Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospodje in gospe! Začenjam z nadaljevanjem 12. seje Državnega zbora. Obveščam vas, da se seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: gospa Ljudmila Novak, gospa Eva Irgl, gospa Iva Dimic, mag. Alenka Bratušek, mag. Jana Jenko, gospa Irena Grošelj Košnik od 12.30 dalje, dr. Milan Brglez do 10. ure, mag. Matej Tonin, mag. Anže Logar, gospod Žan Mahnič, gospod Janez Janša, gospod Ivan Hršak od 15. ure dalje, gospod Marijan Pojbič, dr. Franc Trček od 11. ure dalje, gospod Danilo Anton Ranc od 11. ure do 16. ure, mag. Bojan Krajnc od 12. ure dalje in dr. Mitja Horvat. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DVAJSETO REDNO POROČILO O DELU VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2014. Dvajseto redno poročilo je v obravnavo zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev poročila.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, cenjeni poslanke in poslanci, spoštovani predstavnik Vlade! Zagotovo je dan, ko Varuh v Državnem zboru predstavlja letno poročilo, izjemno pomemben za naše državljanke in državljane, ki to spremljajo, ter tudi za vse vas, ki boste imeli možnost razpravljati o našem poročilu; seveda o poročilu za preteklo leto, medtem ko se sedaj že piše tudi – in krepko piše – poročilo za leto 2015. V lanskem poročilu sem začela o travnih bilkah in buldožerjih. Zdelo se mi je zelo pomembno, da pojasnim, da je mnogo preveč travnih bilk, ki jih buldožerji povozijo. Ubogi državljanke in državljani, ki pišejo in kličejo k varuhu, sporočajo pogosto prav to, da so prezrti, da so drugorazredni in da je izgubljeno njihovo dostojanstvo. Letos pa sem v uvodu svojega poročila navedla kar misel iz Dunajske deklaracije, ki je stara dve leti več kot institucija Varuha, torej sega v leto 1993; in pravi, da so človekove pravice in temeljne svoboščine pravice vseh, torej slehernega. In da je naloga, da jih udejanji, naloga vlad, torej tudi naše. Zato bi se uvodoma rada zahvalila za vse, kar ste že naredili v Državnem svetu, ki je natančno obravnaval naše letno poročilo in ga tudi tako predstavil; na matični Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti ter tudi na Vladi, kjer sem bila pred kratkim Ministrice in ministre sem opozorila na najbolj žgoče problematike v naši državi in na to, da je treba, če so priporočila Varuha človekovih pravic sprejeta, le-ta udejanjiti tudi v praksi. Kajti veliko preveč je zapisanega, pa ni uresničenega; oziroma tudi na drugih področjih imamo zakonodajo, ki se je žal ne spoštuje. Letos v poročilu predstavljamo 114 priporočil. Lani jih je bilo 150; a začeli smo s povsem novo prakso, da ugotavljamo, ali so lanska priporočila, čeprav je to stvar drugih institucij, uresničena ali ne. In s to prakso bom v svojem mandatu tudi vestno in pridno nadaljevala, kajti le tako bomo lahko državljankam in državljanom odgovorili, ali država spoštuje to, kar sprejme, ali ne in kje ter kdaj zataji. Morda je zanimivo to, kar je sicer vidno iz razpredelnic, a kaj, ko je včasih to težko brati; mnogi pa ne vedo, s čim vse se srečuje Varuh v enem letu. In zato bom predstavila delovanje Varuha v nekaj zgovornih številkah. V lanskem letu, torej v letu 2014, smo prejeli 3 tisoč 81 pobud, vendar gre le za zadeve, ki smo jih tako ocenili. Mnoge pa smo odprli tudi po lastni presoji, ker je šlo za pomembne zadeve in širša vprašanja. Tako je k Varuhu prispelo skoraj 19 tisoč raznih pošt, seveda s številnimi prilogami, tudi po več sto strani so obsegale. To je tudi pokazatelj našega dela. Na brezplačno telefonsko številko smo dobili skoraj 10 tisoč klicev, točneje 9 tisoč 982, kar pomeni, da je toliko državljanov klicalo k nam in spraševalo, kaj lahko naredijo in kakšna bo njihova pot od vrat do vrat. Vse preveč je vrat, ki so zaprta. Imeli smo 13 zunanjih poslovanj in na njih sprejeli 206 pobudnic in pobudnikov. Sama sem jih sprejela med letom še 126; v vseh skoraj treh letih mandata pa že blizu 300. Imeli smo kar 85 srečanj z različnimi predstavniki nevladnih institucij, 8 s področja okolja, kar je za nas zelo pomembno; bili pa smo tudi na terenu. Prav srečanja z nevladniki so tista, ki pokažejo problematiko, ki jo pred nas postavijo aktivisti teh organizacij; tisti, ki pogosto delajo brezplačno in vidijo marsikaj, česar država žal ne opazi. Imeli smo tudi 330 novinarskih vprašanj in izpeljali 21 novinarskih konferenc; kar 60 pa je bilo pomembnih srečanj s predstavniki institucij ter tudi ministricami in ministri. Vseh dogodkov, ki so bili predstavljeni v javnosti in smo se jih udeležili, ali so bili mnogi predstavniki institucij pri nas, je bilo v lanskem letu kar 376; vseh, torej tudi internih, pa daleč preko tisoč. Kakšne so splošne ugotovitve Varuha? Kaj je torej tisto, kar ugotavljamo, žal, ne prvič? Pogosto so kršena temeljna načela pravne države. Žalostna ugotovitev, a še vedno pogosto prisotna. Zakoni se sprejemajo prehitro, brez sodelovanja javnosti, rešitve bi bile možne v praksi tudi z manj sredstvi; pa čeprav vedno poudarjamo, da je denar tisti, ki kroji vse. A mnogi nam vedo povedati, da ni denar vedno tisti; da je tudi dobro upravljanje, prijaznost in spoštovanje ljudi tisto, ki jim daje veljavo, moč in spoštuje njihovo življenje ter dostojanstvo. Področje sociale – nikakor ga ne gre prezreti – je izjemno pomembno. Ravno na tem področju vstaneš ali padeš. Če padeš in se ne pobereš, je za mnoge zelo hudo. Kakšen je nadzor? Nadzorne institucije še vedno ne delujejo dovolj hitro in učinkovito. In tu je še lokalna samouprava, o tem pogosto govorimo, ko smo na terenu, se srečujemo z župani in županjami in jih sprašujemo, kako je poskrbljeno za njihove ljudi. Nekateri na lokalnem nivoju delujejo dobro, za nekatere pa pobudnice in pobudniki trdijo, da so preveč samopašni in da ne delujejo v korist ljudi, ki živijo pri njih. Prešla bom na nekaj področij; glede na čas, ki mi je namenjen, bom seveda krajša, kot bi lahko bila. Na področju ustavnih pravic je zagotovo nujen kritičen diskurz, vendar v duhu svobode govora in omejevanja, tam, kjer posegaš v pravice drugega. Uporabila bi zgovorno misel, da razsuti riž lahko pobereš; izgovorjene besede, če ranijo človeka, pa čeprav ne tako, da teče kri, pa zelo težko. Tega se je treba pri nas zavedati. Seveda je še veliko problemov, ki tarejo zlasti tiste, ki so že tako nemočni, to so predvsem invalidi, otroci, starejši. To so skupine ljudi, ki jim je treba nameniti še posebno pozornost, zlasti če gre za otroke in odrasle osebe s posebnimi potrebami. Mimo diskriminacije Varuh ne more nobeno leto. Tu jo je veliko, na področjih Romov, manjšin in vseh, ki sem jih že prej omenila. Kličejo po dodatni pozornosti –verujoči, neverujoči, invalidi, osebe, ki imajo posebne težave, tisti, ki so starejši, in tisti, ki sami ne zmorejo odločati, kot sem rekla, otroci. Na področju omejitev osebne svobode govorimo še vedno o prenatrpanosti zaporov in o tem, ko obiskujemo te institucije, da bi ljudje, ki so tam, rabili delo. Več dela zagotovo koristi tistim, ki so na poti prevzgoje in vračanja v normalno življenje. Seveda je problem tudi vključevanje otrok v vzgojne zavode. Zlasti mediji poročajo, žal, tudi o družinah in otrocih, da je velika težava, ko se znajdejo pred vrati določenih zavodov otroci, ki morda tja ne sodijo, ki bi rabili drugačno, strokovno pomoč. Pravosodje je področje, ki mu Varuh posveča zelo veliko pozornosti. Ukvarja se z marsičim, z nezadovoljnimi državljani, ki menijo, da so jim kršene pravice, da so postopki še vedno predolgi. Odmevajo tudi sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice. Menimo, da je potrebna njihova temeljita analiza, da lahko ugotovimo, kako ne bi ponavljali starih napak in kako bi lahko bili v prihodnosti boljši, hitrejši in strokovnejši. Da bi se torej zadeve za državljane, ki prihajajo v pravosodje in mline, ki so tam, končale v doglednem času; še zlasti če gre za otroke in pravde, v katere vstopajo zaradi njihovih staršev. Na področju odvetništva ljudje še vedno poročajo o tem, da ne gre vedno zaupati pravni pomoči, pa čeprav jo nudijo strokovnjaki. In zelo težko je sprejemati njihove trditve, da ti denar odpre več vrat in boljšo pravno pomoč. Podpiramo pa vse dneve, ki so odprti v odvetništvu za vse državljane brezplačno. Zagotovo pa je treba ugotoviti, če gre kdaj za disciplinsko odgovornost koga izmed odvetnikov, da se zadeva konča v doglednem času in da imajo ljudje odgovore na ta vprašanja. Policijski postopki. Vedno Varuh – in to je že neka stalnica – hvali policijo, tudi tokrat. Policija je strukturirana tako, da upošteva navodila, tudi Varuhova priporočila, in se izboljšuje že med letom, ko opozarjamo na primere slabe prakse. Potrebno je namreč njeno skrbno delo, strokovnost in korektnost. Morda bi opozorila le na hišne preiskave v soju medijskih luči, ki včasih izpostavijo nič krivega otroka, ker izpostavijo očeta ali mamo. Vse, kar narediš kasneje, je prepozno, kajti nihče ne verjame, da tisti, ki so ga zajele kamere, ni bil nečesa tudi kriv. Na področju upravnih zadev ne moremo mimo Zakona o prijavi prebivališča, predolgo ga ministrstvo obeta. Nujen je zato, da ne bomo imeli ljudi na cesti. Zato, da bodo ljudje vedeli, kje so; pa čeprav prijavljeni na centru za socialno delo ali na občini. Tu so še nedovoljene gradnje, gradnje, ki odstopajo od pravil, pravimo jim neskladne. Tega nikakor ne bi smelo biti, da kupiš, dobiš kredit in kasneje izveš, da ti na vrata trka izvršitelj, rubež boš plačal in odšel iz lastnega doma s kreditom, ki ti ostaja. Na področju okolja in prostora smo izredno dejavni. Kot sem rekla uvodoma, se srečujemo z nevladnimi organizacijami, ki nam poročajo o stanju. Ljudje so izredno občutljivi na pretiran hrup, na smrad, ki ga celo naj ne bi bilo moč meriti; a vsi vemo, da v nekem okolju močno smrdi, pa ni ustreznih in hitrih reakcij, ljudje pa težko živijo. Tukaj so še težke kovine in še marsikaj, celo na področju šol, vrtcev, to vznemirja ljudi in terja hitre rešitve. Srečevali smo se tudi z onesnaženostjo, z delci PM10. Ljudje pravijo – naše zdravje je pomembno in ne kapital. Potrebno je tudi hitro in učinkovito delo služb ARSA. Tukaj so še vodna dovoljenja, ogledali smo si nekaj kritičnih točk v Sloveniji, kot so Celjska kotlina. Kazni ne bodo prinesle rešitve, treba je odpraviti to, kar se je nalagalo leta in desetletja ali celo dlje. Bili smo tudi v Zasavju, na Koroškem, spremljamo problematiko. Gospodarske javne službe, veliko bi lahko o tem govorila, a ustavila bi se predvsem pri lastništvu cest. Tukaj spodaj, v Državnem svetu smo imeli posvet, a od tam dalje nismo uspeli priti skoraj nikamor. Še vedno je veliko cest, ki so po zasebnih zemljiščih. Ustavno sodišče je bilo jasno. Lastnina je lastnina in treba jo je spoštovati. A žal je vse preveč cest, ki tečejo po zasebnih zemljiščih in povzročajo veliko sporov. Spet govorimo o tem, da ni denarja, a možna je tudi mediacija. Sprašujem se, zakaj nekatere občine uspejo v nekaj letih rešiti situacijo, druge pa so z glavo v pesku. Sprememba stanovanjske zakonodaje je izredno nujna. O tem ste govorili in se tudi obeta; a moram reči, da prepočasi. Kje so bivalne enote za ljudi, ki ne morejo živeti na cesti. Kot sem rekla, cesta nikomur naj ne bo dom. Nimamo več brezdomcev, ki bi bili moški srednjih let, vdani alkoholu. Imamo tudi ženske in žal, kar je najhuje – družine. Govori se o 4 tisoč ljudeh, vendar je to le številka, vrh ledene gore. Delovna razmerja – izredno pereče. Zdravstvo, izredno pereče področje, ki mu Varuh posveča veliko pozornosti. Sociala, brezposelnost, otrokove pravice in na koncu, ker bom morala kmalu zaključiti, državni preventivni mehanizem, ki bdi nad vsemi osebami, ki jim je kakorkoli odvzeta prostost; posebno poročilo ga posebej obravnava. Žal sem presegla čas, ki mi je bil namenjen. Hvala za pozornost, oglasila se bom na koncu, ko bom slišala vse, kar boste vi povedali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem podpredsednici gospe Eriki Dekleva.
Hvala za besedo. Spoštovana predsedujoča, varuhinja Vlasta Nussdorfer, kolegice in kolegi! Komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti je na svoji 8. seji 1. 10. 2015 obravnavala Dvajseto redno poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 2014, ki ga je le-ta predložil v obravnavo Državnemu zboru Republike Slovenije v skladu s 43. členom Zakona o varuhu človekovih pravic. Na začetku obravnave je prva dobila besedo varuhinja Vlasta Nussdorfer. Najprej je omenila pismo, ki ga je posredovala članicam in članom komisije ter opisuje stisko vlagateljice, ki se je obrnila na Varuha. Varuhinja človekovih pravic je podala dodatno obrazložitev k poročilu, v katerem je predstavila njegovo strukturo in nekatere spremembe glede na prejšnja leta. Začetek poročila je namenila Dunajski deklaraciji iz leta 1993. V poročilu so predstavljene ocene o stopnji spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin na osnovi prejetih pobud. Pobude odpirajo tudi sami, kadar zaznajo problem. Zlasti opozarjajo na primere slabega upravljanja različnih organov in priporočajo sprejetje ustreznih ukrepov. V letu 2013 so imeli 150 priporočil, v letu 2014 pa jih je bilo 114. To po mnenju varuhinje ne kaže, da se je stanje bistveno izboljšalo, čeprav se na nekaterih področjih vendarle kaže napredek. V takih primerih izrazijo tudi pohvale. Ob ugotovitvah je med drugim poudarila, da so neredko kršena temeljna načela pravne države. Zakoni se pogosto sprejemajo na nepregleden način, prehitro ter brez sodelovanja javnosti. Nekatere sistemske rešitve niso bile sprejete, zlasti na zdravstvenem področju. Pozdravila je zmanjševanje sodnih zaostankov, čeprav se dogaja, da je pravica do sojenja v razumnem roku še vedno kršena. Nadzorni organi države niso dovolj učinkoviti, problem je kadrovska podhranjenost, predvsem inšpekcijskih služb. Omenila je številna priporočila, od katerih se nekatera ponavljajo iz leta v leto. Slovenija ne bi smela dopustiti zniževanja ravni socialne države, kar je opredeljeno tudi v naši Ustavi. Opozorila je na sovražni govor, ki je še vedno prisoten; dotaknila se je tudi romske problematike, kjer je izpostavila vlogo občin in države. Varuh tudi spodbuja ukrepe, s katerimi bi odpravili prenatrpanost v slovenskih zaporih, podpira načine alternativnega prestajanja kazni ter to, da se obsojenim omogoči delo. Omenila je še nekatera priporočila, ki se nanašajo na okolje in prostor, področje delovnopravne zakonodaje in brezposelnosti ter področje zdravstva oziroma zdravstvenega varstva. Dotaknila pa se je tudi otrok ter njihovih pravic ter izrazila potrebo po novem Družinskem zakoniku. Na koncu uvodne predstavitve je pozvala vse tri veje oblasti k učinkovitemu delu ter dodala, da bo še naprej spremljala stanje na vseh področjih. V nadaljevanju so stališča k poročilu podali tudi predstavnik Državnega sveta, Ministrstva za notranje zadeve, Ministrstva za pravosodje, predstavnik Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij, predstavnica Ministrstva za zdravje, Ministrstva za okolje in prostor, predstavnica Vrhovnega sodišča, predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva ter predstavnik Amnesty International. V razpravi, ki je sledila, so članice in člani Komisije za peticije ter človekove pravice in enake možnosti podali svoja mnenja in ugotovitve k vsebini poročila. Med drugim je bilo rečeno, da se nekatere ugotovitve Varuha ponavljajo; na nekaterih področjih pa je opazen napredek. Omenjeno je bilo tudi, da je Varuh nadzornik vseh treh vej oblasti. Njegovim priporočilom pa je zato treba posvetiti ustrezno pozornost. Po koncu razprave so članice in člani komisije najprej sprejeli predlog splošnega priporočila. V razpravi pa je komisija v osnutek akta vključila še dodatna priporočila k poglavju 2.12 Zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje, ki ju je predlagala Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Na koncu je bilo dano na glasovanje še besedilo akta predlog priporočila v celoti s preambulo in obrazložitvijo, ki so ga članice in člani komisije sprejeli. Sestavni del tega poročila je predlog priporočila, ki ga je pripravila komisija kot matično delovno telo; danes pa ga bo obravnaval Državni zbor. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade za predstavitev mnenja. Gospod Darko Stare, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana varuhinja, namestnica, namestnik; spoštovani poslanke in poslanci! Vlada se je seznanila s poročilom varuhinje za njeno delo v letu 2014 in pripravila tudi odzivno poročilo, v katerem so podrobneje predstavljena pojasnila in ukrepi za uresničevanje teh priporočil v prihajajočem letu. Splošna ocena in mnenje Vlade je, da so priporočila varuhinje tudi v poročilu za leto 2014, tako kot v minulih letih, izjemno vsebinsko bogata in strokovno utemeljena ter zaradi tega tudi zelo pomemben in koristen vir za delo vlade in vseh njenih resorjev pri pripravi ter uresničevanju teh predpisov. Vlada kot pozitivno ocenjuje dejstvo, da je mnogo priporočil varuhinje v celoti ali delno uresničenih. Vsekakor pa z zadovoljstvom ugotavljamo, da tudi varuhinja v svojem poročilu ugotavlja dobro sodelovanje državnih organov z varuhinjo pri odpravljanju ugotovljenih pomanjkljivosti in uresničevanju priporočil. Predvsem bi med drugimi izpostavil pohvalo v sodelovanju, kar zadeva področje Uprave za izvrševanje kazenskih sankcij in policije, ki, kot vemo, delujeta na področju, ki je z vidika človekovih pravic še posebej občutljivo. Vlada je pripravila odzivno poročilo v zvezi s poročilom varuhinje, ker so ukrepi podrobneje pojasnjeni, zato bom na tem mestu samo omenil nekaj področjih, ki so z vidika človekovih pravic še posebej občutljiva. Na področju pravosodja vsako priporočilo varuhinje jemljemo zelo resno, na kar kaže tudi podatek, da smo v minulem letu na podlagi priporočil ali pobud varuhinje pri sprejetju osmih zakonov in dvanajstih podzakonskih predpisov oblikovali rešitve ali posamezne določbe prav na pobudo varuhinje ali njenih priporočil. Na področju delovnih razmerij, socialnega varstva in brezposelnosti izpostavljamo, da bo Ministrstvo za delo v prihodnje svoje napore in ukrepe osredotočilo predvsem k najbolj ranljivim skupinam na trgu dela, torej dolgotrajno brezposelnim in iskalcem zaposlitve. Na področju okolja in prostora, ki mu je Varuh v letu 2014 v poročilu posvetil posebno pozornost, se je pristojno ministrstvu tudi letos odzvalo na podana priporočila in v vseh aktivnostih – priprave predpisov, posameznih akcijskih načrtov in programov – v največji možni meri upošteva priporočila varuhinje. Na področju stanovanjske problematike pa je Vlada že potrdila okvir Nacionalnega stanovanjskega programa, pripravljajo pa se tudi spremembe Stanovanjskega zakona. Varuhinja v poročilu za leto 2014 ugotavlja, da je bilo vloženih manj pobud zaradi sovražnega govora v politiki in da je tudi sicer manj zaznanih tovrstnih primerov. Vlada vsekakor podpira priporočilo varuhinje v tej zvezi in se strinja, da naj se vsi, ki sodelujejo oziroma sodelujemo v javnih razpravah, v svojih izjavah in besedilih vzdržimo spodbujanja sovražnega govora ter s svojim delovanjem in nastopanjem prispevamo k etiki javne besede. V zvezi s sovražnim govorom je v okviru sprememb predpisov predvidena tudi sprememba Zakona o medijih, da bo moral izdajatelj posameznega medija, ki omogoča komentiranje v okviru svojega medija, oblikovati pravila komentiranja, ki bodo morala biti objavljena. V primeru kršitve teh pravil bo moral v najkrajšem možnem času, najkasneje pa predvidoma v 48 urah tovrstne komentarje odstraniti. Vlada sprejema kot prioritetno zavezo, da bo v letošnjem letu in v prihodnjem obdobju v okviru možnosti naredila vse, da bo v čim krajšem možnem času in v čim večji možni meri poskušala uresničiti vse pobude oziroma priporočila varuhinje. Pričakujemo, da bo k temu prizadevanju prispeval vsak, bodisi posamezni javni uslužbenec, funkcionar in vsi državni organi, katerih dolžnost je, da zagotavljamo in uresničujemo javni interes tudi v obliki spoštovanja in uresničevanja človekovih pravic. Ob zaključku bi se rad še enkrat zahvalil varuhinji za njeno izjemno delo, ki ga odraža tudi letno poročilo za leto 2014. Poudarjam, da je vsebina tega poročila in predvsem priporočila resnično dragocen vir za delo vlade tudi v letošnjem letu. Verjamem, da bomo s skupnimi močnimi v čim večji možni meri uspeli uresničiti čim več priporočil. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu gospod Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsedujoča podpredsednica. Pozdravljena ekipa Varuha človekovih pravic! Poročilo Varuha človekovih pravic obravnavamo vsako leto. A ustrezne pozornosti mu vlada ne nameni praktično nikoli. Mislim, da lahko tukaj ob bok vlade postavim tudi to telo, Državni zbor, kjer smo po podatku glede prisotnosti na seji šele zdaj dosegli en glas več kot večina. To pomeni, da Varuhovo poročilo tudi za člane Državnega zbora ni tako pomembno, da bi prišli ob 9. uri v službo. Varuh človekovih pravic je samostojen in neodvisen organ ter ni del mehanizma oblasti, ampak nadzornik vseh treh vej oblasti. S svojim delovanjem omejuje samovoljo vseh teh treh oblasti in nadzira njihovo delovanje. Vse do danes so vlade priporočila Varuha sistematično ignorirale; da jih ignorira tudi vlada Mira Cerarja, pa jasno potrjuje že podatek, da je od lanskih 154 priporočil ostalo neizpolnjenih kar 93. V letošnjem poročilu je med drugim tudi ponovno opozorilo glede pogostih kršitev temeljnih načel pravne države, in sicer z vidika nepreglednega in nedemokratičnega načina sprejemanja zakonodaje, ki se večkrat sprejme celo brez prepotrebnega sodelovanja zainteresirane javnosti; rokohitrsko in nepremišljeno. V tem mandatu smo videli že veliko primerov takšnih zakonov. Vsa opozorila Združene levice pa so bila preslišana. Nekaj primerov slabih rešitev, ki jih je v tem mandatu sprejela koalicija, je omenjenih tudi v letošnjem poročilu za lansko leto; še več pa jih bo svoje mesto najverjetneje našlo v poročilu za leto 2015. Sploh ob nepremišljenih in nepotrebnih odločitvah, kot je bila včerajšnja zgodaj zjutraj, ko je koalicija s podporo desnice nad begunce poslala vojsko s policijskimi pooblastili. Bojimo se, da bo s takšnimi ukrepi letno poročilo Varuha človekovih pravic iz leta v leto vse debelejše, število nerealiziranih priporočil pa vsako leto večje. Ker smo v Združeni levici zaskrbljeni nad neodzivnostjo vlade, ki priporočila Varuha le redko realizira, predlagamo tudi nekatera dodatna. Predlagamo jih zaradi tega, ker menimo, da bi tudi Državni zbor moral narediti več za odpravo pomanjkljivosti, na katere opozarja Varuh. Menimo, da bi s sprejemom le-teh dodatno pripomogli k realizaciji vsaj nekaterih, predvsem tistih, ki se ponavljajo iz leta v leto; že kar 20 let, se mi zdi. Priporočila pa se nanašajo na področje sovražnega govora, pravosodja in delovnih razmerij. Kar se tiče področja pravosodja, opozarjamo na vse slabše možnosti dostopa socialno šibkejših do učinkovitega pravnega varstva. V Združeni levici smo na omenjeno problematiko – tako kot Varuh – tudi večkrat opozorili. Koalicija je letos na primer sprejela nespametno in škodljivo ukinitev brezplačnega prvega pravnega nasveta, ki smo ji v Združeni levici ter številnih nevladnih organizacijah nasprotovali. Nasprotoval ji je tudi Varuh. Zaradi tega predlagamo, da Ministrstvo za pravosodje pripravi ustrezno analizo dostopa do učinkovitega pravnega varstva socialno šibkejših. Analiza pa naj obsega dostop z vidika ustreznega pravnega svetovanja ter z vidika možnosti plačila in višine sodnih ter upravnih taks. Naša priporočila prav tako opozarjajo na vedno več primerov kršitev delovnopravne zakonodaje s strani delodajalcev in problematiko stečajnih postopkov. To je že večkrat v zadnjih letih omenjeno tudi v poročilu Varuha človekovih pravic, mimogrede, je bilo tudi danes že omenjeno. Med drugim predlagamo, da se čim prej razreši problematika neizplačanih plač in prispevkov v stečajnih postopkih. Vlada namreč tega priporočila do danes še ni realizirala. Neizplačane plače še danes niso absolutna prednost terjatev v stečajnih postopkih, zato predlagamo, da se takoj pripravijo spremembe insolventne zakonodaje, ki bo neizplačane plače delavcev opredelila kot absolutno prednostne terjatve ter bo zagotovila ustrezno zaščito delavcev. Trenutna ureditev, ki v prvi vrsti ščiti lastnike podjetij in banke, delavce pa pušča brez vsega, je nedopustna. V lanskem letu je število pritožb glede sovražnega govora pri Varuhu upadlo, a smo prepričani, da bo letos drugače. Vsaj dva dogodka sta osnova za to – sprememba Zakona o zakonski zvezi in begunska kriza, ki je oplazila tudi Slovenijo. Ob tem naj povem, da so v Svetu Evrope podaljšali projekt zavezništva proti sovraštvu, kjer dajejo večji poudarek tudi vlogi nacionalnih parlamentov pri spopadanju s sovražnim govorom. Ni odveč tudi omeniti, da smo pred meseci v Združeni levici predlagali Državnemu zboru, da tej temi posveti tudi točko na zasedanju; a smo bili zavrnjeni. S sprejemom teh dodatnih priporočil bi vlado in pristojna ministrstva vseeno malce bolj oprijemljivo zavezali k njihovi uresničitvi. Ker sta bili ti dve priporočili na področju zdravstva sprejeti že na pristojni komisiji, ne vidimo nobenega razloga, da ne bi sprejeli še nekaterih dodatnih, ki se ravno tako dotikajo pereče problematike, ki bi jo morali že davno razrešiti. V Združeni levici pričakujemo, da bodo naša priporočila sprejeta ter da jih bo vlada v najkrajšem času tudi realizirala. Danes je varuhinja človekovih pravic med mnogimi problemi omenila tudi problem Celjske kotline. Spomnim naj vas, da je bil včeraj v Državnem zboru prav tako zavrnjen predlog Združene levice, da bi tej temi v Državnem zboru posvetili eno razpravo. A kot običajno bomo počakali na krizno situacijo in ko bodo spet izredne razmere, bomo na nočnih sejah sprejemali sistemske zakone in ne interventnih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovana varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer, spoštovana namestnica in namestnik, predstavnik Vlade, spoštovani kolegice ter kolegi! Krščanska demokracija je politična usmeritev, ki v sebi združuje ideale krščanstva in ideale demokracije. Eden od temeljev krščansko-demokratskega mišljenja je družbeni nauk cerkve. Pri tem gre za predstavo o človeku, ki človeku pripisuje dostojanstvo, različnost, enakovrednost – enakovrednost – in nepopolnost. Od tod izpeljuje temeljne vrednote, kot so svoboda – svoboda –, demokratično soodločanje in socialna pravičnost. Od tod naše zagovarjanje med drugim socialno-tržnega modela gospodarstva za boljšo materialno in duhovno blagostanje posameznikov v naši državi in naših slovenskih družin. Slovenskih družin, ki so temeljni gradnik slovenske družbe in človeške družbe. In skozi to optiko, ki sem jo navedel v uvodu, spremljamo mi, Poslanska skupina Nove Slovenije, stanje človekovih pravic v Republiki Sloveniji ter tudi ocenjujemo in analiziramo navedbe v Dvajsetem poročilu Varuha človekovih pravic za leto 2014. Spoštovani, redno letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije je zelo dobro ogledalo slovenski vladi in nam – poslancem Državnega zbora Republike Slovenije. Dvajseto poročilo za leto 2014, ki ga danes obravnavamo, ni nobena izjema. Krščanski demokrati menimo, da je najbolj problematično, da se nekatere ugotovitve, opozorila in priporočila Varuha vlečejo že leta in desetletja. Poročilo potrjuje naše stališče, da pravna država v Sloveniji žal ne deluje; ali pa še ne deluje. Prav tako potrjuje osnovna izhodišča programa Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Potrebne so reforme, potrebne so spremembe – odločne in učinkovite; za dobro naših ljudi. Stalno opozarjamo na potrebno pokojninsko, zdravstveno in davčno reformo. Imamo tudi rešitve. Brez korenitih sprememb in prilagoditev teh velikih, a bistvenih sistemov država ni več – in bo vedno manj – sposobna zagotavljati vsakemu od nas dostojno in človeka vredno življenje. Poročilo Varuha kaže, da vsak dan brez reform stagniramo, na nekaterih področjih pa izrazito nazadujemo. Varuh človekovih pravic je prevečkrat zadnje zatočišče za preštevilne državljanke in državljane. Ko jim državni organi ne rešujejo zadev v zakonskih rokih, ko jim niti ne odgovarjajo, ko se počutijo zapuščene in ponižane, se obrnejo na Varuha človekovih pravic. V našem stališču bomo izpostavili nekaj, po našem mnenju, najbolj perečih področij iz letošnjega poročila. Varuhinja letos ponovno opozarja na problem dolgotrajnosti postopkov in na kakovost sojenja ter spodbuja sprejem dolgoročne strategije sodstva. Še posebej opozarja na zaostanke pri delu Delovnega in socialnega sodišča, in sicer pri reševanju delovnih in socialnih sporov. Povprečni čas reševanja delovnega spora znaša po statistiki 18 mesecev. Po zakonu pa bi morali biti rešeni v šestih mesecih, torej trikrat prej. Izguba zaposlitve pomeni za tožnike tudi socialno stisko. Zato je sojenje v razumnem roku toliko bolj pomembno. V zvezi s kakovostjo sojenja varuhinja opozarja ne krepitev učinkovitosti nadzornih mehanizmov, izboljšanje transparentnosti in javnosti delovanja sodstva. V poročilu tudi ugotavlja, da pravica do poštenega, nepristranskega sojenja ni vedno spoštovana. Varuhinja človekovih pravic opozarja na porast pripada zadev na upravnem področju. Od tega največ, skoraj za tretjino, na področju upravnih postopkov. Ali je še mogoče, kolegice in kolegi, da nek obrtnik, mizar na obrobju Ljubljane leta 1998, torej prejšnje tisočletje, dobi gradbeno dovoljenje, zgradi sodobno mizarsko delavnico, izšola dva sinova v lesni branži, ampak danes leta 2015 še vedno nima uporabnega dovoljenja, ker so mu že tri gradbena dovoljenja, ki jih je pridobil, anulirali?! Ali je to možno še kje drugje? Sam sem ta primer, ne želim o imenih, predstavil tudi podpredsedniku Vlade in ministru za javno upravo. In pričakujem, da se bo zadeva končno rešila po 17 letih. Ni seveda to krivda te vlade; to je krivda vseh vlad, ki so vladale v zadnjih 17 letih. In zadeva je nedopustna. Zaskrbljujoč trend kaže na to, da je nujna reforma državne uprave. Varuhinja opozarja na problematiko prijave stalnih prebivališč, ker prihaja do izgube stalnega prebivališča, kar za občana pomeni izgubo številnih pravic, ki so vezane na stalno prebivališče – pravice iz socialnega varstva, zdravstvenega zavarovanja, prijava na razpis za neprofitno stanovanje in tako naprej. Reševanje problematike prijave stalnih prebivališč mora biti po mnenju varuhinje prednostno; soglašamo. Poročilo opozarja na množične prekoračitve rokov s strani organov državne uprave in javnih uslužbencev, ki ostajajo nesankcionirane. Javni uslužbenci so plačani iz proračunskih sredstev in tudi za nedelo prejemajo plačilo. Strinjamo se z varuhinjo, ko izraža dvom o primernosti takšne ureditve. Nova Slovenija je že nekajkrat predlagala rešitve, ki bi šle v smeri možnosti nagrade dobrim javnim uslužbencem ter na drugi strani sankcije ali odpovedi delovnega razmerja lenim javnim uslužbencem, ki ne delajo za državljane; ampak nasprotno, proti državljanom. Tako bi se tudi preprečilo, da se zaradi nekaj slabih javnih uslužbencev meče slabo luč na prav vse. Obžalujemo, da je tako. "Nedopustno je, da postopki denacionalizacije še vedno niso v celoti zaključeni," meni varuhinja. Krščanski demokrati pa dodajamo, da bi v normalni pravni državi za takšne zamude moral tudi kdo odgovarjati. V poročilu za leto 2013 je varuhinja opozorila na spoštovanje človekovega dostojanstva žrtev povojnih zunajsodnih procesov in njihovih svojcev. Zadovoljni smo, kolegice in kolegi, da je tudi njeno opozorilo državi pomagalo ustvariti razmere in atmosfero za sprejetje zakona, ki smo ga pripravili in je sedaj na začetku izvajanja. Iskreno želimo zagotoviti simbolni pokop posmrtnih ostankov žrtev in jim postaviti primeren spomenik, obeležje; svojcem pa omogočiti dostojno slovo. Gre vendar za elementarno civilizacijsko dejanje. Varuhinja v okviru področja ustavne pravice opozarja na nedopustnost sovražnega govora politikov in priporoča sprejetje etičnega kodeksa za poslance ter uvedbo razsodišča, ki bi se odzivalo na sovražne govore v politiki. Še vedno pa v poročilu ni konkretno izpostavljeno področje nestrpnosti in sovražnega govora ter dejanj do kristjanov, kot na primer žalitve in javno spodbujanje sovraštva do kristjanov, vandalizmi ter onečaščenje verskih simbolov in objektov. Krščanski demokrati opozarjamo na očitno tendenco, da so merila za poimenovanje sovražnega govora lahko zelo subjektivna. Kdo je pristojen, da v Sloveniji določi, kaj je sovražni govor in kakšne so sankcije? Na področju okolja in prostora poročilo izpostavlja problem dolgotrajnih postopkov odločanja o vodni pravici in lastninskih razmerjih na teh zemljiščih; prav tako tudi glede dolgotrajnih in neučinkovitih inšpekcijskih postopkov. Gre za več kot desetletno problematiko, ki je posledica dejstva, da gre za nejasno določeno pristojnost ministrstva ali Agencije Republike Slovenije za okolje v primeru vodnih zemljišč. Nova Slovenija v svojem gospodarskem programu zagovarja poenostavitev postopkov na vseh področjih, ki zadevajo odločanje o pravicah državljanov. Dejansko stanje kaže na potrebo po spremembah, in to nujnih spremembah. Država še vedno ni spremenila Zakona o pokopališki in pogrebni dejavnosti ter o urejanju pokopališč, ki je nespremenjen v veljavi že od leta 1984 in terja takojšnje sprejetje novega zakona, ki bo urejal tudi sedaj neenotno urejeno prakso v posameznih občinah glede pravice do najema groba, plačevanja najemnine ter stroškov vzdrževanja pokopališč. Podobno je neurejeno področje dimnikarskih storitev, ki bi naj konec letošnjega leta prešlo na trg. Skoraj nobeno priporočilo varuhinje s tega področja ni bilo upoštevano. Stanje na področju stanovanjskih zadev je še vedno alarmantno. V letu 2014 vlada še ni pripravila Nacionalnega stanovanjskega programa, ki bi vsaj delno reševal stanovanjska vprašanja; predvsem ranljivih skupin – mladih, mladih družin in starejših. Velika kritika varuhinje, ki se ji krščanski demokrati pridružujemo, je, da niti eno priporočilo iz preteklega leta ni bilo realizirano; prav tako ne starejša priporočila. Kako si Vlada Republike Slovenije predstavlja celovito urediti demografsko politiko ob tako mačehovskem odnosu do področja stanovanj oziroma družinske politike, se sprašujemo. Število pobud na področju zdravstvenega varstva je glede na leto 2013 pravzaprav enako, se je pa precej spremenila njihova vsebina. Precej več pobud se nanaša na zdravila in njihovo zamenjavo; zelo malo pa je pritožb nad čakalnimi dobami. Varuhinja opozarja, da je komunikacija ministrstva s strankami potekala z zamudami. Varuhinja opozarja, da delo Ministrstva za zdravje ni dobro organizirano in nihče ne ugotavlja odgovornosti posameznih javnih uslužbencev za neopravljeno delo. V Novi Sloveniji pravimo, da je to nesprejemljivo. Pri Zakonu o zdravstveni dejavnosti poročilo še posebej opozarja na problematiko strokovnega nadzora na otroški kardiokirurgiji v UKC Ljubljana. Pritožbe so se nanašale na sistemske težave. Na področju delovnih razmerij varuhinja beleži upad števila pobud v primerjavi z letom 2013. Je pa zanimiv podatek, da je utemeljenih le slaba četrtina pobud med rešenimi pobudami. Ključna vprašanja v okviru tega področja so neplačilo plač in prispevkov, trpinčenje, šikaniranje in druge oblike nasilja na delovnem mestu, problematika inšpekcijskih postopkov, dolgotrajno odločanje na Ministrstvu za delo, družino socialne zadeve in enake možnosti, volontersko pripravništvo ter težave glede ustreznosti spodbud brezposelnim pri iskanju zaposlitve. Varuh človekovih pravic ni zadovoljen z dejstvom, da Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti še vedno ni pripravilo analize učinkov Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju 2 (ZPIZ-2), ki bi bila podlaga za javno razpravo in za pripravo sprememb sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Varuhinja na področju socialnih zadev opozarja na čedalje večjo revščino nekaterih prebivalcev. Ukrepi Vlade Republike Slovenije očitno ne primejo in revščina se povečuje, kot opozarjamo že nekaj časa. Posledično se zaradi slabšanja socialne situacije posameznih družin povečuje problematika nasilja nad starejšimi. Še vedno se vleče težava neučinkovitega reševanja pritožb zoper odločbe o pravicah iz javnih sredstev. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti o pritožbah še vedno ne odloča v zakonskem 60-dnevnem roku. Varuhinja opozarja na krivično in neživljenjsko ureditev upravičencev do pogrebnine po socialni zakonodaji, kar krščanski demokrati izpostavljamo že od skrajne omejitve pogrebnin s strani vlade Alenke Bratušek. Poročilo izpostavlja problematiko otrok z najtežjimi motnjami v duševnem razvoju in več motnjami, ki z dopolnjenim 26. letom starosti izgubijo pravico do bivanja v vzgojno-izobraževalni ustanovi. Nekatere regije – obalno-kraška, notranjska, goriška, severnoprimorska – nimajo nobenega centra, ki bi pokril potrebe teh oseb v njihovi odraslosti. V regijah, kjer ti centri obstajajo, pa so neznosno dolge čakalne vrste. Vse to je nesprejemljivo in nevzdržno. Prizadeti so zaradi tega oropani dostojanstva. Poročilo opozarja na spremembo vsebine spornih objav fotografij in drugih osebnih podatkov otrok v medijih. Doslej so bili prikazani bolj kot žrtve v različnih zgodbah – kazniva dejanja, razveze; tokrat pa Varuh opaža porast objav, ki želijo pomagati k izboljšanju materialnega položaja družine ali pomagati pri organizaciji zdravljenja, terapiji in podobno. Varuh opozarja, da medijev tudi dobri nameni ne odvezujejo od dolžnosti, da skrbno pretehtajo vse okoliščine posameznega primera in se na tej osnovi odločijo za objavo oziroma neobjavo otrokovih osebnih podatkov v javnosti, kar krščanski demokrati tudi podpiramo. Nova Slovenija – krščanski demokrati bomo podprli Poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2014. Vsekakor pa se ob vsakoletnem prebiranju in soočanju s krivicami, ki jih povzročamo državni organi, ne počutimo dobro. Vsebina poročila je dejansko zelo žalostna. Že zaradi tega, ker nas bi moralo biti sram zaradi vsebine poročila, pričakujemo večji odziv Vlade Republike Slovenije in državne uprave oziroma kar vsega državnega sektorja. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, v njenem imenu mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani, lepo pozdravljeni! Pred nami je že Dvajseto redno poročilo o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije. Gradivo, ki ga je v obravnavo prejel Državni zbor, je vsekakor zelo obsežno ter predstavlja ključno analizo in presek stanja glede človekovih pravic v Republiki Sloveniji. To, da je poročilo tudi letos zelo zajetno, na žalost pomeni, da nas na področju varstva človekovih pravic čaka še veliko dela. Predstavniki ministrstev in drugih institucij so na obravnavi poročila o delu Varuha človekovih pravic na Komisiji za peticije ter človekove pravice in enake možnosti v eden glas zagotavljali, da poročilo jemljejo zelo resno in da je bil na številnih področjih dosežen napredek. Na žalost pa bi morala vlada resno jemati ne samo poročila o delu Varuha človekovih pravic, temveč predvsem razmere, zaradi katerih v naši državi prihaja do kršenja človekovih pravic in na podlagi katerih Varuh pripravlja poročilo. Med področji, ki mu Varuh vsako leto namenja veliko pozornosti in ki ga je na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnost izpostavil tudi predstavnik Amnesty International Slovenije, želim posebej poudariti pravice romske manjšine in kršitve, do katerih prihaja na tem področju. O tem, kako neuspešna je bila država pri reševanju prostorske problematike romske skupnosti, priča dejstvo, da se je Slovenija zaradi nepripravljenosti lokalnih oblasti in vlade za urejanje položaja Romov znova znašla na Evropskem sodišču za človekove pravice v Strasbourgu. Pa tudi to še ni spodbudilo vlade, da bi končno pripravila spremembe Zakona o romski skupnosti v Republiki Sloveniji in uredila, kar je potrebno, da na tem področju ne bi več prihajalo do kršitev človekovih pravic. Do sedaj smo namreč edine napore pokazali v dveh opozicijskih poslanskih skupinah; kaže pa, da naši predlogi ne bodo sprejeti. Po našem mnenju je reševanje prostorske problematike in urejanje bivalnih razmer Romov proces, ki lahko uspešno poteka le ob partnerstvu občin, Romov in državnih institucij, kjer mora vsak od akterjev izpolniti obveznosti iz svojih pristojnosti. Kot je dejala varuhinja človekovih pravic, navajam: "Tam, kjer zatajijo občine, naj spregovori država; tam, kjer občine ne zmorejo reševati, naj na njihovo mesto stopi močna država, ki uredi položaj Romov, ki so diskriminirani." Zato iskreno upam, da se bo uresničila napoved vlade in da bomo novelo Zakona o romski skupnosti res obravnavali do maja v prihodnjem letu. Skrajni čas je že, da vsaj nekoliko stanjšamo poročilo o delu Varuha človekovih pravic, ki se nanaša na pravice Romov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanka skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, v njenem imenu dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa varuhinja s sodelavci, kolegice in kolegi! Glede celovitosti delovanja ustanove Varuha človekovih pravic beležimo konstantno nadgrajevanje in kvalitativno izpopolnjevanje, kar izraža tudi Poročilo Varuha za človekove pravice za leto 2014. V naši poslanski skupini omenjeno poročilo ocenjujemo kot dobro in pregledno. V okviru stališča poslanske skupine se bom v nadaljevanju osredotočil zgolj na problematiko, povezano z avtohtonima narodnima skupnostnima. Na tem področju je stanje žal nekoliko drugačno. Naj začnem s tem, da sva se pred kratkim s kolegom Battellijem poglobljeno pogovarjala z gospo varuhinjo in njenimi sodelavci; med drugim tudi o Poročilu Varuha za človekove pravice za preteklo leto; predvsem pa o razumevanju kompetenc Varuha z vidika uresničevanja pravic avtohtonih narodnih skupnosti. V okviru konstruktivnega pogovora sva nakazala na širše dimenzije in zgodovinski kontekst uresničevanja pravic narodnih skupnosti; in to predvsem z vidika težav, s katerimi se srečujemo. Iz poročila Varuha za leto 2014 je sicer razbrati, da je bilo malo prijav oziroma težav s strani pripadnikov avtohtonih narodnih skupnosti. Naj takoj povem, da temu nikakor ni tako. Do takega zaključka se pride le v primeru formalnega pogleda na vprašanje morebitnega krčenja tako imenovanih narodnosti pravic. Ocenjujemo, da pripadniki avtohtone narodne skupnosti morda Varuha človekovih pravic ob primerih krčenja niso seznanili zaradi omejenih pristojnosti Varuha, morda zaradi slabega poznavanja njenih pristojnosti ter tudi zaradi malodušja, ki izvira iz splošnega nezaupanja v vse državne institucije. V okviru organizacij in ustanov narodnih skupnosti so razprave o težavah, ki se nanašajo na uresničevanje in kršenje pravic narodnih skupnosti, žal konstantne. V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti z zaskrbljenostjo ugotavljamo, da kljub več primerom nacionalne nestrpnosti do avtohtonih narodnih skupnosti in njunih pripadnikov, marsikdaj povezanimi z zlorabo socialne stiske državljanov, nadalje, kljub stalnemu ugotavljanju razkoraka med ustavnimi in zakonskimi določbami o varstvu narodnih skupnosti na različnih področjih in njihovim uresničevanjem v praksi ter drugi primeri kršitev človekovih pravic pripadnikov omenjenih narodnih skupnosti; se v zvezi s tem zgodi zelo malo. Tudi letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic za lansko leto, kot sem že omenil, se naštetega zgolj dotakne. Omenjene primere kršitev je večkrat obravnavala Komisija Državnega zbora za narodni skupnosti ter o njih poročala pristojnim organom. Žal moramo ugotoviti, da sta avtohtoni narodni skupnosti in njuni pripadniki v konstantnih in večletnih pojavih sovražnega govora, vsiljevanju kolektivnih krivic ter drugih oblik kršenja človekovih pravic največkrat ostali brez primernega odziva. V prej omenjenem pogovoru z gospo varuhinjo smo na to posebej opozorili. Omenjene težave v večini ne sodijo v pristojnost ustanove Varuha, da ne bi bilo pomote; vendar je pa lahko vloga te ustanove zelo pomembna. Naj na koncu še povem naslednje. Ker prihaja do različnega razumevanja kompetenc Varuha človekovih pravic v zvezi s temi vprašanji, kar je delno mogoče pripisati sistemski naravi te institucije, je Komisija za narodni skupnosti na zadnji seji po obravnavi Poročila Varuha sprejela sklep, da predlaga Varuhu človekovih pravic, da v sodelovanju z avtohtonima narodnima skupnostma proaktivno izvaja vlogo varstva njunih pravic pri obveščanju o vlogi in pomenu tega instituta. Dogovorili smo se tudi o drugih aktivnostih sodelovanja v upanju, da se delo Varuha na tem občutljivem in specifičnem področju nadgradi. Po našem prepričanju bi bilo to v duhu visoke ravni zaščite pravic avtohtonih narodnih skupnosti v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospa Erika Dekleva.
Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Vsakoletno poročilo Varuha človekovih pravic, tokrat že dvajseto po vrsti, je pomemben smerokaz za delo vseh treh vej oblasti. Hkrati pa je pomemben kazalnik stanja države in družbe kot celote. Ni nenavadno, da je razvoj institucij Varuha človekovih pravic neločljivo povezan z odnosom med posameznikom in oblastnimi organi, saj so se institucije Varuha razvijale tudi ali predvsem zaradi podrejenega položaja posameznika v razmerju do vseh treh vej oblasti – izvršne, sodne in zakonodajne. Varuh človekovih pravic pri svojem delu vzpostavlja določen odnos do vseh navedenih vej oblasti, zato je njegovo neodvisno in nepristransko delovanje pri varovanju pravic vseh državljank in državljanov še toliko bolj pomembno. Dovolite, da na kratko nanizamo nekaj sicer znanih dejstev o instituciji Varuha človekovih pravic Republike Slovenije. Le-ta so bistvenega pomena za razumevanja dela in pristojnosti same institucije. Varuh človekovih pravic je ustavna kategorija, saj 159. člen Ustave Republike Slovenije določa, da se za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih pooblastil z zakonom določi varuh pravic državljanov. Zakon o Varuhu človekovih pravic določa, da je Varuh pri svojem delu neodvisen in samostojen ter se ravna po določilih Ustave in mednarodnih pravnih aktov o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Zakon prav tako določa, da vsakdo, ki meni, da so mu z aktom organa kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine, lahko poda pobudo za začetek postopka pri Varuhu. Varuh lahko začne postopek tudi na lastno pobudo oziroma lahko obravnava tudi širša vprašanja, ki so pomembna za varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Varuh je dolžan voditi postopek nepristransko in ne more biti klican na odgovornost za mnenje ali predlog, ki ga je izrekel v okviru opravljanja svoje funkcije. V Poslanski skupini SMC smo prepričani, da varuhinja človekovih pravic opravlja svoje delo v skladu s pravkar navedeni dejstvi, kar se odraža tudi v Dvajsetem rednem letnem poročilu, o katerem danes razpravljamo. Razpravljamo o spoštovanju človekovih pravic, svoboščin in temeljnega človeškega dostojanstva, razpravljamo o transparentnosti in odgovornosti delovanja temeljnih političnih institucij ter tudi o sodelovanju oblasti s civilno družbo. Ko je govora o zaščiti pravic vseh državljank in državljanov, še posebej pa ranljivih družbenih skupin. Veseli nas, da varuhinja v poročilu zaznava nekaj pozitivnih korakov v smislu sprejetih odločitev, ki težijo k višjim standardom zaščite človekovih pravic. Pozdravljamo večjo odgovornost medijev pri poročanju o občutljivih tematikah, še zlasti, če se dotikajo otrok in žrtev kaznivih dejanj. Pozdravljamo tudi spodbudne podatke o pozitivnih trendih, krajšanju ter optimizaciji sodnih postopkov. Treba je omeniti tudi pozitivne zakonodajne pobude, ki so bodisi že sprejete v tekočem mandatu Državnega zbora bodisi so v postopku obravnave ter težijo k večji zaščiti človekovih pravic posameznikov in določenih skupin. Naj izpostavimo le nekatere: na primer spremembe volilne zakonodaje, ki odpravljajo neustavnost Zakona o volitvah v Državni zbor glede dostopnosti volišč za invalide; spremembe Zakona o sodnih taksah, ki odpravljajo protiustavnost glede oprostitve plačila sodnih taks za socialno šibkejše; socialne spremembe Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki zasledujejo cilj uresničevanja ustavnega načela socialne države in izpolnitev zavez iz aktualnega Socialnega sporazuma. Ker pa se zavedamo, da je pot do končnega cilja še dolga, naj izpostavimo samo nekaj področij, kjer je napredek ter razmislek o spremembah še posebej potreben. Še vedno nimamo neodvisnega zagovornika načela enakosti, niti polnopravne državne institucije za človekove pravice, ki bi delovala na podlagi univerzalno sprejetih pariških načel. Stanovanjska problematika še vedno ostaja pereča. Delavci vse prevečkrat ne morejo uveljavljati svojih pravic in so nemalokrat izpostavljeni situacijam, ko za svoje delo niso plačani, niti se jim ne zagotavlja socialna varnost ter so deležni različnih oblik trpinčenja. Zaskrbljujoč je tudi podatek, ki izhaja iz poročila Varuha, da se je povečalo število obravnavanih zadev v zvezi s posebej ranljivimi skupinami otrok, ki so v rejništvu ali v zavodskem varstvu, ter otrok s posebnimi potrebami. Vsi skupaj si moramo prizadevati za zagotovitev položaja, ki ga otrokom zagotavljajo Ustava ter mednarodni pravni akti s področja človekovih pravic. Želimo si in pričakujemo, da bomo o ustreznih zakonskih spremembah čim prej odločali tudi v Državnem zboru. Spoštovane in spoštovani! Ena od pomembnejših deklaracij na področju človekovih pravic – to je Dunajska deklaracija, sprejeta na svetovni konferenci o človekovih pravicah leta 1993 – jasno določa, da so človekove pravice in temeljne svoboščine prirojene pravice vseh ljudi. Njihovo varovanje in uveljavljanje je naloga vseh vlad. Naj k temu dodamo še naloge, pristojnosti in odgovornosti ostalih vej oblasti ter vlogo slehernega posameznika. V Poslanski skupini SMC smo poročilo varuhinje skupaj s predlogom priporočila podprli na matičnem delovnem telesu in mu bomo podporo izrekli tudi danes.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranka, v njenem imenu gospod Franc Breznik.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovana varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer! Vsakoletno poročilo Varuha človekovih pravic, tokrat za leto 2014, predstavlja pomemben in ključen dokument, ki prikazuje stanje na področju varovanja in spoštovanja človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Spoštovana varuhinja, opravljate odgovorno nalogo. S svojim delovanjem posegate tudi na izjemno občutljiva področja, kjer so posamezniku vse prevečkrat kršene tudi najbolj osnovne človekove pravice, ki posegajo v njegovo integriteto in dostojanstvo; ob tem, da je 34. člen Ustave Republike Slovenije jasen – vsakdo ima pravico do osebnega dostojanstva in varnosti. Kot ugotavljate tudi sami v letnem, sedaj že Dvajsetem poročilu Varuha človekovih pravic, je prav vprašanje človekove integritete in dostojanstva večkrat na preizkušnji, saj so posamezniki velikokrat izpostavljeni neupravičenim in nedopustnim napadom na sicer z ustavo določeno pravico; ta pa ne bi smela biti nikoli vprašljiva. Ni odveč opomniti, da bi morali biti ne glede na okoliščine in ne glede na situacijo po Ustavi, ki je najvišji pravni akt, vsi enaki pred zakonom in da vsakomur zagotavlja enake človekove pravice in temeljne svoboščine – ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje, gmotno stanje, rojstvo, izobrazbo, družben položaj, invalidnost ali katerokoli drugo osebno okoliščino. Tisti, ki že leta bolj natančno spremljamo delo ali delovanje Varuha človekovih pravic, smo si zagotovo enotni v tem, da je izdelovanje nekakšne analize stanja na področju varovanja človekovih pravic zelo zahtevna in prav nič enostavna naloga; saj posega prav na vsa področja in na vse nivoje družbenega življenja. Od Varuha človekovih pravic osebno pričakujem in tudi v Slovenski demokratski stranki, da na kršitve človekovih pravic opozarja ne samo v skladu z Ustavo in zakoni, ampak da bo znal tudi odgovorno pretehtati, kdaj bo neka odločitev ali poseg v določeno, zlasti občutljivo situacijo prinesla izboljšanje stanja in kdaj bo kljub morda dobri nameri zadevo morebiti tudi poslabšala. Varuh človekovih pravic mora biti pri svojem delu pošten, vesten in predvsem pravičen. Ne sme biti politično obremenjen ali pristranski. Ker je Varuh človekovih pravic nesporna moralna avtoriteta na področju varovanja človekovih pravic, pa je vzgled vsem nam, kako ravnati v tudi izjemno občutljivih situacijah. Ustava Republike Slovenije zato je v svojem 159. členu za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ustanovila Varuha človekovih pravic. Varuh je neformalna oblika varstva pravic posameznikov v razmerju do nosilcev oblasti. Varuh kot ustavna kategorija v slovenski ustavni ureditvi ni del mehanizma oblasti, ni del mehanizma oblasti, ampak je prej neke vrste protioblast, saj s svojim delovanjem omejuje njeno samovoljo pri poseganju v človekove pravice in temeljne svoboščine. Deluje na neformalen način in črpa svojo avtoriteto iz svojega ugleda in položaja v družbi, zato opozarja, kako pomembno institucionalno vlogo ima Varuh. Če naredimo kratko primerjavo, v številnih državah je Varuh ustanovljen samo z zakonom in ima v primerjavi z našim varuhom bistveno šibkejši položaj. Zato je delo Varuha pri nas, ko odloča o določenih stvareh, ki so vezane na kršitve človekovih pravic, še toliko bolj odgovorno in predvsem izredno pomembno delovanje. Od vas, spoštovana varuhinja, v Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da boste povzdignili svoj glas oziroma samoiniciativno opozorili na to, da imate tudi v členu Zakona o varuhu pravic jasno zapisano [[…]]na kršitev človekovih pravic tudi takrat, ko vam morda ne bo to najbolj ustrezalo; je pa odgovorno in nujno. Oportunost pri Varuhu človekovih pravic glede na njegov ustavni položaj nima mesta. Na področju ustavnih pravic Varuh tudi letos ugotavlja v svojem letnem poročilu, v podpoglavju Etika javne besede, izrazit sovražni govor v javnem diskurzu. Prejete pobude so se res zmanjšale s 183 zadev na 89. Zmanjšanje je izključno na račun manjšega pripada zadev. Sami to ugotavljate in treba je storiti vse, da se takšni govorici reče – ne. V primeru sovražnega govora pa naj se ga v skladu z zakonodajo ustrezno preganja. Vsi poznate 100. člen Kazenskega zakonika, ta je jasen. Tudi 63. člen Ustave Republike Slovenije je jasen. Vse to daje podlago za ustrezno sankcioniranje sovražnega govora v Republiki Sloveniji. Vendar pa je najprej treba vedeti, kaj sploh je sovražni govor. Imam občutek, da včasih v Republiki Sloveniji tega ne vemo. Tudi v Državnem zboru ne vemo, kaj je sovražni govor in zakaj je tako pomembno, da poznamo natančno definicijo sovražnega govora; zlasti ker pod definicijo sovražnega govora pač ne sodi vse, kar se nekomu zdi nesprejemljiva govorica. Na eni strani bi lahko rekli, da imamo sovražni govor, ki se ga da sankcionirati; na drugi strani pa imamo kulturo govora določenega posameznika, ki pa še vedno sodi v jasno zagotovljene ustavne pravice. Sovražni govor je izražanje mnenj in idej, ki so po svoji naravi diskriminatorne, ksenofobične, rasistične, homofobične ter uperjene proti različnim manjšinam, skupinam in posameznikom. Temelji na prepričanju, da so nekateri ljudje manjvredni zaradi različnih osebnih okoliščin. Sovražni govor lahko enačimo s socialnim dejanjem, saj lahko grobo določi družbeni položaj tistih, proti katerim je usmerjen. In tu mora zlasti Varuh človekovih pravic, ker ima to posebno moč in posebno avtoriteto, imeti enaka merila za vse. Lahko rečem, da marsikdaj temu ni bilo tako. Pa tu nimam v mislih sedanje varuhinje človekovih pravic ali samo nje; ampak vse prejšnje oziroma dosedanje varuhe človekovih pravic. Ugotavljamo namreč, da se v javnem prostoru razprave, ki so nesprejemljive, pogosto bolj ocenjujejo na podlagi tega, kdo je tisti, ki je nekaj izrekel, kot pa kakšna je bila dejanska vsebina izrečenega govora. Treba se je pogovarjati o vsebini in ne o tem, kdo je nekaj rekel ali izrekel. Od Varuha človekovih pravic v Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da bo s svojim videnjem določene teme sodeloval tudi na sejah Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Moram povedati, da po večkratnem opozarjanju varuh sedaj sodeluje v razpravah na komisiji oziroma je prisoten. Vsaj to se je premaknilo, da danes na seje Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki se ukvarja s človekovimi pravicami, pridejo – če že ne pride varuh – vsaj namestniki varuha; kar sam in ostali člani komisije pozdravljamo in sem tega zelo vesel. Ne hodijo pa na te seje nekateri poslanci koalicije. Tu bi pričakoval od ljudi, ki so na svojih položajih zato, da verjamejo v človekove pravice. Saj ni treba, da se vsi z vsem strinjamo. Potrebna pa je razprava, polemika in dialog; tega je na tej komisiji premalo. Ampak to je vsekakor bolje, spoštovana varuhinja, kot pa recimo delovanje koalicijskih poslancev, ki sem jih omenil. Na žalost vse to, kar ugotavljamo, kar smo ugotavljali že pri prejšnjem poročilu in kar smo opozarjali v Slovenski demokratski stranki, se tudi v tem mandatu sej Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti sploh ne udeležujejo ali pa le pri določenih temah. In takšne zadeve so nesprejemljive. Kakšna je bila utemeljitev koalicijskih poslancev, zakaj jih na sejah največkrat ne bo? Rekli so, da to ne sodi v pristojnost Komisije za peticije, pa čeprav je osnovna naloga Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti prav to, da prisluhne državljankam in državljanom ter obravnava vse peticije in tudi vse kršitve človekovih pravic enako. Danes smo od svojih kolegov in kolegic največkrat slišali citiranje temelja Dunajske konvencije, sprejete leta 1993, da so te človekove pravice prirojene, da so naravne, da je to nekaj, kar je nastajalo v skladu s civilizacijo. In ne razumem takšnega, lahko rečemo, zelo enostranskega obravnavanja; določene pravice – ja, določene pravice – ne. Ravno tu vidim manko resne zgodovine, resne demokracije v Sloveniji in na to v Slovenski demokratski stranki večkrat opozarjamo. 45. člen Ustave Republike Slovenije pravi, da ima vsak državljan pravico do vlaganja peticij in do drugih pobud splošnega pomena. Smisel te pravice pa je v tem, da lahko državljanke in državljani vlagajo peticije oziroma pobude brez strahu pred morebitnimi represivnimi ukrepi državnih organov; predvsem pa, da lahko državne organe opozarjajo na probleme, nastale v družbi. Vi pa, nekateri spoštovani kolegice in kolegi, to pravico, ki je tesno povezana tudi s pravico do svobode izražanja, odrekate. Bojim se, kot se je sedaj ponovno začelo v praksi – vsaj v nekaterih dejanjih pravosodja – ugotavljati, da se nekako vrača 133. člen Kazenskega zakonika nekdanje, prejšnje države. Tisti, ki so si upali izreči kaj kritičnega proti nekdanji oblasti, jim je lahko grozil zapor do 10 let. Zakaj to govorim? Govorim največkrat tudi zato, ker žrtvam prejšnje države, prejšnjega totalitarnega režima danes v neki renesančni podobi prihajajo na dan ljudje, ki so nekoč delovali v Službi državne varnosti, danes pa zasedajo mesta v pravosodju, tukaj v Državnem zboru, v izvršilni veji oblasti in tudi v novinarski stroki. To je nesprejemljivo. Naj spomnimo na primer v letu 2014 in tudi v letu 2015, v procesu v Mariboru, na kar opozarja Odbor 2015, ko je nekdanji pripadnik Službe državne varnosti kasneje deloval v Sovi in je danes sodnik na Okrožnem sodišču ter deluje proti nekdanjemu županu. Govorim o primeru Kangler. Ta človek, ta sodnik se iz tega primera ni izločil; množično, lahko rečem, se v tem primeru krši Bordojska deklaracija, ki govori o videzu nepristranskosti sodnikov in tožilcev. Na to opozarja Odbor 2015. Kolikor vem, tudi varuhinja ste se z njimi sestali ali se boste, zato verjamem, da bo tudi ta primer kot eklatanten primer kršenja človekovih, torej videza nepristranskosti, obsojen in tudi v sodnih postopkih, kot pri kolegu Kanglerju, da bo v naslednjem poročilu za naslednje leto omenjen. Naj še povem bistvene poudarke varuhinje v Dvajsetem poročilu za leto 2014. Varuh poudarja, da so temeljna načela pravne države pogosto kršena. Zakoni se ne sprejemajo vedno na pregleden in demokratičen način, največkrat brez prepotrebnega sodelovanja zainteresirane javnosti, rokohitrsko in nepremišljeno. Evropsko sodišče za človekove pravice v letu 2014 je kar v 29 primerih ugotovilo, da je Slovenija kršila najmanj eno človekovo pravico, največkrat pravico do učinkovitega pravnega sredstva – devetnajstkrat. Sledijo prepovedi mučenja, nečloveškega in ponižujočega ravnanja – trinajstkrat; pravica do odločanja v razumnem roku – sedemkrat, pravica do poštenega sojenja – petkrat ter pravica do svobode in varnosti – štirikrat. Varuh priporoča večjo koordinacijo resornih ministrstev in služb pri iskanju rešitev za probleme, povezane z uveljavljanjem človekovih pravic in svoboščin; da državljani in državljanke ne bi dobivali suhoparnih birokratskih odgovorov, da niso pristojni in naj se za to obrnejo drugam. Spoštovana varuhinja, tudi sam in tudi morebiti ostali poslanski kolegi ugotavljamo preko svojih poslanskih pisarn na eni strani šibke posameznike, ki so v nasprotju z državnimi organi največkrat v nezavidljivem položaju; ugotavljajo te suhoparne in birokratske odgovore. In če se kje, se tukaj pri teh ugotovitvah izredno strinjam; in po vsej verjetnosti tudi kolegice in kolegi. Varuh je omenjal, da je dokončal projekt Večer z Varuhom, imel je 13 zunanjih poslovanj, na katerih se je srečal z 206 pobudniki. V letu 2014 je Varuh prejel 3 tisoč 81 pobud, sprejel je 9 tisoč 982 telefonskih klicev, 17 tisoč 871 različnih elektronskih in drugih sporočil, na osebne pogovore je povabil 123 pobudnikov. Po teh številkah lahko ugotavljamo, da je stanje na sistemu in podsistemu te države resno, kot je že kolegica omenila. Nekateri sistemi in podsistemi te države ne delujejo ali pa delujejo slabše, kot smo si kadarkoli predstavljali. Zaradi vseh tistih, ki govorimo o resnih reformah na določenih področjih v tej državi, predvsem določenih sistemskih pomanjkljivostih, da se tudi tukaj v Državnem zboru in na Vladi začnemo ukvarjati z resnimi reformni predlogi. Varuh v splošnem delu razočarano ugotavlja, da od 154 priporočil, ki jih je podal v letu 2013, kar 93 v letu 2014 ni bilo uresničenih. Ravno preko tega, spoštovana varuhinja, ugotavljamo, da so reformni ukrepi nujno potrebni na različnih področjih. Če omenim dve področji iz tega poročila, ki se mi zdita izredno pomembni, gre do področja pravosodja, ki ga največkrat omenjamo. Na področju sodnih postopkov je varuh v letu 2013 obravnaval 577 zadev. Leto prej – 460, od tega je bilo 106 pobud povezanih s kazenskimi postopki. Recimo, v letu 2012 je bilo teh pobud 73; 324 s civilnimi postopki in razmerji. Leto prej 267, 29 s postopki pred delovnimi in socialnimi sodišči; 17, 113 postopkov o prekrških. Število pobud na področju sodnih postopkov se je v primerjavi z letom prej zvišalo, kar napotuje na vprašanje učinkovitosti sodstva. Predvsem se krši zaveza javnosti glede stanja v sodstvu, ki je bila podpisana junija 2013, vendar se stanje na tem področju ne izboljšuje. Varuh navaja, da se spodbudni podatki o pozitivnih trendih, skrajšanju ter optimizaciji sodnih postopkov [[...]]V zvezi z obravnavo pobud na področju sodnih postopkov je mogoče zbrati probleme, ki se na eni strani nanašajo na dolgotrajnost nekaterih sodnih postopkov, na drugi strani pa na kakovost sojenja. V ospredju pobud so bile naslednje pravice: pravica do sodnega varstva, enakega varstva pravic, pravica do pravnega sredstva, pravna jamstva v kazenskem postopku. Varuh poudarja, da se je predsednik Sodnega sveta podrobno seznanil s prizadevanji za izboljšanje stanja na področju sodstva; zlasti z dolgoročnimi ukrepi za dvig ugleda sodstva, h kateremu lahko sicer največ pripomore vsak sodnik sam. Posebej pozdravlja revidirana merila za kakovost dela sodnikov in prizadevanj Sodnega sveta za boljšo ureditev kadrovanja za izvolitev v sodniško funkcijo. Soglasno bi bilo treba sprejeti dolgoročno strategijo vodstva kot temeljnega orodja za njegovo uspešno delovanje. Varuh tudi ugotavlja, da sodni zaostanki ostajajo ena glavnih težav sodstva in da so na področju zagotavljanja sojenja v razumnem roku še vedno težave. Na to kažejo tudi podatki o izplačanih odškodninah na primer kršitve do sojenja v razumnem roku, pa tudi odločitve ESČP. Gre predvsem za zadeve, ki so se končale pred uveljavitvijo Zakona o varstvu pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja in tudi za primere, ko je sodišče ugotovilo, da obstoječa domača pravna sredstva na tem področju ne zadoščajo. V Slovenski demokratski stranki nas zelo veseli, da varuhinja na področju pravnih zadev tudi v letu 2006 v svojem zadnjem odstavku tega poročila omenja dokončno rešitev tudi [[nerazumljivo]]povojnih pobojev in dostojen pokop vseh žrtev pa tudi položaj odškodnin, tudi vsem tistim oškodovancem 2. svetovne vojne. Naj povem na tem področju, da se je zaradi kritičnega, zelo malomarnega odnosa in zelo pristranskega odnosa državnih institucij do tega vprašanja pred kratkim ustanovilo tudi Društvo Huda jama, ki združuje oškodovance in sorodnike teh pobitih po 2. svetovni vojni s področja treh držav. Mislim, da je sedaj v tem društvu že na tisoče posameznikov, ki se bodo skupaj, torej tudi z vašimi ugotovitvami, prizadevali za ureditev tega stanja, ki je nevzdržno, ki tudi ne spoštuje Dunajske konvencije; kjer marsikdaj, spoštovana varuhinja, kot sem nekajkrat omenil tudi na seji Komisije za peticije, pozabljamo, da obstaja samo ena človekova pravica, ki ne ugasne z njegovo pravno naravo. Samo ena človekova pravica ostaja po njegovi smrti in to je pietetna pravica posameznika – da je nekoč obstajal, da je bil pravna oseba, da je imel nekatere pravice v času svojega življenja. Pravica, ki ostaja po smrti, je tista pravica, pieteta, pravica njega, predvsem njegovih najbližjih, da ima grob, da se ga lahko ljudje spominjajo in lahko marsikdaj prižgejo tudi kakšno svečo na njegovem grobu. Ta pravica se v Sloveniji krši, tudi danes. Imamo več kot 600 evidentiranih povojnih grobišč. Še danes se pa sprašujemo, tudi tukaj v Državnem zboru, ali smo imeli nekoč totalitarno oblast ali ne; kar je nesprejemljivo, kar je tudi Ustavno sodišče večkrat v svojih judikatih povedalo, kar je tudi Vrhovno sodišče povedalo. Zaradi takšnega diskurza, da mi še leta 2015 v tej instituciji ugotavljamo, ali je šlo za neko navidezno demokracijo ali ne, je tudi nesprejemljivo, da sploh takšen diskurz teče. In do tega imamo v Slovenski demokratski stranki, kot veste, vedno ničelno toleranco, do vseh treh totalitarizmov – nacističnega, fašističnega in komunističnega sistema. Naj na koncu poudarim, da smo izredno veseli, da so bila na seji Komisije za peticije poleg priporočil Varuha sprejeta tudi priporočila Slovenske demokratske stranke na področju zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja. Naj omenim ta priporočila, predvsem to, da Državni zbor ugotavlja oziroma da Ministrstvo za zdravje priporoča, da se pripravi sistemske ukrepe, s katerimi bo zagotovljena večja učinkovitost vseh vrst nadzorov v zdravstvu. Predvsem pa to, da Državni zbor, Ministrstvo za zdravje, Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti priporoča, da v skladu z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju čim prej pripravita podzakonski akt glede vrste in stopenj telesnih okvar. Spoštovani kolegice in kolegi, v tej državi imamo kar nekaj zadev, ki jih moramo razrešiti, da bodo imeli državljani in državljanke dostojno življenje, da bodo lahko preživeli, ker jim to pripada po ustavi. V Slovenski demokratski stranki bomo podprli Poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2014. Podprli bomo vsa priporočila, ki jih je Varuh zapisal, podprli bomo tudi omenjena priporočila, ki so bila podprta tudi že na odboru. Glede ostalih vsebinskih stvari pa bomo v nadaljevanju, kolikor časa še bo ostalo, v razpravi s poslanskimi kolegi Slovenske demokratske stranke tudi razpravljali. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovana varuhinja gospa Vlasta Nussdorfer, namestnika, kolegice in kolegi! Pred nami je Letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2014. In tudi letos je poročilo obsežno, temeljito, za kar si varuhinja gospa Vlasta Nussdorfer s sodelavci vsekakor zasluži priznanje. Vprašanje pa je, če si zaslužimo priznanje tudi vsi mi. Smo odločevalci – mi in vlada – zadeve v resnici obrnili na bolje? Žal ne v zadostni meri, saj poročilo v veliki meri opozarja na iste probleme kot lani in leta pred tem. Drži, da se je število priporočil nekoliko zmanjšalo, a s stanjem pač ne moremo biti zadovoljni. Kot že lansko leto se je izkazalo tudi v aktualnem poročilu, da je varstvo človekovih pravic še posebno v času gospodarske krize in okrevanja po njej zahtevna naloga, saj kriza ljudi vedno udari z zamikom; gospodarskega okrevanja pa državljanke in državljani še ne občutijo. Na krizo smo se kar nekoliko navadili, tudi država je kljub gospodarski rasti previdna in še vedno varčuje, kar je načeloma prav, a ne na račun najbolj ranljivih. Naj samo omenim, s kakšnimi težavami smo izpogajali izredno uskladitev pokojnin, čeprav se le-te niso usklajevale že pet let in številni upokojenci živijo pod pragom revščine. Varuhinja ugotavlja, da kar petina prebivalstva živi z visokim tveganjem socialne izključenosti, to je 400 tisoč ljudi vseh starostnih skupin. In tukaj smo padli na izpitu. Strukturne reforme, ki so ključne, da bomo lahko kos potrebnim ukrepom za zmanjševanje revščine, nekako ne ugledajo luči sveta. Poročilo Varuha je na nek način odraz naše družbe, ne najbolj prijazen, in vsi navedeni problemi so žal postali del našega vsakdana. Najbolj prizadeti ostajajo starejši, generacija mladih, brezposelni in otroci, ki delijo usodo svojih staršev in jim revščina prav tako ne prizanaša. In kljub priporočilom se v enem letu stanje ni bistveno spremenilo. Zaskrbljujoče je, da danes težko preživijo tudi tisti, ki imajo zaposlitev; upokojenci, ki prejemajo pokojnine; in mladi, pri katerih je prekarno delo postalo pravilo in ne izjema. To mladim seveda ne omogoča prehoda v odraslo obdobje in tukaj bodo zagotovo potrebne tudi sistemske spremembe. Obenem postajamo dolgoživa družba, pričakovana življenjska doba se podaljšuje, zato tudi v poslanski skupini delimo mnenje varuhinje, da moramo kot družba odgovorno in učinkovito odgovoriti na ta vprašanja. Iz tega sledi nujnost zdravstvene reforme, nujno potrebujemo demografski sklad ter ukrepe na področju medgeneracijskega sodelovanja. Zakon o dolgotrajni oskrbi smo potrebovali že včeraj, pa za enkrat pred nami nimamo niti osnutka. Naj se za hip ustavim še pri ugotovitvah na področju zdravstvenega varstva. Zanimivo je, da število pobud ostaja enako, spremenila pa se je vsebina. Čakalne vrste niso več v prvem planu, temveč je bil znaten porast prijav v zvezi z zdravili in zamenjavo le-teh. Zelo problematični so tudi nadzori v zdravstvu. Vsi poznamo težave otroške srčne kirurgije, ki jo v svojem poročilu izpostavlja tudi varuhinja. Lahko bi se dotaknili še marsičesa, recimo nizkega zaupanja v pravni sistem, za katerega so si v veliki meri v sodstvu krivi sami; a menim, da je v poročilu problematika dovolj dobro obdelana. Ne moremo mimo poglavja o nasilju nad ženskami, otroki in starejšimi, ki je še vedno pereč problem, čeprav se o njem ne govori na glas. Za domačimi zidovi se dogaja marsikaj in zato moramo tem občutljivim temam začeti posvečati večjo pozornost. Poslanska skupina Desus bo Letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2014 soglasno podprla; ponovno z upanjem, da bo prihodnje poročilo krajše in bolj spodbudno. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanke skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovana varuhinja, predstavnik Vlade, kolegice in kolegi! V Državnem zboru poslanke in poslanci dnevno sprejemamo odločitve, s katerimi pogosto premalo premišljeno sežemo v življenja prebivalk in prebivalcev te države. Obravnava varuhovega poročila nas na posledice teh odločitev ali še pogosteje neodločitev opozori brez birokratskih ovinkarjenj in pravniške latovščine. Seznanjenost s stanjem, kakršno je – poročilo zato po večini ni zbir dobrega in lepega, ampak nastavlja ogledalo, v katerem bi se moral vsak prepoznati in sprejeti svoj obraz. A namesto da bi priznali odgovornost, raje prebežimo v zavetje iskanja opravičila v težavnih koalicijah ali nemočnih opozicijah. Ker rek o času, ki celi rane, velja tudi za politiko, se bomo jutri ob spopadih o velikih finančnih temah tako ali tako zopet bolje počutili. Rdečica na osramočenih obrazih pa bo tako kot spomin na neprijetno poročilo, kjer vsak izmed nas nosi vsaj del odgovornosti, iz dneva v dan bolj bledela. Vsakoletno varuhovo priporočilo nas opominja, kaj vse bi morali storiti, da bi uspeli zagotoviti učinkovito reševanje ustavno zajamčenih človekovih pravic in temeljnih svoboščin, zato posebej bodejo primeri, ki se vlečejo iz leta v leto in pričajo o agoniji posameznikov oziroma skupin. Kot ugotavlja Varuh, ostaja velika večina priporočil neuresničenih. Takšnih je v letu 2013 kar 93 od skupno 154. Zato jih tudi v obravnavanju ni malo, ki se začenjajo z Varuhom – Varuh znova spodbuja, Varuh znova priporoča ali varuh ponavljamo. Poročilo med drugim prinaša tudi novost, ki trka na vest odgovornih; to je zbir priporočil preteklega dokumenta, ki so pospremljeni s slikovito ponazoritvijo napredka. Ni malo področij, na katerih Varuh ne zaznava izboljšanj. To so področja stanovanjskih zadev, pokojninskega in invalidskega zavarovanja, zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja, socialnih zadev in kar je najbolj zaskrbljujoče – področje varstva otrokovih pravic. Otroci so naše največje bogastvo, radi rečemo; a kaj porečemo, ko trpijo pred nasiljem, revščino, v neurejenih družinskih razmerjih, zaradi učnih težav oziroma se spopadajo s primanjkljaji. Nekaj ti moram povedati, je bilo nosilno geslo projekta Teden otroka. Pa jih pogosto ne slišimo, preglasijo jih namreč klici bruseljskega cityja ali pozivi domačih malikov izravnalnega proračuna. Naj še malo počakajo, slišimo; čakanje pa se podaljšuje, vse bolj v dobo mladostništva in odraslosti – in še ena generacija je izgubljena. Podobno je z njihovimi romskimi vrstniki. Pretežno živijo v neprimernih bivanjskih enotah, kar se odraža tudi v njihovem zdravstvenem stanju, spopadajo se s težavami na področju izobraževanja; ko zrastejo v dobo odraslosti, pa so težko zaposljivi. Bo vlada prevzela skrb za izboljšanje razmer v tistih občinah, ki so nekooperativne, kot to predlaga Varuh?! Svojo ost kritike Varuh uperi tudi v naš Državni zbor. Naj ne bo odveč samokritičnost ob ugotovitvi, da so pogosto kršena temeljna načela pravne države. Pri tem je pomenljivo, da Varuh v prvi vrsti opozarja na sprejemanje zakonodaje. Kot opaža, se ta vedno ne sprejema na pregleden in demokratičen način; pogosto pa brez sodelovanja zainteresirane javnosti, rokohitrsko in nepremišljeno. Socialni demokrati obžalujemo, da rokohitrsko in nepremišljeno odpravljeni tudi nekateri zakonski predlogi, ki odpravljajo ugotovljene kršitve človekovih pravic. Naj spomnim le na prizadevanja, ki smo jih v naši poslanski skupini namenili reševanju problematike hišniških stanovanj. Žal ste, večina poslank in poslancev, zavrnili poskus reševanja stanovanjske problematike ene najšibkejših skupin ter tako brez tehtnega premisleka povozili priporočila varuhinje, ki na povzročeno krivico hišnikom opozarja v letu 2013 in 2014. Varuh pa ne le opozarja, marveč tudi pohvali. Zato je prav, da temu zgledu sledimo tudi mi in poudarimo zgolj nekaj pozitivk, ki smo jih v Poslanski skupini Socialnih demokratov še lani umestili med velike črne pike. Tako lahko izrazimo zadovoljstvo ob napredku, ki se na področju varstva otrok in odraslih s posebnimi potrebami kaže v predlogu proračuna za prihodnji dve leti. Veseli nas, da je po dolgih letih vendarle nastopil čas za odpravo človeka nevrednega bivanjskega stanja otrok v Stari gori ter da se končno pričenja investicija v center za osebe z motnjo v duševnem razvoju na Debelem rtiču. Pozdraviti velja tudi ratifikacijo Konvencije Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter boja proti njima. Tako imenovana Istanbulska konvencija je prvi in hkrati najobsežnejši mednarodni pravni instrument, ki celovito določa obveznosti pogodbenic za preprečevanje nasilja nad ženskami, vključno z nasiljem v družini. Glede na odzivno poročilo vlade utemeljeno upamo, da bo takšnih opazk o napredku na prej izpostavljenih področjih še veliko več ter da bo pozitiven simbol, s katerim Varuh označuje napredek, postal stalnica na vseh področjih. Spoštovane in spoštovani! Narava poročila narekuje, da se v Državnem zboru obravnava sočasno s proračunskimi dokumenti. Priložnosti, da bi se ugotovitve poročila v večji meri odražale v sprejetem proračunu, do sedaj nobena vlada ni izkoristila. Prednost pred izpolnitvijo Varuhovih priporočil je dana zahteva mednarodnih finančnih lož, ki imajo svoje podpornike tudi v slovenski politiki. Te z zahtevami po javnofinančni vzdržnosti narekujejo krčenje obsega javnih storitev ter posledično odrekajo zaveze spoštovanja človekovih pravic. Prav bi bilo, da obravnava poročila ne izzveni v ceneno dobrikanje instituciji, ki je med najuglednejšimi in zaupanja vrednimi v državi. Res je, da je poročilo obsežno, da zajema večino anomalij, ki prepredajo vse sfere družbe; a enkraten izrek pohval instituciji je podcenjujoč do nje same in bo podcenjujoč do takrat, ko ne bo uresničen vsaj pretežni del priporočil. K njihovi uresničitvi pa lahko – in smo tudi dolžni – prispevamo vsi, ne glede na razmerje političnih sil. Kot je bilo zapisano v poslanici ob Tednu otroka, je pogovarjanje danes redka stvar, za katero ni potreben denar. Naša priložnost je, da ta današnji pogovor spremenimo tudi v dejanja. Spoštovani in spoštovane! Varuhinja pogosto zastavlja vprašanje, ali smo še socialna in pravna država. Pri iskanju odgovora nanj se ne poslužuje političnih kalkulacij, niti ne ponuja posamičnih skrbno izbranih primerov. Enoznačnega odgovora nam ne daje, četudi si želi, kot si želijo tudi ljudje, da bi bil odgovor pritrdilen. V prihodnjih mesecih bomo poslanke in poslanci imeli priložnost, da tudi sami pritrdimo pričakovanjem o krepitvi socialne in pravne države. Pravica do kvalitetnih javnih storitev v zdravstvu, šolstvu, socialnem skrbstvu in stabilna pravna država morajo ostati naša skupna skrb. To so pričakovanja, ki so plod volje slovenskega naroda, nedvoumno zapisna v 2. členu Ustave Republike Slovenije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov priporočila Varuha podpiramo in spoštujemo. Kar pa priporočilo oziroma poročilo razumemo kot enovito, vsebinsko zaokroženo in politično nepristransko celoto, smo do dodatnih priporočil, ki so bila podana na Komisiji za peticije, zadržani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o poročilu in predloga priporočila. Besedo ima gospod Matjaž Nemec.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovana varuhinja z ekipo, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Razprava o človekovih pravicah, ki poteka danes v Državnem zboru, poteka v zelo občutljivem in senzibilnem obdobju. Poleg vsakdanjih dogodkov, ki se odvijajo doma in v tujini, smo priča izrednim dogodkom, ki se odvijajo v teh dneh. Imeli smo priložnost vse te dogodke videti z neko mere distance, ko so pa se dogodki začeli odvijati pred našimi vrati, smo postali in moramo biti za vsa vprašanja človekovih pravic bistveno senzibilnejši, kot smo bili do sedaj. Ampak ne zato, da moramo biti, to je naša narava človeka, morali bi biti vselej. Kot tudi ta razprava ne bi smela potekati samo enkrat ne leto ob prisotnosti varuhinje, ampak bi morali živeti na tak način; ne samo mi poslanci, ampak tudi ljudje. Ta razprava ni namenjena samo nam, kolegice in kolegi, ampak vsem. Tu gre za način življenja, kako živimo, kako vidimo, da se vprašamo, zakaj smo sploh tukaj, zakaj smo sploh na Zemlji, kdo je prioriteta – ali je to narava, človek, žival, ali je to kapital, interes, ali je to posameznik, ali je to družba. Ravno to je razlog in to je ta moč varuhinje, da nam lahko vsaj enkrat na leto vsem potrka na vest in da se za trenutek ustavimo in dogovorimo o tistih stvareh, ki so res pomembne v življenju. Izpostavil bi nekatera dejstva, ki so omenjena v tem poročilu. Varuhinja je dejala ob uvodni besedi, da je bilo v letu 2013 neuresničenih kar 93 od skupno 194 predlogov. To je nek zbir priporočil preteklega dokumenta, ki so pospremljeni s slikovno ponazoritvijo tudi nekega napredka. Ni malo področij, na katerih Varuh ne zaznava izboljšav. To je tisto, kar je treba izpostaviti in o tem se moramo nenehno pogovarjati. To so področja stanovanjskih zadev, pokojninskega in invalidskega zavarovanja, zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja, socialnih zadev in kar je še posebej zaskrbljujoče – področje varstva človekovih pravic. Z vsem tem se soočajo naši državljani vsak dan; v teh dneh pa vidite, da ne samo le-ti. Bili so odgnani zaradi vojne, peš so se podali na pot in naš obraz je tisti, ki kaže o tem, kako ljudi sprejemati. Ampak tukaj ne govorim samo o pravicah beguncev, migrantov; govorim tudi o pravicah Slovencev, tistih, ki so na meji, ki jim je onemogočeno gibanje, ki jim je onemogočeno normalno življenje. O tem govorim. O izjemno senzibilnem obdobju. In ravno tukaj je naša odgovornost in naša strpnost, da na nek način naslavljamo javnost o umiritvi strasti. In to je tisto, glede katerega izkoriščam priložnost, o kateri lahko tudi danes govorimo in poudarjamo. Varuhinja je opozorila, da so se na področju Republike Slovenije odvili relativno dobri procesi. Tisto, kar je bolj negativno, je predvsem to, da nas opozarja tudi na to, kako poslanci delujemo v odnosu do sprejemanja zakonodaje. Tukaj opozarjamo predvsem na hitre postopke, ki se sprejemajo, sicer vedno govorimo tudi o izjemnih razmerah in te so bile. Ampak od tukaj naprej mislim, če ne bo izrednih okoliščin, ki trkajo na naša vrata, da je le čas, da se tudi vlada oziroma Državni zbor umiri in postavi tok dogajanja, ki ga bomo lahko spremljali, ki bo bolj transparenten za spremljanje s strani naših državljanov. Na tem mestu, kot je tudi moja kolegica za govorniško mizo, moram vseeno izraziti neke vrste pohvale predvsem Vladi, da je le – in ker sam izhajam iz tega območja – začela reševati problematike, ki se dotikajo mojega območja, in sicer Primorske, kjer sem tako ali drugače vpet kot prebivalec teh okrajev. Govorim o Stari gori in Debelem rtiču. Naša prizadevanja v naši stranki so bila v preteklosti namenjena tudi reševanju hišniških stanovanj. Žal pa nismo dobili takšnega konsenza s strani kolegic in kolegov, da bi eno od najšibkejših skupin v naši državi lahko na nek način obvarovali. Neko zadovoljstvo lahko izrazimo tudi v napredku, ki se dotika področja varstva otrok in odraslih s posebnimi potrebami, kot sem že rekel, na Stari gori in Debelem rtiču. Ne smemo pozabiti na kvaliteto javnih storitev, šolstva, socialne oskrbe, stabilne pravne države – to je tisti temelj, ki omogoča vseh skupinam naše države normalni razvoj. Na tem mestu bi še dodal, da Socialni demokrati podpiramo poročilo in predvsem podpro priporočilu v tistem delu, kjer bomo s svojimi prizadevanji na nek način pospešili postopke. Varuhinji človekovih pravic bi se zahvalil na tem mestu, da nas nenehno opozarja tudi s temeljitejšim pregledom aktivnosti in neaktivnosti, ki jih je naša država in naša družba sprejela in nesprejela v preteklosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik. Pripravi naj se gospa Marija Bačič, za njo pa gospa Vesna Vervega.
Spoštovana podpredsednica, predstavniki Varuha ter spoštovani član Vlade; kolegice in kolegi! Danes obravnavamo Poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2014; v njem Varuh omenja tudi pojav revščine. Sama sem se osredotočila prav na ta pojav, ker je bil v soboto svetovni dan boja proti revščini. Sprejela ga je Generalna skupščina Združenih narodov, da bi nas ozaveščala o tem pojavu, kajti vedno znova moramo razvijati občutljivost, da so med nami ljudje, ki so v gmotni in še kakšni drugi stiski. Vemo, da se je stopnja tveganja revščine ob pojavu recesije začela poglabljati in se je poglabljala vse do lanskega leta. Lani se je na srečo ustavila in predvidevam, da se bo to še nadaljevalo, da se bo morda začela celo zmanjševati, kar bi bilo res potrebno, saj pri nas živi pod pragom revščine 14,5 % ljudi ali 290 tisoč ljudi. Najbolj so ogroženi, največja skupina je med upokojenci, sledijo jim brezposelne osebe, mladoletne osebe in na žalost tudi nekateri zaposleni. Res je, da se je v lanskem letu nekoliko povečal razpoložljivi dohodek na gospodinjstvo, vendar je stopnja revščine še vedno ostala na isti ravni. Poslanci moramo skrbeti, da se bo sprejemala takšna zakonodaja, ki bo omogočala takšne socialne in ekonomske politike, da bodo imele vpliv na ta pojav. Menim, da smo v letošnjem letu poslanci že naredili nekaj korakov v to smer. Naj omenim to, da smo omogočili, da se je sprostila brezplačna prehrana v šolah, da smo omogočili, da so najbolj ranljive skupine ljudi zaprosile za odpis dolgov za najnujnejše življenjske potrebe in da je pred vrati zakonodaja, ki jo bomo poslanci SMC seveda podprli. Ta zakonodaja bo zvišala višino denarne socialne pomoči, več družin bo upravičenih do otroškega dodatka in tudi več šolajočih otrok bo upravičenih do štipendije. To je sigurno nek pomemben amortizer za pojav revščine. Druga plat medalje so ustrezne ekonomske politike, da bi se gospodarska rast ohranjala, da bi se odpirala delovna mesta; saj sama menim, da je zaposlitev, ko si sposoben poskrbeti zase in svojo družino, najboljša preventiva in tudi najboljši občutek, kar se tiče samozavesti. Mi imamo takšno socialno politiko, da deluje ciljano. To pomeni, da je usmerjena tako, da je osredotočena na tiste, ki to pomoč zares potrebujemo. In mislim, da je prav tako, saj nikoli ne bomo imeli toliko proračunskih sredstev, da bi lahko bile določene pravice univerzalne; ali pa še lep čas ne bomo imeli toliko sredstev. Najbrž je ravno zaradi tega naš socialni sistem socialnih transferjev zelo zapleten in nekateri ljudje se v tem sistemu zelo težko znajdejo. Ta sistem ne pomeni samo ožjih socialnih pravic, ampak vpliva tudi na področje stanovanj, na področje zdravstvenega zavarovanja, na področje šolstva in še kaj. Zato mislim, da bi potrebovali – in to omenja tudi Varuh v svojem poročilu – neko točko, kjer bi državljani lahko dobili kakovostne in zanesljive informacije, kam se obrnejo in na kakšen način. In ob tem bi opozorila, da smo že imeli na centrih za socialno delo informatorje, ki so bili financirani iz evropskih sredstev. Zdaj so ti programi že končani in mislim, da bi bilo vredno znova razmisliti o uvedbi takšnih informatorjev, ki pa bi ozaveščali širše; ne samo za ožje socialne pravice, ampak na sploh za cel sistem, ki je, kot sem že rekla, pri nas precej zapleten. Ob tem bi poudarila še to, da menim, da pri nas tudi humanitarne organizacije zelo dobro delujejo in da so zelo dobro dopolnilo državnemu sistemu pomoči, ki deluje in odloča po upravnem postopku. Humanitarne organizacije pa lahko pomagajo takoj, tukaj in zdaj, brez odločanja in takoj, ko zaznajo stisko ljudi na terenu. Mislim, da jih mora država še naprej podpirati s sofinanciranjem in omogočati njihovo dobro delovanje. Ob tem bi pa še poudarila to, da sem vesela, da Slovenci izkazujemo, da imamo še občutek za sočloveka, da smo solidarni in da smo pripravljeni pomagati. To dokazujejo številne dobro organizirane dobrodelne akcije, na katere se Slovenci zelo dobro odzivamo. Vesela sem, da živim v takšni državi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravi naj se gospa Vesna Vervega, za njo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljena, gospa varuhinja s sodelavci, kolegice in kolegi! Rada bi izrazila pohvalo varuhinji za tako dobro pripravljeno poročilo. Pohvalno je, kako varuhinja budno spremlja, opozarja in se trudi za čim bolj enakopravno in enakovredno življenje vseh državljanov. Pri tem poročilu sem bila bolj pozorna na pravice invalidov. Rada bi se dotaknila predvsem prevozov oseb z motnjami v duševnem razvoju, ki obiskujejo posebne programe vzgoje in izobraževanja od 18. do 26. leta starosti ter jim ne pripada plačilo prevoza. Tu so v neenakopravnem položaju z osebami, ki obiskujejo varstveno-delovne centre. Pripomnila bi, da prav vsi enako dobijo dodatek za invalidnost. Eni so upravičeni do prevoza, drugi pa niso. Starši bi svoje mladostnike prav gotovo želeli vključiti v varstveno-delovne centre, vendar vsi vemo, da so prepolni, da so čakalne dobe. Zato jih morajo imeti v šolah, dokler se kapacitete varstveno-delovnih centrov ne sprostijo. Varuhinja pravilno ugotavlja, da so osebe z motnjami v duševnem razvoju, ki obiskujejo posebni program šole s prilagojenim programom oziroma posebni program, v neenakopravnem položaju s tistimi, ki obiskujejo varstveno-delovne centre. Pomanjkljiva zakonodaja pomeni kršitev prve alineje drugega odstavka 6. člena Zakona o izenačevanju možnosti invalidov ter 2. člena istega zakona. Naslednje opozorilo se nanaša na diskriminacijo pri prevozu gibalno oviranih študentov. Vemo, da je po Zakonu o prevozih v cestnem prometu študentom omogočena subvencionirana vozovnica, ki pa je, žal, gibalno ovirani učenci ne morejo koristiti. Zato bo tu potrebnih še veliko opozoril, da se bo tudi to področje nekako uredilo. Še bi lahko govorila o tem, na kar opozarja varuhinja. Manjka zgodnja obravnava otrok z motnjami v duševnem razvoju, otrok z avtističnimi motnjami, otrok z Downovim sindromom, kar bi pravzaprav moralo biti dostopno po vsej državi. Naslednja težava, na katero varuhinja opozarja, je dostopnost uradnih dokumentov vsem invalidom ali osebam, ki imajo težave z branjem – to so starejši, tujci, osebe z motnjami v duševnem razvoju, naglušni, slabovidni in tako naprej –, v njim dostopni pisavi, lahko berljivi tehniki, se pravi z ustrezno povečavo črk. Tudi te osebe si želijo odločbe, zdravniške izvide ali kakršnekoli dokumente prebrati sami. Pravice invalidov, starejših, ranljivih in nemočnih ljudi so in morajo ostati naša skupna skrb. Zato se vsi skupaj potrudimo, da bo diskriminacije čim manj ali je sploh ne bo; in bo v poročilu za leto 2015 lahko pri vseh točkah le zvezdica. Poročilo bomo vsekakor podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vesna Vervega; za njo gospod Jožef Horvat, nato mag. Tanja Cink.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana varuhinja, kolegice in kolegi! Slovenija in državljani Slovenije se v teh dneh nahajajo verjetno pred največjim izzivom doslej. Razmere, v kakršnih smo se znašli, zahtevajo od nas predvsem strpnost in razumevanje. Še dalje si bomo prizadevali na vseh ravneh, da bomo v prvi vrsti zavarovali naše državljane in ponudili human odnos tem ljudem, ki so se na tej poti znašli v iskanju nekega boljšega življenja. Zdaj pa o letnem poročilu. Tudi letos sem se bolj podrobno osredotočila na tisto poglavje v letnem poročilu, ki se nanaša na otrokove pravice. V primerjavi z lanskim poročilom z zadovoljstvom ugotavljam, da nekaterih takrat izpostavljenih problematik v letošnjem poročilu ni. Na primer, ni posebej izpostavljenega izvajanja izobraževanja srednješolcev v bolnišnični šoli. Prav tako nisem zasledila problematiziranja kakovosti izobraževanja na domu, kjer ste lani celo priporočali Ministrstvo za izobraževanje, da preuči tematiko in morebiti dopolni Zakon o osnovni šoli. Seveda pa so v letošnjem poročilu nekateri podatki bolj zaskrbljujoči od lanskih, ne glede na to, da je bilo letos število obravnavnih zadev s področja otrokovih pravic manj. Skrbi podatek, da je med rešenimi zadevami kar 44,5 % utemeljenih, kar kaže na izjemno pomembnost tega področja na eni strani, na drugi strani pa tudi izpostavljam mnogokatera vprašanja v zvezi z ustrezno zaščito otrokovih pravic. Tudi jaz pozdravljam premike na področju objav otrok v medijih. Izdane so bile smernice, ki ste jih pripravili v sodelovanju z nevladnimi organizacijami in Ministrstvom za notranje zadeve za poročanje o otrocih v medijih, predvsem, kar se tiče varstva njihove osebnosti, kar naj bi bilo novinarjem in urednikom v pomoč. Pri obravnavi in šolanju otrok s čustvenimi in vedenjskimi motnjami je ugotovljeno pomanjkanje strokovnih avtoritet na vseh področjih specialne in rehabilitacijske pedagogike in to, da so strokovni delavci prepuščeni samim sebi. Problem je namreč še, ker ni pravil, kako ravnati s temi otroki v izjemnih razmerah. V zvezi s tem tudi priporočate Ministrstvu za izobraževanje, da pripravi protokol ravnanja v teh zavodih, v katerih so vključeni ti otroci. Tudi sama se strinjam s tem priporočilom in si bom prizadevala v tej smeri. V zvezi s projektom Zagovorništvo glas otrok, kot je navedeno v poročilu, še vedno čakamo na uresničitev sklepov Državnega zbora o pripravi posebnega zakona, ki bo zagovorništvo otrok institucionaliziral v samostojni in neodvisni pravni osebi. Trenutno ta projekt zelo uspešno izvajate pod svojim okriljem in vse pohvale za to. Glede na to, da je tudi letos pobud za postavitev zagovornika kar 63, menim, da je to treba urediti v najkrajšem času. Rada bi se še dotaknila Konference o participaciji otrok in mladostnikov, ki je potekala novembra 2014 v Državnem zboru. V tem letnem poročilu priporočate Vladi, da obravnava priporočila konference, torej sprejme potrebne ukrepe za uresničitev tistih priporočil, ki bi jih lahko upoštevala. Med temi priporočili oziroma kot mladi navajajo zahtevami, smo nekatere obravnavali v Državnem zboru; recimo, uvedbo učnega predmeta, ki bo omogočal pridobivanj znanj in spretnosti za aktivnost državljanstvo in demokracijo, potem obravnavali smo tudi problematiko nasilja v šoli. Torej te zadeve so še vedno aktualne, pravica do participacije otrok in mladostnikov, bi rekla, pa še bolj. Naj zaključim svojo razpravo z željo, da bi naslednje poročilo bilo še krajše, mislim predvsem glede na število pobud, in da bi čim več priporočil, ki ste jih dali v tem poročilu, bilo uresničenih do naslednjega leta. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravita naj se mag. Tanja Cink in gospa Marinka Levičar.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora. Razprava o poročilu o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije zahteva gotovo največjo mogočo mero senzibilnosti. Morda bi bilo boljše, da bi to poročilo, sedaj po številki 20, imelo naslov Poročilo o stanju varovanja človekovih pravic v Republiki Sloveniji za preteklo leto, ker v bistvu je to. To poročilo o tem govori. Mene ne zanima, kako sam organ deluje, na kakšen način, kakšna je tehnologija dela, kakšne so metode dela. Mene zanima stanje. To poročilo je dejansko dobro poročilo o stanju varovanja človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Dejstvo je po našem razumevanju, po mojem osebnem razumevanju, da je dostojanstvo človeškega bitja temelj človekovih pravic. To je fundament človekovih pravic. Ko si postavljamo vprašanje, kakšen odnos imamo do dostojanstva človeškega bitja, potem dobimo seveda tudi odgovor, kako so pri nas v naši državi spoštovane, varovane človekove pravice. Zadeva ni statična. Imamo izjemen napredek v razvoju znanosti, medicini in tako naprej, zato se dejansko tudi pogled na varovanje človekovih pravic, na varovanje dostojanstva človeškega bitja skozi obdobje, seveda, spreminja. Večkrat pravim, da ljudje nismo enaki. Nismo enaki, nismo enakopravni. Nismo enakopravni. Smo pa enakovredni. V tem kontekstu bi nekako morali tudi razumeti ta največji izziv, ki je ne nazadnje pred Evropo, ta begunski val, ki se ga je dotaknila tudi kolegica Vesna. Ljudje smo enakovredni! Nadaljujem z vsebino, ki se je morda še danes nismo dotaknili, morda se bomo, to je področje paliativne oskrbe; institucija Hiša hospic. O tej akutni problematiki smo govorili na posebni seji pristojnega odbora. Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je takrat zagotovila, da je problem rešen. Na tem mestu pozdravljam predstavnike Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ker gotovo nas spremljajo preko televizije. Ampak problem ni rešen. Mi smo enostavno ta del paliativne oskrbe, ki je v tudi naših državnih dokumentih dovolj dobro, dovolj odločno napisan, ampak dokler je to samo v nekih deklaracijskih dokumentih, dokler je to v nekih resolucijah, potem enostavno ne pride v realno življenje, ne pride do realizacije in se zdi, da je v Sloveniji od resolucije do realizacije nekaj svetlobnih let, če malo pretiravam. Vesel sem, da smo Slovenci čuden narod, kot sem že omenjal včeraj, kjer je besedica "čuden" superlativ. Imamo veliko človekoljubnih organizacij, ki pa se s strani države ne obravnavajo enakovredno, pa bi se morale. Poglejmo, recimo, samo Rdeči križ - imamo Zakon o Rdečem križu – in poglejmo Karitas! Ja, različno sta obravnavana! Dobro bi bilo, da bi ju s strani države obravnavali enako. Mi se radi pohvalimo, da imamo veliko prostovoljnih gasilskih društev, prostovoljnih gasilcev. Zelo sem vesel, da se mladi odločajo za prostovoljno gasilstvo. Poznam primere v svoji vasi – 160 gospodinjstev in kar dve mladinski ekipi gasilski gresta na državno tekmovanje! Danes je pri nekaterih mladih biti gasilec, gasilka skorajda statusni simbol. To me veseli, ampak mi, država, zakonodajna veja oblasti, vlada – ali smo uredili status prostovoljnega gasilca? Nismo! Nobena vlada, ne bom sedaj kritiziral samo te vlade, nobena vlada nima te korajže, ki bi ta status uredila. Ampak vse najboljše o gasilcih, ko resnično gredo v akcijo takrat, ko je potrebno, ker to znajo delati, ker se permanentno usposabljajo in ker so to človekoljubni ljudje, ker vedo, kaj pomeni dostojanstvo človeka oziroma človeškega bitja. Še ene zadeve se bom dotaknil, ki morda ne spada v današnjo razpravo. To so razne reklame, ki jih mi, potrošniki, doživljamo, jih tudi absorbiramo, če hočete, in so zlagane, so lažnive, so nam ljudem škodljive, razen če smo dovolj izobraženi, dovolj previdni, da jih enostavno ignoriramo. Toliko neumnih teorij o zdravem življenju kot danes jih še ni bilo nikoli. Teorije o zdravem načinu življenja nam ponujajo marsikaj. Pač, potrošniki velikokrat neuki nasedemo, kupimo in se delamo, da zdravo živimo. To je mogoče samo en segment, ki ga lahko razumem kot na nek način kršitev človekovih pravic, ki temeljijo na spoštovanju človekovega dostojanstva. Kakšno je to spoštovanje človekovega dostojanstva, če me nekdo, oprostite izrazu, futra z nekimi teorijami in proizvodi, ki naj bi pomenili zdrav način življenja? Kot sem napovedal že v predstavitvi stališča poslanske skupine, mi to poročilo pozdravljamo, se zahvaljujemo vam, spoštovana gospa varuhinja, in vsem vašim sodelavcem. Na nek način moramo mi tukaj, kolegice in kolegi, dati obljubo, zavezo, da bomo ta priporočila tudi spoštovali. To je zelo dober politični program vsake od političnih strank. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Tanja Cink. Pripravita naj se gospa Marinka Levičar in gospod Škoberne.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana varuhinja z ekipo, predstavnik Vlade, kolegice in kolegi! Danes razpravljamo o izjemno pomembnem dokumentu, to je Letno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2014. Po mojem mnenju gre za poročilo, ki bi si ga moral prebrati vsak državljan, še posebej pa vsak politik, ker zavedati se moramo, da je varovanje in uveljavljanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v bistvu prva naloga vlad. 17. oktobra je mednarodni dan boja proti revščini. V Sloveniji živi pod pragom revščine 14,5 % ljudi, kar ni malo, in treba je to vzeti z vso resnostjo in zaskrbljenostjo. Podatek, ki pa kljub vsemu pri tem razveseljuje, je, da je bila stopnja tveganja revščine v letu 2014 enaka kot v letu po prej. Še eden zelo pomemben podatek je ta, da imamo pri nas učinkovit sistem socialnih transferjev, s katerimi se po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije stopnja tveganja revščine skoraj razpolovi, sicer bi ta znašala celih 25 %. Poročilo navaja, da je na področju socialne varnosti največji problem čedalje večja revščina tistih, ki nimajo nikakršnih rednih dohodkov, razen socialne pomoči. Veseli me, da si ta vlada prizadeva narediti vse potrebno za socialno najšibkejše posameznike in družine. Če samo spomnim, je bilo v preteklem letu tega sklica kar nekaj ukrepov za socialno najšibkejše, in sicer odpis dolgov, pomoč ob deložacijah in uvedba predplačniške kartice, ki je namenjena nakazovanju in koriščenju sredstev iz socialnih transferjev. Zelo pomembna pa je tu še novela Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki ne dovoljuje izvršbe na stvareh, ki so nujne za zadovoljitev osnovnih življenjskih potreb dolžnika. Če pogledamo na stanje na trgu dela, ugotovimo, da je bilo septembra letos skoraj 7 % manj registriranih brezposelnih oseb kot septembra lani. Glede na gospodarsko rast se z novim letom predvideva tudi delna odprava varčevalnih ukrepov in s tem zvišanje nekaterih socialnih transferjev, med drugim tudi denarne socialne pomoči. To so zagotovo podatki, ki bi morali imeti vpliv na izboljšanje socialnih razmer tistih, ki živijo pod pragom revščine, vemo pa, da gospodarska rast najpočasneje vpliva prav na najšibkejši del družbe. V kontekstu revščine velja posebej omeniti otroke kot eno najbolj ranljivih skupin. Namreč, zavedati se moramo, da ima lahko revščina zelo daljnosežne posledice na življenje otrok, seveda negativne. Predvsem ko gre v družinah za že zakoreninjeno revščino, se ta vzorec začne prenašati iz generacije v generacijo in v tem primeru lahko že govorimo o kulturi revščine. Tako je zagotovo revščina zelo velik izziv današnjega časa ne samo za državo, ampak za družbo sploh. Zato je prav, da država pristopi k reševanju problema celostno, z ustvarjanjem pogojev za dostojno življenje, torej z večanjem zaposlitvenih možnosti, še posebej ranljivih skupin prebivalstva, ker le tako lahko zagotovimo samostojnost oziroma finančno varnost. Naj dodatno omenim še položaj žensk. Namreč, po podatkih Statističnega urada je zlasti pri ženskah stopnja tveganja revščine višja kot pri moških, še posebej pri starejših od 60 let, starejših od 60 let, ki živijo same, in pri ženskah, ki živijo v enostarševskih družinah. Tik pred tem smo namreč, da sprejmemo še en zelo pomemben dokument, to je resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških za obdobje od 2015 do 2020, v katerem je en od ciljev namenjen tudi odpravljanju neenakosti med spoloma tudi glede izpostavljenosti revščini. Ko sem prebirala vaše poročilo, sem bila v veliki dilemi, kaj bi posebej izpostavila, ker so prav vsa področja, ki jih zajamete, zelo pomembna za življenje ljudi in predvsem nam mora biti ta vsebina v poduk, kaj je še treba narediti oziroma spremeniti, da do kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin ne bi prihajalo. Kot je bilo že povedano, v Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da varuhinja opravlja svoje delo kvalitetno in povsem v skladu s svojim poslanstvom in ga zato podpiramo. Predvsem pa bi rada še enkrat pozdravila to, kar sem že na Komisiji za peticije, človekove pravice in enake možnosti, in sicer to, da gospa varuhinja opravite veliko svojega dela na terenu, tam, kjer se odvija življenje ljudi, ker se mi to zdi izjemnega pomena. Hvala.
Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravita naj se gospod Jan Škoberne in mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana varuhinja s sodelavci, spoštovani predstavnik ministrstva, spoštovani kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Najprej bi rada pohvalila delo varuhinje in njenih sodelavcev. Njihovo delo je razvidno iz letnega poročila, ki so nam ga pripravili, in mislim, da so res opravili pomembno delo za naše državljane in državljanke. Želela bi si le to, da bi bilo več tega dela, ki so ga opravili, deležno rezultatov. Vesela sem sicer, da je nekaj manj priporočil, kot jih je bilo lansko leto, in da je tudi dotok nekoliko manjši, ampak vseeno varuhinjo in sodelavce čaka v prihodnosti še veliko dela. Zlasti zato, ker ugotavljamo, da se njihova priporočila ne uresničujejo tako, kot bi se morala. Takoj na začetku bi rada poudarila tudi obliko tega poročila. Nekateri ste rekli, da je težko razumljivo in da je dolgo. Res je dolgo, vendar moram pohvaliti s tehničnega vidika, pripravljeno je tako, da ga lahko zelo hitro preletiš in najdeš samo tiste stvari, ki so ti bistvene. S tehničnega vidika je res enkratno, tako pohvala varuhinji in še naprej tako na področju, kako se ta poročila pripravijo, da niso samo neko dolgo odbijajoče branje. V tem primeru je res zanimivo brati tudi vse ob robu, kar je poudarjeno. No, zdaj pa še na kratko o vsebini priporočil. Najbolj sem žalostna, da ta priporočila niso bila dovolj upoštevana na nivoju vlade kot izvršne oblasti, da mi, poslanci, nismo sprejeli, ker nam vlada tudi ni predlagala, ustrezne zakonodaje, da sodstvo ni tako delalo, kot priporoča varuhinja, da občinski organi in drugi subjekti na občinskih ravneh niso upoštevali dovolj teh priporočil. Od Vlade bi pričakovala več pojasnil, zakaj ministrstva niso uresničila določenih priporočil, ki jih je dala varuhinja. Tako bi kar konkretno vprašala predstavnika Vlade, da nam odgovori sedaj ali pa kdaj kasneje tudi bolj pojasni to odzivno poročilo Vlade, ker je poudaril, da je Vlada pripravila odzivno poročilo, pa bi se vseeno rada z njim bolje seznanila, če bo mogoče, lahko tudi v pisni obliki kdaj kasneje. Rada bi opozorila predvsem na Ministrstvo za notranje zadeve, zakaj niso uredili urgentne situacije, kot poudarja varuhinja, na področju urejanja stalnega prebivališča. Sami veste, predstavniki Vlade in Ministrstva za notranje zadeve, kako pomembno je, da imajo ljudje urejeno stalno prebivališče, ker zaradi tega ne dobijo nobenih socialnih pravic in drugih pravic s tega področja. Veseli me, da se pripravlja strategija nacionalne politike na stanovanjskem področju. Mislim, da je sedaj v pripravi, kot smo slišali, in to pozdravljam. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Naj najprej pohvalim, da so upoštevali priporočila varuhinje iz lanskega leta, da se uredijo pokojnine oziroma dvojni status med prejemniki pokojnin in espeji in drugih pridobitnizh dejavnosti, ki jo imajo upokojenci, da se to sedaj uresničuje in je že v usklajevanju ta zakon, ki bo to urejal. Ne zdi se mi pa prav, da se toliko časa ne uredi področja invalidskega zavarovanja, področje poklicnih bolezni, ko vemo, predvsem predstavniki ministrstva, da je ta problem žgoč in traja že zelo dolgo časa. Poleg tega je varuhinja priporočila Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, da do konca leta 2014 pripravi analizo učinkov izvajanja ZPIZ-2. No, zdaj smo konec leta 2015, kmalu bomo, pa nimamo še nič s tega področja. Obetajo nam belo knjigo s področja pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ampak vseeno mislim, da bi bila tudi analiza učinkov ZPIZ-2 pomembna, da bi vedeli, kateri ukrepi so prijeli, kateri niso in kaj je treba izboljšati, da bomo razbremenili državni proračun na tem področju, in da hkrati pravice ne bodo kršene, da se pokojnine ne bodo še naprej zniževale, kot je sedanji trend, kot to prinaša ZPIZ-2, zaradi česar se povečuje tudi revščina med starejšimi ljudmi, na kar sta že opozorili, posebno na ta problem, kolegici iz SMC. Potem, ker se na Ministrstvo za delo nanaša tudi delno delovanje Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, varuhinja opozarja, da se predolgo čaka na rešitve iz te odločbe, ki priznavajo pravice iz tega zavarovanja. Poročilo o delu Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je pred nedavnim obravnaval matični odbor, to je Odbor za delo, družino in socialne zadeve, ga podprl, ne vem pa, če so bili kaj kritični do tega predolgega reševanja zadev. Vem, da je to nekako opravičeno, da ima ZPIZ opravičilo, da tako dolgo dela, zaradi tega, ker ima prevelik dotok zahtevkov in ker je delavcev premalo, ki delajo na tem področju. Zato bi se morala tudi druga ministrstva malo zamisliti, da bi okrepili delo na takih področjih, ki so vitalnega pomena za naše državljanke in državljane, da bi zmanjšali administrativno delo in pospešili res delo na tistih področjih, ki je, kot sem rekla, vitalno za uresničevanje pravic občanov in občank na vseh področjih, seveda tudi pokojninskem področju. Pri tem ne mislim kritizirati pokojninskega zavoda, ker vem, da res vlaga vse napore, da bi bili postopki čim krajši, ampak ker so pač ovire v kadrih, je stanje tako, kot je. Ministrstvo za zdravje – varuh ugotavlja, da se je stanje še poslabšalo, da ni niti enega zakona ali področja, ki bi bilo bolje urejeno, kot je bilo, ki bi kazalo, da se karkoli izboljšuje. Zato tudi poziv z moje strani Ministrstvu za zdravje, da vendar nekaj stori, da bodo naši državljani in državljanke občutili izboljšanje na tem področju. Meni je to pomembno, kaj državljani in državljanke čutijo, ne samo, da se neki zakoni pripravljajo, ki ne bodo imeli direktnega vpliva na izboljšanje dostopa do zdravstvenih storitev, do kvalitete teh storitev in sploh do vsega, kar vpliva na boljše počutje, psihično in seveda tudi telesno, naših državljanov. Naj ob koncu izrazim vendarle nezadovoljstvo nad tem, da je s strani SDS tako malo poslancev tukaj. Trenutno vidim samo eno, prej sta bila pa dva ali tri, pa vendar, SDS je že dostikrat opozarjala, sklicevala izredne seje oziroma predlagala izredne seje, da razpravljamo o tem, kako je Slovenija nizko uvrščena na mednarodnih lestvicah na področju človekovih pravic; danes, ko bi pa o tem lahko kaj več konstruktivno povedali, pa vidim, da jih ni. Toliko za zaključek. Še enkrat hvala varuhinji za tako lepo pripravljeno poročilo in za njihov trud, ki ga vlagajo za to, da bi bilo stanje na tem področju boljše. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jan Škoberne. Pripravita naj se mag. Lilijana Kozlovič in Luka Mesec.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana varuhinja, kolegice in kolegi! Najprej seveda ugotovitev kot pri vseh ostalih, da gre za izjemno korektno poročilo, ki bi po svoji vsebini lahko verjetno šlo še bolj v globino, ki bi lahko v kakšnem delu naslovilo še kakšno vprašanje več, vendar je že obseg, ki je predstavljen, izjemen; izjemen zalogaj tako za nas, ki moramo v odgovor na to poročilo razmišljati o zakonodajnih rešitvah, kot tudi za vlado, ki jo tovrstno poročilo zavezuje k hitremu ukrepanju in predvsem k temu, da se stvari, ki so zapisane v tem poročilu, ne bi prepogosto znašle tudi v naslednjem. Ravno to je v resnici največja težava kulture političnega odločanja in delovanja v Sloveniji, da v tem poročilu prepogosto lahko preberemo stavek, "kot smo že zapisali v prejšnjem pa predprejšnjem in še kakšnem drugem letu". Tukaj odgovornost nosimo na obeh straneh, tako v koalicijskih, v vladnih vrstah kot seveda tudi na opozicijski strani. Recimo, v točki družinskih razmerij Varuh oziroma poročilo Varuha ugotavlja, da se podobno kot lani izjemno čuti pomanjkanje rešitev, ki jih je prinašal na referendumu zavrnjeni družinski zakonik. Da so bile tam predstavljene rešitve, ki bi lahko pripomogle k drugačnemu urejanju družinskih razmerij, k večji zaščiti otroka. Pa je pač bil referendum sklican in ker je bil sklican, je lahko bil zakon tudi zavrnjen. Tu se kaže vprašanje politične kulture in zmožnost dolgoročne presoje odločitev, ki jih sprejemamo. Na drugi strani smo več let zapored ugotavljali skozi poročilo Varuha, da imamo skupino hišnikov, upravičencev do hišniških stanovanj, ki so jim že več časa oziroma dolga leta kršene pravice, pa smo tudi, ko je bila možnost, da to popravimo, ugotovili, da v zboru volje za to, da se kaj takega zgodi, ni bilo. V osnovni bolj kot sama vsebina poročila, o kateri danes razpravljamo, je lahko tematika današnje razprave naš odnos do ugotovitev in sposobnosti, da preprečimo, da bi se ugotovljeno ponovilo v poročilu za naslednje leto. Ko je priložnost za tako razpravo, je vendar treba opozoriti tudi na kritične točke, kjer ocenjujemo, da je malo pozornosti na določenih tematikah. Gotovo je eden največjih izzivov nasilje v družini, ki mu moramo posvetiti več pozornosti, da je tukaj pri nas še vedno v veljavi logika, da ko se nasilje v družini zgodi, odide žrtev, ne nasilnik, da na drugi strani je pomanjkanje programov in aktivnosti za rehabilitacijo tudi nasilnika, ker je njegov oziroma njen povratek v skupnost ravno tako nevaren in je ukrepanje na tem področju ravno tako nevarno kot neukrepanje v primeru nasilja samega. Na drugi strani ob mnogih poročilih nevladnih organizacij, denimo s področja trgovine z ljudmi, govorimo in poslušamo o zgodbah, ki so tako pretresljive, da se nam zdi, da je nemogoče, da se ne ukrepa. In vendar se nam še vedno dogajajo dokumentirane znane zgodbe o prisilnih porokah, o družinskem trgovanju z otroki, o izjemno nehumanem ravnanju znotraj družine oziroma znotraj neke skupnosti, ki si človeka lasti kot pravico in objekt trgovanja. Na te ključne stvari je treba opozoriti. Hudič je vedno v podrobnostih in ta hudič je v tej podrobnosti, da vprašanje, kdaj bo ta seja danes pozabljena do naslednjega poročila. Ker eno je, da se tukaj pogovarjamo danes, drugo pa je, da se nam pogosto zgodi, da tudi stvari, o katerih se tukaj danes strinjamo na vseh točkah – denimo o tem, da ne sme biti več poseganja v socialne standardne pravice, da je to del ogrožanja temeljnih pravic, da je treba urediti družinska razmerja, ki jih je urejal – ne nujno dovolj dobro – zakon, ki je na referendumu padel, sedaj pa že pred leti in pred več sklici tega državnega zbora, lahko še vedno v teh poročilih [[…]]Srčno upam, da se tam ne bodo znašla tudi v naslednjem letu. Zgolj kot želja morda bi ravno, zaradi nujne potrebe po spremembi tega dojemanja politične kulture in daljnosežnosti naše odgovornosti lahko to poročilo obravnavali večkrat v letu tudi z vprašanjem, ali mi sami dosegamo standarde, ki si jih tukaj enkrat letno na razpravo postavljamo. Uspešno delo in čim manj primerov v bodoče. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič. Pripravita naj se Luka Mesec in gospod Möderndorfer.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovana varuhinja, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Naj uvodoma izrečem globoko spoštovanje tako varuhinji kot tudi instituciji in celotnem sistemu varovanja človekovih pravic, ki smo ga vzpostavili na področju oziroma na območju Evropske unije, kajti mislim, da nam prav ta sistem, ki smo ga vzpostavili, omogoča, da živimo svobodno in človeka dostojno življenje. Da je temu tako, priča tudi dejstvo, da veliko ljudi želi priti na to območje. Vidimo, kakšna je situacija. Želijo si, da bi lahko tudi oni živeli, tako kot živimo mi. Tako kot je bilo že danes rečeno, prav je, da jim ravno tako nudimo človekove pravice, da jim nudimo humanitarnost in morda v teh trenutkih nestrpnosti, ki se včasih pojavlja, si morda želimo, varuhinja, da tudi vi z vašo avtoriteto sporočite tistim, ki so nekako nestrpni, da človekove pravice pripadajo vsem, kot ste rekli, tako našim prebivalcem kot tudi tistim, ki tu na to naše območje pridejo. Ko pogledam samo poročilo, ugotavljam, da je nekoliko manjše število pritožb oziroma vaših priporočil v letošnjem letu. Vi se seveda sprašujete, ker je kar veliko ostalo nerealiziranih, če smo to sprejeli s figo v žepu in potrdili v lanskem letu. Naj vam zagotovim, da nikakor ne. Da se zavedamo svoje odgovornosti in čuta, kaj vse je treba storiti, da pa se včasih tudi objektivna dejstva, ki onemogočajo, da bi se stvari tako hitro uredile. Namreč, že sama ste opozorili, da je izrednega pomena politična stabilnost. Tega v zadnjem času ni bilo in to se mi zdi eden od ključnih razlogov, zakaj se stvari ne uspejo tako hitro urediti. Tako je tukaj tudi stvar politike, da skuša ohranjati to politično stabilnost. Nedvomno je eden od razlogov, rekel je tudi gospod Horvat, te stvari oziroma te kršitve so se nalagale dolga leta pa tudi desetletja. Izjemno težko je vzpostaviti nek proces normalnega stanja, bistveno lažje je povzročiti neko kaotično stanje, tako da je v enem letu izjemno težko urediti sploh tiste situacije, ki so še tako najbolj konfliktne v družbi. Tam je potreben konsenz in to terja zelo veliko časa, da se zadeve uredijo. Drugi razlog, ki morda objektivno k temu prispeva, je trk dveh pravic. Namreč, tudi vi opozarjate, da se hitro sprejema zakonodajo, da ni seznanjena javnost in tukaj res imamo resolucijo normativnih dejavnosti, ki smo jo dolžni spoštovati. Res je, v lanskem letu je tudi naša vlada v tistih prvih mesecih vladanja kar nekaj zakona sprejela po nujnem postopku. Vendar zavzeli smo se in na tem tudi poslanci bdimo nad tem, da je teh zakonov po nujnem postopku bistveno manj. Večina zakona ali pa vsaj polovica je tistih, ki se obravnavajo po rednem postopku. To, da se obravnavajo po rednem postopku, pa seveda terja svoj čas, zato se rešitve nekoliko zamikajo; se pravi ne v enem letu, ampak morda na nekoliko daljše obdobje. Nadalje, ko govorimo o pravicah, vemo, da včasih res trčijo skupaj. Pa če pogledamo. Veliko kritike je bilo prav na javni sektor, se pravi na upravne zadeve. Potrebno je njegovo prestrukturiranje, njegove učinkovitosti, ampak ko poskušamo te zadeve urejati, trčimo ob sindikalno svobodo. Pripravljamo zakonodajo, s katero želimo urediti in, tako kot je bilo rečeno, nagraditi dobre in slabe kaznovati oziroma jim odreči določeno pravico. Vendar trčimo ob silovito pravico do sindikalne svobode, neizprosno zagovarjajo obstoj nekih pravic in nikakor ne dovolijo, da bi zadeve uredili. To so tudi neka področja, ki onemogočajo, da bi se zadeve hitreje reševale. Nedvomno je tudi finančna ovira, tega ne moremo zanemariti. Gospodarska kriza, ki se je zgodila, seveda ni izključno posledica same vlade, ampak je sigurno celotne gospodarske situacije v svetu; in na eni strani, če želimo, da lahko vse te pravice zagotovimo, moramo najprej zagotoviti finančno stabilnost v državi. V lanskem letu smo se soočili s proračunom, ki je bil sestavljen v preteklem letu, potrebno je bilo njegovo uravnoteženje in sedaj, ko je nekoliko večja gospodarska rast, je mogoče tudi te pravice, ki so vezane na finančna sredstva, uresničevati. Naj povem, da je kar nekaj takih pravic, ki so do sedaj bile kršene, so v teku in se rešujejo, dejansko vezanih na to finančno problematiko. Gre, na primer, za romsko problematiko, za bivanjske razmere; tu se pripravlja strategija in so tudi finančna sredstva predvidena. Pripravlja se neodvisna državna institucija za človekove pravice, na kar ste opozorili. Javni prevozi invalidov – veliko sredstev je namenjenih za probacijsko službo, ki se bo ustanovila. Ravno tako je v fazi urejanja – vendar vemo, da gre za izjemno zahtevno zakonodajo, ki terja dvotretjinsko večino – in se urejajo volišča invalidov in glasovanje po pošti. Nadalje, vpis vode v ustavo, kar tudi omenjate. Dimnikarska služba, pokopališka, stanovanjska strategija in še veliko drugega. Vsekakor, ko obravnavamo to poročilo – morda se spomnite tudi iz obravnave lanskega poročila –, sem včasih tudi malo kritična. Namreč, vedno pravim, da pravica ne more obstajati brez svojega korelata, to je, brez svoje odgovornosti in da nobena pravica ni absolutna, da ima pravica tudi svoje meje. To pa zato, ker se mi zdi, da se včasih določene pravice tudi zlorabijo in se gre preko tistega, kar je dopustno. Če pogledam, kako pojmujemo socialno državo. Tudi vi se sprašujete, ali je Slovenija še vedno socialna država. Včasih se mi zdi, da so pričakovanja do te naše socialne države pretirana, da morda včasih nepravilno opredelimo, kaj je pojem socialne države. Velikokrat je tudi pričakovanje preko tistega, kar nekomu dejansko pripada. Nadalje, ko se dotaknemo področja pravosodja. Z vami se absolutno strinjam, da je v pravosodju še veliko treba postoriti. Gre za neodvisno vejo oblasti in, žal, prav v Sloveniji imamo s pojmovanjem te neodvisnosti velike težave. Ravno tako jo razumemo kot absolutno neodvisnost. Z enako problematiko se srečujemo včasih pri lokalni samoupravi, pri univerzah, pa še na kakšnem drugem področju. Sicer opozarjate, da bi morali določeni ukrepi, ki se izvedejo zoper sodnika, naj bo to na disciplinskem področju, kazenskem ali odškodninskem, priti v javnost. Tu bi bila nekoliko kritična in bi rekla tako: pomembno je, da sistem kot celota deluje, da pa moramo ohraniti dostojanstvo posameznih sodnikov. Ni pomembno, da pride v javnost, ali je bil konkreten sodnik kaznovan ali ni bil kaznovan, ampak da deluje sistem kot celota. Tu bi se navezala prav na vaše razmišljanje, naj se tudi policijskih postopkov ne opravlja v soju medijskih luči, in se mi zdi, da moramo enako ravnati tudi do pravosodja. To pa govorim zaradi tega, ker je to pravosodje tudi s politične strani tolikokrat deležno neupravičene diskreditacije in te stvari potem onemogočajo, da se v javnosti ustvari neko realno mnenje, ampak se vedno zadeve posplošujejo. Že prej sem omenila upravne zadeve. Tu je dejansko zaskrbljujoč porast zadev, za 11 % več kršitev ugotavljate. Posebej ste izpostavili, in je bilo tudi s strani kolega rečeno, da je na prvem mestu prijava prebivališča. Res je, prijava prebivališča je, če govorimo o tistih osebah, ki izgubijo pravico do naslova, izjemno težka situacija, ker na podlagi tega izgubijo tudi vse pravice. Namreč, imamo tak sistem, da je na prijavo prebivališča vezanih ogromno pravic. Ampak, to pa govorim iz svoje prakse, kaj se na tem področju dogaja. V bistvu to, da se nekdo nima kam prijaviti in da se ne prijavi, izhaja iz nekega civilnopravnega razmerja, ki je zelo pogosto neurejeno in se dogaja za štirimi stenami med najemodajalcem in najemnikom. V bistvu so ljudje tisti, ki nočejo dovoliti, da se ti ljudje prijavijo, tudi če tam živijo, to pa zaradi izkušenj, ki so jih imeli v preteklosti, da so posamezniki zlorabljali naslov, se skrivali ali pa zlorabljen naslov, naj bo v imenu izvršbe ali česa drugega. Niso se odjavljali in tukaj se zakonodajalec s tem vprašanjem že dolga leta ukvarja, ampak ponovno trči ob nek problem. Ko se poskuša to področje ugotoviti, se prijavo prebivališča, ki je v bistvu samo registracija, razume kot omejevanje pravice svobode gibanja, če bi se v to poseglo. V bistvu pa je to dolžnost posameznika, da ažurno ureja svojo prijavo in iz tega naslova je prišlo do tako silne problematike na tem področju. Tukaj pa me tudi zanima, kako vi kot varuhinja gledate prav na to, kar sem uvodoma rekla, kako gledate na nosilce pravic, ki te pravice zlorabljajo, zato da izkoristijo neke svoje druge pravice, kajti zelo pogosto so te prijave fiktivne, prav zato, da se pridobi neko pravico, ali pa, da se izogni neki svoji obveznosti. Tudi vi ste izpostavili inšpekcijske službe, črno gradnjo. Enako tukaj, če bi ljudje spoštovali zakonodajo, do tega tako drastičnega problema marsikje ne bi prišlo. Namreč, obstajata dva svetova; eno je svet življenja, eno je svet zakonitosti. Mi smo se odločili, se pravi celotna demokracija, da bomo red in neko varnost vzpostavili z zakonodajo, ampak stvar tudi nas, nosilcev pravic je, da to spoštujemo. Država se trudi, spreminja zakonodajo, vsakokrat ko ugotovi, da so neka razmerja neurejena, vendar naše ljudstvo je izjemno inovativno, kako ponovno tega ne bo spoštovalo. Tukaj se mi zdi, da včasih tudi ljudje potrebujejo, da jih nekdo naslovi s tega naslova. Kar se tiče Zakona o mednarodni zaščiti, kot je tudi priporočilo podala Združena levica, naj samo povem, da je ta postopek, v bistvu gre tudi za uredbo Evropske unije, ki jo je treba implementirati, da je v fazi sprejemanja, je trenutno v medresorskem usklajevanju, vendar njegovo takojšnje sprejetje ni mogoče zaradi zakonodaje, ki jo imamo. Namreč, gre za redni postopek, spreminja se celoten zakon in tega ne moreš narediti po skrajšanem ali nujnem postopku, potrebna je javna razprava, tako da naj samo povem, da je v fazi sprejetja. Opozorili ste tudi na kodeks etike, torej na našo odgovorno ravnanje v parlamentu in res je, odgovorni smo za to, kar rečemo. Sila enostavno je, ko rečemo etika, razumemo na dva pola: vprašanje, kaj je prav in kaj je narobe. Ampak, ko pa se v to poglobimo, ugotovimo, da je iz tega nastala cela veja tako na področju filozofije, teorije in je to vprašanje izjemno težko, in poskusi, tudi v parlamentu, da bi sprejeli kodeks etike, naleti na to vprašanje diametralnega pogleda, kaj je prav in kaj ni prav. Tako ta poskus žal že v vrsto sklicih, ki so se tega skušali lotiti, ni bil sprejet. Kajti, menim, da če bi se znali dogovoriti in če bi se na splošno tudi ljudje znali pogovarjati, potem ne bi potrebovali niti zakonodaje niti države, ker bi sami vedeli, kaj je prav in kaj ni prav. Se pa vam, varuhinja, zahvaljujem za ves vaš prispevek in seveda je naša zaveza in naša odgovornost, da realiziramo tisto, na kar nas opozarjate. Hvala.
Besedo ima Luka Mesec. Pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Tudi jaz bi se najprej zahvalil varuhinji za tehtno poročilo. Državni zbor, posebej koalicijo in Vlado pa opozoril, da v njem vse prepogosto beremo referenciranje na lanska, predlanska in tako naprej poročila, saj se na žalost večina, vsaj takšna je praksa, večina priporočil Varuha ne udejanja. Od lanskih 154 jih je, recimo, ostalo nerealiziranih kar 93 in zato se nam zadeve, problemi, ki zadevajo kršitve človekovih pravic, skozi leta verižijo in kopičijo. Tudi mene kot marsikaterega kolega, ki je govoril pred mano, skrbi, da bodo ta poročila vsako leto debelejša, zato moj splošni poziv gre na to, da vsi vzamemo to poročilo resno, da mi kot opozicija na stvari, ki so tukaj notri zapisane, resno opozarjamo skozi celotno leto, koalicija, vam pa to lahko služi v bistvu kot nek "blue print" za rešitve, ki jih kot država in kot družba v tem letu potrebujemo. Čisto na kratko se bom dotaknil samo enega področja, ne bom govoril o splošnem, ker so že predhodniki precej povedali, in področje, ki se ga bom dotaknil, je delovnopravna zakonodaja. Tukaj vemo, da se predvsem po krizi, po začetku kreditnega krča, po likvidnostih težavah, s katerimi se soočajo podjetja in tako naprej, težave v zvezi z delovnopravno zakonodajo kar kopičijo. Imamo celo 30 tisoč več podjetij registriranih kot pred 6 leti, letos jih je bilo 193 tisoč, na drugi strani so pa razmere na trgu delovne sile vedno bolj zaostrene in vedno pogosteje se pojavljajo tako elementarni problemi, kot so neizplačevanje plač, neizplačevanje prispevkov, šikaniranje na delovnem mestu, zaposlovanje na črno, prekarnost, imamo še vedno nerešen problem volonterskega pripravništva in tako naprej. Skratka, zdi se, da se z leti vračamo v neko obdobje pred podpisom Filadelfijske deklaracije na področju delavskih in socialnih pravic, in zdi se, da tudi tistega pravice, ki nam jih naša zakonodaja in naša ustava garantirata, so vedno pogosteje odrekane. Odrekane so lahko zaradi samovolje ali pa malomarnosti delodajalce, lahko pa tudi zaradi pogojev, v katerih so se podjetja znašla. Ampak, kakorkoli, na vsak način si moramo prizadevati, da se obstoječa raven pravic ubrani in ne samo ubrani, da se pravice tam, kjer jih delavci nimajo urejenih v zadostni meri, recimo, kar se tiče volonterskega pripravništva, prekarnega dela, zaposlovanja mladih in tako naprej, čim prej uredijo na nek človeka dostojen način. Za letos smo v Združeni levici oblikovali dve konkretni poročili, ki sta povsem enostavno izvedljivi, in sicer prvo je, da se glede na povečanje številka kršitev delovnopravno zakonodaje in glede na povečanje števila pravnih subjektov povečajo sredstva za inšpektorat. Namreč, v istem času, ko je število podjetij, ki funkcionirajo v Sloveniji, zraslo s 163 na 193 tisoč, se je število inšpektorjev zmanjšalo z 88 na 80 in vemo, da je povsem nerealno, da bo 80 inšpektorjev nadziralo skoraj 200 tisoč podjetij in morebitne kršitve delovnopravne zakonodaje v njih. Zato na tem mestu in kasneje, ko bomo obravnavali proračun, pozivamo, da se sredstva v ta namen povečajo, da se prepreči kršenje delovnopravne zakonodaje in splošnih delavskih pravic, ki so bile sprejete že s prej omenjeno Filadelfijsko pogodbo pred več kot 70 leti. Drugo priporočilo pa je, da se zagotovi v stečajnih postopkih prednostno poplačilo delavcev. Namreč, zdaj smo v stanju, ko je stečajnih postopkov vedno več, na žalost, zaposleni v podjetjih pa ostajajo nekje na koncu verige upnikov, ko pride, če pride, do stečaja. Najprej so poplačani vsi ostali in celo banke, šele nato pa pridejo ljudje, ki so delali in marsikdo se lahko samo pod nosom obriše za svojo prisluženo plačo, ki bi jo moral dobiti zaradi neurejenega stečajnega postopka, ki zaposlene postavlja na konec verige. Zato tudi tukaj predlagamo, da se zaposlene postavi na prednostno mesto, ker najprej je treba poplačati najšibkejše, zlasti je pa najprej potreba po zagotovitvi dostojnega plačila za dostojno opravljeno delo. Toliko z moje strani. Hvala.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer. Pripravita naj se gospa Ksenija Korenjak Kramar in gospod Primož Hainz.
Hvala lepa, predsednik. Bom preskočil uvode in vse, ker imam premalo časa in se bom raje izognil epski širini, zato da preidemo na bistvo. Dotaknil se bom predvsem tistega dela, iz katerega ste sami ga omenjali v tistem delu, ko govorite o etiki javne besede, predvsem pa se mi zdi zelo pomembno, ker že leta opozarjate na tako imenovan sovražni govor. Reči moram, da iz leta v leto postajamo v Sloveniji v resnici vedno bolj tolerantni do sovražnega govora. Še več, mislim, da na zadnjem odboru sem celo slišal, nekdo je rekel, da mu je všeč, ker smo rekli, da vse pa že res ni sovražni govor. Ne, seveda ni vse sovražni govor, se strinjam in tudi strinjam se, da smo v demokratičnem prostoru, kjer svoboda govora ima tudi svoj namen, svoj cilj, in mislim, da je to ena od velikih vrednot. Pa vendar, žal ni problem z ljudi, ki vedo, kaj pomeni svoboda govora. Problem je z ljudmi, ki izkoriščajo svobodo govora, zato da lahko uporabljajo sovražni govor. Tukaj je ta zaslepljena meja, ki je največkrat problematična in se jo nekateri nevede, večina pa v resnici zelo vede, v resnici tudi prestopi. Kot varuhinja ste že pozvali, še posebej politike, da naj v svojih nastopih bodo strpni in ne izvajajo in ne spodbujajo sovraštva in nestrpnosti in s tem vnesejo neko novo kulturo v nastopanje. Res pa je, da imamo problem, ker v resnici se politiki niti ne zavedamo, da je nekaj, če nekdo od navadnih državljanov uporablja sovražni govor, ali pa nekdo, ki v svojih javnih nastopih, kjer ga mediji spremljajo, je ta beseda še toliko močnejša, še posebej zato, ker potem vsi ljudje mislijo, da je to tudi dovoljeno in da je to postala praksa. V bistvu na nek način vnašamo nove vzorce, se pravi, novo folkloro in v bistvu zato trdim, da smo vedno bolj tolerantni do sovražnega govora. Kaj je zakonodaja na tem področju? Sodnih postopkov je izredno malo, primerov, na katerih bi se lahko obesili. Kar je pa še hujše, je pa to, da je izredno težko dokazljivo. Vsi vemo, da se je še tisti sovražni govor, ki se je pričel obravnavati, se je na koncu v sodnih mlinih zaustavil, ker je največkrat problem, ker ni te prave prakse. Zato v resnici moram reči, da se sam pridružujem temu vašemu pozivu, istočasno pa pričakujem, da bomo kaj več naredili na tem. Kajti, Svet Evrope za razliko od Slovencev, poziva vse članice, da nekaj konkretnega naredijo tudi znotraj zakonodaje. Namreč, mislim, da je prišel čas, da govorimo o ničelni toleranci, kar se sovražnega govora tiče, ne pa o toleranci. Ampak o ničelni toleranci! Še posebej zaradi tega, ker vemo, da se sovražni govor v resnici dotika manjšin, posameznih skupin, ki so ranljive. Govorim o revščini, govorim o homofobiji, govorim o ljudeh, ki so brez službe, govorim skratka o vseh tistih, ki se največkrat v resnici po sodni poti niti ne morejo braniti ali pa niti ne znajo. Iz tega razloga se mi zdi ta poziv zelo pomemben, pričakujem pa, da bi lahko kaj konkretnega naredili, in zato tudi to priložnost izkoriščam, da predstavnike Vlade pozovem, da kaj naredijo konkretnega tudi na zakonodaji glede ločitve meja med svobodo govora in sovražnega govora. Žal se vedno bolj in bolj znajdemo v situaciji, ko se mora najprej nekomu nekaj zgoditi, zato da lahko rečemo, da je nekdo imel res sovražni govor. Na koncu pa naj še omenim predvsem ta del, ki ga nekateri tudi pokažejo, sovražni govor na spletnih straneh, predvsem v komentarjih. Nekatere spletne strani so za določene teme celo začele zapirati forume, kajti s tem so jasno povedale, da je to edini način, da ga lahko kontrolirajo, to se pravi, preprečijo. Kaj bomo naredili mi? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar. Pripravi naj se gospod Primož Hainz, za njim gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V svoji razpravi bi se najprej želela odzvati na razpravo kolega Luke, ki je razpravljal o obravnavi delavcev v stečajnih in njihovih zahtevkov. Pa naj samo spomnim, ne bom preveč časa izgubljala na to temo, in sicer Zakon o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju. 21. člen točno določa prednostne terjatve, in sicer med njimi so tudi plače in nadomestila delavca, tako da se ne morem strinjati z njim, da so le-ti na samem repu, kadar govorimo o stečaju. Pa tudi členi Zakona o delovnih razmerjih, in sicer od 97. do 105. člena, prav tako določajo, kakšne so pravice in kakšna je predvsem prednostna obravnava delavcev v primeru stečaja in prisilne poravnave, o katerih prav tako tukaj govori. Toliko samo v pojasnilo, da ne bi prihajalo do kakšnih napačnih interpretacij. Sama pa sem se želela dotakniti treh področij, in sicer pro bono pravne pomoči, učinkovitega pravnega svetovanja in plačila sodnih taks. Zelo pozdravljam in se dejansko zahvaljujem varuhinji za tako obsežno in poglobljeno poročilo, ki ga imamo pred seboj in o katerem danes razpravljamo. Na tem mestu se zahvaljujem za vaš prispevek, za takšno v bistvu poglobljeno obravnavo, do vaše osebne občutljivosti in prizadevanja za ranljive skupine in si želim, da bi to ostalo tudi v prihodnje. Tako resnično vsa zahvala za vaš trud in za prizadevanja. Želela bi pa povedati to, da vsekakor ostaja temeljna skrb spoštovanja človekovih pravic na ranljivih skupinah in na socialno šibkih, da se jim zagotovi učinkovito pravno varstvo. Seveda je v zvezi s tem tudi treba, kar je predvsem naša naloga, zagotavljati, da ne prihaja do prehitrega spreminjanja zakonodaje, tako kot so že moji predhodniki opozarjali, kajti to ustvarja neko varno okolje in omogoča tudi možnost spremljanja in seznanjanja s samo zakonodajo. Ustvarja nek prostor varnosti ne samo za nas, državljane posameznike, ampak tudi za gospodarsko okolje. Tako vsa prizadevanja velja usmeriti tudi v to smer, da zagotovimo takšno okolje in da zagotovimo neko kontinuiteto in časovno daljši obseg trajanja, da ne prihaja do sprememb v kratkem času in da niso te preveč pogoste, torej ena za drugo. Glede pro bono pravne pomoči je treba povedati, da kolikor mi je znano, se bo pristopilo s strani ministrstva že k organizaciji in nudenju pro bono pravne pomoči in tudi k ustrezni analizi stanja na področju dostopa ranljivih skupin do učinkovitega pravnega varstva, v katero bodo vključene tudi socialno šibki, in da se na tem področju dejansko pripravlja že zakonska ureditev, ki bo sistemsko uredila to v posebnem predpisu in seveda ne bo urejala le brezplačne pravne pomoči, ki ga tako ureja Zakon o brezplačni pravni pomoči. Želela bi povedati tudi to, da je bilo v preteklosti, mislim, da smo v preteklem letu ravno obravnavali in se pogovarjali o Zakonu o brezplačni pravni pomoči, s katerim smo razširili obseg in tudi razloge za izjemno brezplačno pravno pomoč in razširili ta krog in nekako s tem omogočili učinkovito pravno svetovanje. Kar pa zadeva same sodne takse. Tudi o tem je bilo rečenega, pa se je že pristopilo k noveliranju tega zakona. Kolikor mi je znano, je ta zakon v medresorskem usklajevanju in pričakujemo torej, da do konca leta tudi dobimo ta zakon v Državni zbor v obravnavo na Odboru za pravosodje, kjer bomo lahko potem tudi v bistvu podali svoje predloge in se temeljito pogovorili o tem. In sicer, v tem zakonu pa naj bi upoštevali nekako zahteve, ki so bile izpostavljene v odločbi Ustavnega sodišča, in sicer da celotna oprostitev plačila sodnih taks za socialno šibke ne bo več vezana na prejemke denarne socialne pomoči, temveč da se bo upošteval kriterij občutnega zmanjšanja sredstev za preživljanje strank ali njenih družinskih članov. To se mi pa tudi zdi zelo pomembno in tudi potrebno, tako da upoštevamo dejansko zmanjšanje sredstev, ki nekomu ostanejo za njegovo golo preživetje in mu ne zagotovilo zgolj spoštovanja človekovih pravic, ampak da mu zagotovimo tudi dostojanstvo, torej da prispevamo k temu, da ga ohranja. Pričakujem, da bodo šla prizadevanja v to smer in da se bomo v kar najkrajšem možnem času lahko pogovarjali tudi o pro bono zakonu in Zakonu o sodnih taksah, ki bo prispeval k reševanju zadev na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Primož Hainz. Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert, za njo Saša Tabaković.
Hvala lepa, gospa predsednica, za besedo. Spoštovana gospa Vlasta Nussdorfer, varuhinja, in ekipa, kolegice in kolegi! Seveda bi moral reči, da je tema nevarna v tem smislu, ker človek, katero poglavje odpre, povsod ima kakšno misel, ki bi jo hotel povedati, ker je pač tako pomembna. Zato se bom poskušal skrajno omejiti v tej svoji želji in zato bi začel pa s tem. Tudi sam ne bom preveč hvalil, poročilo je dobro in mislim, da smo to tudi v našem poročilu Desusa to povedali. Geslo Vrniti ljudem dostojanstvo, to se mi zdi pomembna zadeva globalno, za vsa poročila, moram pa reči, da je Desus, ko je šel na volitve 2014. leta, imel natančno to volilno geslo; v tem smislu mislim, da se lahko izjemno dopolnjujemo v tem, kako razmišljamo o današnjem času in prostoru. Namreč, dostojanstvo smo mi takrat razrešili oziroma poskušali v programu razdelati v tem materialnem smislu, v socialnem smislu; torej celovit program, ki je, tako kot ste tudi vi po poglavjih celovito vse življenje analizirali stališča človekovih pravic. Eno izmed tistih poglavij ali pogojev za človekovo dostojanstvo, ki ga sam doživljam oziroma vidim kot velik problem, je pravna država. To seveda, tako kot vi v poročilu imate tezo, da se zakoni sprejemajo na hiter način, rokohitrsko ga imenujete, tudi nedemokratično. Sam moram reči, da upam, da danes ni tako, ampak do danes ali pa do najnovejšega časa je bilo vendar tako, da so se zakoni namenoma sprejemali s tako imenovanim "out sourcingom", kakor se je temu grdo reklo, torej z zunanjimi naročili. In tisti, ki ga je napisal, je seveda že delal pomanjkljivosti tega zakona. To je bil naš problem 20 let. Zato so bile zlorabe in vse, kar se je dogajalo na materialnem področju, seveda veliko tudi na ostalih področjih, se je dogajalo zato, ker se je natančno vedelo, kako se bo zadeva razrešila in kako se bo pobralo ljudem osnovno, bom rekel dobesedno bogastvo, narodno bogastvo. To je zame osnovni problem. Drugo je sodstvo, tisto je pa bolj podrobna zadeva, je pa to, da je vprašanje instanc v sodstvu – meni seveda ni všeč, to pa moram reči –, kajti instančna sodišča vračajo osnovnim sodiščem primere. To je seveda potem način, kako se zadeva zavlačuje, včasih se zavlačuje ali pa praviloma zato, da dela zastarajo, ali pa prevečkrat, da ne bom uporabil pregrobih izrazov, in včasih tudi zato, ker je to veliko bolj enostavno in komot, če hočete. Namreč, zastaranja so pa tisto, kar so ekscesni primeri, ki jih beremo vsakodnevno; vrsta stvari se dogaja, ampak na koncu zadeva zastara in ni nikakršnih posledic. To so ekscesi, pri navadnih ljudeh – če lahko ta izraz uporabim, pa vem, da ni najboljši –, je pa tako, če po 8 in ne vem koliko letih nek primer pride do konca sodnega postopka, ni zmagovalca. Oba sta izgubila; tisti, ki je dobil, že zdavnaj ni več aktualno, kar je bilo pred tolikimi leti, in tisti, ki je izgubil, seveda pa po naravi stvari. Tako imamo dva, ki sta izgubila, nimamo zmagovalca in poraženca v sodnem primeru. Imel sem namen tudi nekaj reči o človekovih pravicah, oprostite otrokovih pravicah. Mislim, da so tu problemi okrog rejništva še vedno nekako, po mojem, neurejeni. Vem, da se čas strahovito menja, rad bi samo na en podatek spomnil, vi seveda ga dobro poznate, ampak vendar. Leta 1965 je bilo 9 % otrok rojenih neporočenim materam, leta 1990 25 % otrok rojenih neporočenim materam in leta 2013 58 %, torej skoraj 60 otrok, rojenih neporočenim materam, pomeni, da so se nekatere stvari v materialnem smislu, v psihološkem smislu, v socialnem smislu popolnoma spremenile, nekateri pa bi želeli povratek v 19. stoletje in zavirajo, ovirajo moderniziranje, prilagajanje času in prostoru tudi to področje. Rejništvo mislim, da je še vedno mogoče za stopnjo preveč urejeno, da se vrnem na to urejenost, za nek zaslužek kot pa v korist otroka. Kar se tiče pa socialne države, ki je naš skupen problem, tudi problem stranke Desus, velik problem, pa moram reči, da temeljno izhodišče, ko bi nekateri radi vse naše premoženje prodali praviloma tujcem, ker domačim onemogočamo, domači ne dobijo posojil in tako dalje, potem pa pravijo: Ja socialne države pa ni. Ti dve stvari se globoko izključujeta. Ta zgodba, tu znotraj bomo morali najti neke rešitve in bodo morali nekateri mogoče tudi malce korigirati, če bomo hoteli socialno državo uresničevati, ker socialna država stane. Hvala lepa za vaše poročilo. Kot sem rekel, imate vso podporo v stranki Desus, poslanski skupini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert. Pripravi naj se gospod Saša Tabaković, za njim gospa Erika Dekleva.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Najprej mi dovolite, da se zahvalim gospe Levičar za skrb glede poslancev Slovenske demokratske stranke. Me veseli, da ste se vrnili nazaj v dvorano, da vam razložim, da je treba o človekovih pravicah govoriti ne samo takrat, ko je na mizi poročilo varuha, to je premalo. Treba je govoriti tudi takrat, ko se Slovenija znajde, kot najslabša država na lestvici kršenja človekovih pravic glede Evropskega sodišča. Tako, veste, vaša skrb je odveč. Mi bomo še naprej veliko o tem razpravljali in gotovo in upam, da bomo tudi pripomogli k temu, da se bo na tem področju naredil korak naprej. Tudi vam želim uspešno delo pri tem. Kadar je v Državnem zboru razprava o poročilu Varuha, bom rekla zdaj varuhinje človekovih pravic, imam vedno zelo mešane občutke. Zakaj? Veliko o tem govorimo, varuhinja se trudi tudi skozi leto na različnih področjih, veliko je napisanega, imamo poglavje ustave, imamo tudi zakonodajo, ki naj bi nekatere zadeve na tem področju urejala, ampak zdi se mi pa, da nimamo narejenega enega osnovnega koraka, kar se tiče človekovih pravic. To je, da se človekove pravice ne delijo na naše in vaše. Da v družbi te ne veljajo za ene in da je tiste treba vedno znova izpostavljati, ker je to problem naših, in pozabljati na tiste, ki nam morda niso najbolj všeč, simpatični, in na tiste namensko pravzaprav bolj pozabiti. Seveda je Slovenija postsocialistična družba in v teh je znano, da nekako pride do enega trka vrednot. Ravno v teh družbah, to opozarjajo tudi tisti, ki so te zadeve globlje proučevali v drobovje teh sistemov, da je velika nevarnost, da se nekatere vrednote, ki ne pritičejo demokratičnim in seveda nimajo v ospredju človekovih pravic, lahko ponovijo. Dobesedno pridejo nazaj skozi okno, čeprav so bila nekako nagnana čez vrata. To izkoriščajo različni na podlagi priročnih tem; veliko govora o strpnosti, toleranci, pravici do govora in tako naprej. Tukaj pa so te meje včasih zelo tanke, bom rekla, hodimo po tanki liniji in vedno znova se sprašujem, kje pravzaprav kot družba smo, ali še vedno na tisti polovici ali smo jo morda bili sposobni že preseči. Če grem nekako po vrsti po posameznih temah. Ko govorimo o človekovih pravicah, vedno znova uporabljamo, da pred zakonom smo vsi enaki, pomembno je človekovo dostojanstvo. Bilo je že kar večkrat poudarjeno, da izkušnje kažejo, da pred zakonom v državi nismo vsi enaki. Nekateri bodo rekli, da smo bolj blizu tega, nekateri, da smo še daleč od tega. Ampak veste, realnost pa kaže tudi nekaj drugega. Ko se posameznik, ki so mu bile v preteklosti hudo kršene človekove pravice, na primer s strani tajne policije, politične policije, SDV – državljani jo bolj poznajo kot Udbo –, nekateri že ko rečeš ta izraz, pogledajo napol ubijalsko, oprostite izrazu, ampak kar strese se vse. In tako je. Mene skrbi nekaj; poglejte, ljudem, ki so bile takrat pravice kršene zaradi delovanja omenjene službe, pridejo danes na primer pred sodišče iskat pravico, ker verjamejo, da živijo v demokratični družbi. Morda pridejo tudi v nek drug organ, pridejo v šolo, srečajo se s poslanci in tako naprej in potem tam naletijo na ljudi, ki so jim še nedolgo tega nazaj kršili osnovne človekove pravice. Ali res verjamete v to, da ti državljani verjamejo v to, da je naša država demokratična? Ne morejo. Ljudje, ki so jim še nekaj let nazaj kršili osnovne človekove pravice, morda poskrbeli, da so njihovi svojci dobesedni izginili z obličja zemlje – naj bi danes pri teh istih ljudeh iskali pravico? Ne morejo zaupati! In tukaj govorim o vrednotah. To je tisto, o čemer govorim, da je treba enkrat v tej družbi narediti jasno mejo, kaj je prav in kaj ni prav. Ali je prav, da zasedejo mesta v represivnih organih, v organih, ki naj bi pravico delili, ljudje, ki so zavestno kršili takrat –težko bom govorila o tem, ali katerokoli poročilo na tem področju dela korake naprej. Lahko o tem pišemo, ne naredimo pa nič. Še tega ne naredimo, da bi nekako konvencijo ali deklaracijo sprejeli v tem državnem zboru, ki je govorila o nekaterih sistemih in kršenju človekovih pravic. Nismo sposobni. Za nas je dovolj, da se seznanimo, samo da čim manj govorimo o tem. Toliko, spoštovani, o tem delu. Sovražni govor. Res je, veliko ga je. Ampak, zopet ga obravnavamo takrat, ko je problem za "naše", in ne takrat, ko je problem za "vaše". Ko slišimo sovražni govor zoper posamezne novinarje, skoči pol države, ali pa dve tretjini, ali pa cel sistem. Ko so napadeni neki drugi novinarji, o tem sploh ne govorimo. Malo se nasmihamo ali pa celo uporabljamo izraze, da je samo malo šaljivosti. Ko se nekemu predsedniku vlade grozi z likvidacijo, naredimo vse, da se zoper take osebe ne zgodi nič, celo vrne se na delovno mesto represivnega organa, dobi nazaj orožje. Ko nekdo drug, ne vem kje, izreče besedo več, je deležen konkretnega ukrepanja. In prav je tako. Ampak zopet smo pri "vaših" in "naših". Gospa Levičar, ne razumem, da tu odkimavate, ker je to dejstvo, to se je zgodilo. S tem se moramo soočiti, da je zelo pomembno, ko govorimo o sovražnem govoru, da smo ali tolerantni do vseh ali do nobenega. Samo tako bomo dosegli ničelno toleranco. Bilo je veliko govora tudi o tem, da je socialna slika v državi še vedno slaba, da se sicer izboljšuje, varuhinja je veliko pisala tudi o tem. Ne nazadnje je to tudi posledica stanja življenja otrok v državi, kar je zame tudi zelo pomembno. Glejte, avgustovska plača se je zmanjšala, nominalno in realno, to je dejstvo. Se pravi, v končni fazi je za državljana zelo pomembno, kaj dobi v denarnico. V denarnico je torej dobil septembra manj. Imamo državljane, ki so zaradi tega, ker jim drugi niso plačevali, ob celotno premoženje. Name se obrača, zdaj že mesece, gospod, ki pravi: "Ne vem, ali naj gladovno stavkam ali naj se," govorim dobesedno, kar mi je povedal, "vžgem pred parlamentom, ker moja družina več ne more živeti. Pobrali so mi vse samo zato, ker meni niso plačevali drugi." To je problem. Na drugi strani pa imamo posameznike, ki so samo dvignili telefon, pa so dobili kredite, ki so oškodovali naše družbeno premoženje, ne za majhne zneske, spoštovani, za usodne zneske. Pa se tega lotimo? Ne! Lepo je razpravljati, ko varuhinja s svojo ekipo pripravi obsežno poročilo, vseh nas je polno besed o človekovih pravicah, udarjamo po mizi: moramo iti naprej, treba je delati še močneje na tem področju, izogibamo se pa temeljni odgovornosti. Prav tako je bilo kar nekaj govora o otrocih. Kot sem že povedala, meni se zdi tu pomembno, da izpostavim problematiko zdravstva na tem področju. Ne samo tega, kar se dogaja na srčni kirurgiji. Veste, ne morem verjeti, da naši otroci, pri katerih je v času zdravljenja prišlo do napak – ne bom rekla napak, pač, v postopku zdravljenja pride v procesu do odtujitve, kot rečem, zdravja, kajti če je okvara takšna, da je ni mogoče popraviti, in se potem le najde neko upanje nekje v tujini, da imamo sistem, ki tega ne omogoči. Pa veste, to niso tako visoke zneski, v tem je problem. Zakaj? Kajti na drugi strani, ko se bo takšen otrok vključeval skozi leta v družbo, ko bo iskal primerno zaposlitev, ko bo morda iskal svoj prostor pod soncem, stal državo več, kot bi jo, če bi mu omogočili uspešno zdravljenje. Stal mnogo več. Samo poglejte, koliko ljudi se najde zaradi socialnega roba danes v zdravstveni oskrbi. Psihiatrične ordinacije po moje v veliki meri delajo ravno to; ukvarjajo se z ljudmi, ki so bili pahnjeni na rob ali pod njega in dobesedno ne vedo, kaj narediti. Bila je omenjena tudi begunska problematika in potrebna strpnost in vedno znova govoriti o tem, da ljudje morajo biti pri tem strpni in da je treba opozarjati takrat, ko niso strpni. Jaz trdim, da je pri vsaki tovrstni problematiki treba tako ukrepati in ne samo pri tej. Ampak, ali veste, treba je biti strpen tudi do tistih, ki se s to problematiko soočajo, ki jo rešujejo. Veste, ni dovolj, da smo samo strpni s tistimi, ki v Slovenijo prihajajo sedaj množično. Ali smo strpni z državljani, ki živijo na tem mejnem pasu in zjutraj niso mogli peljati svojih otrok v šolo? Niso jih mogli, ker je bila cesta zaprta. Ali smo strpni do tistih, ki so morali gasiti in pospravljati pogorišče požganega šotorišča? Ali smo strpni s tistimi, ki delajo tam noč in dan? Je to stvar človekovih pravic in je to stvar današnje teme, spoštovani, tudi če se nekateri čudite. Včeraj sem si sama ogledala področje in povedala vam bom zgodbo, ki sem jo doživela, če jo želite zanikati ali ne. Šla sem na eno zbirno točko, seveda sem tam videla veliko otrok, mater, posameznikov; hudo ti je, da so bili pognani, bi rekla, pognani iz svojih domov. Kakorkoli že, upam, da je bilo med njimi čim manj ekonomskih migrantov, kajti je le razlika, kakšne vrste migrant si. Tam sem srečala tudi slovenske policiste. Rekli so, da so na svoji dolžnosti, mislim da, že 13 ur. Pomagali so tudi pri delitvi hrane in tako naprej. In tudi drugi uslužbenci. Tudi sem neposredno videla, kako poteka delitev hrane. Potem pa sem stopila do skupine beguncev in sem jih vprašala, od kod prihajajo, kako dolgo so na poti; tudi predstavila sem se jim. Veste, kakšen je bil njihov komentar? Izrekli so naslednje: "Dolgo hodimo, prihajamo iz Turčije, se pomikamo, ampak tako slabo, kot je v Sloveniji, tega še nismo doživeli. Tudi jesti nam ne dajo." A malo prej sem videla, kako so delili obroke hrane. To je bila moja izkušnja. Sem jih tudi opozorila na to: "Saj ste dobili hrano, sem videla!" "Ja, to je pa premalo!" – potem ko vidijo, da nekaj informacije pa vendarle imaš. Tudi to je človekova pravica do tistega, ki je stal 2 metra za mano in je to poslušal, pa je vedel, kaj je ves dan počel. Tako, glejte, bodimo iskreni, ko govorimo o človekovih pravicah, bodimo tolerantni, ko govorimo o človekovih pravicah, ampak bodimo taki do vsakega izmed nas. Bodimo tudi do tistih, ki razmišljajo drugače; absolutno, vsak ima pravico drugače razmišljati. Je pa res, da imamo v državi zelo dobro anamnezo glede človekovih pravic, tudi diagnoza bo že kmalu, smo pa še daleč od prave terapije. Sam Varuh človekovih pravic je ne zmore rešiti, potrebna je širša ekipa. Morda, spoštovani, tudi pomoč zdravljenja iz tujine, da nam malo povedo, da nam malo pokažejo, kako se soočajo s tovrstno problematiko oni. Skratka, želim vam čim bolj tolerantno razpravo naprej. Želim vsem nam, da bi bilo kršitev čim manj. Predvsem pa, spoštovani, postavimo vrednote na pravo mesto! Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Marinka Levičar.
Hvala, gospa predsedujoča. Moram odgovoriti kolegici Bah Žibert, da imam vso pravico povedati, da v poslanskih klopeh SDS sedijo dva ali trije poslanci ali pa še manj. To je resnica, to je dejstvo, ne vem, zakaj temu oporekati. Dejstvo tudi je, da lahko z današnjo razpravo o poročilu varuhinje prispevamo k izboljšanju stanja na tem področju. No, in ker sem že pri besedi, bi pa še to dodala, da je njena razprava danes, po mojem mnenju, šla v povsem drugo smer. Danes razpravljamo o poročilu varuhinje človekovih pravic, o njihovem delu v preteklem letu. To, kar ste vi govorili o beguncih, se dogaja danes, sedaj. Govorite o dogodkih, ki so bili včeraj. Govorite o tem, da moramo razlikovati med ekonomskimi in političnimi migranti. V smislu človekovih pravic jaz tu ne vidim nobenega razlikovanja. In še marsikaj bi lahko komentirala, kar ste danes govorili, ker sem prepričana, da res ne sodi v sklop poročila o delu varuhinje in njenih sodelavcev v lanskem letu. Na to temo bi lahko kaj rekli, pa niste nič, čisto v drugo smer je šla vaša razprava, spet v politiziranje in deljenje med državljani. Hvala.
Proceduralni predlog gospa Anja Bah Žibert.
Predsedujoča, če vi niste moje razprave poslušali, potem se bom zaščitila sama s proceduralnim, da vas pozivam, da izrečete gospe Levičar opomin. Prvič, nisem izrekla besed, kaj sme govoriti in česa ne. Povedala sem vam, da je vaša skrb odveč in da je pomembno, da o človekovih pravicah govorimo večkrat. To je bil moj govor. Tretjič, moja razprava se je nanašala izključno na točko dnevnega reda. In, spoštovana Levičarjeva, pa kje vi živite?! Ali mislite, da so begunci od včeraj?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković. Pripravi naj se gospa Erika Dekleva, za njo gospod Uroš Prikl.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani predstavnik Vlade, spoštovana varuhinja s svojim kabinetom! Varuh človekovih pravic zagotovo v svojem osnovnem poslanstvu opozarja na pomanjkljivosti tistih ravni človekovega življenja, ki so neposredno vezane na statut državljanstva kot takega in na vpliv države na omenjeni statut. Tako je etični apostolat varuha v svoji osnovi zaradi poslanstva človekoljubno naravnan in je pravzaprav s svojo analizo zagotovo nek kvaliteten kazalec razvoja civilizacij, nekih civilizacijskih norm, družbe, in seveda razlagalec tudi nekega splošnega mentalnega koda ali vzorca naroda, če želite. Zato je v tem smislu vsakoletna evalvacija v obliki poročila zagotovo dobrodošla, sam jo pozdravljam, se pa seveda tudi strinjam, da se je treba do te evalvacije v Državnem zboru kritično opredeliti in se nanjo tudi kritično odzvati, jo kritično prediskutirati. Na mizo smo dobili dokaj obširno poročilo varuhinje, v svoji razpravi se bom opredelil predvsem na alinejo ustavnih pravic, natančneje na problematiko sovražnega govora. Kot sem uvodoma že povedal v svoji razpravi na sami seji odbora, torej delovnega telesa, ki je to poročilo že obravnavalo, sem že takrat dejal, da je bilo statistično gledano pojavnost sovražnega govora leta 2014 manjša kot leta 2013, tudi pobud za samo obravnavo sovražnega govora je bilo veliko manj, vseeno pa je na tem mestu treba poudariti, da se že od letošnje pomladi Republika Slovenija vidneje sooča, vidneje mislim tudi v nekem medijskem smislu, z večjimi begunskimi in migrantskimi tokovi, tako da je verjetno oziroma zagotovo je porast sovražnega govora na to temo veliko večji. Namreč, begunska problematika oziroma ta tema je pravzaprav postala žal nek javni boksarski ring za različne nestrpnosti, fobije, neke osebne strahove na enem delu javnosti, in seveda na drugi strani tudi tiste javnosti, ki bojda do te problematike ima neko socialno občutljivost, pa se vseeno na ta sovražni govor, torej na te neprimerne besede, odziva agresivno. To ustvarja nek dodaten konflikt, neke dodatne napete situacije, ki so v tem trenutku, po mojem mnenju, najmanj primerne. Če pogledamo sam sovražni govor preko spleta, kot sem že dejal, to neko verbalno medsebojno obračunavanje je predvsem prisotno na virtualni ravni, torej kar se tiče nekih forumov, blogov in podobno, ga pa je treba zagotovo ostreje sankcionirati in odstraniti, da ne bi vse skupaj dobilo še večji zalet v praksi z nekim dejanskim šikaniranjem ali pa celo z nekim telesnim izživljanjem. Sovražni govor je problem; problem je zato, ker je danes sovražni govor veliko bolj rafiniran, kot ga poznamo v preteklosti, zavit je tudi v neke celofane leporečja, zažrl se je v politiko, postal je del neke politične agende, in zato je seveda kot tak veliko bolj manipulativen in nevaren. Na tem mestu je zagotovo treba poudariti neko primerno ozaveščanja in spodbujanje k prepoznavanju samega sovražnega govora, seveda pa ob nekem senzibilnem ravnovesju med pravico do svobode govora in samim diktatom sovražnega govora. Na tem mestu bi rad povedal, da zagotovo nisem za puritanizacijo slovenskega jezika. Mislim, da je slovenski jezik zelo bogat, celo blagozvočen, tudi nisem za cenzuro javne besede, mislim, da smo ta, kako bi temu rekel, javni verbalni delikt prešli, že ko smo se odločili za osamosvojitev Slovenije; pač, enostavno prešli v nekem drugem, prejšnjem političnem sistemu. Vseeno pa je dejstvo, da je za prepoznavanje samega sovražnega govora vedno pomemben kontekst, kdaj in na kakšen način se je sovražni govor pojavil. Seveda pa je za razumevanje tega konteksta zelo pomembna stopnja oziroma način, na kakšen način se posameznik, ki se ga sam sovražni govor dotakne, do tega sovražnega govora opredeljuje. To je zagotovo povezano s samo pismenostjo posameznika. Namreč, pismenost je sposobnost, na kakšen način se do materije, slišane, videne, prebrane, opredeljuješ. Žal je tako, da so srednješolci, ko se je delala raziskava na Ministrstvu za kulturo dve leti nazaj, da je ta mednarodna raziskava pokazala, da so srednješolci po pismenosti na samem repu Evropske unije, kar pomeni, da je tudi v sklopu tega njihovo razumevanje in prepoznavanje samega sovražnega govora oteženo, ker enostavno je za prepoznavanje sovražnega govora, torej v tem smislu, pomemben tudi nek edukativni moment, ki je v tem trenutku očitno prešibek. To pri meni vzbuja neko bojazen, da bodo prihajale generacije, ki se bodo v neki konfliktni situaciji znašle, da se bodo tudi same posluževale sovražnega govora ali še huje, da bodo tudi same pravzaprav žrtev tega sovražnega govora. Tako v tem smislu edukacija, ozaveščanje, izobraževanje vsekakor niso odveč, zato tudi še enkrat pozdravljam projekt varuhinje in skupni projekt varuhinje in Mirovnega inštituta z naslovom Z odgovorom nad sovražni govor, ki seveda vsekakor ozavešča javnost glede problematike sovražnega govora, katerega cilj tega projekta je pa tudi vzpostavitev javnoodzivnega neodvisnega telesa, ki bo na nek kvaliteten način prispeval k zmanjšanju razširjenosti samega pojava sovražnega govora. V tem smislu lahko rečem tudi, da je vlada tudi prisluhnila na nek način temu projektu. Namreč, v medresorskem usklajevanju je zakon o varstvu pred diskriminacijo, ki bo v tem smislu zagotovo vsebinsko sledil na nek način sami poanti projekta programa, ki ga pravzaprav varuhinja pripravlja skupaj z Mirovnim inštitutom. Zavedam se, da je samo poročilo varuhinje vedno, kako bi temu rekel, lahko dobro polje za različne opozicijske stranke, ki lahko to poročilo tudi na nek pavšalen način zlorabljajo za nabiranje političnih točk. Mislim pa vseeno, da smo v Državnem zboru dolžni ne samo zaradi nas samih, ampak zaradi volivcev, da se do tega poročila kritično, dostojno in razumsko opredelimo. Varuhinja je v poročilu omenila, da je sankcioniranje sovražnega govora oteženo predvsem na različnih družbenih omrežjih predvsem zaradi preohlapne zakonodaje. Temu je z amandmajem pritegnila tudi Združena levica, ki predlaga Ministrstvu za notranje zadeve, da v sodelovanju z Varuhom človekovih pravic prouči možne rešitve ter pripravi izboljšave poročne zakonodaje, s ciljem ustrezne obravnave in sankcioniranja sovražnega govora ter spodbujanja sovraštva na socialnih omrežjih v sredstvih javnega obveščanja in v javnosti. Rad bi poudaril, da gre seveda v tem primeru za enak amandma, ki je bil vložen že na seji delovnega telesa, ko smo to poročilo obravnavali. Rad bi rekel, da Poslanska skupina SMC zagotovo ni proti različnim ukrepom, ki bi kakorkoli omejevali sovražni govor. Namreč, samo z neko kvalitetno selekcijo oziroma sankcioniranjem sovražnega govora lahko ohranjamo, kako bi temu rekel, neko higieno javnega diskurza, vseeno pa je sam amandma Združene levice po mojem mnenju prepovršen, prepavšalen, v določenem vsebinskem delu pa tudi nepotreben. Namreč, Ministrstvo za notranje zadeve zagotovo ni edini resor, ki se lahko kakorkoli opredeli do sovražnega govora. Problem sovražnega govora je sistemski problem in se je treba tudi do njega opredeljevati na sistemski ravni. Vlada se tega zaveda in v tem smislu že deluje. Ko govorim o sistemskih rešitvah, je treba poudariti predvsem v treh smislih: v smislu reguliranja oziroma samega ravnanja urednikov. Namreč, mi imamo že sedaj v veljavi 18. člen Zakona o medijih, ki pravi, da odgovorni uredniki odgovarjajo za vsako objavljeno informacijo. Je pa res, je tudi v medresorskem usklajevanju nova novela Zakona o medijih, ki pravi, da s predlaganimi rešitvami določajo obveznost izdajatelju, ki bo omogočal komentiranje v okviru svojega medija, da mora ta oblikovati pravila komentiranja ter jih javno objaviti na primernem mestu, v mediju. Komentar, ki ne bi bil v skladu z objavljenimi pravili, bi moral biti umaknjen v najkrajšem mogočem času po prijavi oziroma najpozneje v enem delovnem dnevu po prijavi. Bili so seveda neki pomisleki, da se na ta način uvaja tudi cenzura samega komentiranja. Sam menim, da temu ni tako; namreč, medij bo sam določil pravila komentiranja in mora umakniti sporni komentar šele po prijavi. Nekateri spletni mediji takšno samoregulatorno prakso uporabljajo že danes, že sedaj, s predlagano ureditvijo novele pa bodo navedene zahteve postale obvezne za vse medije, ki bodo omogočali komentiranje, kar bo pomenilo učinkovitejšo samoregulacijo sovražnega govora oziroma žaljivega govora na spletu in posledično vodilo v njegovo zmanjšanje, kar je tudi eden izmed ciljev iz Resolucije o nacionalnem programu preprečevanja in zatiranja kriminalitete za obdobje 2012–2016. Če grem naprej, kar se tiče na ravni policije. Da ima policija premalo možnosti, da bi kvalitetnejše sankcionirala sovražni govor, sploh kar se tiče spletnih objav. Tukaj je treba poudariti, da imamo 14. člen Zakona o elektronskem poslovanju na trgu. Ta pravi, da sodišče ali pristojni organ lahko omeji opravljanje storitve informacijske družbe ponudnika storitev s sedežem v Sloveniji ali v drugi državi članici, če se ukrep navezuje na opravljanje storitev na korodiranem področju in, seveda, če je ukrep potreben zaradi uresničevanja ciljev zagotavljanja javnega reda, še posebej pregona kaznivih dejanj, varstva mladoletnim, zagotavljanja javne varnosti ali varstva potrošnikov, preprečevanja sovraštva zaradi rase, spola, veroizpovedi ali narodnosti ter zaščite človekovega dostojanstva. V tem smislu se mi zdi, da je treba razumeti tudi Zakon o varstvu javnega reda in miru, ki ga neposredno amandma Združene levice nekako naslavlja. Treba je reči, da je že na pobudo policije leta 2013 višje državno tožilstvo menilo, da je tudi spletni prostor tisti javni prostor, kjer je treba sovražni govor sankcionirati, saj je tudi spletni prostor javni prostor na način, da je njegova namera, da želi kot tak doseči čim širši krog ljudi oziroma javnost. Tako v tem smislu zakon sam po sebi ni problematičen, verjetno je potrebna samo večja spodbuda, da bi se zakon tudi dejansko izvajal v praksi, kar je pa tudi že na seji samega odbora delovnega telesa, ko je obravnavalo poročilo, zagotovil tudi direktor Direktorata za policijo in druge varnostne naloge gospod Lado Bradač. Kar se tiče same ravni pravosodje oziroma sodnega preganjanja sovražnega govora, ki je opredeljen v 297. členu Kazenskega zakonika, je treba reči, da je naša sodna praksa žal glede tega preskromna. V tem oziru se še vedno nekako tehta pravica do svobode govora in na drugi strani sama vsebina izrečenega. Seveda pozdravljam načeloma ustavno demokratično držo naših sodišč, ki je vsekakor nekako bolj naslavljala pravico do svobode govora, vseeno pa je treba na tem mestu poudariti tudi prakso evropskih sodišč. Namreč, to vprašanje je obravnavalo tudi Evropsko sodišče za človekove pravice v zadevi Delfi AS proti Estoniji, kjer je ob presoji 10. člena Evropske konvencije o človekovih pravicah ugotovilo, da estonska sodišča v konkretnem primeru, s tem ko so vzpostavila odgovornost novičarskega portala Delfi za komentarje ekstremne narave, ki predstavljajo očiten sovražni govor in pozivanje k nasilju, niso kršile 10. člena Evropske konvencije človekovih pravic. Kar pomeni, da se je sodišče postavilo na strani oziroma da se je v tem smislu opredelilo, da vsebina govora ne more biti nad samo svobodo govora. V tem smislu si želim, da bi tudi slovenska sodišča bila veliko pogumnejša in se veliko bolj naslanjala na samo prakso evropskih sodišč. Če zaključim. Seveda lahko konec koncev zakonodajo spreminjamo na način, da jo obračamo na glavo; lahko uporabimo vse represivne sile tega sveta in vseeno sveta na tak način ne bomo mogli spreminjati, dokler ne bomo spremenili pri sebi neko osebno mentaliteto in oseben standard, kako razumemo svet, ki nas obdaja. Pred razpravo sem pravzaprav izvedel, da je Ustavno sodišče dovolilo referendum glede na člen Družinskega zakonika, ne bom razlagal, verjetno je ta zakonik jasen vsem, tudi javnosti, tako da se v tem trenutku strinjam s kolegico Bah Žibert, ki je naslavljala svojih deset minut razprave na poslance, da ne smemo ločevati med našimi in njihovimi pravicami. Tako si močno želim, da bo to misel obdržala v sebi tudi, ko bo izkoristila svojo državljansko dolžnost in odšla na referendum in se bo do tega referenduma – tudi s svojo državljansko dolžnostjo in s svojo vestjo, ki nam jo je danes tako polagala v usta – znala do tega tudi na ta način opredeliti. Vsekakor mislim, da samo če bomo temelje ustave živeli vsak pri sebi, da bomo samo tako kot narod lahko zaživeli vse svoje različnosti in bomo lahko le tako zaživeli v nekem boljšem skupnem in prijaznejšem jutri. Seveda je pa naloga politike, da je v tem smislu za vzor in ko bo vse to doseženo, pa do tega je zagotovo trnova pot, šele takrat bo v resnici poročilo varuhinje veliko tanjše oziroma takšno, kot si ga danes želimo vsi prisotni. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Erika Dekleva. Pripravi naj se gospod Uroš Prikl, nato dr. Jasna Murgel.
Hvala za besedo. Sama sem že na seji Komisije za peticije vaše poročilo pohvalila. Veseli me, da poročilo poleg teh kritik in priporočil izpostavlja tudi nekatere pozitivne trende. Vsako poglavje poročila ste na vrhu opremili s tabelo, ki prikazuje število obravnavanih zadev, število rešenih zadev in pa predvsem število utemeljenih pobud. Meni osebno se ta podatek zdi zelo pomemben in relevanten. To je tisti podatek, ki nekako lahko pokaže stanje, saj je jasno, da vse zadeve, ki jih obravnavate, niso utemeljene in tudi verjetno vsaka pobuda, ki pride do vas, ni kršitev človekovih pravic. Zanimivo je bilo, da prav ta odstotek, ki prikazuje utemeljenost obravnavanih zadev, je marsikje relativno nizek. To ocenjujem kot pozitivno, res pa je, da lahko za namen razprave uporabimo tudi druge številke, odvisno od tega, kaj želimo doseči in kaj želimo javnosti sporočiti. Največ utemeljenih zadev med rešenimi je bilo na področju diskriminacije, na področju upravnih zadev, okolja in prostora, delovnih razmerij in pa na področju brezposelnosti in varstva otrokovih pravic. Na drugi strani pa se mi zdi pomembno izpostaviti na primer področje pravosodja, kjer je ta odstotek utemeljenih zadev relativno nizek, le 5,9 %. Tudi v poročilu sami izpostavljate, če citiram, "pozitivne trende v krajšanju in optimizaciji sodnih postopkov tudi zaradi zakonodajnih sprememb te vlade". V mislih imam zakonodajni paket sprememb na področju pravosodja, na primer novelo Zakona o brezplačni pravni pomoči in novelo Zakona o izvršbi in zavarovanju. Najvišji odstotek utemeljenih zadev se v poročilu nanaša na področje diskriminacije, zato sem že na matičnem delovnem telesu razpravljala o tem segmentu. Na področju diskriminacije nekako najbolj v oči bode področje romske problematike. Čeprav meni nekako ta beseda ni ravno všeč, ker nakazuje na to, da je problem vse, kar se tiče Romov, pa sama menim, da ni tako. Mislim, da se težkega položaja romske skupnosti zavedamo vsi, in menim, da je tokrat dovolj politične volje, da se stvari ustrezno uredijo. Priprava novega nacionalnega programa ukrepov za Rome je tako ena izmed naših prioritet, pozitivni premiki pa se kažejo tudi na drugih področjih, ki so opredeljena v Zakonu o romski skupnosti in v nacionalnem programu ukrepov za Rome. Seveda pa je za uspeh vedno potrebno sodelovanje tako na nivoju države kot na nivoju lokalnih skupnosti, predvsem pa je treba tudi sodelovanje Romov samih. Danes sem se odločila, da se bom nekoliko bolj osredotočila na področje brezposelnosti. Tudi to področje je eno izmed tistih, kjer opažamo relativno visok odstotek utemeljenih zadev. Moram pa priznati, da sem pri prebiranju tega poglavja bila nekoliko zmedena, ker nisem natančno vedela, ali želite delo Vlade pohvaliti ali ga želite grajati. Na začetku ste ocenili, da država ne izpolnjuje svojih obveznosti iz 66. člena Ustave, ki pravi, da država ustvarja možnosti za zaposlovanje in delo ter zagotavlja nujno zakonsko varstvo. V uvodu pa se celo sprašujete, ali je Slovenija še socialna država. Sama sem mnenja, da je in to brez dvoma, čeprav se popolnoma zavedam, da je brezposelnost velika in zelo dobro tudi vem, kaj pomeni, če si brez službe in s tem brez sredstev za neko dostojno življenje. Je pa tudi res in to je tudi treba poudariti, da se brezposelnost znižuje in da se že kažejo rezultati truda te vlade, da z različnimi ukrepi in z različnimi spodbudami ustvarja pogoje za zaposlovanje, po drugi strani pa s socialnimi transferji omogoča, da je življenje lažje in znosnejše takrat, ko človek službe nima. V letu 2014 je bilo namreč namenjenih 104,6 milijona evrov za ukrepe aktivne politike zaposlovanja. Od tega je bilo za izvajanje javnih del namenjenih okoli 38 milijonov. Mislim, da so te številke same po sebi dovolj zgovorne. V poročilu izražate tudi skrb, da bodo predvidena sredstva za javna dela v letu 2015 nižja. Treba se je kljub vsemu zavedati, da sredstev, ki bi omogočala vključevanje prav vseh brezposelnih, ni. V proračunu Vlada zagotavlja veliko sredstev za socialne transferje, seveda pa vedno v skladu z zmožnostmi, neomejeno je pač nemogoče. Seveda pa vključevanje v javna dela tudi ni edini program pomoči. V proračunu za naslednji leti se glede na rebalans za leto 2015 sredstva celo povečujejo, usmerjena pa bodo predvsem k ranljivim skupinam ljudi. Tako zame odgovor na vprašanja, ali smo še socialna država, je jasen. Verjamem, da ja; verjamem, da se država trudi po svojih najboljših močeh, po eni strani, da zagotavlja dovolj sredstev za socialo, delovne invalide, po drugi strani pa pospešeno zagotavlja tudi pogoje za zaposlovanje. V prihajajočem letu bomo tako namenili več sredstev za socialno pomoč, za nekatere otroške dodatke, več bo štipendij, več bo mest v VDC, in ker sem delala, preden sem postala poslanka, tudi v humanitarni organizaciji, lahko rečem, da je mogoče kdaj bolj kot namenjati velika finančna sredstva socialno ogroženim, treba usmeriti svoje pobude in energijo v to, da spodbujamo ljudi, da tudi sami naredijo, kar največ lahko, zato da bi bilo njihovo življenje boljše in lažje. Nekaj kritike ste namenili tudi zavodom za zaposlovanje. Zapisali ste, da je ponekod organizacija dela neustrezna, saj morajo brezposelni na hodnikih čakati na razgovore s svetovalci in so tako nepotrebno izpostavljeni srečevanju z drugimi ljudmi. Povedati moram, da se v tem delu z vami ne strinjam, mislim, da brezposelnost ni sramota, tudi bolezen ni, pa zato čakamo v čakalnicah, da bomo prišli na vrsto. Mislim, da se takrat pravzaprav srečujemo z ljudmi, ki so v podobnih ali enakih težavah, z ljudmi, ki imajo neke svoje izkušnje, in mislim, da en pogovor v čakalnici nikomur ne škodi, da si tako lahko izmenjaš nekaj izkušenj, nekaj občutkov, kar pravzaprav pripomore [[…]]In takrat vidiš, da morda v tej težki situaciji nisi sam. Ko je življenje težko, nikakor ne mislim, da je prava pot zapiranje med stene svojega doma. Končala pa bom seveda z odločitvijo Ustavnega sodišča, da je referendum o izenačevanju pravic istospolnih pravic s pravicami heterospolnih parov sedaj omogočen, torej dejansko bodo lahko ljudje odločali na referendumu, ali ima lahko ena skupina državljanov in državljank manj pravic kot druga. Kljub temu da spoštujem odločitve Ustavnega sodišča, ne morem mimo občutka, da bomo s tem kršili človekove pavice.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl. Pripravi naj se gospod Tomaž Gantar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica in lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom, še posebej pa varuhinji gospe Nussdorferjevi! Smo se že kar navadili, v zadnjih letih, da je to vaše poročilo na zelo visokem kakovostnem nivoju, kar je seveda prav. Mogoče pa je manj dobro ali pa manj prav, da smo se navadili tudi, da je zelo izčrpno, zelo podrobno, pa ne zato, ker ne bi želeli podrobne slike, ki jo predstavljate v temu letnemu poročilu, ampak ker je vse preveč priporočil, ugotovljenih vse preveč nedoslednosti. Kaj je človekova pravica, kaj je temeljna svoboščina? To je osnovna elementarna pravica, ki jo mora imeti vsak na vsakem koraku v vseh prostorih in vsakodnevno. Torej, to je pravica posameznika, naloga oblasti, naloga vlade, naloga ne nazadnje tudi parlamenta, v katerem sedimo, pa je, da skuša to udejanjiti, da skuša narediti takšne pogoje, da ne bo pod vprašaj postavljeno to, ali lahko nekdo uživa temeljno svoboščino, človekovo pravico ali ne. Mislim, da tudi na tej točki moram ugotoviti, da moramo v prihodnje tudi poslanci narediti mogoče kakšen miselni preskok in pomagati k temu, da bo poročilo, predvsem pa, da bo priporočil manj. Mene na nek način lahko veseli, da je teh priporočil v primerjavi z lanskim letom seveda manj, ne more pa me veseliti, da se nekatera priporočila, ki so bila v lanskem poročilu zapisana, ne realizirajo, se jih ne spravi, če lahko tako rečem, iz agende, ampak se ponovijo, ker niso bila upoštevana v zadostni meri; in to je seveda skrb zbujajoče. Kaj je poročilo Varuha za človekove pravice? To je zrcalo v času in prostoru in noben razlog, ne nazadnje tudi relativno slaba ekonomska situacija, kriza v minulih letih, ne more biti opravičilo, da se nekatere elementarne pravice kršijo oziroma se ne udejanjijo. Kaj ugotavljate? Ugotavljate, da so pogosto kršena temeljna načela pravne države. Nadalje zakoni, da se vedno ne sprejemajo na pregleden in demokratičen način, temveč največkrat celo brez prepotrebnega sodelovanja zainteresirane javnosti, rokohitrsko, včasih tudi premalo premišljeno. Tako sprejete odločitve, ki kdaj niso dovolj jasne, predvidljive in pretehtane tudi glede varovanja človekovih pravic, namreč zmanjšujejo pravno varnost državljanov. Prav tako ugotavljate oziroma se ugotavlja, da morajo državni organi storiti kar največ, da se povrne zaupanje v delo institucij in pravosodnih organov. Ti morajo delovati hitro, neodvisno in kakovostno. Ugotavlja se tudi, da morajo biti sodne odločitve hitre in izvršljive. Prav tako pa tudi, da krivice, ki jih je v preteklosti storila država, moramo popraviti in se ljudem zanje tudi iskreno opravičiti. Povem vam, da se osebno, verjamem pa, da lahko tudi govorim v veliki večini svojih kolegov in kolegic, poslank in poslancev, trudimo, da pri sprejemanju zakonov, pri sprejemanju odločitev v tem državnemu zboru ravnamo tehtno, strokovno, preudarno, predvsem pa empatično in se postavljamo v vlogo vseh tistih – ne nazadnje smo tudi mi državljani in seveda državljanke –, da so vsi ti zakoni, ki jih sprejemamo, premišljeni; da zasledujejo neko logično noto in da so izvršljivi, hkrati pa ne povzročajo dodatnih delitev, dodatnih krivic in ostalih peripetij. Seveda si želimo – radi govorimo o tako imenovanih strukturnih spremembah –, želimo si nekaterih sprememb. Resno delamo na tem. Pričakujemo zdravstveno reformo ali pa vsaj spremembo nekaterih temeljnih predpisov na področju zdravstva, pa jih še vedno čakamo; upam, da jih bomo dočakali. Kar zadeva pokojnine. V pripravi je tako imenovana bela knjiga. Na tem mestu lahko z veseljem ugotovim, da so reformni učinki izpred nekaj let že vidni, prijemajo in se situacija na tem področju izboljšuje. Pričakujemo v začetku naslednjega leta operativno in funkcionalno delovanje rezervnega demografskega sklada kot garanta za stabilnost, za vzdržnost javnih financ oziroma nemoteno izplačevanje pokojnin na dolgi rok, brez dodatnih rezov. Pričakujemo, ker mora zaživeti, da bo zaživel zakon o dolgotrajni oskrbi, kar je garant medgeneracijskega sodelovanja na dolgi rok. Še posebej pa moramo – kar tudi gospa Nussdorfer v poročilu ugotavlja, v segmentu, kjer govori o trgu dela –, da je treba poskrbeti celovito na tem področju, da je treba zagotoviti prve zaposlitve, zaposlitve mladim, predvsem to, česar se Evropa v zadnjem času, hvala bogu, vedno bolj zaveda, strukturne, dolgotrajne brezposelnosti. In to, kar je izjemna skrb vzbujajoče, da imamo v zadnjem času čedalje več revnih zaposlenih. Na tem področju, verjamem, da nam bo v naslednjem tednu uspelo tudi skozi nekatere spremembe minimalne plače to zadevo vsaj malo odpraviti oziroma izboljšati. Ob zaključku, ker bi rad, da še kolega Gantar nekaj spregovori o tej temi, prejšnji teden sem bil v Luksemburgu. Predsedniki odborov za socialo držav Evropske unije smo govorili o problemih na socialnem področju. Govora je bilo med drugim tudi – upam, da bomo to zadevo v prihodnje še bolj razdelali – o tako imenovanem socialnem trojnem A. Torej, o bistvu zavedanja pomena socialne komponente, socialne note, ki se na vsak način mora upoštevati, mora infiltrirati, mora implementirati, če hočete, v vse krovne in ostale sektorske politike, ne pa, da je cokla ali pa copata, če hočete, nekih kapitalističnih, neoliberalističnih ekonomskih teženj. Če bomo to uspeli spraviti v prakso in se tega zavedati, mislim, da nas čaka boljša prihodnost. Torej, še enkrat, poročilo sprejemam, ga podpiram, sem ga z veseljem tudi prebral, malo manj z veseljem, seveda, ker je ogromno nekih ugotovitev, kjer mora država spremeniti stvari na bolje. Predvsem si želim v naslednjem letu, da bo manj ponavljajočih se priporočil in da gremo po boljši poti naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravi naj se gospod Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovana varuhinja, kolegice in kolegi! Seveda me ne preseneča, poročilo je ponovno izredno obsežno, kvalitetno, lahko rečem, dobro, natančno. Verjetno se vsak, ki je imel neko težavo, doživel neko kršitev, vidi v tem poročilu, kar je po eni strani seveda lahko dobro, po drugi strani pa glede efekta takega poročila ne vedno najbolj učinkovito. Slovenija, žal, sodi med tiste države, ki se ne morejo pohvaliti s spoštovanjem človekovih pravic; se pravi, kršitev je enostavno preveč. Prevečkrat tudi iščemo izgovore ali pa v resnici si prevečkrat ne želimo priznati, da smo ali pa da sodimo med te države, ki so večje kršiteljice. Verjetno je posledica tega tudi dejstvo, da se zelo veliko pogosto ne spremeni, da iz leta v leto praktično obravnavamo enake kršitve, pojavijo se še kakšne druge, vmes je sicer nekaj problemov rešenih, bojim pa se, da ključni ostajajo nedorečeni. Sicer verjamem, da je kršitev za tistega posameznika isto krivična, huda, da jo težko doživlja, težko prenaša, ampak kljub vsemu so tukaj te kršitve takšne narave, da so nekatere v resnici te vrste, da nas lahko skrbi, da predstavljajo nek alarm za celotno družbo. In teh je kar nekaj. Recimo, že omenjene kršitve temeljnih načel pravne države, potem sprejemanje zakonov na nek nepregleden, netransparenten način, ne nazadnje tudi nedosledna zakonodaja, ki omejuje učinkovito delo samega Varuha. Potem vprašanje, ki se postavlja tudi v tem poročilu, torej vprašanje, ali je Slovenija še socialna država, glede na vse kršitve, ki se dogajajo. Seveda, dokler so te temeljne kršitve prisotne v družbi, je vprašanje, če je smiselno naštevati ne vem koliko vseh, tudi manjših kršitev, na ta način, kot je sicer korektno prikazano, ampak verjetno bi potrebovali tu malo več operativnega dela in dogovora. Ker sicer sem dokaj skeptičen in se bojim, da bomo v naslednjem letu razpravljali o istih stvareh. Pričakoval bi, da bi eno takšno poročilo vsebovalo morda tudi rešitve na ključnih področjih, ampak v dogovoru z vlado, ne nazadnje bi o takšnih rešitvah mi lahko potem na takšni seji razpravljali. Sicer je to krasna tematika in problematika, o kateri ima sigurno vsak med nami na vsakem področju lahko kar obsežne razprave. Tu gre po mojem mnenju enostavno za dobro voljo, ali se naredi korak naprej na tem področju kršitev ali ne. Namreč, velika večina kršitev sigurno ni vezana na blagostanje države, na rast BDP, ampak enostavno na nekatere odločitve, ali bomo dali prednost človekovim pravicam ali je ne bomo dali. Na tem področju se bojim, da nas čaka še veliko dela, predvsem pa razmislek, tudi varuhinji in tudi vladi, kako narediti vso zadevo učinkovitejšo, da se v resnici ne bodo iste stvari ponavljale. Namreč, jaz ne jemljem tretjine manj priporočil za velik dosežek, ampak odvisno je v resnici od vsebine, o kateri govorimo in obsegu kršitev, ki se na nekem področju dogajajo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Hanžek.
Hvala lepa. Kolega poslanca bi spomnil, da pač o tem, ali damo človekovim pravicam prednost pred čem drugim, najbrž o tem ne smemo razmišljati. Vsekakor je to stvar, ki mora biti narejena ali ne. Poleg tega pa malo v zagovor Varuha, večini teh stvari, večini nakazanih problemov z Varuhove strani so tudi dodane rešitve. Ampak, za uresničevanje tega je odgovorna Vlada, pa ne bom zdaj o Vladi govoril, govoril bi tudi o nas, tudi mi smo odgovorni za delovanje Vlade. Prevečkrat pozabljamo in bi se navezal na enega izmed naših predlogov za amandma, tista stvar, o kateri vedno, jaz po besedah nekaterih preveč govorim, mislim pa, da pa vsi skupaj premalo govorimo: o sovražnem govoru, nestrpnosti, sovraštvu in tako naprej. Moram opozoriti, da je odnos do človekovih pravic povezan s strpnostjo in je vzajemen, če se resno mislimo pogovarjati o človekovih pravicah, moramo enako razmišljati o strpnosti. Temu državnemu zboru moram sicer dati veliko priznanje, da od takrat pred desetletjem, ko sem jaz sedel tam, kjer zdaj gospa varuhinja sedi, do zdaj se je v Državnem zboru ta grobi, nasilni – mnogo izrazov še ima – sovražni govor zelo umirja. Marsikdo, ki ga takrat ni bilo, niti si ne more predstavljati, kakšne izjave so se takrat kot popolnoma normalne pojavljale. To je po eni strani krasno, po drugi strani pa tudi vprašanje, če je krasno. Ker namesto tega se v družbi, pa tudi v parlamentu pojavlja tako imenovani sovražni govor; moderni, tihi, tiha diskriminacija, ampak sovražni govor. Se pravi, da se tako, malo po ovinkih sicer strinjaš s tem, ampak – in potem našteješ, kaj je potrebno. Sem za to, da imajo Romi pravice, ampak malo preveč pravic pa že ne bo. Tako se malo zase vedno spominjam enega pisma, ki sem ga dobil: "Uzakonjanje pravic manjšin lahko privede do velikih težav v življenju večine. V nekaterih državah imajo z glasnimi borci za pravice manjšim kar hude težave …" To človek, ki kar tako premišljeno reče, da ni nestrpnež. Prej sem gledal, ko sem bil v Državnem svetu in sem govoril o romski tematiki, sem predstavil tudi neke izjave, ki so jih dali strokovnjaki, ki delajo na področju z Romi. Ugotovilo se je, da jih 90 % sploh nima pojma, še niso prebrali nobenega dokumenta, pa so strokovnjaki, istočasno pa očitajo, da Romi nič ne poznajo. Niti vedel ali pa vedela ni tista strokovnjakinja, da je izrazila čisto nestrpnost, na koncu je dodala: Jaz nisem čisto nič nestrpna, ampak Romi so taki in taki, na koncu pa nisem nič nestrpna, to so dejstva. Na zadnjem odboru, ko smo se pogovarjali o poročilu o Romih, je kolega Gorenak, s katerim se v glavnem ne strinjam, takrat sem se pa skoraj v vseh, razen dveh stvari, ki ju je potem na koncu zamočil, čisto strinjal, ko je govoril o dveh nalogah, ni povedal katerih – saj je prav –, kjer je ugotovil, da na področju, ki so ga raziskovali, so ugotovili, da ni med Romi nič več kriminala kot med večinskim prebivalcem, za spoznanje več prometnih prekrškov in tako naprej. Ampak vsi vemo: Romi kradejo. Ampak to je znano med vsemi in to ni sovražni govor, ampak to je seveda dejstvo, čeprav podatki kažejo popolnoma drugače in to jaz kolegu Gorenaku verjamem, da je to res, čeprav marsikaj drugega – v glavnem verjamem, ampak s tem se strinjam. Tukaj bi rad opozoril Državni zbor, da je sicer fino, če bomo sprejeli, in predlagam, da sprejmemo amandma, ki podpira in ki zahteva, da se nekako regulira sovražni govor. Ampak vemo, da zakonsko se lahko regulira samo tisti najbolj grobi sovražni govor, ki že meji skoraj na kaznivo dejanje. Mi v Državnem zboru smo pa seveda tudi precej odgovorni za ta sovražni govor, ker pač nas poslušajo ljudje, po nas se zgledujejo. Mislim, da bi poleg tega morali imeti tudi zavezo, žal spomladi na moj predlog, da bi eno sejo posvetili spoznavanju sovražnega govora tudi v Državnem zboru, je bilo to zavrnjeno. Predlagam, da se mi zavežemo, da imamo nekaj takega tudi v Državnem zboru: pogovor o tem, ali sploh vemo, kaj je sovražni govor, kaj je nestrpnost, kaj je diskriminacija in tako naprej. Če tega sami ne bomo naredili, nas zavezuje sklep Sveta Evrope z 18. septembra, Komiteju za enakost in nediskriminacijo, katerega član sem, smo sprejeli, da se podaljša zavezništvo. No Hate Alliance še za dve leti, kjer je v glavnem pet ciljev: sovražni govor, antisemitizem, islamofobija, antigipsizem oziroma antiromstvo ter homo- in transfobija. Sedaj smo pa ravno v situaciji, kot sem slišal, Ustavno sodišče je dovolilo referendum, ker bomo zadnji točki v naslednjih mesecih zelo veliko imeli. Islamofobija se bo skupaj z begunci razmahnila. Sovražni govor je pa, kar ves čas govorim, stvar, ki nam je zelo domača; ne da bi sploh vedeli, da je naš govor sovražni govor. Zato mislim, da bi bilo dobro, da se sami odločimo. Bom povedal drug del zaveze, v tej pravijo v Svetu Evrope, da naj bi nacionalni parlamenti vsaj trikrat na leto priredili tematsko konferenco, seminar o omejevanju sovraštva skupaj s strokovnjaki Sveta Evrope. Mislim, da je dobro, da mi to vemo in da se tudi odločimo; poleg tega da se zavežemo, da se bomo čim bolj izogibali sovražnega govora, sovraštva, nestrpnosti. Da pa to lahko naredimo, moramo najprej sami sploh vedeti, kaj to je. Tole sem sicer malo izkoristil za druge stvari, ampak sem prepričan, da varuhinja nima nič proti, ker je na to sama – in ne samo ona, ampak vsi njeni sodelavci na to neprestano opozarjajo. Moram na koncu reči, kar sem prej pozabil, pa saj se samo po sebi ve, da sem zelo zadovoljen s poročilom. Žal je vedno debelejše. Ni samo zaradi tega, ker bi bilo več stvari, ampak so najbrž tudi bolj natančno obdelane kot včasih in tako naprej. Skupaj z njo želim, da bi drugo leto bil večji odstotek priporočil ali pa vsa, kar je sicer nemogoče, priporočila uresničena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predlagateljica. Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar gospod Darko Stare.
Hvala, gospa predsedujoča. Moram priznati, da mi je ta današnja razprava v mogočem odprla tudi rezon razmišljanja, predvsem v smeri, kako zagotoviti čim bolj učinkovite pogoje za čim bolj učinkovito delo, v tem primeru izvršilne veje oblasti, da bomo lahko v čim večji meri ali v celoti uresničevali priporočila varuhinje. Te slednje razprave, predvsem gospod Gantar, vsebinsko mi je bilo zelo všeč. Moram pa reči, da v praksi, vsaj sedaj, kar sem jaz na tem delovnem mestu, sodelovanje z varuhinjo oziroma njenimi sodelavci poteka. Se mi zdi, da moramo na nek način ugotoviti, kaj so vzroki za to, da so priporočila samo delno uresničena ali pa v celoti neuresničena. In vzroki so običajno – to jaz vidim, da je to po moji izkušnji, mojem osebnem mnenju – posledica mentalitete, načina delovanja tudi uradnikov oziroma uradništva, ki mu jaz dostikrat rečem – naučeno biti neučinkovito. Vedno najdemo razlog, da je vzrok za to, da nekaj ne moremo uresničiti ali zagotoviti v pomanjkljivi zakonodaji, v predpisih. Osebno sem prepričan, da je to v manjšini primerov in da imamo mi tudi zaradi načina delovanja, miselnih shem in sploh mentalitete, kulture tudi v ožjem smislu, politične in uradniške, največjo težavo v implementaciji obstoječe zakonodaje, ki ni slaba; sem prepričan. En poslanec je tudi zelo dobro razpravljal o sovražnem govoru, o normativni ureditvi, Zakon o medijih, sedanji bodoči Zakon o storitvah na elektronskem trgu, Kazenski zakon in tako naprej. Vse to imamo opredeljeno. Vprašanje pa je, ali mi kot izvršilna veja oblasti, – ne glede na to, kateri organi – naredimo za to, da bi te črke zakona zaživele tudi v konkretnih postopkih, v konkretnih primerih. In iz tega razloga vam lahko, ker tudi sam se včasih, ko sedim v tem cenjenem državnem zboru, nerad poslušam o tem, da rečem – joj, kaj smo mi v teh treh mesecih naredili; čeprav sem si napisal šestnajst ukrepov, v bistvu okrepitev, sistemsko, normativno za zagotavljanje človeškega dostojanstva človekovih pravic na področju recimo pravosodja, kjer imam priložnost in na nek način privilegij delati. Ne glede na to, da se ugotovitve iz tega poročila nanašajo na leto 2014, torej samo tri mesece obdobja obstoječe vlade, ampak ni poanta v tem. Kot je že nekdo od razpravljavcev rekel, tukaj gre za neko sodobno ideologijo, gre za univerzalne pravice, ki niso vezane samo na čas in prostor, ki je manj pomemben. Pomemben je posameznik, ki je nosilec tega, torej človek. In s tega razloga vam lahko samo zagotavljam, to je bilo tudi na zadnji seji Vlade, kamor je bila povabljena spoštovana varuhinja. Celotna vlada, posebej tudi predsednik Vlade je podal zavezo, usmeritev vsem nam, vsem resorjem, da moramo v letošnjem letu pri delu biti prioritetno pozorni na vsa priporočila in v največji možni meri spoštovati to, kar je priporočeno in je tudi, kot je ocena Vlade, več ali manj strokovno zelo utemeljeno in dobrodošlo. Z našega vidika je sedaj pomembno na delovni ravni, da bomo opredelili, da bomo to poskušali implementirati, ali so razlogi za to, da so neke pravice posameznikov kršene ali neuresničene, resnično v zakonodaji. Verjamem in sem prepričan, vsaj na našem področju – minimalno. Ali pa je razlog v dejstvu, da gre za nepoznavanje, neodgovornost in malomarnost tistih, ki smo odgovorni za to, da izvajamo te predpise, ki zagotavljajo spoštovanje človekovih pravic. Nemalokrat se spomnim, mislim, da je bilo v mnogih poročilih tudi v preteklosti varuhov poudarjeno to, kar je bilo danes tudi v razpravi poudarjeno – da bi bilo fino, če bi imeli spet neko informacijsko točko na centrih za socialno delo, da bi ozaveščali posameznike, ki dajo vloge, kakšne pravice imajo. Zakon o upravnem postopku velja že mnogo let in zelo jasno določa, da mora prava neukim ljudem, ki dajo vloge, ki prosijo – ker upravni postopek je že po definiciji namenjen temu, da uresničuje neke pravice, ki nekomu gredo – da jih država, upravni organi uresničujejo. In mi smo dolžni proaktivno seznaniti ljudi o njihovih pravicah, o njihovih možnostih. In zakaj se to ne dogaja? Razlogov je več. Lahko tega ne vemo, ne znamo, torej se je treba več usposabljati, izobraževati; lahko tega ne delamo iz malomarnosti, lahko pa tudi kdo zavestno ne. Ampak vse, kar sem naštel, je nedopustno in se obvladuje v okviru upravljanja in vodenja. In tukaj se mi zdi, da imamo največ priložnosti. Tudi zame je to zapoved, da tukaj naredimo bistveno več na organizacijskih ukrepih, na ukrepih upravljanja. Ni težko spremeniti zakona, ampak očitno imamo težavo pri tem, da ga uresničujemo. To nas opozarjajo tudi mednarodne inštitucije, tudi organizacija Združenih narodov, da imamo težave pri implementaciji. In tukaj gre za neko mentaliteto. Mogoče se bo to slišalo grobo, ampak razumeli boste sporočilo, ker je dobronamerno. Občutek imam, da smo na nek način šibki pri uresničevanju tistega prepričanja, ki ga izraža posamezen predpis, zakon kot izraz javnega interesa, ali pa tistega občutka, kaj je prav. In najlažje se je zateči – ne morem, nekdo drug je pristojen ali pa moramo zakon sprejeti. In to se tudi potem odraža v tem medinstitucionalnem sodelovanju ali interpersonalnem, ker se vedno najde vzrok za to, da rečemo – joj, saj tole bi pa mi lahko naredili, če bi ta pa ta organ to naredil. V resnici pa lahko nek organ ali inštitucija nekaj naredi, pa potem tega ne spoštujemo. Naš minister pogosto reče, da smo premalo spoštljivi do sebe, do lastnih inštitucij, do organov lastne države in na nek način celo cinični. In vam bom dal dva primera iz naše skupne prakse, ki smo jo lahko skupaj doživeli v proceduri zakonodaje. En primer je, sem prepričan še danes in tudi v fazi procedure se vsi strinjajo, da je treba zagotoviti zaščito človekovega dostojanstva v primeru izvrševanja Zakona o izvršbi, in sicer v primeru, ko so posamezne komercialne banke zaradi izvršbe posegle v socialno pomoč posameznika s pristojbino 30 evrov recimo, dobil je pa 60 evrov socialne pomoči. Načeloma smo rekli, da je to nedopustno, to je elementarno človeško nesprejemljivo in tudi nelogično, da bi bil takšen zakon lahko tako interpretiran, da je to sprejemljivo. Vsi smo bili za to, da gremo v spremembo zakona; hvala bogu, ste ga sprejeli, zdaj že velja. Ampak v razpravi se je pa videlo, to je pa demokracija, legitimno. Posamezni lobi, inštitucije so tudi preko poslancev in drugih deležnikov v proceduri legitimno uveljavljali neke argumente, stališča, kako je to v bistvu nesprejemljivo oziroma da je to poseganje v podjetniško svobodo. Želim povedati, da če želiš bodisi kot posameznik, bodisi kot inštitucija, bodisi kot organ uveljavljati nek javni interes, ki ga že določa veljavni predpis ali občutek za prav, moraš imeti v bistvu voljo, energijo – to ti mora biti vrednota – in seveda tudi moč. Zato je pa potrebna energija in prepričevanje. Da ne bom predolg, vam lahko samo zagotovim, kot je tudi usmeritev Vlade, da bomo po naših najboljših močeh v temu letu, kolikor bo mogoče v sodelovanju z varuhinjo človekovih pravic in njenimi sodelavci, poskušali v čim večji meri zagotoviti, da se bo čim več priporočil uresničilo; tudi tistih, ki niso vezani samo na normativne spremembe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer kot predlagateljica, izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci, predstavnik Vlade! Skoraj pet ur je tekla razprava v državnem zboru in zelo se mi je zelo pomembno, da nisem niti za hip zapustila te dvorane, kajti škoda bi mi bilo izgubiti nit in slehernega od vas ne poslušati. Tako imam dober pregled nad tem, kar ste danes tukaj v dvorani povedali in obljubili. Bili ste izjemno konstruktivni, podpirate naše poročilo za preteklo leto in tudi priporočila. Prepričana sem, da takrat, ko se bo glasovalo, bo tukaj v dvorani vse polno poslancev, tudi tistih, ki jih danes zaradi obveznosti očitno ni. Prepričana sem tudi, da ste vsi, ki ste tu in tudi tistih, ki jih ni, natančno prebrali poročilo; ne morda samo dele, ki vas še posebej zanimaj, in zato imate izjemno dober pregled nad našim delom, kot je bilo rečeno, ampak tudi nad stanjem človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Dotaknili ste se tém, ki se jih dotika tudi Varuh, ne samo v temu poročilu; žal tudi v preteklih, ker ni prišlo do realizacije nekaterih priporočil. Govorili ste o reformah, ki so nujno potrebne, o pravičnosti, o pravni varnosti državljanov, o vrednotah, ki so pomembne, ter tudi o enakosti in enakopravnosti. Nekateri ste se dotaknili tudi pravosodja in tako kot Varuh menili, da je potrebno, da je le-to pravično in hitro. Sama menim, da zlasti na področjih, ki se dotikajo najranljivejših, torej otrok, pa tudi na področju, ki se dotika socialnih in delavskih pravic, kajti prav tam so ljudje lahko izpostavljeni še številčnejšim težavam; če ne pride do pravice – kajti pozna pravica, običajno pravijo, res ni pravica. Tako kot Varuh ste bili kritični tudi do področja zdravstva, ki terja reforme. V uvodnem delu svojega nastopa nisem uspela povedati tega, kar vlada že podpira, da ne sme biti začasnih vodenj ministrstev. To se je ravno na področju zdravstva pokazalo v zadnjih letih kot neprimerno; kajti glava, torej minister je tisti, ki lahko vodi ministrstvo suvereno in tudi teži k spremembam zakonodaje, ki so nujne. Prav področje zdravstva je tisto, ki terja hitro reakcijo na nepravilnosti. Kriza, revščina, zaposlovanje ali bolje rečeno nezaposlovanje in sociala so teme, ki vas še kako zanimajo, ki se jih dotikate. Upam, da bo prišlo v prihodnosti, kot je zagotovil tudi predstavnik Vlade, do sprememb, ki jih bo Varuh budno spremljal. In zato sem prepričana, da bo naslednje ali vsaj tisto, ki mu sledilo, poročilo tisto, ki bo že govorilo o napredkih, o tem, da se je marsikaj spremenilo na bolje in da kriza ne bo vedno izgovor za nesprejemanje. Narodni skupnosti – dejansko v našem poročilu obema nismo namenili take pozornosti, ker nismo prejeli večjega števila pobud. Moram pa povedati, da smo bili vedno aktivni na terenu. In kadarkoli smo šli v kraje, kjer bivata skupnosti, bodisi v Prekmurju bodisi na Primorskem, smo se srečevali s predstavniki. Pred kratkim – to pa sega v poročilo, ki bo prihodnje leto objavljeno – pa smo imeli tudi poseben sestanek z obema predstavnikoma pri Varuhu. Glede utemeljenosti pobud – izračuni niso vedno dejansko stanje, kajti tudi če Varuh ugotovi, da neka pobuda ni utemeljena v času podaje in reševanja, še ne pomeni, da ne bi bila kasneje. Vendar nekateri ljudje še ne izkoristijo vseh pravnih sredstev, ko pridejo do Varuha, in v tistem trenutku še ne moremo reči, kako se bo zadeva odvijala; zlasti tam, kjer so odprte, morda na pravosodju, številne pravne poti, ki jih izkoristijo tudi po naših nasvetih. Ni manj vrednih državljanov, vsi so enaki, enakopravni. Zato sem tudi v uvodu svojega poročila citirala Dunajsko deklaracijo, ki govori ravno o tem. 10. 12., ko bomo letos praznovali dan človekovih pravic, se bomo posvetili temi, o kateri je bilo veliko govora v nekaterih vaših izvajanjih – mladi, brezposelnost, težave s plačili, prekarci in še marsikaj. To so teme, ki so zelo, res zelo aktualne. Menim, da bo ob dnevu človekovih pravic to zagotovo pravšnja tema ne le za varuha, pač pa tudi za ranljive skupine v naši družbi. Govora je bilo tudi o zlorabi pravic. Dejansko je res, da se včasih zakonodaja, zlasti s področja sociale, sprejme ali sprejema in o njej govori tudi zaradi nekaterih zlorab. In vendar pri Varuhu menimo, da je treba paziti, da delujejo nadzorne institucije in da se tiste zlorabe, do katerih prihaja, tudi sankcionirajo, da ljudje vidijo, da se zlorabljati ne splača. Kajti če sam zlorabiš neko pravico in si pridobiš več, potem zagotovo nekdo trpi. In takrat se lahko vprašaš tudi, kje sta etika in morala. In zato zgolj sprejemanje take zakonodaje v izogib temu, da bi jo kdo sicer kršil brez sankcij, je lahko tudi vprašanje, ali je to najprimernejše; ko pa imamo nadzor, ko imamo institucije, ki morajo delovati. In prav nadzorne institucije in tudi inšpekcijske službe so tiste, ki morajo hitro in učinkovito opraviti svoje delo, predvsem pa ljudem tudi odgovarjati na zastavljena vprašanja. Izobraževanje – govora je bilo tudi o tem, kako Varuh spremlja to področje. Verjemite, da zelo. Tema bo predmet tudi prihodnjega poročila, srečujemo se s šolanjem na domu, o katerem smo že zavzeli svoje stališče. Letos smo budno spremljali tudi štipendiranje za deficitarne poklice in tam ugotavljali nepravilnosti. Kot ste sami ugotovili, zagovornik – glas otroka še nima svoje zakonodaje, ki bi bila ustrezna, a zaenkrat pri Varuhu še uspemo tudi na tem področju zagotoviti zagovornika tistim otrokom, pri katerih se starši ne morejo zediniti, kaj je zanje prav in kaj ne. In običajno niso subjekt dogajanja, pač pa kar objekt. Govora je bilo tudi o paliativi. Tudi to področje Varuha skrbi in zagotovo bo v prihodnosti – nekatere teme so v preteklosti, in to bližnji preteklosti, odprle tudi prepotrebno temo paliative pri nas. V našem poročilu ste lahko zasledili tudi pohvale, kajti zaenkrat jih še ni veliko. A vendar smo se potrudili in tam, kjer je bil nekdo pripravljen odpraviti kršitev človekovih pravic, smo ob robu zapisali, da je to pohvale vredno in se tudi tega dotaknili. Spremljali bomo vse, kar bo vlada, vsa ministrstva. Res je bila dana obljuba, da bomo tudi pri tem aktivno sodelovali, bdeli nad tem, kaj se dogaja in kaj je z našimi priporočili, da ne bomo pisali novih, če to ne bo potrebno; in če bomo lahko zaprli nekatera poglavja. Sama bi zaključila s tem, da bi rekla, da je treba vedno imeti pred očmi človeka, ki si zasluži veliko začetnico, ne male; kajti do male začetnice včasih pade tudi zaradi ravnanja določenih organov. In zasluži si dostojanstvo, velikokrat je bilo danes omenjeno, tisto dostojanstvo, ki mu pripada; in sicer od rojstva do smrti. Hvala še enkrat za vse vaše prispevke, misli, ideje, tudi za naše prihodnje delo. Zagotovo je to pomemben dan za Varuha človekovih pravic in prepričana sem, da bo polje sovražnega govora počasi veliko manjše tudi zaradi vseh prispevkov, ki ste jih že omenili, tudi zaradi tega, ker sodba Delfi proti Estoniji ne pomeni samo rešitve za eno državo, ampak je Evropsko sodišče za človekove pravice sporočilo nekaj pomembnega vsem. Hvala za vašo skrbnost, pozornost. Kot predlagateljica tega poročila sem vesela, da smo lahko skoraj kar pet ur razpravljali o njem; veselim pa se tudi vaših glasov podpore za priporočila. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo in prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih k predlogu priporočila, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 21. 10. 2015. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Združena levica za novo poglavje 2.1 Ustavne pravice. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Združena levica za novo poglavje 2.4 Pravosodje. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Združena levica za novo poglavje 2.6 Upravne zadeve. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Združena levica za novo poglavje 2.10 Delovna razmerja. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih in o predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. 10. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O AVDIOVIZUALNIH MEDIJSKIH STORITVAH, PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kulturo gospodu Antonu Peršaku, izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča, spoštovani poslanci in poslanke! Glavni namen Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah je popolna uskladitev z Direktivo o avdiovizualnih medijskih storitvah, kar je od nas zahtevala Evropska komisija, ki je leta 2013 sprožila tudi predsodni postopek, tako imenovani EU Pilot, v okviru katerega je preverjala ustreznost prenosa direktive. Ministrstvo za kulturo je sicer v okviru predhodnih pogovorov in usklajevanj z Evropsko komisijo utemeljeno ovrglo večino pripomb, ki so bile zlasti terminološke in redakcijske narave; glede preostalih pa je bil dosežen pisni dogovor, da se uredijo z novelo zakona, sicer bo zoper Republiko Slovenijo sprožen ustrezen sodni postopek. Na podlagi pripomb Evropske komisije se popravljajo naslednje določbe zakona: definicija evropskih avdiovizualnih del, pristojnosti Republike Slovenije, sodelovanje med regulatornimi organi držav članic, svoboda sprejemanja avdiovizualnih medijskih storitev iz drugih držav, zaščita otrok in mladoletnikov, prepoved oglaševanja zdravstvene dejavnosti in storitev, prepoved sponzoriranja poročil, prepoved televizijske prodaje alkoholnih pijač in pravica do kratkega poročanja. Poleg upoštevanih pripomb Evropske komisije predlog zakona prinaša še nekaj drugih redakcijskih popravkov, namenjenih večji jasnosti in določnosti predpisa; ter nekaj manjših vsebinskih posegov ravno na področju zaščite otrok in mladoletnikov, kratkega poročanja, pravice javnosti do spremljanja najpomembnejših dogodkov in kazenskih določb. Uvaja tudi tematske programe, ki jih do zdaj v Sloveniji formalno nismo omogočali, kar je postavljalo slovenske medijske hiše v neenakovreden položaj s tujimi, ki distribuirajo svoje programe na območju Slovenije. Na področju zaščite otrok in mladoletnikov v televizijskih programih premikamo časovni prag za vsebine, primerne za otroke po 12. letu starosti, z 21. na 20. uro, ki je v sporedih slovenskih televizij tradicionalno uveljavljena kot ura, ob kateri se pričnejo predvajati zahtevnejše vsebine. S to spremembo bomo dosegli ustreznejše označevanje vsebin in obenem izenačili pogoje delovanja na trgu med slovenskimi in tujimi izdajatelji. Pri storitvah na zahtevo pa natančneje določamo že veljavni ukrep tehnične zaščite pred vsebinami, ki bi lahko škodovale otrokom in mladoletnikom, ter odgovornost za zagotovitev te zaščite. Pri definiciji kratkega poročanja se na podlagi pripombe Evropske komisije uvajata dodatna pogoja, ki se nanašata na frekvenco in časovno omejitev predvajanja kratkih izsekov. Pri pravici javnosti do spremljanja najpomembnejših dogodkov pa predlog zakona na novo določa način in merila za oblikovanje seznama najpomembnejših dogodkov ter postopek obveznih posvetovanj med zainteresiranimi stranmi. S predlogom zakona smo prenovili tudi kazenske določbe, in sicer smo za posamezne prekrške, ki so manjši po svoji teži, globe prepolovili. Na koncu bi želeli izpostaviti tudi to, da je bil predlog zakona predmet temeljite javne razprave in medresorskega usklajevanja. Zlasti v zvezi z javno razpravo bi želel posebej poudariti, da je bilo v javni razpravi zelo veliko mnenj, predlogov in pripomb različnih deležnikov na tem področju, kar govori samo po sebi tudi o tem, da čisto vsega ni bilo mogoče upoštevati, ker so si bile včasih v nasprotju. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici Mariji Antoniji Kovačič, izvolite.
Lep pozdrav vsem! Dovolite mi, da predstavim poročilo Odbora za kulturo, ki je na 5. redni seji 6. 10. 2015 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 35. redni seji 11. septembra 2015 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba in k njemu podala nekatere pripombe. Njena predstavnica je v okviru splošnih pripomb opozorila na to, da je s predlagano novelo presežena tretjina sprememb, kar bi v skladu z nomotehničnimi pravili narekovalo pripravo novega zakona. Pripombe pa je imela tudi na neustreznost spreminjanja več členov veljavnega zakona z enim členom. Glede pripomb k posameznim členom pa je izpostavila vprašanje praktične izvedbe neposrednega in stalnega dostopa do impresuma, nejasnosti razmejitev med prepovedjo avdiovizualnih komercialnih sporočil in prepovedjo televizijskega oglaševanja ter prodajo, nerazumljivost in notranjo neskladnost 18. člena ter na odsotnost ustrezne obrazložitve pri 19. in 20. členu. Mnenje je predstavil tudi predstavnik Komisije Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je v svojem mnenju predlog zakona potrdila. Med drugim je komisija predlagala tudi nekatere dopolnitve, ki se nanašajo na informativne programske vsebine, ki bi utegnile škodovati telesnemu, duševnemu ali moralnemu razvoju otrok in mladostnikov. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine SMC, Desus, SD in Poslanska skupina NSi. Ministrica za kulturo je pojasnila, kaj je cilj predloga zakona, in predstavila pomembnejše vsebinske spremembe, ki se dotikajo področij zaščite otrok in mladostnikov v avdiovizualnih medijskih storitvah na zahtevo, pravice do poročanja v televizijskih programih, pravice javnosti do spremljanja najpomembnejših dogodkov tako imenovanih tematskih televizijskih programov in prenove kazenskih določb z znižanjem glob za posamezne kategorije prekrškov. Razprava je potekala predvsem o zaščiti otrok in mladostnikov v avdiovizualnih medijskih storitvah na zahtevo, letnih poročilih o doseženih deležih in o pravici javnosti do spremljanja pomembnejših dogodkov. Glede zaščite otrok in mladostnikov v avdiovizualnih medijskih storitvah na zahtevo so nekateri razpravljavci povedali, da v takšnih storitvah, ki utegnejo škodovati telesnemu, duševnemu ali moralnemu razvoju otrok in mladostnikov, ni dovolj le ustrezen vizualni simbol v katalogu programskih vsebin, kot predlaga predlagatelj novele. Po njihovem mnenju bi se s tem znižala raven zaščite otrok in mladostnikov. Primernejša se jim je zdela veljavna ureditev, ki določa, da morajo biti te vsebine opremljene z ustreznim akustičnim in vizualnim opozorilom ter ustreznim vizualnim simbolom ves čas predvajanja vsebine. Drugi pa so menili, da je pri vsebinah na zahtevo dovolj kataloško označevanje, saj oznaka pove, kaj je vsebina in kaj je primerno za otroke. Na začetku se ve, kaj bo kdo gledal. Glede določbe novele, ki zahteva od izvajalcev televizijskih programov, da vsako leto do konca meseca februarja pošljejo ministrstvu in Akosu razčlenjene podatke o doseženem deležu evropskih avdiovizualnih del v letnem oddajanem času za preteklo leto. Bom končala. Po razpravi je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih je sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani državni sekretar gospod Tone Peršak, spoštovani kolegice in kolegi! Vzrok za pripravo novele Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah, ki jo danes obravnavamo, je popolna uskladitev slovenskega pravnega reda z evropskim pravnim redom na področju avdiovizualnih medijskih storitev. Po našem mnenju gre za pomemben zakon, saj se v svojih določbah dotika zaščite otrok in mladoletnikov v avdiovizualnih medijskih storitvah na zahtevo, pravice do kratkega poročanja v televizijskih programih, pravice javnosti do spremljanja najpomembnejših dogodkov tako imenovanih televizijskih programov in prenove kazenskih določb z znižanjem glob za posamezne kategorije prekrškov. Nova Slovenija podpira nekatere predloge rešitev, in sicer premik praga za tako imenovane premium rate vsebine na zgodnejšo uro, in sicer iz sedanje 21. na 20. uro. Posledica bo večja zaščita gledalcev, izenačeni pogoji delovanja na trgu med programi, registriranimi v Sloveniji in tistimi, ki so licencirani v tujini. Prav tako podpiramo natančnejšo opredelitev sicer že veljavnega ukrepa tehnične zaščite pred vsebinami, ki bi lahko resno škodovale otrokom in mladoletnikom, in sicer tako, da se dostop do teh vsebin omeji na izključno polnoletne osebe preko dodeljenega PIN kodnega sistema. Dostop do teh vsebin bo privzeto zaklenjen. Odgovornost za to zaščito nosi ponudnik avdiovizualne medijske storitve, kar se nam zdi pravilno. Krščanski demokrati smo tudi zadovoljni, da je bil po kvalitetni razpravi na matičnem odboru sprejet naš amandma, ki ohranja visoko raven zaščite otrok in mladostnikov na področju programskih storitev na zahtevo, ki utegnejo škodovati telesnemu, duševnemu ali moralnemu razvoju otrok in mladoletnikov. Kot veste, družino postavljamo na najvišji nivo vrednot, družina je za nas svetinja in v družini prav otrokom posvečamo maksimalno pozornost. Ohranja se sedanja ureditev, ki določa, da morajo biti te vsebine opremljene z ustreznim akustičnim in vizualnim opozorilom ter ustreznim vizualnim simbolom ves čas predvajanja vsebine, kar je dobro. Krščanski demokrati bomo glasovali za predlog sprememb in dopolnitev zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra; izvolite.
Lep dober dan vsem! Predlog zakona, ki je pred nami, ima za temeljni cilj zagotovitev skladnosti z Direktivo Evropskega parlamenta in Evropskega sveta z dne 10. marca 2010 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju avdiovizualnih medijskih storitev, ki je bila prenesena v Zakon o avdiovizualnih medijskih storitvah, ki je stopil v veljavo novembra 2011. Nadalje gre v predlogu zakona za odpravo pomanjkljivosti, ki so bile ugotovljene ob izvajanju, ter za odpravo nekaterih redakcijskih in nomotehničnih pomanjkljivosti. Predlog zakona na novo ureja definicijo avdiovizualnih del. Po novem so evropska avdiovizualna dela vsa dela, ki nastanejo v koprodukciji v okviru sporazumov, ki jih je Evropska unija na avdiovizualnem področju sklenila s tretjimi državami, v katerih avdiovizualna dela držav članic Evropske unije niso predmet diskriminatornih ukrepov in ki izpolnjujejo pogoje iz vsakega od teh sporazumov. S to dikcijo se odpravlja razlika med večinskimi in manjšinskimi evropskimi koprodukcijami s producenti iz tretjih držav. To v praksi pomeni, da imajo tudi tista avdiovizualna dela, v katerih je delež producentov iz evropskih držav zgolj v manjšini, enak status kot na primer 100-odstotna evropska dela. Ta sprememba je pomembna zaradi sodelovanja tovrstnih produkcij pri različnih programih pridobivanja evropskih in državnih podpor. Na seji matičnega delovnega telesa smo poslanci sprejeli spremembo 9. člena zakona v smeri večje zaščite otrok in mladoletnikov v primeru programskih vsebin preko avdiovizualnih medijskih storitev na zahtevo, ki bi utegnile resno škodovati vsakovrstnemu razvoju otrok in mladoletnikov. Te so lahko dostopne le s tehnično zaščito preko dodeljenega PIN-kodnega sistema ali druge enakovredne zaščite, ki zagotavlja, da jih otroci in mladoletniki praviloma ne bodo mogli slišati ali videti. Predlog zakona uvaja podajanje natančnejše definicije kratkega poročanja. Poleg pogojev, da gre pri kratkem poročanju za predvajanje 90-sekundnega izseka iz signala izdajatelja televizijskega programa, ki ekskluzivno prenaša dogodek, in da se lahko tak izsek uporabi le v splošno informativnih oddajah, se po novem dodajata tudi omejitvena pogoja. Prvič; pogoj pogostosti predvajanja, da se lahko izsek predvaja le enkrat; in drugič, pogoj časovne omejitve predvajanja, da se tak izsek predvaja najpozneje naslednji dan po končanju dogodka. Predlog zakona ureja tudi pravico javnosti do spremljanja pomembnejših dogodkov. Določa namreč način in merila za oblikovanje seznama najpomembnejših dogodkov ter postopek obveznih posvetovanj med zainteresiranimi stranmi. Bistvena vsebinska sprememba so predpisana jasna merila za uvrstitev posameznega dogodka na seznam najpomembnejših dogodkov za televizijski prenos, ker veljavna uredba teh meril zaenkrat ne določa. Postopek oblikovanja seznama bi se poenostavil in bi ga bilo možno hitreje oblikovati. Predlog spremembe zakona bomo poslanci Stranke modernega centra podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, izvolite.
Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je obravnava novele Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah. Obravnavo o omenjenem predlogu zakona smo opravili tudi že na seji matičnega delovnega telesa, to je na Odboru za kulturo. Na seji Odbora za kulturo je predstavnica Zakonodajno-pravne službe predstavila mnenje Zakonodajno-pravne službe in povedala, da so amandmaji koalicijskih poslanskih skupin sledili njihovemu mnenju; ob nekaterih členih predloga zakona pa je bilo še vedno prisotnih nekaj pripomb. V okviru splošnih pripomb je bilo opozorjeno na to, da je s predlagano novelo presežena tretjina sprememb, kar bi v skladu z nomotehničnimi pravili narekovalo pripravo novega zakona. Pripombe pa so bile podane tudi na neustreznost spreminjanja več členov veljavnega zakona z enim členom ter na več mestih uporabljen pogovorni jezik. Glede pripomb k posameznim členom pa je bilo izpostavljeno tudi vprašanje praktične izvedbe neposrednega in stalnega dostopa do impresuma v 6. členu, nejasnosti razmejitve med prepovedjo avdiovizualnih komercialnih sporočil in prepovedi televizijskega oglaševanja ter prodaje v 13. členu, nerazumljivost in notranja neskladnost 18. člena in odsotnost ustrezne obrazložitve pri 19. in 20. členu. Ko govorimo o omenjenem predlogu zakona, sta temeljna cilja predloga zakona zagotovitev popolne skladnosti z evropsko direktivo ter odprava posameznih redakcijskih in nomotehničnih pomanjkljivosti, ki so bile ugotovljene ob izvajanju zakona v praksi. Področja ureditve, na katere Evropska komisija je z vidika skladnosti z evropsko direktivo podala pripombe in ki jih posledično obravnava zadevni predlog zakona, so naslednje: definicija evropskih avdiovizualnih del, jurisdikcija Republike Slovenije nad televizijskimi programi, ki se razširjajo preko satelitskih povezav, sodelovanje med regulatornimi organi držav članic, svoboda sprejemanja avdiovizualnih medijskih storitev iz drugih držav, zaščita otrok in mladoletnikov v avdiovizualnih medijskih storitvah na zahtevo, prepoved avdiovizualnih komercialnih sporočil za zdravstvene dejavnosti in storitve, prepoved sponzoriranja poročil in informativnih programskih vsebin, prepoved televizijske prodaje alkoholnih pijač ter pravica do kratkega poročanja v televizijskih programih. V zvezi s pravico javnosti do spremljanja pomembnejših dogodkov predlog zakona po novem določa način in merila za oblikovanje seznama najpomembnejših dogodkov ter postopek obveznih posvetovanj med zainteresiranimi stranmi. Bistvena vsebinska sprememba glede na veljavno ureditev je v tem, da so predpisana jasna merila za uvrstitev posameznega dogodka na seznam najpomembnejših dogodkov za televizijski prenos. Sam postopek oblikovanja seznama pa naj bi bil poenostavljen ter s tem posledično hitrejši. Pri zaščiti otrok in mladostnikov se skladno s pripombo komisije ukinja tehnična zaščita – torej PIN koda – v televizijskih programih; v avdiovizualnih medijskih storitvah na zahtevo pa obveznost objavljanja ustreznega akustičnega in vizualnega opozorila pred začetkom predvajanja programskih vsebin. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke spremembam Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Še enkrat lep pozdrav, spoštovani sekretar! Z Zakonom o avdiovizualnih medijskih storitvah, ki je stopil v veljavo novembra leta 2011, je bila v slovenski pravni red prenesena Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju avdiovizualnih medijskih storitev. Ker je Evropska komisija pri preverjanju skladnosti Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah z določbami direktive ugotovila, da obstajajo manjša neskladja, ki so v večjem delu terminološke oziroma nomotehnične narave, je treba sprejeti novelo zakona, ki bo ta neskladja odpravila. Predlog novele med drugim obravnava rešitve glede definicije evropskih avdiovizualnih del, sodelovanja med regulatornimi organi držav članic in svobode sprejemanja avdiovizualnih medijskih storitev iz drugih držav. Hkrati pa tudi prepoveduje avdiovizualna komercialna sporočila za zdravstvene dejavnosti in storitve, prepoveduje sponzoriranje poročil in informativnih programskih vsebin ter televizijsko prodajo alkoholnih pijač. Bistvene vsebinske spremembe pa se nanašajo na pravico do kratkega poročanja v televizijskih programih in pravico javnosti do spremljanja pomembnejših dogodkov ter na področje zaščite otrok in mladostnikov v televizijskih programih in avdiovizualnih medijskih storitvah na zahtevo. Na matičnem odboru smo največ razprave namenili zlasti slednji rešitvi. Z namenom ustreznejšega označevanja programskih vsebin in predvsem povečane zaščite otrok oziroma mladostnikov se časovni prag za vsebine po 12. letu starosti premakne z 21. na 20. uro; torej na čas, ko se na slovenskih televizijskih programih začenjajo predvajati filmi in druge vsebine, primerne za odrasle gledalce. Z namenom zaščite otrok in mladostnikov v avdiovizualnih medijskih storitvah na zahtevo predlog novele še natančneje opredeljuje ukrep tehnične zaščite preko dodeljevanja PIN-kodnega sistema, ki mora biti privzeto zaklenjen pred programskimi vsebinami, ki bi lahko resneje škodovale otrokom in mladostnikom. Treba se je zavedati, da je otrokom in mladostnikom v tem času, ko je vsakomur dostopna elektronska tehnologija in vključitev na razna družbena omrežja, težko preprečiti dostop do vseh vsebin, ki so zanje škodljive. Zato imajo veliko vlogo starši, ki morajo imeti nadzor nad tem, do kakšnih vsebin njihovi otroci dostopajo. V Poslanski skupini Desus bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Izhajajoč iz ugotovitve Nacionalnega programa za kulturo, da po osamosvojitvi ni bila narejena še nobena celovita analiza stanja slovenske medijske krajine, smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov zaskrbljeni nad načinom spreminjanja zakonodaje na področju medijev. Namesto da bi na podlagi predhodno opravljene strategije začrtali in sprejeli ukrepe za krepitev avtonomije dela novinarjev, izboljšanje njihovega delovnopravnega in socialnega položaja ter ustvarili normativno okolje preglednega lastništva, se pod pritiski direktiv in ocen evropskih institucij soočamo s pretežno birokratsko-redakcijskimi popravki. Rezultat tega so spremembe, ki ne sledijo družbenemu in medijskemu napredku. Na trenutke polemična razprava na seji matičnega delovnega telesa pa je nedvoumno pokazala, da so vsebinske spremembe pomembne z vidika ponudnikov in uporabnikov. Ne glede na uvodno kritično ugotovitev, ki je verjetno ne bo mogoče prezreti niti v razpravi o še kakšnem predlogu s področja medijev, je treba izpostaviti vsaj dva pomembna vsebinska prispevka predloga novele. Prvi je natančnejša definicija neodvisnega producenta, ki bo odpravila zmedo, povzročeno zaradi ohlapnejših določil v veljavnem besedilu. Druga pomembna vsebinska novost pa je opredelitev tematskih programov. Določba je bolj kot ne post festum legalizacija obstoječega stanja, saj določene televizijske hiše že ponujajo vsebine enovitega žanra. V ponudbi operaterjev so specializirani športni, glasbeni, filmski ter drugi programi. Predlagatelji zakona sicer precej optimistično pričakujejo vznik novih tovrstnih programov slovenskih izdajateljev. Sami to upanje delimo; opozarjamo pa, da so slovenski izdajatelji v neenakopravnem položaju v primerjavi s tujimi. Različni tematski programi, ki jih lahko spremljamo v Sloveniji slovenske gledalce in gledalke privabljajo s podnaslovljenimi programi. Za doseganje rezultatov ekonomske učinkovitosti poslovanja pa si pomagajo tudi z oglaševanjem storitev in izdelkov slovenskih ponudnikov. S tem odžirajo oglaševalski kolač slovenskim izdajateljem in tako slabijo njihov položaj na trgu, saj obseg njihovega oglaševanja ni zakonsko reguliran. Na tem mestu se zato pridružujemo klicem po celoviti ureditvi tematsko specializiranih programov v krovnem zakonu. Posebna pozornost v Zakonu o avdiovizualnih medijskih storitvah je namenjena zaščiti otrok in mladostnikov pred neprimernimi vsebinami na televizijskih programih ter storitvah na zahtevo. Na pomen zaščite otrok in mladostnikov ter privzgajanja medijske pismenosti nas med drugim opozarja tudi Varuh človekovih pravic v vsakoletnih poročilih. Zavedajoč se pomena tematike smo podprli amandma opozicijske Nove Slovenije, ki ohranja način označevanja neprimernih medijskih vsebin za otroke, kot je to veljalo že do sedaj. Menimo namreč, da bi bil poseg v trenutno stanje označevanja z akustičnim in vizualnim opozorilom ter vizualnim simbolom nepotreben, oziroma bi v predlagani smeri, ne glede na to, ali gre za televizijske programe ali storitve na zahtevo, pomenil korak nazaj v zasledovanju cilja zaščite otrok in mladostnikov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog pretežno nomotehnične novele Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah podprli. Pričakujemo pa, da bo pristojno ministrstvo zagotovilo vse potrebno za sprejem strategije na področju medijev še v letošnjem letu, kot to predvideva Nacionalni program za kulturo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Združena levica, izvolite.
V Združeni levici Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah ne bomo podprli. Razlog je enostaven, spremembe niso dovolj temeljito pripravljene, na nekaterih mestih so površne in neustrezne. Hkrati pa je stanje na področju avdiovizualnih medijskih storitev vse prej kot blesteče. Spet imamo opravka z zakonom, ki je nastal zaradi pritiska Evropske komisije; torej predstavlja predvsem krpanje, ne pa temeljitega urejanja področja, kar bi vsekakor nujno potrebovali. Tudi s formalnega vidika gre za pomanjkljivo pripravljen zakon. Ne gre le za ignoriranje pravila, da naj novela ne spreminja več kot tretjino členov in da se z enim členom ne spreminja več členov veljavnega zakona. Gre za nekatere očitne nespretnosti in kršitve osnovnih pravil priprave zakonodaje, celo ustavno sporne določbe. Besedilo je bilo komaj berljivo in razumljivo zaradi slovničnih nepravilnosti in okornosti. Koalicija je z amandmaji napisala skoraj nov zakon, ampak to ne spremeni dejstva, da pri tej zakonski spremembi ne gre za nobeno konsistentno in napredno urejanje področja, ampak za kaotično gašenje požara ter neprimerno in nekritično prilagajanje evropski zakonodaji. Zakon je dokaz, da varčevalni rezi v kulturo niso edini razlog hiranja kulturne sfere. Kulturne politike ne morejo biti uspešne, če so pripravljene na način, kot je pripravljen ta zakon. Očitno je, da Ministrstvu za kulturo od najvišje do najnižje instance primanjkuje sposobnosti, idej in vneme. Medijska zakonodaja pri nas ni ustrezna; v nekaterih vidikih je tudi zastarela. Še bolj problematično je stanje v praksi. Na zakonski ravni imamo določene deleže evropskih in slovenskih avdiovizualnih del lastne produkcije in avdiovizualnih del slovenskih neodvisnih producentov, ki jih izdajatelji morajo uvrščati v svoj program. Nadzor je izjemno pomanjkljiv, jasno je, da se določbe ne izpolnjujejo, tudi v javni radioteleviziji ne. Če so določbe nerealistične, jih je treba spremeniti. Če je pa problem drugje, ga je treba začeti aktivno razreševati. Eden od pomembnejših vidikov so vsebine na zahtevo, ki že predstavljajo pomemben del avdiovizualnih vsebin. Zakon jih poskuša regulirati, a so se med obravnavo pojavila številna vprašanja o ustreznosti teh regulacij. Nekatere določbe, kot sta prepoved komercialnih sporočil za zdravstvene dejavnosti in storitve, prepoved televizijske prodaje alkoholnih pijač in tako naprej, so vredne podpore. Nikakor pa ni pozitivno zaostrovanje omejitev glede kratkega poročanja. Gre za zasledovanje profitnih interesov na račun javnih interesov oziroma na račun obveščenosti javnosti. Zmanjšanje frekvence predvajanja in omejitev predvajanja na dan po končanju dogodka sta v nasprotju s pravico javnosti; hkrati pa sta neživljenjski, če pomislimo, kako so strukturirani informativni televizijski programi. Tudi pri zaščiti otrok in mladoletnikov lahko vidimo pomanjkljivo regulacijo, še posebej, ko gre za izredno občutljivo področje. Zaradi vsega naštetega v Združeni levici novele Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo opravili v torek, 17. 10. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 4. točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O INFRASTRUKTURI ZA PROSTORSKE INFORMACIJE V DRUGI OBRAVNAVI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade državni sekretarki mag. Tanji Bogataj.
Lepo pozdravljeni, spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanci Državnega zbora! Ministrstvo za okolje in prostor si prizadevaj izpolnjevati obveznosti Slovenije na področju poenotenega in enostavnega dostopa do kakovostnih in standardiziranih zbirk prostorskih in okoljskih podatkov. V ta namen gradimo skupno infrastrukturo za prostorske informacije, ki bo uporabnikom na državni in evropski ravni omogočila dostop do podatkov ter storitev za učinkovito upravljanje s prostorom in okoljem. Pravni okvir za navedene aktivnosti predstavlja Zakon o infrastrukturi za prostorske informacije s kratico ZIPI, ki je že od leta 2010 v naš pravni red prinesel določila Direktive o evropski infrastrukturi za prostorske informacije, tako imenovane direktive INSPIRE. Pred vami je besedilo sprememb in dopolnitev tega zakona, ki jih je Vlada Republike Slovenije pripravila predvsem zaradi ugotovitev Evropske komisije o nekaterih pomanjkljivostih pri prenosu direktive INSPIRE v slovenski pravni red. Pripravljen predlog sprememb in dopolnitev odpravlja naslednje očitane neskladnosti oziroma nepravilnosti. Gre za določitev pogojev za zbirke prostorskih podatkov, ki jih zajema ZIPI, to je sprememba 4. člena, opredelitev omrežnih storitev v skladu s 11. členom direktive INSPIRE, sprememba prvega odstavka 13. člena, zagotavljanje povezave v državno komunikacijsko omrežje, sprememba drugega odstavka 14. člena, ureditev omejitev javnega dostopa, spremembe in dopolnitev 15. člena, ureditev souporabe podatkov v skladu s 17. členom direktive INSPIRE, sprememba in dopolnitev 17. člena ZIPI ter dopolnitev spremljanja vzpostavitve in uporabe nacionalne infrastrukture za prostorske informacije v skladu s 21. členom direktive INSPIRE. Gre za dopolnitev prvega odstavka 19. člena. Evropska komisija je že 17. 1. 2013 odprla poizvedovalni postopek EU Pilot o konkretni zadevi in ugotavljala skladnost prenosa direktive INSPIRE v pravni red Republike Slovenije. Republika Slovenija je komisiji svoje stališče in mnenja o tej konkretni preiskavi pojasnila v več odgovorih, konkretno petih, in v poročilu o stanju v zvezi z izpolnjevanjem obveznosti, ki jih je pripravilo takratno Ministrstvo za infrastrukturo in prostor glede prenosa direktive INSPIRE v ZIPI; takratno Ministrstvo za pravosodje in javno upravno oziroma Ministrstvo za notranje zadeve v sodelovanju z Informacijskim pooblaščencem glede prenosa členov, ki urejajo omejitve javnega dostopa do zbirk prostorskih podatkov ter storitev v zvezi s prostorskimi podatki ter omejitve souporabe podatkov in storitev. Napovedane spremembe in dopolnitve ZIPI je Republika Slovenija poslala Evropski komisiji v prilogi odgovora že 10. 12. 2014. Slednja je le-te tudi potrdila in sporočila, da bo z njimi zagotovljena popolnost, ustreznost in primernost prenosa direktive INSPIRE v slovenski pravni red. V medresorski obravnavi je bilo besedilo predloga zakona usklajeno, Vlada zato predlaga, da Državni zbor sprejme predlog zakona v besedilu, kot je pripravljen, skupaj s predlaganimi amandmaji, ki so nastali zaradi mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. MOP se kot predlagatelj zakona Vladi strinja z ugotovitvami Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, da izrazi, ki so uporabljeni v 17. členu ZIPI in v predlaganih spremembah tega člena, torej 6. člen ZIPI-A, v celoti ne odražajo jezika, ki se uporablja v slovenskem pravnem redu; vendar so uporabljeni izrazi, pri katerih vztraja Evropska komisija zaradi dosledne uporabe pojmov direktive INSPIRE. Po našem mnenju gre za manj zahtevne spremembe in uskladitve ZIPI s pravom Evropske skupnosti. Z direktivo INSPIRE je Evropska komisija izrazila pričakovanje, da bi te spremembe in dopolnitve čim prej posredovali v zakonodajni postopek, s tem tudi ustrezno uredili naš pravni red in s tem tudi izpolnili obveznosti, ki jih ima Slovenija do Evropske komisije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Igorju Zorčiču, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana predstavnica Vlade, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 13. seji 1. 10. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o infrastrukturi za prostorske informacije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj ter predstavniki Zakonodajno-pravne službe. V dopolnilni obrazložitvi je v imenu predlagatelja ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen pojasnila, da je Evropska unija sprejela Direktivo 2007/2/ES Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi infrastrukture za prostorske informacije v Evropski skupnosti leta 2007, katere namen je zagotavljanje celostnega oblikovanja okoljske politike Evropske unije in doseganja visoke ravni varstva okolja. Evropska komisija je v poizvedovalnem postopku, ki ga je 17 . januarja 2013 odprla na lastno pobudo, opozorila Republiko Slovenijo na domnevno nepopoln ali nepravilen prenos nekaterih delov direktive v naš zakon ZIPI, to je Zakon o infrastrukturi za prostorske informacije. Za odpravo teh pomanjkljivosti so pripravljene spremembe, dopolnitve nekaterih določb ZIPI; in sicer določitev pogojev za zbirke prostorskih podatkov, ki jih zajema ZIPI, opredelitev omrežnih storitev, zagotavljanje povezave v državno komunikacijsko omrežje, ureditev omejitev javnega dostopa do zbirk prostorskih podatkov in omrežnih storitev, ureditev souporabe podatkov, storitev ter dopolnitev, spremljanja, vzpostavitve in uporabe nacionalne infrastrukture za prostorske informacije. Ministrica je izrazila stališče, da obstajajo nekatera odstopanja v izrazoslovju med Evropsko komisijo in slovenskim pravnim redom, ki jih bo treba v izogib nadaljnjim sporazumom in implementaciji direktiv v našo zakonodajo uskladiti z Evropsko komisijo. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe, ki je bila navzoča na seji odbora, je povedala, da je tudi ta služba dala določene pripombe, ki pa so bile upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, s čimer je predlog zakona z vidika pristojnosti Zakonodajno-pravne službe ustrezen. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je poudaril, da komisija predlog zakona podpira. V razpravi so bili s strani nekaterih poslancev izraženi pomisleki v smislu, da predlog zakona v celoti predstavlja prenos evropske direktive v slovenski pravni red ter ne vsebuje nobenih drugih vsebinskih rešitev. Izpostavljena je bila tudi navedba iz mnenja Komisije Državnega sveta o dodatnih stroških, ki naj bi jih občinam povzročilo sprejetje predloga zakona. V zvezi s tem je bilo s strani predlagatelja pojasnjeno, da predlog zakona občinam ne bo povzročil dodatnih stroškov, saj stroški, ki jih imajo s pripravo podatkov, niso posledica tega zakona. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 3., 5. in 6. členu ter v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Vesna Vervega, predstavila bo stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! V slovenski pravni red je bila direktiva INSPIRE prenesena leta 2010 z Zakonom o infrastrukturi za prostorske informacije, ki je uredil vzpostavitev, vodenje in vzdrževanje infrastrukture za prostorske informacije v Republiki Sloveniji. Za stike z Evropsko komisijo v zvezi s to direktivo in za učinkovito izvajanje infrastrukture za prostorske informacije v Sloveniji je bila določena nacionalna točka za stike, katere naloge izvaja Geodetska uprava Republike Slovenije. Evropska komisija je januarja 2013 odprla neformalno poizvedovalno zadevo v zvezi z morebitno kršitvijo prava Evropske skupnosti glede prenosa direktive, in sicer zaradi domnevnega nepopolnega ali nepravilnega prenosa nekaterih členov direktive v slovenski pravni red. V odgovorih je Slovenija komisiji pritrdila, da so za zagotovitev pravilnega in popolnega prenosa direktive v zakon potrebne spremembe in dopolnitve posameznih določb, zato se s tem zakonom o spremembah in dopolnitvah odpravljajo vse očitane neskladnosti oziroma nepravilnosti. Te pa so: določitev pogojev za zbirke prostorskih podatkov, ki jih zajema zakon; terminološka uskladitev opredelitve omrežnih storitev; odpravljanje možnosti diskrecijskega odločanja, da se tretjim osebam omogoči vzpostavitev povezave v državno komunikacijsko omrežje; ureditev omejitve javnega dostopa do zbirk prostorskih podatkov in omrežnih storitev; ureditev odobritve dostopa do zbirk prostorskih podatkov in storitev v zvezi s prostorskimi podatki zaradi prevlade javnega interesa; ureditev souporabe podatkov in storitev ter ureditev dostopa do informacij o emisijah v okolje; dopolnjena ureditev spremljanja vzpostavitve in uporabe nacionalne infrastrukture za prostorske informacije. Predlog sprememb tega zakona nima finančnih posledic za državni proračun in druga javna finančna sredstva. Spremembe ne vplivajo na vsebino ali obseg nalog, ki jih opravlja Geodetska uprava Republike Slovenije po tem zakonu. Te se izvajajo v okviru sredstev, ki so že zagotovljena v državnem proračunu. Iz navedenih razlogov smo se v Poslanski skupini SMC odločili, da bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o infrastrukturi za prostorske informacije podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, izvolite.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Predlog zakona o spremembah Zakona o infrastrukturi za prostorske informacije dopolnjuje pomanjkljiv prenos direktive iz leta 2010, na kar je Slovenijo opozorila Evropska komisija. S to dopolnitvijo se ureja naslednje: določitev pogojev za zbirke prostorskih podatkov, opredelitev omrežnih storitev, zagotavljanje povezave v državno komunikacijsko omrežje, ureditev omejitev javnega dostopa do zbirk prostorskih podatkov in omrežnih storitev, ureditev souporabe podatkov in vzpostavitev uporabe nacionalne infrastrukture za prostorske informacije. Na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor smo opozorili na nedorečenost, kakšne bodo finančne posledice za občine ob sprejetju tega zakona. Tudi evidence in prostorski podatki, ki se prenašajo v centralno bazo prostorskih podatkov, niso ažurne in s tem tudi zbirke podatkov v danem trenutku niso dovolj točne. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakonu ne bomo nasprotovali; opozarjamo pa, da omenjeni zakon ne vsebuje nobenih vsebinskih rešitev. Zato pozivamo vlado in pristojno ministrstvo, da čim prej pristopi k pripravi vsebinskih predlogov, ki urejajo graditev objektov, prostorsko načrtovanje in umeščanje infrastrukture državnega pomena v prostor. Postopki umeščanja in pridobitev posameznih dovoljenj so predolgi, kar se negativno izraža v tem, da je država vedno manj zanimiva za tuje in domače investitorje.
Hvala lepa. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana predstavnica ministrstva, spoštovani kolegice in kolegi! Pred nami je predlog novele Zakona o infrastrukturi za prostorske informacije, ki se spreminja zaradi ugotovitev Evropske komisije, da Slovenija v svoj pravni red ni ustrezno implementirala direktive INSPIRE. Predlog odpravlja naslednje očitane neskladnosti oziroma nepravilnosti: določitev pogojev za zbirke prostorskih podatkov, ki jih zajema zakon; opredelitev omrežnih storitev v skladu z 11. členom direktive; zagotavljanje povezave v državno komunikacijsko omrežje; ureditev omejitev javnega dostopa do podatkov; ureditev souporabe podatkov in storitev v skladu s 17. členom direktive; dopolnitev spremljanja vzpostavitve in uporabe nacionalne infrastrukture za prostorske informacije v skladu z 21. členom direktive. Napovedane spremembe in dopolnitve zakona je Evropska komisija 20. februarja 2015 potrdila in sporočila, da bo z njimi zagotovljena popolnost, ustreznost in primernost prenosa direktive INSPIRE v slovenski pravni red. Kot je razvidno iz besedila, gre predvsem za rešitve nomotehnične narave in se nanašajo na drugačno razumevanje prevoda direktive iz angleškega v slovenski jezik. To je eden od razlogov, da bomo poslanke in poslanci Poslanke skupine Desus ta predlog novele podprli. Drugi razlog pa je ta, da predlog zakona občinam ne bo povzročil dodatnih stroškov, saj stroški, ki jih imajo s pripravo podatkov, niso posledica tega zakona. V pristojnosti občin so samo zbirke podatkov o namenski rabi prostora iz občinskih prostorskih načrtov, za katerega pa imajo v okviru prostorskega informacijskega sistema obveznosti Ministrstvo za okolje in prostor. Ob tem pa želimo v Poslanski skupini Desus opozoriti, da prenosi prostorskih podatkov iz občinskih baz v centralne zbirke prostorskih podatkov, ki jih opravljajo pooblaščene inštitucije, zaradi pomanjkanja proračunskih sredstev niso ažurni. Zato se zbirke ne osvežujejo, kar pomeni, da centralne zbirke prostorskih podatkov niso dovolj točne. Poslanska skupina Desus ta predlog novele podpira. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, kolegice in kolegi! Evropska unija je v letu 2007 sprejela tako imenovano direktivo INSPIRE, katere namen je podpora oblikovanju okoljske politike Evropske unije in zagotavljanje kar se da visokega oziroma najvišjega standarda varovanja okolja. V slovenski pravni red je bila skladno z navado prenesena v letu 2010 in posledično je Geodetska uprava Republike Slovenije leta 2011 skladno z vsebino novega zakona in prenesene direktive tudi vzpostavila slovenski INSPIRE geoportal. Vlada je sprejela tudi pripadajočo uredbo in ostale potrebne akte. Kljub opravljenemu delu pa je Evropska komisija v letu 2013 opozorila Slovenijo na domnevno napačen oziroma nepopoln prenos dela členov direktive INSPIRE. Novela, ki je pred nami, je pravzaprav popravljalni ukrep, ki se ustrezno odziva na kritiko oziroma opozorilo Evropske komisije, in predstavlja tudi odgovor Komisiji. Novela spreminja in dopolnjuje člene, ki določajo pogoje za zbirke prostorskih podatkov, opredelitev omrežnih storitev, zagotavljanje povezave v državno komunikacijsko omrežje, ureditev omejitev javnega dostopa do zbirk prostorskih podatkov in omrežnih storitev, ureditev souporabe podatkov in storitev ter spremljanje vzpostavitve in uporabe nacionalne infrastrukture za prostorske informacije. Ker gre za ustrezen in pričakovan odgovor Vlade ter smiselne pripombe Evropske komisije, bomo predlog novele v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Združena levica.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Združena levica predlog novele Zakona o infrastrukturi za prostorske informacije podpiramo. Gre namreč za manjše popravke obstoječega zakona, potrebne zato, ker je bila evropska direktiva INSPIRE prvič leta 2010 po mnenju Evropske komisije nezadovoljivo prenesena v slovenski pravni red. Vlada in Komisija sta se očitno končno uspeli uskladiti in ta novela je rezultat tega usklajevanja. A čeprav jo podpiramo, to še ne pomeni, da se nam pri odločanju o podpori niso pojavili resni pomisleki. Naj predstavim dva. Prvi je ta, da gre za še eno v vrsti novel, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba, ki evropske direktive dobesedno prenašajo v slovenski pravni red, brez posluha za njegove specifike. In gre še za eno v vrsti novel, ki obstoječi zakon zgolj krpajo, čeprav bi bil potreben temeljitejše prenove. Je pa ta novela v tem pogledu vseeno poseben primer. Za to, da bo treba osnovni zakon popraviti, se ve že vsaj od leta 2013, torej celoten mandat te vlade. Pa vendar je vlada opravila le minimalno delo v potrebne vsebinske spremembe, saj v dopolnitev strukture metabaze in načina prenosa podatkov ni šla in prav tako v pripravo novele ni vključila strokovne javnosti. Drugi večji pomislek, ki se spet navezuje na širšo in daljšo prakso te vlade, pa je izvedbeni. Kot opozarja Komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, da zaradi pomanjkanja sredstev, torej zaradi varčevalnih rezov na vseh ravneh države, prenosi podatkov iz občinskih baz v centralne zbirke niso ažurni, kar pomeni, da se te zbirke ne osvežujejo in da trenutno niso dovolj točne. Seveda to ni le v pristojnosti občin, kot je na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor pravilno opozoril predstavnik Vlade. Tudi varčevanje ne tolče le po občinah, temveč po vseh delih države in tudi po Ministrstvu za okolje in prostor. Če vlada že predlaga zakone, naj torej predvidi tudi sredstva, da jih bo lahko sploh izvajala. Naj potegnem nekaj splošnih zaključkov. Od vlade pričakujemo racionalizacijo števila zakonskih predlogov, predvsem pa kakovostnejše predloge, ki jih bomo lahko v praksi sploh izvajali. Ne gre za to, da bi se kot poslanci branili dela, gre za preglednost in kakovost zakonskih sprememb in dopolnitev ter za zagotovitev pogojev njihovega izvajanja. Če že do koga, pa bi vlada lahko pokazala malo sočutja do naše Zakonodajno-pravne službe, da ji ne bo treba v vsaki noveli ali novem zakonu opozarjati na milijon točk, ki jih je treba amandmirati, da bodo njeni predlogi sprejemljivi; vsaj po čisto nomotehnični plati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predsedujoči! Ne le, da na tej seji veliko govorimo o prenosih evropskih direktiv v naš pravni red; poleg tega tudi popravljamo napake iz že opravljenih implementacij. Na področju okolja in prostora torej to ni nič novega, razen usklajevanja vsebin direktiv. Evropska komisija nas torej pogosto opominja na zamujene roke ali na neustrezen prenos samih direktiv. Ena takšnih je tudi Direktiva o vzpostavitvi infrastrukture za prostorske informacije v Evropski skupnosti, tako imenovana direktiva INSPIRE, ki zagotavlja celostno oblikovanje okoljske politike Evropske skupnosti za doseganje visoke ravni varstva okolja. V naš pravni red je bila prenesena leta 2010 z Zakonom o infrastrukturi za prostorske informacije. Ker pa je bilo delo opravljeno površno in pomanjkljivo, danes z novelo zakona ponovno pišemo to našo domačo nalogo. Pa ne zaradi drugačnega razumevanja samega prevoda direktive iz angleškega v slovenski jezik ali zaradi odstopanj v izrazoslovju med Evropsko komisijo in našim pravnim redom, kot to navaja ministrstvo; temveč zaradi naše nedoslednosti. To je edini razlog. Predlog novele prinaša le nomotehnične popravke, ne govori pa o nobenih vsebinskih rešitvah, ki bi bile potrebne tudi na tem področju, o načinih prenosa podatkov, predvsem pa glede hitrejšega umeščanja prostorskih ureditev državnega pomena v prostor. Danes torej govorimo le o odpravi pomanjkljivosti, o omejitvi javnega dostopa do zbirk prostorskih podatkov in omrežnih storitev; določajo se tudi pogoji za zbirke prostorskih podatkov, ki jih zakon zajema. Zagotavlja se povezava v državno komunikacijsko omrežje. Kljub temu, da zakon neposredno ne posega v obveznosti občin glede vodenja zbirk podatkov o namenski rabi prostora iz občinskih prostorskih načrtov oziroma ne pomeni povečanja stroška občin iz tega naslova, pa bo v prihodnje posebno pozornost treba nameniti tudi temu vprašanju. Spoštovani kolegice in kolegi, v Novi Sloveniji bomo predlog novele podprli, ker se zavedamo nalog naše države na tem področju in ker ne želimo, da bi pomanjkljiva implementacija evropske direktive pomenila oviro pri sami realizaciji določb Zakona o infrastrukturi za prostorske informacije. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo opravili v torek, 27. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 19. točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU ZA ENAKE MOŽNOSTI ŽENSK IN MOŠKIH 2015–2020. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Martini Vuk; izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da v tem nagovoru predstavim nekaj ključnih izhodišč, ki so nas vodila pri pripravi nove resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških. Slovenija se je s sprejetjem in ratifikacijo številnih mednarodnih dokumentov – med drugim tudi Konvencijo o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk – zavezala k spoštovanju obveznosti na področju enakih možnosti žensk in moških. Letos mineva natanko 20 let od 4. svetovne konference o ženskah v Pekingu, na kateri je bil sprejet eden najpomembnejših strateških dokumentov Združenih narodov za krepitev enakosti žensk in moških. Gre za dokument, ki državam podpisnicam nalaga razvojno oblikovanje posebnih nacionalnih strategij z jasnim ciljem – izboljšanje položaja žensk. Podlago za sprejetje resolucije, ki jo obravnavamo danes, smo sprejeli pred 13 leti, to je Zakon o enakih možnostih žensk in moških. Toda Slovenija si ne prizadeva za enakost spolov zgolj zaradi zakonov in mednarodnih obveznosti, ampak predvsem za to, ker resnično verjamemo, da to pomeni boljšo družbo za vse. Vrednotenje prve tovrstne resolucije je pokazalo, da je njeno sprejetje ponudilo celovito podlago za sprejem ciljev in ukrepov na področju enakosti spolov, ki so prispevali k večji vidnosti in občutljivosti do teh vprašanj, večji dostopnosti podatkov in okrepljenemu raziskovalnemu delu. Sprejeti so bili ukrepi, na primer očetovski dopust, sprememba volilne zakonodaje, ukrepi za preprečevanje nasilja nad ženskami in v družini, ki so pomembno prispevali k enakosti spolov. Tudi nova resolucija predstavlja strategijo, ki določa glavne cilje in ukrepe ter ključne nosilce politik za uresničevanje enakosti spolov na različnih področjih življenja. Posamezne aktivnosti pa bodo natančneje opredeljene v dvoletnih periodičnih načrtih. Na splošno smo v dvajsetih letih glede enakosti spolov naredili pomemben korak naprej. Mednarodni indeksi, ki merijo vrzeli med spoloma, umeščajo Slovenijo med države z relativno visoko stopnjo enakosti. V primerjavi z drugimi državami ima Slovenija enega najboljših sistemov vrtcev, šol s podaljšanim bivanjem in zagotovljeno prehrano otrok, kar se odraža v tem, da je stopnja zaposlenosti slovenskih mater med najvišjimi v Evropski uniji. Imamo eno najnižjih razlik v plačah med moškimi in ženskami, delež poslank v Državnem zboru pa se je v obdobju od 1995 do 2014 povečal iz 8 na 35,6 %; delež svetnic na lokalni ravni pa iz 11 na 31 %. V vladi imamo danes kar polovico ministric. Ne glede na ta napredek so neenakosti med posloma še vedno prisotne. Danes so ženske sicer bolj izobražene od moških, toda ta izobrazbeni kapital ni v celoti izkoriščen. Bistveno manj kot moških jih je med podjetnicami in v strukturah odločanja gospodarskih družb. Spolna segregacija ostaja problem v izobraževanju in na trgu dela, kar je posledica trdovratnih spolnih stereotipov. Na področju preprečevanja in odprave nasilja nad ženskami smo sprejeli poseben zakon, izvajamo programe preventive in pomoči, ratificirali smo Istanbulsko konvencijo. Toda v praksi smo še vedno daleč od ničelne tolerance do nasilja. Trendi kažejo, da smo zaenkrat na dobre pol poti do enakosti žensk in moških in da bi brez nadaljnjih ukrepov za to, da bi dosegli dejansko enakost v družbi, potrebovali še najmanj nadaljnjih 80 let. Zato moramo ohraniti oziroma še okrepiti javne službe, vrtce, šole, zdravstvo, socialo in sprejeti ukrepe za boljše usklajevanje poklicnega oziroma javnega in družinskega življenja kot osnovno za polno participacijo žensk na trgu dela, v javnem življenju in na položajih odločanja. Sprejeti moramo kvote za mesta odločanja v največjih gospodarskih družbah, okrepiti ozaveščanje, izobraževanje in usposabljanje ter okrepiti nacionalne mehanizme za enakost spolov in boj proti diskriminaciji. Zahvala za to, da je v Sloveniji na nekaterih področjih prišlo do pomembnih zakonskih in drugih sprememb ter uvajanja novih praks, gre številnim akterjem – nevladnim organizacijam, ki so in še vedno opravljajo izjemno delo; vam, torej Državnemu zboru, ki ste sprejeli zakonodajo, ki je omogočila napredek, zlasti na področju politične zastopanosti; vsem tistim, ki so vključili načelo enakosti spolov v posamezne resorne politike, ter vsem tistim prebivalkam in prebivalcem, ki enakost spolov udejanjajo v vsakdanjem življenju. Resolucija ni edini spodbujevalec sprememb na področju enakosti spolov; toda cilji in ukrepi v povezavi z njo bodo zagotovo prispevali k nadaljnjemu razvoju in napredku Slovenije. S podporo resoluciji boste dali vprašanjem enakosti spolov večjo težo v družbi in dodatno politično zavezo za nujno potrebne nadaljnje korake. Zato vas, spoštovani poslanke in poslanci, iskreno in v trdnem prepričanju, da bo vsem nam prinesla napredek, pozivam, da jo podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Urošu Priklu, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Vseh 15, če sem vas pravilno razumel, poslancev lepo pozdravljam; prav tako vse ostale, ki spremljajo to sejo. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 16. seji obravnaval in tudi sprejel Predlog resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških za obdobje 2015–2020. Uvodoma je Zakonodajno-pravna služba pregledala oziroma preučila sam dokument z vidika njene pristojnosti ter ugotovila nekatere pomanjkljivosti, ki smo jih odpravili s sprejetimi amandmaji. Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide je predlog resolucije prav tako podprla in ugotovila, da je predlog resolucije pripravljen na osnovi analize stanja in ocene napredka glede uresničevanja zastavljenih ciljev; ter ocenila, da je dokument vsebinsko na zelo visoki kvalitativni ravni. Na odboru je bilo izpostavljeno, da je sprejetje Resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških določeno z Zakonom o enakih možnostih žensk in moških. Področja, na katera se nanaša, so predvsem: trg dela in zaposlovanja, družina in partnerstvo, izobraževanje, kultura, šport, znanost in visoko šolstvo, zmanjšanje revščine in socialne izključenosti, položaj odločanja v politiki, gospodarstvu in na drugih področjih družbenega življenja, fizično, psihično, spolno in ekonomsko nasilje nad ženskami ter mednarodne dejavnosti Republike Slovenije za opolnomočenje žensk ter udejanjanje ciljev enakosti spolov. Na teh področjih so opredeljeni ključni cilji, s katerimi se želi doseči odpravo neravnovesij med spoloma ter spolne segregacije na področju zaposlovanja in odpravljanja brezposelnosti, izboljšanje položaja žensk in moških na področju socialne vključenosti, odpravo ovir za doseganje lažjega usklajevanja družinskega in poklicnega življenja, odpravo vrzeli med spoloma in spolne segregacije v izobraževanju, odpravo neenakosti v znanosti in visokem šolstvu, odpravo stereotipov v družbi, zlasti medijih, kulturi in športu, izboljšanje zdravja žensk in moških, odpravo ovir za doseganje uravnotežene zastopanosti obeh spolov na različnih področjih političnega in družbenega življenja, ničelno strpnost do nasilja nad ženskami, okrepitev vključevanja vidika spola v slovenske razvojne, mirovne in druge zunanjepolitične pobude. V okviru same razprave so se članice in člani odbora strinjali, da bodo predlog resolucije podprli; izpostavljenih pa je bilo kar nekaj vprašanj in pripomb glede ciljev, ukrepov in kazalnikov. Nekateri so v razpravi opozorili, da so nekateri ukrepi preveč deklarativni in premalo konkretni, da je na tej podlagi težko slediti njihovemu uresničevanju in uspešnosti. Prav tako je bila izpostavljena feminizacija poklicev, pozitivna diskriminacija pri starševskem varstvu in starševskem dopustu, zastopanje žensk na odločevalskih pozicijah, lažje usklajevanje poklicnega ter družinskega življenja in še bi lahko našteval. Posamezni ukrepi za dosego ciljev bodo podrobneje razčlenjeni in predstavljeni v periodičnih načrtih, akcijskih planih, ki bodo pripravljeni za obdobje dveh let. Razpravljavci smo se strinjali, da so to nujno potrebni dokumenti, saj morajo resoluciji slediti izvedbeni akti. Po končani razpravi o posameznih poglavjih predloga resolucije je odbor sprejel že omenjene amandmaje. Odbor je skladno s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh delih predloga resolucije skupaj in jih na naše zadovoljstvo tudi sprejel; z željo in v upanju, da bo realizacija resolucije korak naprej pri uresničevanju enakih možnosti obeh spolov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Jelka Godec bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, izvolite.
Hvala. Spoštovani! Kljub različnim zakonom in nacionalnim programom neenakost med spoloma še vedno obstaja. Da bi te vrzeli zmanjšali, sprejemajmo danes novo resolucijo, nov strateški dokument z naslovom Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških. Le-ta določa splošna prednostna področja za izboljšanje položaja žensk in moških, omogočila naj bi trajnostni razvoj enakosti spolov v Republiki Sloveniji. Poudarek daje osmim področjem: enaka ekonomska neodvisnost, usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja, družba brez spolnih stereotipov, socialna vključenost, zdravje, uravnotežena zastopanost žensk in moških, nasilje nad ženskami, enakost spolov v zunanji politiki. Predlagatelji so zapisali, da nova resolucija vsebuje manj ciljev in manj ukrepov; zapisani cilji in ukrepi pa naj bi bili bolj konkretni in jasni. Kazalniki naj bi bili usmerjeni na merjenje sprememb pri doseganju enakosti moških in žensk. Žal pa nas pogled – in če resolucijo dobro preberemo – prepriča ravno v nasprotno. Cilji so splošni, enako velja za ukrepe. Kazalniki so daleč od tega, da bi bili merljivi. Predstavnica predlagatelja na seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide ni znala odgovoriti na konkretno vprašanje, kako bodo pristojna ministrstva omogočila zmanjšanje razlik med spoloma v poklicih na področju izobraževanja, sociale in zdravstva. Na tem področju, predvsem na področju izobraževanja, je 78 % žensk, na področju zdravstva in sociale skoraj 81 %. To so ena izmed področij, kjer prihaja do izrazitih neenakosti. Ukrep dejavnosti za odpravo spolnih stereotipov pri odločanju za poklic pa ima široko paleto odgovorov. Prav tako nismo dobili odgovora, s kakšnimi konkretnimi ukrepi bo vlada omogočila lažje usklajevanje poklicnega in zasebnega oziroma družinskega življenja. Pri pripravi resolucije so analize pokazale, da so trajneje prizadete starejše samske ženske, ženske srednjega razreda in ženske iz etičnih skupin. Na tem področju so zapisani ukrepi, kot je recimo izvajanje projektov in programov za povečanje socialne vključenosti in zmanjšanje tveganja revščine. Nič pa ne piše oziroma nič pa resolucija ne govori o spremembi zakonodaje na področju socialnih prejemkov. V Slovenski demokratski stranki upamo, da bo akcijski načrt oziroma bodo izvedbeni akti glede na resolucijo veliko boljši in konkretnejši, da bomo lahko že v vmesnem času ugotavljali, da resolucija ni le kos papirja, ki je potrebna. Naj bo Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti ženskih in moških korak k temu, da pridemo do enakosti med spoloma v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peter Vilfan bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Spoštovani podpredsednik, državna sekretarka, kolegi in štiri kolegice! Slovenija spodbuja načela, ki ne dopuščajo nobene oblike diskriminacije. V Ustavi Republike Slovenije je priznana enakost žensk in moških, kar je tudi osnovno načelo demokracije in spoštovanja človekovih pravic. V Sloveniji se ves čas trudimo za dosego enakopravnosti med spoloma na vseh področjih družbenega življenja. Po različnih mednarodnih kazalnikih, ki omogočajo zanesljive primerjave in natančne ocene, kje so največje neenakosti med spoloma po posameznih državah, se Slovenija umešča med države z relativno visoko stopnjo enakosti. Opazno je, da sta se v zadnjih letih povečali vidnost in občutljivost za vprašanja, povezana z enakostjo spolov, prav tako je več dostopnih statističnih podatkov o položaju žensk in moških na različnih področjih. Priča smo tudi napredku na nekaterih področjih na zakonodajni ravni in tudi v praksi. Vse to nas v Poslanski skupini Desus veseli, se pa hkrati zavedamo, da zaradi tega nadaljnjih aktivnosti na tem področju, ki bi stanje tudi v prihodnosti izboljševale, ne smemo postaviti na stran. Še vedno enake možnosti žensk in moških na nekaterih področjih niso v zadostni meri udejanjene. Poslance in poslanke Desusa nas skrbi nasilje nad ženskami; izpostavil pa bi še enako ekonomsko odvisnost z vidika trga dela in zaposlovanja ter v povezavi s tem še usklajevanja poklicnega in zasebnega oziroma družinskega življenja. V Poslanski skupini Desus bomo ta strateški dokument, ki je danes pred nami in ki je namenjen izboljšanju položaja žensk in moških ter poudarja trajnostni razvoj enakosti spolov, seveda podprli. Predlog resolucije, ki je že drugi tovrsten dokument v Republiki Sloveniji, smo ocenili kot dobro pripravljen. Seveda gre dobro oceno za vsebinsko kvaliteto dokumenta pripisati predvsem temu, da je besedilo pripravljeno na podlagi analiz stanja in ocene napredka glede uresničevanja zastavljenih ciljev v preteklosti, opravljenem vrednotenju učinkov pretekle resolucije, ugotovitev in predlogov stroke ter ob sodelovanje nevladnih organizacij. Za nas je ključno, da integracija načela enakosti spolov prinese dejanske rezultate tudi v vsakdanjem življenju. Zato je poleg tega, da imamo ukrepe v tej smeri dobro zastavljene, na deklaratorni ravni nujno zagotovi kvalitetno implementacijo zapisanega in zastavljenega tudi v praksi. Resolucija s tem namenom podaja smernice ministrstvom in drugim vladnim organom ter lokalnim skupnostim za načrtovanje in izvajanje njihovih področnih politik. V naši poslanski skupini pa smo prepričani, da največ v zvezi s tem lahko stori tudi vsak posameznik in posledično družba kot celota s svojo miselno percepcijo. Kot že rečeno, v Poslanski skupini Desus Predlog resolucije o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških 2015–2020 podpiramo.
Hvala lepa. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov, izvolite.
Hvala še enkrat, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljena, državna sekretarka. Malo mi gre na smeh. Govorimo o zelo pomembnem strateškem načrtu enakosti moških in žensk. In poglejte – moškim je več do enakopravnosti kot nam ženskam, tako pač izgleda. Enake možnosti žensk in moških so ena izmed temeljnih človekovih pravic in načelo demokratičnih družb. Načelo enakosti pred zakonom je zapisano v Ustavi Republike Slovenije kot prvo izmed načel človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ustava določa, da so v Republiki Sloveniji vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine; ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično in drugo prepričanje. Enakost med ženskami in moškimi je tudi eno temeljnih načel prava Evropske unije, katerega cilj je zagotoviti enake možnosti in enako obravnavanje moških in žensk ter boj proti vsem oblikam diskriminacije na podlagi spola. Nacionalni program je strateški dokument, ki je namenjen izboljšanju položajev žensk in moških ter uresničevanju enakopravnosti spolov na različnih področjih življenja v Republiki Slovenije za obdobje 2015–2020. Po različnih mednarodnih kazalnikih se Slovenija umešča med države z relativno visoko stopnjo enakih možnosti žensk in moških. V zadnjih letih sta se povečali vidnost in občutljivost za vprašanja, povezana z enakostjo spolov. Priča smo tudi napredkom na nekaterih področjih na zakonodaji ravni in praksi. Kljub temu enake možnosti žensk in moških v vsakdanjem življenju še vedno niso v zadostni meri udejanjene. Med področji, kjer smo v obdobju izvajanja prejšnjega nacionalnega programa naredili velike premike in morda največ korakov naprej, velja izpostaviti politično odločanje, nasilje nad ženskami in zdravje. V prihodnje bo več pozornosti kot doslej posvečeno tudi uresničevanju uravnotežene zastopanosti spolov na gospodarskem področju, odpravljanju stereotipov na področju usklajevanja poklicnega in družinskega življenja ter ukrepov, ki izboljšujejo položaj zapostavljenih skupin žensk in moških. Pregled po posameznih področjih pa je pokazal, da so na trgu dela razlike med spoloma še vedno precejšnje, zlasti pri stopnji zaposlenosti mladih z visoko izobrazbo. Na področju izobraževanja in znanosti se je za oba spola dvignila izobrazbena raven, vendar pa se razlike med ženskami in moškimi glede vrste in ravni izobrazbe ne zmanjšujejo. Oboje pomembno vpliva na segregacijo na trgu dela. Mehanizmi za spremljanje in spodbujanje enakih možnosti žensk in moških na področju kulture so bili v osmih letih vzpostavljeni, vendar bi jih bilo treba v prihodnje nadgraditi, konkretizirati in kvantificirati. Na področju družbene blaginje imajo ženske še vedno višjo stopnjo tveganja revščine, še posebej starejše ženske in samohranilke. Glede delitve moči med spoloma v družbi je bil napredek dosežen zlasti na političnem področju, medtem ko ostaja družbeno-ekonomsko področje velik izziv. Na področju družinskega življenja še vedno obstaja neenaka delitev gospodinjskega in skrbstvenega dela; na področju nasilja nad ženskami so bili v partnerstvu z nevladnimi organizacijami doseženi pozitivni premiki, vendar so ženske še vedno prepogosto žrtve nasilja v zasebni sferi. Ob upoštevanju doseženega napredka in stanja na posameznih področjih Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških opredeljuje cilje in ukrepe na osmih področjih. Socialni demokrati posebej poudarjamo pomen politike enakih možnosti spolov, predvsem na trgu dela, v družini, politiki in javnem življenju na sploh; zato pri izvajanju nacionalnega programa podpiramo prizadevanja za uresničevanje naslednjih ciljev: odpraviti neravnovesje med spoloma ter spolno segregacijo na področju zaposlovanja in odpravljanja brezposelnosti, izboljšati položaj žensk in moških na področju socialne vključenosti, odpraviti ovire za doseganje lažjega usklajevanja poklicnega in družinskega življenja, odpraviti vrzeli med spoloma in segregacijo v izobraževanju, odpraviti neenakost v znanosti in raziskovanju, odpraviti stereotipe v družbi, zlasti v medijih, kulturi, športu in znanosti, doseči ničelno strpnost do nasilja nad ženskami, okrepiti vključevanje vidika spola v slovenske razvojne, mirovne in druge zunanjepolitične pobude. Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških je pomemben strateški dokument Vlade, ki mu sledi akcijski načrt z določenimi cilji in ukrepi ter ključnimi nosilci politik za uresničevanje enakosti spolov na različnih področjih življenja žensk in moških v Republiki Sloveniji in s katerim bomo gradili družbo enakosti in enakopravnosti. Socialni demokrati bomo predlagano resolucijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Hanžek bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, podpredsednik. Pozdravljena, državna sekretarka! V Združeni levici se strinjamo z opredelitvijo problema v predlogu. Stanje je zaskrbljujoče predvsem na naslednjih področjih. Ženske, posebno matere samohranilke in ženske, starejše od 60 let, so zelo izpostavljene tveganju revščine. Delitev gospodinjskega dela je še vedno izrazito neenaka, ženske so nesorazmerno obremenjene. Zastopanost žensk na vodilnih položajih v gospodarstvu je daleč od priporočenih 30 %; še bolj zaskrbljujoče pa je, da je zelo malo žensk na vodilnih mestih v javnem sektorju, kjer dejansko kadruje vlada. Naša podpora resoluciji je vsekakor pogojna. Ukrepi so premalo odločni. Očitno je, da vodilnim na ministrstvu, ki je tudi ministrstvo za enake možnosti, primanjkuje tako idej kot politične volje, da bi dejansko nekaj premaknili. Posebno na omenjenih treh področjih, kjer je neenakost najbolj pereča, so ukrepi neoprijemljivi, večinoma stavijo na ozaveščanje, namesto da bi s spremembo zakonodaje spreminjali same družbene odnose. Posebej poudarjam, da so lahko tudi resolucije zelo konkretne, če za to obstaja politična volja. Tudi v tem predlogu imamo na eni strani zelo konkretne spremembe zakona, ponekod pa samo nekakšne marketinške akcije za ozaveščanje. Resolucija recimo predvideva sprejetje novih zakonskih določb v volilni zakonodaji za večjo zastopanost žensk na političnih funkcijah. Govori celo o ukinitvi okrajev. Toda na področju gospodarskih družb in celo javnega sektorja obljublja samo dejavnosti za spodbujanje uravnotežene zastopanosti. Skratka; tam, kjer sta znanje in politična volja, so ukrepi zelo praktični in obvezujoči; kjer pa te volje zaradi različnih interesov, po navadi kapitalskih, ni, je predvideno samo nekakšno ozaveščanje. Naše pobude za odpravo neenakosti se močno razlikujejo od tega, kar je zapisano v resoluciji. Vračam se k omenjenim trem področjem. Ministrstvo se dobro zaveda, da je revščine pri materah samohranilkah dvakrat več kot pri splošni populaciji; pri samskih ženskah, starejših od 65 let, pa skoraj trikrat več. Toda vse, kar predlagajo, so posebni programi za zmanjševanje tveganja revščine, spremljanje in analizo revščine. V resnici je rešitev v povišanju socialnih pomoči in povečanju dostopnosti. Največ revščine je pri starejših ženskah, ki živijo na podeželju in se danes odrekajo varstvenemu dodatku. Zato je skrajni čas, da se odpravi prepoved prodaje in omejitve dedovanja nepremičnin. Tretji nujen ukrep pa je uvedba obveznega javnega in solidarnega zavarovanja za dolgotrajno oskrbo. Ministrstvo se zaveda, da je delež žensk na vodilnih mestih v gospodarstvu in širše v javnem sektorju prenizek, pa vendar resolucija predvideva samo analiziranje in spodbujanje. V resnici potrebujemo zakonsko določene obveznosti, tudi če jim nasprotujejo interesna združenja kapitala in menedžmenta. Ministrstvo se zaveda tudi, da ženske še vedno opravijo večino gospodinjskega dela in skrbi za otroke. Zato ni dovolj, da resolucija predvideva spodbujanje dejavnega očetovstva, ampak je treba z zakonom določiti, da mora del starševskega dopusta obvezno izkoristiti oče ali pa ta del dopusta propade. Tukaj se ministrstvo ne sme ustrašiti odziva patriarhalnega dela javnosti. V Združeni levici bomo to resolucijo sicer podprli, ker je to vendarle uradno priznanje, da je neenakost žensk problem; pa tudi zato, ker je mogoče njene splošne usmeritve razlagati v smeri, ki sem jo nakazal in ki bi dejansko izboljšale položaj žensk v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jernej Vrtovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov; izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi, predsedujoči ter predstavnica Vlade! Krščanski demokrati v teoriji in praksi uresničujemo načelo enakopravne zastopanosti žensk in moških. To se lahko vidi po zastopanosti obeh spolov tudi v naših organih stranke. Krščanski demokrati smo posebej zadovoljni, da je eden od prednostnih ciljev tokratne resolucije usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. Država bi namreč morala v praski slediti ciljem, zapisanim v resoluciji; pa je žal v resnici prevečkrat ravno nasprotno. Opozoriti moramo, da imamo v obravnavi predlog zakona, ki bo podaljšal ukrep znižanja starševskega nadomestila od vključno četrtega meseca starševskega dopusta naprej. V resoluciji pa želimo mladim staršem obeh spolov omogočiti čim boljše pogoje in še posebej moške bolj spodbuditi k izrabi dopusta za nego in varstvo otrok. Predšolska vzgoja je za mlade starše izjemno pomembna, tega se vsi zavedamo. Kako težko je, če starši otroka po izteku porodniške nimajo nikomur zaupati v varstvo; na drugi strani pa, žal, država občinam vedno bolj zmanjšuje sredstva. Ker so vrtci odgovornost občin, se bo to slej kot prej odrazilo na številu mest in verjetno tudi kakovosti predšolskega varstva. Velik razkorak med teorijo v tej resoluciji in med prakso torej. Opozoriti moramo tudi na težave mladih staršev pri uveljavljanju pravic do bolniške odsotnosti zaradi nege in varstva bolnega otroka. Delodajalci prevečkrat niso ravno naklonjeni mladim staršem ravno zaradi tega. Krščanski demokrati menimo in predlagamo, da bi se uvedle spodbude delodajalcem za zaposlovanje mladih staršev, torej podobno, kot to že velja za nekatere druge ranljive skupine. Mlade starše je treba zaščititi in pogledati, kakšen zgled smo mi sami, Državni zbor, pri omogočanju samega starševstva. Gospe in gospodje, kakšno sporočilo mladim ženskam dajemo; namreč če želite biti funkcionarke, poslanke, torej ne imetje otrok. To po našem mnenju ni prav, želeli bi si, da bi kdaj s katero od kolegic ali kolegov prišel na glasovanje tudi otročiček, kot to lahko vidimo tudi v Evropskem parlamentu. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije predlogu resolucije ne bomo nasprotovali. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospa Erika Dekleva bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Resolucija o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških za obdobje 2015–2020 je eden temeljnih dokumentov, s katerimi se lahko približamo družbi, v kateri – kot je v sami resoluciji navedeno – spol ne bo več nastopal kot dejavnik vpliva na dostop pravic, možnosti in udeležbe v rezultatih družbenega razvoja. Danes, ko sprejemamo že drugo Resolucijo o nacionalnem programu za enake možnosti žensk in moških, se nekateri še vedno sprašujejo, ali ta dokument res potrebujemo. Imamo namreč vzorno normativno ureditev na področju enakosti spolov, a kljub temu vrzeli med spoloma še vedno obstajajo. Resolucijo, ki jo obravnavamo, vsekakor potrebujemo, ker še vedno obstaja nenaklonjenost do zaposlovanja mladih mater, ker še vedno obstajajo predsodki o tem, kateri poklici so primerni za ženske in kateri za moške, ker so nekateri še vedno prepričani, da uspešna poklicna pot pri ženskah ni možna ob sočasni skrbi za družino oziroma otroke; ker smo že leta 2012 imeli Urad za enake možnosti, katerega pomen in družbena vloga zaradi domnevne racionalizacije stroškov in povečevanja učinkovitosti nista bila pripoznana, in je bil le-ta še istega leta ukinjen. In ker danes v slovenskem parlamentu ne bi bilo kar 31 poslank oziroma 34,4 % vseh predstavnikov ljudstva, če z zakonom ne bi uvedli spolnih kvot, ki so bistveno vplive na delež izvoljenih žensk. Še veliko drugih elementov, ki nakazujejo na razkorak med normativno ureditvijo in zagotavljanjem enakosti spolov v praksi, bi lahko našteli; vendar je v tem trenutku pomembneje izpostaviti, da je bil ta razkorak prepoznan, njegovo zmanjšanje pa je v resoluciji opredeljeno v desetih ključnih ciljih. Če naštejem le nekatere, so to: odprava neravnovesij med spoloma ter spolne segregacije na področju zaposlovanja in odpravljanja brezposelnosti, izboljšanje položaja žensk in moških na področju socialne izključenosti, odprava ovir za doseganje lažjega usklajevanja poklicnega in družinskega življenja, odprava neenakosti v znanosti in visokem šolstvu, ničelna stopnja strpnosti do nasilja nad ženskami in še nekaj drugih. Evalvacija izvajanja prvega nacionalnega programa za enake možnosti žensk in moških je pokazala, da so v tem obdobju nastali pomembni dosežki. Med drugim tudi povečanje vidnosti in občutljivosti do vprašanj enakosti spolov v družbi. Kljub temu predlog resolucije opozarja, da še vedno obstaja neenako sodelovanje žensk na trgu dela, ki je povezano z nesorazmerno porazdelitvijo skrbi za otroke in druge pomoči potrebne člane in članice med ženskami in moškimi. Skrb vzbujajoč podatek je povezan s plačno politiko. Čeprav razlika v plačah med ženskami in moškimi v Sloveniji naj ne bi bila velika, po podatkih iz predloga resolucije vseeno izstopa v posameznih sektorjih in dejavnostih, kjer so razlike v plačah za delo enake vrednosti celo več kot 20-odstotne. Nič manj pomemben pojav, s katerim se srečujemo vsak dan, je povezan z izbiro poklica in subjektivno oceno njegove primernosti za ženske in moške. V povezavi s tem pozdravljamo ukrepe za zmanjšanje razlik med poklici, ki naj bi veljali za tipično moške, ter tistimi, ki naj bi bili bolj primerni za ženske; ter ukrepe za bolj enakomerno razpršeno prisotnost moških in žensk znotraj poklicne hierarhije. Resolucija med najpomembnejše cilje do leta 2020 izpostavlja povečanje socialne vključenosti in zmanjševanje tveganja revščine najbolj ranljivih oziroma izključenih skupin. Po zadnjih podatkih Statističnega urada so med vsemi osebami pod pragom revščine v letu 2014 predstavljali upokojenci, kar 26 % od tega; kar 18 % ženske, 8 % pa moški. Osebe z najvišjo stopnjo tveganja revščine so v letu 2014 predstavljale tudi ženske, starejše od 46 let, med katerimi jih je 21,6 % živelo pod pragom revščine. Predstavljeni podatki zahtevajo ukrepanje. Verjamem, da smo vsi tukaj prisotni zavezani k istemu cilju in bomo predlog resolucije podprli. V Poslanski skupini Stranke modernega centra jo vsekakor bomo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu resolucije v celoti bomo opravili v torek, 27. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 25. točko dnevnega reda in 12. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 26. oktobra, ob 10. uri. Hvala lepa.