišimo z desne strani političnega spektra, govor mladim o tem, da naj se zavedajo, od kod so prišli in kam gredo, je prazen, če mi nismo sposobni privzeti tega, da ni mogoče po političnih barvah in presojah odločati, kakor je komu kdaj drago, o tem, ali bo financiral zvezo združenj borcev ali pa ne, seveda velja to tudi za druge entitete, ampak ta je celo z zakonom to že imela urejeno in ne razumem, kot je rekel kolega Brenčič, zakaj se je nekdo zdaj moral spotakniti prav ob to točko, kot da se nimamo o čem drugem za pomeniti. To bo tudi zelo jasen znak ali nekdo resno misli, da je potrebno o temeljnih projektih te države v bodoče se znati skupaj dogovoriti. Če kdo verjame, da se bo dogovarjal samo o tistem, kar njemu paše in kar njemu gre v prid in na čemer bo triumfiral, sicer pa ga stanje duha v celi državi, stanje institucij te države nič ne briga, potem se pač moti in konec koncev je prav, da se moti. Ne bo dolge sape, to teptanje tistega, kar je nastalo skozi stiske, je nastalo skozi pokončnost ljudi. Kocbek o tem ve povedati veliko. Ni šlo brez notranjih bojev, ni šlo brez napak, tega nihče ne skriva, pa vendarle je šlo. Ne vem, če kdo od nas tukaj, danes lahko reče, da bi se upal odločiti tako, kot so se odločili tisti ljudje takrat, tvegali so življenja. Zakaj jih moramo mi sedaj poniževati, če le gre in zanikati njihov prispevek, s tem, pravzaprav ne govorimo veliko o njih. Govorimo o lastni majhnosti o nezmožnosti razumeti, kdo je znal biti pokončen, takrat, ko je to bilo treba, in seveda, o tem bomo nocoj glasovali. Državni svet nam je dal priložnost za popravni izpit. Bil bi skrajen čas, da jo izkoristimo, ker prav veliko jih ne bo.
Hvala. Gospod Ziherl se je javil k repliki. Izvolite.
Glede na to, da sem bil dvakrat omenjen, pa očitno napačno razumljen. Podpiram vse te člane zveze borcev, ki so resnično bili prisotni v narodnoosvobodilni borbi. Tudi sem za to, da se te tradicije oziroma da se prenese to tudi v naslednje generacije. Ko so nas v šolskih časih peljali na ta mesta, recimo na pasjo raven, potem nasproti Starega vrha, kjer je bila pomembna prva partizanska zmaga, ko so uničili kolono nemških policajev, se oborožili, takrat je nastal Cankarjev bataljon in tako naprej. Vendar se ne morem strinjati, da bi organizacija, ki je prefinancirana, ki se ukvarja s pridobitno dejavnostjo, z oddajanjem nepremičnin v najem in tako naprej. Potem pa tudi tradicija se ne [[?]] nadaljuje na ta način. Eno so borci, drugo se pa naj ustanovi ali karkoli, skupina, ki bo nadaljevala te tradicije in treba jih je nadaljevati. Potem pa še o spomenikih. Slabo bi bilo za narod, če ne bi ohranjal svojih spomenikov, vendar na žalost, v Škofji Loki je največji spomenik 50-im ustreljenim talcem, je na plečih občine, vsaj delno, 100% pa ni. In ne govoriti potem, kdo kaj vzdržuje, pa zakaj je potreben denar. In mislim, da vsekakor vseh teh spomenikov, vseh tradicij, pa sigurno ne smemo pozabiti.
Hvala. Besedo ima gospod Bevk.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani kolega Ziherl. Vi ste pa res prav vse pomešali, tako da mislim, lahko se potem tudi dobiva v preddverju, pa razčistiva kakšne stvari, da ne bomo sedaj preveč utrujali. Rad bi še o tigrovcih nekaj povedal. Niso se šele sedaj pojavile prve objave v javnosti o tigrovcih. O tigrovcih imamo objave v časopisju in v strokovni literaturi vsaj že od sedemdesetih let dalje in to pozitivne objave, vsaj od sedemdesetih let dalje. Lahko vam prinesem bibliografijo, ki jo je napisal znani primorski zgodovinar, doktor Branko Marušič, in je bila objavljena v Primorskih novicah. Predsednik vlade je večkrat dejal, oziroma še to bi rad prej povedal, da končam s tigrovci. Morda ja ne mislite, da se je vse skupaj začelo 27. aprila lani z govorom predsednika vlade na Mali gori nad Ribnico. Predsednik vlade je večkrat dejal, da ne bo potegnil nobene poteze, ki bi razdvajala Slovenski narod. Zavzel se je tudi za soglasje ob sprejemanju vojnih zakonov. Sedaj koalicija postopoma ukinja financiranje Zveze borcev. To res ni normalno. Mi smo lansko leto, Socialni demokrati, predlagali dan samostojnosti in enotnosti. Utemeljevali smo ga na zgodovinskem procesu 20. stoletja, od aktivnosti generala Maistra ob koncu prve svetovne vojne na Štajerskem do priključitve Prekmurja, od boja proti fašizmu med obema vojnama pa do prepričljive vojaške zmage in narodno osvobodilne borbe v drugi svetovni vojni, ki je določilno pripomogla k priključitvi Primorske k matični domovini. Narodni osvobodilni boj je kot boj slovenskega naroda proti okupatorju za osvoboditev celotnega narodnega ozemlja odigral pomembno zgodovinsko vlogo. Priključitev Primorske je bila leta 1975 dokončno potrjena z Osimskimi sporazumi, z mednarodno pogodbo, z narodnoosvobodilnim bojem smo izbojevali svojo državnost v okviru takratne države. Z osamosvojitvijo leta 1991 pa uresničili prizadevanja za državno samostojnost in suverenost ter mednarodno priznanje Slovenije. In ravno ves ta zgodovinski proces je utemeljen na partizanih in na veteranih osamosvojitvene vojne in res je nerazumljivo, da sedaj s tem zakonom hočete ukiniti financiranje veteranske organizacije Zveze borcev.
Hvala. Besedo ima gospod Klavora. Ne bo. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko poslušam te današnje razprave, se tudi jaz čudim in strmim, na kakšen način se skuša delati sektaštvo med veterani. Meni se zdi najbolj normalno, da so veteranske organizacije med seboj izenačene, vse tiste organizacije, in mislim, da jih imamo takšne, katerih člani so imeli posebej poudarjen patriotski čut in to v pravem trenutku, takrat ko je bilo za narod in za državo najtežje oziroma takrat, ko je bilo potrebno pokazati svoj patriatizem, svoje domoljubje za to, da imamo danes lahko lastno državo. In te razprave, ki implicitno žalijo veterane vojne za Slovenijo, češ da ne smejo biti enakopravna organizacija, kar hoče doseči ta zakon, te razprave se mi zdijo skrajno žaljive. In skušajo biti na ravni tistega, kar se je dejansko dogajajo v prejšnjem režimu, ko nekatere veteranske organizacije oziroma nekateri tudi avtentični borci za slovenstvo niso smeli biti priznani, javni in iz teh pozicij jemljem te razprave. Namreč kolega Bevk je najlepši dokaz dal, da v 70. letih so že pa bili prvi članki o tigrovcih. Ja gospodje, še danes so isti voditelji zveze združenj borcev. Zakaj niso financirali takrat razpravo, 45. leta, o tigrovcih. Je bilo to enakopravnost. In sedaj voditelj lansko leto reče, da so bili tigrovci, gospod Stanovnik, teroristi. Vendar zaradi tega se čutim upravičenega, da govorim iz teh pozicij, ker prihajam iz družine, ki se nima česa sramovati, ki je bila vedno na pravi strani, ki je dala Maistrove borce, ki je dala partizane, ki je tudi nekaj nenazadnje naredila za osamosvojitev. In poglejte, poznam tudi družino, dejansko bom navedel primer, kjer so bili Maistrovi borci partizani iz iste hiše in zanimivo, tudi poslej veterani vojne za Slovenijo. Nekatere hiše so bolj zaznamovane s patriotizmom. In iz te hiše je nekdo po vojni, čeprav partizan, zavrnil vstop v zvezo borcev, ker, pa bom odkrit, je rekel, da je 1945. leta bilo že v njej cel kup takih, ki so 1941. po Bistrici paradirali s "heil Hitler" v paradi. Žal je tako. Žal je tudi tako. In ne generalizirati tako enostransko. Vemo, kaj in kako so bili tretirani Maistrovi borci. Ali vam to kaj pove, da so, mislim, da leta 2000, ko so živeli še trije, sto let stari, Kralj se je eden od njih pisal, dobili prva državna odlikovanja, pa kljub temu, da je bil predsednik predsedstva ali predsednik republike, bi jih lahko kot predsednik Slovenije vsaj deset let prej odlikoval. Ali je to enakopravnost? Ali je enakopravnost tretiranja to, da je visoki politik zahteval, da se iz skritega mesta v mariborski občini prestavi Maistrov kip, z ne vem kakšno opazko, žaljivo, ponižujočo psovko na račun Maistra. Nastopam s stališča, da mislim, da je končno prav, da se veteranske organizacije izenačijo in da se bo na tak način najbolje ohranjala tradicija NOB, za katerega je tudi moja družina dosti naredila in mi nihče ne more očitati, da sem proti njim. Nekateri, ki tu nastopajo, se bojim, da so od tega mahanja z ohranjanjem tradicije imeli tudi nekatere materialne koristi. [[Oglašanje v dvorani.]] Gospod predsednik, smem nadaljevati?
Prosim, samo Jerovšek ima besedo.
Še enkrat trdim, veterani vojne za Slovenijo so na najboljši način nadaljevali tradicijo NOB, avtentičnih partizanov, tistih, ki so se res borili. Ni pa bil, moram reči, sleherni politkomisar na liniji NOB, od katerih so danes nekateri še izredno glasni. In zaničujejo druge veteranske organizacije, zaničujejo tigrovce. Ali je to pravilno? Mislim, da samo na podlagi enakopravnosti veteranskih organizacij lahko dosežemo to, da bodo plemenita domoljubna čustva res spoštovana in da jih bomo lahko prenašali na naslednje generacije, ne pa, da bomo imeli dvoživke. Glejte, ob tem zakonu, ki ga bom danes podprl, se mi zdi, da morda ne bo čisto pravičen do vseh upravičencev. Namreč, dobil sem skoraj 300 podpisov in prošnjo okoliških prebivalcev skladišča Ložnice, da so pravzaprav vsi kolektivno pomagali, vsi kolektivno pomagali tudi skrivati orožje, in se sprašujejo, ali bodo med upravičenci. Jaz jim tega odgovora nisem mogel dati. Res pa je, da če takrat ne bi bili složni vsi v tisti okolici, verjetno ne bi bilo takšnega razpleta. Zaradi tega sem za to, da tisti, ki so neposredno delali državo, so enakopravni. Ne zanikajte njihove enakopravnosti! Takšnega govorjenja, da so vsi drugi nevredni nič, ne bi želel več v samostojni Sloveniji. In končno priznajmo, da so bili Maistrovi borci, tigrovci, partizani in veterani vojne za Slovenijo enaki domoljubi in enako so zaslužni za to, da imamo državo. Vi pa še zopet hočete sektaštvo znotraj teh organizacij. In vam garantiram, da avtentični partizani se z vami ne strinjajo. Tisti, ki so šli iz nematerialnih interesov v NOB, med temi je tudi nekaj tistih majskih hroščev, ki so prestopili 1945 leta ali so postali najglasnejši in se jim zdi tudi, da je to osnova za neke posebne privilegije. Poslušal sem po radiju nedavno, ko je neka gospa, ki je bila partizanka iz Bele krajine rekla, mislim, da je bilo o tem govora, "jaz in tu nekateri v Beli krajini, ki smo bili med vojno pravzaprav skozi in skozi pod smreko nismo dobili ničesar. Na nas se je pozabilo." In vam garantiram, med kmečkim ljudstvom je ogromno takih, ki so bili kljub temu, da so bili partizani, zaničevani, zapirani in zaničevani. In mislite tudi na tiste, da tisti so za enakopravnost med veterani. In tisti, ki so res plemenitih čustev, so se borili za domovino, ne glede na katero obdobje. In mislim, da tu eni nastopate iz ideoloških nagibov, iz zelo ideoloških nagibov, da nekaj, kar je bilo del tistega, kar je bilo pravzaprav na nek način pa pretirano treba ohraniti, ker so to bili pa le naši, ampak ideološko naši. In še enkrat pozivam k zdravemu razumu, za zdrav odnos do domoljubja in za to, da bodo veteranske organizacije v bodoče enakopravne, da bodo med sabo sodelovale in da se ne bo zgodilo pravzaprav to, da bi tisti, ki so se res borili za domovino, bili pozabljeni kot so bili tigrovci in Maistrovi borci in prva priznanja dobili šele, če bo kdo preživel do stotega leta, kot se je zgodilo Maistrovim borcem. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bevk se je javil k repliki. Izvolite.
Gospodu Jerovšku predlagam, da prijavi magistrsko nalogo o avtentičnih partizanih. Mislim pa, da bo še naprej ostal le inženir kemije. Glede objav v časopisih, ne samo v časopisih, v sedemdesetih letih so postavljali tudi spominske plošče tigrovcem, kot na primer Albertu Rejcu v Tolminu. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Širca.
Hvala lepa. Gospod predsednik, dovolite, spoštovani kolegi in kolegi, dovolite, da uporabim za začetek nek citat, dogajanja v državnem zboru v maju, leta 2000, 22. maja v letu 2002. Tako ste govorili, gospod predsednik: "Menim, da tako kot je Hitler vzel nacizem, poveličeval arijsko raso, Žide popljuval z goljufi, tatovi, hinavci, podganami, s podnom, tako smo tudi mi, tak občutek imam, 50 let poslušali o čistih, pogumnih, požrtvovalnih komunističnih herojih in osvoboditeljih, ki nam gradijo svetlo bodočnost, ter o domobranskih izdajalcih, kolaboracionistih in fašistih, podganah in podobno." To ste izpeljali, gospod predsednik Cukjati, takrat, ko ste v državnem zboru brali domobransko zaprisego in jo utemeljevali kot prisego vsemogočnemu Bogu in ne prisego Hitlerju. Ne bom je ponavljala, tudi vi ste jo težko dokončali, ker vam je takratni podpredsednik Valentin Pohorec poskušal nekako utiriti tok misli, ob seveda splošnem zgražanju prisotnih. Ampak vendarle menim, da že takrat se je začel proces, ki se z zelo jasnimi puščicami sedaj seveda bistveno bolj nadaljuje in krepi. Danes popoldne smo se srečali z načinom, kako pohoditi človeka, ko smo obravnavali ponovno veto na azbestni zakon in sedaj se ukvarjamo s tem, kako pohoditi zgodovino, ki, kot sem ravnokar dejala, je bila načeta že mnogo prej. Seštevek različnih ukrepov sploh ni slučajen, ima poseben namen in gre v spodnašanje vrednot NOB. Ne govorim samo o rebalansu za leto 2005, ko je združenje bilo obsojeno, da zgubi 74% subvencij oziroma podpore za svoje delovanje, ki je, kot smo danes že slišali, široko in ne sega samo v določen spekter njihovih pridobitev. Nadaljevalo se je s prihodom nove vlade, s kadrovanjem v ustreznih ustanovah od instituta za novejšo zgodovino, ki ima novo vodstvo, do muzeja novejše zgodovine, ki ima novo vodstvo, do nove vladne komisije za izvajanje zakonov o popravi krivic in za vprašanje prikritih grobišč, do seveda, iskanj možnosti pisanja novih učbenikov, do usklajevanj tako imenovanih vojnih zakonov in iskanj celo zelo kontraverznih rešitev, ki naj bi bile s pomočjo celo obrazložitev raznih členov, ne pa členi dovolj za rešitev spomina in odškodnin. Velike spravne besede, o katerih smo danes govorili, tudi predsednika vlade Janeza Janše, 9. maja lani, so bile lepe, toda ali je kdo pri proračunu za leto 2006, 2007, pa tudi pri rebalansu podprl vlaganje v ta spomenik, o katerega spominu je gospod Janša govoril tukaj in tam. Govorim o spomeniku na Cerju, ki je na pol zgrajen in je bil začet prav v teh prostorih z namenom, da se ohrani bolj veličasten spomin na tigrovce. Skratka, koliko manjka in pri tem zakonu, ne grem iz toka misli, če se vprašam, koliko manjka do tega, da se proglasi tiste, ki so prisegli Hitlerju, za domoljube, partizane pa za kriminalce. V kontekstu vseh dogodkov, ki smo jim priča zadnja leta oziroma zadnji dve leti, ali nekoliko manj. Zatekanje k pravičnosti, češ, naj bodo vsa društva enaka, kar večkrat slišimo, naj se enako borijo za sredstva, temelji na podmeni, in citiram tukaj predsednika nove slovenske zaveze, da jim ne bo padla krona z glave, če se bodo morala za državni denar potegovati s podobno prizadevnostjo kot druga društva, kajti gre za reklikt iz preteklosti, po katerem je zveza prejemala subvencijo kot nekakšno rento. Pazite, govorimo o tistih ljudeh, ki jih najdemo v 18. členu ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine. In dovolite, da jo preberem: "Republika Slovenija zagotavlja," mimogrede junija 1991 je bila izdana in podpisana in sprejeta, "Republika Slovenija zagotavlja varstvo pravic borcev, vojaških invalidov, članov družin padlih borcev in uživalcev vojaških pokojnin s stalnim prebivališčem v Republiki Sloveniji ter borcev, vojaških invalidov in članov družin padlih borcev NOV Jugoslavije v deželi Furlaniji-Julijski krajini v Republiki Italiji in v deželi Koroški v Republiki Avstriji v obsegu in pod pogoji, ki so jih do uveljavitve tega zakona določili predpisi SFRJ." Na to se danes požvižgate, gospod Drobnič. Ampak jaz mislim, da ne gre za vprašanje financiranja. In mislim, da smo tukaj vsi tisti, ki bomo podprli ta veto, na istem. Ne gre za vprašanje financiranja, daleč od tega. Gre za posebno sporočilo, ki ni politično korektno ne do preteklosti, ne do politične preteklosti in ki ni korektno do zapisovalcev zgodovine. Če jo pišete na novo, je ne pisati na hrbtih takih laži.
Hvala. Ker sem bil citiran, mi dovolite repliko. Gospa Šica, takrat me niste razumeli in tudi ne pričakujem, da bi me kdaj na to temo razumeli. Zaradi tega je pač toliko za povedati. Besedo ima gospa Marjetka Uhan.
Še enkrat se oglašam, tokrat pri zakonu o veteranih. Kdor hoče razumeti veto državnega sveta, je bistvo ali "keč", kot se temu reče, 9. člen, ker smo z njim posegli v tako rekoč tabu teme borčevske organizacije, ki se jih pač ne bi smel nihče dotakniti. Veterani, širitev, koliko jih je notri, so zgolj izgovor. Pa bi se sama najprej dotaknila veteranov. Pred kakšnim tednom je bil pri meni eden izmed gasilcev prostovoljnega gasilskega društva iz Mirenske doline in je dejal, da smo pač pozabili na njih, ker so tudi oni bili pomemben člen pri osamosvojitvi oziroma v času vojne za Slovenijo. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] niso se skrivali, ampak [[...]]Takrat se je enemu izmed vojakov jugoslovanske vojske v bistvu "odtrgalo" in je en teden grozil, da bo spustil v luft skladišče vojaškega goriva. V kolikor bi se to zgodilo, nihče od tistih prebivalcev niti tistih, ki so tam stražili, poleg gasilcev, medicinskega osebja in še kdo, ne bi ostal živ. K sreči se je drugače izteklo, tudi ta vojna za Slovenijo se je k sreči hitro končala, nihče pa ni predvidel koliko časa bo to trajalo, pa tudi tisti, ki se jim je kaj zgodilo, ali so bili ubiti ali karkoli, mislim, da je bila vojna grozeča ali pa pustila posledice, kot recimo druga svetovna vojna. Kar se tiče 9. člena v tem zakonu, je bilo izrečeno po mojem mnogo preveč besed, emocionizma, da žalimo, da je to ponižujoče, sramotno, da spreminjamo zgodovino. Ničesar v bistvu s tem zakonom ne spreminjamo, niti zgodovine niti vloge borcev. Nihče jim ne krati statusa, nihče jim ne krati pripadajočega denarja iz proračuna. Nobenega pravnega reda in ne vsebinskega razloga ni, da bi različno obravnavali veteranske organizacije, tako da bi bili veterani za Slovenijo manj vredni kot borci NOB. Z zakonom se njihov status in financiranje določa na enakih podlagah, torej ustavnih odločbah. Z razveljavitvijo zakona o financiranju zveze združenja borcev narodnoosvobodilne vojne Slovenije, se ne bo spremenil doslej veljavni način zagotavljanja sredstev za njeno delovanje, je dejal minister. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala za besedo. Tisti, ki nimajo namena in nočejo pomagati, se ponavadi zelo radi potrudijo, da vsaj škodujejo. In pisci ter predlagatelji tega zakona so se, v tistem delu, ki ukinja financiranje zveze združenj borcev NOV in ukinja dosedanji status te organizacije, tisti ki škodujejo in imajo status škodljivca, povzročajo nepotrebno nervozo in konflikt. Zato je ta poteza povsem neutemeljena, nerazumljiva in predvsem problematična. Ne vem, če imamo mi poslanci v tem državnem zboru sploh moralno pravico, da to namero danes potrdimo. Vem pa, da nimamo politične pravice, da na tak poceni birokratski način izničimo in diskreditiramo obdobje slovenske zgodovine, ki je tudi trasirala pot k samostojnosti. Ta se ni začela in ni končala včeraj, ampak so jo začele številne generacije in ena od teh generacij je ta generacija, ki se združuje znotraj organizacije zveza borcev. Torej, kakorkoli skušamo stvari interpretirati, je več kot jasno, da se skozi tak manever kot je ta zakon, skuša preinterpretirati zgodovino in to je pravi namen predloga sprememb tega zakona. Toda kdor lastne zgodovine ne spoštuje in ne priznava, pa naj bo ta pozitivna ali negativna, ta je tudi vreden ni in vsi tisti, ki ste danes diskutirali v ne prid organizaciji združenih borcev in ki ste nam predavali o zgodovini za pred 60-imi leti, niste vredni tega zgodovinskega obdobja.
Hvala. Besedo ima gospod Gulič. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, gospod minister! Danes je razprava šla v neko čudno smer, jaz moram reči, da doslej teh primerjav med veteransko organizacijo, ki združuje borce za samostojnost Slovenije in veteransko organizacijo, ki združuje borce 1941, 1945, še nisem slišal. To se do danes ni postavljalo tukaj kot kakršnakoli razmejitev, danes se je pa kar naenkrat začelo. Začelo očitno iz, zdaj bom pa rekel tisto, kar je gospod Jerovšek prej uporabil, ideoloških razlogov. Seveda mi govorimo iz ideoloških razlogov, najbrž vsi, ker je antifašizem in antinacizem tudi ideologija in to ideologija, ki govori o enakosti ljudi, o pravičnosti, pa o tem, da ljudi ne smemo na noben način selekcionirati, izločati. Danes že drugič z enim od Drobničevih zakonov to hočemo uzakoniti, se pravi spet ločevati, prej bolne, zdaj pa stare in onemogle izločiti na nek način iz njihovega družbenega življenja, kajti zdaj ne gre za pravice posameznikov, te seveda jim ostajajo, pokojnine, tiste, ki jih imajo, invalidnine, ampak gre za tisto, kar jih na nek način združuje, kar jih plemeniti in plemeniti tudi nas. Bom povedal zakaj nas plemeniti. Če bi nas prejšnje generacije ne vzgajale tako svobodoljubno, tako svobodomiselno, tako patriotsko, kot so nas leta 1990, plebiscit ne bi bil takšen, kot je bil, rezultati bi bili bistveno drugačni in tudi leta 1991 ne bi bilo takšnega splošnega odpora proti jugoslovanski ljudski armadi in agresiji tistega dela Jugoslavije. To je bil rezultat in tega je treba spoštovati. Mi nismo genetsko patriotski pa genetsko svobodomiselni in zavezani k slovenstvu, tega so nas naučili naši "ta stari", naše šole pa seveda tudi borci, ki so prihajali okrog in ker se je financiralo na ta način. Jaz nisem član zveze borcev niti pomladka zveze borcev, sem član Veteranov vojne za Slovenijo, zveze, pa zveze častnikov za Slovenijo in zato lahko zelo nevtralno govorim. Rad pa grem tudi na borčevske proslave, pa še kakšne jim naredim, najraje tisto v Podljubelju, kjer je bila podružnica taborišča. Pa tudi prisilno mobiliziranim, nemškim vojakom sem pomagal kakšno reč postoriti za to, da so prišli lahko do svojih pravic, do svoje časti, do svojega ugleda. Stvari niso tako enostavne in sprava se ne dela s takšnimi pokvečenimi zakoni. Sprava se dela v duhu, med ljudmi in je treba kaj narediti za to. Ne politkomisarsko s poveljem, ampak s kakšnimi dejanji in današnji dan je seveda lahko takšen, da bi se te zadeve vendarle pokazale tudi z neko benevolenco in z benevolenco poslancev v državnem zboru, ki bi enkrat predlagatelju, ki predlaga takšne neumnosti, kot sta azbestni zakon in zakon o veteranih, rekli ne, dosti te imamo. Že tako je hudo na svetu, da končam bolj mirno. Mlaj, jutri sončni mrk, ekvinokcijski vetrovi, strašna pomlad, nizek pritisk, dva Drobničeva zakona. Pa kaj bi še radi? To je apokalipsa. Glasujte proti temu zakonu, sicer bo jutri opoldne sonce ugasnilo.
Hvala. Besedo ima gospa Kucler Dolinar.
Hvala. Da se ne bi preveč ponavljali bi rada izpostavila le en, vendar za moje pojme zelo pomemben vidik pri današnji razpravi. Strinjam se namreč z vsemi, ki trdijo, da je novela zakona pomembnejša, kot je to videti na prvi pogled. Predvsem ponuja dve možnosti. Prvič, da se še nekoliko bolje zavemo pomena vojne za Slovenijo in drugič, da se vsaj nekoliko zmanjša eklatantna diskriminacija, ki so ji bili podvrženi tisti, ki so neposredno sodelovali v vojni, ki je rekla ne Jugoslaviji in da za samostojno Slovenijo. Vsi mi vemo, da vojna za Slovenijo ni sporno dejanje, ni sporno obdobje naše zgodovine in za seboj ima tudi plebiscitarno odločitev in podporo. Tu ni primerjave z motnimi stranmi zgodovine, ki jo še čaka kar precej obdelave tudi s strani neodvisne zgodovinske stroke. Skratka, v današnji razpravi in v danem primeru je treba priznati, da je vprašanje vojne za Slovenijo očitno še vedno preveč margalizirano in novela predstavlja nek popravek, nek napredek tudi v tem smislu. Mislim, da se ni treba bati, da bi širitev kroga upravičencev predstavljala nevarnost, da se pomen vloge vojnih veteranov zmanjša. Dosti bolj pomembno je, da gre za stvari, ki so vsebinsko nesporne. In ob koncu bi tudi sama rada poudarila ustavno kategorijo, tokrat ustavno kategorijo enakopravnosti, ki naj Slovenijo nenazadnje vodi tudi pri reševanju tega vprašanja. Danes se je na žalost bral le en člen ustavne listine, vse tiste, ki ste ga brali, pa naj spomnim še na en člen ustave, to je na 14. člen ustave, ki pravi, da smo v Sloveniji vsi enaki pred zakonom, da so v Sloveniji vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje itn. Vesela sem, da prihaja čas, da se neha diskriminacija in začne uveljavljati enotna merila in kriterije za vse, zato bom zakon danes ponovno podprla.
Hvala. Ker pozivam k besedi samo prisotne poslance, sem opazil, da je zadaj za Jerovškom tudi gospod Petek. Želite besedo? [[Ne.]] Besedo ima gospa Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Minister gospod Drobnič pravi, način zagotavljanja sredstev za dejavnost zveze združenj borcev se ne bo spremenil. Ne. Način se ne bo spremenil, spremenila, beri znižala, bistveno znižala se bo in se je že, vsota teh sredstev. Minister tudi pravi, da se ne moremo sklicevati na ustavni zakon o izvedbi temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, saj smo pozneje sprejeli ustavo in položaj zveze združenj borcev uredili na novo in drugače. Naj prosim to gospod Drobnič pove tudi ministru za notranje zadeve, ki prav na podlagi tega konzumiranega in mrtvega ustavnega zakona želi razreševati položaj izbrisanih v Sloveniji. Ali pa, ne gre tudi tukaj danes za brisanje, brisanje iz spomina tistih, ki so se v drugi svetovni vojni uprli okupatorju in niso obuli okupatorjevih škornjev. Nenazadnje, kakšna sporočila pošiljamo v demokratično Evropo, v tisto Evropo, ki se je gradila na načelih zmagovite antifašistične koalicije po drugi svetovni vojni, ali pa tudi v tej demokratični Evropi podobno ravnajo s svojimi veterani iz druge svetovne vojne in njihovimi združenji? Zagotovo ne. Zato tega zakona absolutno ne morem podpreti in upam, da tisti, ki ga boste podprli, se boste vendarle tudi malo zamislili nad tem svojim početjem. Hvala.
Hvala. Še enkrat se vračamo na Petke. Gospod Milan Petek, imate besedo.
Ne vem, zakaj so mene skušali spuščati včeraj in danes. Upam, da ne namenoma, v vsakem primeru pa verjamem, da gospod Miro Petek, ki je bil prej pozvan, ne bi povedal istega kar mislim sam povedati. Torej, sam čutim dolžnost, da se priglasim k besedi pri tem zakonu, ki očitno buri duhove, spet na nek način ustvarja konflikte. Sam ne mislim pritegniti k tem konfliktom, vendar menim, da imamo pravzaprav res priliko, ki nam jo je dal državni svet, da še enkrat razmislimo o tem, kaj sprejemamo, kakšne odločitve in kakšne rešitve so v tem zakonu, ki je po mojem nepravičen, ki po mojem neustrezno rešuje in izenačuje položaj veteranskih organizacij in zaradi tega se sam pridružujem tistim, ki menimo, da je treba zakon zavrniti. To bom utemeljeval s tem, da bom primerjal mojo vlogo v času osamosvajanja, torej v tej vojni za Slovenijo, kjer sem bil sam aktiven udeleženec, se zavedam pomena tega dogodka, vendar ga ne precenjujem na ta način, da bi si glorijo pripenjal. Posebej ne v primerjavi z borbo, ki so jo borci narodnoosvobodilne borbe v letih od 1941 do 1945 bili pod posebej drugačnimi pogoji, v drugačnih okoliščinah, dolgotrajno in tako dalje. In zdi se mi, da tu delamo napako, ko ta element oziroma to borbo podcenjujemo. Sam sem bil v tej osamosvojitveni vojni v vlogi, ki ni nič sporna, nič ne sodi v področje, ko bi morebiti kdo rekel, da so se nekateri zraven "prištulili" k temu zakonu. Torej sem v taki vlogi, da ta moja vloga ni sporna, zaradi tega bom tudi kakšno kritiko prenesel, če bo izrečena na moj račun. Pred časom sem bil namesto gospoda Grimsa, ki je predsednik delegacije stalnega komiteja parlamentarne skupščine Nato, v Gdansku na Poljskem. Žal mi je, da ni bil on tam, moram priznati. Torej, tam bi on lahko namesto mene iz prve roke videl, kako znajo Poljaki ceniti to obdobje, ki mu mi danes skušamo pripisati manjši pomen. Kako so našo delegacijo sprejeli Poljaki, kako so vse nas, pa so bili tam Angleži, Švedi, Danci, Slovaki, Romuni in tako dalje, popeljali pred spomenik prve bitke na Poljskem v drugi svetovni vojni, pred spomenik, ki pooseblja to borbo Poljakov proti okupatorju, proti nacifašizmu. In tega obdobja in te vloge enostavno na ta način mi pri nas ne znamo vrednotiti. Skušam najti imena ali pa obraze ljudi iz sedanje koalicije, ki se je pojavljajo na naših prireditvah, posvečenih v čast tem dogodkom iz narodnoosvobodilne borbe. Vem, da me bo kdo popadel, zaradi tega bom sam povedal. Tja pošiljate gospoda Erjavca, ki sodi v drug kontekst političnega razmišljanja. Drugi se tam, gospodje, ne pojavljate. In ker se tam ne pojavljate, izkazujete torej na ta način pomanjkanje zavedanja vloge narodnoosvobodilne borbe in na ta način posredno tudi vloge teh, ki jih danes obravnavamo ob tem zakonu, ko jim v 9. členu pravzaprav črtamo tisto določilo, ki jim ga je zagotavljala ustava, in prepuščamo, da kriterije in merila oblikuje in postavlja minister, torej, na ta način, sem prepričan, da vi, če bi te proslave znali ceniti in se jih udeleževati, ne bi glasovali o tem zakonu drugače, kot tako, kot bomo storili mi, da glasujemo proti. Pri nas torej, na podlagi vsega tega, kar je bilo danes slišati, do te narodnoosvobodilne borbe izražamo neke vrste omalovaževanje, jo minimaliziramo, jo skušamo razvrednotiti, in to na najboljši način kaže črtanje 9. člena. V tem 9. členu ministru prepuščamo presojo, ali bo financiral in v kakšni višini bo financiral. Žal, v tem mandatu govorimo o ministru, ki ob najbolj običajnem vprašanju novinarke ne zna obvladati živcev. Kako bo ta minister ob svojem znanem, vsaj po moji presoji, revanšističnem pogledu o vlogi in pomenu borcev v narodnoosvobodilni borbi, obvladal ali pa streniral svoje živce, ko bo moral odločiti o višini sredstev, ki jih bo po zakonu moral dodeliti tej, po njegovi presoji organizaciji, ki si tega ne zasluži. To me skrbi, da smo pustili zakonsko dikcijo, ki prepušča po prosti presoji ministru, da odloča o višini sredstev, ki so pa pogoj, da se te vrednote, da se ta pomen, da se ta položaj ali pa ta situacija iz tistega zelo pomembnega obdobja slovenskega življenja ohranja v zavesti nas in v zavesti tistih, ki bodo za nami prišli. Sam se pridružujem temu, kar je gospod Potrč rekel, očitno ni slučajno, da mora minister danes dolgo sedeti med nami, ko mora poslušati očitne nas, opozicijskih poslancev o tem, da ni pri presoji azbestnega zakona presojal o humanosti, o tem kako pomembno je danes nekatere odločitve sprejemati zaradi tega, ker se nekaterim življenje izteka. Tam razumem, da ste se poslanci poenotili. Tam še razumem, da ste potegnili iz vseh vetrov vaše poslance in da boste glasovali, kot izgleda, 47 za. Ne razumem pa, da pri tem zakonu ne pokažete, vsaj tisti, mislim, da je tukaj DeSUS tisti, toliko razumevanja za nekaj, kar ste pravzaprav po logiki stvari dolžni narediti, da torej podprete zavrnitev tega zakona in upam, da bo prevladalo pri vas to razumevanje, to počeščenje tega obdobja. Torej, da stvarnost, ki jo morate izraziti na tak način, kot bomo mi, sem prepričan, v opoziciji storili enotno, da bomo glasovali proti zakonu o vojnih veteranih. Hvala.
Hvala. Gospod Jerovšek nisem opazil, da ste bili imenovani. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Niste bili citirani in napačno razumljeni. Žal ne morem dati replike. Besedo ima gospod Hvauc, izvolite. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Gospod Miro, vas sem napačno pozval, ker sem gledal samo priimek.
Jaz sem bil imenovan s strani kolega Petka, soimenjaka, in bi rad povedal, da [[...]]
Izvolite, repliko.
[[...]]da seveda ne drži, kar pravi on. Jaz konkretno sem pred dvema letoma polagal venec na partizanskem grobišču na Avstrijskem Koroškem. Tam sem imel tudi nagovor in prosim, da prenehate s takimi diskreditacijami. Tudi sam sem bil kot novinar prisoten v bojih za samostojno Slovenijo in to takrat, ko so nekateri kolegi iz LDS-a bili ali domači izdajalci ali begunci. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Hvauc. Gospod Jerovšek niste bili imenovani, prosim. Gospod Hvauc. Besedo ima gospod Hvauc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bi kolege na levi in desni, pač poprosil, če ste toliko fer, pa mi pustite, da povem teh nekaj stavkov, ki sem si jih [[...]]Jaz se opravičujem za tak začetek. Če bi moji kolegi bili fer, bi verjetno začel malo drugače. Jaz sam nimam nekih posebnih težav s tem, da bi poskušal razvrednotiti vse to, kar so ti, ki so se uprli okupatorju v Sloveniji, naredili dobrega, koristnega, s čimer so prispevali k temu, da je tudi vsaj delno šla naša zgodovina v to smer ali pa na to mesto, kjer smo danes. Seveda pa se strinjam s tem, da so bile tudi težave, da je šlo za neke notranje spopade, ampak da je šlo, samo kako je šlo? Tako, da so nekatere skupine organizirane, oborožene, pač ostale nekje nepriznane na obrobju. In to se mi pa ne zdi prav, da si pa potem samo nekdo pripenja medalje za to, kar imamo danes dobrega v Sloveniji. Tudi to, kar imamo danes dobrega v Sloveniji, tudi to, kar je bilo slabo, jaz mislim, da je prav, da z neko mero tolerance, razumevanja, ampak vseeno priznamo in da se tega zavedamo. Vendar pa jaz v tem zakonu ne vidim poskusa, da bi popravljali neke stvari za desetletje nazaj. Ampak zato, da se tisti, ki so pa se v začetku 90-ih let tudi borili za Slovenijo, tudi zanesljivo žrtvovali nekateri svoja življenja in izpostavljali svoja življenja, da se tudi tem prizna primeren status. In to, kar ta zakon prinaša, je po mojem pač to. Vsi moramo biti ali pa morajo biti nekje izenačeni. Jaz se strinjam z izjavami, da imajo borci, ki so se v drugi svetovni vojni borili proti nacizmu, proti fašizmu v Evropi, poseben status. Tudi pri nas je tak status bil in ta zakon, sem prepričan, da ga ne ukinja. Seveda, pa ne smemo pozabiti, da smo mi v Sloveniji imeli tudi vojno, v 90-ih letih, v začetku 90-ih in takrat so se pač pojavili še drugi borci, če hočete, drugi veterani, ki pa do sedaj pač enostavno niso imeli ustrezno urejenega statusa. Meni se ne zdi prav, da je nekdo razpravljal, da to, kar se sedaj širi, neke pravice in neke bonitete in ne vem, kaj še vse, da so edine oborožene sile, ki so se dodatno pojavile, so bili pazniki, ki so menda stražili te ujete vojake, okupatorske, jugoslovanske armade. To enostavno ne drži. Mnogi, tudi civilisti so se aktivno vključili v to osamosvojitveno vojno. Mogoče včasih brez orožja tudi zato, ker orožja pač enostavno ni bilo. Sam poznam en kup primerov, ko so ljudje, tudi ti, ki se jim danes oziroma s tem zakonom priznava po novem status veteranov, brez kakršnegakoli razmišljanja hrabro, odločno izrazili svoja domovinska čustva in enostavno tvegali tudi življenje za to, da bi ali pa za to, da smo danes v samostojni državi in polnopravni člani Evropske unije. Jaz tudi mislim, da s tem zakonom nikakor ne gre za to, da bi poskušali spremeniti zgodovino ali da ne bi spoštovali zgodovine. Če bi dovolj kritično gledali na vso svojo zgodovino in mogoče malenkost potisnili na stran tudi nekatere ideološke prepreke, bi danes v tem zakonu ne videli, tisti pač, ki izražate te dvome, samo negativnih strani, ampak tudi dejansko to, da se poskuša s tem zakonom storiti tudi kaj dobrega. Zato sem prepričan, da če bomo danes sprejeli ta zakon, jutri sonce ne bo ugasnilo, da bo še naprej sijalo in da če ne bi že pred mnogimi leti mnogim ali pa premnogim to sonce ugasnilo že takrat, bi verjetno danes lažje tudi zaključili razpravo in seveda se odločili za to, da bomo ta zakon podprli. Jaz bom seveda tudi pri ponovnem glasovanju ta zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsednik, poslanke in poslanci. Danes bomo že drugič obravnavali oziroma sedaj obravnavamo že drugič veto, ki ga je dobil minister Drobnič, upam da se nam bo, aha, se nam je že pridružil in dovolite, da seveda tudi sam povem, zakaj bom podprl veto državnega sveta. Začel bom s tistim, kar je včeraj rekel gospod predsednik vlade. Gospod predsednik vlade je rekel, da ima slovenska izvršna oblast samo 15 let zgodovine. Jaz mislim, da ima slovenska izvršna oblast veliko več kot 15 let zgodovine. Ima vsaj še toliko zgodovine, kot je obdobje od leta 1945 do leta 1991, in ima toliko zgodovine kot je obdobje od leta 1918 do leta 1945. Če pa prištejem še tisti del zgodovine izvršne oblasti na tleh Slovenije, pa sega zadeva še veliko dlje v zgodovino. Zato sem rekel, da je bil sedež izvršne oblasti v Sloveniji na nekem mestu več kot 100 let, od približno leta 1890. To, kar se predlaga s tem zakonom ni nič drugega kot da potem, ko ste dobili oblast, želite na novo pisati zgodovino. Vprašal bi vas, kaj bi rekli slovenskim, na primer, varčevalcem, če bi se nekje leta 1994, ker je bilo to težko v državnem proračunu zagotoviti, nekdo spomnil in rekel, da ni mogoče izpolniti zaveze iz temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije glede tega, da bo vsem državljanom Republike Slovenije in vsem tistim, ki so v bankah na področju Republike Slovenije imeli hranilne vloge, to garancijo, ki jo je nekoč imela federacija, prevzela Republika Slovenija. Za to tu gre - za zelo enostavno spoštovanje pravnih temeljev države. Če kdo verjame, da je ta država z izvršno oblastjo res stara samo petnajst let, potem bi ga rad spomnil na enega od govornikov, podpredsednikov državnega zbora v tej dvorani, ko je govoril o temeljih lastne države. In, gospodje, nekdo je pač od leta 1941 do leta 1945 nekaj počel, da smo mi danes sploh lahko tu v tej okrogli dvorani. In nihče, predvsem pa ne volivke in volivci, 3. oktobra 2004 niso dali pooblastila tej vladi ali pa temu ministru, da si bo po svoje domišljal, kaj pravi temeljna listina o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Sam se spomnim teh diskusij, ker sem v njih sodeloval. Sam se spomnim tudi zadev, ki sem jih, če bi se prijavil med veterane vojne za osvoboditev, počel nekje v Zgornji Šiški in tako naprej. Ampak, gospodje, ko smo se osamosvajali in ko smo pisali določene akte, smo se zelo dobro zavedali, da se zgodovina ni začela 25. ali pa 26. junija 1991 niti 3. oktobra 2004. Zgodovina Slovenk in Slovencev, državljanov Republike Slovenije, se je začela veliko prej. In za to gre, ali spoštujemo to zgodovino, ali smo tega zmožni ali nismo. Državni svet, kot je rekel kolega Gaber, nam je dal možnost za popravni izpit. Mislim, da bi bilo dobro, če bi poslanci vladajoče koalicije, preden boste danes pritisnili tipke, naredili mogoče kratek repetatorij iz zgodovine 1. ali 2. letnika srednjih šol ali pa kar osnovnih šol. Če pa tega ne zmorete, potem se vsaj zavedajte, da se temeljnih listin in zakonov, ki posegajo v to, ne bi smelo niti predlagati niti sprejemati na način, kot skušate danes. Veste, če bi kdo leta 1994 poskušal pri varčevalcih kaj podobnega narediti, bi se tu pred to dvorano znašlo veliko ljudi. Takrat je šlo za to, ali bomo izdali ali ne bomo izdali določene dolgove, prevzeli, sanirali določene banke, zato ker smo spoštovali določbe temeljne listine. Ker je v temeljni listini bilo zapisano, da garancijo zvezne države prevzame nova država. In je bilo to težko, javnofinančno je bilo težko, pa ni šlo za 72 milijonov tolarjev ali za 100 milijonov tolarjev, šlo je za milijarde takratnih nemških mark, za milijarde slovenskih tolarjev, za slabo milijardo evrov. Zakaj? Zato, da bi povedali vsem varčevalcem v Sloveniji, da to, kar je zapisano v temeljni listini, ni samo črka na papirju. Danes pa seveda na ta dokument vsi tisti, ki boste ponovno glasovali za zakon, ki je v nasprotju s temeljno listino, pravzaprav pravite, da so bile zvezi združenj borcev narodnoosvobodilne vojne Slovenije obljube v temeljni listni zapisane s figo v žepu ali pa, da vi mislite, da ste 3. oktobra 2004 dobili mandat, da na novo pišete zgodovino Republike Slovenije. Tega mandata na volitvah vladajoča koalicija ni dobila. Tako kot gospod predsednik vlade ni dobil mandata, vsaj ne v tem državnem zboru, da preseli sedež vlade po več kot 100 letih. Po več kot 100 letih, sedež, lahko ponovim, gospodje, če želite, izvršne oblasti v Republiki Sloveniji je na isti lokaciji od leta 1890 do nekega lanskega poletja, ko se je nekdo odločil, da se bo preselil. Mogoče je gospodu Cukjatiju smešno, pa še komu, ampak veste, do sedaj smo, bom dal drug primerček, v tem državnem zboru novinarjem zagotavljali, da imajo svobodni prehod po prostorih državnega zbora, sedaj se pa na novo pišejo, tako kot novinarji pravijo kasarniška pravila. In če vi mislite, da boste s ponovnim glasovanjem danes na novo napisali zgodovino, lahko je to vaša utvara. Lahko je to vaša utvara. Državni svet je s svojo odločitvijo o vetu povedal državnemu zboru, v skladu z ustavnimi pooblastili, k sreči imamo državni svet, še vedno, da naj premisli o tem, na kakšen način z zakonom o spremembah in dopolnitvah zakona o vojnih veteranih posegamo v lastno zgodovino, v lastne zaveze, ki so stare slabih 15 let. In če tega ne zmoremo, potem seveda ta državni svet upravičeno temu državnemu zboru daje nezaupnico. Jaz zdaj ne bi sodil o tem, kaj bo ta ali oni minister počel, ko se bo odločil, kakšno ali na kakšen način bo financiral posamezno združenje, pa kdo je, pa kdo ni avtentični borec. To smo že rekli leta 1991. In samo za to tukaj gre. Danes se bomo o tem odločali, glasovanje bo pokazalo, koliko kdo res spoštuje svojo preteklost. Pa naj bo to predsednik vlade ali pa poslanci vladajoče koalicije, ko boste o tem danes glasovali. Sam bom podprl veto državnega sveta in obžalujem, da bomo seveda morali dvakrat dajati nezaupnico ministru Drobniču. Upam, da se tega zaveda tudi predsednik vlade. Hvala.
Glede na to, ker je bil napačno razumljen moj smeh, dovolite repliko, gospod Cvikl. Jaz se nisem smejal temu, da se je vlada iz 100 let starih prostorov v nekaterih službah preselila, ampak jaz sem se smejal zabavnim prispodobam. Besedo ima gospod Juri. Ni replike na repliko. Gospod Juri imate besedo.
Hvala, predsednik. Bom zelo kratek in z eno osebno noto vas bom pozval, da glasujete proti temu zakonu. Nota, ki se veže na zgodbo, ki se stalno ponavlja občasno tukaj v dvorani, češ, med osamosvojitveno vojno sem prinašal vojski košare kruha. Ali vi veste, da po tem zakonu bom jaz veteran. Veteran vojne za Slovenijo, ker sem se pogajal z vojsko. In si to predstavljajte. Glede na to, da imate na račun mojega ravnanja v tistem času veliko pomislekov, bi morali soglasno glasovati proti temu zakonu in onemogočiti, da jaz postanem veteran. Tako vas pozovem, sam pa tudi bom glasoval proti temu zakonu, ker vem, kar sem jaz doživljal v tistih dneh in vem, kaj je doživljal moj oče kot partizan in to je neprimerljivo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sok.
Hvala lepa. Najprej bi želel povedati, da tisti iz LDS-a, ki boste še naprej govorili o tem, kako je minister odrinil mikrofon novinarki, vedno imejte pred očmi, kaj je naredil v tem prostoru vaš predsednik stranke, ko se je spravil fizično na poslanskega kolega. Torej to vas naj spremlja vedno, ko boste o tem govorili in potem bo verjetno malo lažje. Drugo. Kar se tiče govorjenja, da z ukinjanjem zakona o financiranju borcev, želimo razvrednotiti pridobite NOB-ja, torej meni se zdi to mešanje v bistvu jabolk in pa hrušk. Kje pa vendarle piše, da morajo 61 let po drugi svetovni vojni še vedno biti vse golaži in vse te malice zastonj? Nikjer to ne piše, da mora biti. Tudi v državnem svetu bi morali to vedeti, da vendarle ni naloga samo zveze združenj borcev, da negujejo pridobitve NOB-ja. Torej negovanje protifašističnega opominjanja oziroma tega, kar je to pomenilo, protinacističnega, in pa če hočete, tudi protikomunističnega, to je naloga nas vseh. To danes ni več naloga zveze borcev ali pa samo zveza borcev. Ko tukaj poslušam nastop poslanskega kolega Gabra, ki je zelo čustveno obrazlagal, kako je narodnoosvobodilni boj potekal na Štajerskem. Poglejte, nekaj piše v knjigah, nekaj pa tudi ni zapisano v knjigah. Ali pa veliko tistega, kar se je ob tem dogajalo, ni zapisano v knjigah. To pa so nam povedali recimo še vedno živeči naši starši. In osebno bolj verjamem svoji materi kot pa vsemu tistemu, kar je napisala povojna zgodovina. Tukaj imam pred seboj en zapis našega nekdanjega kolega poslanca Janeza Žampa: Moj spomin na 6. avgust 1942, kjer je opisal, kako so mu ptujski borci kot šest letnemu fantiču pred očmi v izbi po večerji ustrelili očeta in ga pustili celo noč poleg mrtvega očeta. In to so bili potem po vojni še vedno tako močno spoštovani bratje Reš iz Ptuja in Osojnik in tako naprej. Še danes se po njih imenujejo inštitucije. Ni primerno, da bi Zvezo združenj borcev še vedno kot organizacijo dajali izven konteksta povsem drugače financirano kot druge organizacije. Zakaj pa? In tisti, ki pravite, da se s tem krši 18. člen ustave, ker da smo z prevzetjem temeljne ustavne listine to dejansko določili, to ni res. Pravnoformalno to ne vzdrži. Prevzeli smo s to temeljno ustavno listino individualne pravice borcev. In v te pravice nihče ne posega, nihče v to ne posega, če ravno je danes, 61 let po koncu druge svetovne vojne, borcev, ki to dobivajo te pravice, 38 tisoč, arhiv zgodovinski pa govori, da jih je bilo ob koncu vojne 30 tisoč. Se pravi, po 61-tih letih je naravni prirastek 8 tisoč. In sam sem bil, lokalno so me povabili pred nekaj leti nazaj, kjer so sprejemali v svoje vrste mlade, naraščaj. Torej povečali so se. Ker sem imel eno določeno pripombo na to, ker so istočasno govorili, kako so oni neodvisni in politično neangažirani in sem jim z argumenti dokazal, da temu seveda ni tako, me od tistega časa več ne vabijo v svoj krog. Sicer je to njihova pravica, ampak sam mislim, da ni več nobene realne osnove, da bi se ta organizacija financirala na podlagi števila njihovih članov. Če gremo na to, potem lahko vidimo, da je teh članov veliko. Ni pa samo denar vse. Če želijo delovati v tem, kar so si zastavili, se pravi obujanje tega spomina in tako naprej, potem se lahko to počne tudi brez teh velikih sredstev, ki so jih v preteklosti dobivali. Če govorimo o tem, da je treba v Sloveniji zmanjšati javno porabo, potem je pravzaprav treba to porabo zmanjšati na vseh področjih. Sam mislim, da Zveza borcev pri vsem tem ni nobena nedotakljiva organizacija. Zakon bom podprl. Mislim, da ureja tudi nekatere zadeve glede vojnih veteranov, ki se v preteklosti niso dale urediti. Nič ne bom žalosten, če bo kateri od poslanskih kolegov s tem dobil status vojnega veterana. Če se je takrat prizadeval za to in če se mu je zgodila skozi zakonodajo krivica, da mu ta status ni bil ustrezno priznan, potem je seveda prav, da se mu ta zadeva, da se mu ta krivica na nek način popravi in če bo želel ta status dobiti ga bo lahko pridobil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Grims. Prosim.
Hvala za besedo. Vsem zbranim prav lep pozdrav! Glejte, moram reči, da sem prav hvaležen danes kolegom iz opozicije, ker odpirajo teme na način, ki morda omogoča, da vidimo vse dogajanje tudi v zvezi s tem zakonom z nekoliko drugega zornega kota. Moram pa reči, da so nekatere stvari bile izrečne na tako neprimeren način, da zahtevajo odgovor. Prva stvar, o kateri želim nekaj reči, je primer Poljske, o katerem je spregovoril eden od kolegov iz LDS. Tega primera postavljati ob bok Sloveniji, nikakor ne gre. Kdor pozna poljsko tragedijo, ta namreč ve, da je bila najhujša prav zato, ker je brkati stric Stalin, ki je bil takrat največji prijatelj od gospoda Josipa Broza, ki je bil v Jugoslaviji na čelu, zaustavil svoje enote na bregu Visle zato, da so Nemci do konca uničil Varšavo, geto, pobili tisoče in tisoče nedolžnih ljudi, celih družin in zatrli v dno vse tiste, ki so se z orožjem borili za svobodo svojega naroda. Dajati to ob bok dogajanju v Sloveniji, veste, je zelo neprevidno. Če porivate za zgled dogajanje, ki je žal v tem delu tragično vezano na Stalina, potem je treba tudi povedati, da zgodba o Sloveniji bi se zagotovo končala drugače, če se ne bi začela z ustanovitvijo nekega zbora, katerega temeljni namen je bil borba priti gnusnim imperialistom v Angliji, Franciji in Ameriki, seveda ob bok bratski nacistični Nemčiji in socialistični Rusiji pod gospodom Stalinom. Seveda so kasneje obrnili ploščo zaradi tega, ker so spremenili po napadu na Rusijo tudi razmere v svetu. Ampak v tem je pravzaprav kalo zgodbe, ki je tragično zaznamovala tudi Slovenijo. In na Poljskem, ki je bila dana kot primer, je mogoče popolnoma jasno potegniti črto med borbo za svobodo, med borbo proti okupatorju in med revolucijo. Kajti revolucijo so prinesli tja ruski tanki. V Sloveniji žal te črte ni mogoče tako jasno potegniti, kajti bratomorno vojno in tisti najbolj tragičen povojni zločin so prinesli kar Slovenci Slovencem sami. Žal, to je nekaj s čimer se moramo vsi soočiti. To je naša zgodovina. Zakaj se potem toliko provocira danes in to temo odpira s strani opozicije v tem državnem zboru, ko ta zakon tega sploh v ničemer ne ureja, o ničemur ne odloča, kdo je bil na kateri strani, kdo je kolaboriral, kdo ni, kajti o tem smo slišali prej neverjetno veliko besed. Mislim, da je cilj en sam: da bi se zamešalo pojma NOB in pa pojem revolucije, da se spet zamegli vso to zgodbo in da bi morda kdo potem vehementno štartal in opozoril, da tam na tistem trgu s pogledom na parlament, na najbolj vidnem mestu v prestolnici stoji spomenik revoluciji, ne spomenik NOB. In da bi se potem našel še kakšen duhovitež, pa bi predlagal, naj se zraven postavi še kakšna pečica Metoda Trobca, da če pač stoji spomenik enemu zločinu, naj se postavi spomenik še vsem drugim zločinom, da je pač kriterij isti. Ampak tak način nas ne bo pripeljal nikamor. Res nas ne bo pripeljal nikamor, kolegi. Očitali ste, da se zgodovina hoče pisati na novo in da se zanika vse, kar je bilo državotvornega ali v korist slovenskega naroda, kar je bilo pred 15 leti, torej pred obdobjem slovenske pomladi in osamosvojitve. Če bi bilo to res, potem danes o tem zakonu ne bi bila med tistimi, ki so pač enaki, v enakem statusu kot vsi drugi, tudi zveza borcev, ampak bi bila ta izločena in ne bi mogla konkurirati. To bi pa bilo zanikanje, kolegi, zgodovine. In proti temu, verjemite, bi jaz stal ravno tako kot vi, ampak tega nihče ni storil in tega nihče ni predlagal in zato nehajte megliti zgodbo in nehajte obračati besede in igrati na čustva kulturnega boja, ki smo ga, verjemite, vsi v Sloveniji že siti do vrha grla. Zakon, ki je pred nami, ne ureja nič drugega kot načelo, da smo vsi pred zakonom enaki, da je za mene, in to govorim iskreno, enakovreden tisti, ki se je, če hočete, kot moj ded, kot Maistrov borec nekoč boril za severno mejo v Sloveniji in je enakovreden tisti, ki je iskreno šel v borbo proti vsem okupatorjem, vsem napadalcem na Slovenijo pa naj so imeli kljukaste križe ali pa tisto smešno butaro s sekiro na glavi ali rdečo zvezdo, kot so jo imeli leta 1991, vsi so v mojih očeh enakovredni. In vsem tem mi vsi nekaj dolgujemo. In dajmo to izraziti s tem, da to zapišemo tudi v zakon, kajti to je vsebina tega zakona, ki je pred nami. Nič drugega ni tukaj vsebina. Poglejte, govorili ste tudi nekaj o spravi. Ampak če spravo gledamo v pozitivnem pomenu besede, kaj pa je bolj spravnega, kot da smo sposobni iti preko vsega, kar je bilo in reči vsi smo enaki, vsi smo v enakem položaju. In točno to, kolegi, je vsebina tega zakona. Vsebina tega zakona je to, da nobeden ni v priviligiranem položaju. Vaše besede pa, si bom pomagal s primerom iz književnosti, pa v nekaterih delih so precej spominjale te vaše razprave na tisto slavno orwellovsko živalsko farmo, saj vse živali so enake, ampak ene so pa le bolj enake kot druge. Veste, tako to ne gre. Mi smo danes v Evropi, jaz predlagam, da evropsko tudi ravnamo. In kadar jemljete za zgled kakšno državo, bodite realni, kajti potem morate vzeti takšno državo, ki je prišla do demokracije, do svobode, do svoje lastne državnosti v zadnjem odboju. In ta zakon tega, kar se je zgodilo na koncu, v ničemer ne daje nad tisto, kar se je zgodilo poprej. Ampak vse postavlja na isti nivo. In jaz tudi mislim, da je tako edino korektno, tako je tudi edino etično in tako je tudi edino pravično. In kolegi, pravo naj bi temeljilo na besedi pravičnost, naj bi izviralo iz besede pravičnost. In zato je danes pritisniti na gumb pravično in pravno dejanje. Storimo ga skupaj. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Školč. Prosim.
Hvala lepa. Po tem zadnjem poduku je težko govoriti samo o tem vetu, čeravno se mi zdi, da je tudi v nastavku za veto, tako kot ga je argumentiral državni svet, dovolj tega, da bi se lahko vprašali, ali lahko brez slabe vesti tak zakon ponovno potrdimo. Na eno od ključnih vprašanj, ki jih je državni svet postavil, se pravi, na vprašanje, ali s tem zakonom kakorkoli posegamo v temeljno ustavno listino in v izvedbo le-te, nismo slišali prepričljivih odgovorov. To, da se kdo sklicuje na brkate strice iz step, veliko ne pove, ker tudi njegov vojni tovariš se je z njim že leta 1948 sprl. Tako da če gospod Grims danes s Stalinom v teh prostorih obračunava, zamuja najmanj 60 let. Tako da s tega vidika se mi zdi, da ne bomo prišli prav daleč. Nobenega spora ni okrog tega, da smo tudi v preambulo ustave zapisali, da je Republika Slovenija plod večstoletnih narodnih bojev za osamosvojitev, kar smo takrat razumeli zelo različno. Zagotovo od Trubarja, ki je šel takrat cerkvi še zelo v nos, do Slomška, ki je šel komu drugemu mogoče v nos, do narodne prebujenosti v 19. stoletju, do nespornih Maistrovih borcev, TIGR-a, ki ga je nekdo kot po čudežu spet odkril pred nekaj leti, partizanov in kasneje pač upravičeno dodamo tudi vse, ki so si za to prizadevali v 90. letih. Tisto, kar mene skrbi, je to, kar je rekel moj kolega in sošolec Miro Petek, da so bili v LDS takrat izdajalci in begunci. Tudi če je koga posebej mislil, ni pravično, da se stigmatizira politično prepričanje, in ni pravično do vseh tistih LDS-ovcev, ki so bili mobilizirani, vpoklicani, ki so v različnih službah opravljali stvari v korist Slovenije. Tako da ta razprava kliče po tem, da se vprašamo, ali res vsaka doba za vsako silo rabi svoje zmagovalce in svoje poražence. Ali ne moremo živeti s tem, da se politični računi prvenstveno poravnavajo na volitvah, zgodovinski pa na inštitutih. Ko se stvari mešajo, so s tem velike težave in zato je popolnoma razumljivo, da se moramo opredeljevati tudi o stvareh, ki jih mogoče kdo ni mislil, ko je kaj s tem zakonom počel. Ta zakon in te določbe je treba zagotovo brati v kontekstu potez, ki jih vlada vleče, in v kontekstu razlag, ki jih dajejo ključni funkcionarji v tem prostoru. Vlada je definitivno odpravila neke, recimo temu, priposestvovane za začetek krivice zveze združenj borcev, iz vzgibov evropskosti, kot smo danes slišali, pravičnosti in tako naprej. Moram reči, da v vseh teh letih od 1990 naprej to tudi slučajno ni bilo predmet spotike v usklajevanju naše zakonodaje. Če bi bilo to neevropsko, proti njihovim principom, verjemite, da bi tako popravljali, kot smo popravljali znameniti člen ustave o tem, da se ne sme zemlje prodajati tujcem; pa ni bilo. Se pravi, da je nekdo skonstruiral zdaj ta argument, ker ga je sram povedati nekaj drugega - da nadaljuje pravzaprav državljansko vojno z drugimi sredstvi. S tem seveda ne mislim tega, kar se nanaša na leta 1941-1945, ampak na to, kar je pravzaprav konstituiralo diskusije v tem prostoru, ko je prof. Bučar, takrat predsednik skupščine, rekel, s tem je državljanska vojna zaključena. Pokojni Smole bi rekel "malo morgen, naslednji dan se je začela". In danes traja in mi se srečujemo s tem, da se moramo kar naprej opredeljevati do teh stvari. Tisto, kar mene preseneča, je, da po vseh vogalih koalicija išče soglasje za neko skupino zakonov, ki naj bi rešila probleme dela ljudi iz časa vojne, za žrtve vojnega nasilja, za napise in tako naprej. Pišejo si pisma, padajo si v objem, strastno se brišejo razlike, po drugi strani pa v bistvu vehementno ponižujemo ljudi, ki mislijo, da so del svojega življenja in del svoje mladosti dali za to, kar se je v učbenikih in se tudi sicer po svetu razume za vprašanje svobode, tako osebne kot naroda. Res je, da to ni točno tako zapisano, res pa je - in tu se vračam k državnemu svetu in njihovi argumentaciji -, da mi prvič posegamo v 18. člen. Minister Drobnič pravi, da gre za individualne pravice. Če bo šlo tako naprej, je vprašanje, če so tudi te individualne pravice v naslednjih korakih varne pred izenačitvijo z vsemi, ki so takrat živeli in delovali v tem prostoru. Seveda, te pravice so nastale iz nekega statusa, ki so ga oni imeli kot člani teh vojaških skupin, ki so se borile proti okupatorju; o tem ne more biti nobenega spora. Tako so jih pridobili, tako so se upokojevali, tako so se potem v enem delu dedovale. Te pravice so v enem delu osebne, v nekem delu jih pa lahko razumemo tudi kot kolektivne, se pravi kot pravico organizacije. In to se sedaj briše in to je za del političnega spektra problematično in je narobe in temu mi ugovarjamo. Seveda razumemo, da ste vi z večino dobili pravico soditi o vsem. Če bo komu padlo na pamet in če bo imel od tega koristi, zagotovo bo potrdil tudi kakšen cerkveni nauk, ki že zelo dolgo ne velja. O tem recimo, da je zemlja ploščata, pa da mogoče kakšna stvar se ne vrti tako, kot se vrti. Tudi te resnice so bile svoj čas podvržene presoji moči, ne argumentiranju. Lahko, da so primerjave prehude in preradikalne, jemljem nazaj, mogoče ne boste čisto tega naredili, ampak vas bom spomnil, ko se bomo pogovarjali o kakšnih šolskih programih in o tem, ali je darvinizem še primeren recimo za spodobno obravnavo v šolskih klopeh. Takrat vas bom spomnil na to moč, ki jo imate, zato da jo uporabljate po svoje. In za to gre, da z močjo, ki jo imate, lahko glasujete o zgodovini. To je traparija, maščevala se bo vsem, ne samo vam. Mi moramo o tem govoriti, vas prepričevati, da to nima posebnega smisla, da so pravice in individualne in kolektivne, da ne žalite ljudi, da ne spreminjajte zgodovine. Vi trdite, da bijemo kulturni boj, tudi če govorimo v miru, odgovarjate nam pa ne. Na pravne argumente se ne ozirate, številčno vas je dovolj. Organizirani ste ustrezno, označeni ste z barvicami in ne dvomim, da bo to delovalo. Hvala lepa.
Hvala. Želi predstavnik državnega sveta, gospod Krpač, besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Povedano je bilo, da je bila pobuda za to, da se je sprožil ta zakon oziroma sprememba zakona s strani zveze veteranov vojne za Slovenijo. Res je, pobuda je bila dana v mesecu maju 2004 in tukaj imam zakon, predlog zakona z datumom 10.9.2004. O tem zakonu takrat je bilo dodanih osem kategorij, sedaj jih je 13. V tistem zakonu sploh ni bilo govora o kakšnem prenehanju zakona o financiranju zveze združenj borcev narodnoosvobodilne borbe. Tudi ni bilo sploh ne govora o borcih v takratnem predlogu zakona. Mogoče tudi zaradi tega hitri postopek, da se nekaj skozi zadnja vrata na hitro spravi v proceduro, v zakon in se potem na hitro tudi sprejme. Nedorečenost in pomisleki o prevelikih širitvah kroga upravičencev oziroma pomisleka tudi o tem, da nekateri še vedno niso v tem krogu, pa bi veljalo, da bi bili notri, kaže na to, da je to posledica tega hitrega postopka in nevključevanja širše javnosti, prizadete javnosti v razprave o tem zakonu oziroma teh spremembah. Še enkrat bi rad poudaril, da državni svet poudarja oziroma opozarja, tako tudi zakonodajno-pravna služba državnega zbora, na kršitev ustavnega zakona. Ko sem govoril o tem, da ne gre enačiti vseh veteranskih organizacij in tudi ne vojnih veteranov, nisem želel s tem delati sektaštva. Povedal bom samo en primer, zakaj tako mislim, pa bom ostal kar v družinskem krogu, zato da ne bo kakšne replike. Ne morem enačiti svojih 23 dni v vojni za Slovenijo. Tudi sam imam priznan status vojnega veterana, bom rekel, v takratni enotnosti Slovencev, kakršne še ni bilo nikoli, z mojim očetom, ki je bil prisilno mobiliziran v nemško vojsko in potem od leta 1943 naprej borec narodnoosvobodilne borbe za osvoboditev Slovenije izpod nacizma in fašizma, kakor tudi ne morem enačiti sebe z mojo materjo, ki je sodelovala v narodnoosvobodilni borbi, pa so jo leta 1943 belogardisti spravili v Ravensbrueck. In še bi lahko govoril. Tudi ne gre, kakor je bilo večkrat slišati danes, enačiti borce narodnoosvobodilne borbe s komunisti in narodnoosvobodilne borbe s komunizmom in z dejanji, ki seveda niso bila temu primerna. Povedati moram tudi, da ni bilo in da tudi ni v vsej Sloveniji enako. Prihajam s Koroške. Tam so bili leta 1941, 1945 Nemci, partizani, pa mogoče še kakšen izdajalec, kar seveda ne velja za kakšno drugo področje. Tudi danes ni tako. Danes sem poslušal o tem, da nekako razločujemo veteransko organizacijo. V Dravogradu, kjer sem doma, si zveza veteranov vojne za Slovenijo in pa zveza združenj borcev delita skupno pisarno. In zato take razprave niso, kot so bile, dobre za celotno Slovenijo. Kot je razprava na državnem svetu pokazala, je bilo popolnoma drugače tudi na Primorskem. Zato menimo, da je neprimerno in zares simbolično tudi neetično po 61-ih letih po osvoboditvi izpod nacizma in fašizma in 15 let po osamosvojitvi 24 tisoč borcev, s povprečno starostjo 81 let, tako nespoštljivo in nedostojno obravnavati in tudi njihovo organizacijo. Ves ta čas ni bilo potrebe po razvrednotenju ali ukinitvi. In mogoče še za konec. Današnja razprava je pokazala, da je potreben zakon o spremembi zakona o vojnih veteranih ne zgolj mojega odločanja, temveč tudi novega obravnavanja, in sprememb, ki bodo zakon naredili še boljši in da v njem ne bodo določila katera vanj ne sodijo.
Hvala gospodu Krpaču. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli in so bili prisotni, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati? Bom prebral. Jerovšek, Kovačič, Terčon, Anderlič, Cvikl, Hvauc, Grims, Sok, Horvat, Potrč, Kokalj, Ziherl. Sem koga spustil? Horvat ali Hrovat? Hrovat namesto Hvauca. Moge, Kontič. Še kdo? [[Ne.]] Prosim, da izračunate. Gospod Jerovšek, imate 3 minute. Prosim.
Hvala lepa. Najprej moram protestirati proti žalitvi, ki si jo je dovolil gospod Petek iz Liberalne demokracije, ki je omenjal da se politiki iz teh strank in s te stranke ne pojavljamo na proslavah in obeležjih partizanskega boja. Ker sem sam večkrat polagal celo venec v imenu svoje Slovenske demokratske stranke na zadnjem bojišču Pohorskega bataljona in sem vedno na žalni akademiji in v govorih ob dnevu državnosti, če imam govor, ne pozabim omeniti na simbolni način pohorskega partizana in kmeta Šareha. Moram reči, da je to žalitev, kar si je privoščil, za moje padle sorodnike partizane, za stotine partizanov, ki so šli čez našo kmečko hišo in jih je postregla moja mama in moram tudi reči, da ravno zaradi tega opozarjam vse tiste, ki se imate, posebno s Štajerske, za avtentične dediče in razlagalce partizanstva in borčevstva, da kar pobrskajo tudi nekateri po zgodovini svojih prednikov, kako so se obnašali takrat 11. aprila, ko so mojega očeta zaprli v meljske kasarne. Nekateri od teh so takrat marširali pod Hitlerjevskimi zastavami in "hail Hitler" vpili. In naj bodo previdni. Glasni so dejansko tisti danes, ko govorijo o, ne vem, zločinskosti tega zakona. Zavzemam se za enakopravnost, kot sem rekel, in se bom zavzemal. In seveda moram s tega mesta reči, da pa mislim, da nima realne pravice gospod Stanovnik govoriti o tem, ko je lani zavestno žalil tigrovce s teroristi in se potem še bolj čudno izgovarjal, da so ga tako obvestili primorski partizani. To je, glede na to, da je bil šef kabineta pri Kardelju se ve, da je pisal dekrete, kako je treba tigrovce zaničevati. In glejte, moram še to reči, da dejansko ste nekateri indoktrinirani in se ne borite za iskrena čustva partizanov, borite se proti njim. Če gospod Bevk pravi: "70. leta so pa že prve plošče delali tigrovcem." Ja, ali ni to pošastno pozno, ali ni to pošastno, ali se jim ni godila pošastna krivica? In v imenu takšne enakopravnosti se zavzemate za nekaj, kar bi naj ostalo naprej [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[..]]
Gospod Jerovšek, čas. Hvala lepa. Gospod Kovačič. Gospod Petek, ni replike, ker ni časa na voljo za replike. Gospod Kovačič, prosim.
Hvala lepa. Danes smo v razpravi poslušali številne zgodovinske traktate, slišali smo kar nekaj obujanj preteklih dogodkov in tradicij. Sam ne nameravam početi tega, kajti prepričan sem, da nobena razprava, pa tudi če je to parlamentarna, zgodovinskih dejstev ne more predrugačiti, prav tako ne more predrugačiti zgodovinskih dejstev maškarada ali pa preoblačenje v partizane na številnih reliktnih proslavah, ki smo jim priča marsikdaj in ki jih bogato organizira ena od veteranskih organizacij. Nič nimam proti temu, ampak mislim, da zgodovinskih dejstev na tak način ne moremo spreminjati. Bistvo zakona, o katerem ponovno odločamo, je to, da vzpostavlja enakopravnost in enakovrednost vseh veteranskih organizacij. In bistvo tega zakona je tudi to, da odpravlja privilegije, odpravlja diskriminacijo, ki je obstajala do sedaj. In zato mislim, da je zakon dober in ga je vredno ponovno podpreti. Hvala.
Hvala. Gospod Terčon.
Hvala, gospod predsednik. Jaz bi rad vseeno, da se zadeve imenujejo s pravimi imeni. Gre za klasičen revanšistični zakon. Potem ko vladajoča koalicija skupaj, vidim, da se pogovarjajo tudi s Socialnimi demokrati tudi, tudi z nami bi si želeli, hoče narodno soglasje, da zapremo nekaj strani zgodovine, istočasno zganja dobesedno lustracijo napram tem, ki negujejo tradicije osvoboditeljev Slovenije. Zdaj bomo ostali brez zakonskih podlag za financiranje organizacije za zvezo borcev. Sprašujem sem, kako bo to funkcioniralo. Zmanjšal je minister Drobnič sredstva za 72 milijonov, tako da je kršil zakon. Proračun je veljal. In kršil je zakon zato, da je zmanjšal sredstva. Zdaj pa sploh ne bo zakonske podlage, sploh ne vem, kako bo funkcionirala. To je čista lustracija po moje. Poglejte, vse to se dogaja zato, ker so nekateri partijci v sedanji vladajoči koaliciji pozabili, da so partijci. Jaz osebno bolj cenim tiste partijce, ki niso pozabili, kaj so bili. Ker se bojim, da so ti partijci, ki so pozabili, da so partijci in se danes deklarirajo za demokrate, bodo en dan pozabili, da so demokrati, da so bili demokrati in bodo postali spet partijci. In to je klasični frakcijski boj. To je boj s samim seboj. In kar naredite si spiske v vaših strankah in boste videli, kdo je kdo. Osebe ne bom govoril. Sporočilna vrednost je pa pomembna. Jaz se strinjam, da so bile napake na vseh straneh, obstajali ljudje, ki imajo pravico do svoje osebne integritete in da so eni nastradali po nedolžnem. Za zgodovino bo pomembno, kdo je branil to zemljo, kdo se je uprl okupatorju in kdo se je oblekel v njegove obleke in kdo je klečeplazil pred njim. Za zgodovino je pomembno, če ti tujec pride na dvorišče, da se mu upreš in braniš svoje in ne da klečeplaziš pred njim. Sporočilno bo to obveljalo. To si zapomnite, ne glede na vaš trenutek, ki ga imate sedaj in delate to, kar počnete.
Hvala. Gospod Anderlič.
Nisem verjel, da bomo danes razpravljali ponovno o nekaterih vprašanjih, za katere sem mislil, da jih bomo tam pri drugih zakonih, ki so očitno spet živi in se usklajujejo med poslanskimi skupinami. Ampak nisem pa mislil niti tega, da ne boste zmogli toliko zgodovinskega spomina in ne boste šli pogledat, sedaj mineva natanko 16 let, od 7. marca leta 1990, ko je takratna skupščina, v kateri je imel Demos večino, ampak je imel tudi pametne, razumne ljudi, in je skupaj z vsemi nami, ki smo takrat sedeli v tisti skupščini, sprejela tista skupščina zakon, ki je posebej govoril, imenoval se je zakon o financiranju zveze združenj borcev. In zakaj je bil sprejet? Zaradi izjemne pomembnosti programa in aktivnosti zveze borcev. Ta zakon je kasneje 25. junija leta 1991 bil objavljen v Uradnem listu, ustavni zakon za izvedbo temeljne listine in tako naprej, da ne bom ponavljal, in je ta zakon zavaroval v vsem svojem bistvu. Po 16 letih imamo pa mi opravka s sektašenjem. Imamo opravka s tem, da vi govorite o tem, da je treba odpraviti krivice, ker je krivično, da ima neka organizacija privilegiran status. Vsi vaši predhodniki, nobenega se ne spomnim, da je takrat bil aktiven politično v tem smislu, vaši predhodniki so zmogli toliko tolerance, razuma, da smo skupaj to naredili. Bili smo enotni in danes se ponovno delajo neke stvari. In kazati s prstom na drugo stran, kako da mi poglabljamo, kopljemo po nekih zgodovinskih zaslugah in tako naprej. Preberite si zakone, preberite si ustavno listino! In prosim še enkrat, nič nimam proti in podpiram vse tisto, kar je v zakonu o veteranih iz naslova poprave tistega, kar ni bilo urejeno v tistem prvem zakonu. Na tej ravni ni nobenega problema. In tudi nimam nobenega problema s tem, da se vse druge veteranske organizacije financirajo tako, kot se pač naj financirajo. Ampak zato, da bi se druge bolje financirale, ukinjati to, je, blago rečeno, licemerno. In gospodu Miru Petku bi rekel zelo vljudno, naj, prosim, pride z besedo na dan, kdo, po imenu in priimku, je bil iz vrst LDS izdajalec in begunec, ne vem, v Avstriji ali kje, kjer je mislil, da je koga najbrž srečal na tisti strani - z imenom in priimkom, ne kar tako. Hvala.
Hvala. Gospod Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Želim vam prebrati e-mail, ki sem ga dobil ravnokar, namenjen pa je nekomu drugemu v tej dvorani, in sicer gospodu Grimsu; dobil sem ga v vednost. E-mail se glasi: "Kot član SDS protestiram nad vašo izjavo, da so bili ljudje s kljukastimi križi, s smešnimi butarami in sekiro in tistimi z zvezdami na kapi isti. To preprosto ni res. Pa menda ne boste rekli, da so partizani na Plečnikovem stadionu prisegli Hitlerju! Ne ga [[...]] [[tri pikice]] ! Kar je preveč, je res preveč. Moj oče je bil partizan, a kristjan. Zaradi takih norosti SDS izgublja in bo še izgubljala, ker ljudje vidijo, v kakšno smer nas vodite. Sram naj vas bo!" Sam sem mu odgovoril: "Hvala za vaše spodnje sporočilo. Ne morem kaj, da ga ne bom v nadaljnji razpravi predstavil slovenski javnosti." Sam pa menim, da narod, stranka, ki pljuva na lastno preteklost, ni vreden prihodnosti in ni vreden, da vodi Slovenijo. Meni je zelo žal, da gospod Grims, gospod Drobnič in še nekateri popolnoma mešajo stvari. Upam, da je gospod Grims ta e-mail prebral.
Hvala. Gospod Hrovat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Dejstvo je, da danes obravnavamo zakon, ki med drugim izenačuje veterane vojne za Slovenijo z borci narodnoosvobodilne borbe. Danes smo govorili o vseh mogočih resnicah in polresnicah, dejstvo pa je, da po mojem mnenju tako brez NOB in tudi brez vojne za Slovenijo ne bi bili danes tukaj in zame sta bili obe vojni enakovredni. Nepošteno od opozicije se mi zdi prikazovanje, kot da se borcem narodnoosvobodilne vojne kratijo pravice in sredstva. To enostavno ni res - izenačujejo se pravice. Moti me tudi to, da ste nekateri člani opozicije, ki se razglašate celo za člane veteranskih organizacij vojne za Slovenijo, na nek način, vsaj za mene, poniževalno govorili o vojni za Slovenijo iz leta 1991. Dejstvo je, da smo se nekateri med vojno za Slovenijo dejansko borili. Povedal bom primer v Trzinu, ko je moj zelo dober prijatelj umrl, ko je kolega iz istega oddelka oslepel. In govoriti, da je bila vojna za Slovenijo kar tako nekaj, enostavno ni res. Govoriti o 20-tih dnevih nečesa ni fer. Enostavno ni fer. In rad bi samo še opozoril mogoče na vsebino zakona, ki govori, konkretna in korektna obrazložitev, da gre le za uveljavitev enotnih kriterijev in meril za podeljevanje proračunskih sredstev veteranskim društvom in zvezam, saj od njenega preoblikovanja v društvo in dodelitve statusa društva, ki deluje v javnem interesu, ni nobene podlage za njeno drugačno tretiranje v tem pogledu. In za mene je to dovolj. Jaz to razumem na ta način, kot sem zdaj obrazložil. Meni se zdi, še enkrat bi rad povedal to, da brez NOB-ja kot tudi brez vojne za Slovenijo nas danes tukaj ne bi bilo.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Hvala za besedo. Moram reči, da je zelo težko sodelovati v razpravi, v kateri na argumente dobiš en kup žaljivk, očitkov ali pa očitkov na temo, da nimaš argumentov. Odgovor na argumente, ki sem jih predstavil, kolega. Zdaj samo dve stvari. Prvo kolegu, ki je prej govoril o nekem e-mailu. Bom prosil, da mi ga forvardira, ker sicer bom prisiljen domnevati, da si ga je sam napisal oziroma izmislil. Drugo, kar je, to z veseljem pojasnim zaradi javnosti. Poglejte, Slovenijo so razkosali v svojem južnem delu Italijani. Takratni fašisti so imeli kot znak tisto butaro in notri sekiro, na severu so bili nacisti, ki so imeli kot znak kljukasti križ. Oboji so bili agresorji in okupatorji Slovenije. Leta 1991 so po tej isti Sloveniji hrumeli tanki JLA in letala JLA, na eno sem osebno streljal, če hočete vedeti, in "falil", jasno. Ampak tisto, kar je bistveno, kolegi, in bo delovalo na vas zdajle kot šok, ti so imeli na sebi rdečo zvezdo kolegi. Rdečo zvezdo so imeli, okupatorji so imeli kot znak, veste, rdečo zvezdo. [[...]] [[Vmesno govorjenje.]] [[...]]Ali vam jo narišem, da bo razumljivo, kakšen je bil simbol okupatorjev, ki so hoteli zmleti novo nastalo slovensko državo, ki so vrgli kasetno bombo na nedolžne ljudi na Klancu na Dolenjskem in pobili 39 ljudi, ki niso imeli s to vojno za Slovenijo pravzaprav nič skupnega, razen smolo, da so stali v neki koloni. To so bili ljudje, ki so delali zločine pod znakom rdeče zvezde. Naj vam ponovim, saj veste, da korektnemu, poštenemu človeku je dosti da se enkrat pove, zato dovolite, da vam povem dvakrat. Okupatorji, ki so hoteli uničiti novonastalo slovensko državo so imeli kot znak na tankih, na kapah, na letalih rdečo zvezdo, kolega. Upam, da sem bil dovolj jasen, zakaj vse te tri simbole v tem delu med seboj enačim.
Hvala. Besedo ima gospod Sok.
Hvala lepa. Jaz bi se želel vrniti na tisto, kar nam je za konec povedal član državnega sveta, gospod Krpač. Moram vas popraviti, spoštovani gospod. Poslušal sem to razpravo, ampak niti v enem stavku nisem slišal, da bi kdo borce narodnoosvobodilne borbe enačil za komuniste. Nihče tega ni počel, ampak vi ste to tukaj povedali. Je pa res, da so komunisti izrabili narodno osvobodilni boj za revolucijo. O tem pa govori danes tudi predsednik borčevske organizacije, gospod Stanovnik, in to pravzaprav priznavamo danes vsi. To pa je dejstvo. In seveda nihče ne bo spreminjal zgodovine. Je pa res, da jo pa zgodovinarji danes dopolnjujejo. Ne bom omenjal, tisti, ki mogoče sodijo na desno in so dobili priložnost, da svoje videnje zgodovine povedo, pa naj omenim Aleksandra Bajta in pa njegovo knjigo Bermunov proces. Zelo natančno sem prebral, kar on tam piše. Gre za eno osebno delo, ne vem če so tukaj z SD-ja, ki se smejijo, to delo prebrali. Ni doživelo nobene velike publikacije v Republiki Sloveniji. In tudi bi želel povedati, prej je gospod Školč zelo cinično odgovarjal na nekatere zadeve, da Darvinove teorije, darvinizma nihče ne bo spreminja. Takšen je, kot je. Sedaj je samo vprašanje, tisti, ki verjamete, da ste nastali iz opic, lahko zaradi mene to verjamete, vendar dopustite tudi drugim, da lahko verjamemo v kaj drugega. Kolega Školč je govoril, da bomo mi spremenili darvinizem, se pravi Darvinovo teorijo. Dovolite, da mu odgovorim na to, da tega ne bo nihče spreminjal, da pa imamo pravico si predstavljati to vsak po svoje. In kar se tiče tega zakona, o katerem je danes bilo marsikaj drugega povedanega, dejansko tudi sam razumem, da gre za izenačevanje delovanja določeni organizaciji in to nima nobene povezave z 18. členom ustave, na katerega nekateri pozivate. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Druga svetovna vojna in slovenska osamosvojitvena vojna leta 1991 sta gotovo neizbrisno zapisani v slovensko zgodovino, zgodovino slovenskega naroda. V obeh vojnah se je vsakič na poseben način odražalo slovensko rodoljubje, ljubezen do naroda, ljubezen do lastne domovine. In zato je treba po mojem prepričanju pravim rodoljubom na enak način izkazati pozornost in hvaležnost. Zakon uveljavlja enotne kriterije in merila za podeljevanje proračunskih sredstev veteranskim društvom in zvezam. Zakon, ki ga obravnavamo, ne ukinja financiranja določenih dejavnosti zveze združenj borcev narodnoosvobodilne vojne Slovenije. To je treba slovenski javnosti javno in glasno povedati. Čeprav je od druge svetovne vojne minilo več kot 60 let, iz naslova borbe v drugi svetovni vojni še prek 38.000 prejemnikov prejema pravice, ki se jih s tem zakonom ne dotikamo, čeprav zgodovinski viri poročajo, da je bilo ob koncu vojne borcev manj kot 30.000. Mislim, da se s to 27% inflacijo ne strinjajo niti borci. Če se s to inflacijo strinjajo slovenski davkoplačevalci, potem podpiram veto na ta zakon. In če se slovenski davkoplačevalci strinjajo, da imamo v Sloveniji približno 290 prejemnikov iz naslova borbe v drugi svetovni vojni, prejemnikov ultra visokih zneskov, v neto vrednosti 700.000 tolarjev, to je slabih 3.000 evrov, če se s tem strinjajo slovenski davkoplačevalci, potem bom danes proti temu zakonu. Ker pa dobivam s terena vse več podpore za zakon, moram in hočem po lastni vesti glasovati ponovno za zakon. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Nihče me ne bo prepričal, da se vlada ni zavedala, kaj povzroča s tem zakonom. Poleg tega je bila v razpravi v državnem zboru, preden ste ga v vladni koaliciji sprejeli, in tudi v državnem svetu na to opozorjena. Dobro se zavedate, da z vašimi tako imenovanimi enakopravnimi kriteriji, z vašimi tako imenovanimi ukinjenimi privilegiji in s tem, da ste proti diskriminaciji, povzročate, da dejavnost zveze združenj borcev NOB v nekaj letih ne bo več financirana. Ali ne znate tega izračunati? Vam je povedal predstavnik državnega sveta, ljudje so danes povprečno stari prek 80 let. Vi ste si izmislili, da mora biti pravičen edino temeljni kriterij financiranja po osebi, ne pa tudi po pomenu, ne tudi po dejavnosti, ne tudi po številu spomenikov, ne tudi po številu bitk, ki se jih spodobi spominjati, da bi dajali vrednost narodnoosvobodilni borbi na Slovenskem tudi kot izročilo za bodoče generacije. Ne mi reči, da tega ne veste, in ne mi reči, da tega ne znate izračunati. Nobena pametna vlada, noben pameten minister tega ne bi načel, ker bi dobro vedel, da bo dregnil v stare rane, ki obstajajo med ljudmi, v različen pogled na zgodovino, v sposobnost dojeti nekatere stvari, nekatere stvari tudi preseči, in da bo ponovno povzročil prepir. Vedeli ste to in želeli ste to, ker imate večino, na žalost prek discipline, ki je zagotovljena, da boste, se bojim, res takšen zakon sprejeli. Kaj boste povzročili? Povzročili boste to, da bodo ljudje, ženske, moški, bolj občutljivi, manj občutljivi na svoja zadnja leta življenja, vsak dan sproti razmišljali samo o tem, kaj jim daje nova država in vaša nova oblast. To počnejo. Gospe in gospodje, to počnejo. Jaz sem z njimi mnogokrat v osebnem kontaktu. Razmišljajo samo o tem, ali je vredno tudi 20 ali 30 milijonov morda prihranjenega denarja za to, kar ste storili. Naredili ste veliko napako. Imate čas jo popraviti, če je mogoče, da bi enkrat ljudje lahko razumeli, da je ta država tudi njihova, ne pa da delate vse, da ta država njihova ne bi bila in da bi se čutili na nek način zapostavljene.
Hvala. Besedo ima gospod Kokalj.
Večkrat je bilo že povedano, da zakon sam pravzaprav ureja samo dvoje: pridobitev statusa vojnega veterana in financiranje društev, v katera so ti vojni veterani združeni oziroma povezani tako ali drugače. Zato se mi zdi, da je razprava šla daleč čez meje tega, kar ta zakon ureja. Na žalost ugotavljam, da pravzaprav zakon, ki ureja na nek način na simbolni ravni ljubezen posameznika do domovine, če temu tako rečemo, se ustavi na koncu ob financiranju. Sicer res gre ljubezen skozi želodec, vendar nekje je pa ena meja. Sam bi pričakoval, da tisti, ki mislijo, da si zaslužijo status vojnega veterana, po 61 letih nikakor ne bi imeli več potrebe, da se jih financira iz državnega proračuna. To bi bila moja logika, to bi bilo po moje popolnoma normalno. 50 let bi po moje moralo biti dovolj. Če je nekdo dobil pač status zato, ker se je za to domovino boril, tisti, ki so žrtvovali največ, kar imajo, jih itak ni tu, tisti so izgubili življenje. Zato se mi zdi zelo žalostno, da brez denarja se enostavno očitno ne da te zgodbe, po domače rečeno, več prodajati. In tu nekaj smrdi. Meni tu nekaj smrdi. Tu nekaj ni v redu. Veliko bolj jasna so izhodišča glede podeljevanja statusa, po moji oceni, za osamosvojitveno vojno. Glede II. svetovne vojne pa smo očitno še preblizu tem dogodkom, da bi se dalo objektivno ocenjevati, ali je status podeljen korektno oziroma ni podeljen korektno. Je pa zanimivo, kako veliko število ljudi naj bi bilo upravičeno do tega statusa in tudi kako visoka povprečna starost glede na povprečno, bom rekel, oceno življenjske dobe v Sloveniji, vemo, da je. Tu pa res nikakor ne morem akceptirati argumentov, predvsem opozicije, da se tu dela nekomu krivica. Če se komu dela krivica, se dela krivica tistim, ki so imeli srečo, da so preživeli, ki so nekaj naredili tudi s tem, da so bili korektni 50 let in so delali za to državo, četudi se jim je zgodila krivica tako ali drugače. In sam ugotavljam, da je to pravzaprav zloraba tega zakona zopet za en politični diskurs, ki z vsebino zakona nima nobene zveze.
Hvala. Gospod Ziherl.
Hvala. Najprej nekaj dopolnitev na razprave, ki so potekale. Vsekakor je tudi mene prizadelo mnenje kolega, da se ne udeležujemo prireditev, proslav in tako naprej. Sam sem se udeležil v zadnjem času koncerta več pevskih zborov, ki so prepevali pesmi iz časa NOB, potem polaganje vencev pri spomeniku talcev, polaganje venca pri štirih partizanih, ki so umrli v požgani tiskarni. Toliko o tem. Rečeno je bilo, da ruskih vojakov ni bilo v Sloveniji. Ruska vojska je vsekakor šla čez Slovenijo. To, če drugega ne, dokazuje spomenik v Murski Soboti. Sedaj pa glavna tema, zaradi katere sem se še enkrat oglasil. Z zakonom dajemo zopet težo borcem za osamosvojitev Slovenije, ki so bili velikokrat omalovažujoče predstavljeni. Vsi se dobro morda še spomnimo članka martinčkanja, in sicer kako je bilo prikazano, da so se martinčkali na medvedjem kancu, vsi pa vemo, da je bilo tam kar precej vroče, in da so padle tudi nedolžne žrtve. Tam je vojna v tistem najbolj grobem smislu pokazala najbolj nasilno lice in o kakšnem martinčkanju tam sigurno ni bilo govora in mislim, da se bodo s tem zakonom te stvari tudi uredile. Hvala.
Hvala. Gospod Moge.
Hvala lepa, gospod predsednik za besedo. Lepo pozdravljeni, kolegice in kolegi poslanci in vi, ki nas tukaj danes poslušate! Star latinski rek pravi " [[...]] [[Latinščina.]] [[...]]!" Odveč so stroški za spomenik, spomin na nas bo trajal, če smo si v življenju oziroma z delom to zaslužili. In danes ob tej uri in na tej seji si državni zbor tudi zase kuje nek spomenik, v katerem bo zapisano, ali smo se Slovenci med seboj spoštovali ali smo se še dolgo dolgo let po drugi svetovni vojni stali nasproti kakor najhujši in najbolj zagrizeni sovražniki. Tak je moj občutek. V tem primeru spoštovane kolegice in kolegi, ne gre za delitev denarja, samo slepec bi temu verjel, ampak gre za status. Gre za to, kaj bomo prilepili tistim, ki so se v narodnoosvobodilni borbi postavili na pravo stran in brez katerih, po mojem globokem prepričanju, bi bile meje popolnoma drugačne, vsaj kar se Primorske tiče, brez katerih jaz osebno ne bi sedel sedaj tem državnem zboru in katerim moramo biti še kako in kako zahvalni, da so to napravili. Ampak, spoštovane kolegice in kolegi, ali smo mi to danes dokazali? Ne. Dosti besed sem slišal, ki so poniževale te ljudi, ki so svoje življenje takrat tvegali, da živimo v boljšem času in moramo vedeti, da ne gre to za mlade in izkušene ljudi. Nikogar izmed teh ni več med nami. Je nas nekaj veteranov vojne za Slovenijo, ampak borcev NOB pa ne. To so sedaj starčki, v povprečju 80 let stari, in da jih mi po 15-ih letih, ko imamo svojo državo, na tak način tukaj obravnavamo in govorimo o njih, ni vredno poslanca Državnega Zbora Republike Slovenije, ki bi moral, če ima v sebi kaj poguma, biti ponosen na tisto, kar so naši dedje oziroma naši očetje naredili. Spoštovane kolegice in kolegi! Namesto, da bi veteranom vojne za Slovenijo poskušali približati takšen status, kot ga imajo borci narodnoosvobodilne borbe, jih poskušamo držati, da z minimalnimi sredstvi preživljajo - sam vem kako je to - in namesto, da bi tem borcem približali, poskušamo sedaj borce razvrednotiti, kljub drugačni ustavni ureditvi in jih prikleniti na neko sodbo, ki boste videli, da bo jutri v vseh časopisih odmevala in zdi se mi, da je sprejetje zakona ponižujoče za borce in ni vredno dejanja poslanca državnega zbora in ne državljanke in državljana Slovenije. Mislim, da je bilo lepo in pošteno, če smo vsi za to, da ta zakon zavrnemo in sprejemamo nekega takega, na katerega bomo vsi ponosni.
Hvala. Gospod Kontič.
Hvala lepa. Kako spoštovane kolegice in kolegi pričakujete podpise pod ostale vojne zakone, kako naj vam verjamem, da s sprejemom teh zakonov mislite pošteno, zakaj črtati zakon o financiranju borcev, ki ne govori o višini sredstev. V tem primeru ne gre za denar. Gre za to, da iz pravne ureditve črtamo vse zakone, kjer so omenjeni borci NOB. Denar ste tako ali tako vzeli že lani in vam tudi ne moremo preprečiti, da ga vzamete tudi letos in da ga vzamete tudi naslednje leto. Govoriti o enakopravnosti financiranja, saj to se lepo sliši. Lepo se sliši, da bodo zdaj vsi veterani izenačeni. A pri tem na eni strani podeljujete širokogrudno statuse veterana vojne za Slovenijo, na drugi strani pa seveda pričakujete, da bo narava naredila svoje in da bodo borci že po logiki naravnih zakonov morali slej ko prej izumreti in da to seveda pomeni prenehanje financiranja borčevske organizacije, ker želite to vezati na status, se pravi status člana, ne pa na društva. In ko sem slišal tukaj po 50-ih letih borcev ni več, naj jih ne bi bilo več, saj se bo nadaljevalo pri pokojnini, boste rekli, po določenih letih ni več pokojnine. To je samo korak naprej pri tem vašem razmišljanju. In štiri leta ima vlada mandat, ravno toliko je trajal NOB v Sloveniji. In v teh štirih letih si boste seveda prizadevali, da od tega NOB-ja ne ostane nič. Izgleda, da je to vaša pot, ki ste si jo trasirali. Kako je mogoče reči skupini, ki uporablja oziroma oblači partizanske uniforme na prireditvah, pa so te uniforme angleške, so ruske, so ameriške, se pravi zavezniške in partizanske, da je to maškarada? Maškarada je samo, če ste vi zraven, potem pa je maškarada, drugače je pa to uniforma, ki je bila spoštovanja vredna in je še danes spoštovanja vredna. Pa naj ima oznake kakršnekoli hoče. Vam govorim, gospod Dimitrij Kovačič, vi ste izrazili, da so to maškarade, proti katerim nič nimate. Ni važno, kdo se oblači v uniforme, ki so simbol nekega časa. To ni maškarada, maškarada je, če ste vi na tej prireditvi, sem vam že enkrat povedal. Sprejem tega zakona je sramota za to hišo, je sramota za ta državni zbor. Pod krinko, da izenačujete pravice, želite zgolj eno, želite prevrednotiti zgodovino, ampak spoštovane gospe in gospodje, ne bo vam uspelo.
Hvala. S tem zaključujem razpravo, ker je seznam razpravljavcev končan sporočam, da glasovanje o zakonu bomo opravili v skladu s časovnim potekom seje zbora, in sicer danes ob 21.45 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam seja zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 21.45 uri.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, nadaljujemo s sejo državnega zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na vprašanja poslank in poslancev. Preden preidemo na glasovanje, prosim poslanke in poslance, da preverijo delovanje glasovalne naprave, in sicer mora na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka. Ugotavljam, da glasovalne naprave delujejo. V skladu s predlogom poslanca Mirana Potrča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje Mirana Potrča o strategiji vlade v procesu privatizacije in umika države iz gospodarstva ter s tem povezanimi nacionalnimi interesi. Gospod Potrč, izvolite. Obrazložitev glasu. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Že vsebina poslanskega vprašanja, kakor je bila prebrana, jasno pokaže, da bi bilo prav, da se ta državni zbor seznani z strategijo in aktivnostmi vlade na področju umika iz gospodarstva in da pove, kako bo vlada ob tem ščitila tudi nacionalne interese. Jaz sem prepričan ali pa v Socialni demokraciji smo prepričani, da zdaj to, kar vlada počne, ne gre predvsem za umik, ampak za osvajanje gospodarstva na ta način, da postavlja svoje predvsem politične, ne pa strokovno usposobljene kadre v nadzorne svete, in ne po strokovnih, ampak po političnih kriterijih zamenjuje uprave. Najbrž bi bilo prav, da se po letu in štirih mesecih vladanja ta državni zbor seznani s to problematiko, ugotovi dejanske namere vlade in spregovori kritično tudi o tej aktivnosti. Hvala.
Hvala. Želi še kdo v imenu poslanske obrazložiti? Gospod Peče, izvolite.
Hvala za besedo. Seveda se ob vprašanju kolega Potrča postavlja vprašanje, kaj je umik države iz gospodarstva: ali je umik države iz gospodarstva na račun tujcev ali je umik države iz gospodarstva na račun individualnih posameznikov. Po naši oceni, po oceni Slovenske nacionalne stranke trdimo, da nobena privatizacija, noben projekt preoblikovanja posamezne družbe, naj si bo to Nova Ljubljanska banka ali katerakoli druga banka, v katero smo vsi, vsak izmed nas, sleherni državljan in državljanka vlagali na podlagi minulega ali preteklega dela, ne sme preoblikovati na tovrsten način, kot smo mu bili priča pri preoblikovanju Nove Kreditne banke Maribor oziroma na predvidevanjih. Zato podpiramo razpravo kolega Potrča o tovrstnem preoblikovanju. Dejstvo je, da koalicijska pogodba govori o vstopu tujega kapitala v slovenski gospodarski prostor in iz tovrstnega pogleda ali pa iz tovrstne informacije težimo k temu, da bi ta državni zbor kot suverena veja oblasti, zakonodajna veja oblasti vedel in odločal o tem, kdo, pod kakimi pogoji ali pod boljšimi pogoji, kot jih imajo slovenski gospodarski subjekti, vstopajo v naš prostor. Zato bomo seveda predlog za razpravo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, da upoštevate, da je faza obrazložitve glasu in ne razprava ali polemika. Da ne bi ponavljal teh opozoril, že kar na začetku povem. Gospod Cvikl, v imenu poslanske skupine, izvolite.
V imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bomo podprli predlog poslanca Potrča, da opravimo razpravo o neustreznem odgovoru predsednika vlade na njegovo poslansko vprašanje. Razlogov za to je veliko, ker pa smo zakonodajna veja oblasti, dovolite, da se osredotočim samo na zakonodajne razloge. Gospod predsednik vlade in gospod Bajuk razlagata, da se s potencialnimi kupci pogajata; to so navedbe v medijih. In rad bi povedal temu državnemu zboru, da če danes ne podprete predloga, potem to, kar počneta, počneta nelegalno. Zakon o javnih financah namreč zelo natančno govori, da je za kakršenkoli postopek prodaje državnega premoženja treba najprej v državnem zboru z odlokom o prodaji državnega finančnega in stvarnega premoženja za vsako leto natančno opredeliti vsebino, program, postopke, in to prej, preden se začne prvi korak v tako imenovanih postopkih. Gospod Bajuk in gospod predsednik vlade pravita, se pogajamo. Rad bi vas spomnil, da smo v tem državnem zboru v tem mandatu že štirikrat spreminjali odlok za različna leta, ko smo se odločali, da bomo neko bolj ali manj staro laguno v nekem uradu predsednika vlade ali pa kakšnem kabinetu prodali, v odloku o prodaji državnega finančnega in stvarnega premoženja za leto 2006 pa o tem, o privatizaciji, o nadaljnjih korakih, o pogajanjih ni niti besedice. Vlada Republike Slovenije, predsednik vlade, gospod dr. Bajuk, vse to počnejo nelegitimno. Zato je danes možnost, da damo podlago, da se o tem pogovorimo na naslednji seji državnega zbora, da na podlagi te razprave državni zbor da ustrezne usmeritve izvršni oblasti, da se na tej podlagi pripravijo tudi ustrezni akti v skladu z zakonom o javnih financah in potem izvajajo nadaljnji postopki. Vse drugo je kupčevanje pod mizo. Nekateri ministri, ministri za razvoj, so zaradi tega že odšli iz te vlade.
Hvala. Ker ni več želje po obrazložitvi glasu, prehajamo na glasovanje. O predlogu glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 49. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da predlog ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Saša Pečeta bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanje Saša Pečeta o konkretnih posledicah napovedanih razširitev davčnih obveznosti na socialni položaj in življenjski standard državljank in državljanov. Gospod Peče, izvolite.
Spoštovani prisotni! Dejstvo je, da je državni sekretar v okviru ministrstva za finance napovedal uvedbo davka na nepremičnine in uvedbo davka na motorna vozila. Prav tako je dejstvo, da je včeraj predsednik vlade zanikal uvedbo davka na nepremičnine. Torej prihajamo v situacijo, kjer del izvršne oblasti napoveduje javno v okviru različnih intervjujev, v sporočilih za javnost enakomerno obdavčitev nepremičnin, in sicer novo višjo, predvsem pa, poudarjam, novo obliko obdavčenja nepremičnin. To pomeni, da bo sleherni Slovenec obdavčen za cca. 120 tisoč slovenskih tolarjev, kar predsednik vlade ni zanikal, ob predpostavki deleža nepremičnin in ob predpostavki števila državljanov, ki so lastniki tovrstnih nepremičnin. Po moji oceni oziroma po oceni Slovenske nacionalne stranke bi o tovrstnih predlogih, torej o uvedbi novih davkov na področju, kakor je rečeno, nepremičnin, ki so že danes obremenjene s štirimi davki, in ob novi obdavčitvi motornih vozil, ki so danes obremenjeni s tremi davki, moral razpravljati državni zbor še pred zakonodajnim postopkom. Če izpostavim dve osnovni tendenci, ki skrbita Slovensko nacionalno stranko, je obdavčitev, ki je nepotrebna, in drugič vprašanje, ali lahko slovenski državljan oziroma državljanka plača tovrstno davčno obremenitev v zameno za to, da država oziroma vlada Republike Slovenije noče zmanjšati svojih proračunskih izdatkov. Dejstvo je, da vsi vemo, da lahko država zmanjša tovrstne izdatke. Skozi možnost, da danes podprete predlog Slovenske nacionalne stranke, se odpira možnost vsaj v dani obliki, da tovrstnih davčnih sprememb ne sprejmemo. Hvala.
Hvala. Gospa Pečanova.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanska skupina socialnih demokratov podpira predlog za razpravo o tem vprašanju, s tem, da bi radi poudarili zlasti to, da ko govorimo o tako zelo vseobsegajoči temi, kot je obdavčitev premoženja državljank in državljanov, ki, kot je do sedaj bila praksa, niso v praktično nobeni fazi obravnave in sprejemanja zakonodaje vprašani za mnenje ali da bi kakorkoli lahko vplivali na vsebino zakonodaje, ki se nam napoveduje, je dejansko problem, ker pri nas v naši državi v zadnjih slabih dveh letih lahko rečemo, da skoraj nobena zakonodaja, ki je bistveno vplivala na standard prebivalcev, ki je bistveno vplivala na položaj ljudi, ki je bistveno vplivala tudi na povečevanje revščine v naši državi, ni bila obravnavana na način, kot smo ga bili do sedaj navajeni. Socialni partnerji, ljudje, ki so tako ali drugače s posameznimi zakonskimi predlogi prizadeti, niso vprašani za stališča in za mnenja in temu primerno bi bilo prav, da v državnem zboru o tej temi poglobljeno razpravljamo, da lahko povemo, kaj vse pričakujemo od vlade in njenega predsednika, ko bomo sprejemali tako zakonodajo, kot se napoveduje tudi na davčnem področju.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 49. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Milana M. Cvikla bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru predsednika vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janše na poslansko vprašanj mag. Milana M. Cvikla glede izvajanja strategije razvoja Slovenije. Izvolite, gospod Cvikl, v imenu poslanske skupine.
Gospod predsedujoči, poslanke in poslanci. Državnemu zboru predlagamo, da podprete odločitev, da o neustreznem odgovoru gospoda Janše opravimo razpravo na naslednji seji državnega zbora. Vprašal sem ga, kdaj in kako zares namerava, če sploh namerava, uresničiti strategijo razvoja Slovenije. No, on na to vprašanje ni odgovoril. Izogibal se je odgovoru na vprašanje, kdaj bo res spremenil davčno zakonodajo. Ali bo, tako kot je še pred enim mesecem govoril bivši minister za razvoj, že v letu 2006 ukinil davek na izplačane plače? Kdaj bo za 120 milijard, kot piše v prvem ukrepu okvira gospodarskih reform, zmanjšal javno porabo? Seveda tega gospod Janša preprosto noče narediti, ker je filozofija vladanja drugačna. Filozofija vladanja gospoda Janše je politično obvladovanje javnih uslužbencev, podrejanje podjetij in podrejanje podjetij tudi zato, da se lažje obvladujejo mediji. To, da ste v težnji po absolutni oblasti predstavniki vladajočih strank v slovenskih podjetjih zamenjali praktično vse uspešne direktorje in je zaradi tega slovenski borzni indeks padel za 7,4%, to je pač kolateralna škoda. Mislim, da bi bilo dobro, da se na naslednji seji pogovorimo o tem, še posebej, ker se v zadnjih tednih zelo veliko govori o partnerstvu za razvoj. Z odstopom gospoda razvojnega ministra je razvoj že izpuhtel. Z današnjimi razpravami in pa z nejevoljo, da bi imeli razpravo o vsebini strategije razvoja Slovenije, pa se bojim, da tudi ni več partnerstva.
Hvala. Gospod Peče, v imenu poslanske skupine, izvolite.
Hvala. Kaj je razvoj Republike Slovenije oziroma na kakšen način si predstavljamo razvoj naše države? Poudarek je seveda na naši državi. Gospe in gospodje, če ne boste dovolili razprave o tovrstnem vprašanju, potem res ne vem, kaj vas še lahko prepriča v to, da ste poslanci, ki ste izvoljeni neposredno, in da je vlada Republike Slovenije izvoljena s strani nas. Gospe poslanke in gospodje poslanci, mi smo izvolili vlado. Vlada je pod nami. Mi bi morali določiti, kakšna je vizija naše države, mi bi morali določiti, kako se naj predsednik vlade obnaša, kako se naj obnašajo posamezni ministri! Kaj pa se nam dogaja zadnji čas? V tem mandatu, gospe in gospodje, poslanke in poslanci, se dogaja to, da karkoli nam vlada Republike Slovenije predlaga, ta večina državnega zbora potrdi, ne glede na to, ali to državljankam in državljanom ustreza ali ne. In če je kaj pomembnejše kot vprašanje nadaljnjega razvoja naše države, je potem definitivno vprašanje, ki je bilo zastavljeno v okviru poslanskih pobud in vprašanj. Po moji oceni in po oceni Slovenske nacionalne stranke odgovor predsednika vlade na to vprašanje, ob opravičilu, če lahko tako vzamemo, ministra v odstopu oziroma ministra, ki je odstopil, seveda ni zadovoljivo. Mi nosimo odgovornost, kajti mi smo bili izvoljeni na volitvah, za nadaljnji razvoj naše države. Šele posredno so bili izvoljeni ministri in predsednik vlade. On ne nosi te odgovornosti pred državljankami in državljani, kot jo nosimo mi. Jaz osebno bi bil vesel, če ne bi sedaj v vaših očeh videl nasmehov, češ, kaj pa si mislijo slovenski nacionalisti. Zavedajte se, da smo bili izvoljeni, naša dolžnost je, da to državo popeljemo naprej. In kaj naj bi škodila enourna razprava ali pa ura in pol razprave o prihodnosti naše države? Zato osebno, kot rečeno, ne morem razumeti ne poslanke ne poslanca, ki bo nasprotoval tovrstnemu predlogu, predlogu, o katerem bomo lahko razpravljali. Mogoče se bo tudi vlada Republike Slovenije kaj naučila ali pa povzela iz različnih pogledov, ki prihajajo s strani številnih političnih strank, zastopanih v tem državnem zboru. V okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog, ki je danes pred nami. Podpiramo komunikacijo, verjamemo v različne poglede, ne pa težiti k temu, da vedno poslušamo le vlado Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Gospod Han, v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog gospoda Cvikla seveda podprli. Gre za tako pomembno tematiko, kot je razvoj Slovenije, zato se nam zdi [[...]] [[Nemir v dvorani.]] Gospod predsednik!
Izvolite, izvolite, gospod Han.
Super. Bom še enkrat začel, mogoče niso vsi poslušali. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli predlog gospoda Cvikla, da se pogovarjamo [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]]
Prosim! Gospod Han ima besedo.
[[...]]da se razumemo, ker je potrebno, da se pogovarjamo o razvoju Slovenije. Vsi imate polna usta, kako je Slovenija dobra, kako naj bi bila še najboljša, vendar v politiki ni samo sistem vladanja in opazovanja, v politiki, kakor je meni znano, se je potrebno dogovarjati in pogovarjati. In preveliko je vprašanj in nejasnosti, ki gredo predvsem v tej smeri, da ne gredo v prid ljudi. Zato smo še enkrat prepričani, tako kot so predhodniki pred menoj rekli, da ura ali dve ali tri ne bo škodovalo temu, da bodo državljanke in državljani videli na koncu, kam nas ta vlada pelje. Hvala.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Glasovanje o predlogu teče. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 36, proti 50. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da predlog ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Boštjana Zagorca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve dr. Dimitrija Rupla na poslansko vprašanje Boštjana Zagorca v zvezi z odstranjevanjem dvojezičnih napisov na avstrijskem Koroškem. Izvolite, gospod Zagorac, v imenu poslanske.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni, vidim, da vas je vedno več, kar je verjetno posledica glasovanja. Ministru za zunanje zadeve sem na 14. redni seji postavil ustno poslansko vprašanje, in sicer glede neustreznega reagiranja slovenske vlade na Haiderjeve provokacije in izzivanja ter predvsem žaljivega odnosa do Slovencev na avstrijskem Koroškem. Minister Rupel mi je na vprašanje odgovoril šele na seji, ki jo imamo pred seboj. Dolgo čakanje na odgovor je že eden od pokazateljev brezbrižnega odnosa zunanje ministra do problematike zamejskih Slovencev. Ne nazadnje si je minister na koncu dovolil celo izpad o tem, da je slovenski jezik v okviru Evropske unije enakopraven jezik. Zanima me, kako to, da morajo slušatelji na seminarjih oziroma drugih strokovnih srečanjih, organiziranih v okviru institucije Evropske unije, še vedno poslušati tolmačenje izključno v angleškem, nemškem ali pa francoskem jeziku, če govorimo, da je slovenski jezik enakopraven. Ne nazadnje ni problem samo v dvojezičnih tablah. Problem je tudi recimo v Mariboru, ko vemo, da je gospod Haider financiral odkup in renoviranje enega izmed prestižnih poslopij, v katerem deluje nemško društvo govorečih žena. V tem društvu deluje tudi jezikovni biro, ki ima svoje pogoje poslovanja napisano v nemščini. Tudi to je poseg avstrijske politike v slovenski prostor. In ne nazadnje, gospod Rupel je govoril na veliko o slovensko avstrijskem prijateljstvu. Seveda mogoče z njegovega vidika smo Slovenci zelo veliki prijatelji z Avstrijo. Predvsem je on prijatelj z dotičnimi osebami v Avstriji. Ampak vemo, da te osebe ne bodo dobile mandata aktivnega politika, če gospod Haider ne bo izvoljen na bližajočih se volitvah. Zato se mi zdi prav, da ta državni zbor, za katerega verjamem, da je še vedno slovenski državni zbor in ne avstrijski državni zbor, spoštovane kolegice in kolegi, bom podprl razpravo, ki smo jo predlagali v Slovenski nacionalni stranki. Hvala.
Hvala. Gospod Barovič, izvolite. V svojem imenu?
Seveda.
Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Prvič, Slovenija je članica Evropske unije tako kot Avstrija in vsi imamo enake pravice. Če smo prijatelji, prijatelji gredo, tudi če gredo v gostilno, tako da enkrat da eden za eno rundo, enkrat drugi. Drugič. Haider se je grdo norčeval iz Slovenije, ko je prekršil ustavno odločbo avstrijske države na način, da je tablo prestavil za tri metre, ker ustavna odločba je rekla, tam, kjer tabla stoji, se ne sme nič spreminjati. On je prestavil za tri metre in je rekel, tukaj pa ni tisto področje, kjer je tabla stala, in jo lahko spreminjam. Tretjič. Kar je pa najbolj pomembno, na žalost v tem državnem zboru pristojna komisija, ki je zadolžena za zamejce in Slovence po svetu, priznava samo dve od treh slovenskih organizacij. Za svoje besede jamčim. Zato je nujno, nujno potrebno razpravljati o odnosu Slovenije z Avstrijo in predvsem o našem odnosu tudi do Slovencev, zamejskih Slovencev v Avstriji. Naj se tu, za to govornico, pove jasno in glasno, ali imamo in priznavamo tri slovenske organizacija, ali imamo ponos in ali bomo zahtevali kot Evropejci spoštovanje odločitve ustavnega sodišča države Avstrije, ki je enakovredna članica kot Slovenija v Evropski uniji.
Hvala. Gospod Bevk. Verjetno v imenu poslanske? Ja, izvolite.
Hvala lepa gospod predsednik, spoštovani zbor. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla predlog Slovenske nacionalne stranke, da se o tem odgovoru opravi v državnem zboru prepotrebna razprava. Že pred enim letom, februarja 2005, sem v imenu poslanske skupine na podobno temo postavil vprašanje predsedniku vlade gospodu Janezu Janši. Ker nisem bil zadovoljen z odgovorom, sem tudi takrat predlagal, da bi opravili razpravo. Žal pred letom dni koalicija ni imela posluha, da bi spregovorili o problemih slovenske narodne skupnosti v sosednjih državah. Upam, da bo tokrat drugače. Ker pa je to vedno aktualna tema, sem na januarski seji državnega zbora o prav teh podobnih vprašanjih povprašal tudi zunanjega ministra doktor Dimistrija Rupla, pa mi je uspel odgovoriti šele konec marca pred dvema dnevoma oziroma včeraj, v ponedeljek. Tudi z njegovim odgovorom nisem bil zadovoljen. Namreč problemi, ki jih imajo Slovenci v zamejstvu, so zelo veliki in prav je, da o tem spregovorimo tudi v državnem zboru. Slovenska narodna skupnost v sosednjih državah je lahko pomemben most sodelovanja in povezovanja, vendar naši zamejci v sosednjih državah, v Avstriji, v Italiji, na Madžarskem in na Hrvaškem niso zadovoljni s svojim položajem. Posebej v Avstriji ne, z izvajanjem avstrijske državne pogodbe oziroma uresničevanjem 7. člena te pogodbe, posebej v zvezi s postavljanjem dvojezičnih krajevnih napisov na Koroškem. Jaz se spomnim, ko sem januarja letos spraševal ministra za zunanje zadeve o teh zadevah, je ravno v tistih dneh Kärentner Tages Zeitung pisal, da so takrat na avstrijskem Koroškem celo pošiljali SMS sporočila z naslednjo vsebino. Bom dobesedno citiral: "Z odpiranjema tega SMS sporočila ste pravkar ubili koroškega Slovenca. Pošljite SMS naprem in sodelujte pri akciji čista Koroška", konec citata. Mislim, da je prav, da o teh problemih spregovorimo tudi v državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Peče v svojem osebnem imenu.
Spoštovani prisotni! Moj poslanski kolega Boštjan Zagorc, mislim, da je hotel s svojim vprašanjem odpreti eno novo dimenzijo, eno višjo dimenzijo kot okvir, ki ste ga izpostavili govorniki pred menoj. Dejstvo je, da je Republika Slovenija popuščala v okviru pristopanja k Evropski uniji tako Avstriji kot Italiji. In verjamem, da ta tema ne zanima kolega Soka, niti predstavnikov Nove Slovenije, ampak to so dejstva. In dejstva so, da Republika Slovenija ne zna obrati enake poti, kot jo je bila deležna sama v negativni obliki v obdobju pristopanja k Evropski uniji. Kolega Zagorac vam ponuja možnost, da spregovorimo o odnosu Republike Slovenije do ene izmed sosednjih držav, istočasno pa vam ponuja možnost, da državni zbor kot najvišja veja oblasti spregovori o mednarodni politiki Republike Slovenije. In če se spomnimo leto in pol nazaj, v obdobju prejšnje vlade, gospodje in gospe, ki danes sestavljate vlado, vedno so vas bila polna usta o suverenosti naše države, o tem, da Republika Slovenija mora vladati na svojem in izpostavljati svoje interese, kadar gre za pogajanja. Danes se dogaja drugače. Dogaja se, da kadarkoli nekdo pritisne na naše državljane, naj se le-ti nahajajo v naši državi Republiki Sloveniji, si naša država zatisne oči. Vlada. In kadarkoli tuja država pritisne svojo moč na naše predstavnike, ki živijo v tujini, se prav tako zgodi. Ne dovolimo si, da bi si državni zbor prav tako kot vlada Republike Slovenije zatiskal oči pred tovrstnim presingom. V Nacionalni stranki, kakor je bilo rečeno s strani kolega Zagorca, bomo podprli to razpravo in ocenjujemo, da je več kot potrebno, da spregovorimo o interesih Republike Slovenije na mednarodnem področju. Hvala.
Hvala. Gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Ni sporen samo 7. člen v državni pogodbi, v avstrijski državni pogodbi, sporen je tudi manjšinski zakon v Italiji, sporne so tudi izjave ministra, ki jih je dal na ponedeljkovi seji, ko je rekel, da na vprašanje poslanca ni vredno odgovarjati, ker s tem lahko odpira nova vprašanja. In seveda sporni so tudi slovensko-hrvaški odnosi, na katere ne želi nihče odgovarjati. In to v kompletu terja neko odprto debato tukaj v državnem zboru. In ob tem, da nekdo iz Avstrije zahteva uradno opravičilo poslanca državnega zbora, in to zahtevo naslovi na zunanjega ministra, je tudi svojevrsten presedan v naši zunanji politiki. Na to naš zunanji minister ni odgovarjal. Nujni so odgovori na ta vprašanja. Mi smo tudi postavljali pisne zahteve ministru, na katere do danes ni odgovoril, sam pa je pred vami vsemi tukaj podal tudi odgovor, da ni modro govoriti o tem, kaj on misli. Zato je tudi bila ta zahteva izpostavljena tukaj, da se odpre širša debata. Seveda sam bom podprl to zahtevo. Hvala.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala še enkrat za besedo. V odgovoru gospoda zunanjega ministra sem neštetokrat slišal: "Z Avstrijci smo zelo dobri prijatelji." Moram reči, da Avstrijci na zelo čuden način kažejo to prijateljstvo do Republike Slovenije. In ne nazadnje dvom oziroma povezanost slovenske zunanje politike do Avstrije je zelo očitna. Tudi minister Rupel sam nikoli ni zanikal, da je zelo povezan z avstrijskim kolegom Schrederjem, kateremu vemo, glede na to, da se bližajo avstrijske volitve, poteče mandat. Schusslom, se opravičujem, ki ne bo dobil svojega mandata, če mandata ne bo dobil gospod Haider. In tudi to je vprašanje, o katerem se mora ta državni zbor obvestiti, povedati. On ne bo dobil mandata, če Haider ne bo dobil mandata. In če je to stališče slovenske zunanje politike, potem prosim, dajte nas obvestiti. Hvala.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler, verjetno v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. V imenu poslanske skupine vas obveščam, da bo poslanska skupina podprla ta predlog gospoda Zagorca. Tudi mi smo prepričani, da je treba o razmerah in položaju slovenske manjšine v Avstriji spregovoriti tudi v tem državnem zboru. Seveda tudi glede položaja slovenske manjšine v Italiji bi bilo treba zastaviti kakšno besedo. Ne gre samo za to, da se ne spoštuje 7. člen avstrijske državne pogodbe, ne gre samo za to, da v Avstriji ne spoštujejo odločbe ustavnega sodišča Avstrije. Med tem in po tem smo Slovenija postali tudi polnopravna članica Sveta Evrope, tam smo tako Slovenija kot Italija kot Avstrija sprejeli in ratificirali okvirno konvencijo o varstvu narodnih manjšin, evropsko listino o manjšinskih in regionalnih jezikih in vsi ti dokumenti zavezujejo vse tri države. Medtem smo leta 2004 postali polnopravna članica Evropske unije in tudi tam je govora o tem, da je treba posebej skrbno varovati položaj nacionalnih manjšin. Predstavniki koroških Slovencev so že šli iskat svoje pravice in obvestiti o svojih razmerah in položaju slovenske manjšine na Koroškem tako v Svet Evrope, kot veste, so včeraj bili v Bruslju pred evropskim parlamentom. Več kot dovolj razlogov je, da tudi ta državni zbor v državi, ki je matica teh obeh nacionalnih manjšin, spregovori o teh problemih in terjamo tudi konkretnejše odgovore tako predsednika vlade kot zunanjega ministra zakaj je odnos naše vlade do položaja slovenske manjšine v sosednjih državah tako mlačen. Upam, da bo tudi zunanji minister prišel sem z drugačnimi odgovori, kot pa s tem, da se je treba pogovarjati z Avstrijo o položaju naše manjšine tam, Durch die Blumen, kot je enkrat že izjavil. Skratka, poslanska skupina bo ta predlog gospoda Zagorca podprla. Hvala.
Hvala. Gospod Pukšič, izvolite. V imenu poslanske skupine?
V svojem imenu. Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Sam tega predloga o tej razpravi ne bom podprl. Bom pa povedal nekaj razlogov. Leta 2000 Liberalna demokracija, ko je imela veliko večino, več kot pol leta v tem parlamentu ni ustanovila komisije za Slovence v zamejstvu in po svetu, katera je bila šele kasneje ustanovljena. In kot predsednik te komisije sem vseskozi čez tri in pol leta zelo odločno in jasno opozarjal na problematiko. Zaradi tega smo se tudi takrat odločili, da kot prvenstveno nalogo naredimo tako resolucijo za Slovence po svetu kot zakon za Slovence v zamejstvu in po svetu. Ko je bil ta zakon o Slovencih, ki živijo izven meja Republike Slovenije, pripravljen v parlamentarno proceduro, so prav tisti, ki danes želijo to razpravo, nasprotovali. Škoda. Sicer pa sem vesel in prav na tej seji bomo zakon sprejemali v tretjem branju, pa vendar je ta vlada naredila en korak naprej. Iz državnega sekretarja, celo iz ministra, ki smo ga nekoč imeli, potem državnega sekretarja je prišlo vodenje tega urada na enega navadnega državnega uradnika. Sedaj je to zopet politična funkcija. Vesel sem, da nismo s tem zadovoljni, torej, vse parlamentarne stranke, da bo v tem zakonu prišlo to na nivo ministra brez listnice. To je garancija, da se bodo nekatere stvari začele odvijati tako, kot je potrebno. Ne moremo o teh stvareh razpravljati ne v Celovcu ne v Trstu, ampak je potrebno na Dunaju, v Rimu in Budimpešti, ne pa v Monoštru.
Hvala. Še kdo? Gospod Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dejstvo je, da je Slovenija obkrožena od štirih držav, od katerih za nobeno ne moremo reči, da je prijateljska. Vse od teh štirih držav so v določenih časih in tudi danes posegale in posegajo po slovenskem ozemlju. Slovenija je v vsem času svoje zgodovine izgubila že dve tretjini svojega teritorija. Manjšamo se navkljub temu, da v vsaki vojni zmagamo, smo vendar po vsaki vojni manjši. In zato je treba o tem razpravljati. Zato je potrebno postavljati vprašanja gospodu ministru in minister mora na to odgovarjati. Ne gre za to, da Evropa govori o prijateljstvu, kajti prijateljev v politiki, v evropski politiki ni. Vsaka država gleda na svoje interese. In interesi Italije so v navzkrižju z interesi Slovenije. Interesi Avstrije ravno tako. Interesi Madžarske tudi, in še prav posebej interesi Hrvaške. V kolikor si bomo zatiskali oči pred temi dejstvi in čakali, da bo ta resor prevzel nekakšen minister brez listnice, bomo izgubili še kakšen del slovenskega ozemlja. Zato sodim, da je smiselno in potrebno, da podpremo to razpravo in si nalijemo čistega vina. Hvala.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Glasovanje o predlogu teče. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 48. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca, gospoda Dušana Kumra, bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve, gospoda Dragutina Mateja, in ministra za pravosodje, dr. Lovra Šturma, na poslansko vprašanje Dušana Kumra v zvezi z nameravanimi spremembami zakona o policiji ter zakona o Sovi. Izvolite, gospod Kumer, v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo. Tisti, ki ste bili včeraj prisotni v dvorani, ste lahko iz odgovora obeh ministrov sami ugotovili, da gre v Sloveniji v zadnjem času za neko novo varnostno paradigmo, ki govori in dokazuje, da gre za očitno varnostno pretiravanje. Protagonisti tega niso policisti, niso operativci in niso tisti, ki delujejo na terenu. Izumitelji tega pretiravanja so tako imenovani policijski in varnostni menedžerji, ki izza kabinetne mize predlagajo spremembe zakonodaje, v tem primeru spremembe zakona o policiji kot zakona o Sovi. Torej, vedno večja neizmerna moč velikega brata, ki prevedeno pomeni tajni represivni ukrep, ki na podlagi zakona lahko posega v ustavno zaščiteno osebno integriteto državljana in zbira informacije o njegovi zasebnosti, vsebuje praktično neomejene možnosti tudi za najhujše kršitve prava in zlorabe pravic. In zato sem včeraj predlagal, da o tej tematiki malo širše spregovorimo tudi v tem državnem zboru. Zakaj ne bi mi, poslanci, v imenu državljanov tudi enkrat dihali za ovratnik policiji in ne samo policija nam in državljanom?
Hvala. Še kdo? Gospod Kangler, v imenu poslanske skupine? V svojem osebnem imenu. Izvolite.
Tega predloga, spoštovani poslanci in poslanke, ne morem podpreti. Podpreti pa ga ne morem iz naslednjega razloga, ker sem član komisije za nadzor nad obveščevalnimi službami že 9 let in sem malo presenečen nad poslanskim kolegom, ki je postavil to vprašanje. Na zadnji komisiji za nadzor nad obveščevalnimi službami je padlo tudi to vprašanje glede širitve pooblastil policiji. V tem kontekstu, kot je moj predhodni sogovornik govoril in predlagal, da tu razpravljamo, moram odkrito priznati in tudi vas seznaniti, da v danem trenutku po zagotovilu tudi ministra za notranje zadeve, gospoda Mateja, gre za prilagoditev nekaterih zakonskih aktov v Republiki Sloveniji nekaterim aktom v Evropski uniji. Nekateri predlogi, ki so predvideni, da sme policija nekoga na meji, tudi znotraj legitimirati, dati na seznam ljudi, ki se spremljajo po celotni Evropski uniji, in na ta način obveščati medsebojne države, kje je kdo, na kakšen način potuje, predvsem gre za tiste kriminalce, ki so podvrženi izvrševanju najhujših kaznivih dejanj. Še enkrat poudarjam, podvrženi izvrševanju najhujših kaznivih dejanj, to Evropa že ima in temu se je potrebno tudi prilagodi, konec koncev tudi tujci pasirajo skozi Republiko Slovenijo in tudi mi smo podvrženi spoštovanju nekaterih evropskih predpisov. In če pride na slovensko mejo ali v notranjost legitimiran tujec, ki je na seznamu, da je ga je potrebno legitimirati, da je potrebno pregledati in o tem obvestiti nekatere evropske organe v smislu varnosti, v smislu preprečevanja terorizma, je pač potrebno to zakonodajo tudi spremeniti in sprejeti. Verjemite pa mi, da sam kot poslanec in kot član te komisije bom prav gotovo na tem področnem segmentu tako kot kolega, ki je pred mano govoril, tudi sam dihal policiji [[...]]
Gospod Kangler, [[...]]
[[...]]SOVI in nekaterim službam za ovratnik, kar mi pač nalaga zakon. Zato predloga ne morem podpreti.
Hvala. Gospod Terčon. V imenu poslanske?
Ja.
Prosim.
Hvala gospod predsednik. Torej v poslanski skupini LDS bomo ta predlog podprli. Drži, kar je kolega Kangler rekel, da smo nekaj na komisiji za nadzor obveščevalno-varnostnih služb že glede tega rekli. Drži, da predlog zakona o policiji ni še vložen v proceduro, da ga ni sprejela niti vlada, da besedila ne vemo. Drži, da se je veliko o tem pisalo. Drži, da so lahko ene rešitve problematične, čeprav drži tudi, da nam je minister rekel, da bo izdelek, ki naj bi prišel, sinhroniziran s podobnimi redi, ki veljajo v Evropski uniji. Kar se tiče nas, je pomembno, da ne bo dano kakšno široko pooblastilo, kar bi bilo v nasprotju tudi z našim ustavnim redom, tudi v duhu razveljavitve 49. člena zakona o policiji, ker se je že zgodilo predstojnikom na policiji, ampak da bodo pravosodni organi imeli še naprej pooblastila za posebne preiskovalne ukrepe. Po drugi strani pa drži, da je vlada že sprejela spremembe zakona o SOVI, kjer je po zapisanem besedilu zelo problematično zapisano, po našem globokem prepričanju, da je možno voditi posebne preiskovalne ukrepe, ki jih vodi sicer SOVA po pooblastilu, po odredbi točno določenega sodnika, ki se bo zdaj, ne vemo zakaj zamenjal, in po teh spremembah se lahko ti ukrepi vodijo v nedogled, ker je nesporno. Vlada to opravičuje z bojem proti terorizmu, pa vendar moram povedati, da smo dve seji nazaj imeli sejo, ko smo govorili tudi o teroristični ogroženosti Slovenije po napotitvi štirih inštruktorjev v Irak, in je vlada istočasno zagotovila, da se teroristična ogroženost v ničemer ni povečala. Pa vendar predlaga rešitev v spremembo zakona o Sovi, ki gre v diametralno nasprotno smer in daje pooblastila Sovi, da bodo lahko sledili nekoga brez omejitev, torej v nedogled, seveda po odločitvi točno določenega sodišča, kar je bilo do sedaj omejeno na maksimalno šest mesecev. In to se nam zdi problematično in zaradi tega se mi zdi, da bi bilo dobro ne glede na to, da zakon prihaja v proceduro, da bi o teh problemih spregovorili na zasedanju v državnem zboru. Hvala.
Hvala. Gospod Juri v svojem osebnem imenu.
Jaz bom predlog podprl, ker je prav, da tukaj spregovorimo, preden pridemo do samega postopka, ki bo terjal verjetno tudi javno predstavitev mnenj o tem zakonu. Ta zakon je zelo pomemben, tukaj trči vprašanje kvalitete in kakovosti in obsega človekovih pravic. Da je zakon in da je ta problematika tako, kot si jo zamišlja vlada in ministrstvo za notranje zadeve, sporna, opozarja stroka. Stroka iz samih policijskih ved, naj spomnim na gospoda Klemenčiča, in dobro je, če mi prej opravimo razpravo o tem, damo vse, dejansko stanje na mizo in ministrstvo bo pripravilo kasneje, morda tudi na osnovi naših opozoril, zakon, ki bo prebavljiv. Bo prebavljiv za stroko, za civilno družbo, za kategorijo človekovih pravic in nenazadnje za morebitno ustavno presojo. Tako da, koristno je včasih preventivno delovati, da ne bomo potem velikopotezno odločali tukaj, prenašali zgodbo na javne predstavitve, ponovno polnili tudi časopise s strokovnimi polemikami, kar nikomur ni v korist. Hvala.
Hvala. Gospa Bebler.
Hvala lepa. Jaz bom ta predlog gospoda kolege Kumra podprla. Namreč, delim skrbi z njim in še več, ne vem, če je marsikdo včeraj opazil, da je tukaj minister za notranje zadeve zavajal tako poslanca, ki mu je zastavil vprašanje, kot je zavajal tudi državni zbor in kot je zavajal tudi slovensko javnost, češ da takšne spremembe od nas zahteva članstvo v Evropski unijo oziroma konkretno 99. člen evropske konvencije za izdajanje schengenskega sporazuma. To seveda ni res. Jaz sem ta 99. člen prebrala in ta člen vsebuje vrsto omejitev in pogojev za takšno ukrepanje, na primer, da morajo obstajati že konkretni dokazi za to, da konkretna oseba načrtuje ali že izvršuje števila in zelo huda kazniva dejanja, ali kadar je od konkretne osebe zaradi njenih preteklih storjenih kaznivih dejanj lahko pričakovati, da bo tudi v bodoče izvrševala izredno huda kazniva dejanja. In nadalje, tovrstno ukrepanje je dopustno le, če to dovoljuje nacionalna zakonodaja na podlagi zahteve in odobritve pristojnih organov in kadar obstajajo konkretni dokazi, da so tako pridobljene informacije nujno potrebne za preprečitev znatne ogroženosti ali drugih znatnih nevarnosti za notranjo ali zunanjo varnost države. Se pravi, minister je zamolčal, da so v tem 99. členu zapovedani tudi pogoji, ki jih mora zakon vsebovati, da se lahko takšno spremljanje, prikrito spremljanje vpelje. In to niso heci pod parolo članstva v Evropski uniji in da to od nas zahteva Evropa, on tukaj vpeljuje elemente policijske države. Hvala.
Hvala. Gospod Kumer.
Jaz sem dolžan kolegom in kolegicam, ki niso bili, in večine ni bilo v dvorani včeraj, razložiti, in bom tudi na koncu dobesedno prebral vprašanje, ki sem ga zastavil. Jaz namreč včeraj iz odgovora nisem dobil nobenega pojasnila na moje vprašanje, ki je bilo citirano - zdaj 99. člen. Kakšni morajo biti izpolnjeni pogoji za utemeljen sum, da bo oseba storila kaznivo dejanje in da se o njej usmerjeno in na tajen način zbirajo podatki. Tega odgovora jaz včeraj nisem dobil, pa ne samo na ta odgovor. Jaz bi rad poudaril, da je sprememba zakona o Sovi šla mimo nas, in mi imamo danes predlog vlade v parlamentarni proceduri. Moram pa pri tem povedati in tudi sam predlagatelj je zapisal, da tega ne zahteva evropska zakonodaja, nobene prilagoditve, nobenega priporočila in nobene direktive. Tega tudi ne zahtevajo operativci, tudi ne zahtevajo varnostne situacije, o katerih je kolega Kangler govoril, o katerih smo razpravljali v zadnjem letu, da je potrebno ta zakon v tem členu spremeniti. In tudi včeraj od ministra za pravosodje konkretnega odgovora na to vprašanje v zvezi s spremembo zakona o Sovi nismo dobili, ampak smo poslušali o 11. septembru, splošni varnostni politiki v Evropi, svetu in tako dalje. In zato še enkrat predlagam, prav je, da o teh stvareh spregovorimo na odkrit in transparenten način tudi v tem državnem zboru, ne nazadnje smo najvišje zakonodajno telo v tej državi. In mi nosimo odgovornost za sprejete zakone.
Hvala. Še kdo? Gospod Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa. Kontrola, ki jo hočejo izvesti s strani policije, ni kontrola ene stranke na drugo stranko, ampak je kontrola policije nad vsemi strankami. Dejstvo je, da policija postaja vedno bolj avtonomna, kar so začeli izvajati gospodje iz Združene liste, ko so imeli tam svojega ministra. Skorajda jim je uspelo in ne pojdimo po isti poti naprej. Ne pojdimo po isti poti naprej. V policiji se bodo počasi formirale sile, ki bodo imele občutek, da so nad vlado, nad parlamentom in nad vsemi ostalimi. Potem bo prepozno jamrati. Ko te gospodje dobijo v roke moč, se je treba zavedati, da je ne bodo več spustili iz rok. In navkljub temu, da se gospodje kolegi iz sedanje Socialdemokratske stranke smejijo in nasmihajo, je to kljub vsemu res. V tistem času smo bili pravzaprav na pragu nekakšnega policijskega udara znotraj policije. Hvala bogu, do tega ni moglo priti več, lahko bi se pa to zgodilo. Zato mora v vsaki parlamentarni demokraciji biti izvedena in izvajana stroga kontrola nad policijo in nad temi silami. Zatorej podprimo debato, poglejmo, kaj je na stvari, in preprečimo tisto najhujše. Hvala.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 50. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Barbare Žgajner Tavš bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje, mag. Andreja Bručana, na poslansko vprašanje gospe Barbare Žgajner Tavš v zvezi s plačilom storitev na področju kontracepcije. Izvolite, gospa Barbara Žgajner Tavš, v imenu poslanske skupine verjetno.
V imenu poslanske skupine. Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Dejstvo je, da smo danes v nekajurni razpravi slišali, kako pomembno je vprašanje za to vlado, nenazadnje za to koalicijo, vprašanje zdravja ljudi, javnega zdravstva. V javnosti se že kar nekaj časa pojavljajo tudi ugibanja oziroma spraševanja o zmanjševanju pravic žensk na področju zdravstva - konkretno tistih pravic, ki gredo po ustavi iz poglavja svobodne odločitve o rojstvu otroka in tudi zakonih, izpeljanih iz ustave. Včeraj sem zastavila ministru vprašanje, povezano z navodili, ki jih je zavod za zdravstveno zavarovanje razposlal svojim območnim enotam. Res je, da sem izpostavila konkretno vprašanje, ki se navezuje na kontracepcijo. Gre torej za vprašanje, ki je v izključni domeni žensk. Ampak v tem navodilu so tudi druga navodila, ne zgolj za področje kontracepcije, pa bom kasneje o tem. Bojim se oziroma upam, da to, kar se dejansko dogaja na področju kontracepcije, ni nova vladna strategija ali usmeritev za dvig rodnosti v naši državi. Minister ne ve oziroma noče vedeti, kaj se dejansko dogaja, in to minister, ki je odgovoren za nadzorstveno funkcijo v zavodu za zdravstveno zavarovanje. V širši razpravi bi prav gotovo lahko dobili odgovore na vprašanja, ki se trenutno zastavljajo. Omenila sem področje kontracepcije in v tem trenutku poudarjam, ne zgolj na področju kontracepcije. Tudi predpisovanje, doplačevanje in plačevanje zdravil onkološkim bolnikom je tu pod vprašajem. Kar nekaj klicev in pripomb smo dobili včeraj zvečer. Skratka, gre za vprašanja, ki bi jih lahko razjasnili v širši razpravi na področju javnega zdravstva v naši državi. In dovolite, da podkrepim zahtevo za širšo razpravo o odgovoru ministra na moje poslansko vprašanje z besedami, ki jih je izrekel in ki so zapisane v magnetogramu: "Tukaj je potrebno upoštevati tudi statusno urejenost osebe." Lepo vas prosim! Mar gre za razslojevanje slovenskih državljank in državljanov na področju javnega zdravstva? Zato še enkrat apeliram, da podprete zahtevo za razpravo.
Hvala. Gospa Potrata, v imenu poslanske? Izvolite.
V imenu poslanske. Hvala. Spoštovane poslanke in poslanci! Socialni demokrati bomo podprli predlog za razpravo o odgovoru ministra za zdravje na poslankino vprašanje, ki zadeva zelo delikatno vprašanje, ker se soočamo z dvema različnima pogledoma na pravice o svobodnem odločanju o rojstvu otrok. Močno gibanje za življenje, ki zavrača po eni strani kontracepcijo, še bolj pa abortus, seveda ni v prid zahtevi, ki je zapisana v resoluciji o nacionalnem programu uresničevanja enakih možnosti žensk in moških, ki je dobila v tem parlamentu polno podporo in v kateri je v poglavju o zdravju posebna skrb in vrsta ukrepov namenjena ravno varovanju reproduktivnega zdravja žensk. In med temi ukrepi je posebej zapisano, da mora biti kontracepcija brezplačna. Videti je, kot da pripravljavci gradiva niso do kraja premislili kaj so zapisali v resolucijo, če smo že ob predlaganem zakonu o primernih oziroma primerljivih zdravilih ugotavljali, da so bila nekatera hormonska kontracepcijska sredstva predvidena za skupino zdravil ali pripomočkov, za katera bi ženske morale plačevati. Tudi nobeno skrito dejstvo ni, da se je dostopnost kontracepcije za ženske bistveno zmanjšala. Če ima vlada program dvigovanja rodnosti, večje ali trdnejše stimulacije za povečanje števila otrok, potem naj to ravna v skladu s populacijo, od katere je najbolj odvisno, ali se bo več zaželenih otrok v resnici tudi rodilo, predvsem pa mislim, da bi morali biti zaskrbljeni nad tem, da predsednik vlade omenja sproščeno Slovenijo, delu prebivalstva pa sproščenosti zagotovo ne zagotavlja. Hvala.
Hvala. Gospod Peče, v svojem imenu? Izvolite.
Hvala. Jaz bi prosil, če se sestanek poslanske skupine SDS-a odvija zunaj, če so toliko korektni do vprašanja zdravstva. Gospod predsednik, vas prosim.
Res je. Prosim, dajte mir. Gospod Peče ima besedo.
Jaz verjamem, da vas zadeva javnega zdravstva oziroma zdravstvenega stanja državljanov in državljank Republike Slovenije niti malo ne zanima. Da vas zanima izključno in pa le [[...]]
Gospod Peče, obrazložitev glasu je, ne polemika. Gospodje so utihnili. Imate besedo, prosim.
Dovolite, da nadaljujem. Jaz verjamem, da vas zadeva zdravstvenega stanja državljank in državljanov niti malo ne zanima. To je v končni fazi v skladu z vašim dosedanjim ravnanjem v okviru državnega zbora, kar pomeni, da ste vedno in pa zgolj le sledili navodilom tiste veje oblasti, za katero [[....]]
Gospod Peče, ni polemika. Prosim.
Gospod predsednik, dovolite, da povem do konca. [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Tako se ne dela, gospod Peče. Želi še kdo obrazložiti glas? Ne. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 33, proti 47. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da predlog ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Cvetke Zalokar Oražem bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje, magistra Andreja Bručana, na poslansko vprašanje gospe Cvete Zalokar Oražem o predvidenem prenosu pristojnosti za podeljevanje koncesij za osnovno zdravstvo na državo. Želi kdo obrazložiti glas? Gospa Potrata, izvolite.
Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlagano razpravo podprla, ker sem v svojem poslanskem vprašanju ministra Bručana tudi spraševala o strategiji privatizacije slovenskega zdravstva, in v odgovoru mi je minister Bručan omenil, da mi je del tega, kar bi mi imel povedati, povedal že poslanki Cveti Zalokar Oražem. Menim pa, da ne njej ne meni ni odgovoril na temeljno vprašanje, ki zadeva vse sloje, vse starosti državljank in državljanov Slovenije. Zdravje je vrednota, za katero smo občutljivi še posebej takrat, kadar začutimo, da je naše zdravje ogroženo. Vajeni solidarnosti v zdravstvenem sistemu, vajeni javnega zdravstvenega sistema, se državljanke in državljani v Sloveniji stežka sprijaznimo z dejstvom, da nam dopovedujejo, da bodo dolge čakalne vrste, slabša dostopnost zdravstvenih storitev razrešena s čudežno paličico zasebništva v zdravstvu. Svetovna zdravstvena organizacija je leta 1995 z raziskavo dokazala, da vsepovsod tam, kjer je privatizacija nadomestila javno zdravstvo, dostopnost zdravstvenih storitev za vse sloje prebivalstva ni več zagotovljena. Po evropski socialni listini pa je ravno enaka dostopnost zdravstvenih storitev temeljna človekova pravica. Torej se Socialni demokrati zavzemamo za to, da bi opravili obširno javno razpravo ali vsaj razpravo o odgovoru na to vprašanje v državnem zboru, kajti doslej nam ni bilo dano spoznati strategije privatizacije slovenskega zdravstva. Po zakonu o javnih financah pa je za vse neposredne proračunske uporabnike potrebno zagotoviti, katere so zakonske osnove za neko strategijo, katere so strokovne podlage. Vsega tega ne poznamo, to ni zagotovljeno, minister Bručan sicer zagotavlja, da strategija obstaja, mi pa menimo, da bi bilo treba o tem razpravljati. Zato bomo predlog za razpravo podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Barovič. V imenu poslanske?
Ja, hvala lepa. Kolegice in kolegi! Mislim, da je vsebina, o kateri sedajle govorimo, res nujnost in potreba. Sami veste, ker je naš skupni sestavni del spremljanja informacij, ker vsega pač ne moremo spremljati, če cel dan tule visimo, tudi po medijih, da vsak dan govorimo o tem, da vrhunski zdravstveni delavci gredo na svoje. In kar je spoštovana gospa, ki je predstavljala in zagovarjala zdravstvo in jo pozdravljam, rekla, ali to pomeni, da ostajajo samo nevrhunski strokovnjaki. Dejansko je na področju zdravstva nastal nered, absolutni nered. Primarno in sekundarno zdravstvo že tako ali tako šepalo, to čutijo predvsem ljudje, tudi mi. In sedaj se mi zdi, iz vsega, kar veje iz javnosti, je nastal en popoln kaos. Nihče več ne ve, kdo je zasebnik, kdo je koncesionar, kdo je polkoncesionar, kdo komu lahko kaj podeli in kdo komu ne sme česa podeliti. Ne gre samo za to, prvič, bojimo se, da bomo izgubili osnovno zdravstveno varstvo, ki ga vsak državljan, ki ga le lahko, plačuje. Drugič, ne vemo, ali bodo vsi ljudje zmožni plačevati osnovno zdravstvo, ki se bo selilo v zasebne sfere, proti katerim nima nihče nič. Ampak na tem področju, kolegice in kolegi, spoštovani gospodje, je potrebno narediti red in vedeti, kakšne so osnovne potrebe za osnovno primarno in sekundarno zdravstvo, ki ga moramo zagotavljati slehernemu državljanu, in po drugi strani, kako omogočiti ljudem, ki imajo ogromno energije, znanja, časa, moči in volje, da delajo tudi na koncesionarski dejavnosti oziroma gredo čisto v zasebne vode. Nihče nima nič proti temu, pa vendarle se moramo v tem državnem zboru dogovoriti, na kakšen način bomo poskrbeli za ene in za druge, tako da bodo ljudje zadovoljni, pokazali svoje zmogljivosti in zmožnosti, ki jih imajo na eni strani in na drugi strani, da bomo mi tisti, ki bomo z zakonom zagotovili osnovno primarno zdravstveno varstvo za vseh skoraj dva milijona Slovencev, ki vse življenje redno plačujejo to zdravstvo in za katere moramo skrbeti, saj so nenazadnje naši sonarodnjaki.
Hvala. Gospod Germič. V imenu poslanske?
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. V poslanskem klubu LDS bomo podprli predlog za razpravo za zelo pomembno področje na področju zdravstva, kot smo podprli tudi predlog gospe poslanke Tavševe. Zdi se nam izredno pomembno, da danes opozorimo, da smo pred časom v poslanskem klubu naslovili podobno vprašanje na predsednika vlade, kjer smo opozorili na tako imenovan proces "bručanizacije", kjer gre za nekontroliran prenos javnega zdravstva v zasebno koncesionarstvo. Danes imamo tukaj ponovno priložnost, da o tem ponovno spregovorimo in se odločimo za to, da o tem opravimo temeljito razpravo. Leto in pol je minilo, odkar je ta vlada prevzela tudi ministrstvo za zdravstvo. In je tudi leto in pol, ko nimamo nacionalnega programa zdravstvenega varstva, kjer bi opredelili temeljno politiko ministrstva za zdravje in te vlade na tem področju. Bojimo se, da bodo posamezne poteze, ki niso usklajene - eden od primerov je tudi zakon o zdravilih, kjer uvajamo prodajo zdravil v tako imenovane specializirane trgovine, pri čemer smo opozarjali na posledice, ki lahko bistveno vplivajo na zagotavljanje zdravstvenega varstva. In seveda zelo korektno bi bilo, da imamo odgovoren odnos do izgradnje mreže javnega zdravstva, tako v javni mreži kot v zasebništvu, da se nam ne bodo dogajali primeri, kajti minister sam s svojimi izjavami to zelo spodbuja, da nam vrhunski strokovnjaki odhajajo iz primarnega, sekundarnega in terciarnega zdravstva v zasebništvo. Pri čemer ni jasnih odgovorov, kaj bo to za zdravstveno varstvo Slovenk in Slovencev prineslo v prihodnje. Zato se mi zdi izredno pomembno, da podpremo ta predlog za razpravo o odgovoru ministra Bručana na zastavljeno poslansko vprašanje, da dobimo, ne samo mi v državnem zboru, ampak tudi celotna slovenska javnost jasne odgovore, kaj se dogaja na tem področju, kakšne so pristojnosti, ali se izvajajo ali ne, in kakšna bo usoda in stanje Slovenk in Slovencev na področju zdravstvenega varstva v prihodnje, pri čemer obstaja velik dvom, da gre ob neusklajeni, netransparentni politiki lahko samo na slabše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dovolite, ker razpravljate o vsem mogočem, o celotnem zdravstvu, bi še enkrat rad ponovil vprašanje, o katerem naj tisti, ki želi, obrazloži svoj glas. In sicer gre za vprašanje o predvidenem prenosu pristojnosti za podeljevanje koncesij za osnovno zdravstvo z občine na državo. To je bilo vprašanje. Gospod Cvikl, izvolite, v svojem osebnem imenu.
Gospod predsednik državnega zbora, samo o tem bom govoril. Dovolite, da najprej citiram ministra Viranta [[petek, 24. marec 2006, seja komisije za nadzor proračuna]] : "Država Republika Slovenija bo podpirala samo takšne koncesije, če je to ceneje in če je to v javnem interesu." Samo takšne koncesije. To, kar se sedaj počne v zdravstvu, očitno tudi vam kot zdravniku ni najbolj ljubo, ker drugače ne bi tako grobo prekinili gospoda Pečeta ob prejšnjem poslanskem vprašanju. Če se bodo koncesije podeljevale zaradi želja zdravnikov in če bo profit pod črto, ne pa solidarnost in kvaliteta zdravstva kot osnovno načelo podeljevanja koncesij na primarnem, sekundarnem ali terciarnem zdravstvenem področju, potem gre Slovenija zelo daleč, proti Severni Ameriki. Meni je žal, da nočete s podporo predlogov poslanskih kolegov - najprej poslanske kolegice Žgajner Tavševe, potem pa seveda naše poslanske kolegice, omogočiti, da bi o tem razpravljali, celo vi kot zdravnik, kot sem razumel. Vprašanje koncesij na primarni ravni ni samo vprašanje, ali bo o tem odločal minister, ali bodo o tem odločali prijatelji od ministrov, ampak je osnovno vprašanje, ki je povezano s tem, kakšne funkcije država izvaja na lokalni ravni. Zato bi predlagal, da o tem opravimo razpravo, da pozovemo ministra za javno upravo, ki je govoril o teh kriterijih, in ga vprašamo, ali njegov kolega, gospod Bručan skozi "bručalizacijo" to res zagotavlja. Zato bom predlog podprl.
Hvala. Gospod Peče.
Iskreno upam, da tokrat ne boste prekinili, da boste upoštevali tudi vašo izobrazbo, ampak seveda, to je stvar vaše morale in očitno je zelo nizka. Ampak dejstvo je, da vse koncesije, ki se danes odvijajo v prenosu zdravstva na privatno izvajanje, niso na podlagi zakona. V okviru Slovenske nacionalne stranke smo vam že kar nekajkrat povedali, da še zmeraj manjka osnovni krovni zakon o koncesijski dejavnosti. Da je to eden izmed tistih zakonov, ki bi na področju javnih financ prinesel v okviru nedavčnih prihodkov. Ampak ta vlada, kakor prejšnja vlada, ni pripravljena prisluhniti temu ekonomskemu ukrepu. In kar se tiče primarne zdravstvene dejavnosti, sekundarne ali pa terciarne dejavnosti, v povezavi s tem prenosom na privatno izvajanje zdravstva, gospodje in gospe, dejstvo je, da je to podvrženo posameznikovemu žepu in v kolikor bo vlada žal ocenila, da so posamezne zdravstvene storitve zainteresirane na podlagi kapitala, potem bo to tudi izvajala. Meni osebno pa je žal, da državni zbor podlega tovrstnemu vodstvu oziroma načinu vodenja, kot ga izvaja gospod Cukjati, in ne dovoli, da bi državni zbor spregovoril o lažnih navodilih gospoda Bručana, ministra za zdravje, ki jih izdaja tako na področju ginekoloških pregledov kakor tudi na področju onkoloških pregledov, in gospodje in gospe, dokler si boste zatiskali oči na tovrstnem področju, na podlagi želje gospoda predsednika državnega zbora, dr. Franceta Cukjatija, toliko časa se bo odvijala žalost v tem državnem zboru in verjetno se bo danes prav tako na področju azbesta odvijala žalost. Ampak v končni fazi, vse se imamo za zahvaliti našemu predsedniku državnega zbora, ki niti ne omogoča razprave v forumu demokracije, kar naj bi ta državni zbor bil. Gospod Cukjati, sram vas bodi.
Gospod Peče, čas bo potekel. Gospod Peče, ne vem, ali se mi boste kdaj opravičili, to je vaša stvar in stvar vaše kulture. Gospod Gulič. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, cenjene kolegice in kolegi! Seveda bi bilo treba tudi o tej temi opraviti razpravo. Ne samo o tej, seveda tudi o vseh prejšnjih, proti katerim ste glasovali. Gre za to, da smo vendarle parlament, prostor govorjenja, razprave, debate. Zadnjič smo imeli tukaj visokega predstavnika evropske skupnosti, ki nam je prinesel demokracijo, razpravo, debato. Nič od tega. Evropsko unijo očitno rabimo samo takrat, kadar hočemo minimalizirati standarde pravic in kadar hočemo maksimirati standarde omejitev, obveznosti in razgraditi demokracijo. To, kar predlaga gospod Bručan, ni samo demantaža zdravstvenega sistema oziroma del demantaže, ampak je del demantaže vseh pravic, ki jih imamo državljani. In točno v to smer gre, iz parlamenta delate glasovalno mašino, potrjevalno mašino, skupščino, kateri se tako radi posmehujete. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Ne. Glasujemo. Glasovanje o predlogu teče. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 33, proti 48. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Boštjana Zagorca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, gospe Marije Lukačič, na poslansko vprašanje Boštjana Zagorca glede subvencij v kmetijstvu ter vzpodbujanju manjšin kmetij. Gospod Zagorac, izvolite, v imenu poslanske.
Hvala za besedo. Dovolite mi, da se na začetku neke vrste opravičim, predvsem prvi vrsti vladajoče koalicije, predvsem SDS-a in NSi, za "lapsus lingue", ki se mi je zgodil pri besedi Schroeder pa Schussel, vsi ostali, ki sedite za prvo vrsto, ste se smejali, kot bi na Štajerskem rekli - po "befelu", se pravi po ukazu, in enako boste glasovali tudi pri naslednjem zakonu, verjetno po "befelu" in po ukazu. Če se vrnem nazaj na subvencije pri ministrstvu za kmetijstvo. Kljub temu, da smo krepko zakoračili v leto 2006, še vedno številni kmetje niso dobili izplačanih ne subvencij, ne regresov za preteklo leto. Kmetje, ki so ta finančna sredstva prejeli konec leta 2005, se zaradi zamude izplačil zdaj srečujejo z likvidnostnimi težavami. Kot sem povedal že v svojem nastopu, dober gospodar vedno planira vnaprej, kako bo porabil svoja finančna sredstva, in ti kmetje danes, ki teh subvencij niso dobili, se srečujejo z likvidnostnimi težavami oziroma z odvzemom premoženja. Nenazadnje ne ministrica za kmetijstvo, ne minister za finance, mene veseli, gospod Pojbič, gospod Hvauc, da sta sprejela toliko kulture, in bosta prisluhnila temu, kar govorimo. Verjamem, da je tako na vašem področju kot na mojem področju kmetijstvo ena izmed zelo pomembnih zadev. Hvala lepa še enkrat, res se vam zahvaljujem. Kmetje, ki so dobili subvencije oziroma bodo dobili subvencije v letu 2006 za leto 2005, ne minister za finance, ne kmetijska ministrica nista znala odgovoriti na vprašanje, kako obračunati dohodnino. Ali bodo zaradi tega, ker bodo dobili finančna sredstva v enem letu, padli tudi v večji dohodninski razred. [[Oglašanje v dvorani.]] Fino! Verjamem, da mi bo namesto ministrice za kmetijstvo oziroma finančnega ministra gospod Pojbič z veseljem odgovoril, ker on ve odgovore že vnaprej. Ampak jaz bi vseeno rad slišal ministra za finance, kako bo treba obračunati dohodnino ljudem, ki so dohodnino dobili za dve leti izplačano v enem letu [[?]] . Hvala lepa.
Hvala. Gospod Prijatelj.
Hvala, spoštovani predsednik. Slovenija je iz Bruslja pripeljala najmanj za en "šleper" pravilnikov in zakonov, jih prevedla in dejansko implementirala v svojo zakonodajo. Pa naj omenim samo področje, ki je najbolj na udaru. Mi nimamo danes izplačil za najbolj prizadeto sredino, to je področje kmetijstva za leto 2005. To se bo zgodilo, po obljubah ministrice, v naslednjih dneh. Pa vendar, Italija ima sedemletno pogodbo, ki se jo podpiše po skrbnem pregledu in nadzoru, in lahko tisti, ki dobi subvencijo od države, planira za leta naprej, vzame kredite, planira svojo kmetijsko dejavnost in tako preživi svojo družino in zagarantira eksistenco še komu drugemu oziroma zaposli še koga. Pri nas se to ne more zgoditi, ker smo preveč toga država. In kljub temu, da je kmetijstvo najbolj na udaru znotraj evropske skupnosti, ne znamo najti tistih instrumentov, ki jih sosedje že uporabljajo. Zato podpiram poslansko pobudo kolega in zahtevam, da se opravi razprava o tem, kajti kot vemo, kmetijsko ministrstvo je resnično najšibkejši člen v tej vladi. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Peče.
Hvala. Dolžni smo opraviti to razpravo. Dolžni smo opraviti to razpravo do vseh tistih, ki se ukvarjajo s kmetijstvom. Dejstvo je, da je kolega Boštjan Zagorac v okviru svojega poslanskega vprašanja izpostavil dva vidika. Prvi vidik so različna merila oziroma spreminjajoča se navodila, ki jih ta državni zbor, prav tako pa vlada Republike Slovenije in ne nazadnje tudi predsednik države, pošilja kmetovalcem. Če se spomnite, smo v letih od 2000 do 2004 govorili, da majhno slovensko kmetijstvo nima perspektive. Celoten državni zbor je na predlog takratne vlade govoril, da bodo majhne kmetije propadle, da ne morejo zaprositi za subvencije in da v okviru Evropske unije, predvsem pa skupne kmetijske politike, ni prostora za njih. Kolega Zagorac je v svojem poslanskem vprašanju izpostavil tudi vidik, novo stališče predsednika države Republike Slovenije, dr. Janeza Drnovška, ki je v svojem nedavnem nagovoru slovenskih kmetic poudaril, da je prihodnost v malih kmetijah. In ravno skozi to razpravo najvišjega organa v okviru naše države, v kateri bi sodelovalo tudi ministrstvo, iskreno upam, poudarek je na "upam", da bi lahko prišli do tega, da bi podali neko kredibilno stališče do slovenskih kmetovalcev. Kako naj zdaj ljudje, ki se ukvarjajo s kmetijstvom, vedo, ali je smiselno imeti male kmetije ali je smiselno imeti velike kmetije? V zadnjem obdobju smo bili priče dvema različnima informacijama. In odgovor na te informacije lahko podamo skozi razširjeno razpravo. Zato je smiselno podpreti idejo in osnovno vizijo kolega Boštjana Zagorca. Hvala.
Hvala. Še kdo? Gospod Školč. V imenu poslanske?
Tudi lahko. Poglejte gospodje in gospe, jaz razumem, da ni mogoče v tem parlamentu spregovoriti o napovedujočih se spremembah v zdravstveni mreži. Razumem, da ni mogoče spregovoriti o zmanjšanju pravic žensk glede na njihov urejen ali neurejen osebni status. Razumem, da ni mogoče voditi razprave o povečanju pooblastil policije in posledično zmanjšanju osebnih svoboščin. Razumem, da mižimo pred razpravo o dvotirni avstrijski politiki, ko gre za vprašanje Slovencev. Tudi mi je popolnoma jasno, da predsednik vlade, ki je vseveden in brezpriziven, ni pripravljen z nami razpravljati o treh vprašanjih, ki so tu zastavljena. Nisem pa prepričan, da bi prav ravnali v tem primeru, da ne bi opravili razprave o tem vprašanju, ker, katerikoli časopis odprete, katerikoli radio, televizijo, povsod vas pričakata prijazna gospod Šircelj in gospod Simič in razlagata, kako se izpolni dohodninska napoved. O tem pa tu ni mogoče razpravljati. Poglejte, kaj to govori. Ne morem drugega, kot da bi se spomnil in tudi vas, ki ste postali veliki Evropejci, - da se je v lanskem letu praznovalo 400-letnico izida enega romana, ki govori o boju z mlini na veter. To, kar mi tu počnemo, je nekaj zelo podobnega. Ne vem, kaj bi se še moralo zgoditi, da bi lahko vodili razpravo o kateremkoli vprašanju. Govorimo o nekem partnerstvu za razvoj. Kakšno je to partnerstvo? Molčeče. Da glasujemo in da se vpisuje v redovalnico. Ali je to partnerstvo, kjer je mogoče o čem govoriti? In ali je parlament nek razred, kjer lahko dobiš besedo samo, če ti da kdo. Ne, predsednik jo ne more tukaj vzeti, na našo srečo, kdo drug, da te avtorizira za katerokoli vprašanje. Prosim, podprimo to pobudo in osrečimo vsaj dva, ki rada govorita v jasnosti, da [[...]]
Gospod Školč, čas. Hvala lepa. Gospod Džuban. V svojem osebnem imenu? Izvolite.
Ja, v osebnem. Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz osebno nisem navdušen nad tem, da se nam nerazpoloženje v tem državnem zboru s časa v čas stopnjuje. Verjetno je to tudi zaradi tega, ker se vsi predlogi, da bi razpravljali o problemih, ki so prisotni v tej državi, eni zelo akutni, arogantno zavračajo. Ta zadnji predlog je verjetno rezultat kar nekaj vprašanj na isti točki istega državnega zbora že v kar nekaj nadaljevanjih. Te nesrečne subvencije v kmetijstvu postavljamo poslanci kar na istih sejah, kar nekaj nas. In ta zadnja pobuda je prilika za koalicijo, ker bi bila razprava verjetno na naslednji seji. Je prilika za koalicijo, da bi lahko triofirala, ker bi na naslednji seji lahko rekli, odločbe so izdane, subvencije so izplačane, seveda pod pogojem, če bi bilo res, kar je včeraj dr. Bajuk rekel, do petka bodo izdane odločbe, v petih dneh bodo nakazila na osnovi teh odločb. In ne vidim nobenega razloga, da ne bi podprli, in morda čez mesec dni, takrat ko bi bila razprava, če bo res, kar trdita oba - minister in ministrica, da se bo to zgodilo, da bi samo ugotavljali, če je res vse tako v redu ali pa ni v redu. Jaz bom ta predlog podprl. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 49. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Darje Lavtižar Bebler bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa. Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje, dr. Lovra Šturma, na poslansko vprašanje gospe Darje Lavtižar Bebler v zvezi z razmerami v pravosodju. Izvolite, gospa Lavtižar Bebler.
Hvala lepa, gospod predsednik. Razmere v pravosodju so zelo slabe in zaskrbljujoče. Obenem z odporom sodnikov pa tudi tožilcev zoper uveljavitev zakona o sistemu plač v javnem sektorju in zoper odlok o plačah funkcionarjev so prišla na dan tudi vsa druga vprašanja in problemi, ki danes pestijo slovensko sodstvo. Slabi pogoji dela, neprimerni prostori, slaba oprema, premajhno število sodnikov oziroma njihovih pomočnikov in strokovnih sodelavcev, odtekanje številnih najsposobnejših sodnikov in nezmožnost pridobiti v sodniške vrste najboljše mlade pravnike ali tiste, ki že imajo bogate delovne izkušnje s področja civilnega in gospodarskega prava. Vsa ta problematika se odraža tudi v prepočasnem odpravljanju zaostankov. Minister za pravosodje ne odgovori na vprašanje, ali se zavzema za ukinitev ali preureditev trajnega mandata sodnikov. Pravi, program Lukenda bo uspel, ker pač mora uspeti. Kakšen napuh. Minister zlahka zahteva izredni nadzor v pravnomočno razsojeni zadevi, ker po njegovem sodnica ni izvedla zadosti in pravih dokazov. Nezaslišano. V sodstvu smo ta čas priča pravzaprav izrednim razmeram. Vse to pa vsekakor slabi pravno državo in ogroža spoštovanje načela delitve oblasti. Apetiti izvršilne oblasti, da bi posegala v neodvisno sodstvo in samostojno sodno vejo oblasti, so preveliki in nedopustni. Zato je razmeram v pravosodju in aktualnim problemom v zvezi s pravosodjem nujno potrebno posvetiti posebno sejo oziroma posebno obravnavo v državnem zboru. Prepričana sem, drage kolegice in kolegi, da boste ta moj predlog podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Peče. V imenu poslanske skupine?
Hvala. Minister je včeraj odgovoril, katere investicije so bile izvedene v okviru slovenskega sodstva. Povedal je, geografsko zaokroženo, da je nekaj sto kvadratnih metrov novih površin dobilo sodstvo v Mariboru. Povedal je, da je bilo nekaj sto kvadratnih metrov površin za opravljanje sodniške dejavnosti na novo pridobljenih v okviru mesta Ljubljane. Prav tako je povedal, da je bilo nekaj sto kvadratnih metrov novih prostorov pridobljenih v okviru oziroma na področju mestne občine Celje. Minister je tudi nadalje našteval, kje je bila dobljeni nova kvadratura za opravljanje sodniške funkcije. In dejstvo je, da je državni zbor od leta 2000 do 2004 sprejel nič koliko finančnih zahtevkov ministrstva za pravosodje oziroma sodne veje oblasti po povečanju finančnih sredstev. Državni zbor je vse te zahtevke odobril. Torej, državni zbor, in tu moram stopiti v bran tudi izvršilni veji oblasti - torej vladi Republike Slovenije, je odobril povečanje finančnih sredstev od obdobja 2000 do danes, državni zbor je prav tako na predlog vlade odobril povečanje kvadrature za opravljanje sodniške službe v naši državi kljub temu, da je nekoč tako imenovan twinning projekt govoril o treh največjih pomanjkljivostih slovenskega sodstva. In vse tri so imele samo en skupen imenovalec, to je neučinkovitost slovenskih sodnikov v povezavi s trajnim sodniškim mandatom. In verjetno veste, vse poslanke in vsi poslanci tega državnega zbora, da smo v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke vložili ustavne spremembe, ki se dotikajo področja sodstva, ki se dotikajo do sedaj prepovedane teme pogovora, to je trajnosti sodniškega mandata. In da se bo tako ali tako v okviru ustavne komisije državnega, kakor tudi nadaljnjega postopka - torej ustavodajnega postopka, kajti dejstvo je, da je zakonodajalec v tem primeru tudi ustavodajalec, odvijala debata v povezavi s tem. Zato, vsaj v Slovenski nacionalni stranki, ne vidimo razloga, da bi iskali opravičilo za slovenske sodne zaostanke. Dejstvo je, da je krivec znan. Pozna ga tako minister, vlada, kot vsi mi. Krivec so neučinkoviti sodniki, predvsem pa sodniki, ki sodijo na podlagi pristranskosti. Na to nas opozarja Evropa, na to vas že dolgo opozarja Slovenska nacionalne stranka. In res je, da ste si do sedaj v okviru prejšnje vlade zatiskali ušesa pred tem problemom. Danes je žal prepozno. Kakor rečeno, na to vas opozarja Evropa in dejstvo je, da je nujno potrebno sprejeti ustavne spremembe, ki so v toku tako ali tako. Zato predloga poslanke Darje Lavtižar Bebler ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Potrč, v imenu poslanske?
V poslanski skupini bomo predlog podprli. Situacija v pravosodju je težavna, kar je najbolj blag izraz, mnogo hujše bi se dalo povedati. Gospod minister, tudi po moji oceni, namesto da bi odpravljal vzroke, se bolj obnaša kot prisilni upravitelj sodstva. Jaz mislim, da je razprava o tem, kako odpravljati vzroke, ne pa stalno iskati nova zdravila z odpravljanjem posledic, potrebna v državnem zboru. Bom pa skromno pripomnil, da upam, da se nam glede na duha v tem državnem zboru ne bo zgodilo kaj narobe, če bomo to razpravo odprli, in da ne bo večina še veliko bolj kot sam minister razmišljala v smeri prisilnega upravitelja, ne pa v smeri odpravljanja vzrokov za težave v pravosodju. Upam, da nam bo uspelo. Hvala.
Hvala. Gospod Jelinčič, v osebnem imenu?
Hvala lepa. V kolikor bi bilo izhodišče za razpravo drugačno, in sicer v kolikor bi govorili o problematiki sodstva, o tem, da sodniki ne sodijo po pravu, da so nestrokovni, da ne delajo tako, kot bi morali, v tem primeru bi podprli razpravo. Tisto izhodišče, ki ga je postavila gospa Lavtižar Bebler, pa nas nikakor ne prepričuje v tem, da bi podpirali kakršnokoli razpravo, konec koncev je bila ravno Liberalna demokracija v prejšnjem mandatu tista, ki je zavirala ureditev razmer s tem, da je dajala potuho neurejenemu sodstvu, sodnikom in tožilcem. Dejstvo je, da je nemška inšpekcija odkrila v Sloveniji, da slovenski sodniki pa tudi tožilci delajo približno dvakrat manj kot nemški, da naredijo več kot dvakrat manj kot nemški, da imajo približno enake plače kot nemški sodniki in da imajo bistveno boljšo opremljenost delovnega mesta kot nemški sodniki in ob enem imajo naši sodniki in tožilci tako imenovani dosmrtni mandat, iz katerega jih nihče ne more spraviti, ne glede na to, kako sodijo, in imajo tudi absolutno imuniteto, takšno imuniteto, o kateri poslanci ne moremo niti sanjati, in vendar se o tem nič ne govori. Če bi govorili o teh zadevah, bi absolutno podprl to razpravo, ker pa se išče tukaj opravičilo za nedelo, nestrokovnost in pristranskost sodnikov, pa tega nikakor ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Gospa Žgajner Tavš.
Hvala lepa. Tudi sama bi zelo rada prikimala k razpravi v tem državnem zboru, ko se postavlja vprašanje dela sodnikov oziroma sodne veje oblasti. Odkar sem se zelo aktivno začela ukvarjati z vprašanjem spolnih zlorab, predvsem otrok, se mi kopičijo listi papirja, ki govorijo o tem, kako nekorektno so sodniki postopali v samem postopku do otrok, do žrtev spolnega nasilja in ne nazadnje tudi do ostalih vpletenih v te postopke. Ampak žal ali pa na veliko veselje se bom tudi jaz pridružila svojim poslanskim kolegom z ugotovitvijo, da pravzaprav ne moremo iskati opravičila za nestrokovno, nekorektno ali pa preprosto nedelo sodnikov. Zato te razprave ne bom podprla. Bi pa še enkrat opomnila oziroma opozorila, da je odprt postopek v okviru sprememb ustave Republike Slovenije, ki omogoča širšo razpravo tudi o vprašanjih, ki smo jih izpostavili danes v okviru Slovenske nacionalne stranke. In ravno ta stranka, ki je zahtevala razširjeno razpravo, je tista stranka, ki zavira oziroma nasprotuje širši razpravi v okviru ustavnih sprememb.
Hvala. Še kdo? Gospod Gantar.
Seveda bom podprl to pobudo za razpravo. Mislim, da je stanje v sodstvu in pravosodju takšno, da potrebuje temeljito razpravo. Seveda so lahko zorni koti te razprave različni. Postavlja se vprašanje, kot ga je eden mojih kolegov izpostavil, ali so sodniki dobri. Ne vem, nisem še nobenega pojedel. Vem pa, da je dobro razpravljati o pritiskih, o različnih alternativah in opcijah, ki se tu pojavljajo, in predvsem o zoževanju pristojnosti, ki jih ima sodniški poklic na svojem področju. In mislim, da je to tema, o kateri bi veljalo spregovoriti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo. Načeloma se nisem nameraval oglasiti, toda izvajanje mojega predhodnika me je privedlo do tega, da obrazložim svoj glas. Spoštovane kolegice in kolegi iz prejšnje vlade, ne nazadnje ste vi tisti, ki ste naredili sodnike za svete krave, za nedotakljive ljudi, za ljudi s trajnim sodniškim mandatom, ki povzroča v tej državi številne sodne zaostanke. In v kolikor bi dejansko mislili resno, bi podprli pobude Slovenske nacionalne stranke v ustavodajnem postopku, ki je v teku, ne pa da ta postopek zavirate. Hvala.
Hvala. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Ob današnjem, že menda desetem glasovanju o včerajšnjih vprašanjih poslancev me resnično skrbi za našo opozicijo, ki očitno ni razumela niti enega odgovora ministrov. Pri vsakem vprašanju si želijo obširno razpravo, ob tem, da vemo, na kakšen način se takšna razprava praviloma sproži. In žal ugotavljam, da očitno, če je takšna potreba, ne znajo napisati interpelacije. Tudi to je delo opozicije, če bi bilo potrebno, vendar se na čuden način izmikajo in tudi ob tem vprašanju o slovenskem sodstvu skušajo zamegljevati dejansko stanje. Vprašanje je prišlo iz pravniških vrst in stranke, ki je najbolj odgovorna za stanje v slovenskem sodstvu, za zaostanke, za kazni iz evropskega sodišča, in naključje - gospa Beblerjeva je opravičevala takšno ravnanje slovenskega sodstva kot ustvarjalno interpretacijo prava. Vse se je pometlo pod to zadevo in pod to preprogo in danes zamegljevati na tak način, na tak način govoriti o tem, da so za splošno razpravo. Jaz se strinjam, da je potrebna razprava, vendar boste morali priznati svojo odgovornost v neki normalni razpravi, ne pa zamegljevati zadev. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo za obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Glasovanje o predlogu teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 29, proti 55. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Majde Širca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo na poslansko vprašanje gospe Majde Širca glede izvajanja resolucije nacionalnega programa za kulturo 2004-2007. Gospa Širca, izvolite obrazložitev glasu v imenu poslanske.
Kolegi in kolegice! Še posebej tisti, ki ste bili tukaj še v prejšnjem mandatu, kaj bi takrat dejali, če bi bilo 10 predlogov z nezadovoljivimi odgovori, nepopolnimi, neustreznimi in ne dovolj poglobljenimi, zavrnjenih. Aroganca, mar ne? Objestnost, samozadostnost, ošabnost. Tudi odgovor ministra za kulturo ni bil zadovoljiv, bil je zajedljiv in bil je zame nepopoln. Spomnila sem ga, da je bila resolucija nacionalnega programa za kulturo 04/07 sprejeta v tem državnem zboru s 100% podporo, brez zadržkov in tudi brez nasprotujočih glasov. Spomnila sem ga, da v njegovi stranki, v koalicijskih vrstah ste vsi resolucijo podprli. Še več, usoda slovenske kulture je bila za vas takrat zelo pomembna, glasna, dolgotrajna in vsesplošna. Seveda nekoč. Danes ne več, minister za kulturo se ne ukvarja z reševanjem programa, napisanega v resoluciji nacionalnega programa za kulturo, ukvarja se z mediji, vzorno v strateški svet se ukvarja s parado, zbor za republiko pa z volitvami. A vendarle, v pomembnih delih se resolucija ne izvaja. Ne izvaja, spomnila sem ga in včeraj je bilo mogoče tudi slutiti, zakaj ni prišlo do poročila v državni zbor že prejšnje leto, ki bi ga moral minister po zakonu o uresničevanju javnega interesa na področju kulture prinesti sem, morali bi o njemu razpravljati, morali bi se soočati s spremembami in dopolnitvami resolucije ali pa celo mogoče z njegovo ukinitvijo, kot mi je minister v pisnem poslanskem vprašanju tudi namignil. Skratka, minister za kulturo ni mogel, mogoče je bil tudi časovno omejen, mogoče ni hotel več govoriti. Vam, ki je usoda slovenske kulture za slovenski narod prvotnega pomena, seveda ne bo težko danes glasovati, da se v tem državnem zboru detektira, kaj se znotraj kulturnega programa, ki ste ga sami potrdili in za katerim smo tudi mi stali, izvaja in kaj se ne. Hvala.
Hvala. Želi še kdo? Gospod Peče. Ne, oprostite, gospod Bevk je prej dvignil roko. Izvolite, gospod Bevk. V imenu poslanske skupine?
Lahko tudi, čeprav ne bom porabil treh minut. V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli predlog kolegice Majde Širca, da opravimo razpravo o odgovoru na njeno poslansko vprašanje, ki ga minister za kulturo, Vasko Simoniti, ni opravil zadovoljivo. Državni zbor Republike Slovenije je leta 2004 soglasno, brez glasu proti sprejel resolucijo o nacionalnem programu za kulturo za obdobje 2004-2007. Vse svoje glasove so takrat prisotni prispevali, tudi kolegice in kolegi iz opozicije, tako da sem slišal, da se je letos celo državni sekretar, gospod Zorn, začudil, od kje takrat taka enotnost med koalicijo in opozicijo, in je preveril, ali ta trditev res drži. Tako je, res drži. Državni zbor je takrat soglasno sprejel ta program, prvi nacionalni program, ki je bil sprejet v samostojni Republiki Sloveniji. Mi predlagamo, da se opravi čim prej razprava ne samo o letu 2004, temveč tudi o letu 2005. In predlagamo, da ministrstvo čim prej pripravi celovito poročilo ter ga na podlagi zakona - kajti to je tudi njegova obveznost - pošlje v državni zbor, da bomo tu celovito spregovorili o kulturni politiki na Slovenskem, tako o tem, kako se je ta resolucija uresničevala ter tudi, kako vidimo vizijo za naprej. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Peče, v imenu poslanske skupine?
V svojem lastnem imenu, prosim. Včeraj sem dokaj pozorno oziroma vsebinsko poslušal kolegico Širco. Kljub temu, da je bilo danes njeno vprašanje prikazano kot vprašanje o resoluciji nacionalnega programa s področja kulture, pa lahko zagotovim, da je, vsaj v mojih ušesih, njeno vprašanje zvenelo z drugačno vsebino, to je vsebino preoblikovanja Viba filma. Dejstvo je, da sva bila ravno jaz in moj poslanski kolega, Zmago Jelinčič, obdolžena marsičesa ravno s strani predlagateljev tega vprašanja, ko sva predlagala isto zadevo za vprašanje Vzajemne. Takrat ste naju, gospodje iz Liberalne demokracije, predvsem kolega Školč in njemu podobni, označevali za marsikaj, ker sva poskušala povzročiti, da bi Republika Slovenija izvajala [[...]]
Gospod Peče, to ni stvar polemike.
Gospod Cukjati, Viba film, če bi včeraj vodil sejo, jaz sem jo vodil, vas ni bilo prisotnih, je bila element poslanskega vprašanja gospe Širce, lahko pa me prekinete, kar je v vaši navadi. Hočem pa le povedati, da tovrstna debata ni v okviru politične debate, da v primeru ene institucije nek poslanec ali pa poslanka hvali preoblikovanje v delniško družbo, kar se je včeraj zgodilo na področju Viba filma, pred tem pa pred 30. dnevi [[...]]
Gospod Peče, prosim, ne polemike.
[[...]]kritizira in na najhujši način označuje ostale nasprotnike, da je to nekaj nedopustnega, zato vaše pobude jaz osebno ne morem podpreti. Hvala.
Gospod Milan Petek, imate besedo.
Hvala predsednik. Pa je SNS le koalicija B, kot izgleda. Jaz sem bil včeraj tudi na tej seji in je dejstvo, da sem ob tem, kar je gospod Peče omenil, slišal tudi zahtevek o obravnavi stanja v zvezi z resolucijo. In pridružujem se pobudi Majde Širca, da se o tem razprava opravi. In kaj bi jaz vprašal ministra. Vprašal bi ga, kako ima srce, kje so njegovi kriteriji, da poleg Cankarjevega doma največjemu prireditvenemu centru v Sloveniji - Narodnemu domu, za razliko od preteklih let, pa naj ponazorim, v letu 2004 - 50 milijonov, v letu 2005 - 35 milijonov, v letu 2006 dodeli 12 pa pol milijonov za opravljanje tako širokega spektra dejavnosti na kulturno-prireditvenem področju, da enostavno ne zdrži nobene kritike. In če to niso teme, o katerih bi se morali tukaj danes oziroma naslednji mesec pogovarjati, potem mislim, da se tisti, ki prisegate na kulturo in na pomen kulture v slovenski družbi, tega, teh dejanj niti ne zavedate, in zaradi tega bi bilo prav, da podpremo to pobudo in odpremo to razpravo o kulturi sami in o resoluciji kot elementu te kulture. Hvala.
Hvala. Gospa Potrata.
Hvala. Podprla bom zahtevo kolegice Majde Širca za to, da opravi državni zbor razpravo o tistem, kar bi državni zbor po zakonu moral že opraviti - namreč pregledati poročilo o uresničevanju nacionalnega programa za kulturo. O tem sem tudi sama že spraševala ministra, pa nisem dobila nobenega konkretnega odgovora, je pa večkrat omenjal, da je treba v kulturi spremeniti prioritete. Ker se prioritete spreminjajo po enakem načinu, kot so se sprejemale, bi bilo prav, da bi najprej pregledali, kaj je bilo narejenega, in potem ugotovili, kaj je treba spremeniti, če se je sedanja vladna koalicija namenila nacionalni načrt spreminjati. In ker smo že tako daleč v letu 2006, bi bilo res dobro ob tem opraviti razpravo še o poročilu o uresničevanju nacionalnega programa za kulturo za prejšnje leto, da ne bi potem dodatno čakali spet eno dodatno leto še na poročilo o uresničevanju nacionalnega programa za kulturo. To govorim še posebej zaradi tega, ker to ministrstvo dolguje še kakšno drugo poročilo ali kakšen drug nacionalni program, denimo nacionalni program o uresničevanju jezikovne politike, ampak to kulturno ministrstvo zanimajo samo mediji in nič drugega. Hvala.
Hvala. Še kdo? Ne. Glasujemo. Glasovanje o predlogu teče. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 28, proti 55. [[za je glasovalo 28.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda - to je z obravnavo Predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2006 s Poročilom o stanju v Evropski uniji in položaju Republike Slovenije v njej v letu 2005. Ker k dopolnjenemu predlogu deklaracije ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o deklaraciji. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bila deklaracija neusklajena. Gospod Barovič, v imenu poslanske.
V imenu poslanske skupine. Gospod predsednik, hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! V dopoldanskem delu smo nanizali kar nekaj vsebinskih pomanjkljivosti, za katere bi želeli, da bi bile poudarjene v našem delu v letu 2006, vezano seveda na tri osnovne točke te deklaracije - uvedba evra v letu 2007 in na ostali dve točki: Na pridobivanje sredstev iz Evropske unije in predvsem na predsedovanje. V Slovenski nacionalni stranki smo se dogovorili oziroma ne bomo nasprotovali tej deklaraciji. Vendar že ta trenutek v imenu Slovenske nacionalne stranke želim poudariti, da bom na vseh pristojnih ustanovah sprožil pobudo, da bi bila Slovenija med 25-imi članicami Evropske unije tista, ki bo ponovno sprožila in pognala kolesje za čim hitrejše sprejetje ustavne pogodbe, kajti od sprejetja ustavne pogodbe je odvisna pravzaprav vsa vsebina programa deklaracije, o kateri smo danes govorili.
Hvala. Gospod Juri, v imenu poslanske?
Ja. Mi bomo podprli deklaracijo, ker je bil v fazi sprejemanja na odboru za zunanjo politiko podprt poseben amandma in posebna dopolnitev poglavja nacionalne politike, kar zadeva barcelonski proces. Gre za to, da končno vlada podpira tudi projekt ustanovitve mediteranske univerze kot središče skupnega izobraževanja novih kadrov, novih strokovnjakov, novih intelektualcev v sredozemskem prostoru, ki je lahko jamstvo za boljšo prihodnost varnosti in sodelovanja v tem prostoru. Kljub temu, da se vlada zavezuje v tej deklaraciji k bolj aktivni vlogi pri ustanavljanju te univerze, jo želimo pozvati k temu, de je še bolj ambiciozna in da, tako kot si nekateri želimo, tudi kandidira, priglasi svojo kandidaturo za sedež te univerze. Če bo to priglasila Malta, mislim, da ima Slovenija enake ambicije, enake pogoje, da to tudi stori. Hvala.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti 1. (Za je glasovalo 76.)(Proti 1.) Ugotavljam, da je deklaracija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda, to je s ponovnim odločanjem o zakonu o odpravljanju posledic dela z azbestom. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani zbor! Po mnenju poslanske skupine Socialnih demokratov je zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom korak nazaj v reševanju azbestne problematike v Sloveniji, saj že sam njegov naslov zožuje vsebino zakona. Zakon se nanaša zgolj na odpravljanje posledic dela z azbestom, ne pa tudi na škodljive posledice izpostavljenosti nevarnemu azbestu. Nanaša se torej zgolj na delavce, zaposlene v azbestni proizvodnji, ne pa tudi na prebivalce, ki so bili azbestu izpostavljeni v neposredni okolici proizvodnih objektov. Izpostaviti moram, da je bil zakon sprejet brez sodelovanja socialnih partnerjev in medicinske stroke, prezrte pa so bile tudi upravičene zahteve prebivalcev, ki so bili izpostavljeni škodljivim vplivom azbestnega prahu. S predlaganimi amandmaji smo Socialni demokrati hoteli, skupaj s kolegicami in kolegi iz opozicije, dopolniti osnovni koncept vladnega azbestnega zakona tudi z okoljskim in ne samo s poklicnim vidikom azbestnih bolezni. Azbestu je bilo v Sloveniji izpostavljenih okoli 23.000 zaposlenih. Strokovnjaki ocenjujejo, da bo vrh obolevnosti v Sloveniji šele okoli leta 2025. Še bolj črnoglede so napovedi v EU, saj naj bi zaradi posledic izpostavljenosti azbestu umrlo okoli 250.000 ljudi, po najbolj črnih scenarijih pa okoli 400.000. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo glasovala proti zakonu ter ob tem poziva vlado, da pripravi nov zakon, ki bo celovito urejal azbestno problematiko v Sloveniji ter poleg poklicnega uveljavil tudi okoljski vidik priznavanja azbestnih bolezni. K zavrnitvi zakona pozivam tudi kolegice in kolege iz koalicije, saj discipliniranje redkih koalicijskih poslancev, ki so zakonu doslej nasprotovali, ni v čast slovenski parlamentarni tradiciji. Jaz bi vam rad, spoštovane kolegice in kolegi, pred odločanjem prebral prvi odstavek 82. člena ustave. Navajam: "Poslanci so predstavniki vsega ljudstva in niso vezani na kakršnakoli navodila," in dodajam - niti z Gregorčičeve ulice v Ljubljani ne. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Klavora. V imenu poslanske?
V imenu poslanske skupine. Gospod predsednik, spoštovani zbor. Ne bom dolg. Bom zelo kratek, kajti kolega Bevk je že vse povedal pred menoj. Mislim, da smo sami in sem tudi sam pred tem zborom razložil naše stališče, kaj mislimo ob tem zakonu in kako bomo ravnali. Poglejte, pričakovali smo od lanskega leta, da bo izdelek v redu in bo zadovoljil naša pričakovanja, posebno še za tisto skupino ljudi, ki ni prišla v ta zakon, ki je ostala zunaj tovarniških in delavniških prostorov. Ker je bilo naše razmišljanje v tej smeri, pa naj si bo to razmišljanje moralno, profesionalno pa tudi politično, je verjetno tisto profesionalno pa tudi moralno prevladalo v tem primeru. Zato so bila naša razmišljanja malo drugačna, vendar doživeli smo, da so naše glave ali pa naša imena obkrožile rdeče črte, in zaradi tega smo se lepo pogovorili pri predsedniku vlade zaradi, bi rekel, tega dokaj žaljivega in nespodobnega dejanja, za katerega ne vem, kako je prišlo v javnost - mi smo slišali iz javnosti. Vendar smo se pogovorili o tem in mu povedali tudi svoje stališče. Mi štirje s predsednikom vlade in mu povedali svoje stališče, kaj mislimo ob tem zakonu in da naj ne pričakujejo, da se bomo vsi strinjali s tem, kar je napisano. Veliko je napisano dobrega v tem, veliko pa tudi ni, veliko pa tudi manjka. Predložili smo mu tudi, če zakon ne bo sprejet, da v tem primeru vložimo takoj novelo zakona, ki bo zajel tudi tiste prebivalce oziroma tiste ljudi, ki niso bili poklicno izpostavljeni, ampak so živeli v tistem realu, v tistem okolju, kjer je prišlo do hudega onesnaženja. Jaz mislim, da, če bo zakon sprejet, bomo v takem primeru mi to novelo tudi sprožili. In gospod predsednik, če mi že dovolite, da povem tudi svoje osebno mnenje, ko že stojim. Bi povedal tole: pod mojo sliko v neki reviji je bilo napisano "upokojena nenačelnost". Ker je bilo pod mojo sliko, bi vas rad opozoril, da do sedaj nisem bil še upokojen, to je prva napaka, drugič - svoje načelnosti nisem upokojil, zato bom glasoval, kot sem rekel.
Hvala. Gospod Testen. V imenu poslanske?
Hvala za besedo. Zdaj bom kar v svojem imenu, ker bom kratek. Jaz mislim, da za moje poslanske kolege več ali manj veste, kako bodo glasovali, jaz pa mislim, da sem dolžan povedati, jaz bom zakon podprl. Jaz bom zakon podprl, ker menim, da je zakon boljši od obstoječega, ki ga imamo zdaj. Boljši je predvsem zaradi tega, ker poleg tistih delavcev, ki so se ukvarjali s predelavo azbesta, upošteva tudi tiste, ki so azbestne proizvode uporabljali ali pa na kakršenkoli drug način bili z njim v stiku. Meni je žal, da se pri tem zakonu ni rešilo vprašanje krajanov. Moram povedati, da, ko so bili amandmaji v prejšnjem sklicu, sem sam glasoval tudi za tiste amandmaje, da bi se v zakon vključili tudi krajani. Mislim, da je na osnovi dogovora med DeSUS-om in predsednikom vlade možno v zelo kratkem času v koaliciji dobiti rešitev, ki bo na nek način rešila tudi vprašanje krajanov. Je pa to težko vprašanje, zato mislim, da je treba biti strpen. Se bom pa tudi v bodoče zavzemal za to, da bi se tudi krajani rešili, vsaj tisti najbolj akutni primeri. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Prijatelj, v imenu poslanske skupine?
Hvala lepa. Zakon je nesporno slabši od tistega, ki je poprej veljal, ker izključuje okoljski vidik. Izključuje tudi pravico obolelih, da sodelujejo v postopku diagnosticiranja, jemlje jim tudi pravico do obveščenosti in bistveno otežuje pogoje pri upokojevanju. Ne moremo mimo dejstva, da tudi poslanci iz vrst vladajoče koalicije, ki bodo glasovali za vladni predlog, bodo na nek način glasovali proti temu, kar njihove občinske organizacije oziroma območni odbori menijo in kar je zapisano v tej peticiji. Na to sem že prej opozoril, ko sem govoril. Dejstvo je, da je to relevantno stanje, ki kaže na to, da tudi v vrstah vladajoče koalicije ni vse tako, kot bi moralo biti, vsaj ne na lokalnem nivoju. Če govorimo o tem, kaj bo slabše za ljudi, prav gotovo bo treba pravico iskati naprej, če bo ta zakon sprejet. Čas je nepovratna komponenta in tem ljudem, ki so prisotni v tej dvorani, prav gotovo ni v prid, da se kregajo z državo, kajti mnogi od njih svoje pravice ne bodo dočakali. Hvala.
Hvala. Gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo ravno zaradi tega, kar je dr. Klavora prej rekel, zaradi veliko dobrega v tem zakonu podprla ta zakon. Menimo, da zakon rešuje problematiko, ki jo obravnava, bistveno bolje, kot jo je reševal prejšnji. Bomo pa aktivno sodelovali, in to so dogovori tudi znotraj naše poslanske skupine, pri strokovni pripravi takih eventualnih sprememb, ki bodo razreševale še nekatere pomanjkljivosti tega zakona in ki jih je eventualno treba opraviti zato, da na tem področju ne bodo ostale na koncu kakšne krivice. Kot rečeno, poslanska skupina bo ta zakon podprla. Hvala.
Hvala. Gospod Pavliha. V imenu poslanske? Gospod Anderlič, boste vi v imenu poslanske. Izvolite.
Poslanke in poslanci Liberalne demokracije smo gojili upanje, da je tisto, kar se je zgodilo na odboru za zdravstvo oziroma za družino, tudi tisto, kar je skozi vse razprave bilo za pričakovati: da tisti, ki so iskali razloge, zakaj ta zakon vendarle podpreti, niso bili dovolj prepričljivi oziroma niso teh argumentov zbrali, in zato na odboru ta zakon ni dobil ponovne podpre. Kaj se je zgodilo potem, je bilo več ali manj jasno prikazano preko medijev, da se mora ta zakon ponovno podpreti, ker je zakon koalicije, ker je zakon, ki ne more biti nadaljevanje, nadgrajevanje tistega, kar je bilo v prejšnjem obdobju veljavno in na osnovi česar se je del problemov razreši. Torej gre za to, da ni bilo mogoče sprejeti s strani vladajoče koalicije argumentov, da neuresničljiva ali pa neizvedljiva določba v prejšnjem zakonu glede prebivalcev, glede tistih, ki jih je tudi prizadela proizvodnja, čeprav oni sami niso živeli v tem neposrednem stiku oziroma niso delali z azbestom, da bi lahko to storili z novelo zakona. Konec koncev - tri mesece, kot pravite, tako ali tako nimamo zakona, ker se je rok s 1.1. že tako rekoč iztekel. Verjamemo, da je še nekaj upanja in boste da predvsem tisti, ki se zavedate, kaj pomeni za vsakega posameznika izpostavljenost takim vplivom kot je azbest, zmogli toliko moči, da boste dali možnost DeSUS-u in tistim v vladni koaliciji, ki bi lahko upoštevali vse tisto, kar za enkrat očitno ni bilo mogoče upoštevati v razpravi in pa v sprejemanju amandmajev ter zakona v tej fazi. Verjamemo tudi, da je solidarnost med državljani in državljankami tista, ki je tudi med poslanci na prvem mestu, in verjamemo, da bomo jutri, ko bo na vrsti druga skupina prizadetih, ravnali enako. In le z zavrnitvijo tega zakona oziroma s potrditvijo veta bomo verjeli, da mislimo resno, ko govorimo o tem, da delamo v dobro državljanov in državljank Republike Slovenije, in mi zakona ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Pavliha, boste v svojem osebnem imenu? Izvolite.
Hvala lepa. Čez nekaj minut bo odbila polnoč. Po transilvanskem izročilu - noč vampirjev. Le kaj to pomeni? Ne bom se spuščal v podrobnosti, da mi ne bo kdo očital zopet kakšnih leposlovnih floskul, ampak rad bi povedal vsaj to, da smo danes ure in ure poslušali o tem, kako naj bi država skrbela za državljanke, državljane, bolnike in vse, za katere mora to storiti. Poslušali smo o pravnih definicijah, kaj to pomeni, da je nekdo odgovoren za škodo, kaj ne. Kaj to pomeni, da je nekdo v tovarni ali v njeni okolici, kdo je bil proti zakonu, kdo je bil za, kdo je bil demagog, kdo ni bil od državnega sveta pa civilne družbe, bolnikov pa tako naprej. Sam lahko v tej obrazložitvi glasu, ki je seveda ponovno proti zakonu, povem samo naslednje, pa je zelo nešentflorjansko in necankarjansko in neobičajno. Ampak na tem mestu se priklanjam svojemu kolegu primariju, zdravniku, podpredsedniku, članu DeSUS-a, magistru Klavori za pokončno držo, ki ga je stala veliko živcev in verjetno tudi veliko političnega napora in njegove prihodnosti za to, kar bo danes storil s svojim glasovanjem. Ponosen sem, da imamo v našem parlamentu takšne ljudi, kot je magister Klavora, in zato in še toliko bolj bom glasoval proti zakonu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovane kolegice in kolegi. S tem zakonom prihajamo tudi v obdobje šamanskega zdravljenja. Gospod minister je očitno rekel: na tej strani meje, na tej strani ograje ste doma bolni, na drugi strani ste doma zdravi, kot sveti satan Gregorij Razputin. On je tako zdravil. Po telefonu je rekel, nisi bolan, in ljudje so ozdraveli. Ne vem, če ima takšno moč, zato se je potrudila stroka, da bi dopovedala, da so ti ljudje bolni in da si zaslužijo tak tretman, kakršnega je predlagal v amandmajih del opozicije in tudi del pozicije. Koalicijski poslanci, ki so strokovnjaki, so vam dopovedovali, pa nič; prizadeti državljani so rotili, pa nič; minister pač predlaga in si bo pilatovsko umil roke, rekoč, saj je državni zbor sprejel to, saj to ni moj zakon. Jaz ga samo predlagam. Zakaj ste ga pa sprejeli. Gospod minister, tja gor poglejte, v oči teh ljudi, ki so prišli sem. Jaz jim lahko vedno pogledam. To velja tudi za gospode poslance. Gospod Vasja, vam pa sonce ne bo ugasnilo. Hvala.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni. Tekom današnje razprave o omenjenem zakonu sem slišal številne neumnosti, neumnosti o tem, da gre pri tem zakonu za merjenje politične moči. Spoštovani kolegi iz koalicije, rezultat bo pokazal, kako jalova je vaša moč. Privlekli ste danes ljudi sem bolne, z dopusta, samo da boste spravili zakon, ki ga želite, skozi. Tako jalova je vaša politična moč. Če grem naprej - razlogi, zakaj tega zakona ne morem podpreti. Okoljski vidik je omenil že moj poslanski kolega Srečko Prijatelj. So otroci, ki so hodili v vrtce, ki so bili pokriti z azbestno streho, krivi, da so hodili v te vrtce? Menda ja ne. Nenazadnje zakon predvideva dva načina ugotavljanja azbestne bolezni, kot sem že omenjal v razpravi. Prvi način nekoga uvrsti med invalida in ga uvrsti v penzion. Drugi način je ta, kjer še le ni za penzion, ampak je usposobljen za neko drugo delo, kjer ne bo pod vplivom azbesta, ampak podjetja, ki se ukvarjajo z azbestozo oziroma z azbestom, tega dela ne morejo zagotoviti, zato enostavno te ljudi pošljemo na borzo, kjer čakamo na njihov nesrečni konec. Danes je bilo tudi v razpravi večkrat povedano ali pa izpostavljeno vprašanje, komu zvoni. Ljudem, ki so danes z nami, zvoni, njim zvoni življenje, vam zvoni "špar program". In kot ste radi poudarjali, glasovali boste s svojo glavo. Poglejte gor, preden glasujte, takrat boste glasovali s svojo glavo. Hvala.
Hvala. Gospod Capuder.
Hvala lepa. V imenu poslanske bi povedal svoje stališče. Z rešitvami v zakonu širimo krog upravičencev na vse, ki so prišli v stik [[...]]
V imenu poslanske.
Tako, ja [[...]]v stik z azbestom na delovnem mestu. V naši poslanski skupini smo prepričani, da je zakon že zaradi tega dober in je boljši od sedaj veljavnega. Prepričan sem, da ga boste lahko uporabili vi, ki nas že praktično cel dan spremljate na tribunah, in verjamem, da do sedaj niste bili upravičeni do rešitev iz sedaj veljavnega zakona. Veto državnega sveta samo zavlačuje uveljavljene pravice, ki delavcem pripadajo že od leta 1996, pa vendar niso bile ustrezno uzakonjene. Tega se moramo zavedati tudi v državnem zboru, ko bomo danes ponovno glasovali o tem zakonu. Pravic, ki gredo obolelim delavcem zaradi azbesta, delavcem ne smemo odreči ne glede na to, kje so bili zaposleni, in ta zakon te stvari tako ureja. Zaradi tega je potrebno ponovno podpreti zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom. Predlog zakona, ki ga ponovno potrjujemo, ima po našem mnenju ustrezne rešitve tako za tiste, ki so zboleli, kot za podjetja, ki so se ali pa se mogoče še bodo znašla zaradi tega v težkem položaju. V Novi Sloveniji pa bomo predlagali in tudi zagotovili, da se reševanje tega problema nadaljuje. Zavedamo se tudi ostale problematike, kot je problematika azbestnih cevovodov, problematika salonitne kritine in tudi ostalega azbesta v okolju. Prepričani smo, da je potrebno to rešiti s posebnim zakonom, ne pa s predlaganim. Vendar je pomembno, da najprej rešujemo pravice tistih, ki so najbolj izpostavljeni, in to so delavci. In zaradi tega bomo v poslanski skupini ponovno podprli zakon. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Juri.
Jaz bom tudi glasoval proti zakonu. Veliko je govora pri obrazožiti glasu, da ima ta zakon nekaj dobrega pa nekaj slabega; to kar je slabo, naj bi kasneje popravili, da je zakon boljši od prejšnjega in tako naprej. Če tisti, katerim je ta zakon namenjen, danes pričakujejo, da ne bo podprt, pomeni, da je zakon slab. Nismo imeli še publike, ki bi zdržala v naši dvorani preko polnoči. In vsi pričakujejo, ali se bo na tabli prikazala številka 45 ali 46. Jaz verjamem, da bo najlepše poplačilo za to, da so zdržali z nami do te ure, če 46-ice ne bo na tabli. Hvala.
Hvala. Gospod Žnidaršič.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Kolegice in kolegi! Kljub pozni uri bi želel spregovoriti na to temo in v okviru moje odločitve glede glasovanja. Z vidika časovne dimenzije ne pridobimo veliko, če pade zakon, pa delamo stvar na novo ali pa če ga dopolnimo s popravki, z novelo, ki bi prinesla dopolnitve in spremembe. Moram reči, da imam veliko težavo pri tem, da nisem prepričan, da bi z vnosom pravic za vse tiste, ki so bili izpostavljeni azbestu kot nezaposleni pri delu z azbestom, to zadovoljilo pričakovanja vseh prizadetih. Jaz sem si vzel veliko časa in sem bil v tem smislu pretresen. Pričakovanja so vedno velika in ljudje pričakujejo, da bodo uresničena vsa. Če niso, potem je nezadovoljstvo popolno in oblast, zakonodajalec ali pa tisti, ki naj bi stvar reševal, ni naredil ničesar. To preprosto ni res, zakon je boljši kot nič, rešuje določen obseg prizadetih v širšem smislu, ne samo v Anhovem, tudi drugje: v Mariboru, Ljubljani in še marsikje. Mi imamo na področju Trebnjega tudi že upokojene. Mislim, da zakon ni popoln, ker se s konceptom ne strinjam, ga ne bom podprl, ampak bomo storili vse, kar je mogoče, da ga dodelamo v nadaljevanju, v upanju, da bi ta največja pomanjkljivost rešila problem, v kar pa sem začel dvomiti. Hvala.
Hvala. Gospa Pečanova.
Hvala lepa. Najprej pojasnilo. Tudi do sedaj veljavni zakon je dajal možnost za poravnavo odškodnin tudi drugim osebam, ne samo tistim, ki so bili zaposleni v Salonit Anhovo. Razen Salonita Anhovo je bilo 8 oseb iz Termike, 5 iz Donita, iz Svata 22 oseb in pri ostalih delodajalcih 21 oseb. Tisti, ki neprestano prodajate laži, lepo prosim, vedite, da je laž zelo poceni in ima kratke noge. Druga stvar, ki bi jo rekla, pa je. Ob tem, da ob neverjetnih pritiskih, ki so jih nekateri poslanci koalicije doživljali zato, da bi ta zakon kljub vsemu podprli, čeprav so globoko prepričani, da ne velja, da ni dober in da ga je treba znova narediti, so se odločili, da bodo ravnali po svoji vesti in prepričanju. Nekateri pa zaradi drugačnih pritiskov in cene, ki jo morajo plačevati, ker so v pesti nekaterih, bodo zakon podprli. Naj jim sodi njihova lastna vest. Jaz bom glasovala proti temu zakonu.
Hvala. Gospod Školč.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, spoštovane kolegice! Če govorimo o času, ki naj bi bil pomemben pri sprejemu tega zakona, potem velja povedati, da je koalicija tu že pred kratkim zavrnila nek zakon, ki bi podaljšal urejanje tega problema, kot se je urejalo skozi zadnje desetletje. Zato tega nikar ne verjeti, ne tisti, ki to poslušate, ne tisti, ki sami sebi to govorite. Tak zakon je tukaj bil. Bil je zavrnjen in rečeno je bilo, da bo prišel celovitejši. Danes imamo tu celovitejši zakon, s katerim ni nihče, razen vrha koalicije, zadovoljen. Dobro bi ga bilo zavreči. Če bi padel zadnjič, bi imeli danes na koncu seje lahko že odločitev o novem. Toliko o času. Zato je tu veliko, bom rekel, vprašanje prestiža in še več hinavščine. Preprosto ne morem verjeti kolegu Testenu, da lahko reče, da bo ta zakon podprl, saj se zanese, da bodo v DeSUS-u vložili nekega drugega in da bo rešil neke stvari. To je hinavščina. In še nekaj moram reči. Zelo globoko smo padli, če tukaj hvalimo človeka, ki glasuje po svoji vesti. To se pričakuje od vseh. Bolj obžalujem tiste, ki ne zmorete tega, da glasujete po svoji vesti. Najprej kolege iz Posočja, Goriške in Vipavske in seveda tudi vse druge. Hvala lepa. Glasoval bom, jasno, proti.
Hvala. Gospod Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Želim spoštovati poslovnik, zato bom povedal, kako bom glasoval. Podprl bom ta zakon, ker z vsem sočustvovanjem do azbestnih bolnikov želim tem bolnikom dobro in jim ne želim škodovati. To pa zaradi tega, ker besedilo novega zakona prinaša boljše rešitve, kot jih ima obstoječi zakon. Ta zakon bom podprl. Hvala.
Hvala. Gospod Brenčič.
Hvala lepa. Zakon, o katerem ponovno odločamo v državnem zboru, je glede na koncept in namen, zaradi katerega je grajen, dober zakon in ga bom ponovno podprl. Ampak ne zaradi tega, ker bi kdorkoli vršil pritisk nadme. Dragi moji, jaz sem se tudi v prejšnji koaliciji odločal po svoji vesti, pa sem bil zato neprestano etiketiran od vseh vas, ki se danes sprenevedate, da sedim na dveh stolih. In kot vrh te težke gore [[...]] [[Oglašanje v dvorani.]] Tiho bodi, ker jaz govorim, gospod Anderlič! Lepo prosim! Rad bi povedal svoj glas. Da je bila krona popolna, ste nas izgnali zaradi lastne vesti iz koalicije, dragi moji. Ne se obremenjevati s tem pa ne zagovarjajte gospoda Klavoro, ker se poglabljam v njegovo notranjost in vem, kako je mož pristen. Zato ponovno pravim, zakon je dober. Edino, kar lahko v namen tega zakona naredimo, je, da ga čim prej uveljavimo. Drugo je pa vprašanje, ki je odprto, ki ga ta zakon s kontekstom in namenom ne more reševati, tudi ne v spremembah, o tem je treba narediti nov zakon. In jaz od te vlade pričakujem, da bo to tudi storila, ali z novim zakonom ali pa bo na drugi pravni podlagi uredila to, za kar se nekateri posipate s pepelom. Hvala.
Hvala. Gospod Germič.
Hvala lepa za besedo. Danes je bilo tu že rečeno, da je zdravje vrednota, in prepričan sem, da se s tem lahko strinjamo vsi, ki smo v tej dvorani. Hkrati pa je žal življenje tako naravnano, da se tega zavemo šele takrat, ko je zdravje prizadeto oziroma ga izgubimo. Danes skozi vsebino tega zakona odločamo o usodi ljudi, ki po mojem prepričanju tega zdravja niso izgubili zato, ker bi vedeli, da so izpostavljeni škodljivim vplivom azbesta. Bili so izpostavljeni azbestu na svojih delovnih mestih ali pa so bili izpostavljeni azbestnemu prahu v okolici, kjer je bilo opraviti z azbestom. In seveda se danes sprašujem, omenil bi samo eno rešitev, ki je ta zakon ne prinaša - da bi vsem tistim, ki so nevede bili izpostavljeni azbestu, ker se ni vedelo o vseh škodljivih vplivih, in so zaradi tega zboleli. Posledice obolelosti zaradi azbesta so tragične in moja dilema, zakaj ne morem podpreti tega zakona, je ravno v tem, da s tem zakonom delimo tiste, ki so zboleli zaradi izpostavljenosti azbestu, pred tem pa tega niso poznali ali vedeli, in delimo na tiste, ki bodo imeli in bodo upravičeni do pravic po tem zakonu, in na tiste, ki teh pravic ne bodo deležni. Seveda zaradi take nepravičnosti in nekorektnosti takšnega zakona ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Peče.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni. Verjamem, da je zakon pisan na podlagi, da se azbestni delci ustavijo ob ograji, ki meji, pa dajmo pod predpostavko, tovarno in okolico. Mislim, da je ta predpostavka napačna, mislim, da je to iluzija, s katero si posamezniki v tem državnem zboru zatiskate oči. Eden izmed mogoče resnih argumentov, zakaj vlada Republike Slovenije spodbuja tovrsten zakon, ki je po moji oceni slab za vse tiste, ki jim bodo v prihodnosti ugotovili azbestozo, je pomanjkanje finančnih sredstev. Ob tem pa dovolite, minister je nekajkrat poudaril, da država naj ne bi imela denarja za izplačevanje odškodnin. Navkljub temu, da je bilo po moji oceni mnogo pozitivnih argumentov, predvsem pa kvalitetnih argumentov, ki so govorili v prid temu, da teh primerov ne bo masovno predvsem zaradi strokovnosti zdravstvene stroke, ob tem pa je potrebno izpostaviti, da večji del slovenskih lokalnih skupnosti ali občin nameni odškodnino za deponijo. Namenijo odškodnino za smetišča v 100, 200, 300 metrskem pasu in te občine, seveda med njimi tudi mestna občina Maribor, se ne sprašujejo, ali je to slabo za njihov proračun ali ne, ampak poanta je drugje. Lokalne skupnosti namenjajo odškodnino prebivalcem, ki živijo blizu deponije. Vlada Republike Slovenije se boji dati možnost odškodnine ljudem, ki so zboleli za azbestozo. Ocenjujem, da to ni prav, zato seveda zakona ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Na kar nismo opozorili primorski poslanci, pa vendarle je potrebno povedati, je sklep kluba primorskih poslancev. Sklep kluba primorskih poslancev pravi, da je potrebno dati absolutno podporo vsem strokovnim mnenjem, zvezi sindikatov azbestnih bolnikov, društvu azbestnih bolnikov, dejansko gospodarski zbornici in te ljudje so bili tudi povabljeni na to sejo kluba primorskih poslancev. Povedali so nam to, kar ni dobro v zakonu, in kar je vlada obljubljala, da bo popravila leta 2004, ko smo podaljševali zakon v letu 2005. Na žalost se to ni zgodilo v letu 2005 za leto 2006. In tem ljudem smo dolžni v bistvu dati to, kar jim po zakonu pripada, ne samo zgolj besedo, enaki ste pred zakonom, če vam kaj ni prav, pojdite na sodišče in tožite se. To smo jim v tem sporočilu in tem zakonu zapisali. In seveda neodgovorno od nas tukaj je, da se sprenevedamo, da bi potrebovali, po besedah predsednika matičnega delovnega telesa, nek drug zakon, ki bi to celovito urejal. To ni res. Na to enostavno ne moremo pristajati, to je demagogija. Sam sem primorski poslanec in apeliram tudi na ostale primorske poslance, da resnično glasujejo v skladu s svojo vestjo in svojim prepričanjem. Hvala.
Hvala. Še kdo? Gospod Cvikl, izvolite.
Glasoval bom proti zakonu, in sicer zato, ker če bi imeli ustrezne rešitve, potem danes ne bi imeli polne galerije. Tu je skupina tistih, o katerih odločamo, in ta seveda meni, da zakon ni ustrezen. Sploh pa ne vem več, kaj je problem pri tem zakonu. Pravice, javnofinančna sredstva, obseg pravic, shema, ki jo je treba šele opredeliti? Javnofinančna sredstva niso problem, ker če bi bila problem, potem ne bi v Novi Sloveniji zagovarjali, da je treba oprostiti 20 milijard plačila obresti tiste, ki so dobili obveznice iz denacionalizacije. Javnofinančna sredstva niso problem, ker če bi bila problem, potem si gospod Janša ne bi mogel za 2,5 milijarde zgraditi luksuzne pisarne, iz katere komandira vašo vest. In seveda javnofinančna sredstva niso problem, ker je gospod Janša 30 milijard namenil za obrambo in druge zadeve. V Novi Sloveniji in v SLS nekateri govorite, da boste predlagali nov zakon, reševanje azbestnih cevovodov in tako naprej. Vendar to je čisto sprenevedanje. Spominja na tisto poznano, bodite pridni tukaj, saj bo za vas bolje na onem svetu. Nekaj časa lahko vsaka oblast zavaja veliko ljudi, vendar vseh ljudi na dolgi rok ni mogoče zavajati. In če bi v tem državnem zboru zmogli o vprašanjih življenja in smrti odločati po svoji vesti, potem danes rezultat sploh ne bi smel biti vprašanje. Tako se pa razdvajamo o vprašanjih, ki se tičejo ljudi na tej galeriji. In to je slabo in to je slaba politika gospoda Janše.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 36. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda - ponovno odločanje o zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o vojnih veteranih. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Želi kdo obrazložiti glas? Gospod Potrč, izvolite, v imenu poslanske.
Hvala lepa, gospod predsednik. Naše razumevanje predloga zakona, ki poenostavljeno pomeni, da se bo v naslednjih letih vsako leto za 15% do 20% zmanjševal delež sredstev za zvezo združenj borcev NOB ni nihče demantiral. Ministru se ni vredno zdelo, da bi govoril, ni se mu zdelo vredno, da bi odvrnil te naše trditve in rekel, da to ni res, da se bo sistem financiranja ohranil takšen, kot je, obratno. V koaliciji ste se odločili, da boste govorili o privilegijih, ki zdaj obstojajo, pogrevali ste svoj pogled na zgodovino in pričakovali, da moramo imeti vsi enak pogled nanjo. Koalicija tudi ni bila sposobna preseči nekaterih ostrih razprav in provokacij, ampak se je spustila v razpravo na enak način in s tem dokazala, da ji ne gre za pomiritev, da te pomiritve ni sposobna, ampak da edino zaostruje in želi uveljaviti svoje interese. Zaradi tega v poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da zakona ni mogoče podpreti. Mi smo se pri ostalih rešitvah glede vojnih zakonov trudili poiskati kakšen skupen pogled in kompromis in ni nam žal, da smo to delali. Ravnali smo po našem prepričanju dosledno, ker smo vedeli, da se s spreminjanjem odločitev vsak dan ali vsako uro ne da doseči skupne rešitve. Bi vam pa rad sporočil, da glede na današnjo razpravo o zakonu o vojnih veteranih lahko pričakujete, da bomo v poslanski skupin tudi v primeru morda usklajene vsebine ponovno sedli in videli, ali vaše glasovanje za takšen zakon, res da je verjetnost in upanje, da mislite resno, ali želite uveljavljati samo svoje interese. Hvala.
Hvala. Gospod Barovič, v imenu poslanske skupine?
V svojem imenu, gospod predsednik. Dobro jutro, kolegice in kolegi. Še enkrat vse skupaj prosim, da se poslušamo, ne govorimo v steno. Poudarjam, da obstaja verjetnost kršitve 18. člena ustavnega zakona. Poudarjam, da govorimo o moralnih vrednotah tistega, kar je bilo. Poudarjam, da sem hvaležen tej vladi, da se je lotila tega zakona, da je v tem zakonu razširila moralne in tudi materialne pravice do tistih ljudi, ki so pripomogli k samostojni državi Republiki Sloveniji. Pa vendarle, ta zakon je krasen, če ne bi krčili njegovih pravic, pravic ljudi, ki so v nekem drugem obdobju prav tako dali svoja življenja. Kakorkoli že, po celem svetu je v nekem obdobju zmagala protinacistična in protifašistična koalicija. In zraven so bili tudi ljudje, o katerih danes govorimo in za katere prosimo, da jih pustite pri miru in da se držite 18. člena ustavnega zakona. Vsem drugim pa dajmo pravice, ki jim gredo. Vsaj enkrat za vse tiste, ki so dali svoje življenja zato, da mi danes lepo živimo, da lepo živijo naši otroci. Dajmo jim vsaj eno moralno priznanje. Nemoralno je z naše strani, da nekje jemljemo zato, da bomo dali drugim, češ, oni so popravili tisto, kar so naredili nekateri drugi. Ni res. Vsi smo ustvarili to, kar danes imamo. Bodimo za zakon oziroma proti zakonu, končujem, proti zakonu, takšnemu, kot je, in popravimo ga s krivicami, ki smo jim storili.
Hvala. Gospod Grims. V imenu poslanske skupine? Izvolite.
Hvala za besedo. Glejte, o vsem, kar je bilo potrebno reči v zvezi z eno od organizacij, ki bo sedaj enakopravna vsem drugim, je bilo že rečeno, in ne bom tega ponavljal glede na pozno uro. Samo odgovoriti želimo še na očitek, da se preveč širi prostor za veterane, ko gre za vojno za Slovenijo. Naj to ponazorim z enim dogodkom iz Kranja. Tam je na barikadi, kjer sem bil zraven takrat sam z orožjem, pred kasarno cesto blokiral civilist, zaposlen na kranjskem cestnem podjetju z velikim katerpilarjem. Pride nazaj cela patrola vojske JLA s težko oborožitvijo, celo upirijo vanj avtomatske puške, človek mirno vžge motor na katerpilarju, so repetirali, se premakne proti njim. Da ne bom dolg, konec zgodbe je bil, cela patrola JLA junakov s težko oborožitvijo, s strojnicami, ne vem s čem, ki so se prej junačili pred množico ljudi, cel kup prič je za ta dogodek, se je v paničnem begu posedla nazaj v avtomobil, se odpeljala, za njim pa katerpilar po glavni kranjski cesti navzdol mimo avtobusne postaje, ker pač skozi brano katerpilarja niso mogli streljati nanj, on pa je imel toliko hrbtenice, da je pač pravi trenutek znal pritisniti na gas. In z vso odgovornostjo trdim, da je tak človek zagotovo tudi zaslužil, da je veteran vojne za Slovenije, ravno tako kot mnogi drugi, ki se sicer sedaj s tem prsijo. Če se komu zdi to preveč, naj opozorim še, da poznam kar precej ljudi, ki so celoten čas vojne za Slovenijo nosili orožje, pa po dosedanjem zakonu niso bili menda, kot se je tolmačil, upravičeni do statusa veterana. To oboje, moram reči, res težko razumem. Upam in prepričan sem, da to v celoti odpravlja novi zakon. Če pa se izkaže, da ima tudi ta kakšno luknjo in da ne zajema vseh, ki so v tem resnično aktivno sodelovali in dajali v nevarnost tudi svoje življenje, potem sem prepričan, da bo potreben zakon še enega popravka. Tega, kot je, pa bom zdaj z veseljem podprl.
Hvala. Gospod Gulič.
V imenu poslanske skupine, gospod predsednik. Glejte, zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o vojnih veteranih ima dva vprašljiva dela. En del je širitev pravic, kot pravite, vendar ga štejem bolj za korenček, drugi del je pa ukinjanje zakona o financiranju zveze združenj borcev narodnoosvobodilne vojne. Zakon je slab iz obeh razlogov. V prvem zaradi tega, ker spet pravzaprav omejuje in ne upošteva vseh možnosti. Pripravljen je bil očitno na hitro, mogoče tudi v dogovoru s katerimi, ki so že znotraj veteranske organizacije vojne za Slovenijo zajeti in jim seveda zdaj ni do tega, da bi kdo še prihajal vanjo. Vemo, da so tudi take težnje. Drugi del je pa ukinjanje zakona o financiranju zveze združenj borcev, kar je tudi ustavno vprašljivo. Posebno varstvo borcev narodnoosvobodilne borbe je namreč z ustavnim zakonom za izvedbo temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije zagotovil že ustavodajalec. Stvar, ki je pa najbolj sporna, je pa to, da so vse te veteranske organizacije ne enakopravne, ampak popolnoma izenačene, seveda s popolno diskrecijsko pravico ministra, da odloča o tem, koliko bo kateri dal, kako ji bo dal, kdaj ji bo dal, zakaj ji bo dal. Temu se reče napuh. In to je smrtni greh, kakor veste. Mislim, da si državni zbor, nas 90, ne sme dovoliti, da komurkoli da v roke tako močno pravico, komurkoli iz izvršilne oblasti, se pravi, da lahko sam brez kakršnihkoli nadzorov te zadeve ureja in o njih odloča. Celo vemo, kako bo odločal, ker je že tako odločal. To je pa stvar, seveda, ki sega daleč čez to, čemur rečemo demokracija. Zato, kolegi poslanci, vzemite pamet v roke, vest in mislite si, da bo kdaj na tem mestu tudi kakšen drug minister s takšno močjo. Jaz seveda tudi temu ne zaupam, pa nobenemu ne bom.
Hvala. Gospod Žnidaršič, izvolite. V svojem imenu?
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Mi smo imeli številne pripombe na zakon o vojnih veteranih, ker se s širitvijo megli meja med tistimi, ki so imeli največje zasluge v vojni za Slovenijo, in med tistimi, ki so imeli manjše zasluge, in do tistih, ki bi radi imeli zasluge zaradi pravic, ki so za vse enake. Žal naše pripombe v tem smislu niso bile upoštevane, ampak vseeno bomo ta zakon podprli, ker je potrebno, da ustvarimo pogoje za uresničitev statusa vojnih veteranov vrsti tistih, ki so znotraj našteti, pa po našem trdnem prepričanju tudi upravičeni do tega. Mi seveda nismo zadovoljni, da ima minister diskrecijsko pravico glede financiranja veteranskih organizacij, vendar bo glede zakona o financiranju zveze združenj borcev NOV, kakor je bilo obljubljeno, presojalo ustavno sodišče, zato si s tem ne delamo skrbi. Mi bomo odločbo ustavnega sodišča, kakršnakoli že bo, spoštovali. Seveda bi kazalo v bodoče pripraviti zakon o financiranju veteranskih organizacij, kar pa bo trajalo verjetno precej časa. Mi smo naše pomisleke glede podpore k temu zakonu povedali tudi predsedniku vlade, ki je zagotovil, da sprememba na področju financiranja veteranske organizacije ne bo vplivala na nivo sredstev za borčevsko organizacijo. V tem smislu želimo povedati, da zavračamo očitke in obtožbe s katerekoli strani v tem smislu, da mi ne spoštujemo borcev NOB, kajti to ni res, mi spoštujemo borce NOB in smo ponosni nanje. Spoštujemo tudi vojne veterane v vojni za Slovenijo in smo ponosni nanje. Naš odnos do teh dveh vprašanj bo ves čas ostal tak, kot mora biti. Mi bomo mirno gledali v oči enim in drugim. Tako je ob zagotovilu, da zveza združenj borcev ne bo razpolagala z manj denarja za nas dovolj, da se okoli tega, ali je to prav rešeno v tem zakonu ali ne, ne kanimo prepirati, zlasti pa smo v tem smislu razočarani, da je razprava ob tej temi tekla daleč proč od stvari same v smislu obojestranskih očitkov in neskončnega ponavljanja istih stvari, ki smo jih slišali po 20-krat, tako rekoč v povsem identični obliki. S tega vidika smo mi za racionalnost, da spravimo zakon naprej, da začne veljati. Če ima kdo kakšne težave v tej zvezi, bo lahko vložil novega in se bomo ponovno odločali o tem, ali je kaj boljše od tega, kar bo sprejeto. Hvala.
Hvala. Gospod Capuder. V imenu poslanske skupine?
Hvala lepa. V Novi Sloveniji bi se lahko strinjali z vetom državnega sveta le v točki, ko menijo, da se po noveli tega zakona preveč širi krog upravičencev do pridobitve statusa vojnega veterana iz vojne za Slovenijo v letu 1991. Po drugi strani pa se krog upravičencev po tej noveli zakona širi na tiste upravičence, ki so bili iz kakršnihkoli razlogov izpuščeni iz prejšnje novele zakona v letu 1999, in povsem neupravičeno izpuščeni. Sedaj veljavni zakon ne obravnava, kar nekaj kategorij upravičencev, ki so v času agresije na Slovenijo aktivno, tudi z orožjem v roki, sodelovali pri obrambi domovine. To so bili recimo varnostniki v zaporih, cariniki in še bi koga našli. Prav tako ne more držati trditev državnega sveta, in ta je bila glavni razlog za izglasovani veto, da se prenehanjem veljavnosti zakona o financiranju zveze borcev le-ti ne bodo imeli več zagotovljenih sredstev za svoje delovanje. Sredstva bodo dobili pod enakimi pogoji in pod enakimi kriteriji kot vsa ostala primerljiva društva v javnem interesu. Prepričani smo, da bodo imeli posamezniki, veterani iz vrst borcev še naprej priznane vse pravice, ki so jim bile priznane že sedaj, in da v nobenem primeru ne bodo kršena določila 18. člena temeljne listine, s katerimi so bile zagotovljene pravice borcem. Pravice in dolžnosti društva oziroma organizacije pa bodo oziroma morajo biti enake pravicam ostalih društev, katerim je priznan status društva oziroma organizacije v javnem interesu. In to se nam zdi pravično. Merila za dodelitev sredstev so zelo jasna in tudi mnenje zakonodajne službe državnega zbora je bilo na tem mestu zelo jasno, in sicer, da bo minister lahko natančneje predpisal merila le na podlagi in v skladu z merili, ki jih določa 1. člen zakona. V Novi Sloveniji ne vidimo nobene potrebe, da bi imela organizacija borcev NOB drugačen in bolj privilegiran status proti ostalim veteranskim društvom s priznanim statusom društva v javnem interesu. V Novi Sloveniji bomo novelo zakona o vojnih veteranih ponovno podprli. Hvala lepa.
Gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Ne vidim ministra, izgleda da ga ta tema ne zanima. Pa vendar, zakaj se sprenevedamo. V ta paket ste lepo spravili dve zelo všečni tematiki, zlasti prva je všečna, ko širite pravice vojnim veteranom, na mala vrata pa ukinjate financiranje združenju borcev. Pri tem vlada dejansko zavestno krši temeljno listino in v bistvu spreminja dokumente, na katerih temelji današnja republika. Seveda to vam v vladajoči koaliciji ni mar. Dolg do diaspore je velik, tam nekje v Argentini, v Avstraliji. Najprej je treba ukiniti financiranje tistim, ki so še sposobni napisati in zapisati pravila zgodovine, potem pa dodeliti velika finančna sredstva tistim, za katere mislite, da so rešitelji in so kar dvakrat podpisali koalicijo z okupatorjem tam nekje za Bežigradom. To so seveda domobranci, o katerih se tudi tukaj sliši zaprisega lahko v državnem zboru. Sramotno je to, kar delate. Sramotno je tudi to, da ta državni zbor ne spoštuje ustave in da je skoraj redna praksa v tem državnem zboru, da se sprejme tu pa tam kakšen zakon, ki je v nasprotju z ustavo. Medtem pa deklaracije EU, ki so napisane z levo roko, opevate kot svetost in pravno znanost in se sklicujete ob vsaki priliki na to, da je to potrebno implementirati v našo zakonodajo. To, kar danes počnete, verjetno boste tudi to izglasovali, ne boste upoštevali veta državnega sveta, bo dodatna sramota za vlado. Za vlado, ki zagovarja seveda fašizem in ne antifašistično koalicijo, na kateri temelji Evropa. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Anderlič.
Kako bi človek razumel to, da na eni strani slišiš, da se v ničemer ne bodo zmanjšala sredstva za borčevsko organizacijo in da bomo zato podprli zakon v neki koalicijski stranki, pa vendarle je jasno, da v letošnjem proračunu je manj 72 milijonov. In vi govorite o tem, da se izenačujejo pravice. Ne, ne izenačujejo se, ampak ena organizacije se izničuje. Bistvena razlika. Ne gre za izenačevanje, ampak izničevanje. Vi preprosto lahko verjamete. Tako so vas prepričali, da verjamete, da se v ničemer ne bo poslabšal položaj. Ne bo tako. Jaz ne razpravljam o tistem delu, ki je za nekatere tudi vprašljiv, glede širjenja pravic in tako naprej. Seveda je vprašljiv samo zaradi tega, ker se bojijo, da bi eventualno tisti del upokojene ali reaktivirane generacije mogoče bil kaj prizadet. V tem delu je problem. Ne v delu, da se bi kar tako širilo neupravičeno kam drugam, ampak da bi ostalo za tiste manj. Jaz sem že v prejšnjem zakonu govoril o dvojni sprevrženi morali, o konkretnih stališčih v tem zboru. Ampak mene moti, da imam opravka z dvema Drobničema, eden pravi, da zavezniki so vodili grdo, grdo politiko med vojno na Slovenskem. Drugi Drobnič pravi, da bo seveda s tem, ko bo on podeljeval denar na osnovi kriterijev, ki jih bo on naredil, bo spreobrnil, bo naredil tisto, kar je dolžan storiti, da bo spreobrnil zgodovino, ki bo govorila tako, da so bili domobranci prava vojska in partizani navadni kriminalci. In to seveda ni prav in jaz bom zato ponovno glasoval proti zakonu.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Sam bom glasoval proti zakonu. Razlogi za sprejem zakona, status vojnega veterana se zagotavlja osebam, ki so v vojaški agresiji na Republiko Slovenijo leta 1991 opravljali dolžnost pri njeni obrambi kot pripadniki nosilnih obrambnih sil. Dva razloga, zakaj tega zakona ne morem podpreti. Prvi razlog so cariniki, tisti, ki so prvi stali v obrambo Slovenije. Drugi razlog, zakaj tega zakona ne morem podpreti, je vsekakor zaničevanje borcev narodnoosvobodilne vojne v Sloveniji. Brez njih samostojne Slovenije danes ne bi imeli. Ne nazadnje moram povedati, glede na obstoječo vladajočo koalicijo bi verjetno raje denar, ki ste ga vzeli borcem narodnoosvobodilne borbe, namenili kakšnemu belogardističnemu garnizonu. Veste, belčki niso bili ne tič in ne miš, bili so kalkulanti, ki so zaprisegali malo na eni in malo na drugi strani. Sramota, da prikrivate zgodovino. Belčki, še enkrat ponavljam, niso bili ne tič in ne miš. Hvala.
Hvala. Še kdo? Izvolite gospod Juri.
Hvala predsednik. Seveda obžalujem, da prejšnji veto ni uspel tudi zaradi tega, ker predsednik Slovenske nacionalne stranke ni pomagal, je glasoval za zakon. Upam, da tokrat se to ne bo zgodilo in da veto bo tokrat uspel. Jaz bom še enkrat ponovil to, kar sem prej dajal, ko vas ni bilo toliko v dvorani. Če prenesete zagovorniki tega zakona to, da bom jaz postal veteran vojne za Slovenijo, torej med najbolj zaslužnimi, da smo se osamosvojili in postali neodvisna država, seveda podprite zakon in pričakujem, kot je kolega Žnidaršič povedal, da boste ponosni tudi na moje dejanje v času osamosvajanja. Hvala.
Hvala. Gospod Kovačič.
Hvala. Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o vojnih veteranih vzpostavlja enakopravnost in enakovrednost vseh vojnih veteranskih organizacij in odpravlja dosedanje privilegiranost le ene izmed njih. Ni prav, da je le ena organizacija imela boljši in prednostni položaj v primerjavi z vsemi drugimi tovrstnimi organizacijami. In v tem smislu so bile v primerjavi s to ostale diskriminirane. Ne glede na to, da so nekateri razpravljavci opravičevali sedanji privilegiran status te organizacije, pri čemer so to opravičevali z obujanjem spomina in tradicij narodnoosvobodilne borbe, pa vse to ne more odtehtati najpomembnejšega argumenta uveljavitve tega zakona. To pa je vzpostavitev enakosti pred zakonom vsem enakovrstnim organizacijam. Ekskluzivizem zagovornikov sedanje ureditve in podpornikov veta državnega sveta pa se kaže tudi v tem, da ne smatrajo ti zagovorniki, da gre za maškarado, če se v partizane našemljajo tisti, ki bi lahko bili sinovi ali celo vnuki dejanskim partizanom. Vsem tistim, ki pa politično ne sodijo v njihov krog, pa prepovedujejo udeležbo na prireditvah v spomin narodnoosvobodilni borbi, češ, da pomeni njihovo udeležba sramoto. Res zelo kulturno in tolerantno. Takšnih privilegijev in ekskluzivizma ne potrebujemo, zato je prav, da zakon ponovno podpremo in to bom storil tudi sam. Hvala.
Hvala. Gospa Pečanova. Izvolite.
Hvala lepa. Zakona ne bom podprla, in to še posebej zaradi tega, ker sem ravnokar slišala, da ta zakon sploh ni bil namenjen temu, da bi zajel tudi tiste veterane vojne za Slovenijo, ki so bili do sedaj po krivici ali kakorkoli drugače izpuščeni, ampak je bil temeljni in osnovni cilj v bistvu ukinitev financiranja zveze združenj borcev in ukinitev posebnega statusa te zveze združenj borcev. Nihče nikoli ni rekel, da v ta zakon ne bi bilo mogoče vključiti ob, ker imamo poseben zakon o zvezi združenj borcev, da bi v ta zakon vključili tudi veterane vojne za Slovenijo. Kdo pravi, da to ni možno? Zakaj ne bi mogli biti zveza veteranov vojne za Slovenijo izenačeni s posebnim zakonom v istem zakonu tudi zvezo združenj borcev. Ne. Cilj vas koalicije, ki sovražite samo misel na to, da so partizani osvobodili Slovenijo in dali podlago za to, da danes lahko tukaj notri razglabljamo in tudi diskutiramo, je ta, da mora biti vse, karkoli ima kakršne korenine v partizanstvu, uničeno in pohojeno, in to je vaš osnovni cilj. In to smo sedajle ravnokar slišali z jasno in brezkompromisno razlago. Zato menim, da, gospod Sok, jaz mislim, da vi boste svoje povedali takrat, ko bo čas za to, jaz imam pravico svoje tudi reči. In zaradi tega menim, da je tudi sprevrženo to, da je prav tisti, ki najbolj zagovarja partizane oziroma narodnoosvobodilno borbo, opravilo najprej svoje umazano delo pri zakonu o azbestu, zdaj pa je stisnil rep med noge in šel. Hvala.
Hvala. Še kdo? Gospod Barovič.
V imenu poslanske skupine. Jaz sem prej v svojem imenu.
Izvolite.
Jaz mislim, da tudi kolegice in kolegi, ki ta trenutek razmišljajo tako kot v Slovenski nacionalni stranki, dokazujejo, da [[...]]Zdaj govoriti, vsak ima svojo glavo, vsak po svoje odloča. Obrazložitev glasu je pa obrazložitev glasu za ta zakon, ne v tem, kje kak kolega je, ali ni. To ni pošteno, ni pošteno tudi s strani vodenja, to gre vam tam naravnost. Danes ste velikokrat ponovili takšno zgodbo. Pustimo, jaz se bom držal zakona. Še enkrat pravim, poslušajmo drug drugega, ne govorimo v zid. Povejmo si resnico. Prav je, še enkrat pravim, spoštujem vlado, da se je lotila zakona in spoštujem vlado, da je vključila zdaj med veterane vse tiste, ki so si to zaslužili predvsem v osamosvojitveni vojni. Ne vem pa, še enkrat, ne vem, nobenega razloga ni, zakaj se je vtaknila v jemanje pravic in kršitev 18. člena. Če se tega ne bi dotaknili, kolegice in kolegi, bi bil ta zakon že zdavnaj sprejet in vse krivice bi bile zbrisane in popravljene, če so bile, za vse tiste, ki so se borili za samostojno Slovenijo. To je bistvo tega zakona. Jemlje pravico in krši ustavni zakon na račun hvale nekoga drugega, ki jo marsikdo res zasluži. In prav je tako. In spoštujem, še enkrat, minister, prav je, da je ta zakon. Ampak, zakaj jemati pravice na eni strani zato, da jih dajemo na drugi strani, saj vendar nismo na trgu, saj vendar nimamo na vagi, ne moremo imeti morale in ne moremo imeti dejanj na vagi, kolegice in kolegi! Vsak je dal svoj prispevek, svojo kri, svoje življenje, zato, še enkrat povem, da je nam danes tu lepo. Pa tudi če smo 14 ali 15 ur, smo pa na toplem in na varnem. In lahko govorimo vse tisto, kar mislimo, hvala bogu. To spoštujte, lahko govorimo, kar mislimo. Ampak zgodovine se ne da izmišljati na novo, zgodovina je povedala in pokazala svoje. Imejte vendarle, gospe in gospodje, enkrat toliko moči, pa dajmo enkrat konec narediti tem slabim zakonom, vrzimo ta zakon in naredimo novega, ki bo pošten do vseh. Nič drugega ne želimo in ne zbujajmo nestrpnosti za nazaj še 200 let, saj imamo ja svoje otroke, ki morajo živeti svoje novo življenje naprej. Bodimo razumni, vrzimo ta zakon, napišimo novega, ki bo pošten do vseh.
Hvala. Gospod Gulič.
To bom v lastnem imenu, spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi! Seveda bom glasoval proti. Razlogov je kar precej, predvsem pa se mi zdi, da je v osnovi zakon bil napisan zaradi tega, da bi spet sprožil spore znotraj Slovencev, tudi znotraj državnega zbora. Nekatere zadeve so se sorazmerno dobro odvijale, vendar pa je treba vedno ob vsak zakon nekaj podtakniti, kar gre mimo ustave, kar jo obide, kar jo na nek način razvrednoti in razvrednoti tudi slovenske odločitve v letu 1990 in 1991. Če ste res tako pogumni danes, kot se delate, kje ste bili v 80. letih, ko je bila zveza združenj borcev močna, oblastna, tudi nesramna, ko so člani marsikaj počeli po tej Sloveniji? Kje ste bili takrat? Kdo se jim je takrat upiral? Vi ne, kakšna civilna gibanja, ki jih danes tako zasmehujete. Danes, ko so to stari, onemogli, pa se spravljate nanje. To seveda ni vredno človeka. In tudi vaš nasmeh, gospod minister, ne spada v to dvorano. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 33. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na zadnjo, 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU, TRETJA OBRAVNAVA V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda vloženih amandmajev, ki ste ga prejeli na klopi. Glede na dejstvo, da k dopolnjenemu predlogu zakona v okviru druge obravnave na seji zbora ni bilo sprejetih amandmajev, je možno v tretji obravnavi v skladu z drugim odstavkom 132. člena poslovnika zbora vlagati amandmaje le k prehodnim in končnim določbam zakona. Upoštevaje navedeno, je amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke k 1. členu brezpredmeten. Zato dajem v razpravo 2. člen in amandma štirih koalicijskih poslanskih skupin ter amandma poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite, proceduralni predlog, gospod Peče.
Gospod predsednik, po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke vsi amandmaji k omenjenemu zakonu, ki je danes po postopku v končni obravnavi, ne bi smeli priti v obravnavo. Tudi člen, ki ste ga omenili, 132. člen poslovnika državnega zbora govori o amandmajih v okviru druge obravnave. Zdajle nismo v drugi obravnavi in predloga zakona ni možno amandmirati. Verjetno vsi, ki zadevo spremljate, to veste. Na to smo vas opozorili tako včeraj v okviru točke dnevnega reda, da bo predlog zakona možno izpeljati le v okviru obstoječe dikcije. Ni možno, gospe poslanke in gospodje poslanci, če spoštujete poslovnik državnega zbora, upoštevati 132. člen poslovnika, kajti ta določba velja za drugo obravnavo. Vlada Republike Slovenije je ponovno zamudila in to svojo zamudo skuša reševati skozi način pretentanja poslovnika državnega zbora. Meni osebno je zelo žal, da je predsednik državnega zbora temu ponovno podlegel. Toda kdorkoli bo pogledal določbe poslovnika od 126. člena naprej oziroma 125. člena naprej, bo videl, da 132. člen poslovnika velja za drugo obravnavo predloga zakona. Gospod predsednik državnega zbora, v imenu spoštovanja poslovnika vas prosim, da skličete kolegij, kajti zadeva, ki ste jo uvrstili v obliki amandmajev na odločanje, je popolnoma skregana s poslovnikom. Ob tem pa dovolite, da vse vas, ki ste spremljali sklic seje in ste verjetno opazili, da je tudi pod sklicem seje pisalo izključno eno, to je glasovanje o zakonu, ne več glasovanje in razprava o amandmajih. S tem je državni zbor, vodstvo državnega zbora, predvsem pa strokovne službe pritrdile pravilni razlagi poslovnika državnega zbora, ki ste jo ravnokar slišali. Gospod predsednik, v imenu spoštovanja poslovnika državnega zbora spoštujte poslovnik in povejte, da so vsi amandmaji, tako amandmaji, ki prihajajo s strani Slovenske nacionalne stranke, kot amandmaji, ki prihajajo s strani štirih vladnih strank, neupravičeni in se o njih ne sme razpravljati. O tem pa ste bili vsi poslanci in poslanke obveščeni ob sprejemanju dnevnega reda. Hvala.
Vsi vemo, da je problem prehodne določbe nastal zaradi prekinitve dela na tem zakonu oziroma zaradi dvomesečne zamude, ki je nastala, in je to zamudo ustavno sodišče razrešilo v tem, da se postopek nadaljuje, da ne bi prišlo do zapletov. Smisel 132. člena je povsem jasen, da je v primeru, če pride do sprememb bodisi z amandmiranjem ali čim drugim, treba prehodno določbo spremeniti, se to lahko stori. Če menite, da je potrebno, bi predlagal, da obrazložitev poda zakonodajno-pravna služba. [[Oglašanje iz ozadja.]] Ste že dali proceduralni predlog? Ali imate drug proceduralni predlog? Izvolite.
Gospod predsednik in vsi ostali poslanci in poslanke, verjamem, da je pozna ura, vendar mislim, da to ni argument, zakaj bi kršili poslovnik in zakaj bi sprejemali zakonodajo, ki je v nasprotju s poslovnikom ter s pravno demokracijo oziroma pravno prakso v tej hiši. 132. člen je drugi argument, zakaj ne smemo upoštevati amandmajev, ki so bili, oprostite, ampak roko na srce, izjemno laično narejeni s strani vladajoče večine. 2. člen ne spada ne v končne oziroma ne v prehodne in končne določbe, kakor narekuje 132. člen. Jaz bi sprejel razlago predsednika državnega zbora oziroma verjetno priporočilo gospoda Plevela, če bi šlo za prvo ali zadnjo, amandma k 2. členu pa se ne dotika ne, prvič, prehodne in ne, drugič, končne določbe predloga zakona. Gospodje in gospe, navkljub pozni uri pomislimo vendar, kaj sprejemamo. To ne sme postati praksa državnega zbora. Gospod predsednik, prekinite to razpravo, do jutri premislite, kaj so vam pravne službe svetovale, da se ne bo zopet znašel ta državni zbor pred situacijo, v kateri je bil januarja. Jaz vam v tem trenutkom naprej napovedujem, ali s podporo ali brez podpore Slovenske nacionalne stranke, če se bodo sprejemale take odločitve v tem državnem zboru, bo seveda omenjeni zakon, za katerega ne dvomim, da bo sprejet, saj to moč imate, podvržen marsikateri presoji. S tem bo seveda podvržena presoji kredibilnost tega državnega zbora, ki v temu primeru zelo eklatantno krši lastna pravila, ki smo jih sprejeli v tem državnem zboru. Gospod predsednik, v času, ki ga še imam, vam bom citiral 132. člen, drugi odstavek, katerega ste navedli in katerega se, če hočemo spremljati pravno državo, ne moremo držati: "Omejitve iz prejšnjega odstavka ne veljajo za amandmaje, ki se vlagajo k prehodnim in končnim določbam prehodnega zakona." Kdorkoli je pogledal danes amandmaje, amandmaje vladajoče večine vidi, da le-ti se ne sprejemajo k prehodnim oziroma končnim določbam. Gospod predsednik, upam, da boste upoštevali, naredili posvet poslanskih skupin. Verjamem, da je to možno tudi jutri pred sejo oziroma danes, hvala, kolega Barovič, Nacionalna stranka bo zagotovila svojo udeležbo, seveda spoštujte poslovnik. Hvala.
Tukaj, gospod Peče, sta dve stvari. Gre za, in to velja za vse, gre za vsebino, ki je prehodne narave. Ne glede na to, ali je to v nekem drugem členu ali gre za poseben člen. Prehodna določba je prehodna določba, ki ni nujno, da je v svojem lastnem členu oblikovana. Tukaj gre za primer, da je v drugem členu, ampak gre za prehodno določbo. Če pa menite, da bi bilo potrebno tudi mnenje zakonodajno pravne službe tukaj, potem predlagam, da to točko prestavimo na jutri, in sicer bom dal proceduralen predlog, ker je bilo tudi kar nekaj pripomb, zakaj tako pozno delamo. Dajem proceduralni predlog, tako kot je predlagal gospod Peče, in sicer da obravnavamo to točko jutri po končani 30.a točki. V skladu s 65. členom poslovnika dajem ta proceduralni predlog na glasovanje, da prekinemo sejo, to točko pa obravnavamo jutri po 30.a točki. Kdo je za? Najprej bomo glasovali o proceduralnem predlogu gospod Peče. To je moj predlog. Vi niste dali takega proceduralnega predloga. Vi ste odprli samo vprašanje, samo problem. Kolegij ni pristojen, da odloča o uporabi poslovnika. Ponovno dajem ta proceduralen predlog na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je proceduralni predlog sprejet. S tem prekinjam 15. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.