Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 21. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: gospa Jelka Godec, Violeta Tomić od 16. ure dalje, mag. Alenka Bratušek, gospa Nada Brinovšek, dr. Matej T. Vatovec od 15. ure dalje, dr. Bojan Dobovšek od 14.30 ure dalje, gospod Franc Laj in gospod Jožef Horvat. Vse prisotne lepo pozdravljam! Spoštovani! Včeraj, 14. julija, nas je pretresla nova vest o terorističnem napadu, tokrat v Nici, v Franciji, ko je pod nezamisljivim dejanjem življenje izgubilo prek 80 ljudi. To podlo, sprevrženo in neodpustljivo dejanje najostreje obsojamo. Ob tem tragičnem dogodku iskreno sočustvujemo s francoskim narodom in vsemi prizadetimi, ki žalujejo ob neizprosni in nenadomestljivi izgubi svojih najdražjih. Prav tako sočustvujemo z vsemi tistimi, ki so svoje najbližje in najdražje izgubili v nedavnih dejanjih terorja in strahopetnosti v Istanbulu, Daki in Bagdadu. Naše misli stojijo v bran človekovega dostojanstva in svobode ter človečnosti same. Spoštovani, poklonimo se vsem žrtvam včerajšnjega dogodka ter omenjenih dejanj, ki so znova pretresla vest človeštva, z minuto molka. / minuta molka/
Hvala. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VISOKEM ŠOLSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 20 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Pred vami je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu – ZViS-K, ki je rezultat intenzivnega dela in dialoga v zadnjem letu z vsemi ključnimi deležniki visokošolskega prostora in širšo javnostjo. Danes uresničujemo napovedan prvi korak spremembe področne zakonodaje. Predlagana novela uvaja najpomembnejše spremembe, ki so potrebne zaradi večje odzivnosti, razvoja kakovosti, demokratičnosti, mednarodne odprtosti in tudi boljšega povezovanja visokošolskega prostora z okoljem in gospodarstvom. Če Slovenija želi postati družba znanja, kar je ena ključnih prioritet te vlade in ministrstva v tem mandatu, potem potrebujemo tudi spremembe normativnega okvira. Danes je pred vami prvi korak sprememb in predlog besedila, katerega namen je prav to. Predlog novele ZViS razumemo kot pomemben korak pri uresničevanju tudi zavez iz Resolucije o Nacionalnem programu visokega šolstva, da je znanje javno dobro in visoko šolstvo naša skupna javna odgovornost. Poglobljena analiza nacionalnega programa visokega šolstva, ki smo jo opravili letos in prejšnje leto, kaže, da se nekateri cilji in ukrepi ne uresničujejo s predvideno dinamiko, predvsem zaradi nespremenjene zakonodaje in še posebej zaradi padanja proračunskih sredstev za visoko šolstvo. Sredstva za visoko šolstvo so se letos prvič – in lansko leto tudi – po letu 2011 povečala in sicer za 5,6 %. Predlog novele ZViS, ki je danes v razpravi in ki ga vi podrobneje proučujete, pa kaže prepotrebne premike tudi na zakonodajnem področju. In zato seveda tudi utemeljeno videnje, da lahko kljub zaostankom, ki smo jih ustvarili na temu področju, še vedno ohranimo razvojni korak z najboljšimi v svetu. Kaj prinaša novela? Vzpostavitev predvidljivega in stabilnega sistema financiranja visokega šolstva, prilagodljivost sistema oziroma povečanje fleksibilnosti študijskih programov z zagotavljanjem in razvojem kakovosti v bolj omejeni obliki, kar se tiče izvajanja na strani NAKVIS in večji avtonomiji na ravni univerz oziroma visokošolskih institucij, odprtost visokošolskih institucij v mednarodno okolje, vzpostavitev inkluzivnega sistema upravljanja visokošolskih zavodov, spremljanje zaposljivosti diplomantov, zmanjšanje osipništva, hitro ali hitrejše vključevanje na trg delovne sile, skrajševanje časa študija. Skupna točka vseh teh navedenih ciljev pa je spodbujanje in vzpostavljanje kakovosti visokošolskih zavodov, temelječe na pedagoški in raziskovalni odličnosti, sodelovanju z zunanjim okoljem, vpetosti v mednarodne tokove in seveda tudi s tem večje avtonomije, a tudi odgovornosti visokošolskih zavodov. Sistem proračunskega financiranja visokošolskega področja je eno ključnih področij, ki ga v tej noveli prvič urejamo na predvidljiv, pregleden, predvsem pa razvojno usmerjen način. Oblikovan je tako, da spodbuja odličnost na vseh področjih, hkrati pa omogoča diverzifikacijo institucij, s čimer bodo le-te razvijale predvsem svoje konkurenčne in kompetenčne prednosti. Poudarek pri tem je na kriterijih in izpolnjevanju kriterijev ter ciljev kakovosti, učinkovitosti in razvoja, ki bodo določali variabilni del obsega financiranja visokošolskih zavodov in s tem spodbujali tudi k večji odgovornosti in preudarnosti pri porabi proračunskih sredstev. Z njimi na eni strani krepimo avtonomnost visokošolskih zavodov in omogočamo doslednejše uresničevanje nacionalnih institucionalnih ciljev, hkrati pa, kot že povedano, tudi krepimo odgovornost. Glede na obstoječe stanje dodajamo tudi pomemben segment, kjer prvič urejamo tudi redno proračunsko sofinanciranje tretje študijske stopnje, česar do zdaj nismo urejali. Predstavljeni sistem financiranja bo omogočil tudi pregledno kvantitativno spremljanje učinkovitosti porabe proračunskih sredstev. Kot veste, nas na to opozarja tudi Računsko sodišče. Hkrati uvajamo tudi avtonomijo univerz in s tem odgovornost s spremembami in dopolnitvami poglavja o evalvacijah in akreditacijah, sproščamo sistem programskih akreditacij v institucionalne in s tem dajemo tudi večjo možnost agenciji, da lahko bolje spodbuja svetovalno in razvojno krepitev kakovosti institucij. Kakovost mora biti zagotovljena, izpostavljena in vidna, zato tudi odpiramo univerze in visokošolski prostor mednarodnemu sodelovanju, z možnostjo poučevanja tudi v tujih jezikih. Poudarjam, slovenski jezik je in ostaja ključni jezik izobraževanja na visokošolskem področju. Dodajamo in zgolj opredeljujemo izjeme, pod katerimi je možno izvajati študijske programe tudi v tujih jezikih, vendar ob izpolnjevanju ustreznih pogojev. Tako tudi prvič urejamo rabo tujih jezikov v visokošolskih programih. Naj zaokrožim. Predlagana novela je bila pripravljena tako na delovni skupini z obširnim dialogom z vsemi deležniki visokega šolstva, potrjena na Svetu Republike Slovenije za visoko šolstvo, kot tudi na Svetu Vlade Republike Slovenije za študentska vprašanja. Ob vsem povedanem lahko zatrdim, da s predlogom novele postavljamo jasnejše temelje za nadaljnji razvoj odličnosti slovenskega visokega šolstva in znanosti, raziskovanja. Naša zaveza je, da vzpostavljamo kakovostno, odprto, vsevključujoče izobraževanje tudi na tej stopnji izobraževanja. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Vsekakor razumemo potrebo po noveliranju Zakona o visokem šolstvu, tako z vidika zakonske neurejenosti financiranja visokega šolstva, kakor tudi zaradi težnje po večji kakovosti izvajalcev visokošolskega programa in njihovega uspešnejšega medsebojnega povezovanja, ter poleg drugih pomembnih vidikov tudi glede urejenosti mednarodne odprtosti univerz oziroma visokošolskih ustanov. Kar se tiče financiranja, ki je bilo doslej urejeno zgolj z uredbo, velja opozoriti na mnenje Ustavnega sodišča, ki opozarja, da mora biti financiranje zakonsko tako urejeno, da državne univerze in visoke šole lahko predvidijo obseg finančnih sredstev, ki jih lahko za svoje programe pridobijo. Temu mnenju velja slediti, kar predlagatelj v predlogu spremembe zakona poskuša ustrezno urediti. Soglašamo tudi z rešitvami, ki se nanašajo na poenostavitve in hkrati iz kulture kakovosti visokega šolstva na bolj ustrezno ureditev, kar preoblikuje ter glede učinkovitosti tudi nadgradi in hkrati razbremeni dejavnost Nacionalne agencije Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu. Pri tem predlog zakona ustrezno uveljavlja načelo samostojnosti in odgovornosti visokošolskih ustanov, predvsem pri odločanju o študijskih programih in njihovem spreminjanju. Bolj kompleksna in občutljiva pa je ureditev večje mednarodne odprtosti visokošolskih zavodov. Vsekakor mora biti skupni interes, da na področju vključenosti v mednarodne visokošolske programe in procese Slovenija ne zaostaja za primerljivimi državami v Evropi oziroma Evropski uniji. Pri tem oziroma vzporedno s tem pa bi morali zagotavljati tudi celovit razvoj slovenskega jezika in terminologije v visokem šolstvu in znanosti, kar pa glede na tempo razvoja globalizacijskih procesov nikakor ne bo lahko doseči. Težave naj bi se po nekaterih informacijah pojavljale že danes, zato to vprašanje ne glede na to, da je opredeljeno kot posebna odgovornost visokošolskih zavodov, ne bi smeli prepuščati zgolj odgovornosti univerz oziroma drugih visokošolskih ustanov. V predlogu zakona so sicer postavljene določene osnove za urejanje te vsebine, vendar menimo, da bo treba v nadaljnji fazi sprejemanja zakona temu posvetiti dodatno pozornost. Na to nas opozarjajo pomembne državne ustanove in različne skupine intelektualcev in širše javnosti, kar nikakor ne bi smeli ali pa ne smemo prezreti. Pri manjših državah, kot Slovenija je, se mora ta vidik še posebej izpostavljati in biti pod drobnogledom, zato opozarjamo pristojno ministrstvo in pristojno matično delovno telo, da tudi v zadnji fazi sprejemanja zakona ostanejo ali pa ostanemo odprti do iskanja čim bolj usklajenih, predvsem pa z vidika celovitega razvoja slovenskega jezika in kulture optimalnih rešitev. Ob morebitni večji napaki bo pri tem, če se simbolno izrazim, težko delati popravi izpit. Na koncu pa moram opozoriti tudi na pomembno zadevo oziroma zahtevo madžarske narodne skupnosti glede visokošolskih programov. Ker na narodnostno mešanem območju, kjer omenjena skupnost živi, ni univerze oziroma adekvatne visokošolske ustanove, se mora v duhu Ustave Republike Slovenije in celovitosti sistemskega reševanja šolstva narodne skupnosti katedri za madžarski jezik in književnost, ki deluje v okviru Filozofske fakultete Univerze v Mariboru, v okviru predlagane novele zakona zagotoviti stalni in stabilni razvojno naravnani status. V zadnjih letih je prihajalo do težav na tem področju, bodisi zaradi notranjih nesoglasij v okviru univerze bodisi zaradi drugih razlogov, zato je treba ta visokošolski program nedvoumno organizacijsko in finančno primerno urediti v okviru noveliranja tega zakona, torej Zakona o visokem šolstvu. Podobno velja tudi za adekvatne programe italijanske narodnosti. V upanju na ustrezno nadgradnjo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu v nadaljnjih postopkih, kakor tudi glede na poznejše celovite spremembe na tem področju, kar je ministrica tudi najavila, bova v tej fazi, torej v prvem branju predlog podprla. Hvala lepa.
Besedo ima poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, ministrica, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini SMC visokošolsko politiko smatramo kot temeljno politiko za človeka. Zakon o visokem šolstvu je bil sprejet leta 1993 in je od takrat naprej doživel kar nekaj sprememb in dopolnitev. Nesporno dejstvo je, da so se do danes razmere v visokošolskem prostoru spremenile, predrugačile in temu primerno potrebujejo tudi ustrezen normativni okvir za uspešno in učinkovito delovanje. Novela, ki je danes pred nami, v mnogih točkah te spremenjene pogoje delovanja naslavlja in jih umešča v dejansko in realno stanje, ki mu naš visokošolski prostor ne sledi, kot bi mu moral. Dovolite, da na začetku izpostavim nekaj dejstev, ki so s tem povezana. S sprejetima proračunoma za leti 2016 in 2017 se ponovno, po večletnem zmanjševanju povečujejo sredstva za področje visokega šolstva. V letu 2016 je predvidenih kar 5,6 % več integralnih sredstev na tem področju, trend se torej obrača navzgor. Povezano s tem se prioritetni ukrepi med drugim osredotočajo na financiranje razvojnih shem za doktorski in postdoktorski študij. Po večletnem zatišju omogočamo ponovno proračunsko financiranje študija tretje stopnje na javnih visokošolskih zavodih. Predlog novele prinaša dobrodošle spremembe za študentsko skupnost, saj jim omogoča možnost ohranitve študentskega statusa do izteka študijskega leta, v katerem diplomirajo, polnopravno članstvo v akademskih zborih in boljši sistem zdravstvenega varstva. Nezanemarljive so spremembe nadaljnjega razvoja visokošolskega prostora s spremljanjem zaposljivosti študentov in diplomantov, ter vzpostavitev inkluzivnega sistema upravljanja visokošolskih zavodov, kar pomeni odgovor na večletna pričakovanja univerzitetne skupnosti po bolj pravičnem zastopanju vseh deležnikov, ki delujejo znotraj tega prostora. Prav tako novela predvideva pomembne premike za dvig kulture kakovosti na visokošolskih institucijah, predvsem z opolnomočenjem Nacionalne agencije za kakovost v visokem šolstvu in prehodom s programskih na institucionalne akreditacije glede na kriterije in standarde kakovosti. Spoštovani in spoštovane, univerze že od osamosvojitve delujejo, ne da bi bilo njihovo financiranje zakonsko urejeno. Na to že od leta 2011 opozarja Ustavno sodišče. S to novelo po predolgem času končno vzpostavljamo predvidljiv in stabilen sistem financiranja visokega šolstva Uvaja se transparenten model določanja proračunskih sredstev za študijsko dejavnost med posameznimi visokošolskimi zavodi v skladu s kazalniki, ki omogočajo stabilnost, konkurenčnost in razvojnost študijske dejavnosti. Določena je tudi ciljna vrednost proračunskih sredstev, ki se bodo namenjala za študijsko dejavnost. Razumemo, da vsi deležniki s prehodno določbo, kjer je določen vzdržen model za dosego tega cilja, niso zadovoljni, vendar poudarjamo, da je to potrebno in pomembno zaradi ohranjanja javnofinančne vzdržnosti in upoštevanja fiskalnega pravila, ki je bil z zadostno večino sprejet v tem državnem zboru. Da se s predlogom misli resno, je temu ustrezno vključena varovalka – ohranjanje nominalne rasti sredstev preteklega leta, s čimer se zagotavlja ustrezna stabilnost in načrtovanje aktivnosti. V imenu poslanske skupine SMC bi želel izpostaviti še naslednje. Res je, da s to novelo v celoti, kot bi nekateri želeli, ne rešujemo vprašanja javne službe, vendar poudarjamo, da je pomembno, da je ta del komplementarno usklajen z raziskovalno in razvojno dejavnostjo. Krovni zakon na tem področju se že pripravlja, izhodišča se usklajujejo. Ne glede na to pa novela posredno prek stabilnega in predvidljivega modela financiranja naslavlja tudi ta vprašanja, saj natančno določa pogoje in merila, ki jih bodo visokošolski zavodi morali dosegati, da bodo upravičeni do proračunskega financiranja. Naj dodam še, da do razmejitve med javnim in zasebnim izvajanjem visokošolske dejavnosti nikakor ne odstopamo, saj to ostaja naša in tudi koalicijska zaveza. In sedaj še nekaj besed o učnem jeziku. Prvič. Veljavni nacionalni visokošolski dokumenti izpostavljajo potrebo po večji mednarodni odprtosti visokošolskega prostora ter hkrati poudarjajo soobstoj ohranjanja in nadaljnjega razvoja slovenščine na eni strani ter krepitev mednarodne razsežnosti delovanja na drugi strani. Ukrepi za to so bili začrtani že v prejšnjih vladah in državnozborskih mandatih. Zaradi tega bi morali vedeti, kje smo in kaj želimo, saj imamo smernice in cilje že začrtane. Če citiram Resolucijo o nacionalnem programu visokega šolstva za obdobje 2011-2020, ki pravi: "Trenutno je privlačnost našega visokošolskega prostora v primerjavi z drugimi državami na izjemno nizki ravni, zato je treba sprejeti vrsto takojšnjih ukrepov za povečanje internacionalizacije slovenskega visokošolskega prostora." Eden od ukrepov, ki jih resolucija predvideva, je tudi omogočanje poučevanja v tujih jezikih, pri čemer je zapisano, da bodo za doseganje vrhunske kakovosti internacionalizacije in mednarodne privlačnosti visokošolske institucije lahko, poudarjam lahko, izvajale študijski proces tudi v tujih jezikih, hkrati pa so enako ali morda še bolj pomembni komplementarni ukrepi za ohranjanje in razvoj slovenskega jezika. Temu se v poslanski skupini SMC ne odrekamo, saj je treba zagotoviti nadaljnji razvoj slovenskega jezika in terminologije v visokem šolstvu in znanosti. Naj v zvezi s tem samo dodam, da že obstoječi zakon predvideva podrobnejši način skrbi za razvoj in učenje slovenskega jezika, pa ta določba ostaja mrtva črka na papirju. Do oblikovanja in sprejetja podzakonskega akta namreč do danes v resnici nikoli ni prišlo. Strinjamo se in nikakor ne oporekamo temu, da ima slovenski študent na državni univerzi pravico poslušati predavanja v slovenskem jeziku. Slovenski jezik spoštujemo in zato izpostavljamo, da prvi odstavek noveliranega 8. člena jasno določa, da je učni jezik slovenski, in takšen tudi ostaja. Poudarjamo, da novela jasneje določa pogoje oziroma izjeme za dopustno izvajanje študijskih programov tudi v tujih jezikih. V poslanski skupini si želimo, da se v nadaljnjih obravnavah predloga zakona izčistijo nekateri pojmi, da ne bo prihajalo do morebitnih manipulacij, o katerih nas seznanja in opozarja zainteresirana javnost. Zavračamo pa pretirane teze o izdaji naroda, popolnem izgonu slovenskega jezika in podobno. Na to, spoštovani in spoštovane, nikakor ne bi pristali, in to tudi ni namen novele, ki je pred nami danes. Zavedamo se, da bo današnja razprava osredotočena na spremembe, ki se dotikajo uporabe učnega jezika, kar je tudi prav in razumljivo. Ne želimo pa, da bi s tem zameglili druga področja in rešitve, ki so po več letih zatišja v noveli predvidene, ter so prav tako izrednega pomena za dvig kakovosti visokega šolstva. Pričakujemo, da nas bo ob današnji razpravi vse skupaj vodil predvsem racionalen diskurz, v Poslanski skupini SMC pa bomo razpravi skrbno prisluhnili, ker se zavedamo pomembnosti čim bolj usklajene visokošolske politike v naši državi. Ocenjujemo pa, da je predlog zakona vsekakor primeren za nadaljnjo obravnavo, zato bomo sklep o tem tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Ministrica s sodelavci, lep pozdrav! Kolegice in kolegi, prav tako tudi vam! Ministrstvo je ob predstavitvi tega zakona zapisalo, citiram: "Poleg vzpostavitve predvidljivega in stabilnega sistema financiranja visokega šolstva novela prinaša odprtost sistemov v mednarodno okolje, povečuje se fleksibilnost študijskih programov in zagotavlja večja avtonomija visokošolskih zavodov." Torej: financiranje, odprtost sistema, fleksibilnost, večja avtonomija. Tako v teoriji. Drugo pa so zakoni, podzakonski akti, statuti univerz in predvsem praksa na področju visokega šolstva. Dejstvo je, da je na področju visokega šolstva ogromno odprtih vprašanj in problemov. Ne bom jih našteval, nekateri so čisto akademskega značaja, določeni pa se dotikajo tudi področja, ki je pred nami v Državnem zboru, to pa je, da zakonodajna veja oblasti na predlog izvršilne veje oblasti določi, kakšen visokošolski sistem v Sloveniji si želimo. Prvo dejstvo je, da moramo končno dobiti sistemski zakon. Beseda "sistemski" je v tem mandatu poleg besede "deležniki" ena izmed stalnic te vlade, vsaj v tistih momentih, ko reče, da opozicijski predlogi zakonov niso dobri. Pred nami imamo nek zakon, ki v določeni meri ureja posamezna vprašanja, vprašanje pa je, ali jih v zadostni meri, predvsem pa, ali sistemsko. In spoštovani in spoštovane, ravno tisto, kar že dve leti oponašate predvsem opozicijskim poslanskim skupinam, da zakoni niso sistemski, je danes pred nami. Še več, v Sloveniji imamo pravni red, ustava, zakoni, podzakonski akti. Imamo odločitev Ustavnega sodišča iz leta 2011, ki govori o financiranju visokega šolstva. Ampak glejte, pred dobrim mesecem oziroma dvema je to ministrstvo sprejelo Uredbo o javnem financiranju visokošolskih zavodov in drugih zavodov. Skratka, sedaj pa sprejemamo zakon in študijsko leto, upam da se vsi zavedate, se začne s 1. oktobrom. In resnično, še enkrat sprašujemo pristojno ministrstvo, kateri so bili ključni argumenti, zakaj se je pred spremembo zakona hitelo s spremembo uredbe. Ustavno sodišče je reklo, "zakonsko moramo urediti", pristojno ministrstvo pa je najprej spremenilo uredbo, danes pa imamo zakon. In v uredbi in danes se dogajajo stvari, ki nimajo nič z odločbo Ustavnega sodišča, in v Poslanski skupini SDS smo prepričani, da bi lahko tudi kakšno leto počakali. Ali pa na drugi strani tisto, kar že dve leti trdimo, da bi lahko pristojno ministrstvo pohitelo in sprejelo sistemski zakon na področju visokega šolstva. Ampak verjetno, če danes vprašamo ministrico z ekipo, kakšen zakon o visokem šolstvu sploh želimo? Želimo samostojni sistemski zakon ali pa bomo na klop dobili zakon o visokem šolstvu in raziskovalni dejavnosti, ali pa se bomo z raziskovalno dejavnostjo ukvarjali po tem, nekje po letu 2018 oziroma glede na tempo državnih uradnikov po letu 2020? Da je vse v nekem slow motion sistemu, govori tudi problematika financiranja. V 43. členu sicer ministrstvo lepo zapiše, da se bodo dvignila sredstva za financiranje visokega šolstva do 1 % BDP, ampak v naslednjih 15 letih. Kdo od nas lahko trdi, da bo sploh še živ, da bo sploh tukaj in da bo kdo pogledal Zakon o visokem šolstvu, kjer bo pisalo, ja, leta 2031 pa imamo 1 % BDP namenjen za visoko šolstvo. Če še vemo, da nimamo ministra za finance, je ta zgodba o financiranju visokega šolstva še toliko bolj vprašljiva, kajti verjetno se tudi na področju visokega šolstva sprašujejo deležniki, kakšnega ministra bomo dobili. Ali bomo dobili ministra, ki bo odprl mošnjiček in rekel, "gremo v porabo tudi na področju visokega šolstva", ali pa bo še bolj stisnil v smeri predhodnega ministra tudi področje visokega šolstva. Skratka, ta zakon sprejemamo v trenutkih, ko ima pomembne tudi finančne posledice; pa ni problem, da nimamo ministra za finance. Ključen problem je, kakšen bo ta minister – ali bo odprl mošnjiček ali ga bo še bolj zaprl. In še enkrat, odločba Ustavnega sodišča govori o stabilnem in predvidljivem financiranju. Če pa, vsaj po mnenju Poslanske skupine SDS, natančno preberemo zakon, imamo tukaj dve možnosti. Eno je to, kar zasleduje zakon, to je glavarina. Ampak po našem mnenju glavarina ni tisto, kar piše "stabilen sistem". Predvsem pa bo ta sistem zmanjšal kakovost področja visokega šolstva, kajti profesorji bodo čim bolj štancali dobre ocene, kajti več kot bo študentov na fakultetah in na univerzi, več bo denarja. Pred časom smo imeli nujno sejo Odbora za izobraževanje glede dokončanja tako imenovanih bolonjskih znanstvenih magisterijev in doktoratov. Ko smo se spraševali – kakovost študentskih del, magistrskih in doktorskih nalog, ali pa štancanje pa kljukanje čez, saj smo spustili čez [[...]]In po našem mnenju je ta sistem financiranja na glavarino napačen. In ko smo že ravno pri financiranju, se lahko obregnemo ob naslednjo točko, to pa je 1. člen zakona – slovenski ali tuji jezik. Slovencev nas je milijon in pol tukaj pa približno nekaj takšnega oziroma malo manj v tujini, ki še govorimo slovenski jezik, vsaj na dnevni bazi. Torej eno predmestje enega večjega mesta. In po našem mnenju slovenski jezik ni na trgu, tako kot niso na trgu naši nacionalni simboli. In že obstoječi zakon govori, da se lahko del izobraževalnega procesa uvede tudi v tujem jeziku. Tam je beseda lahko, podrobneje pa se določi s statutom. In resnično ne vem, ali držijo teze vseh tistih, ki so nasprotniki te spremembe 1. člena, da gre za ekonomsko moč posameznih fakultet, ki želijo na ta račun tega člena pridobiti tisto, kar so izgubili z dodatki za stalno pripravljenost. Govori se točno o določenih profesorjih, o določenih fakultetah, ki so najbolj zavzete, da se ta zakon zapiše v 1. členu tako, kot je tudi predviden. Pa bodimo praktični – kdo prihaja na slovenske fakultete in kam odhajajo slovenski študentje? Kdo bo prišel v Slovenijo študirat? Skandinavci? Nemci? Francozi? Ne. Mi, naši študentje hodijo v te obljubljene države. Za koga pa je naša država obljubljena? Poglejmo malo migrantski tok, pa poglejmo samo znotraj Evropske unije migrantski tok na področju visokega šolstva. In z vsem spoštovanjem do določenih južnih in vzhodnih držav – ali so to tisti ljudje, ki jih želimo pridobiti v naš kakovosten visokošolski model, ali pa jim bomo mi le odskočna možnost zato, ker smo še vedno poceni v primerjavi s fakultetami in univerzami v zahodnem in severnem delu Evrope. Tudi Ministrstvo za finance in Ministrstvo za kulturo sta v dosedanjem delu podala določena mnenja; sicer so bila določena upoštevana, določena pa še verjetno bodo. Predvsem me je strah glede na dejstvo, da se zakonodajno-pravna služba Vlade v zadnjih tednih in mesecih ukvarja z marsičim drugim, samo s tem ne, za kar so plačani – da izčistijo nomotehnično in vsebinsko predloge zakonov. In tudi sam bom z zanimanjem – glede na to, da bo koalicija v prvi fazi verjetno stoprocentno podprla ta predlog zakona, z zanimanjem prebral mnenje zakonodajno-pravne službe, ali predvsem ti segmenti, ki govorijo o financiranju visokega šolstva, imajo temelje tako v ustavi kot tudi v drugih členih. Skratka, glede na to, da zakon v določeni meri sledi usmeritvi odločbe Ustavnega sodišča, imamo v Poslanski skupini SDS mešane dvome o tem, ali potrditi Zakon v prvi obravnavi ali pa mu dati rdečo luč, na kar opozarjajo tudi določeni visokošolski deležniki, ki govorijo o področju slovenskega ali tujega jezika. Predvsem pa upamo, spoštovana ministrica in spoštovana koalicijska ekipa, da ko bomo v Poslanski skupini SDS predlagali na samem matičnem delovnem odboru, da se opravi javna predstavitev mnenj o tem zakonu, da ne boste glavo dali med ramena in pritisnili tipke proti. Če pravite, da so z vsemi deležniki mnenja usklajena, verjetno tista ura, dve ali tri ne bo nikakršen bavbav, da ne bi slovenski javnosti, slovenskim študentom, slovenskim profesorjem spregovorili, da je zakon dober. In zakon ima še nekatere dobre nastavke v teoretičnem delu tega zakona: ustanovitev visokošolskega zavoda, problem akreditacije študijskih programov, ki je problem, vprašanje akademskega zbora, skupnih študijskih programov, akreditacij in pa evalvacij. Ampak glede na to, da deset let spremljam področje visokega šolstva, tako službeno kot tudi zasebno, je ogromno problemov. Pa se bom vrnil nazaj na problem financiranja. Tudi če bomo dosegli en procent BDP za študijske dejavnosti, sem sam zgrožen, ko v zadnjih mesecih, pa tudi leto ali več poslušam zgodbe, kam denar znotraj visokošolskega polja odteka. Za kakšne neumnosti se denar porablja izključno zaradi tega, da do 31. 12. določenega leta visokošolski zavodi upravičijo sredstva, napihnejo balon, ker jih je strah, da naslednje leto pa bodo dobili manj, ker so pač bili racionalni, tako kot so marsikateri drugi deležniki na drugih področjih. Skratka, kar nekaj še je odprtih vprašanj. Glede na to, da pa ta koalicija in ta vlada teži k sistemskosti, upamo, spoštovana ministrica, da se boste res dokončno odločili, čeprav bo kakšen dan dopustna manj, in se odločili, ali sistemski zakon samo za področje visokega šolstva ali sistemski zakon za področje visokega šolstva in raziskovalne dejavnosti. In predvsem, da uradniki ne bodo do 1. septembra gledali v luft, ampak pripravili tisto, kar je nujno potrebno, to pa je resnično dober sistemski zakon o visokem šolstvu, ki bo odgovoril na marsikatera odprta vprašanja, ki so še bolj potrebna prevetritve, predvsem pa sprememb kot ta novela zakona, ki je pred nami. Hvala.
Besedo ima poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci, ministrica s sodelavci, lep pozdrav vsem! Danes je zadnji dan redne seje Državnega zbora pred počitnicami in kaže, da zna biti tudi pri aktualni točki dnevnega reda temperatura primerna letnemu času, vsaj na točki, kjer predlog govori o slovenskem jeziku. Naj že takoj na začetku povem, da bomo v Poslanski skupini Desus Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu večinsko podprli, da pa imamo določene pomisleke, ki jih bom v nadaljevanju predstavila. Žal moram tudi izpostaviti, spoštovana ministrica, da je bilo besedilo vladnega, torej našega zakona koalicijsko neusklajeno, zato tudi določeni naši pomisleki, ki pa pričakujem, da jih bomo, kot smo se dogovorili, do konca procedure sprejemanja zakona tudi rešili. V Poslanski skupini Desus si želimo, da v bodoče do takšnih ignoranc ne bi več prihajalo, saj smo vendar koalicijski partnerji in protokoli o sodelovanju v koaliciji se morajo spoštovati. Spoštovana gospa ministrica, nisem želela biti preostra, vendar menim, da je na takšno ravnanje treba opozoriti. Opozoriti tudi zato, da se tovrstna praksa v prihodnje ne bi več dogajala. Pojdimo k vsebini oziroma natančneje, na katerih točkah v Poslanski skupini Desus vidimo morebitne pasti, na katera vprašanja moramo še odgovoriti, preden zakon v celoti podpremo, kaj je treba še rešiti oziroma drugače definirati. Najbolj kritična točka za nas, torej za Poslansko skupino Desus je 1. člen novele, ki spreminja veljavni 8. člen osnovnega zakona, to je učni jezik. Skozi prizmo ustave in najbolj pomembnega zakona, ki bi mu lahko rekli varuh slovenskega, torej našega jezika – to je Zakon o javni rabi slovenščine –, je slovenski jezik temeljna človekova pravica slehernega Slovenca in Slovenke, da se z njim manifestira na vseh področjih družbenega življenja, tako javnega kot zasebnega. Temu, spoštovana ministrica, ne morete oporekati. Vsi področni zakoni, od vrtca do vključno srednješolskega izobraževanja, zagotavljajo podajanje znanja v Republiki Sloveniji v slovenskem jeziku in hkrati dobro poskrbijo tudi za varovanje obeh narodnih manjšin na našem ozemeljskem teritoriju. Pri visokošolskem izobraževanju pa je že zdaj drugače. Možno je namreč izvajanje študijskih programov poleg v slovenskem jeziku tudi v tujih jezikih. Absolutno se v Poslanski skupini Desus strinjamo, da je na univerzitetni stopnji nujno nadgrajevati znanje tudi s pomočjo literature in predavanj v tujem jeziku. Ampak, vse ni tako niti enostavno niti enoznačno, kot je v duhu internacionalizacije, širjenje možnosti uporabe tujih jezikov, zamišljeno prav s to novelo Zakona o visokem šolstvu. Porajajo se mnoga vprašanja in pomisleki, kot je denimo ta, ali želja po večji mednarodni odprtosti morebiti ne pomeni obsežnejše liberalizacije in komercializacije visokošolske dejavnosti, ki pa v tem delu, ko gre za javno službo, za javno dejavnost, ki se financira iz prispevkov vseh davkoplačevalcev, v prvi vrsti mora služiti temu, da nudi kakovostno ponudbo izobraževalnih programov našim otrokom, vnukom in naslednjim generacijam. Tukaj izluščimo dve nadaljnji ključni vprašanji. Prvo vprašanje je vezano na to, ali tisto, kar naj bi se izvajalo kot javno, zadosti tem zahtevam, če niti ni jasno razmejeno oziroma opredeljeno, kaj je to javna služba v visokem šolstvu, kakšen naj bo njen obseg, kateri so temeljni pogoji za dostop posameznikov do storitev visokošolskega izobraževanja v okviru te javne službe, kakšni so temeljni pogoji za izvajalce javne službe, če ni določen način opravljanja javne službe in način njenega financiranja? No, pa smo pri odločbi Ustavnega sodišča, ki je naložilo odpravo teh pomanjkljivosti, kar je bilo ugotovljeno tudi kot ustavna neskladnost, pa tega ta novela ne odpravlja. Ministrica obljublja, da bo slednje storjeno ob naslednjem novem in celovitem zakonu, ki se trenutno pripravlja. Prav, ji zaupamo in verjamemo, da bo končno postavila jasne temelje javne službe, hkrati tudi na znanstvenoraziskovalni dejavnosti. Drugo vprašanje pa se nanaša na kakovost izobraževalnih programov. Da bi bilo to tako, ni dovolj, da NAKVIS – Nacionalna agencija za kakovost v visokem šolstvu – potrdi ustreznost nekega programa, pa naj se slednji izvaja v slovenščini ali, na primer, v angleščini. Ključno po naši oceni je, da predavatelj lahko suvereno in strokovno podaja osnovno razlago, slušatelj pa jo v celoti pravilno absorbira. Ampak, ali je tak namen dosežen, če ne eden ne drugi v angleščini nista tako odlično podkovana kot naravni govorci? Zato smo v Poslanski skupini Desus zaskrbljeni, da se bo zaradi morebitne poplave razpisovanja primerljivih in ustreznih študijskih programov osiromašila kakovost znanja naših študentov. Da se to ne bi zgodilo in tudi zato, da naši študenti ne bi bili prikrajšani poslušati in študirati v materinščini, ne moremo z neko ohlapno in nedefinirano normo tako imenovanih primerljivih in ustreznih študijskih programov dovoliti, da bo slovenščino na slovenskih univerzah morebiti čez čas izpodrinila angleščina. Verjamemo, da to ni bil namen ministrstva, zato smo prepričani, da lahko novelo zakona skupaj ustrezno popravimo in bolje definiramo. Pa še nekaj o skrbi za slovenski jezik. Ne bojimo se, da bi bil zaradi več angleščine, nemščine, italijanščine ali kateregakoli drugega jezika na univerzah naš materni jezik ogrožen. Toliko zavedanja, kako so naši predniki bíli trd boj tudi za to, da ga danes lahko govorimo celo kot uradni jezik Evrope, pa menda naša družba že premore, da ne bomo dovolili, da naš jezik ne bo več živ. Ne smemo se pa zapirati. Smo majhen narod, zato je jasno, da moramo govoriti več jezikov. Kot že povedano, v tem trenutku dajemo poslanke in poslanci Desusa k predlogu novele zakona zeleno luč, potrditev predloga zakona z naše strani pa terja pričakovano modifikacijo določil v zvezi z učnim jezikom na univerzitetnem izobraževanju, za katerega mislimo, da mora biti prioritetno slovenski, tujejezični pa zgolj kot dopolnitev in nadgradnja v programski ponudbi kakovostnih študijev. Predlog zakona bomo večinsko podprli, ker verjamemo ministrici, da bomo v drugi obravnavi na točkah, ki so še odprte, vsebino zakona dodelali tako, da bo sprejemljiv za vse državljanke in državljane Republike Slovenije. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! V okviru obravnave Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu želim v uvodu poudariti, da je samo znanje in razvoj slovenskega jezika na področju znanosti tisto, ki nas lahko ohrani v prihodnosti kot suveren narod in kot narod, ki si bo lahko izoblikoval odgovore na številna vprašanja, ki jih prinaša globalizacija. Ravno interes korporacij, ki imajo pravzaprav samo en cilj, zmanjšati vpliv posameznih držav, je tisti, ki se najlažje doseže s tem, da krniš način financiranja izobraževanja in tudi vplivaš na izničenje razvoja jezika v posamezni državi. Če se ozremo na področje visokega šolstva v Sloveniji, lahko ugotovimo, da tudi naše visokošolske zavode vsako leto pretresa negotovost javnofinančne podpore, ki onemogoča dolgotrajno načrtovanje dela. Reševanje položaja z vsakoletnim spreminjanjem Uredbe o financiranju visokošolskih zavodov zavodom tudi krni avtonomijo delovanja in jih prepušča volji vsakokratne vladne politike in interesom za vpeljavo šolnin, s tem pa seveda tudi zmanjševanju dostopnosti do izobrazbe. Tudi predlog, ki je danes na naših klopeh, ima po presoji Socialnih demokratov dve ključni pomanjkljivosti, in menimo, da se išče rešitve za financiranje visokošolskih zavodov v napačni smeri. Prva pomanjkljivost je neopredelitev, kaj javna služba na področju visokega šolstva je. Manko definicije namreč omogoča različno razumevanje, kje je meja med javnim in tržnim interesom pri visokošolskih zavodih. In učinke zasledovanja takšne zamegljene meje smo lahko spremljali pred kratkim tudi na področju afer z avtorskimi honorarji. In odmik od koncepta znanja kot javnega dobra je mogoče zaznati tudi v drugi ključni pomanjkljivosti, to pa je izrinjanje slovenskega jezika iz predavalnic. Glede na navedeno bomo v poslanski skupini v drugi obravnavi pripravili in vložili amandmaje v zvezi z definicijo javne službe in v zvezi s slovenskim jezikom, uporabo slovenskega jezika v visokošolskih zavodih. Po naši oceni je namreč nedopustno, da vprašanje izvajanja javnega interesa ostaja podnormirano, saj zopet ni določeno, kaj sodi v okvir javnega interesa in v kakšnem obsegu se to financira iz javnih sredstev. Nedopustno je tudi, da bi spregledali opozorila strokovne javnosti glede jezika in javnega interesa v zvezi z njim. Tudi Ustavno sodišče je v odločitvi leta 2011 podrobno opredelilo zahteve za spremembo Zakona o visokem šolstvu. Naložilo je opredelitev javne službe, pogoje dostopnosti do visokošolskega izobraževanja, pogoje za izvajalce ter natančno opredelitev javnega financiranja. V široki javni razpravi o novem visokošolskem zakonu v letih 2013 in 2014, to je bil predlog dr. Pikala, je bil v veliki meri usklajen zakon z vsemi deležniki, torej zelo dobra podlaga za to, da bi lahko nadaljevali začrtano delo, ker je bila zelo visoka stopnja usklajenosti z vsemi deležniki. Ta novela, ki je danes pred nami, ne izkazuje te usklajenosti. Pravzaprav odlaganje opredelitve javnega interesa v visokem šolstvu oziroma javne službe v visokem šolstvu na neko nedefinirano časovno obdobje zagotovo ni prava rešitev. Res je, da je v tem zakonu tudi nekaj dobrih rešitev. Zakon prinaša v temu predlogu novosti, ki jih tudi podpiramo in pozdravljamo; med njimi je seveda tudi večja vključenost nepedagoških delavcev v imenovanje rektorjev in dekana, saj pridobivajo volilno pravico, ter drugih delavcev v sodelovanje pri delu akademskega zbora. Podpiramo tudi določbe, ki urejajo status in pravice študentov. Med njimi izpostavljamo novost, ki bo študentu, ki konča študij na prvi stopnji, omogočila, da se mu status izteče s koncem študijskega leta in ne več z dnem, ko diplomira, kar naj bi prispevalo k lažjemu prehodu na drugo stopnjo ali na zaposlitev. Pomembna je tudi dopolnitev, s katero se nedvoumno določi, da ni mogoče predpisati šolnine niti za drugo stopnjo, kadar je program javno veljaven in financiran iz državnega proračuna. Glede prehoda iz programske v institucionalno akreditacijo imamo zaradi predstavljenih uvodnih okoliščin nekoliko mešane občutke in upamo, da bo ohranitev prve akreditacije ter koncept izrednih in vzorčnih evalvacij omogočil dovolj učinkovito slednje kakovosti visokošolskega prostora. In naj zaključim. Torej, zakon je v tej prvi obravnavi neusklajen s Poslansko skupino Socialnih demokratov in v drugi obravnavi bomo, tako kot sem napovedal, pripravili amandmaje, s katerimi želimo opredeliti, kaj je javna služba v visokem šolstvu in potem tudi dati jasen odgovor, kaj je treba financirati iz javnih sredstev, in seveda tudi amandma, s katerim se ohrani razvoj slovenskega jezika v znanosti. Hvala.
Besedo ima Poslanske skupine Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu ne bomo podprli. Ne moremo podpreti novele, ki želi poglabljati komercializacijo visokega šolstva in vsiljuje podjetniško logiko tja, kjer ji ni mesto. Poleg tega novela ne ureja financiranja visokega šolstva na primeren način, ampak bolj kot ne krpa luknjo, namesto da bi kakovostno in vsem dostopno javno šolstvo postavila kot prioritetno razvojno področje v Sloveniji. Predvsem pa novela popolnoma ignorira vprašanje javne službe, čeprav je ureditev te ne samo nujna, ampak je to tudi zahtevano s strani odločbe Ustavnega sodišča. V noveli je treba izpostaviti tri ključne sklope. Prvič, imamo tukaj internacionalizacijo. Večina vsebine novele ZViS je posvečena internacionalizaciji, ampak ta ne bi smela biti sporna, prej obratno; znanost in izobraževanje se ne bi smela ujeti v nikakršne meje, sploh pa ne v nacionalne meje in meje nacionalnega jezika. Prav možnost izvajanja programov zgolj v tujem jeziku, seveda v angleščini pa je tista točka, ki je sprožila največ nasprotovanj iz različnih koncev. Tudi danes smo in verjetno še bomo veliko slišali na to temo, predvsem z vidika kulturno-nacionalistične obravnave slovenščine, ampak ta konservativni pogled v resnici spregleda dejanske razloge za škodljivost te določbe. Sprejetje takšne določbe bi negativno vplivalo na kakovost samega študija, saj se ustrezne stopnje znanja tujega jezika namreč ne zahtevajo niti za predavatelje niti za študente, hkrati pa to spravlja slovenske in tuje študente v neenak položaj. Ampak kar je ključno, kar se skriva za tem spornim členom, je iskanje novih virov zaslužka. Univerzitetne elite z roko v roki z Vlado – itak se nam dogaja kadrovsko prekrivanje med akademskimi mandarini na eni strani in Vlado na drugi strani – želijo z omogočenim študijem v tujem jeziku v kombinaciji s pravno praznino glede razmejitve javnega in zasebnega dejavnostim na univerzi omogočiti, da bodo fakultete vedno večji poudarek usmerjale na tržno zanimive programe v tujem jeziku, ki jih bodo ponujale študentom iz tujine in jim bodo za to računali šolnine oziroma jih bodo komercialno tržile. Seveda bi na ta način študentje in študentke izgubili možnosti za študiranje na nekaterih programih v slovenskem jeziku. Poleg tega bi zmanjšanje vloge slovenskega jezika pomembno vplivalo na druge aspekte, na primer na prevodno dejavnost ali produkcijo znanstvenih oziroma teoretskih besedil, kar bi se potem poznalo v manjši dostopnosti za splošno javnost in še naprej v manjšem angažmaju študentov pri branju zahtevnejših vsebin. V Združeni levici nam gre za branjenje pred komercializacijo visokega šolstva, s katero želijo svoj položaj krepiti privilegirane akademske elite, ne pa toliko za ne kritično branjenje nacionalnega jezika na neki sentimentalni osnovi, kar me pripelje do vprašanja financiranja. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport bi moralo zagotoviti stabilno in dolgoročno financiranje univerze z zakonom, kot to zahtevata 58. člen Ustave in odločba Ustavnega sodišča iz leta 2011. Novela zagotavlja proračunska sredstva za študijsko dejavnost v višini 1 % bruto družbenega proizvoda, ampak je ta formula vprašljiva – ne samo zaradi škodljivega fiskalnega pravila, ampak zaradi opredelitve usklajevanja z realno rastjo BDP, kar izključuje inflacijo. V trenutnih ekonomskih razmerah to ni problematično, potencialno pa lahko vodi v dejansko znižanje sredstev za visoko šolstvo. In to je maslo Ministrstva za finance, ki s svojo logiko zategovanja pasu za vrat drži vse ključne družbene podsisteme. In tukaj je še ena podrobnost: do te ravni financiranja, se pravi 1 % BDP, naj bi prišli v 15 letih. Se pravi, Vlada bi s to novelo želela nameniti 1 % BDP visokemu šolstvu, ampak šele čez 15 let. Treba je spomniti, da Nacionalni program visokega šolstva določa, da bo financiranje visokega šolstva obsegalo 2 % BDP do leta 2020 – bolje rečeno, naj bi obsegalo 2 % BDP do leta 2020. Potem pa je tu še demokratizacija. To je pomemben pozitivni del novele, ki se je tam znašel na predlog sindikatov, ne pa ministrstva. Splošne in neposredne volitve dekanov in rektorjev, ki volilno pravico dajejo vsem zaposlenim in študentom, so pomemben – skromen, ampak pomemben – korak k demokratizaciji univerz, ki ohranjajo mnoge nedemokratične in netransparentne, fevdalne načine upravljanja. Ravno manko demokratičnih mehanizmov pa predstavlja pomemben branik akademskih mandarinov oziroma akademske elite. Tukaj naj še izpostavim, da je to znana zahteva študentskih gibanj že nekaj časa; tudi tekom zasedbe filozofske fakultete 2011 smo artikulirali zahtevo po demokratizaciji univerze ravno kot obliko demokratične kontrole nad akademskimi elitami, ker ravno manko te kontrole je, kot vemo, pripeljal v izplačevanje astronomskih honorarjev, pa odstop nekdanje ministrice za za šolstvo in tako naprej. Določba me v resnici veseli, ker se po petih letih pritiskov od spodaj s strani sindikatov in študentov zadeva vendarle ureja. Ampak kot rečeno, je to samo začetek začetka, prvi korak; do popolne demokratizacije univerze bo še dolgo. Je pa ob tem treba opozoriti, da del nepedagoških delavcev, na primer čistilno osebje na fakultetah dela prek zunanjih izvajalcev, podobno kot v javni upravi, in so s tem v slabšem socialnem položaju, hkrati pa ostajajo brez politične pravice sodelovanja na volitvah. Glavna pomanjkljivost predlog zakona ni tisto, kar je v njem, ampak tisto, kar v njem manjka. Novela ZViS ne vsebuje razmejitve med zasebno dejavnostjo in javnim, vsem prebivalcem dostopnim visokim šolstvom. Namesto definicije javne službe se celo uvajajo novi pojmi, s čimer se neustavno stanje samo še poglablja. Zasebni del, naravnan profitno bi morali jasno in strogo ločiti od javnega, in ponovno se lahko spomnimo na nekdanjo ministrico Stanko Setnikar Cankar in sedaj tudi že bivšega finančnega ministra Dušana Mramorja, ki sta poleg rednih plač zaslužila ogromne honorarje na zelo sporen in neupravičen način. V noveli zakona ni niti natančne določitve neposredne pedagoške obveznosti, čeprav tudi na tem področju prihaja do hudih kršitev, v najbolj neenakopraven položaj pa so postavljeni mladi akademski prekarci. Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu izraža interese privilegirane skupine akademskih elit, zato ker namesto internacionalizacije, ki bi šla v smeri napredka akademskih delavcev in izboljševanja možnosti študentov za kakovosten študij, prinaša internacionalizacijo zgolj kot poligon za nadaljnje vdore tržne logike v visokošolsko izobraževanje. To je pa zelo škodljiva praksa, kar pričajo leta slabih izkušenj, vodi v poslabševanje položaja večine zaposlenih, vodi v zniževanje kakovosti študija, predvsem pa zmanjšuje dostopnost študija vsem, ne glede na socialno ozadje. Kar je pozitivnega v tej noveli, so koraki k demokratizaciji univerzitetnega fevdalnega sistema, ker imajo potencial, da pristrižejo peruti akademskim elitam, ampak te določbe so se znašle v tej noveli na podlagi večletnega, natančneje 5-letnega pritiska sindikalnih in študentskih gibanj, ne pa iz globočin dobrote srca Ministrstva za izobraževanje. Skratka, novela ZViS, ki bo povzročila še večjo erozijo javnega, vsem dostopnega visokega šolstva, v Združeni levici ne bo dobila podpore. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Novela Zakona o visokem šolstvu je obsežna in prinaša številne spremembe na področju ureditve visokega šolstva. Naj izpostavimo nov model financiranja študijske dejavnosti. S tem, ko novela predlaga vzpostavitev štiriletnega modela, bo izpolnjena odločba Ustavnega sodišča Republike Slovenije, ki je zakonodajalcu naložila, naj uzakoni stabilen način financiranja študijske dejavnosti. Novela širi krog članov akademskega zbora in volilno pravico za volitve dekana ter rektorja. Zakon tudi odpravlja birokratske ovire, ukinja podvajanje postopkov ter v skladu z načelom subsidiarnosti, ki je za krščanske demokrate zelo pomembno, uvaja večjo samostojnost visokošolskih zavodov pri svojem delovanju. Zakon uvaja akreditiranje visokošolskega zavoda, v okviru tega pa bodo lahko sami spreminjali, prilagajali svoje študijske programe tako, da bodo odgovarjali dejanskim potrebam časa. Zelo pomembna sprememba, ki je izzvala tudi največji upor strokovne javnosti, literarnih ustvarjalcev, akademikov in celo zamejskih Slovencev, pa je širitev možnosti za izvajanje študijskih programov v tujem jeziku. Zakon namreč omogoča izvajanje študijskih programov ali njihovih delov v tujem jeziku, če se izvajajo primerljivi, ne zgolj enaki študijski programi tudi v slovenskem jeziku. V tujih jezikih se lahko izvajajo celotni študijski programi, ne le njihovi deli, če pri njihovem izvajanju sodelujejo gostujoči visokošolski učitelji iz tujine ali če je vanje vpisano večje število tujih študentov. Omenjena sprememba uvaja pravno podlago za degradacijo slovenščine in po našem mnenju tudi za siromašenje njenega razvoja na vseh nivojih ter področjih. Predlagana rešitev bi lahko pripeljala celo do absurda, ko bi slovenski profesor slovenskim študentom za slovenski davkoplačevalski denar predaval v angleškem jeziku. Na to v Novi Sloveniji ne moremo in ne bomo pristali. Pozivamo ministrstvo, da prisluhne glasnim pozivom in tudi konstruktivnim predlogom slavistične stroke ter do obravnave na matičnem delovnem telesu pripravi ustrezne amandmaje, ki bojo ustrezno umestili slovenski jezik v visokem šolstvu. Živimo v Sloveniji, naš uradni jezik je slovenščina, poleg italijanščine in madžarščine na narodnostno mešanih območjih, zato zahtevamo in pričakujemo, da slovenščina ostane jezik predavanj tudi na visokošolskem nivoju. Samo tako se bo ta zvrst jezika tudi ustrezno razvijala. Z novimi pojavi, odkritji in razvojnimi dosežki pa bomo ustrezno izrazoslovje dobili tudi v slovenščini. V Novi Sloveniji se sprašujemo, ali je ta zakon nov dokaz, da nekateri deležniki v visokem šolstvu postavljajo zgolj materialne interese na prvo mesto in se ne zavedajo, kakšno škodo bi z nekontroliranim uvajanjem predavanj v tujem jeziku povzročili slovenskemu jeziku. Seveda je nujno in potrebno, da Slovenci znamo in uporabljamo tudi tuje jezike. Ni pa potrebno, da v svoji domovini slovenski predavatelji predavajo in prenašajo svoje znanje slovenskim študentom v tujem jeziku, za katerega niso niti dovolj usposobljeni. Ali bo res samo to izboljšalo kakovost naših fakultet in povečalo vpis tujih študentov? Krščanski demokrati smo presenečeni tudi zaradi postopka. Po našem mnenju gre za ponovni primer sprejemanja novele z obljubo, da se takoj po njenem sprejetju prične pripravljati nov celovit zakon. Sprašujemo se, zakaj sploh sprejemati delne popravke Zakona o visokem šolstvu, nato pa v kratkem času spet zakonsko spreminjati področje. To ne pripomore k stabilnemu delovanju sistema. Še posebej zaradi novega modela financiranja študijske dejavnosti, saj za dobro analizo in oceno ustreznosti in učinkovitosti zakona potrebujemo vsaj nekaj let. Poslanci Nove Slovenije takšnega predloga zakona ne moremo podpreti v prvi obravnavi, čeprav prinaša tudi nekaj zelo pozitivnih rešitev. Ekonomski interesi ne smejo biti grobarji slovenščine. Nenazadnje, ali res morajo nas naši rojaki iz zamejstva opozarjati na to, kaj hočemo narediti s slovenščino v našem visokem šolstvu? Nenazadnje, ali si lahko privoščimo, da naš zelo cenjeni pisatelj Boris Pahor izjavi, da bo izstopil iz Slovenske akademije znanosti in umetnosti, če bomo sprejeli zakon v takšni obliki? Ali ni to žalitev tudi za Primoža Trubarja, ki je izdal prvo knjigo Katekizem in Abecednik zato, da bomo lahko brali božjo besedo ali kaj drugega v svojem jeziku? Jaz menim, da je to žalitev tudi za Prešerna, ki je dokazal, da lahko tudi v slovenščini izrazimo svoja najgloblja čustva v različnih pesniških oblikah. To je žalitev tudi za vse tiste, ki so si prizadevali za slovensko univerzo. In spoštovana gospa ministrica, prosim, ne bodite ponovno žrtev tistih, ki postavljajo ekonomske interese na prvo mesto. In spoštovani kolegi poslanci in poslanke, ne bodimo mi grobarji slovenščine.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Zakon o visokem šolstvu, ki ga imamo danes na poslanskih klopeh, je brez dvoma eden izmed ključnih zakonov za izdajanje pomembnega dela slovenskega izobraževalnega sistema. Glede na to, kakšen odstotek mladih, včasih pa tudi nas nekoliko starejših se odloči za visokošolsko izobraževanje, je to zakon, ki pomembno vpliva na del življenja zelo velike generacije. Nameniti mu moramo veliko pozornosti in ga spreminjati premišljeno in temeljito. Parcialne rešitve, za katere se zdi, da ne bodo imele velikega vpliva, lahko namreč spremenijo izobraževalno okolje do te mere, da nanj ne bomo več mogli biti ponosni. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev menimo, da novela Zakona o visokem šolstvu prinaša nekaj dobrih rešitev, ki predstavljajo korak naprej na področju visokošolskega izobraževanja. Ministrstvo je pripravilo novelo, ki odpravlja neskladnost z ustavo glede financiranja visokega šolstva, in videli bomo, ali bo v praksi pomenilo, da smo našli način za stabilno in dolgoročno financiranje univerz. Na žalost pa vsebuje tudi nekaj določb, s katerimi se ne moremo sprijazniti. Še bolj pomembno pa je, da dokaj obsežna novela ne naslavlja nekaterih odprtih vprašanj, ki bi jih po našem mnenju morala. Med temi zadnjimi je ostalo odprto vprašanje glede opredelitve obsega in vsebine javne službe v visokem šolstvu. Kljub temu, da je ministrstvo že v uvodu novele zapisalo, da se bodo teh sprememb lotili leta 2017, se v Poslanski skupini nepovezanih poslancev sprašujemo, zakaj niso izkoristili priložnosti že sedaj. K temu Vlado zavezuje odločba Ustavnega sodišča in bojimo se, da bo tudi tokrat podobno kot pri noveli Zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja. Opredelitev obsega in vsebine javne službe je neločljivo povezana s financiranjem, zato je to zelo kislo jabolko, vendar pa bo vanj zagotovo treba ugrizniti. Skoraj vsi poslanci, ki so predstavljali stališča poslanskih skupin pred menoj, so opozorili tudi na vidik slovenščine oziroma učnega jezika. V poslanski skupini smo dobili tudi številna pisma. V javnosti je bilo slišati veliko mnenj in predvsem kritik na račun izvajanja celotnih študijskih programov v tujem jeziku. Tudi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev se strinjamo, da si slovenske univerze ne bi smele zapirati vrat pred svetom; konec koncev znanost in raziskave ne bi smele poznati državnih meja. Vendar pa v želji po čim večji mednarodni odprtosti ne smemo pozabiti na študente, ki jim je prvenstveno namenjeno slovensko visokošolsko izobraževanje. To so ne glede na to, kaj bi si kdo želel, še vedno v največji meri slovenski študentje. In če bomo programe prilagajali tujcem, moramo poskrbeti, da bodo vsebine dostopne tudi tistim, ki bi si po istih programih želeli študirati v slovenščini. Ne more nam biti v ponos, da nekateri študentje po zaključku študija ne obvladajo niti enega tujega jezika, čeprav jim je izobraževalni sistem dal možnost, da ga osvojijo. Ne bi pa bilo prav, da študentje sploh ne bi imeli možnosti izbrati učenja določenih programov v slovenskem jeziku. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev še nismo pozabili prahu, ki se je dvignil ob aferah z dodatki za stalno pripravljenost in s honorarji visokošolskih učiteljev. Zato bi pričakovali, da na to niso pozabili tudi na Vladi in da bodo v Državni zbor poslali predlog novele, ki bi prinesla primerne rešitve in odgovore na še vedno odprta vprašanja. Ker temu ni tako, novele v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospa Irena Kotnik.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica z ekipo, kolegice in kolegi! Slovenski visokošolski prostor predstavlja pravzaprav enega izmed ključnih stebrov narodne samobitnosti in razvojne perspektive naše države in skupnosti. Zato je izjemno pomembno, da se vsakršne spremembe lotevamo s pomembnim preudarkom, predvsem pa z ustrezno mero racionalnosti in razumevanjem tudi globalnih okoliščin, ki posege v tovrstni prostor narekujejo. Verjetno ni nikogar, ki se ne bi strinjal, da ta naš prostor potrebuje posodobitev, osvežitev in da tudi zaradi tega, ker je številnost deležnikov in zahtevnost normativne ureditve tega področja pomenila tudi to, da že pet let zamujamo z najnujnejšim, kar je naročilo Ustavno sodišče, kaj šele z vsem ostalim, kar zraven spada, je treba razumeti tudi pripravljavce zakona, ministrstvo, da so v logiki priprave se odločili za varnejšo pot, morda tudi bolj oportuno, pa vendar tisto, ki lahko Zakon o visokem šolstvu vsaj v najnujnejšem delu parlamentarnega postopka pripelje tudi do konca. Ali bomo s tem zakonom uspeli rešiti dokončno vprašanje internacionalizacije, kakovosti, razmerij med visokošolskimi zavodi, vprašanja inflacije zasebnih visokošolskih zavodov dvomljive kvalitete – ne govorim o vseh, govorim o tistih z dvomljivo? Ne vem, v nekaterih segmentih ja, v nekaterih ne. Vendar je pomembno, da ob vseh kritikah, ki jih upravičeno naslavljamo na ta zakon, hkrati tudi jasno povemo, da bo po letih nestabilnosti – pa tudi, tu si drznem izreči tezo, pravzaprav fevdalnih in vrtičkarskih pričkanj znotraj visokošolske skupnosti – zakon omogočil nekaj miru in nekaj stabilnosti za to, da bo mogoče nasloviti tudi vsebinska vprašanja, ki jih celostno urejanje visokošolskega polja zahteva. Tega seveda ni mogoče storiti brez ustreznih dopolnitev in popravkov v drugi obravnavi zakona, verjamem namreč, da bo v prvi sprejet; slednji se seveda tičejo ustreznejše definicije, ki je vezana na rabo in zaščito, pa tudi razvoj slovenskega jezika, in seveda javne službe, ki je, vsaj kar se tiče ustavne odločbe, ključna ali pa celo najpomembnejša z vidika socialnih demokratov. Nasloviti pa bo treba v naslednji fazi tudi ostala ključna vprašanja, kot je vprašanje, kaj pravzaprav želimo z diseminacijo znanja, kako želimo povezati raziskovalno sfero z gospodarskim potencialom, ki ga univerzitetno raziskovanje ima. To seveda lahko naredimo na dva načina: skozi znanje študentk in študentov, ki se zaposlijo v gospodarstvu, v javnem sektorju in pač kjerkoli že, uporabljajo in aplicirajo svoja znanja na trgu ali pa v javnem sektorju, in pa skozi to, kar se nam danes dogaja v sivi coni in popolnoma neregulirano – t.i. spin offe, neposredne gospodarske podjeme, ki izhajajo iz rezultatov univerzitetnega raziskovalnega dela. To je področje, ki ga je treba podpreti, hkrati pa zagotoviti, da bo od gospodarskih aplikacij nekaj imela tudi javna infrastruktura, ki bo skozi dodano vrednost, ki je prek tega ustvarjena, lahko nadalje krepila, tukaj je pomemben poudarek, predvsem bazična znanja, ki se mi zdi, da so v javni percepciji zapostavljena. Ker, ko si bomo vzeli pravico in dolžnost financirati in zagotavljati visok standard bazičnega raziskovanja, in tudi vloge univerze pri tem, bomo izgubili tudi njen aplikativni potencial in s tem možnost za zagotavljanje ustrezne dodane vednosti. Kljub temu, da gre za izjemno obsežno materijo, jo v pomembnem delu ureja tudi ta ZViS. Če rečem samo, kar se tiče kvalitete, kar se tiče internacionalizacije in tistega, kar ni nepomembno, pa je bilo preslišano. In to je nastavek za sistemsko urejanje tretje stopnje izobraževanja – doktorskega študija – in s tem tudi umestitve naših univerz in študentov v evropski prostor, konkurenčno, morda celo s kančkom prednosti pred ostalimi. In ko govorimo o internacionalizaciji, je bilo v predstavitvah poslanskih skupin med drugim izpostavljeno tudi to, da je vprašanje, kdo bo hodil k nam študirat – tisti iz vzhoda ali zahoda; da bi morda raje imeli koga iz zahoda kot tiste iz vzhoda. Sam bi si želel, da bi japonski, avstralski, novozelandski študentje študirali tudi pri nas, in tudi študirajo, ker prepoznavajo kvaliteto, kakor tudi tisti, ki pri nas študirajo in prihajajo iz zahoda, denimo iz Združenih držav, ni jih malo. Kvečjemu je ključno vprašanje, zakaj v svoji polnosti niso izkoriščeni programi Erasmusa in še česa, kar je na razpolago slovenskim študentkam in študentom, kar kaže na to, da internacionalizaciji kot taki, pa je danes ključna, še vedno ne dajemo dovolj poudarka. In v tem zakonu so nastavki za to. Tisto, kar je predvsem pomembno, torej je, da na nek način ob vseh razpravah deležniških jasno povemo, da je treba prekiniti tudi s fevdalizacijo znotraj visokošolskega sistema, da je treba narediti korak naprej v zdravi konkurenčnosti, ampak konkurenčnosti na bazi kvalitete, na bazi ustrezne raziskovalne podpore in, jasno, razumevanja, da sta pedagoški proces in raziskovalni proces neobhodno povezana. In srčno upam, da bo tudi možnost institucionalne akreditacije doprinesla k temu, da bo slovenski univerzitetni prostor kvalitetnejši, tudi iz tega naslova, da bo manj obremenjen z birokracijo in da se bo lažje prilagajal sodobnim trendom. Dve stvari, ki nam po prvi obravnavi ostajata, sta vprašanje javne službe in vprašanje slovenskega jezika. To je neobhodno treba nasloviti, ampak to je nekaj, čemur je parlamentarna obravnava tudi namenjena. Dovolite mi, da za zaključek rečem še stavek o tem, kar pa se mi zdi, da je bilo sploh spregledano. Ta novela ZViS med drugim nadgrajuje tudi skrb za zdravstveno varnost študentk in študentov. To je nekaj, kar je bilo v preteklih letih v celoti pozabljeno. Ta novela ZViS polnopravno vključuje v akademske zbore študentke in študente. Omogoča realno izvajanje avtonomije univerze v njeni polni demokratični kapaciteti. Seveda vsega zakon ne bo naredil; predvsem bodo morali korak naprej narediti vsi deležniki in predvsem bo marsikdo v našem visokošolskem in univerzitetnem prostoru – podobno kot je bilo pri Luki Koper – moral za trenutek vdihniti, odložiti svoj lastni interes in pomisliti na to, kaj je interes države, kaj je interes univerze in kaj je njegova ali pa naša dolžnost v smislu dolgoročnega razvoja države. In to lahko naredimo, ob vsem kar imamo, predvsem v Državnem zboru, s tem da racionalno pogledamo, kaj je na mizi, kaj je treba spremeniti, in da ne dovolimo tega, da bi zaradi parcialnih interesov ne prišlo do uskladitve dveh ključnih vprašanj in da bi v jesen ponovno prenesli vprašanje otvoritve priprave popolnoma novega zakona, ob tem da imamo vse, kar je tudi v tem dobrega, nerešeno. Ker slovenski visokošolski prostor, če kaj, potrebuje posodobitev, ker inflacija nekvalitetnih programov, ki se podvajajo, potrojujejo, početverjajo, nam govori to, da uporabniki, torej študentje, raziskovalci, s trenutnim stanjem ne morejo biti zadovoljni in niso. In včasih je tudi postopnost sprejemanja ukrepov in odločitev pravi način, da se do končnega cilja pride, kot že rečeno, tudi z nujnimi popravki, ki se tičejo javne službe in slovenskega jezika, v okviru drugega branja. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Pripravita naj se gospa Irena Kotnik in gospa Marija Bačič.
Ponovno.Spoštovana gospa ministrica, ne dvomim v dobre namene, ki ste jih izrazili s tem zakonom, in tudi vem, da so v njem dobre rešitve. Ponovno se bom pa ustavila pri problemu jezika, ki me pa res skrbi in tudi muči. Pa ne, da se jaz bojim tujih jezikov; sama sem polovico predavanj morala poslušati v tujem jeziku, ker sem pač nemški jezik študirala, vendar moji profesorji, predavatelji so bili za to visoko usposobljeni – ali je bila prav nemščina njihov materni jezik ali pa so imeli visoko znanje tega tujega jezika, v katerem so predavali. Vsi pa vemo, da vsi strokovnjaki, vsi predavatelji na visokošolskih ustanovah niso tako usposobljeni v nekem tujem jeziku, da bi lahko suvereno predavali, da bi bilo njihovo znanje res tako popolno. Po drugi strani pa, zakaj pa bi slovenskim študentom morali predavati v tujih jezikih? Zakaj pa bi? Ali je res to takšen doprinos znanja ali kvalitete, če pridejo tuji študentje, ki prav tako po navadi angleščina ni njihov materni jezik? Ali res prinesejo toliko znanja, da moramo za to riskirati naš materni jezik? Veste, ko smo govorili o kvotah slovenske glasbe v naših medijih, smo, ste bili nekateri zelo zavzeti za to, da mora biti več slovenske glasbe, tudi jaz si to želim. Pa je tisti zakon neprimerno manj pomemben, kot je pa ta zakon, ki je pa lahko tudi usoden. Če se spomnimo, vsaka odvisnost se začne z majhnimi količinami – od alkohola, mamil ali česar koli drugega –, in se to povečuje. In glede na to da tudi naša ekonomska oziroma naša akademska sfera ni imuna za materialne koristi, se opravičujem vsem tistim, ki pošteno delajo pa so premalo plačani, potem vemo, kam lahko vse to pripelje. In ker se današnji svet tako hitro vrti – toliko novih znanj, toliko novih izrazov –, moramo tudi mi temu zelo hitro slediti. In če bomo na akademski ravni zanemarjali razvoj jezika, se bo to poznalo na vseh ravneh. To se bodo potem prinesle zahteve po več tujega jezika v srednjih šolah [[…]]Pa nimam nič proti, da naši dijaki, da znamo bolje tuje jezike; tudi jaz se jih rada učim, hvala bogu jih nekaj tudi znam, pa vedno premalo, ker to nam daje večjo moč, smo bolj kompetentni, imamo več možnosti, to zagotovo. Vendarle, to se lahko prenese na vse ravni potem, do tega trenutka, ko bomo rekli, "saj slovenščine ne potrebujemo, ne potrebujemo slovenskih pisateljev, naj kar pišejo v angleščini ali v kakem drugem jeziku, ker bodo lažje prodali svoje knjige". Morajo se učiti naši študentje tudi tujih jezikov, izrazoslovja za njihovo področje, saj tudi literaturo večkrat študirajo v tujih jezikih. Seveda sem pa proti temu, da se povečuje število predavanj oziroma da nimamo enakih programov v slovenščini in s tem dajemo možnost študentom, da poslušajo predavanje v svojem jeziku. Pazimo na to in res ne bodimo grobarji slovenščine.
Besedo ima gospa Irena Kotnik, pripravita naj se gospa Marija Bačič in gospa Vesna Vervega.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Pogovarjamo se o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu in pred nami je nova novela zakona. Ne bom naštevala vse vsebine, ker je kar nekaj vsebin, ki so zelo koristne, oziroma bom rekla, ki so ključne za oblikovanje visokošolskega sistema, kot ga določa tudi Nacionalni program visokega šolstva 2011–2020. Novela pa govori tudi o spremembi 8. člena zakona, ki se dotika rabe jezika v našem šolskem sistemu. 11. člen Ustave Republike Slovenije nam pravi, da je uradni jezik v Sloveniji slovenščina, in to je eno varovalo slovenskemu jeziku. Kljub temu varovalu pa menim, da je treba postaviti natančne pogoje za izvajanje vsebinsko in pa formalno primerljivih študijskih programov, kot tudi jasno opredeliti izvajanje študijskih programov. Mislim, da so preohlapni pogoji za določitev števila tujih študentov. Kaj naj bi to v praksi pomenilo? Predlog vključuje predavanje v tujem jeziku, če je v program vpisano večje število tujih študentov. Število ni opredeljeno. Ali to pomeni, da 3, 4 študentje pomenijo že večje število in bi slovenski profesor v temu primeru 20, 30 slovenskim študentom predaval v angleščini? Predlog je, da bi se lahko predavalo v tujem jeziku, če se deli študijskih programov na visokošolskem zavodu izvajajo tudi v slovenskem jeziku. Ali bi to v praksi pomenilo, da bi profesor, ki ima 45 ur predavanj, imel 5 ur predavanj v slovenščini kot del študijskega programa, preostalih 40 pa v tujem jeziku? Prav tako je treba opredeliti, kaj spremembe tega člena pomenijo finančno za državo in univerzo. Naš visokošolski sistem je v evropskem vrhu po obsegu socialnih pravic, redni študij je brezplačen. Kaj bi se zgodilo, če bi številna vpisna mesta na redni študij zasedli kandidati iz drugih držav? Prav tako se postavlja vprašanje, kaj pomeni, če obvezni obseg izvajanja vzgojno-izobraževalnega procesa v slovenskem jeziku v celoti prepustimo univerzam, in pa kakovostni vidik izvajanja vzgojno-izobraževalnega procesa z vidika znanja angleščine – profesorjev, maturantov, študentov in pa tujih študentov. Glede na vse te nejasnosti je nujno nadaljnje sodelovanje in pa usklajevanje med ministrstvom in med vsemi deležniki, da se kljub členu 11 Ustave Republike Slovenije še dodatno zavaruje dodatni jezik. Slovenščina se je skozi zgodovino izkazala kot uspešen in trdoživ jezik, na katerega smo lahko upravičeno ponosni. K temu so veliko doprinesli tudi veliki Slovenci, ki so s svojim znanjem, svojo sposobnostjo, svojo karizmo, osebnostjo, pa najsibo to na kulturnem področju, na umetniškem področju ali pa na znanstvenem ponesli svoj glas v svet, tako da je bila Slovenija prepoznavna in je še prepoznavna v svetu. Vendar pri tem so bili ponosni na svoje korenine, bili so ponosni na svojo tradicijo in so bil tudi ponosni Slovenci. Danes je slovenski jezik eden uradnih jezikov Evropske unije in ima edinstven položaj med jeziki v vsej svoji zgodovini. Prav zato je pomembno, da dobro premislimo, kaj sprememba 8. člena pomeni za državljane, za študente, najsibo to tuje ali naše, predvsem pa za prihodnost Slovenije. Hvala.
Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravita naj se gospa Vesna Vervega in ministrica.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica z ekipo, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! V svoji razpravi se bom posvetila 1. členu novele, ki govori o spremembah 8. člena aktualnega Zakona o visokem šolstvu, to je učni jezik. Če se vrnem malo v zgodovino, naj spomnim, da je 3. decembra 1919 imel prvo predavanje na tedaj novoustanovljeni Univerzi v Ljubljani Fran Ramovš, jezikoslovec, narečjeslovec in imenoslovec. Na prvem predavanju na ljubljanski univerzi je Ramovš govoril o zgodovinski slovnici slovenskega jezika. Ta dan danes še vedno naša univerza praznuje kot svoj praznik. To govorim predvsem zato, ker želim poudariti, kako zelo pomemben je slovenski jezik – ne le za univerzo, ampak za slovenski narod. Res je, da ohranjanje in neprestano bogatenje slovenskega jezika zahteva tudi znanje drugih jezikov, še posebno njihovih strokovnih izrazov. Ne smemo pa dovoliti, da programi za tuje študente nadomestijo programe za slovenske študente. Pomanjkanje skrbi za slovenski jezik je stvar, ki me je najbolj zmotila pri predlagani noveli Zakona o visokem šolstvu, žal ali bolje rečeno pa nisem edina. Nazadnje, ko sem preverila, je že več kot 8 tisoč 500 ljudi podpisalo spletno peticijo s pomenljivim naslovom "Za vsestranski razvoj slovenskega jezika". Zato mi dovolite, da preberem naslednjo izjavo Slavističnega društva Slovenije, ker se mi zdi prav, da se v celoti sliši v tej dvorani. Citiram: "Vsi, ki nam je mar za boljši in hitrejši razvoj slovenščine na vseh področjih, protestiramo proti očitnemu zapostavljanju lastnega jezika v visokem šolstvu. Ugotavljamo, da v smer slabšanja položaja slovenščine kot učnega jezika vodijo tudi predlogi noveliranja Zakona o visokem šolstvu. Dvoumnosti glede opredelitve jezikovnega izvajanja nekaterih študijskih programov in predlagane razširjene možnosti za izvajanje študijskih programov v tujem jeziku brez natančnih pogojev in zagotovil za izvajanje vsebinsko in formalno primerljivih študijskih programov v slovenščini pomenijo krnjenje strokovnih vsebin v slovenščini in s tem onemogočajo njihove dostopnosti v slovenščini sploh. Ob sprejemanju Predloga o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu opozarjamo, da členi, ki obravnavajo učni jezik, zanemarjajo nujnost kontinuiranega razvijanja večfunkcijskosti slovenščine, ki pa je osnovni pogoj za njen nemoten celovit nadaljnji razvoj." Konec citata. Spoštovani, prepričana sem, da mora biti skrb za slovenski jezik ena glavnih prioritet, ne samo Ministrstva za izobraževanje, za kulturo ali kakega drugega. Skrb za slovenski jezik mora biti namreč naša skupna naloga in obveznost, če želimo v tem globaliziranem svetu kot narod stati inu obstati, če si lahko izposodim besedno zvezo, ki jo je v prvi slovenski knjigi leta 1550 zapisal Primož Trubar. Zato iskreno upam in verjamem, da bo pristojno ministrstvo našlo skupni jezik s strokovno javnostjo in v noveli Zakona o visokem šolstvu ustrezno zaščitilo slovenski jezik ter zagotovilo vsestranski njegov razvoj. Hvala lepa.
Besedo ima Vesna Vervega, pripravita naj se gospa ministrica in dr. Dragan Matić.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana ministrica, ostali prisotni! Novela Zakona o visokem šolstvu tokrat naslavlja, bom kar uporabila izraz – nekaj akutnih vprašanj, predvsem iz visokošolskega prostora. In med temi so nedvomno na prvem mestu vzpostavitev predvidljivega in stabilnega sistema financiranja, potem drugo vprašanje odprtost sistema v mednarodno okolje oziroma internacionalizacija, potem prehod v institucionalno akreditacijo, in seveda zelo pomembno področje demokratizacije oziroma urejanje pravic študentov. Naj se ustavim na kratko pri akreditaciji. Glede na Nacionalni program visokega šolstva 2011-2020 je treba okrepiti kakovost na institucionalni ravni in povečati odgovornost visokošolskih zavodov za spremembe študijskih programov. Kako je to opredeljeno v trenutno veljavnem zakonu? Visokošolski zavodi izpolnijo pogoje za izvajanje svoje dejavnosti s prvo akreditacijo ob ustanovitvi in akreditacijo študijskih programov, ki se mora podaljševati vsakih 7 let. Seveda se poleg tega izvajajo še zunanje akreditacije. Kaj pa prinaša konkretna sprememba? Torej, po spremembi se izvede prva akreditacija visokošolskega zavoda v ustanavljanju, ki se mora potrjevati vsakih 5 let, ne bo pa potrebna akreditacija študijskega programa, seveda razen prve. Tako bodo visokošolski zavodi sami spreminjali obvezne sestavine študijskih programov, seveda po evropskih standardih in smernicah za zagotavljanje kakovosti. Seveda je pa največ polemike v javnosti, kot smo že slišali, povzročila sprememba 8. člena, ki naslavlja učni jezik. Jaz bi rada samo kot nekako osnovo za nadaljnjo razpravo citirala ta del oziroma nekaj pomembnih odstavkov iz tega 8. člena. Prvi odstavek pravi: "Učni jezik je slovenski." Potem nadalje: "Visokošolski zavodi lahko v tujem jeziku izvajajo študijske programe, če se primerljivi študijski programi na visokošolskem zavodu izvajajo tudi v slovenskem jeziku." V nadaljnji razpravi, kot smo že slišali, bo verjetno treba ta pojem, izraz, besedico "primerljivi" natančneje definirati. In to je to, bi rekla, kamen spotike, to povzroča toliko polemik in sem tudi sama na stališču, da ga je treba definirati, natančneje definirati. Naslov enega od člankov, ki smo jih prebrali v zvezi s to novelo Zakona o visokem šolstvu, se je glasil: "Ali slovenska univerza pokleka pred angleščino?" Moje mnenje je, da ne. Dovolite, da omenim, kar je bilo tudi že omenjeno, pa bom vseeno malce ponovila in dopolnila, katere zakonske podlage že imamo v slovenskem prostoru, ki ščitijo slovenski jezik: 11. člen Ustave Republike Slovenije, Zakon o javni rabi slovenščine – 12. in 13. člen, Resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko 2014–2018, Resolucija o nacionalnem programu visokega šolstva, poglavje internacionalizacija. Naj omenim še nekaj dejstev: od 900 akreditiranih študijskih programov v Sloveniji,se jih samo 18 v celoti izvaja v tujem jeziku, 3 do 6 % vseh študentov v Sloveniji ima stalno prebivališče v tujini, Slovenija ima najnižji delež tujih študentov v Evropi med manjšimi državami, na treh univerzah – Ljubljana, Maribor in Primorska univerza – jih od vpisanih študentov približno 3,5 % posluša v celoti ali delno predavanja v tujem jeziku, kamor niso všteti programi za učenje tujih jezikov. Naj pa jasno izrazim svoje stališče, da nikakor ne mislim, da je uporaba, hkratna uporaba slovenskega jezika in tujega jezika izključujoča. Zato je pomembno, da se ukvarjamo veliko bolj z vprašanjem, ali je možna internacionalizacija ob ohranitvi in razvoju slovenščine kot strokovnega in znanstvenega jezika, ter ali nam to ponuja ta novela zakona. Vsekakor se nam je večjezičnost že zgodila; od vrtca pa vse do konca srednje šole skrbimo in uvajamo tako tuje jezike, zgodnje učenje tujega jezika v osnovni šoli, potem učenje dveh tujih jezikov v srednji šoli. Torej s tem pravzaprav nimamo nobenih težav. Na visokošolski ravni pa se pojavljajo. Rada bi zaključila s citatom odprtega pisma znanstvenih svetov Kemijskega inštituta in Nacionalnega inštituta za biologijo. Pravi tako: "Slovenščina se je skozi zgodovino – večinoma v precej težjih razmerah – izkazala kot zelo uspešen in trdoživ jezik, na katerega smo lahko upravičeno ponosni. Njegovega nadaljnjega razvoja ne bomo zagotovili tako, da se bomo od sveta izolirali, ampak se z njim še bolj povezali. Slovenija in slovenščina potrebujeta več samozavesti, več odprtosti in strpnosti do drugih in drugačnega ter nenazadnje več prizadevanja za odličnost na vseh področjih." Hvala.
Besedo ima ministrica za izobraževanje, znanost, in šport dr. Maja Makovec Brenčič, pripravita naj se dr. Dragan Matić in gospod Saša Tabaković.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane in spoštovani! Nekaj pojasnil glede predlaganega člena učnega jezika. Najprej in znova naj poudarim, učni jezik v visokošolskih študijskih programih je in bo in ostaja slovenski jezik. In to je prva prioriteta, ne le samobitnosti, ampak tudi rabe, ohranjanja in razvoja slovenskega jezika. Namen tega člena je bil v resnici samo mnogo bolje opredeliti, pod katerimi izjemami pa je dopustno, da se deli programa ali celi programi oziroma ob ustreznih pogojih vključevanja tujih visokošolskih profesorjev, raziskovalcev oziroma študentov ti programi vendarle lahko, ne nujno, lahko izvajajo v tujem jeziku, kateremkoli tujem jeziku. Zakaj smo to zapisali? Zato, da ne bi prišlo do kakršnihkoli nerazumevanj, kaj so pravzaprav ti predpogoji. Vendar pa, da bi še bolj jasno in še bolj v resnici pojasnjevalno opredelili te možne izjeme, pa smo se z Ministrstvom za kulturo zavezali, tudi že v predlaganem členu, v okviru pravilnika, da to tudi na izvedbeno-operativni ravni mnogo bolje in jasneje opredelimo, torej tako, kot je potem to v nadaljevanju zaveza izvajanja v visokošolskih institucijah. Zato bi morda opozorila predvsem na način izvajanja, ki je tu ključen. V tem trenutku se preko 900 akreditiranih programov izvaja v slovenskem jeziku, torej tisti, ki so v visokošolski dejavnosti v tem trenutku v teku izvajanja. 18 je takšnih, ki se v delu ali v celoti izvajajo v tujem jeziku, ne samo angleškem, tudi v drugih. To predstavlja v resnici samo delček, zelo majhen delček ponudbe programov v tujih jezikih. Tisto, kar je tudi pomembno, je, da je v tem trenutku več študentov slovenskega jezika ali tistih, ki obiskujejo slovenski jezik na tujih univerzah – preko 60 univerz na svetu namreč spodbujamo, da tudi poučujejo bodisi v obveznih, izbirnih, fakultativnih oblikah slovenski jezik. V tem trenutku je takšnih 2 tisoč 700 in mi bomo te lektorate tudi naprej spodbujali, prav zato, da to zavest slovenskega jezika krepimo naprej ali da tiste, ki si želijo vstopati v naš prostor, že opolnomočimo z znanjem, vedenjem o slovenskem jeziku in kulturi slovenstva. Manj pa je v tem trenutku s stalnim prebivališčem v Sloveniji tujih študentov; teh je 2 tisoč 300 po trenutnih podatkih. Prihajajo iz zelo različnih držav. Vsi tuji študentje – tisti, ki pridejo začasno in tisti, ki so s stalnim prebivališčem – vsi ti prihajajo trenutno iz 93 držav sveta, torej niso samo iz nekih predelov. So zelo različni tako v smislu kulturnih privzemanj kot namenov, motivov, ali želijo tu bivati krajši čas, daljši čas, katere dele programov želijo poslušati, ne le v Erasmus okvirih. Kaj želim tudi še dodati – da skrb za rabo slovenskega strokovnega in znanstvenega jezika poteka kontinuirano, in to je ena od temeljnih nalog, ki jih ima tudi univerza oziroma vsi visokošolski zavodi. Naj navedem podatke, da z vidika znanstvenih monografij število podpor tistim, ki so v slovenskem jeziku, raste; to govorim za obdobje 2013–2015. Prav tako je višina teh sredstev stabilna. Mi pa dodajamo še za posamezne dodatne oblike, ki jih predlagajo institucije, lahko tudi še dodatne raziskovalne vire, še posebej, če gre za nacionalno samobitne dejavnosti, torej tista področja, ki so ključna za ohranjanje nacionalnega videnja, bodisi kulturnega bodisi zgodovinskega bodisi kakršnegakoli drugega, tudi etničnega pogleda. To so posebne študijske dejavnosti, ki v resnici zahtevajo in morajo imeti posebno podporo, bodisi skozi raziskovalno agencijo bodisi skozi druge visokošolske institucije. Hkrati rastejo tudi objave slovenskih raziskovalcev. Če govorimo o strokovnih objavah, so te v pretežni meri v slovenskem jeziku, več pa je tujih znanstvenih objav, seveda v tujih jezikih, ker gre tu tudi za izpolnjevanje habilitacijskih pogojev oziroma umeščanje posameznika v visokošolski prostor. Zakaj malce več ilustriram tudi s podatki? Zato, da vemo, da raba tujega jezika v visokošolskem izobraževanju, seveda v povezavi z znanstveno-raziskovalnim prostorom že obstaja, je prisotna tudi iz razloga odpiranja v svet in primerljivosti. Na drugi strani pa želimo krepiti in ohranjati strokovnost, predvsem pa razvoj tudi znanstvenih kohort v slovenskem jeziku. In z vsemi temi oblikami, tudi terminološkimi slovarji, ki jih sofinanciramo skozi raziskovalno dejavnost, tudi z različnimi oblikami dela Centra za slovenski jezik kot drugi tuji jezik so to ključne aktivnosti, ki pomenijo skrb za razvoj, rabo in seveda tudi nadgrajevanje slovenskega jezika na strokovnem znanstvenem področju. Vendar pa naša zaveza je, tako kot je bilo slišano že iz vaše razprave in kot smo se tudi že pogovarjali s tistimi deležniki, ki so opozorili na rabo in ohranjanje slovenskega jezika, da s pomočjo tega instrumenta pravilnika in jasnimi zavezami, na kakšen način ohranimo, razvijamo in utemeljujemo strokovnost in znanstvenost slovenskega jezika, to zavedemo v navedenem pravilniku. Če bo treba, še jasneje tudi v dodatnih alinejah samega zakona. Hkrati pa bi želeli odpirati prostor tistim, ki si želijo pridobiti kompetence za njihov karierni razvoj tudi v drugih prostorih, tako kot to počnejo seveda tudi drugi visokošolski svetovi okoli nas. Naj povem, da dve tretjini članic EUA, to je visokošolsko združenje celotnega evropskega prostora, celo prepušča izbor in uporabo jezika samim institucijam. Mi menimo, da to ni prav, zato smo tudi predlagali jasnejša pravila uporabe, kdaj pa lahko pod temi izjemami oziroma pogoji, ki jih izpolnjujejo, ponujajo dele programov ali celotne programe v tujem jeziku. Za to so zagotovo potrebne kompetence predavateljev, pa tudi študentov. In zato bomo tudi na celotni vertikali ne le ohranjali skrb za slovenski jezik, ta je prva in prvobitna, ampak tudi za dvigovanje kompetenc rabe tujih jezikov, kar smo tudi že predlagali na nivojih izobrazbe in pridobivanja izobrazbe bodisi na srednješolskem nivoju, osnovnošolskem nivoju oziroma tudi v tako imenovanih obštudijskih oziroma drugih fakultativnih dejavnosti posameznikov, mladih, otrok. Morda toliko v pojasnitev in zagotovo v zavezo, da glede na celotno diskusijo in diskurz pravzaprav tudi o tem, kako s slovenskim jezikom naprej, ni strahu, da bi sedaj preplavili univerze s tujejezičnimi programi. To ne sme biti niti ne bo, kajti treba je zagotoviti najprej ohranjanje, dobro rabo, kakovostno rabo slovenskega jezika, kar pa mislim, da ni samo domena visokošolske dejavnosti. Nasprotno, to je domena ne le celotne izobraževalne vertikale, ampak kar nas vseh kot dela splošne javnosti in seveda vseh Slovenk in Slovencev. Hvala.
Besedo ima dr. Dragan Matić, pripravita naj se gospod Saša Tabaković in mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Za razliko od nekaterih predhodnikov, ki so bili precej kritični do novele, ki jo danes obravnavamo, bi se na začetku zahvalil ministrici in njeni ekipi oziroma ji izrekel priznanje, prav tako tudi delovni skupini, ki je delala na pripravi te novele oziroma, kot razumem, naprej dela tudi na pripravi zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti. Mislim, da se veliko premalo upošteva dejansko stanje, v katerem se nahajamo na tem področju. Dejansko stanje je pa tako, da imamo zakon iz leta 1993, ki ni doživel nekih bistvenih sprememb, razen kozmetičnih, vse do danes. Da imamo odločbo Ustavnega sodišča iz leta 2011, ki ugotavlja, da je pravzaprav financiranje na področju visokega šolstva zelo pomanjkljivo oziroma da je praktično prazno. In dejstvo je, da od te odločbe Ustavnega sodišča v petih letih ni bil storjen noben korak v smeri razreševanja teh zagat, s katerimi se področje visokega šolstva sooča. Nasprotniki oziroma kritiki novele, zlasti vztrajno izpostavljajo, da novela ne definira obsega javne službe. Mislim, da je ta kritika precej neutemeljena, ker je bila izpostavljena potrebnost po postopnosti reševanja te problematike. In v tem smislu bi se tudi strinjal s poslancem Škobernetom, da je neka problematika, ki je že toliko časa nerešena, da jo je verjetno smotrno reševati postopoma, v več fazah. Z novelo, ki jo obravnavamo, bo namreč postavljen soliden temelj v obliki stabilnega in predvidljivega modela financiranja, določeni bodo pogoji in merila za pridobivanje javnih sredstev za študijsko dejavnost, in potem bo na tej podlagi lažje zgraditi celovit zakon, ki se že pripravlja – kot že rečeno, zakon o raziskovalni in razvojni dejavnosti. Brez te uskladitve med izobraževalnim in raziskovalnim področjem bi verjetno spet dobili nek model, ki bi bil pomanjkljiv. Če govorimo o uporabi tujega učnega jezika v visokošolskem prostoru, se mi zdi nenavadno, da poskus ministrstva, da bi neurejeno področje, kjer je dejansko prihajalo do sedaj do tega, da so bili pristopi pri izvajanju programov v tujem jeziku prepuščeni posameznim visokošolskim zavodom, to se pravi, da je razumljena ta novela kot rešitev v premajhni meri kot neka pozitivna rešitev, ampak da se dojema kot napad na bit slovenstva oziroma spodkopavanje narodne identitete in je pričakana na nož tako v tej dvorani kot tudi v širši javnosti. Dejstvo je, da sedaj veljavni zakon je povsem ohlapen; predvideva sicer pravilnik, ki naj bi podrobneje opredelil uporabo slovenščine kot visokošolskega in znanstvenega jezika, vendar ta pravilnik ni bil nikoli sprejet. Čemu je temu tako, bi bilo dobro vprašati nekdanje ministre. Ta novela, ki jo imamo danes v obravnavi, prav tako predvideva pravilnik, v katerem bomo opredeljeni natančni pogoji za izjeme od načela, da je učni jezik na visokošolskem področju slovenski. To je gotovo smiselno, ker pri 900 programih, kjer imamo povsem različne situacije, tako glede vsebine poučevanja kot tudi zasedbe oziroma številčne zasebne slušateljev, je seveda težko pričakovati, da bi vse rešitve bile ustrezno in dovolj natančno opredeljene in definirane v zakonu. Novela predvideva, da bosta ta podzakonski akt sprejela skupaj minister za izobraževanje in minister za kulturo, in ravno zato ne dvomim, da gre za zadostno sistemsko varovalko položaja slovenskega jezika, o čemer je pred nekaj minutami govorila tudi gospa ministrica. Verjamem in upam, da bo pri nastajanju tega pravilnika sodelovala tudi zaskrbljena javnost, zlasti iz vrst slovenistov, hkrati pa, da bodo vključeni tudi predstavniki univerz, in da bo tako prišlo do zadovoljivega rezultata. Menim pravzaprav, da je to rešitev, ki nima alternative; oba interesa – tako odprtost univerz, za katero je predpogoj, da se v določenih primerih in v sprejemljivi meri v učnem procesu uporablja tuj jezik, kot ohranitev slovenščine kot učnega jezika – sta legitimna in nesporna. Povsem razumem skrb mnogih uglednih posameznikov za slovenski jezik, vendar se mi zdi, da z zatrjevanjem, kako bo oziroma je s prisotnostjo angleščine na slovenskih univerzah naš jezik ogrožen, da se s tem močno pretirava, zlasti z nekimi sintagmami o tem, da naj bi bili nekakšni grobarji slovenščine na ta način. Zdi se mi, da je to razmišljanje v določeni meri zamrznjeno v času in prostoru. Nekateri očitno ocenjujejo, da se bitka vodi še vedno na fronti, ki je obstajala v 19. stoletju in v začetku 20. stoletja, ko se je prizadevalo za nastanek slovenskih univerz. Takrat se je nacionalistično krčevito borilo za slovensko inteligenco oziroma vsakega inteligenta posebej. V tej zaskrbljenosti, ki se izraža na tako zelo konkreten in zelo temperamenten način, zaskrbljenosti za slovenski jezik je po moji oceni prezentna odsotnost občutka za skrb, ali bodo visokošolki zavodi ostali v zadostni meri vpeti v tokove znanja ali pa bomo zaradi zaklinjanja na jezikovno puritanstvo v mednarodnem visokošolskem okolju ostali izjema, posebnost, da ne rečem posebneži. Tisti, ki so tako zelo zaskrbljeni nad možnostjo, da bi se nekateri programi izvajali v angleščini, bi morda del te sicer zelo spoštovane zaskrbljenosti lahko preusmerili na druga področja, ki so v 21. stoletju dosti bolj pomembna, na primer k sprotnemu prevajanju strokovne literature in njeni čim širši dostopnosti na podlagi modernih komunikacijskih orodij. To bi bila prava skrb za razvoj slovenskega jezika, na primer. Ali pa na primer medijsko opismenjevanje. Saj slabo znanje oziroma uporaba slovenščine, to je pojav, ki je med mladimi prisoten že dosti prej kot na univerzi. Kot piše prof. Tom Turk v včerajšnjem Delu, citiram: "Današnji osnovnošolci in gimnazijci so otroci sodobne tehnologije in virtualnega sveta. V vsakem trenutku so priklopljeni na virtualni svet in hkrati odklopljeni od realnega sveta, torej za nas starejše v marsikaterem pogledu popolnoma odštekani. Tukaj se skriva največja kleč pri ohranjanju slovenščine – današnja mladina ne bere več, knjiga jih ne briga, njihov besedni zaklad se zmanjšuje, komunikacija med njimi poteka hitro prek socialnih omrežij in pametnih telefonov v jeziku, ki je nekakšna mešanica slovensko-angleških skovank in okrajšav – slongleščina, ki jo obvladajo in razumejo. Za to jih seveda ne smemo obsojati, je pa dejstvo, da se vse to pozna tudi v sposobnostih njihove pismene kulture in izražanja, ki ju preprosto več ne obvladujejo." Torej, po mojem mnenju je jasno, da poglavitna bitka za slovenščino ne poteka več med katedrom in študentskimi klopmi, pač pa na internetu in v virtualnem svetu ter seveda na polju digitalizacije in seveda z njo neločljivo povezane globalizacije. Velika večina vsakdanjega poročanja, tako javnega kot zasebnega prehaja v digitalno okolje, zato je izjemno pomembno, da slovenščina ostane enako opremljena za digitalno dobo kot jeziki z večjim številom govorcev. Po predvidevanjih nekateri jeziki tega prehoda sploh ne bodo preživeli, ker preprosto ne bodo imeli razvitih virov, orodij in aplikacij, ki jih bodo želeli govorci uporabljati. Ob tem, ko globalizacija briše tako fizične kot mentalne meje med jeziki, državami in narodi, prihaja do preizpraševanja identitet, tudi jezikovnih. Zato je nujno, da se jezikovno opremimo za prihajajočo dobo. V lastnem jeziku bo namreč treba komunicirati z virtualnimi asistenti, roboti, avtomobili in gospodinjskimi aparati. Slovenščino bo morala razumeti tudi umetna inteligenca, s pomočjo strojnih prevajalnih sistemov bo morala biti slovenščina vključena v evropski digitalni trg, na nacionalni ravni pa bo morala postati funkcionalni del e-izobraževanja, e-zdravstva, e-sodstva in tako dalje. V razvoj digitalnih aplikacij in jezikovnih tehnologij drugi narodi v Evropi vlagajo na stotine milijonov. Pri nas smo žal še zelo daleč od teh spoznanj. In kot je videti, nekateri dojemajo, da se vodi bitka za slovenščino na po mojem mnenju ne najbolj poglavitnih frontah, v tem primeru v Zakonu o visokem šolstvu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravita se mag. Julijana Bizjak Mlakar in gospa Irena Grošelj Košnik. Izvolite gospod Tabaković.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Danes me pravzaprav na nek način čudi ta dvomljivost pri podpori novele zakona glede na to, da po navadi se različne politične stranke večkrat bijejo po prsih, da je treba mladim prisluhniti, danes pa imamo seveda novelo zakona, ki jo javno podpira Študentska organizacija Slovenije in tudi Svet Vlade RS za študentska vprašanja. Kakor koli, tudi sam mislim, da je novela vsekakor potrebna, zato ker vzpostavlja predvidljiv in stabilen sistem financiranja, saj se določa pregledna sistematizacija proračunskih sredstev za študijsko dejavnost med posameznimi visokošolskimi zavodi v skladu s kazalniki, ki omogočajo razvojnost študijske dejavnosti. Novela namreč ohranja integralno financiranje, pri čemer je seveda določena ciljna vrednost proračunskih sredstev, ki se bodo za to dejavnost namenjala, sicer v 1 % BDP. Res je, to ni malo, res je, to je v prihodnosti; ampak oprostite, tega cilja od osamosvojitve naprej mi nismo imeli. In če govorim v luči višanja kakovosti visokega šolstva; skupaj s ciljem financiranja novela uvaja institucionalno akreditacijo, kar pomeni spremembe, povezane z delovanjem NAKVIS. Glede na zaplete, prenehanja in končevanja študijskih programov, ki so bila seveda medijsko odmevna – zadnji primer je bil na Primorskem –, se bo v tem smislu zagotovo povečala odgovornost visokošolskih zavodov pri spremembah njihovih študijskih programov. Torej, novela sledi ideji avtonomnosti visokošolskih zavodov, hkrati pa se temu primerno zahteva tudi stopnja odgovornosti, ki jo ta avtonomnost prinaša. Treba je poudariti, da se z novelo zakona želi še bolj demokratizirati upravljanje visokošolskih zavodov z vzpostavitvijo inkluzivnega postopka za izvolitev rektorja, kar pomeni, da se bo volilna pravica podelila tudi nepedagoškim delavcem. Tako se bo vzpostavil tudi institut odpoklica rektorja. Vzpostavile se bodo neposredne volitve dekanov, pa tudi akademski zbor se bo širil na nepedagoške delavce. Kar pomeni vse skupaj spremembe, ki jih univerzitetna javnost skupaj s študenti že v resnici dolgo pričakuje, pa za to nihče na žalost ni imel posluha. Da novela zakona v resnici sledi potrebam študentov, kažejo tudi spremembe, ki se tičejo samega ustanavljanja visokošolskih zavodov, kjer se bodo seveda ti pogoji veliko bolj zaostrili. Tako pri opredelitvi študijskih področij, kjer se bo uporabljala mednarodna klasifikacija, kot pri seveda znanstveno-raziskovalnih področjih, ki bojo seveda kvalificirani po mednarodni Frascati klasifikaciji. Zagotoviti se bodo morali seveda kvalitetno ustrezni prostori in oprema za izvedbo programa, še posebej pa kadri, torej visokošolski učitelji, znanstveni delavci in sodelavci, ki so potrebni za samo izvedbo tega programa. Tako da ne bo več možno, da bi bili priča nekim medijsko odmevnim zgodbam, kjer so se v določenem manjšem krogu stanovskih kolegov med sabo zmenili, da bi pa imeli malo svojo visoko šolo, kader in prostore, pa potem za študente, ki so se celo vpisali na to fakulteto, morda jo celo tudi plačali, za to ni bilo ustrezno poskrbljeno. To pomeni seveda, da bo moralo znotraj naštetega biti jasneje opredeljeno in razvidno, kakšna je sploh pravzaprav povezanost z raziskovalnim delom in okoljem delovanja novoustanovljenega visokošolskega zavoda. Tu bi nadaljeval tudi s širitvijo pravic študentov, ki se tičejo lažjega nadaljevanja študija po zaključku prve stopnje, kjer se status podaljšuje za 12 mesecev pri prehodu na študijske programe druge stopnje, in v tem času bo seveda študent lahko ohranil vse pravice, ki mu pripadajo na osnovi njegovega statusa. Prav tako se bo po večletnem premoru ponovno omogočilo sofinanciranje doktorskega študija, kar pomeni, da bodo sredstva v tem delu zagotovljena iz proračunskih sredstev. Prav tako se povečujejo pravice študentov na področju zdravstvenega varstva. Vi zelo dobro veste, da je zaradi veljavnega ZViS procent študentov, ki opravijo preventivni pregled, danes padel pod 50 %, in kar je seveda zaskrbljujoče. Tako da z novelo zakona se tako uvaja obvezni preventivni sistematični zdravstveni pregled študentov prvega letnika študijskega programa prve stopnje, kar seveda pomeni ob začetku njihovega študija. Omenil bi še uvedbo uporabe evidence, imenovane eVŠ, ki bo z dostopom omogočala raziskovanje in pa spremljanje zaposljivosti študentov in diplomantov, torej kdaj se zaposlijo, kdaj prenehajo z zaposlitvijo, katere poklice opravljajo glede na študij in tako dalje. In seveda tudi študentski servisi bodo z individualnim vpogledom lahko dostopali do teh podatkov in na ta način preprečevali možnost zlorab ponarejenih potrdil o vpisu, kar se je v preteklosti na žalost že dogajalo. In zdaj seveda še ta trdi oreh, ki se tiče 8. člena oziroma učnega jezika v našem slovenskem šolskem prostoru. Meni osebno kot nekomu, ki je svoje življenje posvetil slovenski besedi in njeni zvočni podobi, slovenskemu jeziku, slovenski kulturni identiteti in tako dalje [[...]]Jaz osebno mislim, da je ta razprava, ta diskurz, ki se je zgodil tako v strokovni javnosti kot v laični javnosti, popolnoma pretiran. Novela zakona ne izrinja slovenskega znanstvenega jezika, zato ker učni jezik kot slovenski učni jezik ostaja zapisan v zakonu. Je pa res, da se omogoča fakultetam, da bodo lahko bolj internacionalizirale svoj prostor, ki je danes, bodimo iskreni, priznajmo si to, izrazito, izrazito tog in ozek. In ker je treba enostavno presekati ta čitalniški patos, ki se dogaja v javnosti, to izrazito polarizacijo, bi enostavno navedel suhoparne podatke, kakšna je v resnici dejanska širša slika, ki jo v resnici učni jezik nagovarja. Če pogledamo po Evropi, imajo primerljive države, torej primerljive tako po nekih zgodovinskih okoliščinah in pa primerljive tudi po številu prebivalcev, kot so recimo Litva, Slovaška, Estonija, tudi Finska, imajo te države, na primer, na tisoč akreditiranih programov – v angleškem jeziku jih izvajajo – med 350 in 400, na Finskem celo 550. V Sloveniji imamo na 900 akreditiranih programov, reci in piši, 18. 18! Ta podatek pomeni tudi to, da se moramo poslanci Državnega zbora zavedati, da imamo na slovenskih lektoratih v tujini vpisanih več študentov, ki se učijo slovenskega jezika, kot je pa vseh tujih študentov, ki se učijo na različnih področjih v Republiki Sloveniji. Torej, več imamo tujih študentov na slovenskih lektoratih, ki se učijo slovenskega jezika, kot je pa vseh tujih študentov v Republiki Sloveniji. Kar pomeni, da ima Slovenija najnižji procent tako tujih študentov kot tudi tujih profesorjev v Evropi. In če si želimo znanja, če si želimo nekih širših mentalnih horizontov, potem se bo enostavno treba odpreti. In vse tiste prvoborce za slovenski jezik sprašujem, kako pa je potem možno, da že danes slovenski študent, če želi dokončati študij, mora enostavno prebrati 80 % znanstvene literature v tujem jeziku – a to pa ne izrinja slovenskega znanstvenega jezika? Kako je možno, da že danes za to, da lahko slovenski profesor podaljša svojo habilitacijo, mora pisati znanstvene članke v angleškem jeziku in jih objavljati v tuji literaturi – a to pa ne izrinja slovenskega znanstvenega jezika? Tako da mislim, da so te izjave in da je takšen diskurz popolnoma neprimeren in pretiran in se v resnici ne odziva na neko primerno sliko stanja, v kakršnem smo danes. Je pa res, da bodo s to novelo postali slovenski profesorji veliko bolj primerljivi s tujimi profesorji in z mednarodno uveljavljenimi profesorji. In zdaj – govorim iz povsem osebnega stališča –, če dam na eno stran tehtnice skrb za kariero slovenskih profesorjev, kar skrbi na žalost tudi nekatere poslance Državnega zbora, in na drugi strani pravico študentov do čim širšega znanja, se bom, oprostite, jaz odločil za pravico študentov, ki jim to znanje pripada in jim ga je država dolžna dati. To ni populistična floskula in bom tudi razložil, zakaj. Ko sem zadnjič gledal dogodek, ki se je zgodil na Slovenski matici, kjer so nekateri slovenski akademiki izražali protest glede novele zakona, ki jo danes obravnavamo – lahko rečem, da spoštujem njihovo mnenje, cenim jih kot neke staroste, kot neke akademike –, mislim, da je njihovo mnenje lahko popolnoma legitimno, ampak jaz se z njihovim mnenjem enostavno ne morem strinjati in se ne strinjam. To pa govorim zato, ker ko sem spremljal ta dogodek, se je pravzaprav med njimi, ki so navajali svoje argumente, in med mano in mojim stališčem enostavno zgodil nek generacijski razkorak med tem, kako si pravzaprav razlagamo kulturno identiteto, če lahko tako rečem. Namreč, treba se je zavedati, da ti cenjeni gospodje, ki jih, kot rečeno, sam izjemno cenim, da se je njihovo stališče do pomena slovenskega jezika in kulturne identitete izoblikovalo v nekih drugih zgodovinskih okoliščinah. Izoblikovalo se je takrat, ko so bili Slovenci kot narod preganjani, ko nismo smeli javno izražati svoje kulturne identitete in nismo smeli niti uporabljati slovenskega jezika. Ampak te okoliščine so danes drugačne. Mi danes imamo svojo državo, spoštujmo jo in bodimo pri tem samozavestni. Bodimo samozavestni državljani in enostavno pokažimo, da nas ni strah se mednarodno vpeti v prostor, tudi tako, da povabimo tuje profesorje in tuje študente, da pridejo k nam in nam pač pokažejo neke drugačne miselne horizonte, kot jih imamo sami. Dovolimo jim, da to počnejo zavoljo nas, tako kot dovolimo slovenskim profesorjem in slovenskim študentom, da to počnejo v tujini. Mislim, da tisti, ki govorijo o tem, da bo narod izginil zato, ker bodo določeni profesorji izvajali predavanja v angleškem jeziku [[…]]Oprostite, če je to razlog, da narod izgine, potem si pa narod to enostavno tudi zasluži. In glede na to se moram še odzvati na izvajanje Društva slovenskih pisateljev, ki je pozivalo, ki je v resnici zelo grobo obračunavalo s tistimi, ki se jim zdi novela zakona primerna, in ki je tudi pozivalo ministrico k odstopu, bi dejal, da je to isto društvo gospoda Freliha v Bruslju predstavljalo v ličnem angleškem in francoskem jeziku, čeprav vsi zelo dobro vemo, da je slovenski jezik tudi uradni jezik Evropske unije. Še več, to isto društvo Društvo slovenskih pisateljev je objavljalo tuje razpise na svoji spletni strani, pa se pri tem sploh ni potrudilo, da bi te razpise prevedli v slovenski jezik. To pa je vprašanje skrbi in razvoja slovenskega jezika! To pa je! In glede na to, da se Društvo slovenskih pisateljev tako angažira pri različnih družbenih vprašanjih, bi pričakoval z njihove strani tudi večji odziv, recimo v zadnjem primeru Flisar-Radaljac, ko bi bil odziv na ta primer veliko bolj konstruktiven in primeren tudi za slovensko kulturno samobitnost, prav tako kot je skrb za razvoj slovenskega jezika. Vseeno bi se moral malo odzvati na stališče Poslanske skupine Desus glede ignorance pri koalicijskem usklajevanju. Jaz pozdravljam, da bodo koalicijski kolegi iz Desusa večinsko podprli zakon v prvem branju, je pa res, da bi morda marsikateri njihov pomislek bil pa vseeno odpravljen, če bi na vsa koalicijska usklajevanja, ki so se tikala te novele zakona, hodili poslanci in ne včasih samo njihovi strokovni sodelavci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar, pripravita se gospa Irena Grošelj Košnik in gospod Kamal Izidor Shaker. Izvolite, gospa Julijana Bizjak.
Spoštovani! Pred nami je novela Zakona o visokem šolstvu, ki bi jo bilo treba kot neustrezno zavrniti. In sicer ne le, ker jo je SMC predložila v zakonodajni postopek Državnemu zboru neusklajeno z ostalima koalicijskima partnericama, temveč predvsem zato: Prvič, ker zaradi finančnih koristi univerzitetne elite pod pretvezo potrebe po internacionalizaciji odpira možnost izgona slovenščine iz slovenske univerze, kar ni le hlapčevstvo in jezikovno odpadništvo, pač pa tudi dokazano škodljiva poteza za kakovost visokošolskega študija, in je tudi v neskladju z določbami Ustave Republike Slovenije in Zakonom o javni rabi slovenščine. Drugič, ker predlog ni usklajen s stroko in drugimi deležniki v visokem šolstvu, javnost pa je o tem deležna zgolj sprenevedanja in neresnic pristojnega ministrstva in nekaterih drugih. Tretjič, ker novela odpira priložnost za sofinanciranje študija tujim študentom z denarjem slovenskih davkoplačevalcev, kar vodi v manjšo dostopnost brezplačnih rednih in izrednih študijskih mest slovenskim študentom, na kar posebej opozarja visokošolski sindikat. Četrtič, ker Zakon o visokem šolstvu sploh ne opredeljuje javne službe na univerzi, da bi bilo možno ustrezno ločiti javno od tržne dejavnosti, da bi bile jasne obveznosti univerze in določeni statusno-pravni, kadrovski, upravljavski in finančni okviri delovanja univerz oziroma visokih šol in določen nadzor nad univerzami, kot je bila to zahteva Ustavnega sodišča v odločbi z dne 14. aprila 2011. Petič, ker brez ustreznih okvirov za delovanje univerze širi avtonomijo univerze na način, ki bi univerzam po prvi akreditaciji programov prepustil prosto oblikovanje študijskih programov, kar bi nedvomno poslabšalo kakovost študija, financiranega iz javnih sredstev. In šestič, kjer so navedene pomanjkljivosti preveč obsežne, da bi se jih dalo odpraviti z amandmaji v zakonodajnem postopku. Novela zakona je v neskladju z 11. členom Ustave Republike Slovenije, ki določa, da je uradni jezik v Sloveniji slovenščina, in z 12. členom Zakona o javni rabi slovenščine, ki določa, da na območju Republike Slovenije potekata vzgoja in izobraževanje v javnoveljavnih programih v slovenščini, in sicer od predšolske vzgoje pa do univerze. Sporen pa je že sedaj veljavni 8. člen Zakona o visokem šolstvu. Da je Zakon o visokem šolstvu nastajal precej po domače in pod vplivom finančnega interesa ter hlapčevskega odnosa do tujega, je razvidno iz vsebine zakona in prej omenjene odločbe Ustavnega sodišča, ki je že presojala nekatere člene zakona in ugotovila njihovo neskladnost z ustavo. Novela Zakona o visokem šolstvu spominja na pripoved o lisici, ki sprejme nebogljenega ježka v svoj brlog, nato pa jež pokaže bodice in izžene lisico iz njenega domovanja. Novela zakona ima namen pregnati slovenščino iz slovenskih univerz. Tako zadošča za popolni izgon slovenščine iz univerze po predlogu novele zakona že oblikovanje skupnih programov slovenske univerze s katero izmed tujih univerz. Prav tako se lahko celoten študijski program izvaja v angleščini, če je v program vpisanih večje število tujih študentov, pri čemer "večje število" sploh ni definirano, ali če pri programih sodeluje kak tuj učitelj. Celotni študijski program bi se po predlogu novele izvajal v tujih jezikih tudi tedaj, če obstaja kak primerljiv študijski program v slovenščini. Nove možnosti financiranja si odpira univerza z izvajanjem študijskih programov v tujini v tujih jezikih. Financiranje vsega tega ob odsotnosti osnovnih kriterijev za delovanje univerze je hudo sporno, saj javna služba in njen obseg ter nadzor nad univerzo v zakonu sploh niso ustrezno opredeljeni. Kljub izrecni zahtevi Ustavnega sodišča, da se to uredi. Neustrezen zakon omogoča neustrezno porabo javnofinančnih sredstev, ki jih davkoplačevalci namenimo visokošolskemu študiju. Nad predlogom novele zakona se zgražajo eminentni Slovenci, med njimi trikratni doktor, fotograf in pisatelj, prejemnik naziva Državljan Evrope, dr. Evgen Bavčar, ki poudarja, da francoskim profesorjem ne pride na misel, da bi na francoskih univerzah predavali v tujem jeziku. Kdor hoče študirati v Franciji, Italiji in v Nemčiji, mora dokazati znanje tamkajšnjih jezikov. Zakonu nasprotujejo člani Slovenske matice, Slovenska akademija znanosti in umetnosti, Senat Filozofske fakultete, Slavistično društvo, visokošolski sindikat, programski odbor Toporišičevo leto, Društvo slovenskih pisateljev, ki zahteva odstop Maje Makovec Brenčič, od Cerarja pa prevzem odgovornosti, in drugi. Strinjam se, potrebna je široka izobrazba, tudi znanje tujih jezikov. Bolno pa je in škodljivo za kakovost izobraževanja, če slovenski učitelji na slovenski univerzi slovenskim študentom predavajo v tujih jezikih. Številni eminentni Slovenci te dni dvigujejo svoj glas v zagovor slovenščine. Naj, ker mi zmanjkuje časa, omenim še, da mi je posebej hudo, da je vse to moral pri skoraj 103 letih doživeti profesor Boris Pahor, slovenski kulturni ambasador, ki je povedal, da če bo parlament sprejel to novelo zakona, da bo izstopil iz Slovenske akademije znanosti in umetnosti. Spoštovani poslanci, naj [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik. Pripravi naj se gospod Kamal Izidor Shaker in Roberto Battelli. Izvolite, gospa Košnik.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Danes že dolgo razpravljamo o tej noveli zakona. Jaz bi tukaj poudarila predvsem nekaj pozitivnih plati, ki jih ta zakon uvaja. Prva je ta, da že od osamosvojitve dalje novele tega zakona nismo videli. Druga je ta, da imamo pet let staro odločbo Ustavnega sodišča, ki do danes ni bila realizirana, in ta zakon v poglavju financiranja naslavlja ravno tudi ta problem, ki je zelo pomemben. Kajti univerze in visokošolski zavodi do sedaj niso imeli predvidljivega in stabilnega okvira, da bi lahko predvideli za leto naprej, kako bo njihovo financiranje potekalo, to pa je po mojem mnenju povezano tudi z avtonomijo visokošolskega zavoda. Predvsem bi tu izpostavila še to, da so v tej noveli prvič takšne zaveze in financiranje opredeljeno tudi za tretjo študijsko stopnjo, se pravi za univerzitetni študij. Druga stvar je, da se manjšajo birokratki postopki in da se bolj poudarja kultura kakovosti, kajti posamezen samostojen visokošolski zavod je sigurno sam najbolj motiviran za svojo lastno kakovost, s tem pa postane tudi bolj odgovoren pravni subjekt v tem smislu. In ko se podeli institucionalna akreditacija, lahko potem zavod samostojno in bolj odgovorno opredeljuje svoje lastne študijske programe. Ustrezno, mislim, da tudi ta zakon naslavlja demokratizacijo odločanja, ko se imenuje rektor, ko se imenuje dekan, in tudi, kako deluje akademski zbor, saj bodo pri tem sedaj sodelovali tudi nepedagoški delavci. Razveseljiva je predvsem tudi nova opredelitev statusa študenta, ko se status študenta ohranja do konca študijskega leta in ne do takrat, ko študent konča, saj so bili mnogokrat na ta račun kaznovani odlični in pridni študenti, saj jim je veliko pravic zapadlo, ko so končali študij, med drugim tudi zdravstveno zavarovanje. Seveda smo veseli tudi skorajšnjega predvidenega celovitega zakona, ki bo ustrezno naslavljal in opredeljeval v skladu s sodobnimi tokovi tudi raziskovalno dejavnost in vsebino javne službe. Glede najbolj trdega oreha v 8. členu, ki je danes tu najbolj buril duhove, bi poudarila to, da ostaja učni jezik slovenščina, seveda tudi na univerzah, in da vemo, da je slovenski jezik temelj narodne samobitnosti. Interpretiralo se je, da ta novela v bistvu zelo rahlja pravila za poučevanje v tujem jeziku, v angleščini, sama pa bi poudarila, da so že zdajšnja pravila taka in da nimajo ustreznega podzakonskega akta in se bo sedaj v bistvu to začelo transparentno urejati. Kar se tiče vsebine poučevanja v angleščini, bi poudarila to, da je angleščina danes to, kar je bila na naših tleh včasih latinščina, ki je bila uradni jezik znanosti in umetnosti. Angleščina je ne glede na to, kako gledamo že sedaj, nepogrešljiv in globalen jezik komunikacije v naravoslovju, medicini, tehniki, družboslovju in to se seveda logično pretaka tudi v študijske programe. Kajti univerza res ne more biti zaprta vase. Že samo to ime univerza kaže na svobodo, širino in odprtost. In vse to v bistvu vsebuje samo po sebi imanentno sobivanje različnega. Tako da sama gledam na sobivanje različnih kultur, različnih idej, različnih povezovanj in tudi učenje in uporabo poleg maternega jezika tudi drugih jezikov kot v bistvu bogatenje, ne pa siromašenje. To se kaže na vseh področjih življenja, da nas različnosti vedno bogatijo. Že v nacionalnem programu do leta 2020 se ugotavlja, da je privlačnost našega študija na zelo nizki ravni. S tem mislim, da je tudi povezana naša kakovost; sicer posredno, ampak vendarle. Kajti, če bodo pri nas gostovali kvalitetni in priznani profesorji, tudi tuji profesorji, potem bo naša kakovost študija sigurno pridobila. Seveda ima poučevanje na univerzah tudi in izjemoma v angleškem jeziku več plati medalj. Tako se odpira več čisto praktičnih vprašanj, na primer glede razmerja med domačimi in tujimi študenti pri posameznem predmetu. V kolikšni meri predavatelji resnično obvladajo tuji jezik, angleščino, če bodo v njem predavali, kaj to pomeni za kvaliteto podanega? Na to bodo seveda morala odgovoriti jasna pravila, ki jih pričakujemo v podzakonskih aktih, saj mislim, da na takšne čisto praktične probleme zakon zelo težko odgovarja. Glede skrbi za slovenski jezik moramo imeti nek širši diapazon pogleda, saj mislim, da slovenski izrazi v znanosti in terminologija strokovna niso ogroženi, ker že sedaj posamezne veje znanosti skrbijo za svojo lastno strokovno terminologijo. Morda je res bolj pomembna naša obča brižnost ali pa brezbrižnost do slovenskega jezika. Od staršev, vrtca, osnovne šole, srednje šole in tudi društev. Kajti, kot je že en kolega pred menoj omenil, mladi zelo uporabljajo spletna omrežja, družbena omrežja, nove digitalne tehnologije in komunicirajo predvsem v angleškem jeziku, in se že ustvarja mešanica med slovenščino in angleščino, ki jo mladi že zelo dobro obvladajo, kar pa pomeni, da slovenski jezik funkcionalno pismeno bolj površno obvladajo. Podatki kažejo, da manj berejo, in mislim, da je tudi tu eno široko polje, kjer nas mora skrbeti za kulturo in spodbujanje, da smo dosledni in tudi natančni pri uporabi slovenskega jezika od vrtca do osnovne šole, in da bi ta obča brižnost ali pa brezbrižnost tudi morala najti prostor v skrbi za slovenski jezik. Hvala.
Hvala za izrečeno. Besedo ima gospod Kamal Izidor Shaker. Pripravita naj se gospod Roberto Battelli in gospod Janko Veber. Izvolite, gospod Kamal.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice in kolegi, na to izvajanje gospe Julijane Bizjak Mlakar se načeloma ne bi odzival, ker menim, da je bilo s strani Ministrstva za izobraževanje vloženega kar nekaj napora, da je bil dosežen nek načelen konsenz ključnih deležnikov, ki so participirali pri tem procesu sprejemanja oziroma pač pri pripravi tega zakona. In ministrica je izkazala tudi neko željo in interes, da se lahko, da je to [[…]]Itak vemo, da je to prva obravnava in itak vemo, da se lahko skozi cel ta parlamentarni postopek zadeva tudi še kaj dopolni oziroma jo popravimo in jo tudi uskladimo. Ta zakon seveda ni sistemski. Seveda se večkrat izgovarjamo ali pa, ne vem, večkrat razpravljamo o tem, da je treba sistemske zakone sprejemati. Seveda je, ampak ta zakon je nek pozitiven premik, nek korak v pravo smer, in mislim, da v prvi obravnavi bi ga lahko podprli družno in potem, kot so predlagali tudi kolegi iz SDS, morda opravili tudi neko širšo razpravo tudi s ključnimi deležniki. Ta predlog zakona uvaja neke rešitve, ki so bile danes že naštete, pa vendar bi se morda tudi jaz osredotočil na to internacionalizacijo, ki je pomemben sestavni del študijskega procesa, kar ste poudarili danes čisto vsi. Slovenija je majhna država – zelo nerad uporabljam to –, Slovencev je malo, ampak zaradi tega se moramo odpirati, zaradi tega moramo povabiti tuje profesorje, da predavajo našim študentom. Izmenjava profesorjev je res pomembna. Izmenjava študentov. Naši študentje [[...]]Jaz mislim, da skozi ta študijski proces, kot je kolega Tabaković prej omenil, 80 % literature je v angleščini. Skozi študijski proces se učimo tudi jezika lahko. Jaz gledam na to kot na neko pozitivno stvar. Sicer je pa že v zdajšnjem zakonu omogočeno, da ob neki zadostni količini tujih študentov se že lahko izvajajo predavanja v angleščini. Skratka, še enkrat bi rad ponovil, da ta Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu je korak v pravo smer –.menim, da je zrel za to, da še opravimo kakšno razpravo na matičnem delovnem telesu ali v kakšnem drugem forumu – in pa da bo prinesel nek pozitiven naboj tudi v našem visokošolskem izobraževanju.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roberto Battelli, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Tomaž Lisec. Izvolite, gospod Battelli.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! Kot je bilo že povedano tudi s strani gospe Novakove prej, sem želel spomniti tiste, ki morda niso bili pozorni, da italijanščina in madžarščina nista tuja jezika v Sloveniji. Tako da bi ne bilo nesporazumov glede tega. Mi imamo na obali šole, vrtce, osnovne in srednje šole z italijanskim učnim jezikom. Ampak to, kar ugotavljamo vsi in pokažejo tudi raziskave, v zadnjem času se je močno znižal interes za italijanski jezik prav tam, kjer narodna skupnost živi. Ta interes pa raste drugod po Sloveniji – v Ljubljani, na Goriškem. Ta pojav je zanimiv po svoje. Ker to, kar se ne ve v javnosti, je, da je italijanski jezik pod pritiskom tam, kjer mi živimo. In kar zadeva pa Slovence v Italiji, se dogaja ravno obratno. Da je zanimivo, da se pogoji za naše sproščeno življenje tam, kjer naj bi veljale vse pravice, zaostrujejo, medtem ko se položaj Slovencev v Italiji izboljšuje, in to izrazito. Dovolite mi, da s tem v zvezi citiram gospoda Martina Lissiacha, ki je intelektualec, Slovenec iz Italije in predava tudi na tržaški univerzi, in ki je zadnjič na vseslovenskem srečanju, ki je bil tukaj organiziran, povedal naslednje: "In tudi v tem primeru gre poudariti, da je podoba slovenske narodne skupnosti v Italiji v očeh matice nekoliko izkrivljena. Marsikdo si namreč predstavlja, da so etnične, jezikovne in politične napetosti še vedno zelo močne in da se Slovenci v Italiji pravzaprav dnevno borimo proti fašistom. Tu gre jasno poudariti: nihče ne izvaja na našo skupnost asimilacijskih pritiskov. Ne bojimo se govoriti našega jezika, ker so se časi spremenili. Mlada generacija je zrasla brez strahu, da jo bo kdo psoval, ker govori slovenščino v javnosti. V Italiji se je odnos večine do manjšine popolnoma spremenil. Postali smo zanimivi in dnevno gradimo našo samozavest. Samozavest naše skupnosti je tudi ključ uveljavljanja in razvijanja te skupine ljudi, ki živi zunaj meja Republike Slovenije. Ta pa se razvija v odnosu do drugih, še največ sosedov. Samozavestna narodna skupnost ima veliko večje možnosti, da še naprej razvija svojo kulturo. Posledica tega ne bi bila torej pozitivna le za Slovence v Italiji, temveč tudi za celotni slovenski kulturni prostor. Ampak dajmo, po besedah Otona Župančiča, ne le "piti nje bolesti", ampak tudi "nje prelesti". Lahko naštejem namreč ogromno faktorjev, ki so v tem obdobju pozitivni. Prvi med vsemi je že omenjena radikalna sprememba odnosa med Slovenci v Italiji in večinskim prebivalstvom. O tem pričajo tudi izsledki evropskega projekta LEX, ki ga je financiral progam čezmejnega sodelovanja Slovenija Italija med leti 2011 in 2015." Ta program se je izvedel skupaj z Italijansko unijo, našo organizacijo, ki ji tudi sam pripadam. "Veliko je otrok iz italijanskih družin, ki jih starši vpisujejo v slovenske šole iz številnih razlogov, kar nas seveda osrečuje, ker je naša različnost postala zanimiva." V Sloveniji nimamo delujočega mehanizma izobraževanja učiteljev, ki bi obvladovali italijanščino kot učni jezik; to ta trenutek ne obstaja, že desetletja ne obstaja. Šole in vrtci so prisiljeni zaposlovati učitelje in vzgojiteljice, ki sploh ne obvladujejo italijanskega učnega jezika. Če k temu dejstvu prištejemo tisto, kar je sicer normalno, in to je, da je učenje slovenskega jezika v šolah z italijanskim učnim jezikom enako intenzivno, kot je v šolah s slovenskim učnim jezikom, in uporabljajo tudi iste učbenike, je potem učinek tega sistema preprosto asimilatoren – že na srednji rok, kaj šele na dolgi rok. Gospa Novakova je omenila Trubarja in Prešerna. To se mi zdi zelo pomembno. Trubarjeve knjige, ki jih je omenila gospa Novakova, sta izdala dva velika človeka, ki sta v bistvu v tistem času sredi 16. stoletja prispevala k ustvarjanju tkiva sedanje Evrope, in to sta bila Trubar in Pier Paolo Vergerio mlajši. Oba sta bila izgnanca, torej ezula, in sta ustanovila inštitut za verska vprašanja in seveda založbo. Vergerio je bil Italijan. Ko je Vergerio umiral, sta bila ob njegovi smrtni postelji dva človeka, njegov nečak Aurelio in Primož Trubar. Gospa Novakova je omenila Prešerna. Prišlo je do tega, da Prešeren in Čop, ki sta postala tesna prijatelja, potem ko sta se bila že spoznala na Dunaju, ampak sta kasneje postala tesna prijatelja v Ljubljani, sta si zadala načrt, sta se zmenila, da bosta s talentom poetičnim od Prešerna in znanjem Čopa dokazala – to, kar je gospa Novakova povedala in kar sem tudi sam z istimi besedami ob neki drugi priložnosti povedal o Prešernu –, da se v slovenščini da povedati vse, kar človek čuti, razume in je sposoben tudi izraziti. Ampak, Prešeren je izbral vzorec italijanske klasične metrike. Vsi vemo, da je občudoval Petrarko, ampak Čop je bil pa ekspert za ta vprašanja in je poučeval italijansko klasično poezijo že od mladih let, še ko je bil deček, od takrat dalje. 16 jezikov je govoril, med temi je perfektno obvladoval italijanščino in tudi delal reklamo za Alessandra Manzonija, ki ga sicer nihče ne pozna. V intelektualnih krogih in vezeh, ki so jih imeli po Evropi ti ljudje, je on toplo priporočal tudi Manzonija, ki je nekakšen Josip Jurčič v italijanskem romanopisju. Torej, Prešeren je izbral tisto metriko, ker mu je bila blizu in je lažje v slovenščini skozi tiste vzorce napisal, kar je napisal. To gre za to prepletanje, ki bogati vsako kulturo. Evropa je zgrajena iz tega; vse, kar velja v Evropi, je prav to. Slovenija in slovenski jezik sta del te tradicije in po tej poti je treba nadaljevati, ker to oplajanje je tisto, kar bogati vsako od kultur, ki sodeluje pri tem oplajanju. To je empirično dokazljivo, že stoletja. In se moramo vsi truditi, kolikor moremo, za to, da se to nadaljuje tudi za naprej, in da imamo vsi prihodnost v tem smislu. To je naša naloga tu in zdaj. Jaz tudi sam menim, da – posebej še, če bodo določeni programi v slovenščini in bodo isti programi tudi v angleškem jeziku – to ne bo predstavljalo nobene nevarnosti za nikogar. Še danes, ne samo Erasmus [[…]]Aja, Trubar je bil tajnik škofa Bonoma v Trstu. Bonomo je svojim duhovnikom predaval Erazma, so bili sodobniki. Se pravi, takrat je tisto, kar je poučeval Erazem, skorajda istočasno predaval Bonomo v Trstu svojim duhovnikom. Erazem je ta program, ki že desetletja omogoča, par desetletij omogoča te izmenjave med univerzitetnimi študenti. Kdo, ki je koristil ta inštrument, je revnejši, ker je to izkoristil? Nihče. In zdaj se uveljavlja tudi Comenius, se pravi, tudi na nivoju srednjih šol se bodo te izmenjave dogajale. Zadnjič sem bil na obisku na Institutu "Jožef Stefan"; nekaj mesecev nazaj so bili trije mladi italijanski raziskovalci, ki so prišli v Ljubljano na "Jožef Stefan" se izpopolnjevat. In istočasno talentirani študentje iz Slovenije hodijo drugam v Italijo, tudi v Trst se izpopolnjevat in v druge evropske kraje ali pa v Ameriko in drugam. To je prihodnost. Poglabljanje in širjenje znanja je edino bogastvo, ki nas bo rešilo, ki bo lahko gradilo pač boljši jutri. Mislim, da vse te instrumente je treba razumeti in jih uporabljati in jih uveljaviti. Ta zakon ima te namene in, kot je bilo tudi že rečeno, midva ga bova tudi podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec, nato pa bo na vrsti Vlada, gospa ministrica. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo. Mislim, da je treba vendarle še enkrat izpostaviti, da je ključni problem današnjega zakona oziroma zakona, ki ga imamo v proceduri, v tem, ker se ne loteva definicije obsega javne službe v visokem šolstvu. V tistem trenutku, ko bi določili obseg javne službe v visokem šolstvu, odpadejo vse te razprave, ki nas danes izjemno motivirajo oziroma razlogi, ki nas motivirajo k tem razpravam. Dejstvo je, da za Slovence nikoli ni bil problem, ali bomo na tujem trgu ali v tuji državi uspeli ali ne. Kamor koli po svetu greš, boš srečal Slovenca. Torej, nobenih težav nimamo, da smo prisotni v mednarodnem prostoru, in tudi ne nazadnje slovensko gospodarstvo, ki je izvozno, je tisto, ki nam zagotavlja 70 % našega bruto domačega proizvoda. Ampak, v vsej tej zgodovini smo vedno razvijali seveda tudi sistem svojega šolstva v slovenskem jeziku. In dokazano to ni bila ovira za naš napredek. Nasprotno, to je bil dokaz, da v bistvu kot Slovenci, kot narod znamo tudi to znanje, ki ga pridobivamo skozi poučevanje v slovenskem jeziku, uspešno nadgraditi tudi z znanjem tujega jezika in predstavitvijo tega znanja potem drugim, pa ne samo v angleščini, tudi v drugih jezikih. Tako da to za Slovenijo nikoli ni bila ovira. Vendar, dejstvo je, da ta zakon ne definira tega javnega interesa v javnem šolstvu in odpira možnosti, da izničimo to, kar smo skozi vso svojo zgodovino kot narod tudi gradili, zgolj zaradi finančnih interesov. Jaz sem po eni strani zadovoljen, da je v tej razlagi zakona jasno napisano, da gremo v ta sistem tudi zaradi tega – torej v sistem, da se izognemo definicije, kaj je javno v visokem šolstvu in s tem seveda tudi obvezno financiranje iz državnega proračuna –, ker smo sprejeli fiskalno pravilo. V tistem trenutku, ko smo sprejeli fiskalno pravilo, smo sprejeli igro mednarodnih finančnih korporacij, ki dejansko ne vidijo nič drugega kot profit, in ne vidijo vlogo naroda kot tistega, ki jo je treba spoštovati, ampak kako potegniti iz tega naroda čim več, da se ta profit nekje akumulira. In nihče nam ne zapoveduje in tokrat se ne moremo sklicevati, kar je običajna praksa ali pa pogosta praksa pri zakonih v Sloveniji: "To nam narekuje Evropska komisija, to nam narekuje, ne vem, Evropska centralna banka, to nam narekuje Mednarodni finančni sklad, zato moramo to zapisati v zakon." Nihče nam ne narekuje, kakšen obseg predavanj in izvajanja javnega programa v visokem šolstvu bomo imeli v Sloveniji. Sami se moramo dogovoriti in to je naša izključna pristojnost. In ali bomo tudi na tej točki, ko lahko sami definiramo, to zadevo odpovedali? In ta zakon žal tega ne rešuje. In to je ta ključni problem. V tistem trenutku, ko bomo definirali, kaj je javna služba v visokem šolstvu, bomo seveda ta problem razrešili. Poleg tega se moramo tudi zavedati, da kljub vsemu zamenjava pojma, recimo, kaj je program, opredeljen kot javna služba – že v dosedanjem zakonu se zamenjuje z izrazom programi, ki so financirani iz državnega proračuna. Torej, zavestno zamenjujemo opredelitev, kaj je javni izobraževalni program v visokem šolstvu, z izrazom program, ki je financiran iz državnega proračuna. Torej, znižujemo to zavedanje in obvezo za financiranje programov, ki se izvajajo v slovenskem jeziku. Hkrati pa, ko se dejansko tudi dopušča možnost izvajanja študija v tujem jeziku v celotnem programu, ki je naveden v tem zakonu, to pomeni, da tudi uvajamo sistem plačljivega študija. In v tistem trenutku, ko uvajaš sistem plačljivega študija, seveda zmanjšuješ možnost pridobivanja izobrazbe tistim, ki pač nimajo dovolj denarja, da bi si plačali takšen študij. In to je ključen problem – ali bomo krčili dostopnost, omejevali dostopnost do izobrazbe ali bomo ohranjali vsaj na tem nivoju oziroma širili dostopnost do izobrazbe. In za Slovenijo je znano, da zgolj in samo dokler bomo imeli visoko stopnjo izobrazbe, bomo tudi uspešni. V tistem trenutku, ko tega ne bo, bomo seveda odvisni od drugih. Edini sistem, ki nam je pravzaprav vsilil takšno razmišljanje in takšno razpravo, ki jo imamo danes, tudi v okviru Zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o visokem šolstvu, je fiskalno pravilo. Ali res ne zmoremo toliko moči, da bi zagotovili več sredstev za izobraževanje? Ali je to res tako nemogoče doseči v slovenski politiki? In zagotovo je možno izračunati, da z višjim znanjem dosegaš višjo dodano vrednost in da zato tudi lahko na ta način uravnotežuješ javne finance. To je linija manjšega odpora, ki nam pač bo naredila zelo resne posledice v prihodnosti, če bomo sledili to linijo manjšega odpora fiskalnega pravila. Pri vsakem koraku, ko se bomo seveda srečevali z razdelitvijo javnih sredstev na področju izobraževanja, kulture, zdravstva, pokojninskega sistema, vedno trčimo na to fiskalno pravilo. In to povsem po nepotrebnem, zato ker je naš gospodarski sistem bistveno bolj zdrav, kot je bilo prikazano, in tudi naše banke so bistveno bolj zdrave, kot je bilo prikazano. Stvari se prepletajo zaradi tega finančnega vidika. In dokler jasno ne pogledamo si v oči in rečemo, da bomo raje denar ne odvajali v davčne oaze, ampak odvajali v sistem izobraževanja, bomo imeli tak problem, ki ga imamo danes. Jaz sicer razumem ta poskus, da se dodaten denar poskuša pripeljati v visokošolske zavode na način, da dobiš študente iz tujine; plačljiv študij, to je priliv denarja. Ampak to ne pomeni, da smo mi dvignili nivo znanja svojih, slovenskih študentov. Mi prodajamo pač storitve, ki jih omogočajo predavatelji na slovenskih visokošolskih zavodih. Ampak poudarjam, to ne pomeni, da smo mi naredili korak več k izobraževanju naših študentov, nasprotno. Ker je to plačljiv študij in ker je po tem zakonu predvideno, da je to lahko celo predavanje v celoti v tujem jeziku, se najbrž tudi velik del študentov v Sloveniji ne bo mogel odločiti za ta študij, kot je opredeljen oziroma bo omogočeno po tem zakonu. Enostavno mislim, da bi bilo bistveno bolje, da v tem zakonu prečrtamo tiste določbe, ki ne rešujejo tudi odločbe Ustavnega sodišča, sprejmemo zakon v tisti vsebini, ki je dejansko dober in potreben, v tistih poglavjih, ki je pa neusklajen tudi z odločbo Ustavnega sodišča, bi bilo pa bolj enostavno črtati in se lotiti novega zakona, ki bo najprej opredelil, kaj je javno v sistemu visokega šolstva. In iz tega izhaja potem financiranje in tudi uporaba slovenskega jezika, vse je potem lažje definirano.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Verjetno bi bilo veliko lažje, če bi vsi narodi govorili en jezik, pa ne bi bilo debate o našem ali pa tujem jeziku, ampak nekoč se je nekaj očitno zgodilo in imamo Slovenci čast in ponos, da govorimo v slovenskem jeziku. Jaz moram reči, da sem zelo vesel, da je bila razprava tako v stališčih kot tudi v razpravi poslancev zelo vsebinska, da nismo uhajali na probleme na drugih področjih znotraj visokošolskega prostora, ki jih je veliko, da smo tudi govorili o vsebini teh členov, na pa odpirali drugih členov, ki so potrebni, razen enega segmenta, ki pa mislim, da je tudi po našem mnenju oziroma po mojem mnenju zelo potreben – opredelitev javne službe. Medtem, ko sem razmišljal, sem se zavedal, da s 1. oktobrom se začne študijsko leto. In če pogledamo zakon in prehodne in končne določbe – in glede na današnji datum 15. julij in to, da smo v prvi obravnavi – se resnično sprašujem, kaj izgubimo, če zakon danes zavrnemo. Itak ne bo veljal za študijsko leto 2017/2018. Uredbo imamo sprejeto. Po mojem mnenju ta uredba itak problematična, ker je podzakonski akt prehitel sam zakon. In jaz mislim, da bi s tem, ko bi danes zavrnili ta zakon, ne razmišljali o tem, da nekoč nekdaj pa bomo dobili sistemski zakon, ampak s tem današnjim "ne" obvezali ministrstvo, da na primer pa do 1. marca 2017 dobimo sistemski zakon in imamo potem možnost do oktobra tudi vse te podzakonske akte, ki so tukaj opredeljeni, sprejeti. Ker najdaljši čas je za nek podzakonski akt pol leta, da se naredi. Sicer sam osebno imam veliko problemov, glede na to, da sem že deset let v parlamentu – ko napišemo v zakonu, "podrobnejša merila", bla, bla, bla, "uredi minister s podzakonskimi akti". In potem imamo tukaj že itak politično razpravo – za, proti takšni in drugačni –, se nekako skušamo shladiti. Sicer večinoma koalicijska volja, ne glede na to, katera vlada je, bolj svoje ideje tišči. Ampak potem, ko pridemo pa do tega – podzakonski akti –, se dogaja pa tisto, ko uradniki dobijo tisto svojo moč, ki se je niti mi poslanci marsikdaj ne zavedamo, ko morda tudi tiste vrtičke, ki jih mi želimo razbiti, še bolj strnejo ali pa kaj naredijo po svoje, ker na primer v zakonu piše, "lahko, morda, postopoma", skratka vse te nedoločnike, in tukaj dobijo potem uradniki z določenimi vrtičkarji možnost, da pa te vrtičke ohranijo, ne pa razbijejo. Tako da čim manj, spoštovana ministrica, podzakonskih aktov. Verjamem, da če že odpiramo zakone, pa če imamo toliko, napišimo v zakon. Itak smo prenormirani, ampak če že itak vse leti na parlament, kako je prenormiran, nihče pa ne govori o raznih uredbah in pravilnikih, ki so potem tisti izvedbeni akti, ki so potem šele problem, do katerega potem prihaja v praksi. Ena stvar, o kateri je morda danes bilo premalo spregovorjeno. Jaz moram reči, da ta molk Študentske organizacije oziroma pozivanje k sprejemu tega zakona ima neko drugo zgodbo, ki smo jo tudi že imeli na odboru, to pa je Zakon o skupnosti študentov. In jaz sem prepričan, da se je Študentska organizacija nekdaj, nekoč z nekom zdilala, da bo tukaj tiho, zato ker tam upa, da pa ne bo sprejet nek zakon, in da bo Študentska organizacija še vedno imela svoj blagoslov. Pa se ne bom spuščal v to, da je Študentska organizacija, ki naj bi skrbela za pravice študentov, včeraj zapisala pišmevuhovsko, da jim dol visi, če bodo študentje do 1. 9. letošnjega leta končali z magistrskimi in doktorskimi nalogami. Tako da se resnično sprašujem, ali to obvezno članstvo v Študentski organizaciji narediti kot prostovoljno ali pa še kakšen bolj radikalen ukrep. Ker resnično, 10 let se že spopadam s Študentsko organizacijo, pa vedno prihajajo novi in mlajši obrazi na te funkcije, ampak imajo iste plače, iste privilegije, ampak o njih se ne govori, za vsakega poslanca znotraj Državnega zbora pa zna vsak državljan te države reči, "ah ti poslanci". Študentski funkcionarji imajo skoraj iste plače kot mi. Komu so odgovorni? Niti študentom ne in še niti študentskih pravic ne zagovarjajo. Toliko za uvod. Skratka, še enkrat razmislek, ali ni bolj logično, sistemsko, če želite, zavrniti ta predlog zakona danes pa prisiliti vse skupaj, tudi nas kot zakonodajno veja oblasti, da si damo rok, da na primer do začetka marca pa res dobimo sistemski zakon. In tukaj kljub temu, da sem iz SDS, se strinjam, ker vem, da je bilo kar nekaj dobrih osnutkov sistemski zakonov že v predalu, pa je minister Turk nekaj delal, pa je predvsem minister Pikalo nekaj delal na tem segmentu in so bili dokaj dobri nastavki sistemskega reševanja celotnega področja visokega šolstva, in da se tisti osnutek ali pa dva, trije osnutki potegnejo iz predala in se v roku pol leta ali devetih mesecev uredi. Po tem, ker smo bili prepričani, da je seveda koalicija usklajena pri tem zakonu, smo že v predstavitvi stališč poslanske skupine predlagali javno predstavitev mnenj, me dokaj čudi – no vsaj do te vlade me je čudilo –, da prihajajo koalicijsko neusklajeni zakoni v proceduro, da danes so tako direktni pozivi določenih poslancev k zavrnitvi tega zakona, tako kot tudi tisti, da vsaj določene člene črtamo, ker ali niso natančno usklajeni z koalicijo oziroma določenimi partnerji iz koalicije, ali pa predvsem zaradi po mojem mnenju spornega financiranja visokega šolstva, tako na podlagi tega zakona kot tudi na podlagi uredbe. Bilo je govora, preden se vrnem in zaključim z jezikom, glede te kakovosti našega visokošolskega sistema. Mednarodne evalvacije so znane, nismo med najboljšimi, nismo pa tudi tisti, ki bi se jih tujci izogibali in rekli, "ah, Slovenija, majhna država – tja pa itak ne bom šel študirat za boljšim pogledom in boljšim znanjem, ki mi bo dalo še boljšo plačo". Me je zelo zmotila "dvomljiva kakovost". Kdo je tukaj odgovoren, če imamo kje dvomljivo kakovost znotraj posamezne univerze ali pa znotraj visokošolskih zavodov ali pa še bolj specifično? Pa ne bom govoril o raznih dodatkih pa vseh teh anomalijah, ampak kdo je kriv. Mi imamo institucije, ki bi morale skrbeti, da do teh novih visokošolskih zavodov dvomljive kakovosti sploh ne bi prišlo. Ker imamo zakonodajo, ne samo ZViS, pa imamo Svet pa imamo še kakšno drugo ustanovo, ki bi jo morala v predhodnih postopkih potrditi; dvomljiva kakovost, pika, ne gremo se več teh zgodb. In ja, jaz ravno edino v tem segmentu podpiram ta zakon. To glede akreditacij, pa evalvacija, ki vem, da je v praksi problem. Ampak, ko sem se v zadnjih tednih pogovarjal z ljudmi, ki prihajajo iz te sfere, pravijo, da – ravno to, kar sem prej govoril, ta dvomljiva kakovost in delovanje bypass sistemov – da je vprašanje, če bo tako ministrstvo kot tudi NAKVIS zmožen te bypasse prepoznati in jih predvsem presekati. Skratka, ker do sedaj je prihajalo na področju visokega šolstva ravno znotraj akreditacije in pa evalvacije do, včasih jaz pravim, črnih lukenj, ko se je kdaj kar za nekaj minut zamižalo pa je šla neka zgodba mimo, marsikje se je pa samo, ne vem, zaradi napačnega naslovnika zgodba končala. Tako da tukaj tudi poziv ne samo k premišljeni zakonski dikciji ampak tudi k izvajanju te akreditacije in evalvacije v zadostni meri. Financiranje; če bo kakršenkoli predlog proračuna, ki bo šel v to smer, da se financiranje visokošolskega prostora še bolj proračunsko podpre, v Poslanski skupini SDS ne bomo imeli nobenega problema s tem. Imamo pa problem, kot sem že sam povedal v stališču [[…]]Nekaj prelagati na naslednjih 15 let je pa tako, kot bi za avto rekel, "saj letos ga ni treba peljati na tehnični pregled, saj ga bomo čez tri leta peljali", pa čeprav vemo, da imamo marsikatero anomalijo znotraj avtomobila, ki jo je treba popraviti. In v 15 letih se bo teh anomalij toliko nabralo, da niti tisti procent, ki naj bi ga dosegli BDP za financiranje študijskih dejavnosti, ne bo rešil slovenskega visokošolskega prostora, ne glede na to, ali bomo imeli vsa izobraževanja izključno v slovenskem jeziku ali pa v kakšnem tujem. Jaz bi morda glede na to, da ima ministrica potem še čas za odgovor, glede tega 24. člena – zdravstvenega varstva. Jaz sem se zdaj tukaj z nekaterimi mlajšimi kolegi pogovarjal. Jaz se spomnim, da sem imel zdravniški pregled, ko sem bil v prvem letniku, pa me zanima, ker piše v obrazložitvi, da je manj kot 50 % študentov se tega udeležilo, zakaj tako malo, in po drugi strani ali bo ta člen, kjer piše, "morajo se udeležiti" dovolj, da bomo dosegli 100 %, pač neko obvezo? Ker vsi vemo, da imamo Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, in zdaj smo eno dikcijo od tam potegnili še v ta zakon, kar ni problematično. Problematično je po moje že to dosedanje neizvajanje tega, in ali bo zakonska dikcija zadostna obveza, da se bo to tudi izvajalo? Preden zaključim z jezikom; moramo se odpirati, absolutno. Ampak ključno vprašanje je, ali je področje jezika tisti segment znotraj visokošolskega prostora, ki je ključen ali pa, bom rekel, prvi moment, na podlagi katerega se mora naš visokošolski prostor odpirati. Jaz verjamem, da so še marsikateri drugi instrumenti, ki bi naš visokošolski sistem bolj odprli. Po eni strani verjamem, da ima ministrica probleme – ne samo z visokošolskim sindikatom, ki celo mislim da nasprotuje določenim rešitvam v zakonu, ampak z določenimi drugimi segmenti, ki ta prostor, ki ga želimo vsi skupaj odpreti, tiščijo v nek svoj vrtiček. Moram reči, ko sem se malo pozanimal – in tu tudi zaključujem glede jezika –, ko sem dobil informacijo oziroma celo odgovor nekoga, ki je rekel, "jezik je pa poslovna priložnost", sem pa rekel, "stop, rdeča luč, tu se pa ne bomo pogovarjali". Jaz verjamem, da znanje mora biti tudi na trgu, ampak upam, da se vsi skupaj zavedamo, da smo poslanci v slovenskem parlamentu in da naš jezik ne sme biti poslovna priložnost, ampak eden izmed nacionalnih simbolov naše države – poleg seveda grba, himne in zastave. In resnično, če bom še kdaj slišal, da je jezik poslovna priložnost, potem lahko vse tisto, za kar so se borili, od Trubarja, Prešerna in še drugi so bili našteti, zaključimo. In vse tiste prepire o letih 1945 in 1991 kar zaključimo, ker si tako ali tako ne zaslužimo svoje države. Kar se tiče slovenskega jezika – in s tem bom končal – mislim, da takšna eminenca, kot je Boris Pahor, pove vse. Jaz resnično verjamem, da je gospod svetovljan in ne politik in mu verjetno "dol visi", kdorkoli predlaga; ali so to levi, desni, zgodnji, spodnji, naši, vaši. Ampak če je takšna eminenca povedala, kaj bo storil v primeru, če bo ta zakon sprejet, vsaj v takšni obliki, bi morale vsem nam zasvetiti vsaj oranžne luči, preden dokončno pritisnemo rdečo luč pri tem zakonu. In še enkrat, med tem časom sem si pogledal tudi 8. člen veljavnega zakona in 1. člen predloga zakona, pa me je zmotilo, ko sem pogledal magnetogram, ko je rekla ministrica, "prvič urejamo tuji jezik," vsaj tako je v magnetogramu. Je že urejeno v zakonu, pa tudi v praksi se izvaja. In bodimo pozorni, no, da slovenski jezik ne bo odpiranje visokošolskega prostora, ampak kupovanje visokošolskega prostora, še posebej ob dejstvu, ki ga še enkrat ponavljam, ker sem zasledil, kateri dve fakulteti sta v prvi vrsti tisti, ki želita ta zakon in 1. člen tega zakona narediti takšnega, kot je, torej kot poslovno priložnost. In, spoštovani, spoštovane, to so ljudje, ki so tudi že nekaj predhodnih ministrov te vlade odnesli z njihovih ministrskih funkcij. In, spoštovana ministrica, glede na to, da kar solidno sodelujeva, resnično upam, da ta poslovna priložnost ne bo nek korak k temu, da boste tudi vi na podlagi 1. člena tega zakona zapustili svoj ministrski položaj. Skratka, še enkrat razmislek, ali zaustaviti in si dati 9 mesecev časa za sistemski zakon, ali pa vsaj upam, da se boste koalicijski poslanci zavezali za obvezno javno predstavitev mnenj o tem zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica Vlade dr. Maja Makovec Brenčič, če želi. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči. Spoštovani poslanci! Najprej hvala za vse refleksije, razmišljanja in sugestije. Mi smo ne le skrbno poslušali, tudi že v vmesnih nagovorih smo se zavezali k dodatnim aktivnostim, ki bi še bolj opredelile predlagani zakon in tudi povezale cilje, ki smo jih s tem zakonom in predlaganimi spremembami zakona sprejeli že v, lahko rečem, sprejetju samega mandata, kakor tudi na sami Vladi. To je, da v resnici visokošolski dejavnosti omogočimo razvoj, kakovostni razvoj, da stabiliziramo financiranje in da hkrati omogočimo tudi odpiranje v mednarodni prostor. A poudarjam, na način in s skrbjo do ne le ohranitve, ampak predvsem razvoja slovenskega jezika. Kar se tiče financiranja in še posebej kakovosti, naj neposredno na zadnje sugestije odgovorim, da če je ta novelacija sprejeta, začenjajo te odločbe veljati s 1. 1. 2017, kajti gre za finančno leto in gre za takojšnje uveljavljanje stabilnosti na področju financiranja. Zakaj smo letošnje leto spremenili uredbo? Iz dobrih razlogov; zato, ker smo prvič po petih letih financirali to dejavnost v večji meri, kot je rast bruto domačega produkta. Iz razloga večje rasti smo v skladu s pravili in zakonodajo morali pripraviti novo uredbo. Če sprejmemo predlog financiranja, kot je predlagan v tej spremembi zakona, potem lahko že s 1. 1. 2017 začnemo uveljavljati predvsem kriterije financiranja, in to je tisto ključno, kar nas je tudi zavezalo k zagotavljanju kakovosti, razvoju in ciljem, ki smo si jih zadali na visokošolskem področju. Prav tako je na isti način lahko tudi za področje kakovosti ob predlaganih spremembah in sprejetju te novelacije že v letu 2017 nemudoma moč preiti na institucionalno akreditiranje in s tem zagotoviti ne le fleksibilnost in odpiranje, ampak predvsem usmeritev institucij v dejansko kakovost in njen razvoj – ne le s postopki, ki jih morajo zdaj izvajati, ampak predvsem z vsebino, z odpiranjem te vsebine, povezovanjem z gospodarstvom in večjo prilagodljivostjo tudi trgu dela. Zato smo tudi namenili poseben del spremembe zakona t.i. videnju zaposljivosti in zaposlenosti študentov. Na področju jezika smo se zavezali in tudi nadaljujemo diskusijo, dialog. O tem smo razpravljali širše, tudi s tistimi – ne le posamezniki, ampak tudi deležniki –, ki ne vidijo možnosti, da bi kakorkoli spreminjali obstoječi zakon. Naj povem, da uveljavljamo te izjeme v resnici prvič neposredno in eksplicitno prav zato, da ne bi veljavni 8. člen bil ne le narobe razumljen, ampak predvsem viden in udejanjen v namenu, kot ste vi, gospod Lisec prav zdaj to opozorili. Nikakor in nikoli ne sme biti raba jezika v kakršnikoli poslovni domeni. Raba jezika je lahko samo v domeni krepitve kompetenc, vendar ob prvem in jasnem pogoju, da je, kot to narekuje tudi ustava, jezik kot učni jezik v visokošolski dejavnosti in izvajanju študijskih procesov v Sloveniji slovenski. Izjeme pa bomo dogovorili na mnogo bolj opredeljen način z vsemi deležniki, s celotno srenjo. Slovenisti so bili tisti, ki so dve leti pripravljali podlage za spremembo tega člena. Namreč, tudi sama srenja vidi to različno. To smo videli tudi v javnem diskurzu o tem. Zato bomo kot ministrstvo pristopili k odprtemu dialogu, in ne le to, tudi skupaj z odborom, tako kot smo tudi že najavili, skušali najti tisto razumno rešitev, ki bo omogočila sobivanje obeh ciljev: skrb, ohranjanje, razvoj slovenskega jezika kot strokovnega in znanstvenega jezika, in na drugi strani odpiranje in priložnosti odpiranja v mednarodni prostor. Še o sistemskem zakonu. Ta je že v pripravi, upošteval bo in izhaja iz vseh do zdaj pripravljenih osnutkov zakona, iz vseh do zdaj opravljenih analiz. Delovna skupina na področju visokega šolstva, ki je namenjena že v tem času – tudi čez poletje – pripravi osnovnih izhodišč, se je že sestala. Povezali pa bomo ta izhodišča z razvojno-raziskovalno in inovacijsko dejavnostjo zato, da lahko uredimo nekatera skupna področja, ki se morajo urejati skupno, z enovitimi izhodišči. Ne bo jih enostavno doseči, ker jih v temu prostoru še nismo, vendar razumemo in vemo, da je celotni raziskovalni visokošolski prostor tisti, ki si želi sam pri sebi jasne ureditve, kako naprej. Tudi v okviru javne službe. Vendarle pa v tej predlagani novelaciji omogočamo, da se večina ustavne odločbe vendarle udejanji, hkrati pa omogočamo temu prostoru, da tudi primerljivo zaživi v, lahko rečem, mednarodnem in seveda za visokošolski in raziskovalni svet tudi pomembnem prostoru. Vendar, večina – kot smo že povedali in poudarili tudi z dejstvi – visokošolskih programov je in bo potekala v slovenskem jeziku, zato da zagotavljamo vse cilje vključenosti, dostopnosti pa tudi razvoja kakovosti na celotni tudi vertikali izobraževanja. Vendar s strani ministrstva poudarjamo tudi to, da je pomembno in potrebno, da to vertikalo vidimo kot celoto in da jo skušamo tudi krepiti na način, da tisti, ki vstopajo v visokošolski prostor, razumejo, znajo in seveda prinašajo tiste kompetence in znanja, ki lahko ta visokošolski prostor krepijo. Hvala vam, v resnici za vse sugestije, za razmisleke. Na ministrstvu bomo tudi v teh, sicer počitniških časih skušali pripraviti vse to, kar smo si zadali, In to je bil prvi korak v sistemskem urejanju področja visokega šolstva. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati po prvem odstavku 71. člena Poslovnika Državnega zbora? Prosim za prijavo. Izvolite, besedo ima gospod Saša Tabaković.
Hvala lepa za besedo. Zahvaljujem se ministrici za te njene sklepne besede in tudi se moram odzvati na nekatere razprave. In tukaj se pridružujem kolegu Battelliju glede kulturne identitete in znanstvenega napredka, res je. In če je kaj bolno, je bolno zagotovo to, da se kot narod prevečkrat oklepamo neke svoje samozadostnosti, in da nas prevečkrat pekli, kadar nam sicer nekdo pokaže, da obstaja seveda neko znanje tudi onkraj naših meja, tudi miselnih meja. In enostavno moramo prenehati z neko miselno kopreno, ki pravi, da sicer glava in razum bije, ampak srce nam ne da. Mislim, da enostavno moramo prenehati s takšnimi izgovori. In poudarjam, da duha slovenstva seveda ne morejo ogroziti tuji profesorji in tuji študentje. Ravno nasprotno. Bolj ko bomo vpeti v mednarodni prostor, bolj bomo lahko duh slovenstva v resnici, bolj bomo lahko nanj pozorni in ga veliko bolj kvalitetno tudi negovali. Kot rečeno, jaz predlog novele podpiram, ne samo zaradi internacionalizacije univerz, ki danes na ta način širi možnost in pravico do znanja na način, ki meni v resnici ni bil omogočen, ko sem še študiral, ampak tudi zato, ker novela zakona širi tudi tiste ostale pravice študentov, ki jih ti v resnici že zdavnaj upravičeno pričakujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Svojih pet minut ima tudi gospod Ivan Škodnik, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovana ministrica z ekipo, kolegice in kolegi poslanci! Moram reči, da sem z današnjo razpravo zadovoljen. Sem pričakoval, da bo šla pravzaprav v to smer, ker tako se je nakazovalo že zadnje dni. Ampak nekaj pa je treba vedeti – da je obstoječi zakon pravzaprav že kar dolgo obdobje, od leta 1993, in da se je pravzaprav ta vlada oziroma ministrica sedanja odločila, da to zadevo premakne naprej, ker je seveda zelo dobro, in zaveda se tudi trdega oreha, na katerega je pri tem tudi naletela. Ampak to je pravzaprav pričakovala in je že nekako pred tem nakazovala dogovarjanja in ne hitenja pri sprejemanju tega zakona. Treba mu bo dati čas, da dozori, ampak jaz mislim, da je čas, da v tem letu do konca leta vendarle ta zakon spravimo pod streho. Danes je bilo veliko govora o drugih stvareh; o tistih, ki mogoče niso tako pomembne. So pomembne, ampak ni sama teža tega zakona. Ministrica je na začetku jasno predstavila in povedala, kaj pravzaprav ta zakon rešuje: da rešuje financiranje, daje večjo avtonomijo univerzam, prilagodljivost, večjo zaposljivost diplomantov, kar je v tem času zelo pomembno, da je skupna naloga večja kvaliteta, učinkovitost, večja odgovornost. Pri vsem tem pa seveda poudari, da slovenski jezik ostaja ključni jezik v tem. Nikakor ni iz tega hotela kakorkoli po svoje se izmakniti. Ministrica je seveda poudarila, da je učni jezik prioriteta. Treba pa bo proučiti, v katerih programih bi bilo možno predavati tudi v tujih jezikih. Seveda ve se, da že sedaj pravzaprav imamo teh 18 programov od 900, ki pa se že nekako predavajo v tujem jeziku. In ministrica poudarja in rada bi, da bi se to zapisalo v novelo, tam kjer je pač seveda to možno, da bi bilo dobro, ker vendarle to daje neko različnost. Zelo vesel sem bil danes, da se je pravzaprav tudi opozicija velikokrat dotaknila stvari in da smo šli v zgodovino v tistih pozitivnih stvareh – od Primoža Trubarja, Prešerna. Ampak zanimivo je, da tudi Čop je pravzaprav vmes omenjen, ki je obvladal tuje jezike in dajal tudi to težo. Tudi sedaj se moramo zavedati, da tudi danes so ti tuji jeziki zelo potrebni za širjenje znanja, ki ga pravzaprav v današnjem času nujno potrebujemo. In to študenti današnji prav gotovo dobro vedo in jaz mislim, da večina študentov vendarle temu nikakor ne bo nasprotovala, ker to je pravzaprav njim tudi pisano na kožo. Seveda pa je treba o tistem delu ki se tiče pomislekov okoli zmanjševanja ali da bi se slovenski jezik okrnil, še spregovoriti. In mislim, da je še čas jeseni, da lahko naredimo še javno razpravo, ali potem na skupnih odborih za izobraževanje in kulturo, pa še koga bi lahko povabili, da bodo te stvari čim bolj jasne. Ker dejstvo pa je, da ta zadeva v zelo malem, ki je v zakonu omenjeno, pa povzroča vročo zadevo. To je skoraj tako, kot bi se lotili spreminjanja, kaj jaz vem, himne, spreminjanja grbov in tako naprej. Če bomo te stvari pravilno predočili in če bo tekla razprava v pravo smer, pa jaz mislim, da bo ta zakon zaživel pravi čas in da bo dober zakon. Moram reči, da ta zakon ali novelo tega zakona jaz tudi podpiram in ga bom danes podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 23. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 17. točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O UVELJAVLJANJU PRAVIC IZ JAVNIH SREDSTEV PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem T. Vatovcem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Urošu Priklu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Dobro. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga dr. Mateju Tašnerju Vatovcu. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Deloma bom verjetno tudi sam pokril to, kar se je dogajalo. Novela Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev se nanaša na subvencije najemnin za socialno ogrožene posameznike in družine, ki so sicer upravičeni do neprofitnega stanovanja, a jim ga občina ne more zagotoviti. Z novelo bi ti posamezniki ponovno pridobili subvencijo za neprofitni del najemnine; gre za tisto subvencijo, ki sta jo Vlada in koalicija ukinili februarja 2015 s sprejemom tako imenovanega občinskega Zujfa. Gre za subvencijo, katere ukinitev je bila protiustavna in nezakonita, kar je ugotovilo tudi Ustavno sodišče. Z novelo bi se torej vsem socialno ogroženim vrnila pravica, ki jim je bila vzeta s še enim zgrešenim varčevalnim ukrepom te vlade. Ukrepom, za katerega Vlada še danes ne ve, točno koliko ljudi je pahnil v še bolj brezupen položaj. Po podatkih, ki smo jih lahko zasledili v medijih, se številke gibljejo vse tja do 5 tisoč 900. Torej slabim 6 tisoč posameznikom in družinam se je zavoljo dvamilijonskega prihranka najemnina povišala za približno tretjino. Mnogim izmed njih so se v enem letu zaradi ukinitve te subvencije najverjetneje že nabrali dolgovi, najverjetneje so se tudi nekateri bili že prisiljeni izseliti oziroma zapustiti svoje domove. S predlagano novelo bi se celovito odpravilo protiustavno stanje, poleg tega pa bi s sprejetjem predloga še pred poletjem zagotovili, da bi subvencijo prejeli vsi, ki so do nje upravičeni, ter da bi jim država tudi povrnila škodo, ki jim jo je z uveljavitvijo protiustavne ukinitve subvencije nastala. A Vlada in koalicija odgovornosti za to očitno ne mislita prevzeti z izgovorom, da se bo problematika subvencije neprofitnega dela najemnine rešila z drugim zakonom in ob drugi priložnosti, zato bomo danes glasovali o sklepu, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Za Vlado in koalicijo je predlog, ki protiustavnost odpravlja v krovnem Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, kjer je subvencija urejena že vse od leta 2010 in v katerem so urejene tudi vse druge pravice in subvencije, na nek način nesistemski. Rešitev, ki bi zagotovila, da centri za socialno delo nemudoma in po uradni dolžnosti vsem upravičencem izdajo odločbe o dodelitvi subvencije, se ji ne zdi potrebna. Da bi država vsem socialno ogroženim omogočila, da s povračilom škode poravnajo dolgove, ki so jim zaradi protiustavnega varčevalnega ukrepa nastali, pa tudi ne. V Združeni levici na takšne argumente in izgovore ne moremo pristati. Vlada je tista, ki je predlagala sprejem protiustavne rešitve, Državni zbor pa je tisti, ki je s sprejemom zakona protiustavno rešitev tudi uveljavil. Pred nami je torej možnost, da Državni zbor za to prevzame odgovornost. In s tem predlogom, ki je pred nami, lahko to naredimo v najkrajšem možnem času. Če Državni zbor zavrne sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo, lahko zagotovimo odpravo protiustavnosti ter poskrbimo za to, da bo vsem upravičencem subvencija nemudoma vrnjena, ter poskrbimo tudi za to, da jim država nastalo škodo povrne ter jim s tem omogoči, da poravnajo dolgove, ki so se jim v preteklem letu že nakopičili. In na tem mestu je vsekakor treba izpostaviti, da sprejetje zakona, ki ga imamo pred sabo, nikakor ne ovira Vlade pri pripravi svoje rešitve. Ko in če jo bo pripravila bo rešitev, ki jo predlagamo v Združeni levici, preprosto prenehala veljati. Ne smemo pozabiti, da govorimo o ljudeh, za katere skladno z določbo 78. člena Ustave država ni ustvarila možnosti, da si pridobijo primerno stanovanje. Govorimo o ljudeh, ki jim občine kljub zakonski dolžnosti ustvarjanja pogojev za gradnjo stanovanj in skrbi za povečanje najemnega socialnega sklada stanovanj neprofitnega stanovanja preprosto ni zagotovila. In s sprejetjem sklepa, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bodo s strani Državnega zbora ti socialno najšibkejši posamezniki in njihove družine spregledani še tretjič. Kolegicam in kolegom iz koalicije zato predlagam ponovni razmislek o tem, katerega od dveh gumbov boste danes pritisnili. Hvala.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Petru Pogačarju, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem T. Vatovcem je Državnemu zboru predložila Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. S predlogom zakona Poslanska skupina Združena levica predlaga, da se v tretjem odstavku 28. člena zakona doda nazaj drugi stavek, ki je bil črtan z Zakonom o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin. Ustavno sodišče Republike Slovenije je ugotovilo neskladje 28. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev z Ustavo Republike Slovenije in odločilo, da se do odprave ugotovljenega neskladja upravičencem do subvencije v tržnih in hišniških stanovanjih, ki izpolnjujejo dohodkovne in druge pogoje za pridobitev neprofitnega stanovanja, prizna tudi subvencija do priznane neprofitne najemnine na način, kot je določen za subvencije neprofitnih najemnin. V skladu z navedeno ustavno odločbo mora Državni zbor Republike Slovenije ugotovljeno neskladje odpraviti v roku enega leta po objavi odločbe v Uradnem listu. Vlada Republike Slovenije želi pojasniti, da je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti takoj po seznanitvi z odločbo Ustavnega sodišča obvestilo vse centre za socialno delo o vsebini te odločbe ter zadržalo izvajanje novih odločb o subvenciji tržne najemnine do vsebinske uskladitve med pristojnimi ministrstvi ter nadgradnje informacijskega sistema. Zaradi specifičnosti situacije se bo ta okoliščina pri vseh veljavnih pravicah do subvencije tržne najemnine upoštevala kot sprememba in centri za socialno delo bodo po uradni dolžnosti izdajali nove odločbe z veljavnostjo od 1. junija 2016 dalje. Vlada Republike Slovenije pojasnjuje, da je bila še pred odločitvijo Ustavnega sodišča v postopku priprave sprememba zakonodaje stanovanjskega področja v skladu s koalicijskim sporazumom in s sprejeto Resolucijo o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025, ki jo pripravlja Ministrstvo za okolje in prostor v sodelovanju z drugimi resorji, in ki med drugim predvideva tudi sistemske spremembe javne najemninske politike, ki bodo uveljavljene skozi spremembo stanovanjske zakonodaje. Obenem Nacionalni stanovanjski program 2015–2025 predvideva vpeljavo tako imenovane stroškovne najemnine, ki bo nadomestila dosedanjo neprofitno najemnino. Prehod na sistem zaračunavanja stroškovne najemnine bo spremljala vpeljava stanovanjskega dodatka. Trenutno veljaven razdrobljen sistem subvencioniranja neprofitnega tržnega najema bo združen v enoten stanovanjski dodatek, namenjen korigiranju plačilne sposobnosti kritja stroškov najema ekonomsko najšibkejšega dela prebivalstva. Ministrstvo, pristojno za stanovanjsko politiko, bo pripravilo enotno metodologijo za izračun stanovanjskega dodatka in ustrezno spremembo zakonodaje. Na podlagi navedenega Vlada Republike Slovenije ne podpira predlagane dopolnitve Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, saj je že zgoraj navedena odločitev Ustavnega sodišča začasno uredila področje subvencioniranja tržnih najemnin. Kot izhaja tudi iz obrazložitve odločitve Ustavnega sodišča, je za spoštovanje le-te odločitve področje treba pregledati in urediti celovito. Prav to Vlada s prej navedenim tudi počne. Vlada tako pojasnjuje, da je v postopku priprave sprememba zakonodaje, ki bo celovito na novo uredila področje najemnih stanovanj, skupaj z novim načinom sofinanciranja najemnin tako v tržnih kakor tudi neprofitnih stanovanjih. Hvala.
Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Besedo ima gospa Janja Sluga, Poslanska skupina SMC. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. S predlagano novelo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev predlagatelj želi doseči izenačitev najemnikov v neprofitnih stanovanjih in najemnikov v tržnih stanovanjih, ki izkazujejo enake oziroma podobne dohodke. Do sprejetja Zakona o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin, ki je bil sprejet v tem Državnem zboru februarja 2015 in je posegel v 28. člen Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, so bili najemniki v tržnih in hišniških stanovanjih poleg subvencije najemnine v višini razlike med priznano tržno najemnino in priznano neprofitno najemnino upravičeni še do subvencije do priznane neprofitne najemnine. Na tak način so bili izenačeni najemniki v neprofitnih stanovanjih in najemniki v tržnih stanovanjih, ki izkazujejo enake oziroma podobne dohodke. Z Zakonom o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin pa je bila pravica do subvencije do priznane neprofitne najemnine za najemnike v tržnih in hišniških stanovanjih ukinjena. Skorajda istočasno z začetkom zakonodajnega postopka o predlogu zakona, ki ga danes obravnavamo, je Ustavno sodišče maja letos v postopku za oceno ustavnosti, začetem na zahtevo Varuha človekovih pravic, odločilo, da je trenutna ureditev sofinanciranja najemnin v tržnih in hišniških stanovanjih protiustavna, ter tudi določilo način izvrševanja svoje odločitve na način, da se do odprave ugotovljenega neskladja z ustavo upravičencem do subvencije v tržnih in hišniških stanovanjih, ki izpolnjujejo dohodkovne in druge pogoje za pridobitev neprofitnega stanovanja, prizna tudi subvencija do priznane neprofitne najemnine na način, kot je določen za subvencije neprofitnih najemnin. To pomeni, da z zavrnitvijo obravnavanega predloga zakona državljani ne bodo na slabšem, saj je odločba Ustavnega sodišča neposredno izvršljiva. Pri tem pa moramo izpostaviti, da je treba trenutno veljaven razdrobljen sistem subvencioniranja neprofitnega in tržnega najema združiti v enoten stanovanjski dodatek, ki je namenjen korigiranju plačilne sposobnosti kritja stroškov najema ekonomsko šibkejšega prebivalstva. Področje stanovanjske politike in sofinanciranje najemnin je treba po našem mnenju na novo urediti, in sicer s spremenjenim konceptom in s prehodom na javna stanovanja, na stroškovno najemnino in stanovanjski dodatek, kar je napovedano tudi v veljavnem Nacionalnem stanovanjskem programu. Zato menimo, da je smiselno, da se obravnavana materija uredi v Stanovanjskem zakonu in ne v Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, vendar upoštevajoč tudi nekatere pripombe občin, ki se nanašajo predvsem na procesne določbe, predvsem na potrebo po bolj transparentnem preverjanju pogojev upravičenosti in možnosti rednih pravnih sredstev, ki bi jih imele občine na razpolago. Pri odpravi ugotovljene protiustavnosti tako podpiramo rešitev, ki bo v skladu z normativnim programom dela Vlade za leto 2016 obravnavano materijo uredila do konca leta, in sicer v okviru novele Stanovanjskega zakona. Zato v Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci, državni sekretar, lepo pozdravljeni! Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev želi izenačiti najemnike v neprofitnih stanovanjih in najemnike v tržnih stanovanjih, ki izkazujejo podobne odhodke, pri pridobitvi subvencij za najemnine. Želi vzpostaviti stanje na področju subvencioniranja najemnin, kakršno je bilo pred uveljavitvijo Zakona o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin iz leta 2015. V času vložitve zakona Ustavno sodišče Republike Slovenije še ni izdalo odločbe, s katero je ugotovilo neskladnost 28. člena veljavnega zakona z ustavo, je pa odločba prišla 19. maja 2016. Ustavno sodišče je predlagalo, da bi lahko omenjeno neustavnost odpravili s spremembo Stanovanjskega zakona, in sicer v roku enega leta po objavi odločbe v Uradnem listu. Področje subvencioniranja najemnin bi bilo zagotovo treba urediti, vendar ga je treba urediti celovito. Pri tem je treba upoštevati tako ustavno odločbo kot tudi finančno stanje občin oziroma istočasno za njih poiskati že dlje časa obljubljeno razbremenitev ali dvigniti njihovo povprečnino. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je treba neskladnost z ustavo urediti čim prej in ne čakati na skrajni rok enega leta. Menimo pa, da je smiselno poiskati rešitev v Stanovanjskem zakonu. Pri glasovanju o tem, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, se bomo vzdržali. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci, drugi prisotni! Pred nami je Predlog zakona o dopolnitvi zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Predlog je zelo podrobno obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide ter sprejel sklep o neprimernosti nadaljnje obravnave predloga. Temu predlogu sklepa odbora v Poslanski skupini Desus ne bomo nasprotovali. Odločba Ustavnega sodišča namreč že sama neposredno rešuje problem, ki je predmet predloga zakona. Slednje pomeni, da se do odprave ugotovljenega neskladja 28. člena Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev z Ustavo Republike Slovenije upravičencem do subvencije v tržnih in hišniških stanovanjih, ki izpolnjujejo dohodkovne in druge pogoje za pridobitev neprofitnega stanovanja, prizna še pravica do priznane neprofitne najemnine na način, kot je določen za subvencije neprofitnih najemnin. Na osnovi ustavne odločbe morajo centri za socialno delo po uradni dolžnosti izdati upravičencem nove odločbe z veljavnostjo od 1. junija 2016 dalje. Zato predlaganega zakona v tem trenutku res ne potrebujemo. Je pa Ustavno sodišče jasno nakazalo, da naj bo stanovanjska zakonodaja tista, ki naj celovito ureja stanovanjsko problematiko. V kontekstu splošne ustavne pravice do socialne varnosti so subvencije namenjene zagotavljanju socialne varnosti tistim posameznikom, ki si zaradi slabega materialnega položaja sami težko zagotovijo primerno stanovanje. Država je dolžna vzpostaviti razmere, sprejeti ukrepe in voditi takšno politiko, da na ustrezen in pravičen način pomaga najšibkejšemu sloju državljank in državljanov. Eden izmed takšnih ukrepov je tudi ukrep aktivne stanovanjske politike, v okviru katere država in občine zagotavljajo neprofitna stanovanja. Žal pa neprofitnih stanovanj trenutno ni dovolj. Zato bi morala država in občine na drug primeren način revnim zagotoviti streho nad glavo. Gre vendarle za človekovo pravico, za katero ostajajo občine in država pogosto premalo občutljive. V Poslanski skupini Desus menimo, da je treba pospešiti aktivnosti in sprejeti odločnejše ukrepe na področju stanovanjske politike, saj nam ne nazadnje izboljšanje finančnih razmer v državi dovoljuje več manevrskega prostora kot v času varčevanja. V Poslanski skupini Desus želimo in bomo vztrajali, da programske usmeritve stanovanjske zakonodaje ne bodo mrtva črka na papirju Resolucije o nacionalnem stanovanjskem programu za obdobje 2015–2025. Prvi korak k temu je že storjen. Veseli nas, da smo se – sicer res zaradi problema s protiustavnostjo učinka, ki ga je povzročil Zakon o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin – z Ministrstvom za okolje in prostor dogovorili, da bodo še letos pripravili spremembe Stanovanjskega zakona, in sicer tisti del zakona, ki bo v duhu ustavne odločbe pravično urejal najemna razmerja. Predlog Stanovanjskega zakona naj bi obravnavali že jeseni. V njem pa bo vsebovana sprememba, ki bo omogočila postopno vpeljavo stanovanjskega dodatka, vključno z enotno metodologijo za izračun dodatka. Celovita prenova stanovanjske zakonodaje v skladu s sprejetim Nacionalnim stanovanjskim programom naj bi sledila v prihodnjem letu. Zaradi navedenega Poslanska skupina Desus soglaša, da je Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Zakon, ki je danes na predlog Združene levice pred nami, je bil v parlamentarno proceduro vložen še pred odločitvijo Ustavnega sodišča in se dotika subvencij do priznane neprofitne najemnine. Zakon spada v delokrog Ministrstva za delo, čeprav materija sama paše v Stanovanjski zakon, in enotno mnenje Vlade je, da se tam to področje tudi celovito uredi. Za kaj gre? Z Zakonom o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin je bil črtan stavek, ki je določal pravico subvencije do priznane neprofitne najemnine tistim upravičencem v tržnih in hišniških stanovanjih, ki izpolnjujejo dohodkovne in druge pogoje za pridobitev neprofitnega stanovanja, pa tega zaradi pomanjkanja stanovanj ne morejo dobiti. Ob tem Socialni demokrati poudarjamo, da je naša ministrica tej rešitvi v postopku sprejemanja zakona nasprotovala in opozarjala na posledice, a žal ni bila uspešna. Posuti s pepelom pa se moramo tudi mi poslanci, prav vsi, saj v razpravi o sprejemanju tega občinskega Zujfa nihče, ampak res nihče ni niti z besedo tega omenil, kaj šele temu nasprotoval. Na matičnem delovnem telesu smo poslanci večinsko podprli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. To smo naredili iz razloga, ker menimo, da začasna ureditev, ki jo je s svojo odločbo neposredno uveljavilo Ustavno sodišče, v temu trenutku ureja stvari po starem in zadostno. Ustavno sodišče je namreč do odprave ugotovljenega neskladja odločilo, da se upravičencem do subvencije v tržnih in hišniških stanovanjih, ki izpolnjujejo dohodkovne in druge pogoje za pridobitev neprofitnega stanovanja, prizna tudi subvencija do priznane neprofitne najemnine na način, kot je določen za subvencije neprofitnih najemnin. Naše stališče kakor tudi koalicijska zaveza pa je, da uredimo stvar celostno in uvedemo stanovanjski dodatek. Časa imamo slabo leto, a smo prepričani, da je to dovolj, da to tudi izpeljemo. V skladu z že sprejetim Nacionalnim stanovanjskim programom se predvideva vpeljava tako imenovane stroškovne najemnine, ki bi nadomestila dosedanjo neprofitno najemnino. V skladu z normativnim programom dela Vlade za leto 2016 je predvidena sprememba Stanovanjskega zakona, kjer bomo to uredili. Menimo, da je način, da se področje pregleda in uredi celovito, pravi, saj nanj napotuje tako odločba Ustavnega sodišča kot tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe. Zato bomo podprli predlog sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, seveda ne bomo podprli. Pa ne samo zato, ker gre za naš predlog, ampak tudi zato, ker za sprejetje takšnega sklepa ne obstaja prav nikakršen tehten razlog. Predlog zakona se nanaša na odpravo enega izmed nepremišljenih in izključno varčevalnih ukrepov te vlade in koalicije. Februarja 2015 je bil sprejet občinski Zujf, s katerim je bila ukinjena subvencija tistim socialno ogroženim posameznikom in družinam, ki so upravičeni do neprofitnega stanovanja, a so, ker jim ga občina ne more zagotoviti, kljub temu stanovanje prisiljeni najeti na trgu. In z ukinjeno subvencijo se je zagotavljalo, da so bili kljub temu v enakem položaju kot tisti, ki živijo v občinah, ki jim neprofitna stanovanja lahko zagotovijo. Vse od ukinitve so se vrstila opozorila, da bo ukinitev subvencije socialno najšibkejše spravila v še hujšo socialno stisko. Vse od ukinitve je bilo možno s strani Vlade slišati obljube, da se bo poiskala rešitev. No in ker s strani Vlade obljubljene rešitve ni bilo, smo jo pripravili v Združeni levici. Dober teden potem, ko smo predlog vložili v zakonodajni postopek, pa se je izkazalo, da ukinitev subvencije ni bil zgolj nepremišljen ukrep Vlade, ampak da je bil ukrep tudi protiustaven in nezakonit. A kljub temu, da gre za predlog, s katerim se odpravlja protiustavnost in s katerim se zagotavlja, da se vsem socialno ogroženim upravičencem subvencija vrne še pred poletjem ter se jim povrne tudi škodo, ki jim jo je povzročila država s protiustavno ukinitvijo, bomo danes glasovali o sklepu, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Argument koalicije za to je, da ima Državni zbor za odpravo protiustavnosti eno leto časa in se zatorej ne mudi. V temu času bo Vlada, kot je to že v navadi, poiskala drugačno in seveda bolj sistemsko rešitev v Stanovanjskem zakonu. Ti argumenti seveda ne pijejo vode. Rešitev, ki jo predlagamo, lahko protiustavnost odpravi v najkrajšem možnem času. Ta rešitev je tudi sistemska, ker je subvencija že vse od leta 2010 naprej urejena v Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki ureja tudi vse druge pravice in subvencije. Razlogov za nasprotovanje predlaganemu sklepu je še več. Prvič lahko s tem predlogom zakona rešimo vprašanje, na katero Vlada do danes ni ponudila jasnega odgovora: kdo in kdaj bo dobil povrnjeno ukinjeno subvencijo. S ponujeno rešitvijo bi centri za socialno delo še pred poletjem in po uradni dolžnosti subvencijo povrnili vsem upravičencem. S tem se izognemo zmedi, ki jo s svojimi izjavami povzročajo predstavniki Vlade. Enkrat slišimo, da jo bodo dobili samo tisti, ki bodo za njo ponovno zaprosili, drugič, da so centri za socialno delo že pričeli izdajati odločbe, in tretjič, da jim navodilo sicer še ni bilo dano, ampak jim bo dano v kratkem. Z našim predlogom bi država prevzela odgovornost za protiustavno ukinitev subvencije in bi vsem upravičencem nemudoma zagotovila njeno ponovno pridobitev. Drug problem, ki ga lahko rešimo samo s tem predlogom, pa se nanaša na vmesno obdobje, ko socialno ogroženi posamezniki in družine subvencije niso prejemali. V tem času so se jim zaradi ukinjanja subvencij nakopičili dolgovi; nekateri so se najverjetneje že, drugi pa se še bodo znašli v situaciji, ko bodo morali stanovanje zapustiti. In tudi za ta del je država dolžna poskrbeti. S predlogom se zato državi nalaga dolžnost, da upravičencem s povračilom nastale škode omogoči poplačilo nastalih dolgov ter prepreči morebitne deložacije. Vse to lahko torej rešimo še pred poletjem. Vse, kar je za to potrebno, je, da danes zavrnemo predlagani sklep in zakon vrnemo v obravnavo na pristojen odbor. Državni zbor je uzakonil protiustaven ukrep in Državni zbor mora prevzeti odgovornost za to. V Združeni levici bomo zato glasovali proti predlaganemu sklepu, enako pa pričakujemo tudi od koalicije, ki je protiustavni ukrep uzakonila. Hvala.
Hvala lepa. Predstavitev Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavila gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsedujoči, državni sekretar, kolegice in kolegi! Novela Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev je tekom obravnave v Državnem zboru sovpadala z odločitvijo Ustavnega sodišča, da je 28. člen sedaj veljavnega Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev v neskladju z ustavo. Državni zbor mora ugotovljeno neskladje iz prejšnje točke odpraviti v roku enega leta po objavi te odločbe v Uradnem listu Republike Slovenije. Novela, ki so jo predlagali kolegi iz Združene levice, rešuje to neskladje in odpravlja neustavno stanje. Ravno zaradi tega se poslanci Nove Slovenije čudimo mnenju Vlade Republike Slovenije, ki predloga zakona ne podpira, saj je to v danih okoliščinah popolnoma nerazumljivo. Očitno je, da Vlada ne obvlada razmer in opozicijske stranke ji vztrajno pomagamo s konstruktivnimi predlogi, ki pa jih praviloma zavrača. Krščanski demokrati podpiramo rešitev, ki za upravičence do subvencij v tržnih stanovanjih ponovno uvaja subvencije do priznane neprofitne najemnine na način, kot je ta določen za subvencije neprofitnih najemnin, kar je ukinil Zujf občin leta 2015. To je rešitev, ki odpravlja kršitve načela enakosti pred zakonom. Vendar pa krščanski demokrati opozarjamo, da strošek teh subvencij nikakor ne sme pasti na občine, ki so že preobremenjene in podfinancirane; to breme naj nosi država. Iz tega razloga bomo glasovali za novelo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 23. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENI USTREZNOSTI ŽIVIL IN IZDELKOV TER SNOVI, KI PRIHAJAJO V STIK Z ŽIVILI, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Lukom Mescem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsedniku odbora gospodu Branku Zormanu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki Ministrstva za zdravje, kolegice in kolegi! Odbor za zdravstvo je na svoji 14. seji 22. 6. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili. Le-tega je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejetje predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Luko Mescem. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 63. seji dne 3. 6. 2016 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo, objavljeno na spletni strani Državnega zbora, prejeli: predlog zakona z dne 26. 5. 2016, mnenje Zakonodajno-pravne službe z dne 7. 6. 2016, mnenje Vlade Republike Slovenije z dne 21. 6. 2016 ter mnenje Državnega sveta – Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide – z dne 20. 6. 2016. V poslovniškem roku je amandmaje k predlogu zakona vložila Poslanska skupina Združena levica, in sicer k 1., 2. in 3. členu, za novi 2.a člen ter k naslovu končna določba. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagateljev podal Luka Mesec. Mnenje Vlade Republike Slovenije je predstavila državna sekretarka Ministrstva za zdravje Nina Pirnat. Poudarila je, da se Vlada Republike Slovenije s predlogom zakona ne strinja in ga ne podpira ter podrobneje predstavila vsebinske pomisleke v zvezi s predlaganimi dopolnitvami. Mnenje je podala tudi Zakonodajno-pravna služba ter predstavnik Državnega sveta – Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide –, ki je poudaril, da komisija predloga zakona ne podpira. V nadaljevanju je stališče do predloga zakona podal tudi predstavnik Uprave za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin in poudaril, da se uprava strinja z mnenjem Vlade ter predlaga, da se pristojnosti, ki so bile razdeljene med obe ministrstvi, torej med Ministrstvom za zdravje in Ministrstvom za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, uredi s sistemskim zakonom, ki ga bo predlagala Vlada. V razpravi so se člani odbora strinjali, da transmaščobe predstavljajo resen dejavnik tveganja za zdravje ljudi, ki pomembno prispeva k razvoju bolezni srca in ožilja. Glede na to, da ministrstvo pripravlja celovito ureditev področja in razdelitev pristojnosti, je smiselno počakati na sistemski zakon, ki naj bi bil predložen do konca leta. Na koncu je Odbor za zdravstvo sprejel sklep, ki se glasi, da predlog Zakona o dopolnitvah Zakona o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem predsednici Vlade, in sicer gospe Sandri Tušar, državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje. Izvolite, gospa.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Vlada Republike Slovenije se s predlogom zakona ne strinja, kar utemeljuje s sledečim. Zakon o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, je v večini določb neusklajen z evropsko zakonodajo in v določenih delih tudi z nacionalno zakonodajo. Gre za zakon, ki je bil sprejet že pred vstopom Slovenije v Evropsko unijo in je potreben korenite prenove. Poleg tega je treba zakon, ki omejuje vsebnost transmaščob in vpliva na prost pretok blaga v Evropski uniji, pred njegovim sprejetjem notificirati pri Evropski komisiji. Pri postopku notifikacije je treba s podatki dokazati, da uživanje živil s transmaščabami predstavlja tveganje za zdravje naših prebivalcev in s tem uveljaviti izjemo zaradi prostega pretoka blaga. Vlada Republike Slovenije si že nekaj let na najvišji ravni v okviru Evropske unije prizadeva, da se problematika transmaščob v živilih enotno uredi v celotnem evropskem prostoru, in sicer z zakonodajno omejitvijo vsebnosti transmaščob v živilih. Harmoniziran pristop bi bil najmanj omejujoč z vidika prostega pretoka blaga znotraj EU. Evropska komisija je decembra 2015 izdala poročilo o vsebnosti transmaščob v živilih in splošni prehrani prebivalstva Unije, kateremu ni bil priložen zakonodajni predlog. Iz tega sledi, da skupne rešitve na ravni EU še ne bo tako kmalu. Ministrstvo za zdravje že izvaja aktivnosti za omejitev transmaščob v živilih, saj se zaveda pomembnosti ureditve tega področja in se tudi strinja s predlagateljem, da transmaščobe pomembno prispevajo k razvoju bolezni srca in ožilja. Zato je podprlo izvajanje nacionalnega raziskovalnega projekta Transmaščobe v živilih in njihov populacijski vnos – implikacije za javno zdravje, s katerim bomo pridobili natančne podatke o vsebnosti transmaščob v živilih v slovenskem prostoru. Ti podatki so namreč potrebni za oceno tveganja za zdravje ljudi zaradi uživanja živil, ki vsebujejo transmaščobe. S temi podatki bomo uveljavili izjemo za prost pretok živil. Da je problematika pomembna, kaže tudi to, da je Vlada Republike Slovenije zmanjšanje transmaščob v živilih uvrstila med strateške cilje Resolucije o nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje 2015–2025, ki je bila lanskem letu sprejeta v Državnem zboru. Kot sem že uvodoma navedla, je Zakon o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, neusklajen z nacionalno in evropsko zakonodajo. Od njegovega sprejetja leta 2000 so bile na ravni EU na področju zdravstvene ustreznosti oziroma varnosti hrane sprejete številne evropske uredbe, ki so vsebinsko posegle na to področje. V zakon je prav tako leta 2009 in 2013 močno posegel Zakon o državni upravi in na področju varne hrane spremenil pristojnosti Ministrstva za zdravje in ministrstva, pristojnega za kmetijstvo in s tem tudi opravljanje uradnega nadzora nad živili. Zakon do danes ni bil ustrezno spremenjen. Predlog zakona, kot ga predlaga predlagatelj, se nanaša le na urejanje vsebnosti transmaščob v živilih zaradi varovanja zdravja ljudi, čemur Vlada Republike Slovenije z vsebinskega vidika ne nasprotuje, vendar še enkrat poudarjamo, da je pri sprejetju nacionalnih predpisov, ki vplivajo na prost pretok živil, treba upoštevati evropsko zakonodajo, ki določa postopek notificiranja v Evropski komisiji že pred njenim sprejetjem. Na podlagi prvih podatkov omenjene raziskave bo predvidoma jeseni pripravljena preliminarna ocena tveganja za zdravje prebivalcev zaradi uživanja živil s transmaščobami. Tako bo Vlada Republike Slovenije do konca leta pripravila nov predlog zakona, ki bo poleg ureditve področja transmaščob odpravil tudi navedene neskladnosti z evropsko in nacionalno zakonodajo ter pri pripravi upošteval postopek notifikacije. Hvala.
Hvala gospe državni sekretarki. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Zakon o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, je bil sprejet v letu 2000 in določa pogoje, ki jih morajo izpolnjevati živila, aditivi za živila in izdelki ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, da so zdravstveno ustrezna. Zakon ureja tudi zdravstveni nadzor nad njihovo proizvodnjo in prometom z namenom, da se varuje zdravje ljudi, da se zaščitijo interesi potrošnika in da se omogoča nemoten promet na notranjem trgu in s tretjimi državami. Cilj predloga sprememb tega zakona je omejiti vsebnost transmaščobnih kislin v prehrani ter posledično zmanjšati pogostost pojavljanja srčno-žilnih, rakavih in drugih obolenj, ki so neposredno povezana z uživanjem transmaščobnih kislin. Predlog spremembe zakona zasleduje cilje v Resoluciji o nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje 2015–2025 in s tem predstavlja konkreten ukrep za uresničevanje ciljev te resolucije. Zasleduje pa se tudi načelo javnega interesa dostopa do kvalitetne in varne hrane za državljane in načelo javne koristi za zdravje državljanov. Na dolgi rok pa lahko pričakujemo neposredno zmanjšanje obolenj in proračunskih izdatkov za zdravljenje srčno-žilnih bolezni, kot tudi zmanjšanje stroškov zdravljenja rakavih obolenj. V Sloveniji trenutno ni predpisa, ki bi prepovedoval ali omejeval vsebnost transmaščobnih kislin v prehrani. Vendarle pa je znanstveno dokazano, da uživanje industrijsko proizvedenih transmaščobnih kislin resno škoduje zdravju. Rezultati najnovejše raziskave v letu 2015 so pokazali, da se je od leta 2012 v Sloveniji razpoložljivost živil s transmaščobami bistveno povečala. V raziskavo so bili vključeni piškoti in vaflji. Predvsem gre za uvožena živila, proizvedena z zastarelimi postopki in poceni surovinami. Ministrstvo za zdravje je po predstavitvi tega poročila sporočilo, da bo Evropska komisija kmalu prepovedala prodajo živil s transmaščobnimi kislinami na celotnem območju Evropske unije. V nasprotnem primeru je treba sprejeti zakonodajo, s katero bo Slovenija sama omejila vsebnost transmaščobnih kislin v prehranskih izdelkih. Ministrstvo v svojem odgovoru poudarja, da vsebinsko predlogu sprememb zakona ne nasprotuje, vendar pa za spremembo tega zakona potrebuje ocene, primerjave in analize, na podlagi katerih bo sistemsko pristopilo k spremembi tega področja. Še prej pa bo seveda te ocene in analize drago plačalo. Ne ozira pa se na znanstvene dokaze in na oceno Svetovne zdravstvene organizacije. V Slovenski demokratski stranki predlogu zakona ne nasprotujemo in menimo, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav sekretarki in vsem ostalim. Večina Poslanske skupine DeSUS bo podprla sklep, ki je bil sprejet na matičnem delovnem telesu, da Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Po naši oceni gre za takšno vsebino, kjer se vsi strinjamo o nujnosti uvedbe omejitev višine dovoljene vsebnosti transmaščobnih kislin v prehrani. Po tem predlogu naj bi posamezno živilo v sto gramih celotne vsebine maščob vsebovalo največ 2 grama transmaščobnih kislin. Gre za maščobe, ki sodijo med najpogostejše povzročitelje srčno-žilnih, rakavih, sladkornih in drugih bolezni. Ne strinjamo pa se s postopkom, kako v slovensko zakonodajo vnesti te omejitve. Predlagatelj namreč zatrjuje, da se lahko zadeve lotimo s sprejetjem tega zakona in kasneje urejamo vse potrebno z Evropsko unijo. Ministrstvo trdi ravno obratno. Državni zbor je lani sprejel Resolucijo o nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje 2015–2025, ki je zmanjšanje vsebnosti transmaščob v živilih opredelila kot enega od strateških ciljev izvajanja tega programa. To je v svojem mnenju izpostavilo tudi ministrstvo. Obenem pa je opozorilo, da je treba za pripravo takšne zakonodaje, ki bo omejila vsebnost transmaščob, izpolniti določene predpogoje, kot na primer izvedbo ocene tveganja za zdravje na podlagi ustreznih podatkov o razpoložljivosti transmaščobnih kislin v živilih na nacionalni ravni. Ministrstvo nas je seznanilo, da za izdelavo omenjene ocene tveganja že poteka nacionalni raziskovalni projekt o vsebnosti transmaščob v živilih in njihov vnos v populaciji ter o implikaciji za javno zdravje. Dosedanji delni rezultati so že pokazali, da se bo na njihovi podlagi lahko ustrezno utemeljilo uvedbo omejitev vsebnosti transmaščob, s tem pa bo zagotovljena uspešna izvedba postopka notifikacije predpisa pri Evropski komisiji. Če bi namreč ravnali drugače, bi lahko to za Evropsko komisijo pomenilo, da brez dokazov neupravičeno posegamo v obstoječa pravila prostega pretoka blaga, torej živil v okviru Evropske unije. Dejstvo je, da gre za občutljivo področje in ga moramo urediti na osnovi ustreznih podlag za določitev kriterijev ugotavljanja tveganja za zdravje ljudi. Skupna ugotovitev vseh nas je, da se transmaščobe pojavljajo predvsem v cenenih živilskih izdelkih, kar je še posebej zaskrbljujoče, če upoštevamo socialno sliko naše družbe. To pomeni, da so posledicam uživanja teh nevarnih maščob izpostavljeni predvsem socialno in ekonomsko najšibkejši prebivalci. Od ministrstva pričakujemo, da bo uresničilo svojo napoved, da bo jeseni nov predlog zakona, ki bo omejil vsebnost transmaščob v živilih, vložen v zakonodajni postopek. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Spoštovani. Transmaščobe so za zdravje izjemno nevarne in v nekaterih državah celo prepovedane. Pri nas žal nimajo niti te oznake. Na Danskem, v Avstriji, na Madžarskem in drugod je prepovedano prodajati živila, kjer količina transmaščob presega določeno mejo. Celo v Ameriki, kjer je meka industrije hitre hrane, se bodo pridelovalci hrane povsem znebili transmaščob, je določila ameriška uprava za hrano in zdravila. Tako je na Danskem že od konca leta 2003 prepovedana prodaja industrijsko predelanih olj in drugih maščob ter industrijsko predelane hrane in živil, ki vsebujejo več kot 2 % transmaščob v dodanih maščobah. Danska priporoča, da se ji pridružijo še druge države, prav tako EU. In temu naj bi sledil tudi predlog Združene levice, a žal temu ni tako. Tak predlog v praksi ne bi mogel zaživeti, saj bo ostal prazna črka na papirju, dokler ne naredimo vseh potrebnih korakov na tej poti. V mnenju Ministrstva za zdravje je zapisano, da so potrebni nacionalni podatki o razpoložljivosti transmaščob v živilih, in na podlagi teh podatkov bo narejena ocena tveganja za zdravje prebivalstva zaradi postopka notifikacije predpisa Evropski komisiji. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je skrajni čas, da se tudi v Sloveniji spremeni zakonodaja na tem področju. Ker smo del EU, v kateri velja prost pretok blaga in storitev, moramo torej nedvoumno pokazati, da so transmaščobe pri nas zdravju škodljive v tolikšni meri, da moramo prodajo spornih artiklov prepovedati. Kot kažejo zadnje raziskave, se je trend razpoložljivosti izdelkov s transmaščobami od leta 2012 v Sloveniji kar podvojil. Na slovenskih trgovskih policah je čedalje več živil z zdravju škodljivimi, nevarnimi transmaščobami. Zavedati se moramo, da so transmaščobne kisline, s katerimi se živilom med drugim podaljšuje rok uporabe, škodljive zdravju. Viša se raven holesterola v krvi, povečujejo se tveganje za nastanek srčno-žilnih bolezni. Ob tem pa ne gre spregledati opozoril zdravnikov, ki navajajo, da je pet gramov transmaščobnih kislin dnevno za srce enako kot pet do deset pokajenih cigaret na dan. Torej, poziv k spremembi zakonodaje je dobronameren. Socialni demokrati tako trdimo, da je to področje treba urediti prednostno. K temu, da se v naš pravni red vnese prepoved uporabe transmaščob, smo se zavezali tudi v Resoluciji o nacionalnem programu o prehrani in telesni dejavnosti 2015–2025. Po našem trdnem prepričanju je nujna sprememba zakonodaje. A žal način, ki ga predloga Združena levica, problema ne rešuje. Zato apeliramo na Ministrstvo za zdravje, da nemudoma izpelje postopke, ki so potrebni, da se to področje uredi tudi pri nas v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči, in lep pozdrav. Danes je nedvomno dokazano, da uživanje transmaščobnih kislin zvišuje koncentracijo škodljivega holesterola na eni strani, na drugi pa znižuje koncentracijo koristnega holesterola. S tem spodbuja vnetne procese, povezane z nastankom bolezni srca, sladkorne bolezni, rakavih obolenj in drugih kroničnih nenalezljivih bolezni. Uživanje živil, ki vsebujejo transmaščobe, predstavlja kar desetkrat večje tveganje za razvoj srčno-žilnih bolezni kot uživanje nasičenih maščobnih kislin. Transmaščobe so zlasti škodljive v nosečnosti. Škodljivo vplivajo na maščobno kislinsko sestavo možganov, ovirajo sintezo esencialnih maščobnih kislin in ovirajo nevrološki razvoj. Vse to so danes znanstveno dokazana dejstva, katerim nobena resna študija ne nasprotuje. Zato se vse več držav v svetu in v Evropski uniji odloča za zakonsko prepoved ali pa vsaj omejevanje vrednosti transmaščob v prehrani ljudi. V Združeni levici smo v ta namen predlagali, da se z zelo majhno tehnično dopolnitvijo Zakona o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z njimi, tudi pri nas doseže spremembo, ki bi vplivala na javno zdravje z vidika transmaščob. Naš predlog dopolnitev zakona sledi usmeritvam in ciljem nacionalnega reformnega programa o prehrani in telesni dejavnosti, dobili pa smo tudi praktično enoglasno podporo stroke. Zakon smo želeli z amandmaji uskladiti s pripombami Zakonodajno-pravne službe, po obravnavi na Državnem svetu pa tudi s pripombami Vlade, ki pa zakonu nasprotuje zato, ker želi pred njim izvesti dodatne raziskave in izpeljati postopek notifikacije pri Evropski komisiji. V Združeni levici smo odgovarjali, da sledimo latvijskemu zgledu, kjer so prav tako najprej sprejeli zakon, s katerim so se zavezali k omejitvi transmaščob v živilih, potem pa je vlada pripravila vse uredbe, katere bi želela tudi pri nas, se pravi vključno z notifikacijo. Ta uredba je bila ob vseh potrebnih študijah potem tista, ki je šla v notifikacijo na Evropsko unijo. Latvijski primer potrjuje to, da ni nikakršnih razlogov, da novela zakona, kakršna je naša, ne bi bila sprejeta. Spremenili smo tudi prehodne roke, ki so zdaj dovolj dolgi, da se zaključi študija, ki se že izdeluje – o vsebnosti transmaščobnih kislin v živilih pri nas –, in da se sproži postopek notifikacije. Podaljšali smo tudi rok, v katerem morajo svoje poslovanje prilagoditi tako proizvajalci kot prodajalci prehranskih izdelkov, čeprav ne z ene ne z druge strani, se pravi ne s strani trgovcev ne s strani proizvajalcev nismo slišali nasprotovanja omejevanju transmaščobnih kislin v prehranskih izdelkih. Nasprotno. Domači proizvajalci zatrjujejo, da so načine proizvodnje, ki privedejo do visokih vrednosti transmaščobnih kislin v živilih, pri nas že opustili, prodajalci pa pravijo, da ni težava, da bi od dobaviteljev zahtevali, da dobijo na police prehrano, ki ustreza zakonskim predpisom. Skratka, s tehničnega vidika in izvedbenega vidika ni popolnoma nobenega razloga, da ne bi bila sprejeta ta majhna dopolnitev zakona, ki jo predlagamo. Vlada pravi, da namerava pripraviti celotno prenovo tega zakona. Sprejetje naše novele je v temu primeru v ničemer ne omejuje ali ne preprečuje. Čakanje na vladni zakon pomeni samo, da se zamakne prehodno obdobje in da bodo posledično izdelki s transmaščobami pri nas še dlje časa na policah trgovin in še dlje časa škodili javnemu zdravju. Če sprejmemo našo novelo zakona, potem bo vse začelo teči zdaj. Razprava na pristojnem matičnem odboru je pokazala, da se v Državnem zboru vsi strinjamo, da je treba vsebnost transmaščob omejiti, zatika se samo pri tehničnih vprašanjih. Pa tam smo ponudili vse rešitve in v Združeni levici smo šli nasproti Vladi in pripravili amandmaje, ki rešujejo ta problem, zato nasprotovanje našemu zakonu s strani koalicije ni več nič drugega kot stvar političnega prestiža. Glasovali bomo seveda proti sklepu, da naš zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, hkrati pa pozivamo vse ostale, ki vam je do javnega zdravja, da glasujete enako in da s tem pokažete, da je javno zdravje in interes državljanov nad političnim prestižem. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih podpiramo predlog zakona, saj menimo, da se je v Sloveniji razpoložljivost živil s transmaščobami bistveno povečala. Po oceni Svetovne zdravstvene organizacije le-te predstavljajo resen dejavnik tveganja, ki pomembno prispeva k razvoju srčno-žilnih bolezni. Še ne dober teden nazaj objavljena študija, ki je trajala več kot 30 let in v kateri je sodelovalo več kot 120 tisoč ljudi, ki so 32 let na vsaki dve ali štiri leta odgovarjali na vprašalnik o prehrani, življenjskem slogu in zdravju, in je bila objavljena v medicinski reviji JAMA Internal Medicine, prihaja do podobnih zaključkov. Študija prinaša ugotovitve o koristnih učinkih nenasičenih maščob, še posebej ko nadomestijo nasičene in transmaščobe. Potrdilo se je dejstvo, da je med ljudmi, ki so zaužili več nasičenih maščob in transmaščob, višja stopnja smrtnosti kot med tistimi, ki so enako količino kalorij zaužili z ogljikovimi hidrati. Najslabši vpliv na zdravje imajo transmaščobe vključno z izdelki z delno hidrogeniziranimi olji, kot je margarina. Povečanje uživanja transmaščob za 2 % poveča možnost prezgodnje smrti za 16 %, 5 % povečanje vnosa nasičenih maščob poveča možnost smrti za 8 %. Ob obravnavi tega zakona bi lahko rekli, "povej mi, kaj ješ, in ti povem, kdo si". Na prehranskem trgu obstaja velika razpoložljivost prehrane z visoko vsebnostjo transmaščobnih kislin, ki je praviloma cenejša, dostopnejša in prihaja z vzhodnih trgov oziroma balkanskih držav, predvsem zaradi zastarele tehnologije in postopkov pridelave. To prehrano so zaradi stopnje revščine, ki vlada ne samo med brezposelnimi ampak celo zaposlenimi v Sloveniji, prisiljene zaradi nizkih dohodkov kupovati prav najranljivejše skupine prebivalstva. S predlogom zakona bi se lahko vsaj delno približali nekaterim evropskim državam, ki so omejile vsebnost transmaščob v prehranskih izdelkih kot tudi spodbudile identifikacijo živil, ki so glavni viri transmaščob, ter določile vnos maščob v splošni populaciji in ključnih populacijskih skupinah. V Novi Sloveniji predlog zakona podpiramo.
Hvala lepa. Gospa Irena Grošelj Košnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki ministrstev, drugi prisotni, kolegice in kolegi! Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, naše stališče. Ker imajo transmaščobne kisline dokazane negativne učinke, velja, da se jih je priporočljivo čim bolj izogibati oziroma jih zaužiti manj kot 1 % glede na celodnevne energijske potrebe po maščobah. Trend naraščanja teh maščob v živilih lahko pripišemo v industrijsko razvitih deželah predvsem povečevanju uživanja pripravljenih jedi. Poleg tega danes vemo, da imajo bistveno bolj škodljive učinke transmaščobne kisline, ki nastajajo s hidrogenacijo rastlinskih olj, kot tiste, ki so naravno prisotne v živilih živalskega izvora. Zato predlagatelj predlaga, da se v Zakonu o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, omeji vsebnost transmaščobnih kislin v prehrani in posledično zmanjša pogostost pojavljanja srčno-žilnih, rakavih in drugih obolenj. Po mnenju Poslanske skupine Združena levica bi bilo slednje mogoče doseči z določitvijo največje dovoljene količine vsebnosti transmaščobnih kislin v živilih – na 2 grama od 100 gramov celotne vsebnosti maščob. Omejitev pri tem pa ne bi veljala za naravno prisotne transmaščobne kisline v prehranskih izdelkih živalskega porekla. Slovenija si že nekaj let na najvišji ravni v okviru Evropske unije prizadeva, da se problematika teh kislin v živilih enotno uredi v celotnem evropskem prostoru, in sicer na podoben način, z zakonodajno omejitvijo vsebnosti te snovi. Pri tem ne gre zanemarjati vpliva na enoten prehrambni trg, zaradi česar je nujno potreben harmoniziran pristop vseh članic k reševanju te problematike. Tak način bi bil najmanj omejujoč z vidika prostega pretoka blaga znotraj EU. Z zakonodajnega vidika menimo, da je smiselno primerne rešitve iskati v politiki na nacionalni ravni, kar pa ne pomeni, da kot država sami ne moremo nič storiti. Ministrstvo za zdravje se zaveda resnosti problema in opozarja, da gre za resen dejavnik tveganja za zdravje ljudi. Tako je nastal projekt Transmaščobe v živilih in njihov populacijski vnos – implikacije za javno zdravje. S tem projektom bo mogoče pridobiti natančne podatke o vsebnosti transmaščobnih kislin v živilih v slovenskem prostoru. Podatki tega raziskovalnega projekta so namreč nujno potrebni za oceno tveganja za zdravje ljudi zaradi uživanja živil, ki vsebujejo te maščobe. Pridobitev takih podatkov je hkrati tudi predpogoj za določitev zakonskih omejitev na tem področju. Poleg tega smo bili pri obravnavi predloga na matičnem delovnem telesu seznanjeni z dejstvom, da je Zakon o zdravstveni ustreznosti živil zastarel, saj je bil sprejet pred pristopom Republike Slovenije k EU. Med tem časom so bile na področju varne hrane in uradnega nadzora s tega področja sprejete številne uredbe. Ker v preteklih mandatih, vse od leta 2004 naprej ta zakon ni bil primerno posodobljen, se strinjamo, da je potrebna celovita prenova zakona na tem področju. In znotraj tega urediti tudi področje transmašobnih kislin v živilih. Iz navedenih razlogov predlaganih dopolnitev Zakona o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 23. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O KOLEKTIVNEM UPRAVLJANJU AVTORSKE IN SORODNIH PRAVIC V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer gospodu Alešu Cantaruttiju, državnemu sekretarju na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je Predlog zakona o kolektivnem upravljanju, s katerim v slovenski pravni red prinašamo oziroma prenašamo evropsko direktivo o kolektivnem upravljanju. Področje kolektivnega upravljanja danes ureja Zakon o avtorski in sorodnih pravicah, ki je v marsikaterih delih nedorečen. Novi zakon bo ločeno od drugih vsebin avtorskega prava celovito uredil področje kolektivnega upravljanja in sprostil proces nujno potrebne prenove avtorskega prava v drugi polovici tega leta. S predlogom zakona zasledujemo tri cilje. Najprej, večjo vključenost članov kolektivne organizacije v sprejemanje ključnih odločitev kolektivnih organizacij. Pod dve, večjo preglednost delovanja kolektivnih organizacij. In nenazadnje, učinkovitejši nadzor nad delovanjem kolektivnih organizacij in uporabnikov avtorskih del. Pri pripravi predloga zakona, pa tudi v zakonodajnem postopku smo pozorno prisluhnili vsem. Na mnoge pomisleke smo pisno odgovorili, številne vsebinske pripombe in pripombe nomotehnične narave smo upoštevali in so pred vami v obliki amandmajev. Odzivi deležnikov so bili raznoliki, verjamem, da ste jih bili tudi vi deležni. Na eni strani imamo podpornike, ki menijo, da zakon predstavlja pomemben korak naprej, ga podpirajo, podpirajo zasnovno zakona in osnovni namen in ter cilje. Na drugi strani imamo nasprotnike, predvsem iz vrst glasbenikov, ki predlogu – po mojem mnenju predvsem zaradi ogrožanja trenutnih privilegijev – glasno nasprotujejo. Še enkrat poudarjam, da smo kot predlagatelji še posebej si prizadevali razumeti pomisleke nasprotnikov zakona. Naj še enkrat na kratko naštejem nekaj rešitev. V predlogu zakona določamo jasno upravljavsko strukturo kolektivnih organizacij, urejamo pravico imetnikov pravic, da postanejo člani kolektivne organizacije, tudi da sodelujejo na skupščini in sprejemajo ključne odločitve, določamo pravila delitve avtorskih honorarjev in oblikovanja namenskih skladov za širjenje kulturno-umetniškega ustvarjanja v Sloveniji, pa tudi urejamo izdajanje večozemeljskih licenc za spletno uporabo glasbenih del, vzpostavljamo podlago za uvedbo skupnega računa kolektivnih organizacij, in še bi lahko naštevali. Kar nekaj rešitev, ki jih torej prinašamo v slovenski pravni red. Daleč največ pozornosti v predlogu zakona so bile deležne določbe o kolektivnem upravljanju. Ponovno bi želel izpostaviti, da na področju obveznega kolektivnega upravljanja ne delamo, ne prinašamo revolucionarnih sprememb, ampak vanj posegamo le toliko, kot je bilo potrebno in po našem mnenju tudi utemeljeno. Spoštovane poslanke in poslanci, dovolite mi še čisto osebno noto v tej predstavitvi. V moji širši družini imamo tudi dva ustvarjalca s področja, na katerega se nanaša predlagani zakon. Prvi tesno sodeluje z radiem, druga ustvarja na gledaliških odrih in pred filmskimi kamerami. Ne samo zaradi njiju, ampak zaradi vseh tisoč ostalih, ki podobno ustvarjajo in so mnogokrat neustrezno obravnavani, predlagam, da zakon v drugi obravnavi podprete in s tem odprete pot boljšemu upravljanju in večji preglednosti poslovanja slovenskih kolektivnih organizacij. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku odbora, in sicer gospodu Marku Ferlugi. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav ekipi iz Ministrstva za gospodarstvo! Torej, Odbor za gospodarstvo je na 19. seji in potem v nadaljevanju 19. seje odbora 29. 6. in 30. 6. kot matično delovno telo obravnaval omenjeni predlog zakona. K predlogu zakona kvalificirani predlagatelji niso vložili amandmajev. Odboru so bili predloženi predlogi za amandmaje odbora poslanskih skupin SMC, Desus, SD, o katerih je odbor glasoval in jih sprejel ter so razvidni iz poročila odbora. Odboru je bil predložen tudi predlog za amandma odbora Poslanske skupine NSi, in sicer k 70. členu. Odbor je tudi o tem predlogu za amandma glasoval in ga sprejel ter je razviden iz poročila odbora. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe v dodatni obrazložitvi pojasnila, da se vse pripombe službe niso ustrezno upoštevale ter so nekateri predlagani amandmaji med seboj nekonsistentni, njihova obrazložitev pa skromna. V okviru razprave o členih pa je opozorila, da kljub predlaganim amandmajem koalicijskih poslanskih skupin ostajajo konkretne pripombe službe k posameznim členom predloga zakona oziroma k predlaganim amandmajem. Predsednik Odbora za kulturo je predstavil poročilo odbora, ki je predlog zakona obravnaval kot zainteresirano delovno telo. Odbor za kulturo je sprejel mnenje, da predlog zakona seveda podpira in predlaga matičnemu delovnemu telesu, da preuči pripombe, predloge zainteresiranih organizacij in posameznikov, ki so bile podane na sami seji odbora. V nadaljevanju je predstavnik Državnega sveta dopolnil obrazložitev mnenja Državnega sveta ter pojasnil, da Državni svet tega zakona ne podpira. V razpravi so številni predstavniki kolektivnih organizacij, imetniki pravic ter predstavniki njihovih združenj o predlaganih rešitvah izrazili mnoga nasprotujoča si mnenja ter izpostavili številne dileme glede predloga zakona. Nekateri člani odbora so menili, da je predlog zakona glede na veliko število pripomb Zakonodajno-pravne službe slabo pripravljen ter predlaganemu zakonu nasprotovali, zlasti zaradi številnih nasprotovanj različnih deležnikov iz vrst avtorjev, kolektivnih organizacij in različnih združenj. Nasprotno pa so drugi člani in članice odbora menili, da je predlagani zakon dober, saj bo omogočil večjo vključenost članov kolektivnih organizacij ter večjo transparentnost delovanja kolektivnih organizacij ter povečanje nadzora nad njihovim delovanjem. Po končani razpravi je odbor, kot rečeno, glasoval o predlogih za amandmaje odbora poslanskih skupin SMC, Desus in SD ter o predlogu za amandma odbora Poslanske skupine NSi, ter jih sprejel. Odbor je glasoval tudi o vseh členih predloga zakona in ga sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila odbora. Hvala.
Hvala tudi vam. Zbor je na 19. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, zato predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 14. 7. 2016. V razpravo dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 9. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Sprašujem, ali želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 10. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 14. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ne. V razpravo dajem 16. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo opraviti razpravo? Gospod Tomaž Lisec, izvolite, beseda je vaša.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. V tretjem odstavku je možnost skupnega računa vseh kolektivnih organizacij. Ampak tu piše: "Kolektivna organizacija lahko izdaja uporabnikom skupni račun." In kot veste, imamo v slovenski zakonodaji vedno problem s temi besedicami "lahko", "postopoma" in tako naprej, kar pomeni v praksi, da v bistvu nič od tega ne bo. In če koalicija resno misli s tem zakonom in z uporabo skupne položnice, bo podprla naš amandma, ki briše besedico "lahko" in bo obvezno, da se kolektivne organizacije dogovorijo za skupni račun. Sicer je po našem mnenju zakon – pa bom v obrazložitvi pri glasovanju razložil, zakaj vse – slab, predvsem zaradi Urada Republike Slovenije za intelektualno lastnino, ki še do sedaj ni opravil svojega dela in ste se vi lotili urejanja ravno tistega, kar je nezdružljivo, to pa je skupno sodelovanje kolektivnih organizacij. Ampak če resnično želite skupno delovanje in sodelovanje kolektivnih organizacij, potem si morate tudi močno želeti skupni račun in ne lahko skupni račun. Skratka, pri tem amandmaju se bo točno videlo, ali gre za lobističen zakon s strani Vlade, ki ga določen del koalicije podpira, ali pa gre le za neko željo po sistemskem urejanju zakonodaje.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o tem členu? Ugotavljam, da ja. Gospa Anita Koleša. Izvolite, beseda je vaša.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Rada bi se odzvala na mnenje Slovenske demokratske stranke in njihov predlog k 16. členu zakona, torej temu amandmaju, ki je na nek način povezan tudi z 79. členom, zato mislim, da ju lahko obravnavamo kar na nek način skupaj. Predlagatelji menijo, da mora biti to priporočilo ali želja, da se pride do skupnih služb na nivoju kulturnih organizacij, sedaj obligatorna, torej v zakonu. Temu mi nasprotujemo. Pa ne zato, ker bi si takšnega stanja v bodoče, v prihodnosti v Sloveniji ne želeli. Mi si tega izredno želimo. Mislimo, da daje sedaj zakon neke vrste zakonski okvir za ustanovitev te tako imenovane skupne administrativne ali tehnične računovodske službe, recimo. Vendar pa je stanje v Sloveniji takšno, da če bi ta odločitev se uveljavila – torej zakonska, obligatorna odločitev o obveznosti te službe –, bi lahko prišlo do enih izjemno težkih situacij. Namreč, v skladu z 79. členom lahko pride do tega, da v primeru, da se v dvanajstih mesecih ta služba ne ustanovi, se lahko tudi nehajo zbirati avtorski honorarji, se nehajo terjatve avtorskih honorarjev in seveda na ta način se tudi preneha izplačilo avtorjem. Jaz mislim, da v teh razmerah, kakšne v Sloveniji so na tem trgu upravljanja avtorske in sorodnih pravic, je ustanovitev te službe v enem letu v resnici popolnoma neizvedljiva. Mislim, da moramo biti dovolj trezni in odgovorni, da ne moremo nepremišljeno zarezati v prostor kolektivnega upravljanja in tvegati neko zmedo, kup nedorečenih stanj, ki jih prinaša to določilo, tudi sodnih sporov in podobno. Mislim, da moramo najprej dati priložnost temu zakonu. Marsikatero stvar ta zakon postavlja na svoje mesto. Moramo iskati druge možnosti za to, da se resnično kolektivne organizacije med seboj dogovorijo. Tega si seveda, kot smo že uvodno rekla, izjemno želimo in si tudi želimo, da seveda pride do te skupne enotne položnice, kar je pravzaprav končni cilj tudi teh skupnih administrativne ali pa neke tehnične računovodske službe. Cilj kot tak podpiramo, vsekakor, ni pa izvedljiv, ni realen in zato predlagam, da ta amandma ne sprejmemo. Ampak vendarle imamo v mislih izrazito spremljanje tega področja, spremljanje tudi učinkov tega zakona, ki bodo zagotovo prišli do tega, da bodo avtorji imeli večjo besedo. In če bodo avtorji imeli večjo besedo, če bodo imeli avtorji večje možnosti odločanja, potem bodo prav kmalu ugotovili, da je ta skupna služba dobra in prava rešitev. Zato mislim, da bomo nekoč v prihodnosti prišli ravno do te rešitve, ki jo sedaj predlaga Slovenska demokratska stranka, vendar ne po zakonski poti, ampak po poti dogovarjanja. Da je tako tudi v svetu, nam daje jasno vedeti zakonodaja drugih držav, kjer nikjer tega izrecno zakon ne predvideva. Res pa je, da imajo nekatere države, tudi naša sosednja Hrvaška že tako rešitev, do katere pa so prišli, kot sem rekla, s skupnim dogovorom, in to predvidevam ali pa vsaj upam, da se bo zgodilo tudi v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala, gospa Koleša. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Spoštovana predhodnica! Marsikje smo prvi v Evropi, na svetu in se s tem hvalimo. Ko pa imamo nek konkreten predlog, ki ga seveda predlaga opozicija, pa stvar ni realna. In spoštovani, če ta stvar ni realna, zakaj potem sploh zapišete tretji odstavek 16. člena, kjer napišete, "kolektivna organizacija lahko izdaja uporabnikom skupni račun", če ste sami rekli, da to ni izvedljivo? Niti v šestih mesecih, če bi dali, ni izvedljivo, niti v dvanajstih mesecih ni izvedljivo. Skratka, zakaj potem nekaj zapisati v zakon, če sami predstavniki vladne koalicije pravite, da to ni realno? Še več, bilo je rečeno, da bomo nepremišljeno zarezali v ta sistem. Spoštovani, ravno ta zakon je dokaz, kako se šlampasto lotevate spremembe zakonodaje. Iz obstoječega Zakona o avtorski in sorodnih pravicah ste vzeli eno poglavje, kolektivno upravljanje avtorskih in sorodnih pravic, torej delovanje kolektivnih organizacij, in ga dali v svoj zakon. In poslušam že danes in tekom sprejema tega zakona vseskozi, "večja transparentnost", "večji nadzor", "večje sodelovanje" [[…]], kot da do sedaj tega nismo imeli. Dokaj solidno. Ne idealno, ampak solidno. Ampak ni bil problem zakonska dikcija, problem je bilo nedelovanje ključne ali pa ključnih organizacij. In resnično nočem biti oseben, ampak več sodb je reklo, "Urad Republike Slovenije ni naredil svojega dela ali pa ga je naredil po svoje". Ko pa mi predlagamo enotno položnico, je pa kar naenkrat nepremišljeno zarezanje, nesistemska zadeva, nerealna. Celotno izvajanje tega zakona ni realno, je nepremišljeno in je nesistemsko, spoštovani! Že tisti "mozaiček", ki ga želimo vsaj deloma narediti konkretnega in obveznega [[…]]Ta vlada in ta koalicija nima poguma, da bi [[…]]Kolektivne organizacije, ki so bile do sedaj skregane, bodo po temu zakonu še bolj skregane. Ukinjate možnost ustanovitve novih kolektivnih organizacij. Skratka, monopol držite. Potem pa, ko pride Slovenska demokratska stranka s predlogom, da pa dajmo za skupno mizo kolektivne organizacije – sklicali smo nujno sejo Odbora za gospodarstvo in Komisije za nadzor javnih financ, ko smo rekli, "evo, dajmo kolektivne organizacije za skupno mizo" –, je pa to kar naenkrat problem, ki ni rešljiv. In spoštovani, še enkrat, celoten ta zakon je neizvršljiv in ni realen in tudi zato ga v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli, smo pa želeli s kakšnim dopolnilom ga narediti korak bliže k temu, da kolektivne organizacije sodelujejo. Ampak z nepodporo temu amandmaju se dejansko kaže, da je lobističen zakon, namenjen dvema kolektivnima organizacijama, nekaterim organizacijam na področju avtorskih in sorodnih pravic in medijske zakonodaje in določenim glavnim objektom oziroma subjektom, ki na račun slovenskih avtorjev in slovenskih izvajalcev dobro živijo, slovenski izvajalci pa od tega nimajo nič. In če bi sprejeli to obvezo enotne položnice, bi bili nižji stroške za uporabnike, avtorji bi več dobili pa še lažji nadzor nad kolektivnim organizacijami bi bil. Ampak koalicija si očitno tega ne želi in zato sprejemamo takšen zakon, kot ga sprejemamo, ki ga v praksi ne bo možno izvajati, še manj pa z glasovanjem potrditi.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Potočnik.
Hvala. Zanimivo, lobistični zakon. Kolega Tomaž Lisec, jaz lahko trdim za celotno poslansko skupino, da vsak stik, ki smo ga imeli s komer koli, ki se ga je tikal ta zakon, smo vse prijavili KPK. Vsak stik, absolutno. Tudi vi lahko veste, da smo dobili precej mailov na to temo, precej klicev, precej veliko zanimanja je bilo pri temu zakonu. V Poslanski skupni SMC smo vsak stik prijavili tako, kot je treba po zakonu, KPK. Naprej. Kolegica pred menoj je obrazložila, zakaj besedice "lahko" pri skupni položnici ni moč črtati. Zato, ker obstaja nevarnost, da se v roku dvanajstih mesecev skupna služba ne bo ustanovila. Kaj pa potem? Potem bomo pa mi krivi, da smo pripravili slab zakon. Mi smo nastavili, da se lahko, in če se bodo organizacije dogovorile, ta položnica je seveda možna. Ampak je potreben dogovor in konsenz. Ampak ne poslancev tukaj, ampak kolektivnih organizacij. Naprej. Zakaj jaz osebno mislim, da je ta zakon nujno potreben in ni slab? Zato, ker vsi vemo, da je danes področje kolektivnega upravljanja v Sloveniji slabo. S tem mislim da se vsi strinjamo. Velik problem je, ker ne obstaja zaupanje med avtorji, imetniki pravic, med uporabniki in na koncu med državo. In to je treba popraviti. Večkrat je bilo precej kritike tudi na sam urad, na URSIL. Kakšen nadzor pa lahko URSIL naredi, če zahteva dokumente in od, ne vem, 14 dokumentov dobi 12 strani prikritih? Kakšen nadzor tukaj lahko delamo, če sploh ne dobimo dokumentacije, če ne dobimo ustreznih podatkov? Slab nadzor je to, ampak ne zato, ker URSIL ne bi mogel narediti nadzora, ampak zato, ker nima ustrezne zakonodaje. In danes, s potrditvijo tega zakona, in potem še verjamem, da tudi septembra – kljub temu, da vemo, da ni enostaven zakon –, bo pa ta nadzor lahko bistveno boljši, ker bodo kolektivne organizacije dolžne posredovati dokumente. Zakaj verjamem, da je ta zakon dober? Zato, ker bo določal pogoje, ki bodo zagotavljali skrben, varen, nediskriminatoren in predvsem odgovoren način upravljanja. To počnemo s tem zakonom. Naj se mogoče samo na kratko že v moji razpravi, da se potem ne bi več javljala, ozrem na vse te predloge, ki smo jih pripravili v Poslanski skupini SMC in Desus. V 10. členu smo določili, da je poročanje o javnem izvajanju oziroma o uporabi fonogramov tudi določeno. Potem smo v 33. členu določili, da kolektivna organizacija lahko za namenske sklade nameni največ 10 % zbranih avtorskih honorarjev, vendar tukaj je dodaten pogoj, da se morajo s tem strinjati tri četrtine navzočih glasovalnih pravic o tem namenskem skladu. Strinjamo se tudi s 70. členom predloga NSi, ki govori o tem, da je kolektivnim organizacijam, se pravi pristojnemu organu treba dati vse dokumente. To je predlagal NSi, mi smo morali samo pač korigirati samo besedilo oziroma nomotehnično korigirati njihov tekst, se pa z njimi popolnoma strinjamo. Naprej smo v 75.b členu predlagali, da se določbe uporabljajo tudi v primeru prostovoljnega prenehanja. Ostali amandmaji, ker jih je bilo kar nekaj, pa so predvsem nomotehnične narave. Naj na koncu še enkrat poudarim, da na področju kolektivnega upravljanja [[…]]Vsi vemo, da je to področje slabo, ampak ni pa vse slabo. Nekatere kolektivne organizacije so storile veliko pomembnih in pozitivnih premikov v smislu predvsem ozaveščanja o pomembnosti intelektualne lastnine in kreiranja sodne prakse. In še enkrat, prepričana sem, da velik korak k izboljšanju stanja sigurno pomeni sprejetje tega zakona. Hvala.
Hvala, gospa Potočnik. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o 16. členu ter amandmaju Poslanske skupine SDS? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 19. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 21. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 25. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 26. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 27. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 30. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 33. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 34. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Gospod Tomaž Lisec, izvolite, beseda je vaša.
Hvala. Še en poskus, da ta zakon naredimo vsaj malenkost užiten. V 34. členu piše: "Kolektivna organizacija redno, skrbno in natančno dodeljuje in izplačuje zbrane avtorske honorarje avtorjem v skladu z vnaprej določenimi pravili o delitvi zbranih avtorskih honorarjev." Mi smo pa te določbe zapisali bolj natančno. Suma sumarum pa je, da lahko kolektivne organizacije za svoje delovanje uporabijo le maksimalno 20 % prihodkov, ki jih organizacija ustvari iz naslova prejetih plačil, 80 % pa morajo kolektivne organizacije nameniti neposredno za izplačilo avtorjem. Skratka, mi želimo pri tej debati, ko se kolektivne organizacije med seboj obtožujejo, kdo je koliko zbral, kdo je koliko delil, kdo je sploh upravičen do izplačil, katera sredstva znotraj kolektivne organizacije so sploh tista prava, ki naj bi se delila, narediti učinkovitost. Pa poglejmo pri drugih deležnikih – občine, država [[…]]Imamo primere, ko kolektivne organizacije več kot 50 % v posameznem letu sredstev obdržijo za svoje lastno delovanje. 50 %, spoštovani in spoštovane! Ampak, to ni njihov denar, to je denar njihovih članov, ampak pod neko pretvezo, v skladu s tem, kot piše, "redno, skrbno in natančno dodeljuje", oni to zadržijo zase. Mi pa želimo, da je zakonsko predvideno, da 80 % vseh pridobljenih sredstev kolektivne organizacije namenijo članom. In če nam je resnično toliko do teh avtorjev, potem jaz ne vidim problema, da bi kdorkoli imel problem s podporo temu amandmaju. Kajti če želimo učinkovitost tudi na področju zbiranja, nadzora, predvsem pa delitve neke mase, ki nekomu pripada, je prav, da točno razdelimo, kaj pripada nekomu za delovanje, kaj pa pripada tistim članom, ki so glavni, da lahko organizacija sploh živi in preživi.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o 34. členu ter amandmaju Poslanske skupine? Gospa Anita Koleša. Se opravičujem, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Tudi okoli tega člena oziroma amandmaja bi rada, da povemo pač svoje mnenje. Seveda ideja o omejitvi stroškov ni nova, veliko smo jo diskutirali tudi v okviru tega zakona, in mislim, da smo sprejeli neko ustrezno rešitev, ker je točno to, kar je povedal gospod Lisec, namreč odločitev avtorjev je, kolikšen delež bodo namenili za katerega od namenov, med drugim tudi za stroške kolektivne organizacije. Namreč, v razpravah je bilo pri manjših kolektivnih organizacijah izjemno veliko pripomb in tudi strahu, da se bodo te omejitve, zakonsko določene omejitve pač dotikale njihovih sredstev v tej meri, da ne bo uspešno delovanje kolektivnih organizacij. Celo za tisto obveznost zaposlitve smo potem ugotovili, da je resnično neprimerna in smo jo v nadaljnjih postopkih zakona tudi črtali. Seveda v manjših kolektivnih organizacijah je zelo res, da fiksni stroški kakšne od teh so bistveno nesorazmerni obsegu prihodkov velikih kolektivnih organizacij, zato je lahko omejitev v 20 % precej velik problem. Seveda je lahko tudi problem v tem, da prihajajo nove kolektivne organizacije in nikjer ne vemo potem, kako bo se odločila kolektivna organizacija v tem primeru oziroma kako naj se odloča, saj vendarle pri začetnih stroških so recimo temu fiksni stroški tudi izjemno veliki. Najprej smo celo tudi mi želeli, da bi to zapisali v statutu, vendar v diskusijah, v predlogih, ki smo jih imeli z različnimi deležniki, je potem ta zadeva pač prešla na skupščino čisto iz objektivnih razlogov, ki smo jih zelo dobro razumeli. In mislim, da ni treba nam tukaj polagati v usta, da so pri nas lobirali tisti, ki želijo pač veliko zaslužiti. To stanje se lahko rešuje na druge načine, z nadzorom in s transparentnostjo in je to pravzaprav čisto na ta način možno regulirati. Bi pa se vseeno dotaknila, čeprav gospod Lisec tega ni omenil, namreč v tem 34. členu je še nekaj popravkov, ki ste jih namenili v amandmaju, pa bi rada omenila, ker pač jih moram, glede na to, da prav tako menim, da so neustrezni. Namreč v delu, ki ureja nedodeljene avtorske honorarje, je namreč nasprotje s 35. členom; napisali ste, da se nedodeljeni avtorski honorarji hranijo na posebnem računu 5 let. Rok je tri leta. To je ta rok iz 35. člena. Še posebej me čudi, da ste to zapisali, ker ste nas na Odboru za gospodarstvo posebej opozorili na to, da nismo bili skladni z direktivo, in tudi to je očitno vam ušlo sedaj pri amandmaju. Pozabili ste tudi na direktivo, ki določa, da je rok za izplačilo avtorskih honorarjev 9 mesecev, to ste kar črtali. Mislim, da potem nismo zopet ne pravilno prenesli direktive v naš pravni red, zato to pač enostavno ne vzdrži. Zahtevate tudi letno poročilo URSIL; popolnoma nepotrebno, ker je pač znesek nerazdeljenih avtorskih honorarjev že del priloge s pojasnili k računovodskim izkazom. Torej, gre za neke vrste nepotrebnih določil po tem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Anita Koleša. Dr. Matić, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Če nekoliko pokomentiram ta predlog od SDS: seveda je treba poudariti, da to, kolikšen delež se bo namenjal za to, da lahko neka kolektivna organizacija opravlja tiste tekoče posle – govorim za administrativno tehnično ali pravno podporo –, je seveda prav, da se določa sorazmerno glede na obseg dela, ne pa na obseg teh prihodkov. Ker v tem primeru primerjamo nekaj, kar je neprimerljivo. Če imamo neko kolektivko, ki na leto zbere, recimo, 15 milijonov tega denarja iz naslova avtorskih pravic, potem bi 20 % pomenilo, da lahko 3 milijone porabijo samo za to, da obstajajo in da delujejo, kar seveda ni najbolj logično. To je moje osebno mnenje, da bi verjetno veljalo se zanesti na rešitve, ki jih zakon prinaša v tem smislu, da ima vsak član kolektivne organizacije pravico, da vedno in v vsakem primeru zahteva podatke o tem, v kakšen namen je bil denar porabljen. Rešitev je v transparentnosti in verjamem, da vsi člani te kolektivne organizacije bodo imeli interes, da se stroški za delovanje te kolektivne organizacije zadržijo na najnižji možni ravni, ker bo s tem seveda tudi logično tisti delež, ki bo ostal za razdelitev, toliko višji. Da bi pa sedaj z zakonom to določili pa [[…]]Kot rečeno, prihaja do zelo različnih situacij, ko imamo kolektivke, ki zberejo bistveno manj denarja od tistega primera, ki sem ga prej omenjal, in bi nekatere imele težavo s tem pokrivanjem stroškov za svoje delovanje, druge bi pa imele možnost, da ta denar uporabijo za nek namen, ki pa ni izvirno poslanstvo kolektivnih organizacij. To pa je, seveda, da se iz naslova avtorskih pravic avtorjem podeli čim več denarja. Hvala.
Hvala tudi vam. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o 34. členu? Gospa Anita Koleša, izvolite.
Oglasila se bom zato, ker sem mislila, da bo kolega Matić omenil še en razlog, zaradi katerega je ta stvar zelo vprašljiva in tako rekoč neprevedljiva v sam zakon. Namreč, če sprejmemo amandma koalicije, naš amandma torej k 33. členu – to pa je zelo pomemben amandma, nastal je na pobudo avtorjev, ki si želijo, da jim zakon omogoči relativno enostavno določanje višine sredstev v namenske sklade –, pri tem pa upoštevamo, recimo, to idejo o namenjanju 80 % sredstev za avtorske honorarje, seveda amandma postane neuresničljiv. To pa je izjemnega pomena. To je v bistvu tisti amandma, ki smo ga vnesli v zadnje dejanje tega odločanja o zakonu zaradi avtorjev, ki so nas spodbudili, da vendarle moramo nekaj narediti za to, da se spodbuja kulturno-umetniško delovanje, ustvarjanje. Mi smo pač jim prišli blizu in ga predlagali v takšnem besedilu, kot je bil predložen. Bi pa ta amandma, ki je bil predlagan s strani SDS, takšno odločanje članov kolektivnih organizacij močno otežil in bi pravzaprav otežil tudi spodbudo skozi te namenske sklade, bodisi za umetniško delovanje pa tudi morda za kakšne socialne korektive nekaterih avtorjev, zaradi katerih vemo, da bi bil takšen sklad, recimo tudi socialni sklad, izjemnega pomena. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Še kdo? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 35. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ne. V razpravo dajem 43. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 44. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 45. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Gospa Anita Koleša [[…]]ter amandma SDS, se opravičujem. Gospa Anita Koleša, izvolite, beseda je vaša.
Omejila se bom zgolj na amandma SDS. To pa zato, ker moram vsekakor se nekako obrniti na vas, poslanke in poslance z obrazložitvijo, zakaj smo proti temu členu oziroma temu amandmaju, ki je sicer na videz izjemno všečen. Gre namreč za 50 % popust za dobrodelne in humanitarne namene. Lahko bi naštela več razlogov, pa se bom omejila na to, da gre najprej seveda za nesorazmeren poseg v izključno avtorsko pravico. Avtor kolektivne organizacije mora odločati o dovoljenju o uporabi svojih del. Torej jim na ta način amandma oziroma bi jim zakon jemal del njihovega avtorskega honorarja, kar je pač popolnoma nesprejemljivo. Lahko pa vam zagotovim, da je ta neke vrste humanitarni cilj, ki je s tem amandmajem dan tukaj v proceduro, v bistvu nepotreben, ker znižanje tarif v takih primerih je praksa naših kolektivnih organizacij, in kolikor smo seznanjeni s tem, ni pravzaprav nikakršnih težav.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec, izvolite.
Ne bom prebral amandmaja za poslance koalicije, ki so v trmi že se odločili. Bom pa prebral za vse tiste organizatorje dobrodelnih, humanitarnih prireditev, ki se večkrat srečujejo s tem vprašanjem. Sedmi odstavek bi dodali, ki se glasi: "Za dobrodelne in humanitarne prireditve velja tarifa za uporabo avtorskih del v višini 50 % tarife za javne prireditve, ki niso dobrodelnega in humanitarnega značaja, če se prireditelj in kolektivna organizacija ne dogovorita bodisi o znesku pod to mejo bodisi o popolni oprostitvi plačila." In sedaj poslušajte, kaj je rekla poslanka SMC: "gre za všečen, a nesorazmeren poseg", zaključila pa s tem, da "gre za nepotreben poseg, ker je takšna že praksa". Najprej poslanka reče, kako je to nesorazmerno, da kako mi ne moremo se vtikati v delovanje kolektivnih organizacij, zaključi pa, da je to itak že praksa kolektivnih organizacij in prirediteljev. Upam, spoštovani poslanci, če sami razmišljate, da še enkrat preberete, kaj ste povedali, če ste pa dobili ta odgovor s strani Vlade in urada, pa njim povejte, naj še enkrat preberejo, kaj so govorili. Najprej govorite, "všečen, a nesorazmeren poseg", potem pa rečete, "nepotreben, ker je to že itak praksa". Če vas kdo razume od prirediteljev dobrodelnih organizacij in prireditev, ki jim rečete, da je to nesorazmeren poseg in tudi za kolektivne organizacije naj bi bil to nesorazmeren poseg, na koncu pa rečete, da itak je takšna praksa in brez zveze, da to notri pišemo. Začetek in cilj vam nista na istem koncu ideje. Resnično je še en dokaz, da je ta zakon popolnoma neusklajen in v neskladju z vsem tistim, kar ta vladna koalicija s predstavniki ministrstva in urada na čelu govori, dokazuje se pa ravno nasprotno, dokaz, da je ta zakon namenjen točno določenim ljudem in določenim lobijem.
Hvala lepa. Sprašujem ali želi še kdo razpravljati o tem členu? Ugotavljam, da ja. Gospa Maruša Škopac. Izvolite, beseda je vaša.
Jaz bi samo razložila, zakaj gospa kolegica Anita pravi, da je to nesorazmeren poseg. Nesorazmeren poseg je zato, ker vi tukaj želite to zakonsko določiti. Danes pa avtorji o tem odločajo svobodno, se pravi, oni se odločajo o tem, ali bodo popust dali ali ne oziroma kolektivne organizacije. Nesorazmeren poseg je pa, da njim to z zakonom predpišemo. Samo za to gre.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec, izvolite, beseda je vaša.
Dve leti ste že nekateri v tem parlamentu in jaz bom enkrat predlagal zakon, "Slovenija je republika", pa bomo lahko debatirali, ali smo ali nismo za to. Spoštovani! Mi smo zakonodajna veja oblasti. Če mi predpišemo, bodo morale pač tako delati kolektivne organizacije. Če pa ne predpišemo, pa bodo delale tako kot zdaj. Vsak po svoje, zmešano, brez nadzora in brez transparentnosti. Če pa nas ni toliko v hlačah, da sprejmemo tudi kakšen obligatorni zapis ali obligatorni sklep, potem pa, spoštovani, čim prej na predčasne volitve, da pride sestava Državnega zbora, ki je bo toliko v hlačah, da bo tudi kakšno obligatorno stvar sprejela, ne pa "lahko". Če sprejmemo zakone, kaj lahko se dogaja, se ne bo nič zgodilo oziroma se bo zgodilo ravno tisto, česar se najbolj bojimo.
Gospa Anita Koleša, izvolite.
Meni je žal, da vas ni bilo toliko v hlačah, da bi že ta zakon sprejeli in bi bilo mogoče v tem času bistveno manj težav, kot jih je. Zato pač sprejemamo ta zakon. Bi vam pa rada povedala, da ta nesorazmeren poseg je pravzaprav vaša želja, da posežete v protizakonitost stanja, mislim, da protizakonito delujete, kajti nesorazmeren pomeni, da odločate namesto avtorjev in avtorju jemljete pravico do njegovega avtorskega honorarja. Lahko se oni odločijo sami za ta popust, da tako rečem, ne more jim pa to zakon vzeti. In to bi verjetno bilo zelo neprimerno, da bi mi sprejeli, čeprav menda lahko poslanci sprejmemo kakršenkoli zakon. Bi pa rekla samo še toliko, da sam zakon že zdaj v svojem, mislim, da v 18. členu opredeljuje možnosti za t.i. nekomercialno rabo in da pač je ta možnost dana tudi zdaj po zakonu v nekem določenem obsegu, da se pač sami avtorji odločijo o tem, ali ja ali ne. Koliko pa ste sledili pri tem zakonu nekim pravim, bom rekla, tudi zakonskim terminom, pa že pove to, kar ste napisali, da se pač odpovedo, kako že, tarifi ali ne vem, mislim, sploh ne ločite tarife in nadomestila ali kaj. To se pravi, v vsakem primeru je ta amandma neprimeren za sprejetje. Toliko.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec, izvolite.
Najprej predhodnici. Direktiva je bila sprejeta, mislim, da v prvi polovici leta 2014 in Janševe vlade ni bilo več 2014. Mi bi lahko predlagali karkoli, pa ne bi bilo sprejeto. Jaz imam pred sabo predlog zakona, ki smo ga mi dali v javno razpravo 30. junija 2015. In kaj bi se zgodilo? Čisto isto kot z vsemi predlogi zakonov, ki jih predlaga opozicija. In še enkrat, mi smo zakonodajna veja oblasti. Če lahko vi predpisujete registracijo motorjem za 25 kubikov, lahko tudi zapovedujemo kolektivnim organizacijam, kaj in kako bodo delile in čemu se bodo odpovedale. Zdaj pa, ko poslušam poslanko Koleša, pa imam občutek, da so kolektivne organizacije nad zakonodajno vejo oblasti. Mene pa to prepričuje, da pa je to še en dodaten razlog, da so kolektivne organizacije, določene pisale ta zakon po svoji meri, v smislu, "mi, kolektivne organizacije smo zakonodajna veja oblasti oziroma mi smo vladajoča koalicija, ki bomo ta zakon sprejeli po naši meri".
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 45. členu ter amandmaju? Ne. V razpravo dajem 46. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 48. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospod Tomaž Lisec, izvolite, beseda je vaša.
Hvala. Tukaj pa res izhajam iz vsaj 15-letne prakse, ki jo imam pri organizaciji takšnih in določenih prireditev in zadev. In ko dopuščamo kolektivnim organizacijam, da same določijo, kaj in kako bodo zbrale in kakšna bo njihova tarifa, ker lahko to statut določa, se je dogajalo v praksi kaj? Ko si ti kot organizator prijavil prireditev ali na policijski postaji ali na upravni enoti, si napisal, "pričakujemo toliko in toliko ljudi", in vse ostalo. Potem si bil še toliko pogumen, da si objavil članek, ne vem, na primer: "Na našem koncertu v organizaciji tega in tega društva se je zbralo 500 ljudi." "Imeli smo svetovni rekord, šli smo v medije, 18 tisoč ljudi." In se pojavi kolektivna organizacija, najprej ena, ki reče: "Super, imeli ste izvajalce, tarifa krat 18 tisoč obiskovalcev krat to krat ono krat 0,25 tarifa. Pride druga kolektivna organizacija ki reče, "aha, medtem ko pa ta ansambel z avtorskimi deli in izvajalec ni nastopal, se je pa vrtela glasba iz gostinskega lokala ali pa s strani organizatorja", in druga kolektivna organizacija spet, "toliko krat toliko krat 18 tisoč krat toliko in toliko". In kaj sedaj mi želimo? Da mora kolektivna organizacija, ker se že predhodno mora najaviti kolektivni organizaciji seznam del in vsega ostalega, da kolektivna organizacija določenih podatkov ne pridobi iz javno dostopnih podstavkov, ampak da sama naredi še ta napor, ne pa da vse naredijo organizatorji pa izvajalci, da sama naredi ta napor, da se prijavi kakor koli, ali osebno ali prek elektronske pošte, ker smo le leta 2016, in si z organizatorji, ki pa so znani, dajo roko ali po mailu pošljejo, "poglejte, toliko in toliko ljudi je bilo, takšno in takšno tarifo vam bomo na koncu izstavili". Ker kaj se je do sedaj dogajalo? Dobili smo zapisnike, "pri vaši prireditvi je prišel naš zastopnik in je ocenil, da je 500 ljudi". Ma klinca, ni ga bilo, no! Če pa je že bil, bi ga bilo pa lahko toliko v hlačah, da bi prišel in se predstavil. Če je 50 ljudi na prireditvi, bi vsi vedeli, kdo je to. Če je 18 tisoč ljudi na prireditvi, bi si izmed organizatorjev sigurno kdo vzel tudi dve minuti časa pa bi rekel, "spoštovani gospod iz SAZAS, IPF, iz AIPO in vseh ostalih organizacij, lepo da ste nas prišli obiskat, povejte kakšna bo tarifa, vidite, koliko ljudi je", in vse ostalo. Tako pa na lepe oči iz zapisnikov policijske postaje, upravnih enot ali pa celo iz medijskih člankov kolektivne organizacije pridobijo podatke, se zlažejo, kako so bili na prireditvi in potem ti zaračunajo. In bil sem zraven, ko je ena organizacija mladinska se pač želela malo pohvaliti, češ, "saj nas ni bilo 200, nas je bilo 500" – ja dvakrat in pol višji račun so dobili, ker je nekdo iz ene kolektivne organizacije rekel, "o, 500 ljudi, krat 500". Namesto da bi napisali, da je bilo samo 100 ljudi na prireditvi, pa bi 5-krat manjši račun plačali. Takšne anomalije se v praksi dogajajo. In tukaj ne gre nič na URSIL, čeprav sem do njega zelo kritičen, ampak dejansko kolektivne organizacije izrabljajo delo športnih, kulturnih, mladinskih, penzionističnih in ne vem kakšnih organizatorjev, pridobijo podatke in "tuf, upali". In imeli smo prireditve, na katerih so se avtorji, ki so bili tudi izvajalci, odpovedali vsem avtorskim honorarjem, in sta prišli dve kolektivni organizaciji, ker so se prireditelji pohvalili, kako so bili uspešni, pa so dobili račun. In ni pomagal noben "rekla kazala", nobena pogodba, da se odpoveduje, nič ni pomagalo. V medijih so prebrali, 10. obletnica društva, 500 ljudi, račun. To se gredo kolektivne organizacije. In, če vam je res do transparentnosti in do nadzora, je to le en minimum, da kolektivne organizacije obvežemo, da nekaj tudi naredijo, če že želijo dobiti denar, ne pa si ga, vsaj po vašem mnenju, polovico deliti med seboj, ne pa avtorjem in izvajalcem.
Hvala lepa. Gospa Anita Koleša, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Nam gre zelo za to, da morajo kolektivne organizacije kaj narediti in zato smo jim v temu zakonu naložili marsikaj, kar jim do sedaj še ni bilo in bi jim dejansko že lahko bilo, ampak znotraj recimo Zakona o avtorskih pravicah – tudi prej, preden je bila sama direktiva vložena. Tako da bi se že marsikaj dalo. Saj to so bili tudi poskusi in hvalevredno, ampak nihče ni speljal stvari do konca. In mi pa te stvari zdaj resnično želimo speljati do konca. 48. člen, da preberem, takole ste zapisali amandma: "Uporabniku se ne sme zaračunati tarife, če se predstavnik kolektivne organizacije predhodno ni fizično ali elektronsko oglasil oziroma dogovoril o obliki sodelovanja." Vzemimo hipotetično, da se ta uporabnik odloči, da s kolektivno organizacijo ne bo vzpostavil stika. Organizator prireditve preprosto kolektivno organizacijo ignorira, na telefon se ne oglaša, ne odpira vrat, kadar pride, ne vem, predstavnik kolektivne organizacije, na elektronsko pošto ne odgovarja, kaj pa sedaj? Torej v tem primeru, tako berem ta člen, pač kolektivna organizacija ne sme zaračunati nadomestila, uporabnik organizator lahko mirne duše uporablja avtorsko delo. In kje je sedaj tista ustavno varovana pravica tega avtorskega dela? Kje je varovanje premoženja avtorja, če mu nekdo lahko na ta način, torej na zelo enostaven način, ko smo ga zapisali sedaj v ta amandma, to pravico, to lastninsko pravico, to ustavno pravico preprosto ukrade? Torej ta moč uporabnika, organizatorja v tem primeru je seveda popolnoma nesorazmerna. Enostavno bi potem lahko vsi ignorirali te stike s kolektivnim organizacijam, ker bi seveda privedlo do tega, da bi na koncu ostali brez avtorskih honorarjev. In kdo je zopet tisti, ki tukaj potegne najkrajšo? Tisti, ki ima to lastninsko ustavno pravico, to pravico do svojega premoženja, avtorsko pravico. In tukaj so določeni protokoli o prijavi, tu so zadeve, bom rekla, že precej utečene. Ni tolikšnega problema v tem, kar izpostavlja sedaj tu predstavnik Slovenske demokratske stranke. Zato je ta člen lahko zelo zelo zlorabljen in nekako se mi zdi, da ste se malo hecali. Hvala lepa.
Gospod Tomaž Lisec, izvolite.
Ne, spoštovana poslanka, nismo se hecali. Gre za prakso, ki se dogaja. Dogajajo se zlorabe s strani kolektivnih organizacij. Mi pa želimo zaščititi prireditelje različnih segmentov. To je to, praksa. In ja, če prireditelj ne plača, ima problem, ki se mu reče odgovornost. In če bi vi celoten ZASP spreminjali, bi točno vedeli, o čem govorite. Ker pa vam po glavi rojijo samo kolektivne organizacije brez vprašanja, kaj je avtorska pravica in kaj so sorodne pravice, seveda vidite avtorja, kako je bogi. Saj imamo kazenske določbe. Sam kot predsednik enega društva, ko enkrat nisem mislim da en teden pred prireditvijo poslal kolektivnim organizacijam dokumentov, kaj smo dobili? Kazen smo dobili. In če ta sistem ne deluje, ne deluje tista stran, nadzor ne deluje. Torej vse besedičenje o transparentnosti in o nadzoru, ki naj bi ga uvedel ta zakon, ne deluje, ni deloval in prepričan sem, da tudi v prihodnje ne bo deloval. Skratka, želeli smo le nekaj: da kolektivne organizacije iz foteljev ne pridobivajo podatkov, ampak tudi kaj storijo, ne pa da je vse na strani prireditelja, da vse svoje naredi, kolektivna organizacija pa po mnenju 90 % organizatorjev dobi svoje stroške, ki jih potem še nesorazmerno deli med svoje člane.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 50. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 52. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. V razpravo dajem 70. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus ter amandma Poslanske skupine NSi. K razpravi se je prijavil gospod Uroš Prikl. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Jaz sicer nisem od začetka poslušal te razprave, ampak se mi zdi, da gre za en dialog med predstavnico koalicije in predstavnikom opozicije. Jaz bi rad verjel, da je zadeva, kolega Lisec, dobronamerna in verjamem v to, da je dobronamerna s tvoje strani. Ampak težko pa razumem, da je takšna kritika tega zakona, da je čisto vse narobe, da so obtožbe, da smo na nek način tisti, ki dajemo podporo oziroma bomo dali podporo temu zakonu, na nek način zlobirani, če sem prav razumel. Seveda vsi veste, da ogromno pisem, ogromno elektronske pošte je na naše naslove prišlo, bodisi tistih, ki podpirajo zakon, kot tudi tistih, ki seveda kritizirajo. Ampak, po mojem mnenju je ta zakon seveda potreben. Zakon je potreben iz večih elementov. Zakaj sem se pri tem členu oglasil? Zato ker ta člen ravno govori o tem – oziroma amandma, pa tudi seveda člen –, da mora kolektivna organizacija predložiti vse informacije in dokumentacijo pristojnemu organu v celoti. Če mene kdo vpraša – pa ne želim seveda razbijati tega amandmaja, ga bom podprl –, mislim, da celo ni treba, da pristojni organ varuje predložene informacije in dokumente v skladu s predpisi, ker se mi zdi to samo po sebi umevno. Čeprav verjetno od več besed ne bo nič škode, kvečjemu še bolj se lahko ti podatki zaščitijo oziroma varujejo. Jaz mislim – bom morda v stavku, dveh malo širše šel od tega amandmaja oziroma tega člena –, da je poglavitna poanta tega zakona, da se poveča moč, vpliv članov, vseh članov, vseh avtorjev, da je vključenost, integriranost njihova v procese upravljanja in odločanja čim večja, da je tudi seveda večji nadzor, pa to ni zdaj samo leporečenje, in v končni fazi tudi večja transparentnost. Med drugim ta amandma tudi v prid temu govori. Da je zakon potreben, smo slišali že uvodoma s strani več razpravljavcev. Če je zakon že star, na nek način že preživet, jaz verjamem, da je tukaj v tej zakonodaji korak naprej, da je neka dodana vrednost. Ne želim razmišljati, da ta zakon ni slab. Ne želim na ta način razmišljati, da ta zakon ni slab, želim razmišljati v tej smeri, da je ta zakon dober, da bo prinesel več urejenosti, več reda. Ne govorim, da je kaos. Ampak da pa ni največje urejenosti, pa verjetno moramo si vsi skupaj priznati, in da bo dodana vrednost za vse deležnike v teh procesih sprejemanja tega zakona. Seveda, če se bo ugotovilo, bo pač vedno treba povedati, da v praksi kakšna stvar ne štima. Ne bo edini zakon, ne bo edini poseg v zakonodajo, se bo pač izboljšalo. Nameni so prav gotovo dobri, interpretacija [[…]]Dasiravno je to zelo specifično področje. Kdor ga v detajle pozna, težko o njem dokončno in vrednostno sodi. Ampak vendarle. Argumenti, ki smo jih bili slišali, tudi na tisti nočni ali pa zelo razvlečeni seji matičnega delovnega telesa, nas pač v to prepričujejo. Kot rečeno, jaz bom dal temu predlogu zakona podpro upajoč, da bojo razmere boljše, učinkovitejše, večja transparentnost, predvsem pa pravičnost za vse udeležence. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati o 70. členu ter amandmaju? Ugotavljam da ne. V razpravo dajem 75.b člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam da ne. V razpravo dajem 76. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam da ne. V razpravo dajem 77. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam da ne. V razpravo dajem 77.a člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam da ne. V razpravo dajem 79. člen ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam da ne. V razpravo dajem 80. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam da ne. V razpravo dajem 83. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam da ne. V razpravo dajem 85. člen ter amandma Poslanske skupine SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Gospod Tomaž Lisec, izvolite, beseda je vaša.
Ja, čisto na kratko pri zadnjem členu oziroma pri zadnjem amandmaju. Spoštovani gospod Prikl, ni vse narobe v tem zakonu. Je pa ogromno. Če ste imeli čas in možnost si prebrati mnenje Zakonodajno-pravne službe, vam je vse povedalo. In, kar je še največja ironija – mislim, da k 64 členom ali 65 od 87 so bili podani amandmaji koalicije oziroma Vlade, ker je bil zakon katastrofa. In še večji absurd je bil, ko smo mislili na sami seji matičnega delovnega telesa, da se bodo ti amandmaji tako kot danes brez predstave, brez obrazložitve sprejemali, in na srečo se je oglasila predstavnica Zakonodajno-pravne službe, ki je dokazala, da ali ste se zlagali, ko ste pisali, da so amandmaji sprejeti na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe, ali da se z njimi niste uskladili ali pa da mnenja Zakonodajno-pravne službe ne razumete oziroma ga niste hoteli razumeti. In na podlagi tega imamo danes amandmaje koalicije, o katerih bomo tudi glasovali in ni bilo želje s strani koalicije, da bi te amandmaje sploh obrazložila. In bom pošten, niti pregledal jih nisem, razen zelo na hitro; ker celotnemu zakonu ne verjamem, ne verjamem niti tem amandmajem. Kljub temu, da smo tudi na sami seji odbora večkrat rekli predstavniki SDS, da so določeni dobri nastavki, ampak je veliko več tistih težav, ki jih ta zakon ne rešuje oziroma jih še poglablja, predvsem delovanje in sodelovanje kolektivnih organizacij, ki jim pa ne želite prisluhniti. In da imamo en ključen moment, zakaj ta zakon ni dober – zato, ker ste iz Zakona o avtorski in sorodnih pravicah vzeli tisti del, ki je najbolj nerešljiv, in ga rešujete. Medtem, ko verjamem, da ostala poglavja v obstoječem Zakonu o avtorski in sorodnih pravicah bi bila verjetno v roku osmih ur usklajena med vsemi kolektivnimi organizacijami, ker imajo iste pomisleke. In ne boste verjeli, velika večina kolektivnih organizacij se strinja z našimi amandmaji. Tega prej nisem hotel reči. To glede 20 % in 80 %; ja, morda bi kakšna manjša kolektivna organizacija imela problem, ampak je bilo rečeno, "pa bi že nekako skušali, če bi nam zakonodajna veja oblasti to predpisala, da bi to tudi uredili". Ko smo mi prvič predlagali enotno položnico – od vseh kolektivnih organizacij vik in krik, posebej iz ene, si bom drznil reči, največje kolektivne organizacije. Po treh mesecih so rekli, "glejte, sicer je to naš know-how, ampak bomo nekako že skušali, ampak če bo druga stran za to, se bomo mi že prilagodili", in je druga stran rekla, "če se bo prva stran prilagodila, se bomo mi tudi". Zato smo tudi predlagali tisti amandma glede skupne položnice. Ker s tem lahko, sem prepričan, da ne v naslednjih šestih mesecih, ne v naslednjih 12 mesecih se ne bo dogajalo nič. Vprašanje pa je, kdaj bomo dobili kakšno novelo Zakona o avtorski in sorodnih pravicah, ki pa je še bolj nujno potrebna sistemske ureditve, ne pa to, da govorimo o nadzoru transparentnosti sodelovanja članov pri upravljanju kolektivnih organizacij, če nam pa sistem v praksi propada. Jaz imam upanje, da morda pa je vsa ta razprava koga na ministrstvu, na uradu spodbudila, da bo bolj gledal pod prste kolektivnim organizacijam. Ampak verjemite, če kolektivne organizacije so znale izrabiti sedanji sistem, ga bodo tudi naprej, pa ne glede na to, kaj napišemo glede nadzora, transparentnosti. In to, kar najbolj podpiram v tem zakonu, so kazenske določbe, ki pa so bile v začetku samo za uporabnika, ne pa za kolektivne organizacije. In sam pravim, da je prav, da kolektivnim organizacijam naložimo tudi plačilo glob. Ampak seveda jaz verjamem, da bo URSIL zasut z delom, ko se bodo kolektivne organizacije med seboj in z uporabniki kregale, kdo ima prav, kdo nima prav, kdo bo dal in kdo bo vzel.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. S tem tudi zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 23. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE O NUJNIH SISTEMSKIH IN STRUKTURNIH UKREPIH ZA NOV RAZVOJNI ZAGON GOSPODARSTVA IN USTVARJANJA NOVIH DELOVNIH MEST, KAR JE KLJUČNO ZA BLAGINJO PREBIVALSTVA IN VZDRŽNOST JAVNIH FINANC. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Predlog priporočila je na 19. seji dne 29. 6. 2016 in 30. 6. 2016 obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor delov predloga priporočila ni sprejel, je bila obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Na kratko bi rad predstavil stališče Poslanske skupine Desus do priporočila. Ne toliko dolgo nazaj smo na posebni izredni seji Državnega zbora obravnavali prav tako opozicijski predlog glede priporočil o tem, kako naj bi ta Vlada ravnala pri načrtovanju proračuna in upravljanju z javnimi financami. Očitki so leteli bistveno širše in vključevali skorajda vsa področja. Večurni napor predlagatelja, da negativno izpostavi vsako besedico, vsak stavek, vsak segment koalicijske pogodbe, se pa je izkazal takrat na neuspešnega. Enako ali pa podobno se dogaja glede podpore današnjemu priporočilu Vladi, kjer se obravnava ustavila že na, kot je predsedujoči povedal, matičnem delovnem telesu. Gre za poskus kritike Vlade s tokratno razliko, da se predlagana priporočila tokrat nekoliko bolj nagibajo na področje ekonomije, gospodarstva. Torej za splošni očitek, da Vlada doslej ni naredila nič. Pa ne bo držalo. Predlagatelji svoje všečne ideje za boljše ukrepanje promovirajo tudi v plasiranju ločenih predlogov zakonov za posamezno področje, za posamezno področno zakonodajo, čemur smo priča že kar nekaj časa. V naši poslanski skupini smo že večkrat ponovili naše trdno stališče, da je kakršenkoli nepremišljen, prehiter, rokohitrski poseg v dosedanji obstoječi sistem plačevanja prispevkov za socialno varnost nedopusten, saj bi lahko pod vprašaj postavil vzdržnost tako pokojninske kot seveda tudi zdravstvene blagajne. Ne gre torej samo za ogromen javnofinančni izpad, ampak za poseg v kvaliteto in sam obseg pravic zavezancev. Celovita davčna reforma, pa kakorkoli jo to razumemo, je projekt, ki mora po našem mnenju za vsak načrtovani ukrep natančno določiti tudi nadomestni vir tistega dohodka, torej finančnega, ki pri tem izpade oziroma definirati tako imenovani protiukrep. Brez tega lahko prav gotovo pričakujemo hude in nepopravljive finančne posledice za državo, posledično – kar je pa seveda najbolj pomembno – pa tudi za socialni status posameznika, kar je seveda še neprimerno bolj kritično. Predlagatelji kot alternativni vir predlagajo uvedbo davka na nepremičnine, ki je že bil v preteklosti obravnavan. V Poslanski skupini Desus s tem načelno soglašamo, vendar pa opozarjamo, da to še zdaleč ni dovolj. Razbremenitev stroškov dela prav tako ne pomeni, da bodo zaposleni avtomatično bolj produktivni in, kar je še bolj pomembno, bolj zadovoljni na svojem delovnem mestu. Če denimo uvedemo drugačno ureditev za obdavčitev božičnice, to še ne pomeni, da jo bo izplačalo prav vsako podjetje, pa bi bilo fino, da bi jo. Treba bo spremeniti tudi miselnost poslovodstva, miselnost nadrejenih o vplivu posameznega ukrepa na povečanje angažiranosti svojih kolegov, svojih zaposlenih in seveda posledično uspešnost podjetja. Vlada je sicer v fazi intenzivne priprave novih ukrepov tudi ali pa predvsem na področju davčne zakonodaje oziroma prestrukturiranja davčnih bremen, in dogovori, usklajevanja kažejo dobro; ohranili bomo tudi tisto najvišjo, 50 % davčno stopnjo, čeprav so bile nekatere tendence, da se seveda zniža in na ta način prispeva k odpustkom za najbogatejše. Ukrepi na področju gospodarstva, če počasi zaključim, morajo iti izključno v smer ohranjanja obstoječih ter ohranjanja novih delovnih mest. Če zagotovimo pogoje v državi na način, da ima vsak prebivalec možnost, da se dokaže in izkaže na trgu dela in za to prejme pošteno in zasluženo plačilo, potem ne bi potrebovali toliko časa in energije, da ustvarjamo ukrepe, ki rešujejo njihov socialni položaj. Rešitev ni samo v rasti izvoza države – čeprav je to poglavitno –, ki je v prvem četrtletju zrasel na več kot 5 %. Skrb zbujajoča sta podatka o padcu investicij ter stagnaciji zasebne potrošnje kot ključnih faktorjih krepitve gospodarstva. Kolegice in kolegi, za nas v Poslanski skupini DeSUS je najbolj zaskrbljujoč podatek, da se bo število delovno aktivne starejše populacije do leta 2060 podvojilo. Posledično se negativne projekcije pričakujejo tudi pri izdatkih za staranje, kot so izdatki za pokojnine, zdravstvo in dolgotrajno oskrbo, ki se bodo povečale z dosedanjih 19 na več kot četrtino. In ravno na temu mestu opozarjamo na delo, ki bi moralo biti opravljeno že daleč v preteklosti, in sicer ustanovitev demografskega rezervnega sklada. Le na ta način lahko poskrbimo, da bodo kljub fiskalnim naporom države pri uresničevanju javnofinančne uravnoteženosti pravice sedanjih in pravice bodočih upokojencev – predvsem nove generacije, generacije ki prihaja – ostale pravične in neokrnjene za zmeraj. Vse našteto je, kolegice in kolegi, razlog, da bomo v Poslanski skupini DeSUS predlagana poročila zavrnili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica, izvolite.
Hvala za besedo. Predlagana priporočila se sklicujejo na zahteve gospodarske in obrtne zbornice. V Združeni levici se seveda z njunimi usmeritvami ne strinjamo, ker so v nasprotju z našim socialnim in razvojnim programom. Država na naši stopnji razvitosti ne more utemeljiti razvoja na nizkih davkih, saj takšna politika favorizira predvsem tehnološko predvsem nezahtevne sektorje. Ti sektorji, ki pa ne morejo biti generatorji družbenega razvoja, so v Sloveniji že zdaj preveliki. Na to kažeta dva ključna podatka – prvič, kljub krizi se je število espejev od aprila 2008 do aprila letos povečalo skoraj za četrtino, in drugič, po zadnjih podatkih so velika podjetja v menjavi s tujino ustvarila 2,6 milijarde evrov presežka, mala in srednja podjetja pa 3,7 milijarde primanjkljaja. Takšna gospodarska baza sicer zadostuje za to, da ohranjamo sedanji standard, vendar za čedalje manj prebivalcev. Če hočemo doseči preboj, moramo ustaviti privatizacijo in siromašenje javnega dobra. Upočasniti je treba fiskalno konsolidacijo in povečati javne prihodke, zato moramo ukiniti dopolnilno zdravstveno zavarovanje in ga nadomestiti s solidarno javno dajatvijo. Povečati moramo davke na kapitalske dohodke in premoženje večje vrednosti. To bo tudi osnova za izvedbo bistvenih infrastrukturnih projektov, kot je drugi tir. Hkrati je treba preprečiti vedno večjo podreditev gospodarstva svetovnemu kapitalu. Zato moramo zavrniti sporazume, kot sta TTIP in Ceta; ti sporazumi bodo namreč prizadeli zlasti panoge, kot je farmacija, ki pa so odločilne za naš razvoj in naš standard. V Združeni levici ne nasedamo na parole o znižani obremenitvi dela. Beg možganov ni posledica previsokih davkov, ampak dejstva, da je v Sloveniji vedno manj večjih podjetij, ki bi potrebovala visoko usposobljeni kader. Vedno večji presežek v zunanji menjavi in plačilni bilanci, ki se na medletni ravni približuje 8 %, kaže, da je naše gospodarstvo po stroških visoko konkurenčno. Zato so davčne reforme, kakršno je ta teden predlagala koalicija, nesmiselne, predvsem pa niso pravične. So sredstvo za pretakanje javnih sredstev v privatne žepe, in to ne v žepe vseh državljanov, ampak tistih, ki imajo že tako in tako najvišje plače. Z novo dohodninsko lestvico, ki jo predlaga koalicija, bi manjšina – zgolj 7,3 % zavezancev z najvišjimi plačami – pridobila kar 56 milijonov evrov letno. Delavci, ki imajo plačo malo nad minimalno, pa bi z dvigom splošne olajšave po predlogu dobili samo 5 milijonov. In to je politično bistvo te reforme: dodatnih 56 milijonov za 7,3 % najbolje plačanih v tej državi in 5 milijonov za tiste, ki so že zdaj na eksistenčnem minimumu in praktično brez premoženja. To je tako opevana razbremenitev t.i. višjega srednjega razreda. Hkrati bo proračun v času največje konsolidacije izgubil 40 milijonov letno, torej približno toliko kot bi nas stalo financiranje drugega tira z javnimi sredstvi. Vlada, ki ne zna zagotoviti 40 milijonov za javno infrastrukturo in ki ima toliko za povedati na račun plač zaposlenih v Luki Koper, se bo torej mirno odpovedala 40 milijonom v korist 7,3 % najbolje plačanih prebivalcev v državi. Vse navedeno še toliko bolj velja za predloge združenj delodajalcev in Nove Slovenije, ki jih zato v celoti zavračamo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil mag. Matej Tonin.
Dober dan, kolegice in kolegi. Poškodovano barko popravljaš v zatišju, popravljaš jo takrat, ko ni na vidiku večjega viharja ali nevihte. In če kdaj, potem je danes to tisti trenutek; vsaj vladna koalicija trdi, da je Slovenija na pravi poti in da imamo gospodarsko rast, da je vse v najlepšem redu. In če kdaj, potem moramo prav danes prilagoditi naše okvirje, naše sisteme na nove okoliščine, ki jih terjajo razmere v svetu in ne nazadnje, ki jih terjajo tudi demografski trendi v Sloveniji. Slovenija se stara; v prihodnjih 10 letih bo v tej državi kar 100 tisoč ljudi več, ki bodo dopolnili več kot 60 let, kar pomeni, da se bodo pritiski na zdravstveno, pokojninsko in tudi drugo državno blagajno izjemno povečali. Zato bi po naši oceni morala biti temeljna naloga tega parlamenta, da stori vse za nove zaposlitve. Kaj potrebujemo za to, da bi ustvarili v tej državi več delovnih mest? Po naši oceni najprej ustrezen izobraževalni sistem. Kakšen? Takšen, ki bo produciral mlade in izobraževal mlade za poklice, ki jih ta država dejansko potrebuje, ne pa da bo mlade silil v neka splošna izobraževanja v smeri, s katerimi si država kaj veliko ne more pomagati. In da bo vendarle ta izobraževalni sistem bolj usmerjen h kvaliteti, ne pa kvantiteti. Da smisel našega izobraževalnega sistema ne bo tekmovanje v pomnjenju čim večjega števila podatkov, ampak predvsem v razumevanju stvari. In v tej smeri si predstavljamo, da je treba spremeniti izobraževalni sistem, da bo produciral mlade, ki bodo za Slovenijo tudi uporabni. Za nove zaposlitve je potrebna tudi učinkovita administracija, javni sektor; administracija, ki bo predvsem državljanom pomagala, da bodo svoje ideje čim prej lahko spravili v prakso, da bodo lahko svoje ideje čim prej prodali, ne pa da bo naša državna birokracija prva ovira na poti realizacije njihovih idej. In za učinkovitejšo administracijo je treba predvsem poenostaviti postopke, zmanjšati normiranost na številnih področjih in za prihodnje investicije predvsem olajšati umeščanje objektov v prostor. Poleg teh dveh, torej ustreznega izobraževalnega sistema, učinkovite administracije je za nove zaposlitve pomemben tudi boljši poslovni okvir. Pri boljšem poslovnem okvirju pa je ključno delovanje pravne države, kar z drugimi besedami pomeni spoštovanje pravil, da za vse veljajo enaka pravila igre, da nepoštene podjetnike, ki goljufajo in delajo škodo celotnemu poslovnemu okolju, ta sodni sistem čim prej izloči iz igre in da jim tudi onemogoči nadaljnje izigravanje sistema. Pri boljšem poslovnem okolju so pomembni tudi davki. Že večkrat je bilo rečeno, da če primerjamo naše davke z davki v drugih državah v teh treh različnih kategorijah – to so pri nepremičninah, pri kapitalu in delu –, lahko ugotovimo, da so nepremičnine in kapital v Sloveniji konkurenčno obdavčeni, če smem uporabiti ta izraz, medtem ko pa pri delu izrazito nekonkurenčni, kar pomeni, da je delo v Sloveniji pretirano obdavčeno. Za zagon gospodarstva je treba povečati domačo potrošnjo. In ponovno pridemo na obdavčitev dela. In domače potrošnje ni mogoče povečati drugače kot tako, da ljudem ostane več v žepih. Kajti le tako, če bodo imeli ljudje več v žepih, bodo lahko več trošili, ko bodo več trošili, bodo podjetja več prodala in če bodo več prodala, bodo lahko tudi več zaposlovala. In to je krog, h kateremu moramo stremeti. Zato se nam zdi v Novi Sloveniji škoda, da je vladna koalicija zavrnila priporočila, ki Vladi nalagajo oziroma ji priporočajo, da gre v popravke naših sistemov v smeri, ki bi zagotovila več delovnih mest.
Hvala lepa. Gospa Vojka Šergan bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala, gospod podpredsednik. Pozdravljeni iz Ministrstva za gospodarstvo, kolegice in koleg!. Predstavila bom stališče do predloga priporočila Vladi Republike Slovenije o nujnih sistemskih in strukturnih ukrepih za nov razvojni zagon gospodarstva in ustvarjanja novih delovnih mest. Do teh priporočil se je Vlada opredelila, opredelila do posameznih ukrepov in opredelitev tudi posredovala v Državni zbor. Ugotovila je, da so nekatere pobude že uresničene, druge v izvajanju. V nekaterih primerih pa se je odločila, da spremembe v tem trenutku niso potrebne. Poleg tega so posamezni ukrepi Ministrstva za finance ustrezno opredeljeni tudi v nacionalnem reformnem programu, ki je že bil predstavljen v Državnem zboru in vključuje vse ukrepe, za katere se v Poslanski skupini Nove Slovenije zavzemajo v svojih priporočilih, zato ne vidimo pravega razloga za dodatna priporočila. Tako je v tej finančni perspektivi na primer za internacionalizacijo zagotovljenih 80 milijonov z namenom krepitve usposobljenosti srednjih in malih podjetij. Gre za podjetja, ki imajo še veliko potenciala za rast, razvoj, ustvarjanje novih delovnih mest. Še v tem letu bo Ministrstvo za gospodarstvo z MSP testom sistemsko poskrbelo za preprečitev nastanka novih administrativnih bremen, saj bomo tehtali vpliv vseh novonastalih zakonodajnih predlogov na gospodarstvo. Novi Zakon o gostinstvu bo omogočil, da bodo na enem mestu zajeti vsi nastanitveni obrati. Tako bodo gostinci, kmetje in sobodajalci enake podatke, ki so jih do sedaj sporočali najmanj štirim različnim institucijam, sedaj pošiljali elektronsko, seveda na eno mesto. V okviru prenove mreže VEM točk bodo podjetja imela informacije o dostopu do finančnih virov, hkrati pa bo enotna nacionalna točka za tuje investitorje. Nadaljuje se projekt prenove reguliranih poklicev. Iz resorja Ministrstva za finance pa je bila za odpravo administrativnih ovir sprejeta med drugim tudi novela Zakona o davčnem postopku – prvi paket v letu 2014, drugi paket 2015 in tretji, v tem trenutku je bila zaključena javna obravnava. Pa še vrsta drugih predpisov s področja DDV, izvajanja carinske zakonodaje, trošarinske in tudi katastrski dohodek. V javni razpravi je davčno prestrukturiranje, kjer bomo z novo dohodninsko lestvico razbremenili tako srednji kot nižji sloj zaposlenih. Nagrajevanje poslovne uspešnosti bo davčno ugodnejše. Torej, prvič po letu 2010 ima Republika Slovenije manj kot 100 tisoč brezposelnih oseb. Imamo 10 tisoč več zaposlenih mladih. Dosegli smo ekonomsko in politično stabilnost. Nadaljuje se gospodarska rast tudi v letošnjem letu. Izvoz raste. Na lestvici konkurenčnosti smo pridobili kar šest mest, prvič po nastanku krize. Smo med desetimi najbolj varnimi državami na svetu. Menimo tudi, da smo na pravi poti. Poudariti je treba, da stremimo k podobnim ciljem, kot navaja predlagatelj. Vedno je tako, da je lahko za doseganje podobnih ciljev tudi več poti. Mi v SMC izbiramo pač svojo pot, za katero verjamemo, da je prava, da bo prinesla Sloveniji in njenim ljudem dobro življenje v prihodnosti.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke kot zadnja. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Gospodarstvo bi moralo biti hrbtenica vsega; od dobro delujočega gospodarstva je odvisno, kolikor denarja imamo v proračunu in od dobro delujočega gospodarstva je odvisno, kakšno socialno državo si sploh lahko privoščimo. Gospodarstvo ne pričakuje subvencij in pomoči, pričakuje pa ugodno podporno okolje, v katerem lahko normalno deluje, pričakuje okolje, v katerem lahko deluje konkurenčno in inovativno. Gospodarstvo pričakuje finančne in administrativne razbremenitve. Finančne razbremenitve v obliki nižjih davkov in prispevkov, zlasti na področju stroškov dela, administrativne razbremenitve pa na področju skrajšanja rokov za pridobitev potrebnih dovoljenj in seveda brez nepotrebne birokracije. Ampak trenutna vlada se namesto tega raje ukvarja z dodatnimi obremenitvami, kot so recimo davčne blagajne, fiksiranje davka na dodano vrednost na 22 %, dvig davka na zavarovalne in finančne storitve, pripravljate nepremičninski davek, govorite o bencinskem centu in tako naprej. Delujete na način, da kaznujete produktivne zaposlene in tako, da kaznujete dobro delujoča podjetja. Na drugi strani pa se tako Vlada kot tudi koalicijski poslanci radi pohvalite z obstoječo gospodarsko rastjo. Gospodarsko rastjo, ki je v večji meri posledica uspešnega dela izvoznikov. In tudi glede na napovedi v prihodnjih letih bo tako. In ravno zaradi tega bi bilo prav, da bi v največji mogoči meri seveda upoštevali opozorila in pa predloge gospodarstva. Gospodarstvo zlasti opozarja na nekonkurenčnost na področju zaposlovanja, previsoke davke, potrebo po reformi trga dela, ureditev področja šolstva, ki mora zlasti slediti potrebam gospodarstva, in seveda na nepotrebno birokracijo. Pripravljen predlog priporočil Vladi o nujnih sistemskih in strukturnih ukrepih za nov razvojni zagon gospodarstva in ustvarjanja novih delovnih mest vsebuje zlasti pobude Gospodarske zbornice Slovenije, nekaj tudi Obrtno-podjetniške zbornice. Z večjim delom vsebine se seveda strinjamo. Ključni pomislek pri pripravljeni vsebini pa imamo pri nepremičninskem davku, ki ga v Slovenski demokratski stranki ne podpiramo. Sicer se pa je treba zavedati dejstva, da je Slovenija lahko zgolj toliko močna, kolikor je močno njeno gospodarstvo, in da je v prihodnosti treba v prvi vrsti predvsem poslušati tiste, ki so dejansko kreatorji delovnih mest, in to govorim o delovnih mestih v zasebnem sektorju. Hvala.
Tudi vam. Kolegice in kolegi, končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 21. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 16.40. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o visokem šolstvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov, gospa Ljudmila Novak.
V Novi Sloveniji tega zakona ne bomo podprli. Če bo pa vseeno sprejet v prvem branju, pričakujemo amandmaje, ki jih bomo tudi sami vložili oziroma pričakujemo tudi amandmaje koalicije prav zaradi tega, ker menimo, da moramo Slovenci zelo varovati svoj jezik in ni dopustno, da bi na visokošolski ravni bil tuji jezik tisti, v katerem bi predavali profesorji slovenskim študentom za slovenski davkoplačevalski denar. Pri tem nismo nenaklonjeni tudi temu, da tuji profesorji predavajo na slovenskih fakultetah, vendar moramo biti pri uporabi tujih jezikov na fakultetah zelo pazljivi, ker lahko s tem naredimo veliko škodo slovenščini. In ker prav to področje ni v temu zakonu dobro urejeno, zakona v prvem branju ne moremo podpreti.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra, gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. V Poslanski skupini SMC bomo predlog, da je novela primerna za nadaljnjo obravnavo, podprli, zato ker novela omogoča stabilnejše financiranje visokega šolstva, širi demokratizacijo univerz, prav tako zaostruje pogoje za ustanavljanje visokošolskih zavodov, širi pravice študentov, ki se tičejo zdravstvenega varstva, pa tudi podaljšanja njihovega statusa pri prehodu iz prve na drugo stopnjo bolonjskega študija, ker omogoča sofinanciranje doktorskih študijev. In tudi z zavedanjem, da je treba skrbeti seveda za razvoj slovenskega znanstvenega jezika, a pri tem poudarjamo, da se moramo zavedati hkrati tudi zelo močno, da samozadostnost zagotovo ne more biti pogoj za uspeh. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo. Torej v Poslanski skupini Desus smo že v predstavitvi stališča najavili, da bomo zakon v prvem branju večinsko podprli. Zakon sicer koalicijsko ni usklajen, ampak smo se dogovorili, da z amandmaji, ki jih bomo pripravili do drugega branja, zakon uskladimo tako, da bo reševal vse to, kar smo si zadali, da bi bilo treba spremeniti v zakonu. Predvsem gre za to, kar je že zdaj gospod Tabaković povedal, gre tudi za to [[…]]In Ljudmila Novak. Gre za to uporabo jezika visokem šolstvu, kjer pač so dileme glede tega, ali ne bi prišlo do zlorabe oziroma do problemov pri uporabi tujega jezika pri predavanjih, in da to pač vsi v takšni obliki, kot je zdaj pripravljeno, ne podpiramo. Potem gre tudi za neusklajenost z odločbo Ustavnega sodišča. Skratka, kot sem rekla, zakon bomo pri nas v Desusu večinsko podprli. Nismo vsi za to, ampak 10 glasov bo za spremembo zakona. Hvala lepa.
obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Novele Zakona o visokem šolstvu v Združeni levici ne moremo podpreti oziroma ne moremo ga podpreti iz enakih razlogov, kot nasprotujemo celotni politiki te vlade na področju visokega šolstva. Prinaša še več erozije javnega in še več komercializacije. Tega pa preprosto kot socialisti ne moremo dovoliti. Najprej je tukaj točka internacionalizacije. Seveda mora biti visokošolski prostor odprt, znanost pač se ne ozira na nacionalne meje niti ne na meje nacionalnega jezika. Ampak v tem primeru namesto dviga v kvaliteti lahko pričakujemo še več vdora komercialnih plačljivih praks v naš visokošolski prostor, ki se skrivajo za to maksimo internacionalizacije. Kratko bodo seveda potegnili naši študentje. Naprej, financiranje. Novela predvideva financiranje v 1 % bruto družbenega proizvoda, da bo to šlo pač v visoko šolstvo. Žal je ta BDP omejen na realno rast BDP, to pomeni, da lahko kakršnakoli inflacija preprosto požre potrebno količino sredstev, namenjenih visokemu šolstvu, in to je neka silno "škatljiva" formula. Še posebej če vemo, da novela predvideva dvig sredstev na 1 % BDP v razdobju naslednjih 15 let. V Nacionalnem programu za visoko šolstvo je napisana neka drugačna številka – 2 % BDP do leta 2020 –, in to je nekaj, kar bi morala Vlada zasledovati, ne pa takšne za lase privlečene formule financiranja. Ta zakon ne vsebuje nekaterih izmed perečih problemov v našem visokošolskem prostoru, kot je to definicija javne službe, kot je to razmejitev javnega od zasebnega, in seveda se nam potem v tej megli, v tej močvari nejasnosti lahko dogajajo takšne stvari, kot so neupravičeni dodatki zdaj že nekdanjemu finančnemu ministru Dušanu Mramorju, pa seveda povodi za odstop prve ministrice za izobraževanje v tej vladi Stanke Setnikar Cankar. Skratka, nedefinirana ločitev med zasebnim in javnim zelo lahko pripelje do bogatenja akademske elite, t.i. akademskih mandarinov. V eni točki pa ta novela vendarle počne nekaj dobrega oziroma vsaj stopa v pravo smer, ko širi volilno pravico pri dekanih in rektorjih. Demokratizacija je nekaj, kar v Združeni levici brezpogojno terjamo kot strukturen ukrep proti fevdalnim menedžerskim praksam, ki domujejo na univerzi in ki botrujejo, da ozka skupina univerzitetnih in fakultetnih menedžmentov v svojih rokah kopiči moč, kopiči vpliv in kopiči resurse. Zdaj ta demokratizacija niti približno ne gre dovolj daleč, je pa vsaj še en začetek. Kakor je tukaj notri v noveli ZViS napisana, žal ni dovolj, da bi nas v Združeni levici prepričala. Mi bomo proti komercializaciji izobraževanja in proti noveli ZViS.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 15. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Mi v Združeni levici bomo seveda glasovali proti. Bom poskusil razložiti na način, ki bo razumljiv vsem, ne zgolj socialistom. Ta zgodba ima izvirni greh, ima greh in ima smrtni greh. Izvirni greh je v tem, da po tako imenovanem Jazbinškovem zakonu ta družba in država 20 let ni vzpostavila neke resne stanovanjske politike, ki bi omogočala socialno ogroženim, mladim oblike najemniških stanovanj, oblike stanovanjskih kooperativ in podobno. Ima greh, ki ga imenujemo občinski Zujf, ki je tistim, ki so upravičeni do neprofitnih stanovanj, ampak zaradi dejstva [[…]]Nek poslanec, ki je sedaj v koaliciji; ko je bil še v opoziciji, je razlagal, kako so se določeni župani hvalili, "mi pa nimamo nobenega neprofitnega stanovanja pri nas, saj mi to ne potrebujemo". Sama resorna ministrica pa je izjavila, ko sem ji postavljal vprašanje v imenu Združene levice o tistem preostanku stanovanj, ki so bila v lastništvu MORS, "ja kdo bi pa potreboval takšna stanovanja v Tolminu in Ilirski Bistrici?". Zaradi take mentalne sheme in zaradi občinskega "zazujfanja" smo prišli v nek položaj, v katerem smo. Ko smo v Združeni levici to predlagali, smo rekli, da verjetno obstaja tudi protiustavnost, kar je navsezadnje Ustavno sodišče tudi dokazalo. Mi imamo tudi smrtni greh. Smrtni greh, da neka sprenevedava koalicija pravi, "ah, saj imamo leto dni časa, da rešimo ta primer". Če tisti, ki boste glasovali, da se to ukine, ker bi to protiustavnost lahko zelo hitro zelo elegantno in tudi sistemsko rešili, ker to je sistemski predlog, ljuba draga gospoda, ki dve leti že iščete sistemske rešite, boste kot politiki seveda ustvarili smrtni greh. In ne morem drugega reči na koncu kot to, da na Štajerskem take ljudi imenujemo nekaj v povezavi v nemščini s psom, kako pa naprej, ne bom povedal. Ker to je skrajno neodgovorno, da – v neki družbi zmagujete z glavami –, nekdo, ki ima polna usta in prava in etike gor in dol, dovoljuje neko stanje, ki je protiustavno, dovoljuje neke možnosti, da dejansko tisti, ki so najbolj potrebni ureditev nujnih takojšnjih, teh ne dočakajo. Hvala za besedo. Mi bomo glasovali proti.
Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 9. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o zdravstveni ustreznosti živil in izdelkov ter snovi, ki prihajajo v stik z živili, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ta sprememba zakona se nanaša na omejitev vsebnosti transmaščob v živih, ki jih imamo na trgovskih policah. V zadnjih dvajsetih letih so bile po svetu opravljene neštete raziskave glede škodljivosti transmaščob in vse brez izjeme so pokazale, da uživanje transmaščobnih kislin za večkrat poveča možnosti za nastanek bolezni srca, ožilja, rakavih obolenj, težav z razvojem zarodka v nosečnosti in tako naprej. Skratka, gre za dobesedno strup, ki je na naših trgovskih policah in ki ga ljudje v tej državi uživajo. Prvič zato, ker so neobveščeni o njem, drugič zato, ker mi kot zakonodajalec ne ukrepamo. Po svetu so številne države že sprejele ukrepe v to smer. Prednjačijo Združene države Amerike kjer so praktično prepovedali transmaščobe v živilih. V Evropi pa imamo nekaj svetlih primerov, med drugim Dansko, ki je to uredila že leta 2006, in imamo Latvijo, Madžarsko in pa Avstrijo. Mi smo v svojem predlogu sledili latvijskemu zgledu, ki transmaščobe omejuje do točke, do koder to puščajo evropske regulative, in predlagali, da se sprejme zakonodajna sprememba, ki je minimalna, ki je tehnična. Gre pa za to, da bi morala Vlada v roku pol leta to področje urediti. Trgovci in pa proizvajalci bi pa imeli eno leto, da se novi zakonodaji oziroma novim omejitvam, ki bi jih vnesli, prilagodijo. Proizvajalci so nam zagotovili, da s tem nimajo problemov, ker so praktično že sami izločali te postopke predelave, v katerih nastajajo transmaščobe. Tudi trgovci nimajo problemov, ker enostavno postavijo nove zahteve do dobaviteljev, predvsem do tujih, ki v Slovenijo izvažajo izdelke s transmaščobami. Zataknilo pa se je pri Vladi. Vlada je pa nasprotovala iz razloga, da je to treba notificirati pri Evropski komisiji, in mi smo po njenih začetnih opozorilih na to težavo v Državnem svetu stvar tudi primerno uredili. Uredili smo tako, da so prehodna obdobja dovolj dolga, uredili smo z Zakonodajno-pravno službo in uredili smo tako, da ni nobenih ovir tehničnih, da se ta zakonodaja danes sprejme, ker tudi v Latviji so šli po enakem principu – najprej zakon in potem notifikacija. In če kdo danes glasuje za to, da naš zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bo to storil zgolj iz političnega prestiža, mi pa bomo postavili javno zdravje pred politični prestiž in bomo seveda glasovali "proti".
Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti pa 19. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga Zakona o kolektivnem upravljanju avtorske in sorodnih pravic v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 14. 7. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in DeSUS k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti pa 2. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in DeSUS k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in DeSUS k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 49. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 19. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 21. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 25. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 26. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 27. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 30. členu. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti eden. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 33. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 34. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SMC in Desus k 35. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SMC in Desus k 43. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SMC in Desus k 44. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SMC in Desus k 45. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SDS k 45. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 48. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SMC in Desus k 46. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SDS k 48. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 51. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SMC in Desus k 50. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SMC in Desus k 52. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Polanske skupine SMC in Desus k 70. členu. Če je amandma sprejet, postane amandma pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Ker je bil amandma Poslanske skupine SMC in Desus k 70. členu sprejet, je postal amandma Poslanske skupine Nove Slovenije pod točko 2 brezpredmeten. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 75.b členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 76. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 77. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 77.a členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 1. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 79. členu. Če je ta amandma sprejet, postane amandma pod točko 2 brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 45. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 79. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 80. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 83. členu. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In končno, odločamo o amandmaju Poslanske skupine SMC in Desus k 85. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti nihče. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Mandatno-volilnih zadev. Ugotavljam, da do nadaljevanja te točke dnevnega reda zboru ni bila predložena nobena nova zadeva, zato jo zaključujem. Zaključujem tudi 21. sejo Državnega zbora in vam želim prijetne počitnice.