Dobro jutro, dober dan, spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Pričenjam nadaljevanje 39. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem in vas obveščam, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: kolega Roberto Battelli, Jožef Jerovšek, Anton Kokalj, Alojz Posedel in poslanka Maria Pozsonec. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O FINANCIRANJU OBČIN, SKRAJŠANI POSTOPEK. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 5 ur in 10 minut razprave. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Preden dam besedo ministru, dovolite, da vas obvestim, da Poslanska skupina Zares v okviru 18. točke dnevnega reda prekinja obstrukcijo v povezavi s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o financiranju občin. Kot rečeno, je predlog zakona v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Z nami je dr. Ivan Žagar, minister brez listnice, zadolžen za lokalno samoupravo in regionalno politiko. Minister, beseda je vaša, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani poslanci! Cilj predlaganih sprememb je dopolnitev zakona o financiranju občin in upoštevanje odločbe Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Predlagane rešitve temeljijo na razlagi pomena načel finančne avtonomije lokalnih skupnosti, 142. člen Ustave, lokalne samouprave, 138. člen Ustave, socialne države iz 2. člena Ustave in načela enakosti iz drugega odstavka 14. člena Ustave, ki jo je izrazilo Ustavno sodišče Republike Slovenije v obrazložitvi svoje odločbe. Ustavno sodišče je namreč jasno povedalo, da je država z novim zakonom o financiranju občin, ki ste ga sprejeli v Državnem zboru, končno izpolnila svojo dolžnost, da izenači prebivalce, ne glede na to, v kateri občini prebivajo. Z drugimi besedami je prejšnji sistem ustvarjal neenako obravnavo, torej kršitev ustavnega načela enakosti pred zakonom, saj občine niso bile ustrezno financirane z vidika zagotavljanja primerne porabe, torej z vidika enake pravice do lokalne samouprave. In če povzamem 31. odstavek odločbe: "Gmotno stanje ali družbeni položaj posameznika ob drugih posebnih okoliščinah ne smeta biti podlaga za razlikovanje pri uresničevanju človekovih pravic. To pomeni: "da imajo vsi državljani, ne glede na njihov gmotni položaj oziroma prispevek v državni oziroma občinski proračun, enake pravice pri uresničevanju lokalne samouprave ter pravice do enakega obsega in kvaliteto storitev, ki jih morajo občine nuditi lokalnemu prebivalstvu pri izvrševanju svojih zakonskih nalog. Gre za uveljavljanje zahtev po načelu enakosti pred zakonom in država je dolžna sistemsko zagotavljati enakost pred zakonom." - povzetek odločbe Ustavnega sodišča. Dopolnjeni sistem financiranja občin torej zagotavlja povezanost občine z dohodnino kot lastnim virom, ki je sorazmeren z nalogami občine, ki jih mora zagotavljati svojim občanom, vendar pa zagotavlja tudi solidarnost med občinami s ciljem enakosti državljanov, ne glede na njihov gmotni položaj in prispevek v državni oziroma občinski proračun. Občinam za financiranje primerne porabe pripada tako po novem 54% dohodnine, in sicer 70% posamezni občini glede na pobrano dohodnino na njenem območju. Če ta znesek presega primeren obseg vseh sredstev, se presežek doda za solidarnostno izravnavo. 30% teh sredstev je namenjenih za solidarnostno izravnavo prihodkov od dohodnine med občinami. Občinam, ki iz teh sredstev ne pokrijejo primerne porabe, država dodeli finančno izravnavo v višini razlike do primerne porabe. Prav tako je s to novelo ukinjeno prehodno obdobje, ki je povezano z nadomestilom stavbnega zemljišča tako, da po novem celotno nadomestilo stavbnega zemljišča pripada občinam in to nadomestilo predstavlja tisti pravi finančni vir kot predhodnik davka na nepremičnine, kot je običajna praksa v razvitih zahodnih državah. Torej, to nadomestilo v celoti pripada občina. S predlogom zakona postajajo tudi okoljske dajatve, povezane z lokalnimi gospodarskimi službami, prihodek občinskih proračunov, ki jih mora občina nameniti za ukrepe, določene z državnimi operativnimi programi na tem področju. Določeno je, da posamezni občini pripadajo prihodki od dajatev, plačanih za onesnaževanje na njenem območju. Predlog uveljavlja tudi sodelovanje občin in njihovih združenj pri vsakoletni določitvi povprečnine - povprečnih stroškov za financiranje nalog na prebivalca v državi. Naloge, katerih stroški se štejejo v povprečnino, so določene z zakonom. Z zakonom so določeni tudi nameni in kriteriji za dodeljevanje in določanje obsega sredstev državnega proračuna za sofinanciranje investicij občin, kar ni več vezano na pravilnik ministrov. Zakon določa tudi nekatere novosti na področju zadolževanja, in sicer se občina lahko v celoti zadolži za 8% realiziranih prihodkov. V ta znesek se ne vštevajo hipoteke in zadolževanje pravnih oseb javnega prava, katere ustanoviteljica je občina, če občina za zadolževanje ni izdala poroštva. Prav tako se občina lahko dodatno zadolži na podlagi sklepa o sofinanciranju največ za višino sredstev sofinanciranih investicij sredstev skladov Evropske unije za čas do izplačila sredstev iz sklada Evropske unije. Spoštovani, predlagam, da podprete to novelo zakona, saj sem prepričan, da pomeni dodaten kamen ali kamenček v urejanju [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]financiranja občin. Hvala za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je obravnava Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Besedo ima predsednik odbora gospod Franc Jazbec za predstavitev poročila odbora. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 18. seji dne 8.5.2008 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o financiranju občin, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem poslala Vlada Republike Slovenije s predlogom, da se obravnava in sprejme po skrajšanjem postopku. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Državnega sveta Republike Slovenije, mnenjem Pomurske madžarske samoupravne narodnostne skupnosti, mnenjem Obalne samoupravne skupnosti italijanske narodnostni, mnenje občin Tišina, Apače, Krško, Mestne občine Koper, občine Gornji Petrovci in Miklavž na Dravskem polju ter z dopisom Združenja občin Slovenije. Predsednik Državnega zbora je na podlagi 94. člena Zakona o lokalni samoupravi in 145. člena Poslovnika Državnega zbora dne 7.4.2008 poslal predlog zakona v mnenje županom občin in mestnih občin. Rok za pošiljanje mnenj je bil 7.5.2008. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju med drugim posebej opozorila na potrebo po večji jasnosti posameznih izrazov, ki jih zaradi spreminjanja sistema financiranja na novo določa določba, ki opredeljuje pomen izrazov. Glede na to, da se zaradi uvedbe solidarnostne izravnave spreminja tudi vsebinski pomen finančne izravnave, Zakonodajno-pravna služba meni, da bi bilo treba spremeniti tudi njeno opredelitev tako, da bi bilo jasno razvidno razmerje med solidarnostno izravnavo in finančno izravnavo. Državni svet je v svojem mnenju podprl predlog zakona, katerega osnovni namen je uskladitev nekaterih določb z odločbo Ustavnega sodišča, za katero ocenjuje, da je okrepila vlogo lokalne samouprave oziroma občin v odnosu do države. Po mnenju Državnega sveta je veljavni koncept financiranja občin v primerjavi s prejšnjim modelom primernejši in pravičnejši, saj je danes bistveno manj občin odvisnih od finančne izravnave. Minister dr. Ivan Žagar je v dodatni uvodni obrazložitvi členov predloga zakona poudaril, da predlagana novela zakona v celoti sledi odločbi Ustavnega sodišča. Predlagane rešitve temeljijo na razlagi načela finančne avtonomije lokalne skupnosti in lokalne samouprave kot socialne države in kot načela enakosti pred zakonom. Odbor je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika Državnega zbora v nadaljevanju seje prešel na razpravo o členih predloga zakona in vloženih amandmajih. K predlogu zakona so v skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora vložili amandmaje oziroma jih je vložil poslanec Bojan Kontič k 6. in 9. členu. Odbor je v nadaljevanju v skladu s prvo alinejo 128. člena Poslovnika Državnega zbora združil razpravo in glasovanje o več posameznih členih predloga zakona. Odbor ni sprejel amandmajev poslanca Bojana Kontiča k 6. in 9. členu, sprejel pa je naslednje svoje amandmaje: k 6., 13., 15., 19., 20. in 21. členu. Odbor je v nadaljevanju prešel na obravnavo členov, h katerim niso bili vloženi amandmaji; o teh členih na seji odbora ni bilo razprave. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu Poslanske skupine Lipa. Izvolite, prosim.
Spoštovani prisotni! Torej, zopet smo pri zgodbi ali delni zgodbi lokalne samouprave. Če smo pred dnevi, tednom, štirinajstimi dnevi ali mesecem s strani nekaterih poslancev slišali, praviloma vladajočih poslancev, kako je zgodba občin, lokalnih skupnosti v naši državi uspešna zgodba, potem lahko dane spoznamo, da temu seveda ni tako. Kajti če bi bila zgodba lokalnih skupnosti, vseh 210, tako zelo uspešna, potem ne bi ne Ustavno sodišče, ne župani, ne Vlada Republike Slovenije in ne vsi ostali akterji, ki so igrali v tej zgodbi, predlagali spremembe, korenite spremembe omenjenega zakona. Tako pa se srečujemo "n-tič", mogoče stotič, s predlogom sprememb sistema financiranja občin v državi. In zakaj se srečujemo s predlogom za spremembe - zaradi tega, ker so nenazadnje pred časom vsi ugotovili, da obstoječi sistem financiranja, zagotavljanja finančnih sredstev, pač ni tak, da bi bil v skladu z ustavo, in tisto, kar je najpomembnejše, da bi bil sposoben zagotavljati interes krajanov posamezne občine, pa najsibo to mestna občina večjega obsega ali klasična majhna občina manjšega obsega. Skratka, Državni zbor je na predlog Vlade Republike Slovenije ustanovil lokalne skupnosti. Vsi skupaj smo ugotovili, da od nekaj deset lokalnih skupnosti leta 1994 do 210 občin v letošnjem letu. In vsi skupaj, eni bolj na glas, eni pa seveda v tišini, priznavamo, da je problem v zagotavljanju finančnih sredstev. In če ugotavljamo, da sta dva pogoja, ki sta potrebna za normalno vzpostavitev življenja, ne občine kot institucije, ampak prebivalcev te občine, potem lahko rečemo, da je prvi od teh momentov seveda opravljanje nalog - katere naloge, kako in zakaj. Drugi moment je pa seveda pridobivanje finančnih sredstev za izvajanje teh nalog. In če kdaj, potem lahko danes z gotovostjo potrdimo, ne samo ugotovimo, da sistem, vpeljan v naši državi, ni zadovoljiv, ali bolje rečeno, je neustrezen. Dovolite, da za uvod preberem obrazložitev odločbe Ustavnega sodišča in kam nas Ustavno sodišče, ne nazadnje tudi kot ustavodajalca ali zakonodajalca napotuje. Citiram: "Vendar je zakonodajalčeva dolžnost urediti sistem financiranja občin tako, da lahko prebivalci občin uresničujejo lokalno samoupravo. Pri določanju materialne podlage mora zakonodajalec izhajati iz 142. člena Ustave, obseg materialne podlage pa mora ustrezati nalogam, ki naj bi jih občina opravljala v okviru svojega delokroga. "Torej, kaj izhaja iz citirane odločbe? Prvič, čemur se je minister spretno izognil, vpliv zakonodajalca, torej parlamenta Republike Slovenije. Mi smo zakonodajalec in naša naloga je sprejeti zakon v taki obliki, ki bo izpolnjeval odločbo Ustavnega sodišča. Minister je v svoji uvodni obrazložitvi, če ste ga natančno poslušali, posebej poudaril vlogo parlamenta, Državnega zbora, v okviru prejšnje novele oziroma obstoječega zakona in da je bila tam napaka. Kljub temu da v praksi vseh nas 90 ve, kako to izgleda, da minister pripravi zakon in ponavadi ga Državni zbor brez razprave ali brez vsebinske razprave, brez sprememb sprejme. Žal se je izrodila ustavna kategorija ali načelo delitve oblasti, predvsem pa tista ustavna kategorija, ki govori o ločenosti in samostojnosti vej oblasti v okviru naše države. Glede na 30 sekund časa pa dovolite, da izpostavim tiste pripombe, ki so nastale v okviru lokalnih skupnosti. Eno izmed oziroma ne eno, ampak Mestna občina Ljubljana nam je posredovala kar sedem sklopov sprememb, ki se dotikajo celotne novele. Po moji oceni je najpomembnejše njihova pripomba. Prvič. Predlog zakona ne določa lastnih virov občine; višina finančnih sredstev ne zagotavlja količino finančnih sredstev, ki jih potrebujejo občine za financiranje svojih nalog; in nenazadnje, višina 54% in prerazporeditev ne omogočajo trajnostnega razvoja občin. Žal mi je, da na tej točki nimamo več časa, ker bi bilo smiselno poslušati negativne kritike do predloga oziroma se opravičujem, kritike do predloga zakona, ki je pred nami. Zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič v imenu Poslanske skupine SDS. Izvolite, prosim.
Lep pozdrav. Predsedujoči, gospod minister, kolegice in kolegi. Slovenska demokratska stranka bo spremembo zakona o financiranju občin podprla. Ustavno sodišče je po sprejetem mojem zakonu o financiranju občin odločilo 4. oktobra lansko leto, da so 8., 11., 14., 23. in 38. člen Zakona o financiranju občin so v neskladju z Ustavo. Istočasno Ustavno sodišče niti enega od teh členov ni razveljavilo. Ustavno sodišče je isto v 2. členu odločilo, da 12., 13., 21. in 24. člen Zakona o financiranju občin niso v neskladju z Ustavo. Kolegice in kolegi, ali si lahko predstavljate, skoraj eno leto o tem govorimo in s strani opozicije niti enkrat nisem slišal za govornico ali kjerkoli v medijih, da je Ustavo sodišče ugotovilo, da 12., 13., 21. in 24. člen zakona niso v neskladju z Ustavo. Celo več. S strani opozicije je bilo slišati, da je Ustavno sodišče zavrnilo zakon, da je zakon v neskladju, da ga je razveljavilo, da je ne vem kaj vse naredilo. Torej vse skupaj je bil en velik "blef" in neresnica. Končno, glede na to da imam že nekaj kilometrine tukaj v Državnem zboru in preživel nekaj finančnih ministrov, od Ropa naprej, ko so leta 1998 spreminjali zakon v tem Državnem zboru - zakaj govorim, da so ga spreminjali, ker sem sam nasprotoval zelo krčevito takrat tistim spremembam -, se je ugotovilo oziroma je bilo narejeno tako, da so občine, ki so imele upravne enote in mestne občine oziroma tam, kjer so imele upravne enote, dobili 4% zraven k primerni porabi. Tiste, ki so pa bile mestne občine, pa so dobile 8%. Namen takratnega predlagatelja, mojega poslanskega kolega Vilija Trofenika, je bil pošten, vendar je bil izigran. Ker zraven tistega deleža sredstev, ki so jih dobili, je bilo planirano, je bilo načrtovano, da bodo skrbele tudi za muzeje, knjižnice in tako dalje. Vse te obveznosti so ostale vsem ostalim občina; se pravi, vsem lokalnim skupnostim, ki smo za to skrbeli in financirali, denar pa so pobrali nekateri ali pa samo te posamezne občine. Torej, končno je prišlo do tega, da se je ta krivica do občin, ki so bile pod tistim zakonom o financiranju, tudi spremenila. Celo več. Glavni očitek za spremembo tega zakona je šel, sedanjemu zakonu, v smislu pomanjkanja opredelitve davčnih virov. Ustavno sodišče pa jasno pove, da je država z zakonom o financiranju občin, črtica 1, torej s tem, ki smo ga sprejeli v Državnem zboru, končno izpolnila svojo dolžnost do izenačitve prebivalcev, ne glede na to, v kateri občini prebivajo. To je tudi ustavna kategorija in pravica. In pravi takole - glede na 12. in 13. člen Zakona o financiranju občin, ki sta dva izmed najpomembnejših členov - pravi tako, "da predlagatelji trdijo, da na način izračuna primerne porabe po formuli ZF1 ne upošteva v zadostni meri lastnosti in potreb posameznih lokalnih skupnosti. Sprememba sistema financiranja občin sama po sebi seveda ne pomeni protiustavnega posega v ustavno zagotovljene pravice." To je odločilo Ustavno sodišče. In minister z ekipo za lokalno samoupravo, skupaj z Ministrstvom za finance, je pripravilo v skladu z odločbo spremembo tistih členov, ki jih ustavna odločba navaja kot člene, ki so v neskladju z odločbo Ustavnega sodišča. Prepričan sem, da bomo s to spremembo sicer še povečali lastne vire, popravili tisto, kar je Ustavno sodišče naročilo, pa vendarle s tem ustvarili boljše pogoje, čeprav nikoli na lokalni [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ravni ni dovolj, pa vendarle bolje to, kot pa tisto, kar je bilo. Če ne bi prišlo do spremembe zakona o financiranju občin, do ZFO-1, bi danes lahko govorili že o pogromu ali pogrebu marsikatere občine, ker bivša koalicija jih je hotela prav z načinom financiranja uničiti. Hvala bogu, ni jim uspelo, ta koalicija pa to popravlja v največji možni meri. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil poslanec Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Glede na to, da imamo občine, ki so dejansko med seboj neprimerljive glede na velikost, glede na število prebivalcev in nenazadnje tudi po stopnji razvitosti, bi moral sistem financiranja lokalne skupnosti temeljiti na finančni samostojnosti, na zagotavljanju zadostnih sredstev za izvajanje zakonsko določenih nalog, na zagotavljanju dodatnih lastnih in drugih alternativnih finančnih sredstev, virov, na stimuliranju povezovanja ali združevanja občin, s ciljem povezovanja vseh razvojnih potencialov na tem prostoru. Predlog, ki ga danes obravnavamo, je sicer posledica odločbe Ustavnega sodišč, vendar je hkrati mogoče ugotoviti, da predlog ne sledi tej isti odločbi Ustavnega sodišča. Kot je zapisal dr. Stane Vlaj, strokovnjak s tega področja, pa ga tokrat citiram: "Predlagatelj sprememb in dopolnitev ni ali ni hotel preštudirati in upoštevati celotne obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča. Če bi to storil, ne bi prišel s tako slabim izdelkom, ki ohranja vse slabosti veljavnega sistema in so še vedno popolnoma aktualne, kritične pripombe nanj, zapisane v zahtevi za presojo ustavnosti in v obrazložitvi odločbe Ustavnega sodišča. Na primer na strani 7 obrazložitve vztraja na tem, da je kot lastni vir financiranja občin določen odstotni delež prihodkov od dohodnine, realiziranih v predpreteklem letu, ki v celoti pripadajo občinam. Na isti strani pravi, da predlog zakona določa merila za financiranje primerne porabe. Pri določitvi meril je upoštevano napotilo iz pete točke 8., praviloma 9. člena evropske - pravilno, 9. člena Evropske listine lokalne samouprave. Izpuščeno pa je opozorilo Sveta Evrope, da načelo solidarnosti do finančno šibkejših lokalnih skupnosti le-teh ne sme razbremeniti dolžnosti, da so najprej same dolžne skrbeti za svoje delo in razvoj. Poudariti je tudi treba, da so bile v Sloveniji ustanovljene upravnoorganizacijsko gledano številne neracionalne občine." Konec citata dr. Staneta Vlaja. Lokalnim skupnostim morajo biti zagotovljeni trajni in stalni finančni viri, ki morajo biti v pomembnem delu odvisni od lastnih prizadevanj in učinkovitega izvajanja pristojnosti. Solidarnost, ki jo pri tem z dopolnilnimi sredstvi zagotavlja država, mora zagotavljati nujno raven zagotavljanja pravic, ne pa uravnilovke, ki uspešnim jemlje, da bi zagotavljala vire sredstev za manj učinkovite lokalne skupnosti. Uspešnost posamezne lokalne skupnosti mora biti odvisna od kvalitete programa in učinkovitosti njenega izvajanja, ne pa od bolj ali manj uspešnega lobiranja pri državnih organih s pomočjo vplivnih strankarskih posameznikov. Država mora določiti takšen sistem financiranja lokalne samouprave, ki le-tej zagotavlja čim višjo stopnjo samostojnosti pri odločanju o porabi finančnih sredstev pri izvajanju njenih nalog. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo vložili amandmaje, ki pa jih je koalicija zavrnila; zgodba se torej ponavlja, glasovalni stroj deluje. O nesmiselnosti zavračanja amandmajev bomo spregovorili v nadaljevanju, ko bomo razpravljali o amandmajih, ki so vloženi k temu predlogu zakona. Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o financiranju občin, ki ne sledi odločbi Ustavnega sodišča, ki pa je hkrati razlog za predlagane spremembe, v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli.
Hvala lepa. Kolega Milan Petek bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Dober dan! Kot je že bilo rečeno, ista zgodba, isti akterji, z istimi metodami in podobnimi predlogi. Zaradi tega v LDS ne bomo podprli zakona o financiranju občin. Zakaj? Zato, ker ohranja po naši presoji državni centralizem in pravzaprav ne spoštuje ustavne odločbe o neskladju z ustavo, takrat 8. člena zakona. Sedaj so po novem tretjem in četrtem odstavku 6. člena določeni viri financiranja, ki še vedno ne upoštevajo odločbe Ustavnega sodišča glede lastnih virov financiranja. Takšne spremembe zakona o financiranju občin niso niti v skladu z 9. členom Evropske listine o lokalni samoupravi, ki določa finančne vire lokalnih oblasti, med njimi tudi avtonomne. Po tem členu so lokalne oblasti v okvirih nacionalne gospodarske politike upravičene do ustreznih lastnih finančnih virov, s katerimi v okviru svojih pooblastil tudi razpolagajo. V nasprotju s stališči Sveta Evrope so še vedno odstopljeni davčni viri, kot je v našem primeru delež dohodnine, štejejo za lastne davčne vire občine. Če bi Vlada želela pravzaprav decentralizirati oblast v pravem smislu, potem bi morala omogočiti občinam, da imajo dejanski lastni vir, pri katerem same določajo tudi višino davčnih stopenj. Zato pri tako oblikovanih deljenih virih, ki jih predlaga Vlada s tem zakonom, ne moremo reči, da so samostojni finančni viri. Z zakonom je Vlada zastavila financiranje občin tako, da dejansko država še vedno odloča o nalogah občin in o njihove financiranju. Zaradi tega so lokalne skupnosti v največji meri v podrejenem položaju do države. Prav tako se razveljavljeni 14. člen zakona v predlogu pojavlja kot 13.a člen in ta določa obseg sredstev za financiranje primerne porabe. V njem je po naši presoji vgrajen antiurbani odnos in gre v škodo večjih občin, predvsem mestnih občin. Antiurbani odnos se odraža v drugem odstavku 13.a člena, ki zmanjšuje prihodke nad 15% primerne porabe. Prav tako je predlagana formula izračuna primerne porabe antiurbana, saj dejansko kaže, da gre v škodo večjih mest in občin. V omenjen členu je namreč zapisana formula, ki ne ustvarja podlago za ovrednotenje realno nastalih stroških v določenih okoljih, temveč daje prednost, takšna je naša presoja, ruralnim območjem. Gre za prerazporejanje sredstev iz večjih občin in mest v manjše, zlasti podeželske občine. Pri tem v Liberalni demokraciji Slovenije ne podcenjujemo in ne oporekamo višini teh sredstev za ta ruralna okolja. Menimo pa, da Vlada ni storila dovolj, da bi ob tem, ko je zadovoljila manjše občine, našla ustrezen način in metodo izračuna ter višino financiranja tudi za mestne občine, ki seveda opravljajo mnogo širši spekter nalog. Vlada ne verjame opozorilom opozicije. Vlada ne verjame in ne spoštuje tudi mnenja strokovnjakov. Gospod dr. Vlaj je bil že citiran in ena izmed njegovih misli je tudi, da pri določitvi meril za financiranje primerne porabe je izpuščeno opozorilo Sveta Evrope, da načelo solidarnosti do finančno šibkejših lokalnih skupnostih le-teh ne smer razbremeniti dolžnosti, da so najprej same dolžne skrbeti za svoje delo in razvoj. Predlagane minimalne spremembe sistema financiranja občin pa ohranjajo državni centralizem, ki se ravna po načelu: vladaj in deli. Še naprej gre za uravnilovski pristop, spremembe pa ravno tako niso v skladu z 9. členom Evropske listine lokalne samouprave glede lastnih davčnih virov lokalnih skupnosti. Zato je nerealno pričakovanje, da bi opozicija podprla takšen zakon, posebej zaradi tega, ker mu stroka, ki ni bila vključena v to oblikovanje zakonodaje, seveda nikoli tudi ni pritrdila. Pri zakonu je ena izmed ugotovitev, da je Vlada očitno na nek način posredno priznala, da je bila tudi uporaba taks neustrezna, nezakonita, z oblikovanjem člena, kot je v tem zakonu, je po naši presoji želela omiliti odgovornost ministra Podobnika za neustrezno ravnanje v predhodnih dveh letih. Ker v zakonu ni, po naši presoji, upoštevana odločba [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Ustavnega sodišča v celoti, ker zakon ne spreminja zatečenega stanja - zaradi tega v LDS ne bomo podprli zakona.
Hvala lepa. Kolega Martin Mikolič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi. Naj povem, da v Poslanski skupini Nove Slovenije bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o financiranju občin. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da rešitve sledijo odločbi Ustavnega sodišča. Predlagani zakon sledi tudi temu, da je treba občinam zagotoviti finančna sredstva za normalno in nemoteno delovanje. Zakon pomeni tudi več finančnih sredstev za lokalne skupnosti. Zakon pomeni, da bo treba v letu 2009 občinam nameniti dodatnih 26 milijonov evrov. To je bilo jasno povedano in Ministrstvo za lokalno samoupravo je tudi pripravilo zakon, ki sledi neki nadgradnji, vsemu tistemu, kar je v tem mandatu naredila ta vlada. In moram povedati, da smo v Poslanski skupini Nove Slovenije presenečeni nad stališči nekaterih, ki nasprotujejo temu, da bi vseh 210 občin v Sloveniji, vseh 210 občin dobilo nekaj več finančnih sredstev. Pri tem predlogu ni nihče prikrajšan. In v tej fazi, ko je pred nami novo finančno obdobje 2007-2013, nova finančna perspektiva, če hočemo, da bodo občine izkoristile evropski denar in vsekakor domačega nujno potrebujejo za sofinanciranje določenih projektov, je še najmanj razumljivo, da nekateri nasprotujejo sprejemu tega zakona. Nekateri nasprotujejo, da bi občina izvajala zakonsko obvezne naloge. Občina skrbi za predšolsko vzgojo. 100% skrbi za predšolsko vzgojo - in za to je namenjen denar! Občina skrbi za osnovnošolsko izobraževanje, za materialne stroške - in za to je namenjen denar. Občina skrbi za socialno varnost, za zavarovanje brezposelnih in tudi za to je namenjen denar. Občina sofinancira ali pa v celoti financira nekatere, ki so v domu za ostarele, zato rabi občina denar. Da ne govorim o področjih investicij, o tako imenovanih še prepotrebni komunalni ureditvi, predvsem v nerazvitih območjih Slovenije, kjer je še na tem področju treba veliko postoriti. In nekateri nasprotujete temu. Slišali smo glede prikrajšanja tistih, ki živijo v urbanem delu Slovenije. Obdobje 2000-2004 je bilo obdobje, ko je minister za finance in notranje ministrstvo pod vodjem gospoda Bohinca imel svojo politiko oziroma sta imela svojo politiko do občin. Občinam so se nalagale zakonsko dodatne naloge, finančna sredstva pa ne. In v tistem obdobju je bila res katastrofa za lokalne skupnosti. In to smo v tem mandatu popravili, popravili za vseh 210 občin v Sloveniji, na žalost, v nekaterih je bilo treba pač določene zadeve urediti, glede na to, da nekateri tudi niso finančna sredstva v celoti porabili. Vemo, kako se je župan Mestne občine Ljubljana hvalil, da je v Ljubljani najcenejša voda. Zakaj je najcenejša voda? Zaradi tega, ker v ostalih občinah so občani financirali izgradnjo vodovoda. V Ljubljani je pa bilo toliko denarja, da je lahko občina izgradila komplet infrastrukturo. In s tem se lahko nekdo hvali. Po drugi strani pa kritiziramo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagani zakon podprli.
Hvala lepa. Kolega Marjan Drofenik bo predstavil stališča Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, poslanke in poslanci! Novi zakon o financiranju občin je uredil za vse občine enak sistem financiranja s ciljem zagotoviti državljanom enakopravnejše možnosti za zadovoljevanje njihovih skupnih potreb in interesov v občinah in hkrati zagotoviti sorazmernost nalog občin z viri financiranja ter večjo finančno avtonomijo občin pri pridobivanju sredstev in pri njihovi porabi. Mestna občina Ljubljana, občin Trzin, Šempeter-Vrtojba in občina Log-Dragomer so vložile zahtevo za oceno ustavnosti Zakona o financiranju občin. Ustavno sodišče je o zahtevi odločilo, da so členi 8, 11, 14, 23 in 38 Zakona o financiranju občin v neskladju z ustavo. O oceni neskladnosti 8. in 14. člena z ustavo je sodišče izhajalo iz ugotovitve, da mora zakonodajalec pri določanju materialne podlage za uresničevanje lokalne samouprave izhajati iz 142. člena Ustave, obseg materialne podlage pa mora ustrezati nalogam, ki naj bi jih občina opravljala v skladu s svojim delokrogom. Sodišče je ocenilo, da odstopljeni viri, ki jih kot lastne vire občin ureja 8. člen, ne ustrezajo strožji definiciji, ki izhaja iz 142. člena Ustave. Ustavno sodišče je zato poudarilo, da mora zakonodajalec občinam najprej neposredno in primarno zagotoviti dovolj obsežne lastne vire za pridobivanje sredstev za financiranje svojih nalog. Lastni viri občin naj bi bili z občino v neposrednem razmerju. Ob tem, ko je sodišče poudarilo, da je določitev oziroma opredelitev obsega primerne porabe dolžnost in pravica države, je opozorilo, da je 11. člen v neskladju z ustavo, ker ne daje zadostne jasne in vsebinske podlage za določitev nalog, katerih stroški se upoštevajo za izračun povprečnine, in ker izrecno ne zagotavlja sodelovanja občin pri določanju metodologije za njen izračun. Oceno, da je 23. člen v neskladju z ustavo je sodišče utemeljilo z ugotovitvijo, da kriteriji za dodeljevanje sredstev sofinanciranja investicij ne morejo biti prepuščeni zgolj izvršilni veji oblasti brez podlage v zakonu. Z odločitvijo je Ustavno sodišče zakonodajalca zavezalo, da opravi ustrezno oceno med prihodki na eni strani in odhodki na drugi strani in za naprej zagotovi predlagateljicam skladno materialno podlago za izvrševanje nalog iz naslova primerne porabe. Cilj predlaganih sprememb in dopolnitev zakona o financiranju občin je uskladitev določb zakona z ustavo. Sistem financiranja občin mora zagotavljati čim večjo povezanost občine z viri financiranja kot z lastnimi viri, ki so sorazmerni z nalogami občine, ki jih mora zagotavljati svojim občanom, vendar pa tudi solidarnost med občinami, s ciljem enakosti državljanov ne glede na njihov gmotni položaj in prispevek v državni oziroma občinski proračun. Poglavitne rešitve predlaganega zakona se nanašajo na neposredno in primarno zagotovitev dovolj obsežnih lastnih virov občin za pridobivanje sredstev za financiranje primerne porabe. Predlog zakona določa merila za financiranje primerne porabe, ki so z zakonom določen ukrep za izravnavo učinkov neenake porazdelitve prihodkov od dohodnine v razmerju do stroškov opravljanja nalog, ki se izkazujejo v izračunanem primernem obsegu sredstev občine za financiranje primerne porabe, na katerega vplivajo tudi številni dejavniki. Mogoče je, da posamezne občine s prihodki od dohodnine ob upoštevanju solidarnostne izravnave ne bodo mogle financirati primerne porabe, zato zakon ureja finančno izravnavo. Predlog zakona sledi ugotovitvam Ustavnega sodišča in sledi tudi politiki, ki smo si jo na področju lokalne samouprave v tem mandatu zastavili. Na njo smo upravičeno lahko ponosni, saj prinaša dobrobit vsem slovenskim prebivalcem, ne glede na to, v katerem koncu Slovenije se nahajajo. Govoriti o tem, da naše občine nimajo pogojev za preživetje, je pa še en dokaz o povečevanju razvojnih razlik v Sloveniji, ki jih je država, ki v vseh dokumentih poudarja enakomeren regionalni razvoj, dolžna zmanjševati oziroma blažiti. In to je tudi eden od namenov sprememb. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil poslanec Vili Trofenik. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Hvala za besedo. Spremembe in dopolnitve zakona o financiranju občin, ki so predmet današnje obravnave, bi naj bile potrebne zaradi uskladitve z odločbo Ustavnega sodišča, ki je ugotovilo, da kar pet členov veljavnega zakona o financiranju občin, sprejetega pred dvema letoma, ni v skladu z ustavo. Odločba Ustavnega sodišča poleg tega, da nalaga Državnemu zboru, da v roku enega leta odpravi z ustavo ugotovljena neskladja, omogoča tako predlagatelju kot Državnemu zboru, da ponovno presodi in premisli koncept zakona in ustreznost njegovih rešitev za nadaljnji razvoj lokalne samouprave. Na žalost ta priložnost ni bila ustrezno izkoriščena ne s strani predlagatelja, to je Vlade, kakor tudi ne s strani Državnega zbora glede na dosedanji potek obravnave zakona v Državnem zboru. Koncept zakona v celoti ostaja nespremenjen, tudi s predlaganimi spremembami in dopolnitvami in v osnovi temelji na ambiciji po razdeljevanju določenega obsega javnih sredstev iz državnega proračuna namesto na ambiciji ustvarjanja finančnih pogojev za kvaliteten in čimbolj avtonomen nadaljnji razvoj lokalne samouprave. Namesto da bi zakonske rešitve odpravile znane pomanjkljivosti na področju financiranja lokalnih skupnosti in sistem nadgradila z novo kvaliteto, zlasti na področju ustreznih in zadostnih finančnih virov ter krepitvi avtonomnosti in odgovornosti na področju lokalni financ, se koncept tako veljavnega zakona kot njegovih dopolnil oziroma sprememb vrača v obdobje pred letom 1998 in ponovno razvija enovite občinske javne finance na preživeto zagotovljeno porabo, ki jo poimenuje "primerna poraba" in ostalo lokalno javno porabo. Pri tem je predlagateljem kaj malo mar uveljavljeno poimenovanje, še manj pa usklajenost z Evropsko listino o lokalni samoupravi. Pri zasledovanju svojega cilja prerazporejanja in delitve je predlagatelj tako zaslepljen, da temu žrtvuje edini avtonomni finančni vir - nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča in tako še poslabša stanje z vidika avtonomnosti sistema financiranja lokalnih skupnosti. Spremembe zakona ne predvidevajo nobenega novega lastnega finančnega vira, poimenovanje odstopljene dohodnine kot lastnega vira občin je neresno in neodgovorno. V resnici gre za preprost način izračunavanja višine dotacije oziroma transfera državnega proračuna na podlagi osnove, ki se ji pravi realizirana dohodnina v preteklem letu. Enako neustrezna je uporaba pojma "solidarnostna izravnava" saj je predlagane rešitve ne opravičujejo. Prav tako kot v primeru dohodnine gre ponovno le za način izračuna obsega sredstev za prvo finančno izravnavo iz državnega proračuna, s katero se poskuša neuspešno zakriti odvisnost od državnega proračuna, ki ni nič manjša kot pri starem zakonu. Z vidika odstopljene dohodnine kot pretežnega finančnega vira za delovanje občin se finančna odvisnost občin od državnih jasli povečuje in je največja vse od uveljavitve lokalne samouprave. Pa ne samo to. Enoletna uporaba zakona je pokazala prvič v zgodovini naše lokalne samouprave, da se je delež razpoložljivih sredstev občin, merjen z deležem v BDP-ju, zmanjšal od 5,23%, dosežen v letu 2006, na 5,01 BDP-ja v letu 2007, to je v letu uporabe zakona. Drugi sklop problemov, ki bi jih morale rešiti predložene spremembe in dopolnitve zakona, predstavlja problematiko sofinanciranja investicij, ki jih je Ustavno sodišče prav tako ocenilo kot neustrezne. Na neustreznost rešitev smo nekateri brezuspešno opozarjali pri proceduri sprejemanja zakona pred dvema letoma. Predlagane dopolnitve, ki so predmet današnje obravnave, v resnici pomenijo prenos nekaterih podzakonskih rešitev v zakon, so slabe in deloma nelogične. Tretji sklop sprememb, ki je po obsegu najobsežnejši, se nanaša na področje zadolževanja, pa čeprav za to ni razloga v odločbi Ustavnega sodišča. Večina predlaganih sprememb ne pomeni nobenih sprememb glede na veljavno zakonodajo in dobro prakso in bi bilo primerneje, če bi pretežni del te materije bil rešen v spremenjenem zakonu o javnih financah, saj gre za problematiko, ki mora biti enotno urejena na celotnem področju javnih financ. Tudi z vidika izbranega postopka za sprejemanje sprememb predlaganega zakona je umestitev te problematike vprašljiva. Prav tako sta vprašljivi oziroma premalo utemeljeni edini dve vsebinski spremembi zakona na polju zadolževanja, to je zmanjšanje obsega zadolževanja, za kar ni možno najti utemeljenega razloga med objavljenimi podatki Ministrstva za finance. Če povzamem. Predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o financiranju občin ustrezno ne odpravljajo neskladnosti z Ustavo obstoječega zakona o financiranju občin, ampak vsebinsko sporne rešitve ponovno uzakonja in ohranja razmerja, ustvarjena z uveljavitvijo spornega zakona. Zaradi tega predlaganih sprememb in dopolnitev zakona ne moremo oziroma ne bomo podprli, ker gre praktično za nadaljevanje politike prerazporeditve, ne pa zagotavljanja pogojev za čim večjo finančno avtonomnost lokalnih skupnosti. Hvala.
Hvala lepa, tudi vam. Kolega Vili Rezman pa bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa gospod predsedujoči. Zakon o financiranju občin je zmeraj buril duhove. Tako bo tudi danes in napovedanih je približno pet ur bolj ali manj enakih, kakršne so slišali doslej, kritik ali samohval v zvezi s financiranjem občin. Naj povem za našo Poslansko skupino DeSUS, da bomo zakon sicer podprli, da ohranjamo vse očitke, ki smo jih imeli tudi doslej v zvezi z lokalno samoupravo in z njenim financiranjem. Podpiramo pa zakon ne zato, ker bi bil tako zelo dober, ampak preprosto zaradi tega, ker ga je treba podpreti, da ne bomo še kar naprej ostajali v neskladju z našo lastno ustavo. Tudi prejšnji zakon je bil relativno hvaljen. Govorilo se je, kako je prinesel več denarja občinam. Hvalili so ga v glavnem tisti, ki so iz manjših občin ali iz novonastalih občin, ki so res kaj dobili, in hvalil je seveda tisti del koalicijskih poslancev in poslank, ki so imeli za to interes. Preslišane so pa bile številne kritike, tudi takšne iz vrst stroke, ne samo iz naših političnih vrst, in to je tudi eden izmed temeljnih očitkov, ki ga naslavljamo na pripravljavca iz vrst Poslanske skupine DeSUS. Kljub temu da se zelo rado govori o tem, kako so ti zakoni in razbijanje občin prinesli hitrejši razvoj posamičnim občinam, zmeraj znova ugotavljamo, da to ni dovolj, da se razlike povečujejo in da torej nismo pri pravih vzrokih in da nimamo pravih vzvodov za to, da bi to spremenili. Da bi pa razumeli, zakaj pravzaprav gre, tako vsaj menimo v naši poslanski skupini, se je treba spomniti na kontekst napovedi po spreminjanju zakona o financiranju občin. Ta kontekst je bil postavljen pred sklenitvijo koalicijske pogodbe, ko se je ugotavljalo vsevprek, da občinam manjka vsaj ena tretjina sredstev. In danes moramo ugotoviti torej, da tega, kar smo si zadali kot cilj, nadomestiti ta manjkajoča sredstva, nikakor nismo dosegli. Tudi če kakšne drobce tu in tam občine dobijo, nekatere druge pa jih seveda izgubljajo, nismo uspeli doseči zastavljenega cilja, ki je tudi zapisan v koalicijski pogodbi. Najprej smo razdrobili občine, sedaj se trudimo, da bi razdrobili Slovenijo še po pokrajinskih zemljevidih, ne lotimo se pa pravih, bistvenih vzrokov in bistvenih, potrebnih orodij, s katerimi bi preprečili, da bi se to, kar je negativnega, nadaljevalo, in da bi preprečili morebiti tudi to, da bi ne ravnali tako, kot ravnamo sedaj. Če malce pikro poenostavim, je sedanja filozofija financiranja občin pač takšna - vsak da, kar zmore, in vsak porabi, kar mu kdo drug da. In ker sami od sebe ne župani ne sosednje občine po solidarnostnih principih ne dajejo nič, se najde arbiter, ki arbitrira tako, da zadosti predvsem svojim interesom. Zato v poslanski skupini še zmeraj ocenjujemo, da ta zakon ni dober. Je seveda popravek z ozirom na tisto, kar je bila prej stvarnost. Ocenjujemo, da je nekaj v resnici na tem, da smemo reči, da gre za ruralizacijo Slovenije. Ocenjujemo, da gre zgolj za prerazdeljevanje, nimamo nobenih spodbud za razvoj v teh zakonih zapisanih, samo o tem razmišljamo, kako bi "čim bolj enakopravno", pod narekovaji, potrošili to, kar eden, drugi ali tretji ustvari. In ocenjujemo tudi to, da gre v določenem segmentu za egalitarizacijo, ampak življenje bo to ustavilo, verjetno z velikimi kaznimi nekoč. Slovenija nikoli ne bo takšna, kot bi si jo nekateri želeli, da bi bila na vseh koncih enaka, in tudi slabo bi bilo, če bi bila takšna. Neke razvojne in druge razlike seveda so objektivno dane, treba jih je upoštevati in treba jih je odpravljati na drugačen način, ne tako, da ustavljamo uspešnejše. Naštel sem torej nekaj naših pomislekov, ki ostajajo, ostali bodo tudi še naprej, kljub temu da bomo pritisnili na gumbe in omogočili, da predlagatelj gradiva neustavnosti, ki jih je povzročil, potem ko je bil ukorjen s strani Ustavnega sodišča, vendarle odpravi.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil kolega Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! V Slovenski nacionalni stranki razumemo, da je razlog za spremembo zakona ugotovitev Ustavnega sodišča v nekaterih členih, kar je seveda popolnoma normalno, da Državni zbor kot - zame še vedno in upam, da tudi za vas - prva veja oblasti v tej državi zakon uskladi s protiustavnimi vsebinami. Drugič je res in to moramo priznati vsi, da je namen tega zakona, da se občinam zagotovi večji finančni delež, da to se začne, govorim zdaj zelo realno, s tega stališča prehajam v analizo, ki smo jo v Slovenski nacionalni stranki pripravili in pripravili ugotovitve. Mi imamo zakon, ki zelo natančno določa pogoje za ustanovitev občin, in sami dobro veste, da je Slovenska nacionalna stranka vedno bila tista, ki je nasprotovala večanju in večanju in večanju števila občin in mi imamo ogromno občin, ki ne izpolnjujejo zakonskih določil, ki imajo manj kot 5000 prebivalcev oziroma manj kot 2000 prebivalcev. In brez sprenevedanja, kolegice in kolegi, moramo priznati, da se moramo zavedati, da če imamo 150 občin ali 210, je to velika razlika; in mi tudi vemo, da vse občine v Sloveniji niso tako razvite, da bi se lahko samofinancirale. In če jih imamo več, je logična posledica, da je treba za večje število občin več denarja po sistemu financiranja. To so dejstva, kar pa po mnenju Slovenske nacionalne stranke ni prav, da si izmišljujemo občine, in ni prav, da potem pripravljamo zakon - pa vsem privoščim, čisto vsem privoščim blagostanje - zato, da tiste občine, ki si jih nekateri izmislijo, da se financirajo na ta način. To, lepo ali grdo, prav ni. V Slovenski nacionalni stranki imamo nekaj pomislekov, ki jih bom navedel. Prvi pomislek je vprašanje avtonomije občin in pa avtonomije celovitosti financ. To je za Slovensko nacionalno stranko veliko vprašanje, ki po našem mnenju v celoti ne odgovarja in ne daje potrditve, da so občine dovolj avtonomne pri oblikovanju celovitosti lastnih financ. Drugo problem, ki ga želim izpostaviti v imenu Slovenske nacionalne stranke, je usklajevanje z inflacijo. Seveda že, ampak kaj je bolje, usklajevati z realno inflacijo ali pa tako, kot sem prebral oziroma kot smo razumeli v zakonu, s predvideno plansko vnaprej določeno inflacijo. Takšen način usklajevanja; torej s predvideno, plansko inflacijo, za Slovensko nacionalno stranko ni ugoden. Vprašanje, ki se nam postavlja, je čisto retorično. Ali imajo občine dohodnino - torej tisti del, ki ga dobijo - ali pa to ni dohodnina, temveč je, vsaj po načinu, ki prihaja na občinske proračune, to donacijo oziroma transfer iz države. Kajti med tema dvema izrazoma ni samo razlika v besedah, ampak tudi po vsebini. V Slovenski nacionalni stranki se tudi ne strinjamo, da je primeren izraz "solidarnostna izravnava", ker pojem solidarnosti, pa če gremo že po semantiki, je čisto nekaj drugega kot pa pojem donacije. Seveda je odprtih še kar nekaj vprašanj, tudi okoli vrtcev, zdravstvenih zavarovanj itn. - ne bomo, mislim, da je zelo pomembno, da bomo danes prisluhnili še tudi amandmajem, kolegice in kolegi. Še enkrat pa v imenu Slovenske nacionalne stranke opozarjam, na vse, kar se bo še v naprej dogajalo pri oblikovanju občin, in na razum, vsi vemo, da bi bilo dobro - predvsem tisti kolegi, ki so tudi župani, tako kot sem sam - da se občinam zagotovi večji finančni delež. Toda ta naj bi bil zaradi razvoja in enakomernosti, ne pa zaradi tega, da s tem delimo denar tistim posameznikom in posameznicam, ki si želijo občino, pa "magari" ima ta samo 27 prebivalcev.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda amandmajev z dne 26.5. Za razpravo o amandmajih nam je ostalo približno 4 ure. V razpravo pa tako dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov ter amandma Poslanske skupine Zares. Prosim, če vsak razpravljavec pove, o katerem amandmaju razpravlja. Prosim za prijavo. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prvi pa ima besedo poslanec Vili Trofenik. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bom govoril o drugem amandmaju k 6. členu oziroma o tistem, da se črta 10.g člen. 10.g člen predložene spremembe zakona govori, če zelo poenostavim, da se iz kvote zadolževanja lokalne skupnosti izloči oziroma se ne štejejo dana jamstva za zadolžitve javnih podjetij in javnih zavodov. Ta predlagani ukrep, prvič, sploh ta pasus o zadolževanju, da še enkrat ponovim, to bi spadalo v nek drug zakon, generalno ni nič novega. Gre za eno izmed dveh vsebinskih sprememb, ki je vprašljiva, če se to lahko po postopku, ki je bil izbran glede uskladitve z odločbo Ustavnega sodišča sploh lahko dela, ni pa utemeljen. Postavlja se vprašanje, zakaj to črtanje. Najprej želim poudariti, da zadolževanje lokalnih skupnosti, glede na ta sporen zakon, s katerim je bila bistveno povečana kvota zadolževanje, sploh ni sporno. Iz podatkov, ki jih objavlja Ministrstvo za finance, je bilo zadolževanje v letu 2007, ko je bil v veljavi ta zakon, mislim, da okoli 32 milijonov evrov, neto zadolževanje pa je bilo še manjše in je to daleč od globala, ki je zakonsko dovoljen. Zaradi tega ni razloga niti za zmanjšanje, niti za črtanje teh vsebin. To se pravi, da gre zadolževanje javnih podjetij in javnih zavodov v kvoto. Očitno gre za nek drug problem, ki je nam, ki bomo o tem odločali, ali pa ne, skrit. Lahko je pisano to komu, na konkretnem primeru kakšnega podjetja, ali kakšnega zavoda, ki je iz takšnega ali drugačnega razloga prezadolžen. Zakon pisati, da bi reševali posamezne probleme, zlasti da bi jih reševali zato, ker so prišli navzkriž z zakonskimi normami, je po domače rečeno nesprejemljivo. Lahko kdo reče, da je moja predpostavka špekulacija, se strinjam. Ampak ta "špekulacija", pod narekovajem, je posledica neutemeljene spremembe. Še zlasti pa nadaljevanje teksta te rešitve: "v primeru, da imajo zagotovljen vir za odplačevanje". Kaj to pomeni, konkretno pri nekem zavodu, katerega ustanovitelj je občina, da ima nek tretji vir zagotovljen in zaradi prezadolženosti ali negativnih posledic neke zadolžitve ne bo ogroženo premoženje lokalne skupnosti, pa naj bo to v zavodu ali v javnem podjetju, samo ne premoženje, izvajanja javnih nalog, ki jih izvaja zavod ali javno podjetje. Pa naj bo to zdravstveni dom, kjer je to velika verjetnost, ali naj bo to komunalno podjetje in bo ogrožena preskrba s pitno vodo, ker se je nekdo nekontrolirano zadolžil. Vštevanje v kvoto zadolženosti občine, višine jamstev ima ali je imelo še en drug problem oziroma nek drug pozitivni učinek, da so postopki za zadolževanje bili transparentni. In na podlagi teh postopkov zadolževanja v iskanju jamstva in soglasja se ni dalo po domače na nek način zadolžiti. Da ne razpravljam, ker itak verjamem, da ta amandma ne bo sprejet. Namen vložitve je bil opozoriti na problem, ki ima lahko za marsikatero okolje resne posledice, in povedati, ker drugače se ne da javnosti niti povedati, da spremembe na področju zadolževanja niso utemeljene s kakršnimkoli globalnimi gibanji, ker se zadolževanje ni povečalo, še zdaleč ne tako v lokalni skupnosti, kot jih veljavni zakon omogoča. Zato smo predlagali v naši poslanski skupini, ker smo prepričani, da ta rešitev ni potrebna, da najmanj, kar je pa sporno, način sprejemanja takšne odločitve ali takšnih vsebin po skrajšanem postopku pa je milo rečeno neokusno. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanka Breda Pečan. Izvolite.
Hvala za besedo. Dober dan vsem prisotnim v dvorani. Socialni demokrati smo v bistvu ponovili amandma, ki ga je kolega Kontič že vložil na seji Odbora za lokalno samoupravo in v bistvu moram zelo jasno povedati, da ne razumem, zakaj je odbor ta amandma zavrnil. Prvo, kar je moram povedati, da so se z amandmajem strinjali tudi predstavniki Vlade, ker dopušča samo to, da občina, ki je vključena v sistem enotnega zakladniškega računa države, lahko ravno tako kot tiste občine, ki to niso, izbira na bančnem trgu najugodnejše možnosti zadolžitve za izvajanje svojih investicij. Tukaj moram še nekaj povedati, na to sicer amandmaja nismo vložili, vendar je kljub vsemu nenavadno, da na enotnem evropskem trgu, kjer naj bi se držala pravila prostega pretoka blaga in storitev, ljudi, blaga in storitev, naša država s tem členom omejuje možnost občinam, da bi lahko najemale kredite tudi izven meja naše države. Opozarjam na to, da lahko posojila občina črpa samo doma za investicije. Mislim, da bi ta člen bilo treba dati v presojo in preverjanje tudi komisiji evropske skupnosti in se vprašati, ali je to zakonito, govorimo v skladu z evropskimi direktivami ali ne. Dejstvo pa je, da je nemogoče zaradi tega, ker v bistvu na ta način, če omejujemo občinam, ki so vključene v sistem zakladniškega računa države, možnost najemanja kreditov samo pri zakladnici, potem to pomeni, da občine na nek način izganjamo iz tega sistema. Zakaj? Zaradi tega, ker občina, če bo dobila ugodnejše pogoje najema kredita pri drugi bančni inštituciji, bo izstopila iz zakladniškega sistema in enostavno imamo s tem zmanjšano možnost, bom rekla nekega skupnega upravljanja javnega denarja. Ker pa občine seveda niso prisiljene vstopati v ta sistem, je njihova odločitev svobodna. Zato menim, da bi bilo smotrno, da bi ta amandma sedaj koalicija podprla, ker je ta način določanja zadolževanja občin pravzaprav zelo, bom rekla, ne samo nedemokratičen, ampak celo protekcionističen. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Bojan Kontič.
Hvala lepa. Kolegica Breda Pečan je v bistvu povzela in dodala seveda vsebino k amandmaju, ki je bil obravnavan na matičnem delovnem telesu. Ta amandma sem na matično delovno telo vložili ravno iz razlogov, ki so bili navedeni. In glede na podporo, ki sem jo slišal na matičnem delovnem telesu tudi s strani združenja občin in skupnosti občin Slovenije sem bil vsekakor prepričan, da je to amandma, ki je v korist lokalnim skupnostim, ki je v korist občinam in da bo Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj seveda z izrazitim posluhom za lokalne skupnosti ta amandma tudi podprl. Zgodilo se je nasprotno. Amandma je bil zavrnjen, kot je to običaj v delovnem telesu in seveda tudi na seji Državnega zbora. Ampak jaz mislim, da je še čas, da zadevo spremenimo, zato smo Socialni demokrati tudi vložili ta amandma ponovno v proceduro. Danes ponovno govorimo o tem amandmaju, ki spreminja prvi odstavek 6. člena, kjer je zapisano, da občina, ki je vključena v sistem enotnega zakladniškega računa države, se lahko zadolži le pri upravljavcu sredstev sistema enotnega zakladniškega računa države ali pri državnem proračunu. To seveda pomeni, da občina kljub temu, da so lahko na trgu cenejša denarna sredstva, teh ne more koristiti, ker je v enotnem zakladniškem računu in je tudi s tem členom zakona zavezana, da se zadolži znotraj tega zakladniškega računa oziroma državnega proračuna. To seveda pomeni, da cilj, ki smo si ga zadali, čim več lokalnih skupnosti vključiti v ta zakladniški račun, ne bo dosežen, ker se bodo pač občine odločale glede na ponudbo, ki jo bodo imele. Pa je cilj dober zaradi tega, ker so včasih na razpolago sredstva, ki jih lahko občine koristijo. Pri tem bi bilo treba zagotoviti, da so ta sredstva pod ugodnimi pogoji, če že ne ugodnejšimi pogoji, kot je to možno na trgu. To je tudi smisel. Seveda je vsako združevanje polno prednosti in slabosti. In če želimo sistem uveljaviti, potem to pomeni, da moramo imeti več prednosti kot pa slabosti. Cilj države pa je, čim več lokalnih skupnosti vključiti v ta zakladniški sistem. In če bi to zadevo dejansko spremenili in če bi dodali še ta pogoj, ki pravi, če so pogoji zadolževanja najmanj enako ugodni, kot jih ponujajo ostale finančne institucije, bi zadostili temu, da je primerjalnih prednosti več kot pa slabosti, vgrajenih v ta sistem. In ker nam poslovnik omogoča to možnost, bi vsekakor prosil predlagatelja tega zakona, da se do tega amandmaja tudi na seji Državnega zbora opredeli. Jaz ne vidim v tem zavračanju, avtomatskem zavračanju, prav nobene logike. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Prijazen pozdrav ministru, vsem kolegicam in kolegom! Moram reči, da sem presenečen na nek način in razočaran, da so v tem trenutku, ko govorimo o enem od pomembnejših zakonov, s katerim se še kako vpliva na slovenske občine, ko govorimo tudi naprej o povezovanju občin v pokrajine, so prisotni štirje župani in samo 17, 18 poslancev. Glede na to, da prihajam iz ene zagotovo najbolj zadolženih slovenskih občin, lahko rečem, da zakona ne ocenjujem kot idealnega, vendar pa mu enostavno ne morem nasprotovati, ker so nekatere občine v Sloveniji pritisnjene ob zid in brez sprememb v tem zakonu lahko skoraj dobesedno zaprejo vrata. Minister me gleda nekoliko izpod čela; jaz bom vesel, če bo na določene moje trditve odgovoril, ampak prihajam iz občine, kjer sem kot župan podedoval 5,5 milijonov evrov dolga, 3 milijone direktno zapadlih obveznosti, 2 milijona dolgoročnega dolga, pred nami pa je kohezijski projekt, ki je bil leta 2004 ocenjen na slabih 19 milijonov evrov, razmere na gradbenem trgu in čas, ki je pretekel, pa je postavil občino pred dejstvo, da če želimo kohezijski projekt speljati, zagotovo rabimo še 6 milijonov dodatnih sredstev. In kdor ve, kaj pomeni kohezija - kohezija pomeni primarni vod, ker pa tik ob primarnem vodu poteka sekundarni salonitni vodovod, ki se bo ob prvem izkopu razsul, in da samo na tistih trasah obnova sekundarnih vodov pomeni še dodatnih 6 milijonov evrov stroškov, potem vam moram reči, da smo že v tem času razmišljali, ali se kohezijskemu projektu odpovedati ali ne odpovedati. Na nek način bomo za to, da bo tudi Slovenija izčrpala kohezijska sredstva in da pri 40-ih letih uporabe salonitnoazbestnih vodovodov ljudje ne ostanejo žejni večkrat, kot so že do sedaj, se bomo projekta lotili in se ga lotevali, nikomur, tudi finančnim strokovnjakom v tej državi, pa se ne sanja, kako ga zapreti do konca in sfinancirati. Zato podpiram amandma k 6. členu, ki ga predlagajo kolegi iz Socialne demokracije, ker v ničemer ne vidim nobene politične note, nobene škode - ne za občine, ne za proračun, ravno nasprotno, neko dodano vrednost. Moram pa reči, da načeloma bi se z veseljem strinjal z amandmajem k 6. členu, ki ga predlaga Poslanska skupina Zares, če bi bilo financiranje občin v Sloveniji urejeno bolje, kot je, bi ga podprl. V situaciji, v kateri vidim pa predvsem svojo občino, pa ga nikakor ne morem podpreti in ga tudi ne bom odprl, kajti zadolževanje prek komunalnega podjetja, ki bo v 100% občinski lasti, nam seveda na dolgi rok in preko kreditiranja daje možnost, da bomo investicijo, ki jo moramo zaključiti v dveh letih pol, občani pa jo bodo koristili naslednjih 50 do 80 let, z nekakšnim odloženim kreditiranjem na nek način mogoče le spravili pod streho. To so realne težave marsikatere od slovenskih občin. Občina, iz katere prihajam, ni edina, ni osamljena. Tudi ko govorim z župani v drugih občinah, je na splošno prevladalo mnenje, da se na evropska sredstva, na sredstva iz regionalnega razvojnega sklada in razpise enostavno ne moremo več prijavljati, ker nimamo svojih lastnih sredstev, da bi tistih 20, 30%, kot jih je treba, enostavno zbrali in dali zraven. Tu jaz vidim težavo. Mislim, da bi ministrstvo moralo razmisliti. Samo zadolževanje za čas evropskega projekta kohezije ne rešuje vsega, ker enostavno v dveh letih in pol s premostitvenimi krediti ne moreš zapreti zgodbe, ki ima tak pomen za občino, zahteva tako velike finance in pomeni rešitev nekega problema za 50 do 80 let naprej. Pripravljamo rebalans občinskega proračuna. Povedati vam moram, da smo iz proračuna zmetali vse, kar je, bi rekel, nadstandard ali nekaj več, ampak enostavno se teh stvari ne da več krčiti. Če imajo, recimo, gasilska društva, ki so steber civilne zaščite, in ob neurjih, ki se vsak teden pojavljajo, moraš imeti gasilce dobro opremljene, če imaš vozila stara več kot 20 let, potem je dejstvo, da jih je treba zamenjati. Poglejte, kaj se dogaja z zakonom o financiranju vrtcev, kaj je povzročil ta člen, da so vrtci za drugega otroka brezplačni. V Ljubljani imajo tisoč otrok, s katerimi ne vedo kam, v Kranju več kot 200, država nam pa ni dala virov in sredstev, kako vrtce povečati in dograditi. Če smo sprejeli ta zakon in ga tudi podpiram, potem je treba dobiti tudi finančni vir za novogradnje in dograditve vrtcev. Moram reči, da občinske proračune zelo hudo tolče tudi inflacija. Najbrž na ministrstvu veste, da smo občine dobile v podpis pogodbe, recimo, za javno razsvetljavo, ki se draži za 30 do 40%. Inflacija se giblje med 6 in 7%, danes zjutraj pa sem podpisoval pogodbo za vzdrževanje gozdnih cest, ki nam pri znesku 35 tisoč evrov v letošnjem letu daje 20 evrov več kot v letu 2007! Vse stroške goriva, vse stroške inflacije smo direktno prenesli, nenazadnje tudi javne razsvetljave, na občinski proračun. Da ne govorim o zgodbi državnih cest. Seveda občine, ki imajo poseben - ne bom povedal, zakaj - privilegiran položaj, so skoraj vse večje ceste spravile kot državne ceste, ki jih bolj ali manj uspešno vzdržuje država. Moram reči, da ta trenutek nezadostno. Naslednja težava. Številne občine se trudijo narediti korak naprej na področju komunalne infrastrukture. Nekateri bi ločeno zbirali odpadke, drugi biološke odpadke, tretji bi povečali investicijsko ceno vode, kanalščine in čiščenja odpadnih voda. Ampak nekatere občine čakajo že več kot pol leta na spremembo teh cen. Naj vam povem primer iz svoje občine - vsi skupaj za kanalščino zberemo 40 tisoč evrov, samo vzdrževanje in čiščenje kanalov pa stane 140 tisoč evrov. Cene se enostavno niso spreminjale že od leta 2002. In zdaj, ko skušamo nekaj narediti, korak naprej, smo pa v predvolilnem času blokirani s strani države. Včeraj je prišla tudi prijetna novica z Ministrstva za kmetijstvo, da so razpisi za sofinanciranje projektov na podeželju začasno ustavljeni, ker naj bi bilo nekaj narobe z zakonom o kmetijstvu, ki smo ga pravkar sprejeli. Enostavno, v občinah je premalo denarja za tekoče zadeve, kaj šele za tiste ključne investicije, h katerim nas sili zakonodaja. To je brez dvoma oskrba s pitno vodo, gradnja kanalizacijskih sistemov, ki je podvržena evropskim direktivam, in gradnja centralnih čistilnih naprav. Mislim, da morate na ministrstvu razmisliti, da bi izključno za te projekte občinam omogočali zadolževanje izven te kvote - projekte, ki jih bo v nadaljevanju mogoče zapirati z ustrezno ceno komunalne infrastrukture, in pa projekte, ki niso populističnega predvolilnega značaja, pač pa dolgoročnega, tako kot sem že rekel, ki rešujejo probleme občini za pol stoletja. Se pa spomnim ene od razprav v začetku tega našega poslanskega mandata, ko mi je minister Žagar korektno odgovarjal na vprašanje in rekel, da za zadolževanje in pa za vse to stvar nosijo župani politično odgovornost. Župani, ki so občine zadolževali za to, da so kupovali pivo in klobase in se šli podobne poletne in drugačne prireditve, ne smejo in ne morejo samo politično odgovarjati, pač pa morajo odgovarjati kazensko ali pa z vsem svojim premoženjem. Zadeve so neresne in treba jih je tudi zakonsko urediti in korigirati. Zakonu ne bom nasprotoval. Za občino, katere župan sem, je enostavno bolje vrabec ali vrabček v roki kot pa golob na strehi, treba je pa iskati še dodatne vire, ki bodo privedle do tega, da so občine finančno bolj samostojne.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati v povezavi z dvema amandmajema k 6. členu? Da. Odpiram nov postopek. Imamo dodatno prijavljene tri poslance. Prvi pa ima besedo minister. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi želel glede na ta dva amandmaja, dati nekaj pojasnil. Sem bil tudi direktno izzvan sedaj. Kar zadeva ta prvi amandma, ki je vezan na pogoje zadolževanja in na enoten zakladniški račun. Jaz moram reči, ponavljam to, kar smo že rekli, mi temu ne nasprotujemo, vendar je osnovna ideja enotnega zakladniškega računa ta, da zagotovi najbolj ugodne pogoje. Tako ne vidimo razloga za ta amandma. Toliko lahko komentiram ta amandma. Druga stvar, kar zadeva zadolževanja. Jaz se lahko strinjam s tem, da je to dejansko stvar zakona o javnih financah. Mi smo tudi pričakovali in tudi zagotovilo je, da bi se naj celoten sistem zadolževanja uredil enotno. Vendar ravno to, kar je bilo izpostavljeno, tudi realizacija projektov na področju črpanja evropskih sredstev, torej koriščena sredstva iz kohezijske politike, posebej še, ker smo zelo na široko odprli [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]iz nove finančne perspektive, je tudi na podlagi posameznih občin nas navedlo na to, da smo ta določila vključili v ta zakon. Ravno zaradi tega mislim, da je narejen korak naprej, kar se tiče lažjega črpanja evropskih sredstev oziroma realizacijo teh projektov. Kar zadeva tega dela, ki je povezan z vprašanji, ki so povezana z umikom iz naslova celotne kvote zadolževanja komunalnih podjetij. Jaz moram reči, da je to in ob vseh spremembah zakona je bila pravzaprav pobuda občin preko obeh združenj in tudi po analizah, ki so bile narejene na finančnem ministrstvu, smo se odločili to vključiti. Urad pa je zelo jasno povedal, da v tem primeru se tovrstne zadolžitve ne štejejo v kvoto občinskega zadolževanja. To pa ne pomeni, da občina izgubi nad tem pregled. Še vedno je potrebno in obvezno soglasje občine kot ustanoviteljice javnih podjetij in javnih zavodov. Kar zadeva tudi samega zadolževanja, jaz se tudi strinjam s tem, da to zadolževanje ne pomeni v masi zadolževanja, kar zadeva občin, skoraj ničesar. So pa posamezni primeri, kjer pa so nekatere zadolžitve šle čez neke okvirje in zato je tak sistem ko to seveda še tudi vedno uveden. Kar zadeva odgovornosti, je na eni strani politična. Ta sigurno, saj ta se preverja na vsakih volitvah. In je pa tudi tista druga, kazenska, jaz se s tem strinjam. So pač postopki, inštitucije, ki morajo svoj del dela tudi opraviti. Jaz osebno s tem nimam nikakršnih težav. Nenazadnje sem bil tudi sam deset let župan. Tukaj sploh ne more biti te dileme, ne morem pa zdaj komentirati posameznih občin, niti ne poznamo te situacije. Še kar zadeva obsega sredstev občin. Po podatkih, ki jih imamo, v tem mandatu je bil narejen znotraj možnosti javnofinančnega okvira korak naprej. Sistemsko se je povečal delež financ tam okrog za eno tretjino za občine v tem času. Če bi pogledali tudi podatke, kar zadeva bruto produkta, potem je treba povedati, da je bil prvi skok že leta 2005 iz prejšnjih štiri, šestinosemdeset, recimo v 2004. Govorim o direktnem bruto produktu. Potem v letu 2006 na pet, štiriindvajset in potem res rahlo zmanjšanje. To je treba zelo jasno povedati, da to ne pomeni zmanjšanja sredstev za občine, ker je delež bruto produkta rasti zelo narasel v Sloveniji in je edino smiselno primerjati primerjavo financiranje v občinah v navezavi na proračun. Ta pa zagotavlja ves čas rast po podatkih finančnega ministrstva. Toliko v pojasnilo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Martina Mikoliča. Izvolite.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Martina Mikoliča. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Kolega Sajovic, se strinjam z vašo zelo dobro ugotovitvijo, da pri tako pomembnem zakonu nas je tako malo tukaj v Državnem zboru. Jaz pravim, edino škoda, da niste zadnjič bili na odboru in tudi tam to povedali, da ne bi nekateri obstruirali odbora. To pomeni, kako je nekomu pomembna določena zakonodaja. Sedaj pa glede amandmaja. Glede prvega amandmaja sem prepričan, da se bodo občine vključevale v sistem enotnega zakladniškega računa države pri kreditiranju predvsem zaradi tega, ker naj bi tam bili najugodnejši pogoji. To nam je bilo večkrat jasno povedano. In po tem je nekako tudi logično, da bi naj v tem členu nekako tudi sama zakonodaja bila tako opredeljena, da si pač potem tam. Ker si potem ne predstavljam, da bodo praktično v nekaterih drugih finančnih inštitucijah ugodnejši krediti za lokalne skupnosti. To je pač naloga teh odgovornih v zakladniškem računu, da se bodo ravno zaradi tega tako izpogajali. Če sem pa čisto odkrit, da to za "prmejduš" to drži, kar imamo napisano, pa ima tukaj marsikdo pomisleke. Ampak jaz sem prepričan, glede na to, da je to zdaj tako opredeljeno, da se bo v prihodnje res s strani tistih, ki so odgovorni za te zadeve, se izvajalo na tak način, da bodo tako župani kot občinski svetniki ali kot občina ugotavljali, da je tu res najugodnejši kredit. Če ne, pa bo v tem delu potrebno, to se pa strinjam z vami, zakon popraviti, če to ne bo držalo. Kar se tiče drugega amandmaja. Jaz ga ne bom podprl, glede na to, da sedanji dodatni 10.g ali novi 10.g člen pač prinaša določene novosti, kar se tiče zadolževanja tako imenovanih javnih zavodov in javnih gospodarskih družb. Kot vemo, sedaj je to šlo v kvoto poroštva. Glede na to, da v zakonu jasno piše, da brez soglasij ustanoviteljev oziroma občin se ti javni zavodi oziroma gospodarske družbe ne bodo mogli zadolževati za določen projekt, ki ga želijo izpeljati z virom financiranja oziroma s kreditom, bo pač občina morala dati soglasje. Glede kreditiranja sem sam imel vedno določeno mnenje in ga imam tudi danes. Včasih smo to vse skupaj metali v en in isti koš, pri čemer bi rekel, da je vir odplačevanja kredita lahko zelo različen. In pri tistem viru za možnost odplačevanja kredita, ki ga občina pravzaprav brez problemov ustvarja, ne vem, zakaj bi delali določene težave glede zadolževanja. Velikokrat se nisem strinjal, da smo v isti koš metali zadolževanje za izgradnjo infrastrukture, cest, na primer, ali pa kreditiranje oziroma možnost zadolževanja na področju stanovanj. Na področju stanovanj ni noben problem, da boš kredit lahko odplačal, glede na to, da se skozi najemnine dobiva nazaj ta vir za odplačevanje. In pri tej zadevi, kar se tiče javnih gospodarskih služb, moram tudi povedati, da v končni fazi, če se javno podjetje, ki se ukvarja z odpadki, vodo in tako dalje, pravzaprav zadolžuje nekako na osnovi tega, da vir zagotavljajo uporabniki. In glede na to, da vir zagotavljajo uporabniki, se mi zdi, da res ni bilo do sedaj najbolj prav ali pa smotrno, da je bilo to v kvoti zadolževanja občin. Sem pa tudi prepričan, glede na to, da je pred mano že nekdo razpravljal glede višine zadolževanja občin v preteklem obdobju, vidimo, da je to nekako v normalnih mejah. In glede predloga, ki je v novem zakonu, o višini 8% glede na obseg primerne porabe za tekoče leto, 8% pa pomeni letno višino odplačevanje anuitet in glavnice, je to ena zelo dobrih rešitev, glede na to, da smo v tej novi finančni perspektivi, kjer je zelo pomembno, kako bomo porabili evropski denar. In zaradi tega je tudi smotrno in smiselno, da občini damo možnost, da na tem področju tudi najame kredit. Če pa občina v nekem dolgoročnem obdobju 20, 25 let ni sposobna vključiti v letni proračun 8% odplačevanja kredita, potem pa imamo res lahko pomisleke glede delovanja občin. Jaz sem trdno prepričan, da ta investicijski denar je pri današnjem obsegu finančnih sredstev, predvsem pa zaradi tega, kar smo naredili v teh štirih letih, to lahko izvedljivo. Pa da ne bomo tudi nekomu zapustili neko dediščine odplačevanja določenih finančnih obveznosti, ki bi presegale neke normalne meje glede delovanja lokalnih skupnosti. Tako moram povedati, da jaz drugega amandmaja ne podpiram. Tudi prvega ne bom podprl, ker mislim, da ni potrebno, da to vnesemo v zakon. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Milan Petek. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Da se spomnimo. Smo pri 6. členu in dveh amandmajih. Najprej bom skušal reči nekaj besed o amandmaju, ki ga predlaga Zares, to je k 10.g členu. Tudi sam pravzaprav ne vidim razlogov, in to ne vidim zaradi tega, ker nismo ves čas, vse razprave na matičnem odboru, niti danes slišali pravih razlogov, zakaj se sedaj na nek način omejuje zadolževanje občine. Takšen občutek se ustvarja, podlag ni, izračuni nam niso bili predstavljeni. Ali je prihajalo do kršenja te širine ali pa tega obsega zadolževanja, ki je bilo prej z zakonom zagotovljeno, ali so kakšni drugi razlogi, tega pravzaprav ne vemo. Zaradi tega se nam zdi, da je takšno določilo nesmiselno ali pa neprimerno. Zato se samoumevno nekako poraja dvom, ali ni to neka skrivalnica, za katero se nekateri prezadolženi skrivajo morda s pomočjo ministra, ki jih razume in skuša en del te zadolženosti prenesti ali pa prekanalizirati na javna podjetja, ki bi naj pokrili to situacijo. Morda. Ker tega jasnega odgovora ni, pričakujem, da bo gospod minister vsaj to povedal, ali tudi povedal, zakaj pravzaprav je to bilo potrebno. Drugi amandma je pa amandma, pri katerem se predlaga nekaj, kar je pravzaprav, vsaj po moji presoji, v pogojih konkurenčnega gospodarstva, kot bi naj veljali v Sloveniji, popolnoma samoumevno in normalno. Zakaj ne bi dali možnosti, da občine, ki se bodo zadolževale, ne iščejo vira za to zadolževanje samo pri zakladniškem računu, ampak skušajo na trgu ugotoviti, ali lahko dobijo pravzaprav cenejša sredstva na posodo. To je logično, bi rekel, v gospodarstvu, v tem drugem delu gospodarstva, ne v tem gospodarstvu, ki se mu reče, pogojno rečeno, javno gospodarstvo. In tukaj nekdo mora, do sedaj ni znal pojasniti, zakaj bi to moralo biti nuja. Na ta način, vsaj po moji presoji, dajemo neko potuho ljudem, ki upravljajo s sredstvi zakladniškega računa, da pri tem svojem ravnanju in pri svojem delu niso najbolj racionalni, niso usmerjeni k najbolj ekonomsko opravičljivim potezam in ustvarjajo, kreirajo neko obrestno mero za ta sredstva, ki bi lahko bila, če bi se upoštevale in se tudi primerjale obrestne mere bank na tem trgu, pa morda drugačna. Ker tega ne vemo, zaradi tega se mi zdi za to vejico in nadaljevanjem stavka, kot je predlagano, ne bi bila storjena škoda. Bilo bi to možno preverjati in ugotavljati in morda bi iz zakladniškega računa, ali tisti, ki skrbijo za zakladniški račun, bi ugotovili, da je potrebno tudi pri njih kaj narediti. Zaradi tega se mi zdi, da je to treba podpreti, ker pravzaprav, ko sem poslušal ministra, tudi ni oporekal. Rekel je, da ne nasprotuje amandmaju, vendar ne vidi razlogov za tako spremembo. Sedaj pa razumi!? Ne nasprotuje, če ne vidi razlogov, mu pač ne nasprotuje in pritrdi temu amandmaju, kot ga predlaga gospod Kontič in SD, razen če on drugače misli, kot govori. Dejstvo pa je, da je pri tem amandmaju prišlo do tega, kar so danes tudi nekateri govorci v dvorani rekli, da je opozicije obstruirala sejo matičnega dobra. Tako je. Obstruirala je zaradi tega, to pa danes ni bilo povedano, ker je bila ta seja vodena nemogoče. Avtoritativno s strani predsednika, z vplivanjem gospoda ministra na tok dogodkov, na besede, ki so bile izrečene, in z negiranjem tega, kar je bilo marsikdaj dobro o teh rečeh izrečeno. Pod vplivom te koalicijske prisile smo se takrat mi, ker smo menili, da je bil obilo kršen poslovnik, da so bile storjene napake, ker se ni dalo v takih pogojih normalno govoriti, obstruirali. In očitati danes gospodu Sajovicu, škoda, da ni bil na seji odbora, tam bi lahko to povedal. Tam se tega ni dalo povedati. Tam nihče tega ni hotel poslušati. Zaradi česa naj bi ta gospod Sajovic tam bil, ni govoril v prazno? Vse, kar se je delalo in govorilo s strani opozicije, se je govorilo v prazno. Ta koalicija se je odločila, kako bo ravnala, ta koalicija se je odločila tak zakon sprejeti, kot je, in niti ni dopuščala razprave o potrebnosti morda drugače oblikovanih določil zakona, kot so v tem primeru pred nami. In to dokazuje tudi na nek način situacija oziroma kronologija dogajanja. Začeli smo ob 12 uri na tem matičnem odboru, prekinili oziroma opozicijski poslanci smo odšli ob pol štirih, torej tri ure in pol smo bolj kot vsebino morali proceduralne zaplete zavračati in utemeljevati naša pričakovanja. Ko smo pravzaprav ugotovili, da se na tak način ne da delati, smo se odloči oditi, je koalicija v osmih minutah dokončala in sprejela zgodbo, v osmih minutah so ugotovili, da je vse v redu in fino. Nasprotniki oziroma moteč faktor, opozicija, je tako in tako odšla in zdaj lahko ta valjar zaženemo do konca. In so ga zagnali do konca in v osmih minutah je bilo vse rešeno. In zaradi tega ne verjamem v iskrenost razmišljanj in pozivov, zakaj nekateri niso bili na matičnem odboru ali pa zakaj tudi danes ne sodelujejo, ker je pravzaprav vsako razmišljanje, drugačno, kot je predlagano, tudi obsojeno na neuspeh. Če se vrnem na oba amandmaja, menim, da sta primerna, menim, da sta dobra in da ju je treba podpreti. Če pa ima minister še kaj povedati, česar nam ni povedal, pa pričakujem, da nam bo povedal, da bomo morda le vedeli, zakaj amandma k 10.a členu ne bi bil primeren, pa zakaj so se torej spremenili pogoji zadolževanja oziroma obseg zadolževanja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanka Cveta Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj! Še manj nas je v dvorani ta trenutek, kot je bilo prej rečeno, ampak kakorkoli. Kar se tiče zadolževanja, menim, da je zgodba zelo različna od občine do občine. Najbrž je v povprečju res tako, da pravzaprav to ni problem, ampak to zato, ker so občine in so župani, ki se zadolževanja lotevajo s pridržki, z nekim takim zdravo razumskim strahom in ne želijo svojih občin pripeljati na rob. Mislim, da pa vedno so bili in najbrž na žalost tudi bodo občine in župani, ki pa kršijo vsa pravila, ki se požvižgajo na vse, kar se dogaja, in svoje občine pripeljejo na rob in še čez rob možnosti zadolževanja. Pri tem se mi zdi, da mora biti država na strani tistih, ki imajo previdnostne zadržke, ki bdijo nad to zadevo, pri čemer moram reči, da vedno nisem prepričana, da je v resnici vse pregledno, zbrano in je kontrola nad temi stvarmi, kajti po mojem vedenju se pač te izjeme in ti, ki kršijo, vseskozi tudi dogajajo oziroma so takšne situacije prisotne, ponavadi pa pridejo na plan šele takrat, ko se županski kandidati oziroma župani zamenjajo in ko nek naslednik ugotovi, kaj mu je prepustil in zapustil predhodnik. Takrat nastanejo šele prave težave. In tu se mi zdi, da država še vedno ni dovolj previdnostnih zadržkov kontrole vzpostavila. Kar se pa tiče zadolževanja, da bi poleg zakladniškega računa to lahko počeli tudi na trgu, moram pa reči, da imam kljub tej dikciji, da pod enakimi pogoji, kar precej zadržkov, predvsem zaradi vedenja, kaj vse se je dogajalo pred leti, ko so občine sicer iskale izjemno ugodne aranžmaje, kar se tiče obresti in podobnega, ki pa seveda niso imele nikakršnih varovalk pri drugih stvareh. In tu se mi zdi, da je treba še razmisliti, ali taka zadeva stoji, ker gre za zadolževanje, morda nekoliko lažje, če bi šlo za to, kam so se pa sredstva plasirala, so pa mnoge občine veliko denarja tudi izgubile. Bi pa želela reči, glede na to, da je bilo danes rečeno, da vlada tukaj majhno zanimanje za ta zakon, da je to rezultat tudi tega, da sprejemamo te, po moji oceni, izjemno pomembne spremembe zakona o financiranju občin po skrajšanem postopku, čeprav je vsebina izjemno pomembna in gre predvsem za prilagajanje temu oziroma sledenju tistemu, kar je ministrstvu naložila odločba Ustavnega sodišča, ko so ta spor sprožile občine. Če se spomnite, so to bile štiri občine, ki so s prejšnjim zakonom ogromno izgubile, med njimi jasno Ljubljana največ, ki je izgubila 60 milijonov evrov. Zdi se mi, da danes nimamo prave možnosti diskutirati o tistem, kar bi bilo po moji oceni najpomembnejše. To pa je, kaj je sporočila ta odločba Ustavnega sodišča in kaj je naložila zakonodajalcu, da uredi. Prepričana sem, da spremembe zakona, ki so pred nami, ne sledijo tej odločbi Ustavnega sodišča, da ste jo skušali zaobiti na najpomembnejših točkah, to je na točki definiranja oziroma zagotavljanja tako imenovanih lastnih virov občin, kajti problem je bil najbolj izpostavljen in še vedno ni rešen. In jaz menim, da so napovedi, ki so tukaj, to pa pomeni, da bo glavno mesto ponovno tožilo svojo lastno državo, takšne, da ne bi smeli biti preveč zadovoljni, ko sprejemamo to spremembo. In prepričana sem, da se bo to zgodilo, kajti v nobeni točki, tisto, kar ni bilo, bom rekla, po volji interpretatorjem te odločbe, in že naslednji dan, ko je odločba prišla na plano, smo lahko videli, da si jo je vsak razlagal po lastnem občutku, po lastnih interesih. Danes imamo po enem od takšnih interesov, torej po vladnem interesu, tukaj pred nami tudi spremembo. Meni se zdi žalostno, da smo v situaciji, ko pravzaprav je Vlada skozi cel mandat vršila neko maščevanje nad glavnim mestom. To ni dobro in to za nobeno državo ni spodobno. Ni spodobno, da glavno mesto toži svojo lastno državo. Zdi se mi tudi, da enostavno na tisti točki, kjer je bilo tudi vseskozi obljubljeno, da bo ministrstvo in Vlada skušala pomagati in izkoristiti zakon o glavnem mestu ter pripraviti še določene zadeve za glavno mesto, se to enostavno tudi do dandanes skozi cel mandat ni zgodilo. Glavno mesto se, bi rekla, zvija v krčih teh finančnih primanjkljajev, ki jih je povzročila Vlada, in to namenoma iz maščevanja zaradi določenih kadrovskih rešitev v Ljubljani. In menim, da vprašanje lastnih virov ostaja odprto, da ga niste razrešili, da bo potrebna še ena odločba Ustavnega sodišča, da se bo to začelo urejati. Pri tem pa moram reči, da je isti vzorec uporabljen tudi pri financiranju občin. In če javnost ne ve, kje je ključni vir, da smo tako nasprotovali načinu financiranja pokrajin, je prav v tej točki. Da je tudi vzorec in sintagma načina financiranja pokrajin popolnoma enak, kot naj bi bil in kot je financiranje občin, ki spodbuja to, da lastnih virov tudi pokrajine nimajo in da država daje zgolj odstopljene vire. Na teh odstopljenih virih pa gradi tudi solidarnost, kar pa je popolnoma nesmiselno. Naj da država solidarnostne vire iz lastnega žepa, če meni, da je potrebno določene občine ali prihodnje pokrajine sfinancirati in jim dati razliko med tistim, kar same ne dosežejo, vendar naj lastne vire posameznih občin ali pokrajin, če govorim še teoretično o tem, prepusti tem, da z njimi sami razpolagajo. In tu mi v celoti kršimo evropski akt o avtonomiji lokalnih skupnosti, ker jim ne zagotavljamo lastnih virov. Lastni viri so viri, ki jih občina sama predpiše, sama določi, sama pove višino in jo tudi spreminja. In to so lastni viri! Tisto, kar pa je v Sloveniji, so pa odstopljeni viri, ki jih daje država milostno tistim, ki ne izpolnjujejo, če govorim malo v narekovajih, tega. In mi na teh odstopljenih virih gradimo pa še solidarnost in potem je zmeda popolna. In to zmedo neprestano nadgrajujemo z novimi in novimi spremembami zakona o financiranju občin, ki se mi zdi, da zahaja čedalje bolj v neko fazo absurda, ki ga lahko spremljamo tudi ob tej zadnji spremembi. Zato se mi zdi, da je tudi jasno, zakaj se vedno tako manipulira s podatki, zakaj se ne pokažejo konkretni finančni izračuni dovolj zgodaj, se ne debatira na teh točnih številkah in potem se ene vedno obtoži, da nimajo pojma, ker so zveličavni izračuni samo z ene strani, teh pa skoraj nikoli dovolj zgodaj ni moč dobiti, niti pogledati, niti primerjati. V tem smislu se mi zdi, da je ta vzorec, ki ga gradi Služba za lokalno samoupravo v zvezi s financiranjem občin in sledenju odločbi Ustavnega sodišča, v tem primeru popolnoma napačen.
Hvala lepa tudi vam. Glede na izkazano željo po dodatni razpravi ponovno odpiram krog za prijavo. Izvolite. Ponovno imamo tri prijavljene razpravljavce. Prvi pa ima besedo poslanec Vili Trofenik. Izvolite.
Hvala. Dve pojasnili. Kolega Sajovic in nekateri so govorili glede zadolževanja oziroma nevštevanja kvote zadolževanja zavodov ali javnih podjetij v obseg zadolževanja občin. Da je to edina rešitev. Ja, jaz verjamem, da z vidika konkretnega problema v konkretnem okolju to lahko rešitev, ki je pa sila nevarna. To, kar je kolega Sajovic izpostavil, je ravno šolski primer za utemeljitev tega, da je to sila nevarno. Vodooskrba ali pa gradnja infrastrukture preko zadolževanja javnega podjetja bi bila nesporna, če bi imeli mi normalni sistem evropsko primerljivih cen komunalnih storitev. To se pravi, ko bi cena storitve vsebovala amortizacijo in vse stroške, ki v storitvi morajo biti. Mi tega nimamo že štirinajsto leto, od leta 1994 oziroma leta 1993, 1. julija, skoraj bo obletnica, od takrat nadzira za razliko s krajšimi presledki država cene komunalnih storitev. Praviloma je strošek amortizacije, se razumemo, amortizacije omrežja ali komunalne infrastrukture, padel praktično na nič. Za razliko od stroškov, priznanih stroškov amortizacije izvajalca od avtomobilov in nekaterih drugih pa tudi, če hočete, od računalnikov. Za odplačevanje takega vira je, so viri za odplačevanje, ne iz cene, ne iz proračuna. In potem se postavlja vprašanje, zakaj obvoznica zadolžitev namesto občine preko komunalnega podjetja ali pa nekega zavoda, če nima zagotovljenega vira. Vsi bodo dali soglasje, ker bodo v danem trenutku iskali rešitev, ne da bi resno premislili o posledici. Seveda o teh sredstvih, ki so posredno za investicije pozneje pri drugem amandmaju. Izkoriščam pa, predsedujoči, priložnost, da na nek način repliciram ministru, ki je meni odgovarjal na nekatere moje navedbe v predstavitvi mnenja. Ko sem govoril, da je ravno v veljavnosti tega novega zakona v letu 2007 delež prihodkov globalno občin v BDP-ju padel 5,23, kar je maksimalno dosežen nivo v letu 2006, na 5,1. Ja. Eno je merjeno z deležem v BDP-ju, drugo je absolutna rast, nominalna, tretje je realna rast in pa tudi ustrezni deleži. To upam, da vsi vemo, gospod minister. Ampak dejstvo je, da Vlada, katere pripadnik ste, normalno poudarja na področju javnih financ, vedno meri uspešnost v vseh teh letih z izkazovanjem takšnega ali drugačnega stroška, primanjkljaja ali presežka v deležu BDP-ja. Zato se lahko pogovarjamo na primerljivih osnovah. Pa še ena zadeva. Da ne bi bilo zmotno res, da je delež v BDP-ju porabe občin ali pa prihodkov, bolje po domače povedano, vse od ustanovitve lokalne samouprave rasel, jaz lahko povem samo za deset let, in da so letne stopnje rasti v preteklosti tudi bile večje, kot je sedanjost. Mogoče bi kdo od kolegov, ki nasprotno trdi, in zdaj ni tu prisoten. Za ta mandat te vlade gre za tri stopnje rasti. Z leta 2004 na 2005 je 0,19% BDP, z 2005 na 2006 0,19, plus seveda, BDP, z 2006 na 2007 pa minus 0,13% BDP. V prejšnjem mandatu pa je bilo tako, z 2000 na 2001 0,25, z 2001 na 2002 0,12, z 2002 na 2003 0,20 in z 2003 na 2004 0,08% BDP je v absolutnem rasla ta poraba. In seveda največja rast - škoda, da ni gospoda Pukšiča - je z leta 1998 na 1999 znašala 0,19, z 1999 na 2000 pa 0,34% BDP oziroma z 2000 na 2001 0,25. Tako da bomo vedeli, o čem se pogovarjamo, in da ne bi potvarjali ali napačno tolmačili statističnih podatkov. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V razpravo se vključuje minister. Izvolite.
Hvala za besedo. Pač moram vse to pojasniti. Zdaj bom pa točno po podatkih finančnega ministrstva navedel deleže BDP, kar se tiče prihodkov občin: v letu 2000 4,93, 2001 4,92, padec, z 2001 na 2002 4,86, padec, potem na 2003 je rahla rast na 4,89, z 2003 na 2004 je spet padec na 4,86, potem pa na 2005 rast, konkretno na 5,05, in potem na 2006 5,24, in res je, da je z 2006 na 2007 rahel padec na 5,08, zato ker je bil delež rasti BDP bistveno velik in je celoten delež prihodkov, javnofinančnih, merjeno na BDP, zelo padel. Ne samo občinskega dela, ampak merjeno eno in drugo. In relativno gledano, občinsko, glede na državni del, je pa še tudi v tem letu zrasel. Hvala.
Hvala tudi vam. Nadaljujemo na podlagi seznama prijavljenih poslank in poslancev. Besedo ima poslanec Tomaž Štebe. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav, gospod minister s sodelavko in sodelavcem, spoštovane kolegice in kolegi! Ta rast, ta delež je bil višji, kot je bila inflacija v teh zadnjih letih. Ampak mislim, da amandma k 6. členu oziroma 6. člen pravzaprav podrobno opredeljuje način, kako se naj bi občine zadolževale oziroma iskale finančne vire, kreditne finančne vire, da bodo premostile sofinanciranje iz evropskih skladov ali pa tisti zaostanek na področju investicij, komunalnih investicij, ki jih je treba nujno opravljati in nadoknaditi zaostanek iz preteklih desetletij. Občine pravzaprav v celoti po mojem mnenju šele sedaj intenzivno v zadnjih letih delajo tudi na okoljskih projektih, in to resno. Ta resnost je potrebna že zaradi tega, ker je v to zgodbo vključen evropski denar. Evropski denar pa bo seveda prišel na koncu, ko bo vse realizirano, če je celota izpeljana korektno. Žal v Sloveniji še vedno marsikdo išče negospodarne poti oziroma tudi luknje oziroma deluje nezakonito, kar se tiče tega zadolževanja. Po mojem mnenju so tako podrobne formulacije v tem 6. členu oziroma 10.a in 10.b členu, predvsem 10.a, zapisane ravno zaradi tega, da se opozori občine, župane in njihove nadzorne organe, predvsem nadzorne odbore in občinske svete, kaj je pravzaprav dovoljeno in kje so meje. Mislim, da je to osnovna in najboljša kontrola. Menim, da župani in občinski sveti odgovarjajo za tiste sprejete sklepe ali izigravanje sklepov, ki so izven zakonskih okvirov. Zakon sicer ne govori o NRP-jih in teh obdobjih, ampak te stvari so regulirane že v drugih zakonih in v tem kontekstu je treba stvari gledati na ta 4-letna obdobja, 2-letne proračune in predvsem, po mojem mnenju, na uredbo, ki je tukaj sicer navedena, gre pa za uredbo o enotni metodologiji in pripravi in obravnavi investicijske dokumentacija. To je ena uredba, en dokument, ki ga kršijo tako investitorji - občine ali komunalna podjetja, če govorimo o tem - kot tudi projektanti in revidenti. Žal se dogaja, da zaradi resnosti okvira teh evropskih sredstev je danes, po mojem mnenju, poleg teh določil tukaj, zato da občine sploh pridejo do premostitvenih sredstev, da se lahko spustijo v tako pomembne investicije in s kreditiranjem zadeve razpršijo na več let, tukaj največji manko in na konec koncev lahko zelo tragična posledica, če se stvari ne peljejo v skladu s to metodologijo in pravili, ki so. In tudi s pravili, ki so tukaj notri glede zadolževanja - srečujemo zadeve v zadnjem času, v preteklih časih pa to ni bilo pomembno. Sedaj pa mislim, da je, in lahko bo prišlo do tega, da zaradi kršenja pravil - ali revizije in projekti kot takšni čakajo, se vračajo na svoj začetek ali pa na koncu ne bodo zaradi kršenja pravil že odobrena sredstva izplačana. Jaz se bojim predvsem tega. Mislim pa, da ministrstvo, se pravi konkretno, vsebinsko ministrstvo, v takšnih primerih večinoma Ministrstvo za okolje in prostor ali za promet, Ministrstvo za finance in seveda ministrstvo oziroma vladna služba za regionalni razvoj so tisti varuhi, pooblaščeni varuhi v imenu Evropske komisije, da skrbno pazijo in da tukaj ni nobenih nestrokovnih odločitev. Jaz se strinjam z zakonom in nasprotujem takšnim amandmajem, mislim, da zakon je nujen, ker v nasprotnem primeru občine ne bodo mogle zapreti finančne konstrukcije in je tudi utemeljen nujen postopek. Verjetno bo potrebna še kakšna izboljšava in še kakšen dodatek oziroma odpustek v tem smislu, da bodo občine oziroma da bodo medobčinski projekti skupaj z državo imeli finančno pokritje tudi za eventualna nihanja na koncu stroškov. Tako jaz sploh ne vidim problema in takšni amandmaji so - vsaj ta amandma k 6. členu je nepotreben. V vsakem primeru mora biti pa zakladniški kredit, če ga lahko tako imenujem, v vsakem primeru ugodnejši od najugodnejšega komercialnega, že po sami logiki. In zakladniški krediti v svojem bistvu ne bi smeli nikdar dovoliti, da so pod pogoji komercialnih bank, seveda ne pod tistimi nekimi trenutnimi velikimi popusti, ki jih uporabljajo komercialne banke za to, da pritegnejo svoje komitente ali pa odvrnejo komitente od svojih konkurentov, gre za neko povprečje. Tako tega amandmaja ne bom podprl in predlagam, da pohitimo s sprejemom tega zakona, opozorila, ki sem jih pa povedal predvsem glede spoštovana metodologije priprave te dokumentacije, pa ne samo v formalnem smislu, ampak tudi v strokovnem smislu, kjer so zelo pomembne odločitve o tem, kakšno varianto projekta izbere investitor, je tukaj največja odgovornost: pa ne samo na investitorju, ki je pogosto dokaj nepoučena stran, ampak tisti, ki v imenu investitorja delujejo, to se pravi projektanti in na koncu koncev tudi izvajalci. Mislim, da tukaj ta naveza odgovornosti bi morala biti bolj transparentna in očitna in tudi v primeru, da pride do problemov, bi morali biti jasno opredeljeni krivci in tudi verjetno sankcionirani. S tem bi zaključil in se verjetno ne bom oglašal več v zvezi s tem zakonu. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Alojza Soka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice poslanke in poslanci! Tudi sam teh amandmajev ne bom podprl in tudi sam si predstavljam, da zakladniški kredit ne more nikoli biti pod slabšimi pogoji, kot so komercialni krediti bank, to enostavno ne gre. Tudi če se včasih zdi, da, recimo, je obrestna mera privlačna, pa se potem z drugimi zavarovalnimi mehanizmi banke zavarujejo, da svoje na koncu dobijo. Meni je zelo žal, da ni kolegov iz stranke Zares, ker oni so nekoč bili del vladne koalicije kot LDS-ovi poslanci, in bi me predvsem zanimalo, imajo še dovolj časa, da povedo, kako so izračunali te deleže bruto družbenega produkta po letih. Ker dejansko so podatki pravi to, kar je povedal minister. To so podatki finančnega ministrstva. Od kod so oni izračunali. Recimo, moj kolega, gospod Trofenik - bi me res zanimalo. Rad pa bi ob tem povedal še to, da pa so v svojem mandatu občinam "nažgali" toliko nalog, da se bog usmili in ko je prišla ta vlada, je pravzaprav ustavila to večno nalaganje dodatnih nalog. Samo eno bom omenil. Ta družinski pomočnik - kakšne probleme smo imele občine in kako enostavno so v parlamentu to sprejeli pa izglasovali! Se ne bom dotikal vseh drugih, ker mi čas ne dopušča. Rad pa bi rekel še naslednje. Res me zelo čudi, da se je temu zakonu na odboru nasprotovalo z neko obstrukcijo in da tukaj slišimo, kako na hitro so bili potem amandmaji sprejeti. Seveda, saj so bili koalicijsko usklajeni! Saj predlagamo dober zakon! Saj vse občine dobijo več. Za 26 milijonov! Jaz sem zelo vesel, da Ormož dobi 352.000 evrov več po tem zakonu. Jaz bi z dvema prstoma glasoval za ta zakon, če bi lahko. Mi bomo naredili štiri kilometre cest zaradi tega, ker bomo drugo leto dobili več denarja. Kdo lahko temu nasprotuje z nekimi argumenti, češ da je šlo za neke - ne vem, kakšne ste rekli, tehnične zaplete ali proceduralne. Kajti če je šlo za proceduralne zaplete, potem jih običajno sproža opozicija. Ta zakon ohranja sklad za solidarnost in to večno jamranje oziroma obžalovanje in ponavljanje, da se je Ljubljani nekaj vzelo. Ja lepo vas prosim, kaj pa se je vzelo? Ljubljani se nič ni vzelo! Jaz sem že večkrat povedal, pa naredite enkrat primerjavo med eno podeželsko občino pa eno ljubljansko občino pa izračunajte, koliko na podeželju glede poseljenosti stane kilometer vodovoda, pa kilometer kanalizacije, pa kilometer gradnje ceste, pa vzdrževanja ceste, pa koliko plačamo za šolske prevoze, ki jih Ljubljana ne rabi plačati! Po eni strani trdite, da bi morali Ljubljani dati več, po drugi strani pa problematizirate, kako so nizke plače pa nizke pokojnine. Ja, kje pa so te nizke plače? Tam pri nas so 400 evrov plače! Tam pri nas. V Ljubljani je veliko več tistih dobrih plač, draga gospa tu na desni. Tiste, ki so visoke. Pri nas pa teh delovnih mest ni. Nekaj malega imamo, ne vem, zdravnikov in profesorjev. Univerze, vse je tu, lepo vas prosim! Vse državne inštitucije! In Ljubljana se čuti skozi to, ne vem, ogrožena in to vaš ljubljanski župan vedno razlaga, češ nekaj so mi vzeli, ne bom mogel narediti stadionov pa vsega tega, tistih 23 projektov. Mi se za osnovne stvari na podeželju borimo, ne za stadione. Jaz ne vem, gospa Oražmova je prej lepo povedala, kako je Ljubljana prizadeta, kako smo jim nekaj vzeli. Samo recimo en podatek, plačilo vrtca. V povprečju vrtec stane približno povsod isto, v celi Sloveniji, kjer je plača učiteljic določena, standardi, normativi so določeni. Mi dobimo s strani staršev tam nekje okoli 19, 20% - je deleža staršev v ceni vrtca. Povprečje na državni ravni pa je 33, 34. To pomeni, da mi moramo teh 14% iz proračuna dati več, 1,6 milijonov damo na letni ravni za vrtec. Smo pobrateni z občino Sečina iz Srbije, ki je tako velika kot občina Ormož, ima toliko prebivalcev. Oni pa imajo celi proračun 2 milijona evrov. Mi pa damo 1,6 za vrtec. Vi pa predlagate, sem slišal, v rebalansu proračuna amandma, s katerim bi zagotovili 4 milijone evrov več za višji standard v vrtcih. Lepo vas prosim, ali ste vi resni? Ali vi razumete, o čem se gre v tej državi? Vi ne razumete tega! Ne razumete! Res me razjezi to. Zadolževanje je v redu, če se zadolžujemo za neke prave namene. Če se zadolžujemo za reševanje oskrbe z vodo, za komunalno infrastrukturo in se strinjam, da se omogoči, da v tem času, ko črpamo evropska sredstva, da to lahko tudi občinam omogoča nek nadaljnji razvoj. Narobe je, če se zadolžuje občina za gradnjo atletskih stez, ki jih sploh ne rabijo ali pa jih zgradijo, pa jih potem nihče ne uporablja, ali pa če se zadolžujejo za športna igrišča in tako naprej. To je narobe. Jaz ne bi na takšno logiko nikoli pristal. Zelo pa sem zadovoljen, da ta zakon ohranja solidarnostni sklad. Vi pa govorite, kolegi z leve, da morajo občine najti avtonomne vire. Ja, kje pa naj najdejo tiste avtonomne vire, če pa kritizirate, pa pravite, da imajo upokojenci nizke penzije in haloške občine, slovenskogoriške, naše prleške - od kod naj vzamejo te avtonomne vire? Se pravi, moramo uveljaviti nek princip solidarnosti. Jaz razumem, zakaj ti vaši predlogi - na vsak način hočete uničiti te male podeželske občine, ampak to vam ne bo uspelo. To ste se dolgo borili, ljudje so si želeli občine, dobili so, jaz sem zelo vesel, sem bil v soboto na otvoritvi treh kilometrov ceste v eni občini Sveti Tomaž, ki se je leta dolgo borila. 15 let niso naredili nobene ceste. Zdaj pa dobrem letu dela pa odpirajo novo cesto. To pa sem že povedal, kar pa je bilo žalostno, pa me je dejansko presenetilo, pa je bilo to, da ni bilo nobenega novinarja, ki so bili povabljeni, da bi poročal o njihovem veselju in zadovoljstvu. Ne, o tem niti besede, njihovih uspehov ni! Pa so ljudje iz svojih denarnic, zato ker so videli, da tudi občina sodeluje, dali znatna sredstva. Samo na takšen način pri nas lahko pridemo do nekega višjega standarda na tem področju. Jaz ta zakon izredno pozdravljam, sem zelo zadovoljen in se zahvaljujem tako ministru Žagarju kot ministru za finance, ki je zagotovil finančna sredstva, da bomo lahko to denarnico za razvoj občin še v nadaljevanju odprli bolj, kot je bilo do sedaj. In še enkrat povem: zelo se čudim tistim, ki temu nasprotujete in celo hočete z obstrukcijo preprečiti sprejem tega zakona. To je pa res žalostno. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. So še v kateri občini odprli kakšno cesto? Bi kdo še rad posebej izpostavil to? Kolega Drofenik, kolega Kontič? Ne. Dobro. Želi še kdo razpravljati v povezavi z amandmaji, lahko pa tudi na splošno, o cestah, upokojencih. Hvala lepa. Torej zaključujem razpravo v povezavi s 6. členom. Prehajamo na 15. člen ter amandma Poslanske skupine Zares. Želi kdo razpravljati tukaj? Odpiram postopek za prijavo. Izvolite. Besedo ima poslanec Vili Trofenik.
Hvala za besedo. Seveda, področje sofinanciranje investicij je eno od tistih področjih, ki jih je Ustavno sodišče ocenilo kot neustrezno. Treba je poudariti, da smo na to neustreznost in ne samo ustavno neusklajenost, ampak tudi "neopusnost" rešitev, ki so bile na nek način sforsirane, pred dvema letoma opozarjali, ampak to je bilo približno tako, bob ob steno, kot razprave na odboru. Mislim tudi, da tukaj na plenarni seji ne bo kaj bistveno drugače. Predlagatelj je napovedal, da bo prepisal dopolnitev zakona, rešitve, ki jih je imel ali jih ima - baje -, v podzakonskih aktih. S prepisovanjem pa je seveda en velik problem, da vedno vse enostavno ne pristoji problematiki, ko nekaj prepisuješ. Tako je, če sem malo zloben, s 23. novim členom ali novo vsebino 23. člena in 24. Jaz se opravičujem, treba se je vrniti na 23., ker je tesno povezan s 24., na katerega dajemo amandma. Kaj je temelji problem. Temeljni problem je v tem, da bi v normalnem sistemu financiranja občin, v normalnem ali primernem, večina občin morala sama biti sposobna financirati osnovni del investicij, ki jih je treba na področju, za katere je zadolžena po zakonu oziroma po ustavi. In le izjemoma, tam, kjer to ni objektivno možno ali ko gre za neke druge razloge, bi naj prišlo do pomoči države. Pri nas je obratno. Pri nas je sicer na prvi pogled všečna poteza, da zakon zagotavlja "global" sredstva za sofinanciranje investicij, prisotna zopet ta želja, kako to razdeliti, in to razdeljevanje naj prvenstveno služi - zelo direktno povedano, vsaj iz tega veje - neki politiki ali neki želji po vladanju, da ne rečem, po oblasti. V 24. členu, ki ga Vlada predlaga, bi naj za posamezno investicijo predpisali deleže po neki metodologiji, ki je ne poznamo; to metodologijo bi naj zopet sprejela Vlada. So pa kazalniki predpisani, in problem je v teh kazalnikih. Kakšna je povezava z bruto dodano vrednostjo na zaposlenega v občini in problemom zapiranja investicije, recimo, gradnje vrtca ali šole, pa če hočete, tudi vodovoda. Med bruto dodano vrednostjo na zaposlenega in s finančno konstrukcijo za konkretno investicijo ni nobene povezave. Prav tako ni nobene povezave med dohodnino na prebivalca, ne s številom delovnih mest in ne z brezposelnostjo ali zaposlenostjo. Mogoče je z indeksom staranja povezana investicija v dom ostarelih, pa morda še kaj, generalno pa z investicijami nima nobene logične povezave. In podobno je s kazalniki razvojnih možnosti. Komunalna opremljenost z infrastrukturo - niti ni opisano, s katero infrastrukturo, čeprav se nekje govori o kanalizaciji. Ne zavedajoč ali pa zavedajoč se možne špekulacije, da nekdo ne bo gradil tega segmenta infrastrukture, da bo ja izkazoval defekt in s tem prioriteto do investicijskih sredstev na čisto tretji vrsti investicij. Seveda, glede kulturnih spomenikov, ne govori se nič o lastnini kulturnih spomenikov, govori se "dostopnimi za javnost". Zelo malo je v Sloveniji kulturnih spomenikov, morda kateri privatni, ki niso dostopni za javnost. In zakaj bi bil to kriterij? Da, če bi zagotavljali sredstva za sofinanciranje obnove kulturnih spomenikov, pri vodovodu ali pa šoli pa ne vem, zakaj je to kriterij. In podobno je z Naturo 2000, ki jo vtaknemo, kamor nam "paše", čeprav je ta Natura 2000 v resnici omejitveni faktor za investicije in dostikrat za razvoj, zlasti zato, ker je bila neodgovorno, dostikrat na pamet na posameznih področjih uvedena, kljub opozorilom. Kaj hočem povedati - da ta 24. člen oziroma ti kazalniki z neznano metodologijo, ki bo določila samo še po mojem uteži za te kazalnike, nimajo nobene direktne zveze. Nobene ali pa prav malo. Mogoče so ti kazalniki bili uporabni za kakšna druga področja ali za kakšno drugo ugotavljanje vrstnih redov ali prioritet, generalno za delež pomoči države pri konkretnih investicijah pa naj bo to šola, naj bo to vrtec, naj bo vodovod, ali čistilna naprava, je pa to, oprostite, brez zveze. To je tisti problem, eno je neusklajenost z ustavo, tisto je najhuje, drugo je pa kvaliteta predpisa. In sedaj hočemo uvesti nek predpis, po vsaki sili, ne glede, če ima logično povezavo s konkretno vsebino. In tisto, kar je bistveno: nikjer se ne govori v nobenem členu o finančni sposobnosti ali finančni moči konkretne občine. Nikjer se ne govori o norminarnih stroških, tako površini, ali velikosti objekta, če hočete, ali drugem fizičnem kazalcu, ne po ceni enoti objekta in podobno. Na tuj račun je pač možno zgraditi tudi gradove v oblakih. In to postaja praksa. Pravica do deleža, celo 100%, to pa je naslednja cvetka. Sofinanciranje v višini 100%, razen v elementarnih nesrečah, ko gre za neko specifiko, razgalja vso bedo teh razmišljanj in teh rešitev. 100% investicija, 100% sofinancirano. Da pa so nekateri stroški, če prej govori o norminarnih stroških - fino bi bilo, če bi si pogledali dolgoletne prakse v tujini, kako izgleda, ne pa da napišemo, da ima še občina pravico do stroškov nakupa zemljišča; ne zavedajoč se, da občine bolj ali manj razpolagajo s pomembnim obsegom zemljišč in da do pomembnega obsega, dokler zakon o skladih velja, je možno priti in vsaj zemljišče naj bi zagotovili, ker to vodi k špekulacijam. Na trgu je seveda ena cena, ali dostopnost do zemljišč, drugo so drugi načini, s katerimi se da do zemljišč priti. In kaj predlagamo z našim amandmajem? Naš amandma upošteva najprej finančno moč ali finančno sposobnost občine, ker pomoč mora biti pretežno od tega odvisna. Tisti, ki ima zadosti denarja, pomoči ne potrebuje ali pa jo potrebuje v manjši meri kot tisti, ki denarja objektivno nima. Tega v predlogu zakona nikjer ni. Ponesrečen je v 23. členu, se moram zopet tja vračati, en kriterij, ki to poskuša uvesti, ko govori o deležu udeležbe pri finančni izravnavi, sicer za globalni obseg investicije - in se pri tem pozablja, da je enaka nesposobnost - ali siromaštvo ali kakorkoli hočete - občine v finančnem smislu pri tisti, ki nima nič finančne izravnave, ki ima lahko ravno toliko prihodkov, kot je neka mera, ali pa tista, ki ima neko finančno izravnavo, ker na račun finančne izravnave tako pokrije do stopnje nula. Zato taki, za lase privlečeni kazalniki in pristopi stvari ne rešujejo, ampak na koncu nekatere pripeljejo v privilegiran, druge pa v deprivilegiran položaj, zlasti ker se nikjer ne upošteva finančne moči. Ker, govorili dobronamerno ali kakorkoli o sistemu financiranja, ta zakon se nikjer ne dotika izrednih prihodkov nekaterih občin, iz naslova koncesijskih dajatev za igre na srečo, recimo. In še nekatere druge. In nekateri imajo zelo pomembne ekstra dohodke, s temi kazalniki pa bodo lahko upravičeni do maksimalne udeležbe pri investicijah. Če je to pravična, logična in normalna rešitev - seveda, je stvar presoje. Mislim, da to za večino ne more biti, ne glede, kako si to predstavljajo. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]] Seveda, da ne bi kdo očital, da samo obrazložim, da je pri moči finančne občine treba upoštevati vse prihodke. Seveda, pa je treba na nek način [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Prijavljen čas vam je poteke. Lahko zaključim razpravo v povezavi s 15. členom? Ne. Ponovno odpiram postopek za prijavo, izvolite. Imamo dodatno prijavljenih 5 poslancev, prvi pa ima besedo poslanec Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa. Se opravičujem. Predsedujoči, kolegice in kolegi, gospod minister s sodelavci. Slovenska demokratska stranka amandmaja Poslanske skupine Zares k 15. členu enostavno ne bo podprla, ker je popolnoma nesmiseln in s takšnim načinom formule bi se začelo uresničevati tisto, kar takratnemu LDS-u, zdaj Zares, in takratni koaliciji ni uspelo, je pa bilo danes že nekajkrat tudi tu, v Državnem zboru ponovno spodbujeno, češ - občine naj se začnejo združevati. Sam precej dobro poznam delo lokalne samouprave in lahko vam povem, da na področjih, kjer občine imamo ali imajo skupni interes, se združujejo za določene naloge, za določene projekte in to tudi uspešno vodijo. Seveda ne bi šlo več združevanje na tak način, da bi nekdo zopet v to prisiljeval - bi seveda, ampak to bi pomenilo zastoj razvoja v celotnem področju. Ta amandma Poslanske skupine Zares pomeni, da bi konkretno, recimo, občina Maribor, Juršinci, občina Ormož, občina Tabor, Tišina, Trnska vas, Turnišče, Vipava in tako dalje, če bi našteval, bi moral prišteti 53 občin, izgubile pri soinvestiranju celotnih 40%; potem 33 občin bi izgubilo pri soinvestiranju investicij 30%; 22 občin 50%; potem so številke manjše, 8 občin 60%, 37 občin 10% in 30 občin 20%. Skratka, procentualno gledano bi 91% občin izgubilo, samo 8,5% občin bi dobilo pri takšnem načinu sofinanciranja. Formula verjetno, ko jo študiraš, vendar vseh zank ne moreš v tako kratkem času najti, ima verjetno vgrajenih zopet nekaj anomalij, tako kot je imela takrat - dvig dohodnine za občine in s tem samostojnost s 30% na 35% dohodnine. Formalno je bilo to res, dejansko pa to ni bilo to, ampak je pomenilo v razvitih občinah s faktorjem 10-krat več na prebivalca, v nerazvitih pa z istim faktorjem manj - ali: razkorak se je s tem povečeval. To, da se je razkorak med razvitimi in nerazvitimi občinami v zadnjem desetletju povečeval, je od 1998. leta naprej pomenil tudi ta zakon o financiranju občin, pa kljub vsemu temu so vendarle občine in občinski sveti enostavno znali gospodariti tako, da so vendarle ustvarjali tiste elementarne pogoje bistveno bolje, kot pa so bili prej. Niti ne znam si predstavljati, kako bi danes zgledala v glavnem Slovenija, razen osrednjeslovenske, če ne bi leta 1994 sprejeli zakon o lokalni samoupravi in če ne bi takrat ustanovili vsake štiri leta še dodatno število občin, torej danes 210. Ali pa z drugimi besedami, kolegice in kolegi: ne da si ne znam predstavljati, včeraj, že tako kot enajstič, je Slovenska demokratska stranka v okviru svoje poslanske skupina bila na terenu v Prekmurju. Bili smo, del nas, poslank in poslancev tudi v občini Apače, ki smo jo ustanovili pred letom in pol tukaj v Državnem zboru. Glede na to, da je neka druga občina praznovala 14. obletnico v teh dnevih samostojnosti in ko sem primerjal, o čem so se pogovarjali v tisti občini, ko je pred 14 leti nastala, in to, kar sem slišal v Apačah včeraj, je bilo popolnoma enako. Ali drugače povedano: v občini Apače, ki je spadala pod radgonsko občino, se je pravzaprav zadnjih 15 let življenje ustavilo. Si predstavljate, da je župan povedal: "V občini imamo preko 80 kilometrov neasfaltiranih mest, v občini imamo pokritost z vodovodom le eno tretjino, in še ta je v razsulu. V občine Apače iz občinskega proračuna plačujemo vodo, ki jo dajemo nosečnicam, materam, ki dojijo, malim otrokom" - in tako dalje. Skratka, katastrofa! In tako bi izgledala naša država izven osrednjeslovenske, če ne bi sprejeli lokalne samouprave in če ne bi imeli teh občin. Tisti, ki tega ne verjamete, pojdite si to pogledat, sploh iz Poslanske skupine Zares, saj imajo tam štiri svoje svetnike in bodo videli, kakšna beda je lahko zaradi tega, ker je nekdo zaviral na umeten način njihov obstoj - s 3.500 prebivalci. To enostavno ne more biti res. Človek se zgrozi. S sprejetjem tega amandmaja bi šla politika prav v to smer, ne sicer direktno, ampak v to. Danes sem tu, v Državnem zboru slišal, da mora biti vendarle konec jemanja tistim, ki ustvarjajo, in dajanja onim, ki nimajo. Gospodarski subjekti so nastajali, nastajajo v glavnem ali pa prej tam, kjer je za to bolj ugodno področje. Bolj ugodno področje za gospodarske subjekte je infrastruktura. Veste, v tej državi smo najprej zgradili obljubljansko obvoznico, šele 10 let kasneje gradimo avtocesto proti Prekmurju. V tej državi, kljub temu da so bili poslanci in vladajoče koalicije prav iz Prekmurja, v 12-ih letih niso "potegnili" niti enega metra. Zadnja štiri leta se to gradi in sedaj prav tisti, ki niso vplivali, bom rekel, takrat na svoje poslance, da bi se zagotovil razvoj in pogoji za gospodarske subjekte, danes ne vem kakšen halo zganjajo. In z amandmajem, ki bi jemal prav tudi tem občinam s tega področja, tudi tem, ki so na novo nastale, se ne moremo strinjati. Če piše nekje, da je potrebno sofinancirati tudi do 100% upravičenih stroškov, še vedno pomeni, da ima v tisti lokalni skupnosti celoten DDV za pokritje lokalna skupnost. V občini Apače smo se prav pogovarjali o tem, kako izpeljati investicijo s sedmimi milijoni evrov. Torej - o čem? O vodovodu, o elementarni dobrini, kateri se seveda v glavnem v drugih delih, kjer so lokalno samoupravo rešili, že zdavnaj o tem več ne pogovarjajo. In s pomočjo evropskih sredstev, s pomočjo države bo občina prispevala svoj delež 10% in DDV, kar je 30%. Ker sta pa dva takšna projekta in ker ju morajo peljati vzporedno, je to 14 milijonov evrov investicije, je tudi za takšno občino, čeprav na tri ali štiri leta, gromozanski zahtevek. S sprejetjem tega amandmaja povemo, da je to enostavno nemogoče narediti in jih onemogočimo in s tem prisilimo, da se bo Apaška dolina začela izseljevati in še drugi kraji. Prav je, da to državo ne enako razvijemo, ampak naredimo pogoje za približno enako, približno skladno enake pogoje - tako za življenje kot tudi za gospodarske subjekte. Gospodarski subjekti bodo prišli, ko bomo imeli vzpostavljeno infrastrukturo; bodo prišli, ko ljudje na podeželju - kar se pa sedaj že dogaja, hvala bogu - ostajajo, ker je kvaliteta življenja primerljiva ali pa že primerljivejša, kot je pa bila torej pred to lokalno samoupravo. Tako kot v prejšnji zakonodaji, tudi mi še nismo vsega popravili, tudi mi še imamo kaj narediti. Recimo, prevoz otrok v šolo. Na podeželju ali pa v občinah izven centrov je to eden izmed večjih stroškov v proračunu. Spomnite se, jaz sem to že predstavil s številkami, celo do 8% v posameznih občinah, s tem da je v urbanih to v stotinkah ali celo v tisočinkah - kar je logično. Ampak zato je treba na drug način pomagati tako, da ljudje na tem področju ostajajo. Leta 2003, ko je takratni predsednik vlade Tone Rop poslal informacijo v Državni zbor o tem, da se je vlada takrat odločila o štirinajstih pokrajinah itd. - seveda, od tukaj naprej, tudi v tistem letu do 2004 niso nič naredili, niti enega samega zakona pripravili -, je bilo zapisano, da pravzaprav ne samo zaradi tega, ker je to nekako političen konsenz, ampak tudi zaradi raznolikosti naše države, takšne kot je, ni druge možnosti, kot da naredimo štirinajst pokrajin. In tako kot smo naredili 210 občin - pa še verjetno kakšno bomo -, je to tudi zaradi raznolikosti. In po dvanajstih letih oziroma štirinajstih letih lokalne samouprave se je to pokazalo, da je to bil drugi najboljši projekt v tej državi. Zato z zakonom o financiranju, ki smo ga končno popravili pred dvema letoma, sedaj ga še nadgrajujemo, bomo takšnim anomalijam, kot bi jih rad Zares pripeljal in tudi druge poslanske skupine, ki ga zagovarjajo, nasprotovali, ker bo bi pomenilo ponovno vračanje na sistem tistega, ki smo imeli 60 let pod "kardaljevino" in kot vemo, nam to ni prineslo nič dobrega, ampak je pomenilo v bistvu izseljevanje s podeželja in zanemarjanje in zaraščanje. Naša domovina je premajhna, naša domovina je prelepa in kolegice in, kolegi, premalo nas je, da bi jo smeli zapraviti na tak način, na tak nerazumen način. Zato tega amandmaja ne bomo podprli.
Besedo pa ima poslanec Borut Sajovic.
Hvala lepa. Proti teorijam, ki so se sedaj razvijale, nimam čisto nič. Imajo sicer relativno malo povezave s 15. členom, ampak za lokalno samoupravo so pa brez dvoma pomembne zgodbe. Tudi ta teorija, če bo finančno vzdržala, občino v vsako slovensko vas in pokrajino v vsako manjše mesto, me ne moti, seveda na dolg rok se bomo pa z vprašanji stroškov zagotovo še ukvarjali. Tako kot se tiste občine, ki smo med srednjimi in manjšimi, ravno zaradi financiranja občin povezujemo na področju inšpekcije, redarstva, tudi na področju revizij, in to ocenjujem kot pozitivno in s tem ni čisto nič narobe. Bi pa, preden zaključimo razpravo, ne čisto direktno v zvezi s 15. členom, vseeno ministru zastavil še nekaj vprašanj, na katera ni bilo odgovorjeno. Ali je namen te vlade, da se enotnega koncepta cen komunalnih storitev lotijo še pred volitvami? Kajti če je temu tako, kar se nam že dolgo obljublja, potem je o tem treba obvestiti tudi vse slovenske občine in pristopiti k temu za vse približno pod enotnimi merili in enotnimi kriteriji. Strinjam se s predhodnimi razpravljavci, da so razmere v Ljubljani bistveno drugačne kot pa na podeželju, zato tudi cene, če je, recimo, v taki občini, kot jih imamo na podeželju, potem je marsikje na kilometer vodovoda, vodovnih priključkov, od 10 do 15, v centru, takem, kot je Ljubljana, pa je teh priključkov na enem kilometru lahko tudi 2 ali 3 tisoč, zato so tudi cene drugačne. To se pravi, prvo vprašanje: Ali bo ministrstvo vztrajalo na tem, da se te cene komunalnih storitev na Vladi in v sodelovanju z drugimi ministrstvi ustrezno korigirajo še pred jesenjo, še pred volitvami, kar bo omogočilo razvoj? Druga zadeva, ki se mi jo zdi pomembno povedati. Pri evropskih sredstvih, pri kohezijskih sredstvih nam zadnji vlak odpelje z letom 2013, po tem letu bodo sredstva z novo finančno perspektivo pridobivali drugi. Zadolževanje za ta kohezijska, za razvojna sredstva, bi moralo biti teh pet let, kolikor nam jih še ostane, posebej urejeno, kvote maksimalno velike, da bomo lahko v največji možni meri sredstva, ki so na razpolago, še počrpali in zaprli. In tudi to, kar večkrat slišimo, primerjava malih in srednje velikih občin. Prepričan sem, da tiste najmanjše občine, ki jim je glavna skrb vodovod in asfalt, pa nimajo takih problemov s socialo, kot jih imajo stare, industrijsko degradirane občine iz delavskega okolja, da se te male občine ne ukvarjajo s problematiko knjižnic, šol, javnih zavodov, muzejev, ljudskih univerz in imajo enostavno tudi manj problemov z zdravstvom in z lekarnami. Seveda, vse te zadeve je pri financiranju občin še kako treba upoštevati, kajti ravno ljudje iz tistih manjših občin, ki vlagajo vse v asfalte, prihajajo in koristijo infrastrukturo tudi od teh večjih, starejših upravnih občin, zato lubenic in sliv po velikosti ne gre primerjati. Pa še novica iz tega tedna, ki bi jo sporočil ministru. Če ima odgovore, zakaj je kmetijsko ministrstvo ustavilo določene razpise na področju podeželja? Če smo naredili kakšen "kiks" pri spremembi zakonodaje, mislim, da smo ga vsi, tako koalicijski kot opozicijski, pred poletjem še v stanju popraviti in zadeva ni takšna, da bi nas nasmejala. Ampak, če je ministrstvo, vladne službe za lokalno samoupravo in razvoj, potem mislim, da je tudi to področje, kljub temu da brez listnice, ki je za to službo še kako pomembno in prav je, da nam, občinam, kot tisto, bi rekel, najbolj naše ministrstvo tudi, pomaga. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Milan M. Cvikl. Izvolite.
Hvala lepa. Sem moral pogledati na oglasno desko, pri kateri točki dnevnega reda smo in pri katerem členu. Ker diskusije, ki so bile pred mano, so bile diskusije bolj za vprašanja ministrom, ampak gospod minister se bo na to že odzval. Zato se želim vrniti k 15. členu. 15. člen, po mojem, z amandmajem, ki ga predlagajo kolegi iz Poslanske skupine Zares, veliko natančneje kot sedanji dopolnjeni 24. oziroma popravljen 25. člen, ki spreminja 24. člen, določa obseg sofinanciranja. Jaz mislim, da je to zelo pomembno določiti v tem zakonu, zato podpiram amandma Poslanske skupine Zares. Zakaj je temu tako? Temu je tako zato, ker zakon v drugih določbah - ne bom zdaj o njih govoril, ker pač niso predmet razprave - vendarle občinam ne zagotavlja tega, kar jim je bilo v letih 2007 in 2008 odvzeto. V letih 2007 in 2008 je bilo občinam vzet ves prirast dohodnine nad pričakovano, zaradi poznanega sistema sofinanciranja, ki je bil vzet. O tem lahko veliko diskutiramo, ampak določba 2. člena je zelo jasna - podlaga za to, kar naj bi občine dobile, je dohodnina iz leta 2006, predpreteklo leto, in to minister dobro ve. Zato se mi zdi, da je eden od ustreznejših ali potrebnih načinov, kako zagotovimo da bodo lahko občine le lahko v večji meri same urejale problematiko sofinanciranja investicij oziroma same urejale vprašanja, je pa predlog, kot ga je dala Poslanska skupina Zares. Zato podpiram ta amandma in bi želel predvsem slišati, kaj Vlada meni o tem amandmaju. Ali Vlada ta amandma podpira in s katerimi argumenti ga zavrača? Jaz mislim, da je treba slovenski javnosti povedati, da tekst, kot je sedaj zapisan v 15. členu, da, bom rekel, ministrstvu, pristojnemu za finance, pooblastilo, da določi, kaj je to razvitost občine, in potem Vlada in tako naprej, vsem tem v nadaljevanju razvije. Tukaj je predlagano neko objektivno merilo, ki ga potrdi Državni zbor, in mislim, da ni nobenega drugega v Sloveniji kot Državni zbor, ki lahko ustrezno uredi merila za to financiranje, sofinanciranje občin. Zdi se mi nesprejemljivo, da se v tem mandatu na nek način, tudi s tem predlogom zakona, skuša še zmeraj obiti Državni zbor pri določanju obsega sredstev. To je bilo narejeno pri tako imenovani prejšnji verziji tega zakona o financiranju občin, sedaj ste pravilno šli spet na relativni delež dohodnine, 54% je sedaj to, vendar 54% iz leta 2006, kar je problem. Moralo bi biti, ne vem, vsaj 54% iz leta 2007 ali pa 54% iz leta 2008 z ustreznimi poračuni ob koncu leta. Tega ne naredite, ampak seveda - pravzaprav je ta zakon na nek način vsebinsko podrejen temu kar je v proračunu za leto 2008 že sprejeto, kljub temu da bomo danes opoldne začeli obravnavo rebalansa. Zaključujem. Vlada Republike Slovenije ne sledi v celoti ustavni presoji neustavnosti Zakona o financiranju občin in še zmeraj ne spoštuje lokalne samouprave kot temeljno načelo. Zato bi vsako nasprotovanje s strani Vlade predlaganemu amandmaju samo potrjevalo to, da Vlada, minister Žagar, minister za finance in vsi drugi, preprosto še zmeraj želijo odločati o tem, kaj je merilo razvitosti občin. Potem seveda ne vem, zakaj imamo v Sloveniji Državni zbor, ker seveda zelo težko kdorkoli drug kot Državni zbor z zakonom določi objektivnost merila. To bo pa sedaj določala na podlagi teksta Vlada in ni povsem znano, kako bo to Vlada naredila. Hvala lepa. Prosim za odgovor ministra za finance o stališču Vlade do tega amandmaja. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Minister, želite besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Bom poskušal dati nekaj odgovorov. Sedaj kar zadeva vprašanj, ki jih je naslovil gospod Sajovic, moram reči, da presegajo obseg dela naše službe, čeprav mi spremljamo celotno sprejemanje zakonodaje z vidika občin. Je tudi zahtevano tako pri sprejemanju zakonodaje oziroma vseh ostalih predpisov sodelovanje obeh združenj, ker namreč združenji sami morata biti v aktivni poziciji dogovarjanja z državo. In rešitve, ki so torej v tem zakonu, tudi v tej noveli, so predvsem na področju tudi sprejemanja proračunov za naslednja leta, ker sedaj so ti za letošnje leto že sprejeti s sprejetim proračunom oziroma celo v prehodnih določbah zakona, in ta del ni bil pod presojo, govorim o višini povprečnine. To pa je občine skozi obe združenji v bistveno bolj močno pogajalsko pozicijo in upam, da jo bodo lahko in da jo bodo uresničile. Tako je s tem pravzaprav občina tista, recimo temu, moč, da bodo lahko utemeljevale tudi tisto, kar ste vi navajali - povečanje stroškov in sprejemanja nekaterih aktov. To v preteklem obdobju pred tem zakonu praktično ni bilo mogoče. Dogajalo se je, da je v prejšnjem obdobju Državni zbor sprejemal določene obremenitve in se ni dalo z vidika občin ničesar narediti. Sedaj so te zadeve v zakonu zapisane in občine morajo, ampak seveda skozi stroške, to ustrezno utemeljiti, s tem da so za obvezne naloge stroški primerljivi na območju celotne Slovenije za vse občine, ne glede na vrsto občin, ker jih pač pokrivajo isti akti. Kar zadeva nekatera vprašanja, jaz v tem trenutku ne znam odgovoriti, zakaj je kmetijsko ministrstvo ustavilo, lahko se pozanimamo, lahko bi tudi prenesli na kolege. Kar zadeva metodologijo, tukaj se strinjam, ker smo tudi že sami slišali, da so cene na komunalnem področju praktično zamrznjene 14 let, torej ne v tem času, je pa res, da je eden izmed ukrepov tudi v povezavi z naraščajočo inflacijo kontroliranje rast cen. To pa je popolnoma jasno. Po mojem vedenju, ker je to v pristojnosti Ministrstva za okolje in prostor in Ministrstva za gospodarstvo, se ta metodologija tudi pripravlja. Ne morem pa konkretnega odgovora na to dejansko podati. Kar zadeva izvajanje evropskih projektov. Mi smo, kot sem že prej omenil, zadolževanje in te rešitve pripeljali tudi na podlagi usklajevanj z obema združenjema in pripomb in sugestij, tako da je po naši oceni realizacija teh projektov bistveno olajšana. Ker pa govorimo o komunalnem področju, seveda, o dolgoročnih projektih, in enem od tovrstnem projektu, je tu tudi smiselno razmišljati o nekem dolgoročnem zadolževanju. Ker če smo iskreni, vsaj po mojem vedenju ne, tovrstne dolgoročne zadolžitve občine sploh niso uporabljale. Pet let ni dolgoročno, jaz govorim o nekem bistveno daljšem zadolževanju. Če sedaj enkrat naredite kompleten vodovod, od tega dobite lahko največ tudi 85% sredstev brez DDV-ja iz kohezijskih sredstev, ne samo iz kohezijskega sklada, tudi strukturnih skladov, če so te investicije po vrednosti nižje, potem je tudi tovrstna dolgoročna zadolžitev smiselna in naj bi zakladniški račun zagotavljal optimalne pogoje tega zadolževanja. Bilo bi nelogčino, če jih ne bi, in potem bi bilo treba tam tudi koga povprašati, zakaj se ti pogoji ne zagotavljajo. Kar zadeva ta amandma - najprej moram reči, da mi tega amandmaja ne podpiramo tudi zaradi tega, ker smo stvari usklajevali in ves čas imeli tovrstne pripombe s strani občin, ponovno preko obeh združenj, zato ker v prejšnjih rešitvah starega zakona, na nek način se to po našem mnenju spet na novo prinaša v ta zakon, pomeni to veliko drobljenje sredstev, ker so lahko sofinancirana, recimo, 10%, kar je manj, kot je obseg DDV-ja lahko. Ko smo mi naredili primerjalni izračun med tem, kaj prinaša naša rešitev, in med tem, kaj je predlagano skozi ta amandma, praviloma se stopnja sofinanciranj za vse občine, če bi bil sprejet amandma, praktično skozi vse občine znižuje. Zaradi tega mi tega ne podpiramo. Kar zadeva metodologijo in te stvari, te stvari se sprejemamo in je nujno, da se sprejemajo, zato ker se parametri spreminjajo in jih je nemogoče zapisati v celoten zakon skozi leta, je to potem vsakoletna uredba. Ta uredba se zdaj sprejema, sta popolnoma transparentne in pregledne, saj jih sprejema v končni fazi tudi Vlada. Izračuni pa temeljijo na izračunih Umarja po znanih podatkih. In za zdajšnji dve leti se je ta razvitost občine upoštevala in se te podatki tudi ustrezno dograjujejo z vzajemanjem. Kar pa zadeva tudi primerjave s samim amandmajem, moram pa poudariti tudi to, da tudi ta amandma predvideva tudi sprejetje podzakonskih aktov na posameznih ministrstvih. Recimo, navedem: stroški za financiranje investicij se upoštevajo v normirani višini. Metodologijo za izračun normirane višine stroškov predpiše ministrstvo, pristojno za posamezno investicijo. Po moji oceni je to celo korak nazaj narejen, ker zdaj imamo enotno metodologijo, ki je na vladni ravni sprejeta in jo pripravi za to ustrezna služba, kot je UMAR. Tako to sploh ne drži, da te stvari niso zajete tudi v tem - in govori o tem, da je verjetno skoraj nemogoče v celoti vse parametre zapisati v sam zakon in se postavi tudi smiselnost tega zapisa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa ima poslanec Tomaž Štebe. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Najprej, če se ozrem na primerjavo rešitve, ki je predlagana v amandmaju, in tisto, ki jo predlaga Vlada, pravzaprav predlagatelji iz Poslanske skupine Zares uporabljajo samo dva parametra, in sicer prihodke in primerno porabo. V primerni porabi pa so: dolžina lokalnih cest, starost prebivalcev pod 16 in nad 64 let - če se ne motim je to vse. V vladnem predlogu pa je teh parametrov bistveno več, ki bolj določno, predvsem kazalniki ogroženosti občin oziroma kazalnik oskrbljenosti z dobrinami in storitvami javnih komunalnih služb, bolj opredelijo smisel tega, za kar naj bi bilo sofinanciranje namenjeno, govorimo predvsem o investicijah v okoljske projekte in vodooskrbo in prometno infrastrukturo in še kakšno podobno infrastrukturo, ki sodi med komunalne naprave. Tako, da tukaj sploh ni primerjave. Edini argument, ki ga uporabljajo predlagatelji je, da so oni bolj specifični in da bo Vlada imela tukaj odprt prostor določanja. Tudi tako, kot je že minister ravnokar rekel, v tem njihovem predlogu je marsikaj treba še definirati. Najslabši je pa tisti del predloga, ki se opira samo na nekaj parametrov, če jih povzamem le nekaj - 6, najmanj in sploh pa ni upoštevana pravzaprav komunalna razvitost občin, ki je zajeta v tem delu, kako je občina oskrbljena z dobrinami, storitvami na okoljskem področju in pri vodooskrbi. Pravzaprav sem se pa oglasil tudi z argumentacijo predstavnika predlagateljev, ki je govoril o tem, da bi morale biti občine finančno povsem samostojne. Kako pa naj bodo samostojne po takšnem zaostanku v preteklih desetletjih? Nemogoče. Ta zaostanek je treba s temi inštrumenti, ki so tukaj notri vgrajeni v teh izboljšavah Zakona o financiranju občin omogočiti, da se ta zaostanek pravzaprav nadoknadi in to čim prej. Gre za, če povzamem, največji problem v Sloveniji, predvsem za okoljske obremenitve, ki jih je treba čim prej sanirati, izgradnja kanalizacije, odprava okoljskih bremen. Šele potem bo možno imeti tudi urejeno in varno oskrbo s pitno vodo. Da ne govorim o ostalih infrastrukturnih zaostankih, kjer že ob zgrajenih infrastrukturah lahko ugotavljamo, da je ta vsaj za eno generacijo do dveh generacij neustrezna, se pravi ni dovolj moderna ali kvalitetna, predvsem ceste. Tudi občine na zahodu v Nemčiji in v Avstriji so pravzaprav samo na način, da so se lahko zadolževale, uredile svojo komunalno infrastrukturo in to v razvitem pravzaprav ne zaostalem izhodiščnem položaju. Tukaj jaz potem enačim problematiko tako mestnih kot podeželskih, tako razvitih in manj razvitih občin. Vsak ima svojo problematiko in svoj zaostanek in svoje potrebe po tem, da nadomesti nek čas, ki je bil zapravljen. Tako, da ta osnovna omejitev v našem zakonu, ki dovoljuje zadolževanje za tisti del sofinanciranja iz evropskih in državnih proračunov, kjer ni praktičnih omejitev, ampak so omejitve samo v deležu, ki je odobren skozi te kriterije, je potem osnovna omejitev 8% prihodkov v preteklem letu, za kar pravzaprav naj bi bile obveznosti iz zadolževanj, pravzaprav majhen znesek. Občine bi verjetno zmogle tudi kakšen večji znesek, zavedam pa se, da je to zdaj prva stopnja tega, bi rekel, da se na nek način sprostijo možnosti za zadolževanje, ki pa v tem primeru ni zadolževanje, ampak je nadomeščanje izgubljenega časa, čimprejšnji novi investicijski zagoni, modernizacija te infrastrukture. Tako zadolževanje pa pravzaprav ni zadolževanje, ampak je iskanje poti, čim hitrejšega financiranja investicij in omogočanja svojim prebivalcem ter gospodarstvu čim bolj kvalitetne javne gospodarske službe. Tega amandmaja ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Martin Mikolič. Prosim.
Hvala za besedo. Rad bi povedal, da ko smo pred dobrim letom dni spreminjali Zakon o financiranju občin, je bistvena sprememba nastala pri formuli za izračun primerne porabe. Zakaj je nastala sprememba? Zaradi tega, ker smo želeli, da bi nekako za vseh 210 občin v Sloveniji v formulo vključili tiste najbolj bistvene parametre, ki pomenijo v končni fazi tako imenovano pravično razdelitev finančnih sredstev. Zaradi tega se je še dodatno vključilo poleg prvotnih štirih najpomembnejših parametrov, to so bile lokalne ceste, površina občine, ljudje, starejši nad 65 let in mlajši od 15 let. In to je pravzaprav privedlo k neki novi kvaliteti zakona, na eni strani tudi k novi kvaliteti delovanja občin napram temu, da so tako imenovane finančno podhranjene občine dobile več finančnih sredstev. Temu sledi sedaj tudi način sofinanciranja investicij, vsaj jaz tako razumem. Predlog zakonodajalca je, da bi pri izračunu višine sofinanciranja upošteval določene kazalnike. Prav gotovo si jih ni izmislil, ni kar na pamet predpisal. In to so tisti kazalniki, ki bodo v končni fazi na osnovi izračuna pokazali, katera občina je upravičena do več finančnih sredstev za investicijo, da bo lahko sploh investicijo izpeljala. In sam podpiram vladni predlog. Glede amandmaja moram povedati, da ne vidim neke dodane ali nove dodane vrednosti, da bi lahko to bila rešitev, ki bi kaj več pomenila za tiste občine, ki so tudi na področju investicij šibke, kvečjemu obratno, da bi le-te v prihodnje dobile še manj. Jaz sem zelo zadovoljen, da je celoten zakon pripravljen tako, da v končni fazi lahko rečemo, da sledi odločbi Ustavnega sodišča in da občinam zagotavlja več finančnih sredstev. Poglejte, veliko je bilo danes debat o tem kaj so termini: lastni viri, odstopljeni viri, samostojni viri, finančna izravnava. A veste, ko sem jaz tudi v svoji občini bil na marsikateri otvoritvi nove pridobitve in tudi v sosednjih občinah, me noben občan ali končni uporabnik pitne vode, tisti, ki bo uporabljal lokalno cesto ni vprašal: Poslušaj župan, daj povej mi iz katerega vira ste vi to zgradili - ali je to bil lastni vir ali je bil to odstopljeni vir. Pa bodisi da je to na Kozjanskem, v Halozah ali v drugem delu naše lepe Slovenije, kjer bo tudi v prihodnje potrebno še marsikaj postoriti in smo lahko samo veseli in zadovoljni, da poskušamo tudi s tem zakonom še več prispevati k temu, da bodo lokalne skupnosti lahko izvajale zakonsko predpisane naloge na eni strani, na drugi strani pa tudi določene investicije, ki jih je v posameznih lokalnih skupnostih še nujno potrebno izvesti. Hvala.
Hvala lepa. Izčrpali smo program prijavljenih? Želi še kdo razpravljati? Vidim dve roki. Gospod Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. Glede na razpravo, ki je bila tukaj, da bi Državni zbor odločal o stopnji razvitosti občin je pač potrebno povedati, da na podlagi tretjega odstavka 14. člena Zakona o financiranju občin izda Vlada Republike Slovenije sklep o določitvi stopnje razvitosti, da pa je to tudi v povezavi z Zakonom o financah. In ker se je potem postavljalo vprašanje kako, od kod kazalniki razvitosti, ali ogroženosti, ali razvojnih možnosti je tukaj jasno zapisano, da se kazalniki razvitosti občin, torej dodana vrednost gospodarskih družb na zaposlenega, izračunava iz triletnega povprečja recimo ali pa dohodnina na prebivalca se izračunava iz triletnega povprečja, da se kazalniki ogroženosti občine izračunavajo na osnovi starosti prebivalca, tako tistih od nič do 14 in potem tistih nad 64 let in recimo kazalniki razvitosti Natura 2000, delež prebivalcev ki je priključen na javno kanalizacijo in tako dalje. Skratka, to izhaja iz tega. Želel bi še samo tole. Glede na to, da so se nekateri poslanci, ki so tudi v funkciji župana, tukaj zelo zavzemali ali pa so predstavili problematiko v zvezi z zadolžitvijo posameznih občin, kako naslednje projekte peljati naprej, med njimi tudi Tržič. S takšnim sprejetjem amandmaja bi pomenilo 50% manj sredstev prav za občino Tržič za sofinanciranje in potem bo poslanski kolega Sajovic imel še bistveno večje težave. In glede na to, kar so mi po SMS-u poslali, dve sporočili, nekdo mi torej pravi, da ima odličen smrekov sirup, ki naj bi pomagal proti hripavosti. Ga bom z veseljem vzel. Drugi SMS pa, ki sem ga dobil, je pa bil naslednji, da me prosi, da naj kolegu Sajovicu povem, da je bil proračun občine Tržič za 2,4 milijone zadolžen, ko je pa on prevzel, pa še za dva dodatna milijona, to pomeni sedaj 4,4 milijone, in da naj tudi on odgovarja s svojim premoženjem. Tako so mi napisali.
Hvala lepa. Gospod Sajovic, imate repliko. Izvolite.
Hvala lepa. Mojega poslanskega kolega je že očitno zajel virus predvolilne mrzlice. Moram pa povedati, da v tem času, ko sem župan, občina Tržič ni najela še niti evra dolgoročnega kredita, kljub težavam v katerih smo, skušamo toliko trošiti, potrošimo toliko kolikor imamo. Seveda pred projekti, ki so bili pa v preteklosti slabo načrtovati, pa bo za v bodoče potrebno najeti dolgoročno zadolževanje in bomo s tem pokrili potrebe občine recimo na področju vodo oskrbe, čistilne naprave in pa kanala, recimo za naslednjih 50 let.
Hvala lepa. Gospod Rudolf Moge, izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane gospe in gospodje! Govoriti o financiranju občin, je vedno nedokončana zgodba. Kadarkoli smo o tem v Državnem zboru razpravljali, so poslanci imeli eno mnenje, poslanci in župani pa drugo mnenje, ker so gledali na isti problem s popolnoma drugačnimi merili, mogoče tudi z večjim vedenjem o tem, o čemer smo razpravljali. Lahko bi rekel, da tudi zdajšnja poprava zakona, po mojem okusu, ni tista. Z njim se bo dalo preživeti, ampak tak zakon pa zagotovo ni kvaliteten in nam ne bo prinesel tega, kar je pozicija zatrjevala, da se bosta pa za čas njenega mandata po teh naših krajih cedila med im mleko. Ne verjamem jaz tega. Poglejte, že to sofinanciranje investicij kaže v tem primeru na to, skozi katero optiko mi postavljamo merilo za občino. Ali naj bo občina tak pravni subjekt, da bo lahko sama preživela, ali pa naj bo občina tak pravni subjekt, da ji bo država v veliki meri pomagala in bodo potem kot do zdaj hodili župani posameznih občin, kjer nimajo dovolj sredstev, prosit kot v Canoso, kot je šel papež, oni pa v Ljubljano na Vlado, zato da bi dobili del sredstev in da bi pomagali občine potegniti iz klešč nerazvitosti? Mislim, da je tak sistem, kot ga imamo zdaj tukaj, malo popravljen, star sistem, ki teh nedoslednosti ne bo odpravil. Gre pa tu za neko merilo, ki bi moralo biti prisotno. Več kot očitno je jasno, da če imaš neko veliko občino, v kateri je en del popolnoma nerazvit, drugi del pa super razvit, oba živita v takšni denarni situaciji, da preživita brez izravnave. Če potem izločiš ta revnejši del, potem bo oni bogatejši res dobro živel. Revnemu delu bo lepo država preko izravnave pokrila in dobi ta razdeljena občina v celoti potem neprimerno več denarja. Zagotovo bi se morale občine financirati tako, da bi jih večina mogla preživeti, kar so po zakonu dolžne, same. Ne pa, da se sofinancirajo tudi investicije teh občin. Če je zakon zastavljen tako - vendar, minister, ni zdaj bil, je že prej zastavljen tako -, da večina občin ne more preživeti, če nimajo izravnave, večina občin ne more preživeti oziroma nima nobenega razvoja, če nimajo sofinanciranih investicij in še nekih projektov, potem je s takim financiranjem občin v tem našem tržnem sistemu nekaj narobe. Pomislite, da bi sestavljali podjetja, pa bi ta delili na rentabilni in nerentabilni del, povečevali število ljudi, ki upravljajo s tema dvema, in rentabilni bi lahko preživel, za nerentabilnega bi pa nekdo drug poskrbel oziroma črpal isti davkoplačevalski denar od nekje drugje, ki ga pa v prvem primeru ne bi dobil. Zaradi tega bo morala priti še ena generacija ali pa dve generaciji poslancev, ki bodo poskušali dobiti tak zakon, da bo, recimo, vsaj 60% občin zmožnih živeti od svojih virov, zmožnih peljati te svoje investicije, in da bodo te občine potem prevladovale. Ne pa, da imate zdaj vso situacijo obrnjeno na glavo in v glavnem je državni aparat tisti, ki preko izravnav, ki preko tega, da te investicije odobrijo, da sploh pridejo noter, v bistvu z državnega nivoja kreirajo nek tak sistem financiranja. Pri tem pa, spoštovane kolegice in kolegi, veliko sem hodil po terenu, lahko rečem, nobena vlada ni proti temu imuna. V takem sistemu financiranja se najbolje odrežejo tiste občine, ki imajo tudi župane za poslance. In to je velika, bi rekel, zguba tega zakona ali nedoslednost. Druga stvar. Občine, ki imajo za poslanca nekoga iz koalicije, tudi neprimerno lažje prodrejo v Vlado, lažje dobijo sredstva. Ker tisto je pa bilo, spoštovane kolegice in kolegi res prava sramota pri proračunu, kako so določene investicije na svoje ceste in tako naprej, poslanci pozicije naredili, so izglasovali tukaj vse legalno za sebe, so se dogovorili z ministrom, v podjetje pa niti ena reč ni šla okrog. Tak sistem financiranja pri teh, ne samo na področju cest, ampak tudi na področju šolstva zelo dobro deluje in pač kaže na to, da sistem sam po sebi ni dober, ni v duhu tega časa, je še neka ostalina nekih drugih časov. In v tem smislu za tak zakon ni dobro, da ga imamo. Se pravi, da se z njim živeti, ni pa kvaliteten. Poslanci so sedaj v predvolilnem obdobju in so nam očitali, kako je bila prej železna doba, sedaj pa se cedita med in mleko. Ne cedita se med in mleko. Poglejte kako živijo ljudje, koliko jih je pod pragom revščine. Poglejte, kaj se z medom dogaja. Tudi tega ne bo več dolgo, poglejte na čebele. Kar je bilo z mlekom pa vsi dobro vemo. Da je Slovenija sproščena, to kar ste obljubljali in da so te razprave tukaj, ki sem jih sedaj poslušal sproščene razprave, dobre za to državo, oprostite, potem pa sem jaz, če je to res pa sem jaz "pes v gumarcah". Zaradi tega v naši poslanski skupini z veliko skepso gledamo na to. Mislimo, da bi se dalo ta zakon dosti boljše narediti, kot je narejen, da bi prispeval dosti bolje k temu. In če še kdo sedaj ne vidi in pravi, kako je bilo prej vse slabo, sedaj pa je dobro, naj pogleda na javno mnenje, kaj tam piše o podpori Vladi Republike Slovenije. In če mu tudi to ni zadosti, potem govori v Državnem zboru, bom uporabil zelo milo besedo, nesmisle.
Hvala lepa. Ugotavljam, da ne želi nihče več razpravljati, zato zaključujem razpravo o 15. členu. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v sredo 28. maja 2008, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, to ja na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODPRAVLJANJU POSLEDIC DELA Z AZBESTOM, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Majdo Širca. V zvezi s tem predlogom zakona na Odbor za delo, družino in socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsednici odbora gospe Jerajevi za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala. Lep pozdrav vsem! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 37. seji, dne 6. maja 2008, obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisano Majdo Širca. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom in podala pripombe k 3., 4., 11., 12. in 14. členu. Odboru je bilo predloženo tudi mnenje Vlade, ki predlogu zakona nasprotuje, saj meni, da bi bilo bolj smiselno problematiko rešiti v sklopu celovitega sistema zagotavljanja državnih pomoči prebivalcem. K predlogu zakona v poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev. Članom odbora pa so bili posredovani predlogi za amandmaje odbora, ki so bili pripravljeni na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe. Poslanci smo dobili tudi pripombe Kliničnega inštituta za medicino dela, prometa in športa, ki so bile v glavnem omejene na medicinsko strokovna vprašanja. V okviru druge obravnave je predstavnica predlagateljev uvodoma podala dopolnilno obrazložitev predloga zakona, pri čemer je poudarila, da se zavzemajo za rešitve, ki bodo uresničevale ustavno pravico do zdravega življenjskega okolja. Predlog zakona uveljavlja načelo, da se prizadete zaradi azbesta ne ločuje, Zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom se namreč omejuje zgolj na osebe, ki so bile zaposlene v gospodarskih družbah, ki so predelovale ali skladiščile azbest oziroma azbestne izdelke na delovnih mestih, kjer so bile izpostavljene azbestu. S tem pa se nadaljuje neenakost, ki jo je že ustvaril Zakon o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki, in sicer med delavci, ki so bili izpostavljeni škodljivemu vplivu azbestnega prahu in okoliškimi prebivalci, ki so bili izpostavljeni škodljivemu vplivu tega istega azbestnega prahu. Predstavnik Vlade je povedal, da se Vlada s predlogom zakona ne strinja, navedeni razlogi pa so razvidni iz njihovega pisnega mnenja. Glede na mnenje Vlade je predsednik odbora predlagal da odbor razpravlja in glasuje o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V razpravi v kateri so se razpravljavci strinjali, da je obravnavano problematiko nedvomno potrebno urediti, je bilo s strani nekaterih razpravljavcev poudarjeno, da je to predvsem naloga Vlade. Omenjena vprašanja so tako zahtevna in pereča, da zahtevajo poglobljeno analizo stanja na tem področju, prav tako pa je potreben interdisciplinarni pristop med ministrstvi. Ne samo, da po njihovem mnenju, ni jasno kakšne bodo finančne posledice in kako zagotoviti potrebna finančna sredstva, predlog obravnavanega zakona je tudi nedodelan - kaj so okolica, poklicna in ne poklicna izpostavljenost azbestu, predčasna upokojitev in podobno. Strinjali smo se s predlogom sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Tako je na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora odbor z 9 glasovi za in 7 proti sprejel naslednji sklep: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom ni primeren za nadaljnjo obravnavo."
Hvala lepa. Predstavnice predlagateljev, gospe Majde Širca, ni. Besedo dajem predstavnici Vlade za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Gospa Romana Tomc, državna sekretarka. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci. Vlada Republike Slovenije se s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom ne strinja. Že v razpravi ob sprejemu veljavnega Zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom so bili obravnavani nekateri amandmaji, v aprilu 2006 pa tudi predlog novele zakona, ki ima smiselno enako vsebino, so pa bili v Državnem zboru zavrnjeni. Vlada je takšnim predlogom nasprotovala in menila, da bi bilo bolj smiselno rešiti problematiko v sklopu celovitega sistema zagotavljanja državnih pomoči prebivalcem, ki so zdravstveno prizadeti zaradi onesnaževanja okolja zaradi vpliva industrije, prometa ali druge okoljske problematike. Pri predlogu razširitve kroga upravičencev do pravic zaradi bolezni v zvezi z izpostavljenostjo azbesta v okolju, kjer oseba dela ali živi, gre v bistvu za novo zakonodajno pobudo in ne za spremembe in dopolnitve veljavnega zakona. Namen in cilj veljavnega zakona je zagotavljanje socialne varnosti in izplačilo odškodnin delavcev, ki so dobili poklicne bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu in tudi pomoč gospodarskim družbam, ki so odškodninsko odgovorne obolelim delavcem in bi bilo njihovo poslovanje ogroženo, če bi morale plačati celotne odškodnine. Ureditev odprave posledic dela z azbestom je namreč naravnana tako, da mora biti dokazana vzročna zveza med izpostavljenostjo azbestu pri delu ter ugotovljeno poklicno boleznijo. V tako postavljenem sistemu je bilo moč dokaj jasno določiti finančne posledice oziroma obseg potrebnih sredstev, medtem ko v predlaganem zakonu z nezadostno definiranim krogom upravičencev obsega potrebnih sredstev ni mogoče opredeliti. Predlog zakona namreč ne določa načina ugotavljanja okoljske kontaminacije oziroma postopka in ureditev tako pomembnega in zahtevnega vprašanja od katerega je odvisna tudi širitev kroga upravičencev po tem zakonu, to se prepušča ureditvi v podzakonskem aktu. Številnih inštrumentov, ki jih predvideva veljavni zakon, ni mogoče spremeniti na način kot ga predvidevajo predlagatelji sprememb, tudi na primer pravice do invalidske pokojnine pod ugodnejšimi pogoji, postopek sporazumevanja, vloga pooblaščenega zdravnika in še nekaterih drugih inštitutov. Zardi vsega navedenega in tudi glede na dejstvo, da predlagatelj ni pripravil ocene finančnih posledic Vlada Republike Slovenije ocenjuje, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospe Majdi Širci, kljub malenkostni zamudi. V imenu predlagatelja, prosim.
Pa se vam zelo zahvaljujem za prijaznost. Kot je bilo že rečeno, brez predstavitve stališč se vam bo mogoče težje odločati. Naj vas opozorim, da je v Sloveniji proizvodnja azbesta prepovedana že 12 let. Ampak prepoved proizvodnje ni prepovedala tudi bolezni. In bolezen ne izbira med tistimi, ki so prišli v stik z azbestom v službi in tistimi, ki so prišli v stik z njimi izven nje. Zakon, ki odpravlja posledice obolelosti z azbestom je bil že trikrat spremenjen. Večkrat smo o njemu govorili. Toda ni bil spremenjen na zadovoljiv način. Sicer ne bi danes še vedno poslušali, da azbest mori in da država ob tem molči. Danes je še ena in za ta mandat zagotovo zadnja možnost, da prebijemo ta molk. V stranki Zares bi zares želeli, da te slike, ki jih vidite, slike obolelih pljuč ob glasovanju tlakujejo vaši zavrnjeni glasovi. Ta zakon govori o tem, da se prizadete zaradi azbesta ne ločuje, da so vključeni tudi tisti, ki niso zboleli le na delovnem mestu, temveč tudi zunaj njega, tisti, ki so stalno prebivali, kjer se je predeloval in skladiščil azbest in je bilo to okolje kontaminirano z azbestom. Govorijo o tem, da so odškodnine pod posebnimi pogoji upravičene in da se jih da upravičiti na zakonit način, tako da pridejo do njih zakoniti dediči pokojnih. Vemo, da imajo oboleli za azbestom zelo kratko življenjsko dobo. To se pravi zgodnja umrljivost, 40 let, oboleli za mezoteliomom preživijo od 12 do 17 mesecev. Ta zakon govori tudi o tem, da mora država v sodnih postopkih kriti stroške, določene stroške in govori o tem, da enega oziroma petega člana medresorske komisije predlaga sindikat, ki zastopa obolele. Govori tudi o tem, da ima oboleli pravico do predčasne upokojitve, ki je vezana na ugotovljeno bolezen, ne pa na dopolnjeno pokojninsko dobo, če želi. Postopki lahko trajajo dlje, kot živijo oboleli. Mezoteliom, rak na pljučni mreni, je agresiven. Odkrije se ga običajno pozno in je neozdravljiv. Bolniki, kot sem že omenila, preživijo eno leto do 17 mesecev. Od leta 1964 do 2002 je za mezoteliomom zbolelo skoraj 400 oseb, v Soški dolini, ljubljanski kotlini, Izoli, Kopru, v Mariboru in tako naprej. Bolezen bo strmo naraščala in bo doživela višek in še se bo nadaljevala po letu 2025. Tihi ubijalec, kot pravijo azbestu, bo zagotovo še grozil. Azbest je namreč izredno zahrbten, saj se v pljučih potuhne in povzroči huda obolenja šele čez 15, mogoče tudi 40 let. Opozorila evropske asociacije so vsak dan bolj glasna in tudi vse bolj uslišana. V nekaterih drugih državah, recimo v Italiji je poskrbljeno za pokojnine in zdravstveno nego obolelih. Sedaj pa odgovori Vlade na naš predlog. Mislim, da so polni alibijev. Tudi danes ste jih slišali. Rečeno je, češ, da bi bilo bolje, če bi problematiko reševali v sklopu celovitega sistema zagotavljanja državnih pomoči zaradi onesnaževanja okolja. To se pravi zaradi industrije, prometa in tako naprej. Pozno se vam je to prižgalo na Vladi - takrat, ko tega ni mogoče več spremeniti in tudi, če bi želeli, sami veste, da tak zakon je zelo, zelo težko ali celo nemogoče napisati. Govorite tudi, da je nekonsistentno, če širimo krog upravičencev v zakonu, ki se ukvarja s poklicnimi boleznimi. Ali ima zakon še isti naslov? Nima. In govorite, da ne določamo načinov ugotavljanja za kontaminacijo. Toda ali ni bolezen že dovolj jasen indikator in tudi izmerljiv? Da o denarju ne govorimo, ker smo povedali koliko bi posledice stale. Vemo, da gre za izgovore in iz kratkih rokavov potegnjena opravičila. Če bi bila volja, bi na pomanjkljivosti odgovorili, jim amandmirali, dopolnili in sodelovali z nami. Volje ni in to je vaš edini odgovor. Pričakujem, na vašo voljo.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališ poslanskih skupin. Besedo ima gospod Rudi Veršnik v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Zakonodaja v zvezi z azbestom nas spremlja že četrto leto in nekatere še iz prejšnjih mandatov. O vseh teh velikih razpravah obsežnih in dolgotrajnih smo v poslanski skupini glede na to, da se vsebina širi, pričakovali več podatkov o tem koliko je bilo do sedaj obolelih v samih obratih za pridelavo azbesta, koliko je bilo obolelosti v okolici podjetij in koliko v samih podjetjih pri zaposlenih, ki niso bili v direktnem stiku z azbestom. O tem pa se moramo vprašati - o sami definiciji okolice ogrožene z delovanjem tovarne za pridelavo azbesta. Ali je to radij 100, 500 ali več ali meje predstavljajo robovi gozdov, ravnine ali rečne struge. Pri obravnavi tega zakona nas je v vseh dosedanjih razpravah tako na matičnem odboru kot tudi v tej dvorani motilo to, da kljub dolgoletni veljavnosti obstoječega zakona ni nobena znanstvena institucija postregla s kvalitetno analizo vpliva dela z azbestom na okoliško prebivalstvo, s poudarkom na stopnji ogroženosti glede na oddaljenost od same proizvodnje, naravne vplive, kot so vetrovi, rastlinstvo, skratka, kakšne vplive imajo meteorološke in klimatske razmere, ki jih nikakor ne moremo zanemariti, če želimo, da ne bomo povzročali novih krivic. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je to osnovni podatek, ki bi nam bistveno olajšal odločitev o tem, kako se lotiti te problematike in kako pristopiti k temu v prihodnje. Prepričan sem, da bi takšno študijo v primeru razširitve upravičencev izven obsega poklicnih obolenj interdisciplinarna komisija morala imeti, da bi lahko pravično obravnavala vsak posamičen primer posebej. Predstavniki Vlade so pri obravnavi novele opozorili tudi na pomanjkanje finančne ocene, ki pa vsekakor ni zanemarljiva. Pri obravnavi na delovnem telesu, matičnem odboru, smo prejeli stališče Univerzitetnega kliničnega centra, pod katerega se je podpisala dr. Dodič Fikfakova. V omenjenem pismu potrjujejo že navedena vprašanja meteoroloških in okoljskih razmer in še drugih strokovnih pomislekov. Iz vsebine navedenega stališča je bilo razvidno, da tudi stroka pri tem vprašanju ni enotna in da si želi poglobljenih analiz, ki bi dale dokončen odgovor, ki bo sprejemljiv za večino prizadetih. Poslanci Slovenske demokratske stranke pa ne moremo razumeti, da v vsakdanji praksi izvajanja veljavnega azbestnega zakona nastajajo problemi zaradi nepravočasnih administrativnih postopkov, kar se nikakor ne bi smelo dogajati, saj bi se vsi morali zavedati specifike tovrstne bolezni. Zaradi vsega naštetega se poslanci Slovenske demokratske stranke strinjamo s predlogom sklepa, da ta predlog novele še ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata, v imenu Poslanske skupine SDS, oprostite, SD.
Hvala lepa za ta popravek, spoštovani gospod podpredsednik, ker sem v svojih prepričanjih zelo trdna in ne nameravam spreminjati stranke, zlasti pa ne nameravam vstopiti v SDS.
Se še enkrat opravičujem in veste, da nisem to naredil hote. Me pa veseli vaše stališče.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovane poslanke in poslanci! Predstavila bom stališče Socialnih demokratov do predloga zakona, ki ga vlaga skupina poslank in poslancev. To ni prvič, da se v zvezi z zakonom, ki odpravlja posledice dela z azbestom oglaša posamična skupina poslank in poslancev, ki bi rada popravila februarja 2006 sprejeti Zakon o odpravljanju posledic dela z azbestom, ki ga je pripravila Vlada in ki smo ga mesec za tem ponovno sprejeli. Posebej bi rada navedla apel mojega poslanskega kolega Sama Bevka, ki je ob ponovnem glasovanju rekel tako: "Poslanska skupina Socialnih demokratov bo glasovala proti zakonu ter ob tem poziva Vlado, da pripravi nov zakon, ki bo celovito urejal azbestno problematiko v Sloveniji ter poleg poklicnega uveljavil tudi okoljski vidik priznavanja azbestnih bolezni. K zavrnitvi zakona pozivam tudi kolegice in kolege iz koalicije, saj discipliniranje vseh redkih koalicijskih poslancev, ki so zakonu doslej nasprotovali, ni v čast slovenski parlamentarni tradiciji. Hvala lepa." To sem prebrala zaradi tega, ker hoče predlagani zakon vpeljati ravno ta vidik okoljske obolevnosti za boleznimi povzročenimi z izpostavljenostjo azbestu. Ker ni to prvič, ampak se po pravilu dogaja, da so zakoni, ki se na kakršenkoli način dotikajo azbesta, deležni kar precejšnjih spotikanj, bi rada opozorila na to, da je že prvi zakon sprejet leta 1996, ki je govoril o prepovedi proizvodnje in prometa z azbestnimi izdelki, moral preskočiti kar nekaj ovir za to, da je bil sprejet, ker je bilo uporabljenih precej poti, da bi se zadeva preprečila. Enako je bilo tudi kasneje, zato je treba razjasniti nekaj stvari. Kaj pravzaprav stroka misli in o katerih rečeh stroka izreka pomisleke, ko imamo pred sabo ta zakon? Res, zakon ne prinaša finančnih posledic, ampak napoveduje veljavnost zakona šele z letom 2010, ko bi bilo mogoče nekatere stvari tudi natančneje definirati in podrobneje predvideti posledice. Res je, da je k zakonu, ki ima 16 členov, Zakonodajno-pravna služba imela pripombe, vendar če natančno preštejemo, k 5 členom, pa še te so redakcijske narave. Obravnavali pa smo in sprejeli v tem Državnem zboru zakone, ki so k vsakemu členu imeli pripombe pa to ni bila ovira za sprejem zakona. Res je, da je Univerzitetni klinični center pripravil mnenje, ampak ob tem posebej povedal, da se velika večina členov nanaša na tematiko, ki je zunaj medicinsko-strokovnih vprašanj, sami pa so dali komentar samo k tistim rečem, ki imajo takšno konotacijo. Zato je treba razumeti Univerzitetni klinični center, zakaj je imel pomisleke pri odpravi ali izenačevanju poklicnih in nepoklicnih obolenj za izpostavljenostjo azbestu. Tu je namreč poudarek predvsem na tem, kakšne težave so, če je mogoče to ugotavljati ali ne na enak način kot poklicne bolezni. In zdaj samo še zadnja pripomba. Vlada zavrača zakon tudi zato, ker napoveduje, da bi bilo treba reševati problematiko v sklopu celovitega sistema zagotavljanja državnih pomoči prebivalcem, ki so zdravstveno prizadeti zaradi onesnaževanja okolja. Prepozno spoštovana Vlada, to je za lase privlečen izgovor. Socialni demokrati bomo nasprotovali predlaganemu sklepu. Hvala.
Ja, gospa Širca proceduralno.
Hvala lepa. Dovolite, imam proceduralni predlog, za katerega bi želela, da mu prisluhnete. Danes se je v Ljubljano pripeljalo ogromno pripadnikov, članov sindikata, ki so v tem času oziroma že vrsto let zbirali podpise k podpori in tudi sodelovali pri pripravi tega zakona. Gre za Zvezo sindikatov azbestnih bolnikov Slovenije. Prišli so v Ljubljano skupaj z asociacijo in s kolegij iz čez meje. Hoteli so prisostvati seji, ker se je nekako danes ritem porušil so še blokirani pri vhodu, tudi z opozorili, da ne morejo priti notri zaradi osebne prtljage, njihova osebna prtljaga so pa tovrstni materiali, ki so njihovi osebni materiali in jih nosijo seveda s seboj, z nobenimi slabimi nameni. Prosila bi vas, da se odločite, da počakamo toliko časa, da opravijo to proceduro pri vratarju, da razčistijo koliko in kaj smejo nesti s seboj na balkon kajti, če so že zamudili delček te točke, potem je prav, da so prisotni vsaj v nadaljevanju. Pripravljali so se na to sejo vrsto, vrsto let. Hvala.
Želite gospod Sok? Imate proceduralni predlog? Najprej bom odgovoril. Gospa Širca po Poslovniku bi bilo to res nenavadno in res ne morem reči ja. Ker mi nadaljujemo svojo sejo, nikdar, kolikor jaz spomnim vsaj v tem mandatu nismo prekinjali seje ali čakali zaradi obiskovalcev v Državnem zboru. Zato glede tega vam predlogu vam ne morem ugoditi. Razumem pa to, res razumem in to mi verjamete, da razumem, da bi želeli biti zraven. Samo, morda je pa le malo organizacija vprašljiva. Izvolite gospod Sok.
Hvala lepa. Rad bi [[...]]
Imate proceduralni predlog?
Ja, proceduralni predlog imam. Moj predlog je v obratni smeri. Da s to sejo nadaljujemo. Kajti, vendarle razumem sam in tudi v Novi Sloveniji, da gre za zelo delikatno vprašanje, ki ga mora slovenski parlament, slovenska politika razrešiti. Ne pa da potrebujemo tukaj kamere, ki to snemajo, ki to prenašajo in pa seveda ustrezen avditorij. To je zgrešen način, gospa Širca, če ste to zadevo pripravila iz tega razloga. Torej mi moramo problem rešiti, ne pa to nam drugi prisostvujejo.
Gospod Sok, o proceduralnem predlogu ni debate oziroma ni razprave. Kot veste, sem sam kot predsedujoči tudi že odločil. Izvolite gospa Žgajner. Imate proceduralni predlog?
Hvala lepa. Tudi jaz imam proceduralni predlog. Vi ste se sicer odločili, da seje ne boste prekinili za pet minut. Je pa skrajno nekorektno, dovolite da obrazložim, skrajno nekorektno, da si gospod Sok dovoli govoriti o njegovem zavedanju, kako pereča je problematika in pomembna za sprejem v Državnem zboru ob dejstvu, da je [[...]]
[[...]]Gospa Žgajnerjeva prosim proceduralni predlog.
[[...]]parlamentarna dvorana prazna. Roko na srce, jaz vseeno predlagam proceduralni predlog, dovolite, spoštovani predsedujoči, da prekinete sejo za toliko časa, da se bo dvorana napolnila, ker gre za izjemno perečo problematiko, ki se je očitno zavedajo tudi koalicijski poslanci, zato pa bodo morda [[...]]
[[....]]hvala lepa, gospa [[...]]
[[...]]pri glasovanju glasovali drugače, kot je njihovo navodilo [[....]]
Hvala lepa, gospa Žgajnerjeva. Jaz sem zjutraj poslušal kdo je bil upravičeno odsoten od današnje seje. Zato po Poslovniku ne morem dati pavze za to, da bi dvorano napolnili s poslanci. Izvolite, gospod Prijatelj. Imate proceduralno?
Ja, seveda [[...]]
Ne enakega [[...]]
Jaz vas želim lepo spoštljivo vprašati: Na osnovi katerega člena Poslovnika, spoštovani predsedujoči, ste odgovoril tako, kot ste, gospe Majdi Širca? To je eno. In drugo, veste, čas tistim, ki prihajajo danes v dvorano ni naklonjen [[....]]
Hvala lepa [[....]]
[[...]]toliko [[....]]
[[...]]gospod Prijatelj. Kot vidim prihajajo v dvorano člani sindikata, na čelu z gospodom predsednikom. Hvala lepa.
Sem zadovoljen.
Hvala lepa. Nadaljujem: Gospod Ljubo Germič, predstavil stališča Poslanske skupine LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi in ostali prisotni! V Poslanskem klubu LDS se zavzemamo v Liberalni demokraciji Slovenije smo vedno z veliko pozornostjo spremljali in poskušali iskati osrednje rešitve, ki so bile povezane z azbestom, tako z vsebino, ki je prepovedala proizvodnjo in promet, hkrati pa v nadaljevanju, ki je govorilo o tem, kako pomagati tistim, ki so utrpeli posledice zaradi izpostavljenosti azbestu. Glasovali smo proti zakonu, ki je danes v veljavi iz dveh enostavnih razlogov. Prvi razlog je bil ta, da zakon ni bil usklajen z zainteresirano javnostjo, torej ni bil voden takšen socialni dialog, ki bi omogočal takšne rešitve, ki bi seveda odgovarjali korektno na probleme, ki jih danes tistih, ki so utrpeli poškodbe zaradi dela z azbestom ali izpostavljenostjo azbestu tudi utrpeli. Drugi razlog je pa seveda ta, da rešitve v tem zakonu niso bile takšne, ki bi lahko imele našo podporo. Nikakor se nismo mogli strinjati v samem izhodišču, da imamo istega povzročitelja, torej imamo azbest, ki povzroča bolezenska stanja, ki lahko privedejo tudi do resnih obolelosti in celo do smrti. In da v primeru, ko je nekdo delal z azbestom, takšne ljudi ločujemo od tistih ljudi, ki so imeli iste posledice zaradi izpostavljenosti azbestu, doživeli iste posledice in jih ta zakon izključuje. Tukaj, v Liberalni demokraciji, smo trdno prepričani, da je kršena ena izmed temeljnih vrednot, ki jo je potrebno spoštovati, to je načelo pravičnosti, enakosti, in seveda tisti, ki so doživeli enake posledice zaradi istega vzroka, je moral imeti tudi enake pravice. Tako imamo danes, v tem mandatu, sem prepričan, zadnjo priložnost, da popravimo vsebino zakona, ki smo jo sprejeli leta 2006, in upoštevamo to načelo pravičnosti, da bi upoštevali vse, ki so kakorkoli bili prizadeti zaradi izpostavljenosti azbestu. Seveda nas na to opozarjajo tudi različni dokumenti zainteresirane javnosti in pred seboj imam peticijo Sindikata azbestnih bolnikov, ki govori o tem, da tudi današnje besedilo zakona, ki je v veljavi, ne odgovarja ustrezno na probleme, ki jih imajo vsi tisti, ki so bili izpostavljeni azbestu in imajo danes zato določene posledice. Opozarjajo nas, da si želijo tekočo obravnavo zahtevkov verifikacije poklicnih bolezni zaradi izpostavljenosti azbestu na interdisciplinarni skupini strokovnjakov. Opozarjajo nas, da ne poteka tekoča obravnava zahtevkov na vsebini sporazumevanja in oblikovanja na medresorski komisiji. In predlagajo nam, da se resno soočimo z vprašanjem, kakšna je sestava interdisciplinarne skupine, kajti predlagajo celo njihovo zamenjavo, zaradi določene konfliktnosti pri delu v tej skupini. Ko govorimo o problemu definicije okolja, ali ni dovolj, da imamo interdisciplinarno skupino, ki ugotovi vzročno zvezo med izpostavljenostjo azbestu in boleznijo in bolezen se nato ugotovi v okviru interdisciplinarne skupine. Če bomo na ta način govorili ali bo meja gozd, reka ali cesta, seveda v tem primeru izkazujemo nepripravljenost za to, da bi se vsebinsko strokovno lotili tega vprašanja in takšen rezultat izmikanja temu resnemu pristopu je tudi delo Vlade v tem mandatu, ki nikoli ni želela korenito, konkretno in poglobljeno se soočiti s tem vprašanjem. Kako lahko danes rečemo, da ta zakon ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, pri čemer nas jasno opozarjajo, da v medresorski komisiji ni predstavnika obolelih, ki bi lahko zagovarjal pravice tistih, ki že ugotovljeno imajo določene zdravstvene probleme in glede na to, da ne morejo zagovarjati svojih interesov, zato nas tudi opozarjajo, da gre za netekočo obravnavo. Kako lahko rečemo, da ni potreben register, ki bi registriral tiste, ki so bili izpostavljeni azbestu in bodo v prihodnje zaradi dolge inkubacijske dobe lahko utrpeli določene posledice. In kako lahko rečemo, da do pravic na osnovi tega zakona niso upravičeni dediči tisti, ki bi v samem postopku sporazumevanja tragično tudi doživeli smrt in da te pravice ne bi prenesli na dediče. Zato bomo v Poslanskem klubu LDS, tako kot do sedaj, podpirali vsebine, ki rešujejo te probleme in zato bomo glasovali proti sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok, v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in poslanci, vsi prisotni!
Gospod Sok, dovolite, da prekinem. Spoštovani obiskovalci, naši in tuji, ki prisostvujete seji Državnega zbora. Prišli ste v Državni zbor, kot obiskovalci, da bi poslušali razpravo poslancev slovenskega Državnega zbora o azbestni problematiki. Prosim vas, če ne uporabljate plakatov, ne drugih stvari, kajti to ni navada v Državnem zboru. Lepo prosim, če upoštevate mojo prošnjo in lepo mirno poslušate razpravo. Hvala. Izvolite, gospod Sok.
Hvala lepa. Lepo pozdravljam tudi vse na balkonu in vas na nek način tudi razumem, da poskušate tudi na tak način doprinesti razpravi. Rad pa bi že uvodoma povedal, da je azbestoza in vse, kar je povezano s tem problemom, tako kompleksne narave, da tega ni mogoče rešiti s popravki nekaj členov oziroma s predlagano novelo. Predlagana novela, ki jo je v parlament predložila gospa Majda Širca je tako po mnenju Vlade Republike Slovenije kot tudi Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, pa tudi stroke - Univerzitetnega kliničnega centra, neprimerna za nadaljnjo obravnavo. Takšen sklep je sprejel tudi matični odbor. Tako imenovana azbestna problematika bi se morala dosledno urediti ne z novelo veljavnega azbestnega zakona, ki ureja pravice tistih obolelih z azbestom, ki so mu bili izpostavljeni poklicno, ampak v okviru nekega celovitega sistema, ki zagotavlja državno pomoč prebivalcem, katerih zdravstvena prizadetost je nastala zaradi posledic onesnaževanja okolja pod vplivom industrije, prometa ali drugih okoljskih problemov. Gre torej za dva povsem različna pristopa. Predlog, kot ga je vložila Majda Širca, širi vsebino krovnega zakona, saj vključuje v skupino upravičencev do odškodnine zaradi obolelosti za azbestom tudi ljudi, ki so živeli v okolici gospodarskih družb, ki so predelovale ali skladiščile azbest oziroma azbestne izdelke, in ki jim je bila ugotovljena bolezen zaradi izpostavljenosti azbestnemu prahu. Na neustreznost novele je mogoče sklepati že iz samega imena zakona, h kateremu je vložena novela. Govorimo namreč o zakonu o odpravljanju posledic dela, naj naglasim še enkrat, dela z azbestom, takšen je naslov trenutno veljavnega zakona. Torej, zakon nikakor ne ureja statusa oziroma upravičenosti do odškodnin ljudem, ki so zboleli zaradi, lahko bi rekli, pasivne, sekundarne izpostavljenosti azbestu. Zakon govori o posledicah dela, torej ne more opredeljevati tudi nepoklicnih bolezni. In na to nas je s svojim dopisom jasno opozorila tudi stroka, Univerzitetni klinični center; ta dopis ste tudi vsi prejeli. Zavedati se je treba, da so poklicne bolezni tako zakonsko kot tudi strokovno obravnavane ločeno od nepoklicnih, tako zaradi njihove bistveno večje intenzitete kot dejanskih zdravstvenih posledic, in to ne samo v Sloveniji, ampak v vseh državah članicah Evropske unije. Predlagana novela tudi ne vključuje tistega, kar je za pravilno načrtovanje finančnih posledic bistveno - ne vključuje ocene finančnih posledic, ki bi jih imel zakon. Prav tako pogrešamo večje število konkretnih podatkov o dejanskem vplivu azbesta na prebivalce v okolici, pogrešamo tudi podatke o tem, koliko ljudi je sploh zbolelo za posledicami nepoklicnega izpostavljanja azbestu. Menimo, da so te številke nujne, če želimo realno, korektno in strokovno urediti to področje in enkrat za vedno to vprašanje tudi rešiti. Novela zakona, ki je pred nami, ima tudi precej drugih nedefiniranih pojmov. Predvsem je tu nedefinirano področje, kaj predstavlja okolico obratov, kjer so delali z azbestom oziroma v katerih se je azbest skladiščil. Torej, to je v tem zakonu popolnoma nejasno in nedefinirano, in tudi na to opozarja Univerzitetni klinični center. Tudi vprašanje dedičev je tako na hitro v tej noveli obdelano, moralo pa bi biti seveda to, kar se tiče nasledstva do odškodnin, bolj jasno in odločno opredeljeno. Na koncu bi rad še enkrat poudaril, da si bomo v Novi Sloveniji skupaj z Ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve prizadevali to področje razrešiti, k temu pa seveda pritegniti stroko in s pomočjo stroke na pravilen način razrešiti vprašanje vseh tistih, ki z azbestom niso oboleli poklicno, ampak je njihova bolezen posledica stika z azbetom. Tokrat za to novelo v Novi Sloveniji ne moremo glasovati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mihael Prevc v imenu Poslanske skupine SLS. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani obiskovalci! Proizvodnja in uporaba azbesta je skozi dolga leta njegove prisotnosti pri ljudeh, ki so bili z njim neposredno v stiku, ali tudi pri ljudeh, ki so z njim prihajali posredno v stik, pustilo in navrglo veliko izredno občutljivih vprašanj, ki smo jih za dobro teh ljudi dolžni razreševati. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ugotavljamo, da je bilo v minulih letih na tem področju že kar precej postorjenega in da so se številna vprašanja v dobro ljudi, ki so bili azbestu izpostavljeni, več ali manj učinkovito tudi reševala. Vendar pa je na tem področju potrebno še kar precej postoriti. Je pa razreševanje teh vprašanj izredno občutljivo in pristop k temu mora biti po prepričanju Slovenske ljudske stranke zelo interdisciplinaren. Mnenja smo, da je najprej potrebno opraviti dobro analizo stanja, ki ga je navrglo izvajanje obstoječega zakona, v kar je potrebno vključiti poleg Vlade tudi tiste inštitucije, ki se kar najbolj pristno in strokovno srečujejo z najrazličnejšimi vprašanji, ki jih je proizvodnja in uporaba azbesta navrgla, kot na primer Inštitut za medicino dela in športa pri Kliničnem centru v Ljubljani. V vsakem primeru pa morajo biti po našem prepričanju najmanj tri ministrstva, in sicer: Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, Ministrstvo za okolje in prostor in Ministrstvo za zdravje, ki morajo sodelovati s čim boljšo medsebojno koordinacijo. Prav ta ministrstva morajo biti tista, ki morajo pripraviti predloge ustreznih sprememb in dopolnitev obstoječega zakona o odpravljanju posledic dela z azbestom, kot bo izhajalo iz opravljene analize stanja. V Poslanski skupin Slovenske ljudske stranke ne podpiramo predloga zakona, ki prihaja s strani posameznih poslancev, s prvopodpisano gospo Majdo Širca, saj se teh občutljivih vprašanj loteva vse preveč parcialno in tudi nekonceptualno, glede na samo zasnovo obstoječega zakona, ne ponuja pa rešitev, ki bi umeščala razreševanje teh vprašanj na drugačen sistemski način. Dodatno pa zavračamo pristop, da se za razreševanje tako zahtevnih in občutljivih vprašanj uporablja čas tik pred volitvami. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke predlogu zakona nasprotuje, pričakujemo pa, da bo prihodnja vlada kaj hitro na začetku mandata pripravila ustrezen predlog sprememb in dopolnitev sedaj veljavnega zakona in ga poslala čim prej Državnemu zboru v obravnavo in sprejem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, jaz mislim, da 20 poslancev in poslank, kolikor nas je v Državnem zboru ta trenutek, ni oviranih, če prisotni, ki so končno lahko prispeli v dvorano, na neverbalen način izražajo svojo skrb. Za seboj imajo 5000 podpisov in mene ne moti, če opozorijo, da azbest mori in da država pri temu molči. Hkrati naj tudi na začetku povem, če nadaljujem prejšnjo predstavitev, da ne gre več za isti zakon, ampak da zakon, ki smo ga prinesli v Državni zbor, ima konceptualni premik. Govorimo o zakonu o odpravljanju posledic zaradi izpostavljanja azbesta, ne na delovnem mestu. Zato so vsi alibiji odveč, ki jih predstavljate tukaj na mestu, ko iščete izgovore, zakaj bi to, iz meni nerazumnih razlogov, zavrnili. Srce imate zaprto, razum je dirigiran in mogoče so ti razlogi vezani na to, da iščete alibije. Tudi na samem matičnem odboru sindikat ni dobil besede, dobila je pa besedo predstavnica Vlade oziroma Kliničnega inštituta za medicino dela, ki je zadnji trenutek, zadnjo sekundo prinesla zelo, za moje razmišljanje, neprepričljivo pojasnilo, zakaj zakon ni dober. In še to. Podpisana pod mnenje Kliničnega inštituta za medicino dela, ki ga danes vsi tako radi citirate je indikativno, gospa Fikfak pravi, da ni mogoče sprejeti takih rešitev, ki bi sanirale bolezni zaradi onesnaževanja okolja na ta način, da bi govorili o tistih, ki so zboleli izven delovnega okolja, oziroma tistih, ki so zboleli na delovnem okolju. Ene, pravi, je treba meriti tako, druge je treba meriti drugače. Ampak poglejmo, kaj pravi, recimo, februarja 2008 ta ista gospa v intervjuju, ki razlaga "tihe ubijalce, ki še grozijo. Tako je naslov članka. Pravi: "Vsaj 80% obolelih za mezotelijomom je bilo pri nas in v svetu nekoč v življenju izpostavljeno azbestu, pri čemer ni šlo nujno za velik odmerek. Dovolj je bilo celo samo enkrat. Običajno se ti ljudje spominjajo,da so pomagali bodisi pri zamenjavi strehe v družinskem krogu, lahko so zbolele soproge mož, ki so delali v tovarni in so domov prinesli vlakna." To ni bilo na delovnem mestu. Ali pa so na kakšen drug način, da ne navajam tudi drugih, ampak v petminutnem nastopu ne bom izpostavljala drugih citatov. Hkrati Klinični inštitut tudi pravi, da predčasnem v upokojevanju obolelih, ki ga sicer načeloma ne zavračajo, ne pa svetujejo, in sploh ne podpirajo možnosti, da bi prišlo do tega predčasnega upokojevanja, ker potem ljudje, ki gredo v pokoj, se zapijejo in imajo probleme v življenju. Nihče jih ne sili, da gredo predčasno v pokoj, imajo pa lahko možnost ob taki hudi obolelosti. In še več, pravijo, da bi zaposlene obolele bilo treba zaščititi, da jih sploh ne bi bilo mogoče odpuščati. O takih in drugačnih razlagah znotraj tega, kot pravim, zadnjo sekundo brez diskusije prispelega teksta, ki vam sedaj služi za opravičilo, ne velja tako lahkomiselno sprejeti. Tudi vladnih argumentov ne. Kajti če bomo čakali zakon, ki bo v celostnem pogledu reševal posledice onesnaženosti okolja, potem ne bomo nikoli prišli do konca. To isto se je zgodilo z zakonom, ki je saniral posledice v Mežiški dolini, ki ga je predstavil in vložil Pavle Gantar. Seveda ste ga zavrnili, tudi v čakanju zakona, ki bo celostno reševal posledice prometne onesnaženosti in drugih problemov. Menimo, da je prav, da bi ta zakon prišel v veljavo, da ne bi ločeval ljudi na tiste, ki so zboleli tukaj, in tiste, ki so zboleli drugje. Ta tihi morilec, kot vsi pravijo, ne izbira ne delovnega okolja, ne drugega okolja in ne ljudi. Država bi morala, kot drugje v svetu, temu prisluhniti [[....]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Zadnja možnost je danes.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovana predstavnica Vlade, kolegi in kolegice, spoštovani obiskovalci! Pri delu z azbestom oziroma, bolje rečeno, odpravi posledic dela z azbestom, je dvoličnost Vlade zelo velika. Čas ni na strani tistih, ki so zboleli za azbestom, bolje rečeno, časa, vemo da tistim, ki se morajo danes na edini način, ki jim še preostane, to je zakonito sodno varstvo, tega časa tem ljudem zmanjkuje. Vprašam vse tiste, ki danes trdite, da to po ponovnem poizkusu ni potrebno potrditi, kar predlagateljica predlaga. Kaj so krivi otroci, ki so bili v bližini vrtcev neke tovarne? Sam prihajam s Primorske, kjer je tudi Salonit leta in leta onesnaževal to okolje. Kaj so krivi ti otroci, ker so bili v tem vrtcu? Ali pa otroci v šoli? Ali pa prebivalci, ki so imeli vzporedno, v tesni bližini te zastrašujoče tovarne svoje bivalno okolje? Za to je kriva država in v bistvu država bi morala to odgovornost prevzeti in spoštljivo tudi odpraviti te posledice, ki za tiste, ki iščejo pravico, ne bodo nikoli odpravljene v celoti, kajti denar ne more povrniti zdravja. In za primerjavo vsem tistim, ki govorite, da želite celostno podobno oziroma problematiko rešiti v nekem drugem zakonu, zakaj tega že niste storili. Naravnost gnusno je, da se denar iz tega proračuna lahko najde za Bruselj, ki je zahteval spremembo upravne stavbe novega parlamenta, novih poslovnih prostorov, ker je stara stavba vsebovala azbest. Za to ste našli denar. Tudi iz Slovenije je šel ta denar v Bruselj, da so naredili novo stavbo. Za naše državljane, ki so zboleli in bodo slej kot prej tragično plačali za to, ker so zboleli na račun države, pa tega posluha in denarja ni. Naravnost nerazumljivo je tudi, da se za druge kar po hitrem postopku najde denar. Recimo za kakšne užaloščene domobrance ali cerkveno ustanovo, lahko po hitrem postopku sprejmemo zakon in odpremo proračunsko malho. In kaj predlagatelji predlagajo? Predlagajo bolj pošteno medresorsko komisijo, v kateri bi imeli tudi sami člana, pa tudi tega jim ne dovolimo oziroma z večinskim glasom za sklep, ki je tak, kot je, matično delovno telo je odločilo tako, kot je, in boste tudi to preprečili. Zahtevajo tudi, da se zamenjajo člani interdisciplinarnih skupin, ki delujejo tako, kot delujejo. Na tem trgu je že kar stalna praksa, da se v bistvu dela za denar in podkupnine. In Vlada pravi, da bi bilo bolj smiselno rešiti problematiko v sklopu celovitega sistema. Zakaj ga potem ni predlagala? Zakaj tega ne stori takoj? Verjetno zaradi tega, ker so oboleli v večini primerov tam nekje iz "rdečih" občin in je Vlada tako ali tako mačehovsko nastrojena proti tem okoljem in tam lahko tudi vsi pomrejo, saj koristi od njih tako ali tako ni oziroma glasovi prihajajo na nasprotno stran. To je žalostno, veste. Za Vlado ni bila nobena novela tega zakona, ki jo je opozicija predlagala do sedaj, dobra. Tudi to moramo povedati. Bili so poskusi, bil je vložen velik trud iz različnih strank, ampak vladne stranke so vedno našle izgovor. Za primerjavo naj povem, da tudi državna podjetja, katerih večinski lastnik je država, še danes delajo z azbestom. To so Slovenske železnice. In sramotno je, da smo lokomotive prodajali Italijanom in na teh lokomotivah odpravili oziroma jih očistili azbesta in jih očiščene predali Italijanom, ki danes vozijo s temi lokomotivami, naše lokomotive pa še vedno vsebujejo na tone azbesta. Sramota je to za državo, ki ne spoštuje tega zakona. Govorniki pred mano so se sklicevali na zakon o odpravi posledic, da o tem govori zakon. Zakaj se potem teh posledic ne odpravijo? Spoštovani, strinjamo se, da ima predlagateljica prav in tega negativnega sklepa ne bomo podprli. Podprli bomo zakon, in upam, da bo v tej dvorani zaradi velikega zanimanja dobil zadostno število glasov. Upam.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš, v imenu Poslanske skupine Lipa.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane gostje in gosti, spoštovane kolegice in, nenazadnje, tudi spoštovana gospa sekretarka na ministrstvu! Govoriti o dvoličnosti, kolega pred menoj je govoril o dvoličnosti - še vedno se spomnim februarja oziroma aprila leta 2006, ko je bil "plemeniti" poslanski kolega jeziček na tehtnici, zato da so se uzakonile krivice v naši družbi. Zato, da smo ljudi razdelili na prvorazredne in drugorazredne, čeprav ne maram o tem govoriti, ker so ljudje, ki zbolijo za azbestozo, vsi prvovrstni državljani in državljanke, ki si zaslužijo posluh in skrb naše države. Ampak krivice so se uzakonile. In če bi "plemeniti" poslanec to dopuščal, bi bil zakon, o katerem danes razpravljamo, v parlamentarni proceduri eno leto prej. Zato še enkrat pravim, govoriti o dvoličnosti, z drugimi besedami pomeni, kako cenene so včasih besede. Zaradi azbestoze ljudje umirajo. Jaz vam bom povedala eno zgodbo, pa je resnična zgodba. Resnična zgodba, ki govori o vladnem minimumu, ki ga je Vlada ob podpori enega opozicijskega poslanca izsilila leta 2006. Oseba z imenom in priimkom, danes žal že pokojna, dobi napoved uradne medicine, da je pred njo le nekaj mesecev življenja. Ob pomoči Sindikata azbestnih bolnikov Slovenije sprožijo postopek za izdelavo zdravniške ekspertize, ki je pogoj za uveljavljanje pravice do odškodnine. Ker se osebi zdravstveno stanje močno poslabša, pregled v zdravstvenem domu ni mogoč. Svojci zaprosijo za pregled na domu bolnika, ampak zdravstveni dom, zdravnik odkloni pregled na domu bolnika. Bolnik je danes žal že pokojen, ni dočakal pregleda. Ni dočakal pravic, ki mu pripadajo po zakonu. Ni dočakal niti odškodnine. Ampak tisto, kar je dodatno ali še bolj tragično, žalostno je, da kljub temu da so se postopki za uveljavljanje pravic začeli konec leta 2005, v začetku leta 2006, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ki je pristojno za reševanje vlog in potrjevanje pravic posameznikom na podlagi zakona, leta 2008 nima odgovora o konkretnem primeru. In veste na kaj se sklicujejo na ministrstvu, ker še danes niso razrešili vloge? Da pač vmes ni bilo predsednika pristojne komisije, da so bili ljudje, ki odločajo o teh zadevah na bolniški, da so bili vmes letni dopusti in tako dalje. Več kot dve leti se rešuje ena vloga na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Ti ljudje pa imajo pred seboj zgolj in samo nekaj mesecev življenja. Tudi zato, ali pa to je eden izmed razlogov, zakaj so spremembe zakonodaje nujne. Zakon, ki je, kot že rečeno, oklestil pravice na minimum, se tudi v taki obliki ne uresničuje v praksi. Dejstvo je, da azbest že več desetletij mori. Ne samo delavce. Mori tudi ostale ljudi, ki so prišli v stik z azbestom. V človeškem telesu deluje rakotvorno. Latentna doma je dolga, tudi do 40 let. V Sloveniji je približno ena tretjina stavb še vedno prekritih z azbestom. Med letoma 1946 in 1996 je bilo v Slovenijo uvoženih 670.000 ton azbesta. Še danes imamo "divja" odlagališča azbesta. Pa nihče, niti Ministrstvo za okolje in prostor, niti pristojne inšpekcije tega ne kontrolirajo. Spoštovane kolegice in kolegi! Ko se nekateri sklicujejo na neopredeljene finančne posledice ali sistemski zakon, ki bo morda nekoč prišel v neki nedefinirani prihodnosti, veste, danes, tudi danes govorimo o zdravju. Zdravje je naše bogastvo. Nemoralno je človeku, ki mu je odvzeto to bogastvo, dodatno odvzeti tudi dostojanstvo. V Poslanski skupini Lipa bomo zakon podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, v sredo 28.5.2008, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 39. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala.