Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 35. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Ljudmila Novak od 19. ure dalje, Andreja Potočnik do 12. ure, Aleksander Kavčič, Vinko Gorenak, Danilo Anton Ranc do 10.30, Jožef Horvat od 15. ure dalje, Matej Tonin od 15. ure dalje ter Bojan Dobovšek do 11. ure in od 16.30 dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 38. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K PROGRAMU DELA IN FINANČNEMU NAČRTU AGENCIJE ZA ENERGIJO ZA LETO 2018 Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2018 je na podlagi petega odstavka 399. člena Energetskega zakona v soglasje Državnemu zboru predložila Agencija za energijo. Za dopolnilno obrazložitev programa dajem besedo predstavnici predlagatelja direktorici Agencije za energijo mag. Duški Godina. Izvolite, mag. Duška Godina, imate besedo.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Hvala za besedo. V obdobju vzpostavljanja skupnega evropskega trga z električno energijo in zemeljskim plinom so se zgodile številne spremembe tudi na drugih področjih, ki pomembno vplivajo na trg z energijo. Med najpomembnejše gotovo sodi spoznanje, da se zaradi človeških aktivnosti nezadržno spreminja naše okolje. Izpusti toplogrednih plinov v ozračje, ki so v veliki meri posledica rabe energije v prometu in proizvodnje električne energije iz fosilnih goriv, povzročajo podnebne spremembe, ki jih je treba ustaviti, če želimo naše okolje ohraniti tudi za naše zanamce. Posledica tega spoznanja so podnebno-energetski dogovori na najvišji politični ravni in cilji, ki si jih je zastavila Evropska unija do 2020, in še bolj optimistične do leta 2030. Vse to se odraža v povečani rabi obnovljivih virov, ki postopoma nadomeščajo klasična fosilna goriva, večji energetski učinkovitosti ter čedalje zahtevnejših končnih odjemalcih, ki postajajo tudi proizvajalci, nekateri celo samooskrbni. Ta razvoj in cilji predstavljajo pomembna izhodišča in izzive tudi za Agencijo za energijo, kar se odraža tudi v programu dela za leto 2018. Agencija za energijo, ki je nacionalni regulativni organ, na trgu z električno energijo in zemeljskim plinom s svojimi pristojnostmi vpliva na razvoj varnih, zanesljivih in učinkovitih sistemov za prenos in distribucijo električne energije in zemeljskega plina, pri tem pa mora upoštevati cilje energetske politike in izhajajoč iz sedanjih ter pričakovanih razmer iskati koristi za vse udeležence trga z energijo, pri čemer je v ospredju odjemalec. Odjemalec je tisti, ki energijo in omrežje za prenos energije potrebuje, hkrati pa značilnosti odjemalcev vplivajo na omrežje, ki ga razvijajo operaterji. Agencija za energijo je tudi program dela in finančni načrt za 2018 pripravila z veliko mero odgovornosti do vseh deležnikov na področju energetike, s spoštovanjem zakonskih podlag in nalog, ki izhajajo iz drugih zavezujočih dokumentov, in ciljem, da svoje naloge opravljamo kakovostno in stroškovno učinkovito. Pristojnosti in s tem povezane naloge Agencije za energijo so zelo obsežne, zato bom predstavila tiste, ki najpomembneje zaznamujejo leto 2018. Konec leta 2018 se izteče triletno regulativno obdobje za operaterja prenosnih in distribucijskih sistemov tako električne energije kot zemeljskega plina. Agencija bo zato v letu 2018 kot najbolj prioritetno nalogo izvajala vse potrebne aktivnosti za določitev upravičenih stroškov operaterjev, vzpostavitev sistema spodbud za doseganje večje stroškovne učinkovitosti in uvajanja novih tehnologij ter skladno s tem oblikovala tarife za uporabo v omrežjih, ki jih plačujejo končni uporabniki električne energije in zemeljskega plina in ki bodo veljale za obdobje 2019–2021. Pri izvajanju svojih nalog bomo dosledno upoštevali temeljno načelo enake obravnave vseh udeležencev na trgu ter zagotavljali takšen razvoj omrežij, ki bo sledil ciljem nacionalne energetske politike ter hkrati za odjemalce zagotavljal zanesljivo in cenovno dostopno oskrbo z električno energijo in zemeljskim plinom. Poleg navedene za agencijo najobsežnejše in temeljne naloge bomo z visoko stopnjo odgovornosti in učinkovitosti izvajali tudi vse ostale z zakonom predpisane naloge s področja nadzora in monitoringa energetskega trga, nadzora nad tržnimi manipulacijami, varstva pravic odjemalcev in spremljanja poslovanja in določanja izhodiščih cen podjetij, ki zagotavljajo oskrbo s toploto. Tudi v letu 2018 bomo izvedli javni razpis za spodbujanje proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov ter izvajali učinkovit nadzor nad imetniki deklaracij in prejemniki državnih pomoči. Skladno z razpoložljivimi človeškimi viri bomo dejavni tudi na področju mednarodnih aktivnosti, v okviru katerih zastopamo interese Slovenije in cilje nacionalne energetske politike. Agencija kot neodvisni energetski regulator ni uporabnica proračunskih sredstev, temveč se financira iz letnih nadomestil sistemskega operaterja električne energije in operaterja prenosnega sistema zemeljskega plina. Vsi prihodki, načrtovani za leto 2018, se nanašajo na izvajanje javne službe agencije, pri čemer ne načrtujemo dodatnih zaposlitev, načrtovana vrednost obeh nadomestil pa ostaja enaka, kot je bila določena v rebalansu dela in finančnega načrta za leto 2017. Glede na vse navedeno predlagam, da Državni zbor potrdi Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2018. Hvala.
Program dela in finančni načrt je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo, ki Državnemu zboru predlaga, da sprejme Predlog sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2018. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Igorju Zorčiču.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice, kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 34. seji dne 2. 11. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2018, ki ga je 27. 9. 2017 Državnemu zboru na podlagi petega odstavka 399. člena Energetskega zakona posredovala Agencija za energijo. Uvodno obrazložitev k predlaganemu dokumentu in glavne poudarke delovanja oziroma nalog agencije je podala direktorica agencije gospa Duška Godina. Izpostavila je, da bo za agencijo v letu 2018 glavnina dela osredotočena na določitev regulativnega okvira in tarifne postavke omrežnin za novo regulativno obdobje 2019–2021. Pri tem go agencija izvedla intenziven pregled več kot 20 podjetij, ki se ukvarjajo s prenosom oziroma distribucijo električne energije in zemeljskega plina, ter na osnovi preteklega poslovanja in načrtovanih stroškov ter investicij določila novo regulativno obdobje. Izmed prioritet je izpostavila tudi izvajanje podporne sheme na področju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, leta 2018 sta tako predvidena dva razpisa za vstop naprav, ki proizvajajo električno energijo iz obnovljivih virov, izvajal pa se bo tudi intenziven nadzor nad obstoječimi prejemniki podpor iz tega naslova. Na področju nadzora preprečevanja tržnih manipulacij in zlorab trga bo agencija zaradi zagotavljanja zaupanja v delovanje trga opravljala preiskave na področju Remita nad vsemi tržnimi transakcijami na energetskem trgu, na področju oskrbe s toploto pa bo nadzirala delovanje podjetij in po potrebi ponovno preučila ter podala soglasja k izhodiščnim cenam. V zvezi s kadrovskim načrtom je pojasnila, da agencija v letu 2018 ne predvideva dodatnih novih zaposlitev, kar je skladno z junija letos potrjeno dopolnitvijo kadrovskega načrta za leto 2017. Predstavnik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je pojasnil, da komisija podpira program dela in finančni načrt agencije za leto 2018 in nima pripomb na predlagani finančni načrt. V kratki razpravi je bilo izraženo mnenje, da je predlagani dokument strukturiran pregledno in projektno naravnano, izpostavljeno je bilo še priporočilo, naj agencija poleg obstoječih temeljnih strateških ciljev posveti dodatno pozornost projektom na področju obnovljivih virov energije in pri pripravi vsakoletnih poročil o stanju energetike v Sloveniji na podlagi ocene stanja pozornost posveti tudi predlogom zakonodajnih sprememb za optimiziranje stanja in razmer na področju energetike. Odbor je nato po razpravi glasoval in sprejel naslednji sklep: Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2018 z dne 26. 9. 2017.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva ima besedo Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki smo še vedno mnenja, da bi program dela in finančni načrt agencije morala potrjevati Vlada, ne pa poslanci, saj gre pri večini za zelo slabo poznavanje vseh nalog, ki jih ima agencija, ki ji jih nalaga obširen Energetski zakon. Agencija je nacionalni energetski regulativni organ na področju ekonomske regulacije, na področju delovanja omrežij, pri nadzoru in monitoringu trga, na področju regulacije cen toplote in daljinskega ogrevanja, pri spodbujanju proizvodnje elektrike iz obnovljivih virov, skratka, gre za izjemno široko področje. Operativni program dela za leto 2018 tokrat prikazuje podrobnejše opise začrtanih nalog, ki so prikazane na preglednejši način, iz katerega so razvidni prioritete, zakonske podlage, stanje, cilji in učinki, kadrovski viri in tveganja pri izvajanju posameznih nalog. Letošnji rebalans, ki smo ga potrdili v mesecu juniju, dopolnjuje kadrovski načrt, kjer se načrtuje 63 zaposlenih, in se tudi v letu 2018 ne spreminja. Prav tako se finančni načrt kot vir naslanja na letošnji rebalans z letnim nadomestilom sistemskega operaterja, to je družba Eles, in operaterja prenosnega sistema družbe Plinovodi in se v letu 2018 ne povečuje na ravni mesečne osnove prihodkov. V Slovenski demokratski stranki bomo Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2018 podprli.
Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Energetska učinkovitost, samooskrba na trgu energije in predvsem njena racionalna raba so, kot je bilo že izpostavljeno, ključni izzivi naše prihodnosti, predvsem z vidika, da brez energije, še posebej električne, v prihodnosti ne bodo funkcionirali pomembni razvojni koncepti, za katere se je naša družba odločila, pa najsi gre za pametna mesta, elektrificirana avtomobilska omrežja ali katerokoli drugo razvojno pomembno zgodbo. Zato je ključno, da tudi Agencija za energijo, kljub – to moramo kritično izpostaviti – še vedno odsotnosti krovne nacionalne energetske politike v obliki energetskega koncepta Slovenije svoje delo opravlja dobro in predvsem neodvisno od vsakodnevne politike, zavezano pa k strateškim usmeritvam, ki ne izhajajo le iz vprašanja, kako varovati lastno energetsko industrijo, ampak kako slediti tudi globalnim trendom predvsem varovanja okolja in dolgoročnega zagotavljanja trajnostne oskrbe z energijo. Zato so ključna vprašanja, ki v letu, ki je pred nami, pa tudi v naslednjih letih, čakajo agencijo, denimo vprašanje, kakšna bo cena, ki jo bomo uporabniki plačevali za prenosna omrežja, in s tem povezano, kakšen razvoj teh omrežij bo mogoče zagotavljati. Osnovna logika se zdi preprosta – čim nižja cena za omrežnino, tem bolj zadovoljni uporabniki. Vendar se ob tem moramo vprašati, kaj to pomeni za vzpostavljanje sistema polnitev električnih avtomobilov na našem cestnem omrežju, kaj to pomeni za interes države po vzpostavljanju toplotnih črpalk in pametno rabo toplotne energije in za še številna druga vprašanja, ki so povezana prav s tem, kako učinkovito in kako razvojno kvalitetno bo postavljeno tudi naše prenosno omrežje. Naslednja pomembna stvar, s katero se agencija ukvarja in kjer je še posebej pomembno, da deluje kot neodvisno in predvsem kvalitetno strokovno telo, je nadzor nad manipulacijami na trgu. Čeprav smo relativno majhen trg, smo bili tudi v preteklem obdobju priča številnim dvomljivim bodisi dvigom bodisi popustom tako pri ceni toplote kakor pri zagotavljanju proizvodnje električne ali toplotne energije. Zato je ključno, da agencija še naprej zasleduje predvsem transparentnost in pravičnost in da svojih odločitev, modelov izračunov in modelov dajanja soglasij na dvig ali popust cene toplote, denimo, ne daje v dokumentih zaprte narave, ampak da to razkrije, da bo slednje pravično za vse državljanke in državljane in da bo predvsem glede na strošek proizvodnje energije pravično za vse teritorije znotraj Republike Slovenije, da se uresniči tudi ustavno načelo enakopravnosti regij in lokalne samouprave. Zato mi dovolite, da na koncu ob tem, da je bilo v uvodni predstavitvi povedano, da agencija sledi nacionalnim energetskim politikam, izrazim željo, da bomo do teh prenovljenih politik prišli še v tem mandatu, saj v nasprotnem kljub potrjenemu letnemu načrtu dela, ki mu seveda ne bomo nasprotovali, ostajamo brez temeljnega ogrodja za delo te agencije. Hvala lepa.
Gospa Vojka Šergan bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani direktorica agencije, kolegice in kolegi! Zadnje spremembe Energetskega zakona so agenciji opredelile neodvisni status regulatorne agencije za energijo, ki ni več določena kot javna agencija in kjer ustanoviteljske pravice izvršuje Državni zbor Republike Slovenije. Agencija za energijo kot regulativni organ spremlja, usmerja in nadzira izvajalce energetskih dejavnosti na področju elektrike in zemeljskega plina ter opravlja z zakonom določene naloge, reguliranje izvajalcev energetskih dejavnosti na področju toplote in drugih energetskih plinov. V skladu s četrtim odstavkom 399. člena Energetskega zakona mora svet Agencije za energijo do 30. 9. tekočega leta sprejeti program dela in finančni načrt agencije za prihodnje leto, k temu programu dela in finančnemu načrtu agencije pa mora dati soglasje Državni zbor. Direktorica Agencije za energijo gospa Duška Godina je na obravnavi programa dela in finančnega načrta na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor pojasnila, da je njihovo temeljno vodilo pri pripravi programa dela zagotavljati učinkovit nadzor nad delovanjem trga z električno energijo in zemeljskim plinom, zagotavljati stroškovno učinkovit razvoj varnih in zanesljivih omrežij za prenos in distribucijo električne energije in zemeljskega plina, regulirati oskrbo s toploto ter dosegati cilje države na področju energetske politike. Poudarila je, da se leta 2018 izteka zadnje leto tekočega regulativnega obdobja, zato bo glavnina dela agencije osredotočena na določitev regulativnega okvira in tarifne postavke omrežnin za novo regulativno obdobje 2019–2021. Pri tem bo agencija izvedla intenziven pregled podjetij, ki se ukvarjajo s prenosom oziroma distribucijo električne energije in zemeljskega plina ter na osnovi preteklega poslovanja in načrtovanih stroškov ter investicij določila novo regulativno obdobje. Še naprej se bo izvajala podporna shema. Predvidena sta dva razpisa za vstop naprav, ki proizvajajo energije iz obnovljivih virov. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2017 zastavljen ambiciozno in da agencija skrbno načrtuje finančna sredstva za izvajanje svojih nalog, zato bomo Predlog sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2018 podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2018 bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 39. točki dnevnega reda oziroma najkasneje do 16.55. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA ZAČETEK POSTOPKA ZA DOPOLNITEV USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE Z OSNUTKOM USTAVNEGA ZAKONA. Predlog akta je v obravnavo zboru predložila skupina 26 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Matjažem Hanom. Za dopolnilno obrazložitev predloga akta dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Matjažu Hanu.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Slovenska javna šola je dobra šola. Upam, da se s tem vsi strinjamo. Imamo dobro mrežo javnih šol, čeprav tudi ni čisto idealna, pa vendarle. Povedano v jeziku, ki ga neoliberalci razumejo, je naša šola konkurenčna šola v širšem mednarodnem pogledu. Kakovostni vidik prepoznajo številni mednarodni kazalci in organizacije in slovenskega šolarja postavljajo nad povprečje. Mi imamo v naši družbi bolečo izkušnjo v nekem drugem segmentu, to je zdravstvo, ker imamo konkurenčno zdravstvo, ker imamo dobro zdravstvo, pa vendarle je včasih za ljudi, ki nimajo denarja, nedostopno in predvsem predrago. Hitro se pridružujemo tretji obletnici, ko smo Socialni demokrati pripravili besedilo dopolnitve spremembe 57. člena Ustave in ga takrat s somišljeniki iz Desusa, Levice in stranke Alenke Bratušek poslali v zakonodajni postopek. Poglavitni cilj našega predloga je vsakomur v Republiki Sloveniji ne glede na njegov izhodiščni položaj ali položaj njegove družine zagotoviti dostop do kakovostnega, avtonomnega, in če želite tudi svetovnonazorskega, nevtralnega osnovnošolskega izobraževanja. Ob tem predlogu pa se tudi odpravlja nejasnost, ki se je odrazila v različnosti mnenj Ustavnega sodišča, ali in v kolikšnem obsegu naj se zasebno izobraževanje financira iz javnih sredstev. Večkrat smo poudarili predvsem tisto drugo stališče Ustavnega sodišča, takrat za moje pojme tudi diametralno nasprotna stališča Ustavnega sodišča, ki ni bilo vsebinsko argumentirano, in pri tako radikalnem zasuku se mi zdi, da bi bilo to nujno potrebno. Ni pa nepomembno tudi, spoštovane in spoštovani, da je Ustavno sodišče tudi tokrat prepustilo zakonodajalcu, da področje uredi sam, pa tudi če gremo zato v spremembo ustave. Poslanke in poslanci Državnega zbora imamo torej ne le pravico, ampak tudi dolžnost, da ohranimo kvalitetno javno šolstvo. S tega mesta kot prvopodpisani izražam zadovoljstvo, da se je v teh skoraj treh letih spoznanje o pomenu javnega šolstva okrepilo. Okrepilo do te mere, da obstaja upanje za širšo podporo dopolnitvi, ki bi primarno javnofinančno skrb države za javno šolo opredelila kot posebej pomembno normo, zapisano v najvišjem aktu v Republiki Sloveniji, to pa je v ustavi. V tem obdobju so bili v javnosti podani številni pogledi in opozorila glede besedila ustavne dopolnitve. Predlagatelji nismo nikoli vztrajali pri izključitvi drugačnih mnenj. Tudi nismo nikoli vztrajali, da prvotnega zapisa, ki smo ga zapisali v prvotnem besedilu, ne bi spreminjali. Skupaj z drugimi smo se v razpravah iskreno zavzeli za oblikovanje takega besedila, ki bo predvsem sprejemljivo za širšo skupnost in bo za nas zelo skladno s socialnodemokratskimi temelji Ustave Republike Slovenije. To pripravljenost, gospe in gospodje, izražamo tudi sedaj, saj menimo, da je vprašanje javnega šolstva tako zelo pomembno, da morebitno prestižno bojevanje s te ali one strani ni umestno. Stranke, ki nasprotujejo našemu predlogu, nam očitajo ideološki motiv, sam pa poudarjam, da nas vseh skupaj ne vodi ideološki motiv, ampak predvsem nas vodi nek idejni motiv, in ta idejni motiv, dragi moji, je socialna država. Socialna država, ki je nastala iz potreb ljudi in da se za te ljudi poskrbi na najboljši možen način. Odločitev za javno šolo je odločitev za prihodnost države. Upam, da se s tem vsi skupaj strinjamo. To odločitev lahko in mora sprejeti Državni zbor kot avtonomna inštitucija, ki mora biti in je imuna na različne interese, ki so jih predstavniki družbeno vplivnejših skupin minule dni izražali na najrazličnejših ravneh. V zaključku bi rad povedal samo, da imamo v Sloveniji javno šolo dobro in da naj takšna tudi ostane. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog akta je obravnavala Ustavna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Milanu Brglezu.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe, gospodje! Poskušal bom na kratko povzeti poročilo Ustavne komisije. Najprej formalni del. Ustavna komisija je obravnavala poslanski predlog za začetek postopka za dopolnitev 57. člena Ustave Republike Slovenije na svoji drugi seji. Skladno z ustavnorevizijskim postopkom in dosedanjo parlamentarno prakso je najprej predlagatelj Matjaž Han predstavil ustavnorevizijski predlog, na seji 7. 5. 2015 so člani Ustavne komisije opravili še prvi krog predstavitev stališč do predlaganega ustavnorevizijskega postopka. Z razpravo so nadaljevali na prvem nadaljevanju 2. seje 23. 6. 2015. Skladno s prakso so člani Ustavne komisije na drugem nadaljevanju ustanovili Strokovno skupino za področje financiranja osnovnega šolstva, v katero so na podlagi predlogov poslanskih skupin imenovali Dina Bauka, dr. Franca Grada, dr. Zdenka Kodeljo, dr. Rajka Pirnata, mag. Majdo Potrata, dr. Magdaleno Šverc in dr. Ivana Štuhca. Strokovna skupina je 14. 1. 2016 pripravila mnenje, v katerem je prikazala stališče svojih članov. Iz mnenja, ki je v celoti povzeto v poročilu Ustavne komisije, izhaja strokovna razdvojenost članov do predlagane vsebine dopolnitve 57. člena Ustave. Na koncu mnenja so člani strokovne skupine s podporo večine članov predlagali Ustavni komisiji, da ne sprejme sklepa, s katerim se začne postopek za predmetno spremembo ustave. Hkrati so s podporo druge večine glasov predlagali, da naj Ustavna komisija preuči možnost, da se ustava spremeni in dopolni tako, da se določi pravilo, po katerem se mora zasebna šola financirati iz javnih sredstev samo takrat, kadar ni mogoče osnovnošolskega izobraževanja zagotoviti preko javne šole. V skladu s tem bi se drugi odstavek 57. člena Ustave spremenil in dopolnil tako, da bi se glasil: »Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev v obsegu, da je vsakomur zagotovljena osnovnošolska izobrazba.« Ustavna komisija je nadaljevala z razpravo članov, ali naj se začne ustavnorevizijski postopek ali ne. V njej je sodeloval predlagatelj in člani strokovne skupine 10. 3. 2016 in 5. 10. 2017, ko se v razpravo vključi tudi zainteresirana javnost in znotraj nje dr. Peter Gregorič. To je zdaj ta del, ki je pomemben. Ker je strokovna komisija že ponudila nadaljevanje razprave za razpravo o osnutku ustavnega zakona, ki ga je predložil predlagatelj ustavnorevizijskega predloga, predlog možnega stališča, ki poskuša poiskati rešitev iz nekakšnega pat položaja, je bila želja predlagatelja in tudi mene kot predsednika Ustavne komisije, da se Ustavna komisija pri obravnavi premakne z mrtve točke. Tako sem v neformalnih pogovorih pred zadnjim nadaljevanjem druge seje poslal strokovni skupini in članom Ustavne komisije predlog možnega stališča, ki spreminja 57. člen Ustave. V iskanju res optimalne rešitve smo slednjega nadgradili in novo besedilo predložili na klop tik pred začetkom omenjenega nadaljevanja seje. Po kratki razpravi je Ustavna komisija prešla na odločanje in s potrebno dvotretjinsko večino navzočih članov sprejela za potrebe današnjega odločanja predlog sklepa, da se začne ustavnorevizijski postopek. Zato Ustavna komisija predlaga, da Državni zbor po končani razpravi sprejme naslednji sklep: Državni zbor Republike Slovenije sprejme predlog skupine poslank in poslancev z dne 18. 2. 2015 za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Skladno s poslovnikom je Ustavna komisija nato prešla na obravnavo predloženega osnutka ustavnega zakona in s potrebno dvotretjinsko večino navzočih članov sprejela predlog stališča o osnutku ustavnega zakona, zato Ustavna komisija predlaga Državnemu zboru, da glede na zadnjo spremembo Poslovnika Državnega zbora z dvotretjinsko večino navzočih poslank in poslancev Državnega zbora in ne, kot je bilo pomotoma v poročilu navedeno, z večino glasov vseh poslancev sprejme naslednje stališče o osnutku ustavnega zakona. Prvič. V prvem razdelku osnutka ustavnega zakona naj se predlagana dopolnitev drugega odstavka 57. člena Ustave uredi na način, da se spremeni celotni 57. člen, in sicer v smeri, da je izobraževanje svobodno, da je osnovnošolsko izobraževanje obvezno, da država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo, da se financiranje javnih šol zagotavlja iz javnih sredstev ter da se lahko pod pogoji in na način, kot to določa zakon, obvezno osnovnošolsko izobraževanje v zasebnih šolah sofinancira iz javnih sredstev. Drugič. V izvedbenem delu osnutka ustavnega zakona – torej drugi razdelek – naj se določi trimesečni časovni okvir za uskladitev zakonov, ki urejajo področje financiranja vzgoje in izobraževanja. Zmanjkalo mi je časa, da bi predstavil argumente za in proti, ampak mislim, da jih boste tako ali drugače vsi povzeli, tako da žal tukaj tega ne morem narediti. Bi se pa vseeno rad na tem mestu kot predsednik Ustavne komisije zahvalil vsem, ki ste sodelovali v tej prvi fazi ustavnorevizijskega postopka. Hvala za besedo.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Dovolite, da vas seznanim s stališčem Poslanske skupine Desus glede Predloga za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Poslanska skupina Desus je sopodpisnica Predloga za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. S postopkom smo v Državnem zboru začeli 16. januarja 2015, do danes se ni zgodilo skoraj ničesar. Ustavna komisija je bila sicer nekajkrat sklicana, vendar se v pretežni meri na njej ni dogajalo nič v smislu zaključkov. Večkrat, kot se je sestajala, je bila namreč preložena. Po skoraj treh letih odložitve predloga dokončno poslanke in poslanci odločamo o tem, kaj se bo zgodilo s 57. členom Ustave, ki nosi naslov Izobrazba in šolanje. Ali bomo danes zbrali potrebno število glasov, da se bomo o novem besedilu sploh lahko pogovarjali? V naši poslanski skupini si močno želimo in verjamemo, da se bo to zgodilo, če že ne zaradi česa drugega pa ob postopku sprejemanja tudi novele zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, ki s predlaganimi dopolnili posameznih poslanskih skupin na zelo različne načine poskuša urediti financiranje zasebnega izobraževanja v osnovnih šolah. V Poslanski skupini Desus smo enotnega mnenja, da je ustavo v tem delu treba dopolniti. Nekateri nasprotniki tega postopka menijo, da predlagatelji skušamo zaobiti zadnjo ustavno odločbo in spremeniti ustavo. Poslanke in poslanci seveda na to ne gledamo tako. Mi želimo, da je ustava popolnoma jasna, nedvoumna. Dosedanji zapis 57. člena namreč omogoča različno interpretacijo vsebine. Slednje se je pokazalo v dveh nasprotujočih si odločitvah Ustavnega sodišča glede enake materije, to pa za nas v Desusu predstavlja velik problem, saj je po naši oceni načeto vprašanje pravne varnosti in s tem načelo zaupanja v pravo. Ne glede na to, da so se v vmesnem obdobju med eno in drugo odločbo Ustavnega sodišča spremenile družbene okoliščine, minilo je trinajst let, si v poslanski skupini tudi ne moremo predstavljati zaupanja v varuha ustave na način, da le-ta ne bi upošteval svojih lastnih poprejšnjih stališč, vključno z vsemi ostalimi stališči, vključno z vsemi ostalimi stališči, doktrinami, standardi in tako naprej, vse skupaj pa mora biti neločljiv in sestavni del ustavnega odločanja. Torej ni dvoma, poslanke in poslanci Desusa soglašamo, da je treba ustavo dopolniti, in to kljub temu da je mnenje nekaterih članov v strokovni komisiji, ki ji je Ustavna komisija poverila delo strokovne presoje, negativno ali blizu negativnega. Pravzaprav to strokovno mnenje niti ni eksplicitno negativno, saj so člani ponudili tudi opcijo dopolnjevanja s svojim predlogom. Pri tem se je izkazalo, da ne more zbrati zadostne večine politične podpore, po naši oceni zato, ker je premalo ambiciozen. Pred nami je torej tudi vsebina stališča k osnutku ustavnega zakona oziroma izhodišč, ki so dana kot podlaga za oblikovanje končnega besedila dopolnitve ustave. Ta izhodišča so sprejemljiva. Po našem razumevanju in prepričanju, do katerega smo prišli na podlagi vsebin iz obeh ustavnih odločb, se pravi tiste iz leta 2001 in tiste iz leta 2014, je treba potegniti jasno ločnico med tem, kaj je javno in kaj je zasebno pri izobraževanju. Kot drugo je za nas pomembno, da je volja piscev ustave in takratnega zakonodajalca v letu 1991, da je postavil osnovnošolsko izobrazbo kot obvezno za vse državljanke in državljane Republike Slovenije, popolnoma jasna. Izhajajoč iz tega obojega je pomembno, da je vsakomur tovrstna stopnja izobrazbe zagotovljena. V naši poslanski skupini ne nasprotujemo temu, da bi se posamezniku omejeval izbor izobraževalne institucije zgolj na javni zavod, če obstajajo tudi zasebne šole, si pa zastavljamo vprašanje o tem, kakšen je obseg, vsebina in kvaliteta te stopnje izobrazbe, za katero je predpisana ne samo zakonska, ampak tudi ustavna obveza. Po naši oceni bi morala biti enaka. Ko torej potegnemo črto pod takim razmišljanjem, bi lahko zaključili z naslednjim: ko govorimo o vprašanju financiranja šol, bi bilo v kontekstu zadnje ustavne odločbe, iz katere izhaja, da morajo biti iz javnih sredstev financirane tudi zasebne osnovne šole, za našo poslansko skupino sprejemljivo financiranje slednjih zgolj tako, da se iz teh sredstev financira največ obvezni minimum osnovne izobrazbe, ki je enotno določen po vsebini. Naj omenim, da smo, izhajajoč iz tega, v naši poslanski skupini izpeljali tudi dopolnilo k prej omenjenemu predlogu novele zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je še v parlamentarni proceduri. Vsebina stališča o osnutku ustavnega zakona, ki je danes pred nami in ki bo, tako upamo, podlaga za končno dikcijo 57. člena Ustave, po našem prepričanju sledi tezam, ki jih zagovarjamo v Desusu, zaradi tega soglašamo s pripravljenim besedilom in ga bomo podprli soglasno. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Glede na to, kar je povedal predlagatelj in kar je bilo rečeno tudi v stališču Poslanske skupine Desus, da ne bo prihajalo do manipulacij oziroma, če želite, celo do laži, predlagam, da strokovne službe Državnega zbora vsem poslancem podajo na klop dve odločbi Ustavnega sodišča, tisto iz leta 2001, ki govori o spremembah tretjega in četrtega odstavka 72. člena, torej o možnosti financiranja zasebnih šol, in odločbo Ustavnega sodišča iz leta 2014, ki želi spreminjati prvi stavek drugega odstavka 86. člena, ki govori o financiranju zasebnih osnovnih šol. Zakaj je to ključno, spoštovani predsednik? Po 57. členu Ustave so osnovne šole obvezne. Tisti, ki so se sklicevali na odločbo iz leta 2014, so imeli željo, temu je pritrdilo tudi Ustavno sodišče – ker so osnovne šole obvezne, jih država mora financirati. Odločba iz leta 2014, o kateri nekateri govorite, kako je popolnoma drugačna, pa je jasna, predlagatelji tiste ustavne zadeve so želeli, da se vse zasebne šole financirajo s strani države, in Ustavno sodišče je takrat reklo, ne, ker so samo osnovne šole obvezne, ne moremo sprejeti tega pomisleka in spremeniti ustave. Zato, spoštovani predsednik, v izogib manipulacijam predlagam, da strokovne službe razdelijo obe odločbi Ustavnega sodišča, da ne bo prišlo do manipulacij v primerih, kot smo jih danes slišali, češ kako prihaja do kontradiktornosti na Ustavnem sodišču. Ne, spoštovani poslanci, spoštovani predsednik, gre za dve popolnoma različni zadevi. V izogib manipulacijam predlagam, da ju pred razpravo poslancev in poslank, torej po uvodnih stališčih poslanskih skupin, vsem poslancem tudi razdelite, da ne bo prihajalo do teh zadev. Najlepša hvala.
Mislim, da že s tem, ko ste na njiju opozorili, ste naredili tisto, kar ste želeli. Vsak poslanec si lahko ti dve odločbi Ustavnega sodišča, ker sta javno dostopni, kadarkoli pogleda. Mislim, da so vsaj tisti, ki so se s tem ukvarjali, to itak že morali početi, plus tega bo možno v vsebinski razpravi to narediti. Nikoli do sedaj nismo razdeljevali takšnega gradiva, ki je povsem javno dostopno, in mislim, da tudi tokrat ne bomo naredili glede tega nobene izjeme, ker v nasprotnem primeru se bodo takšni postopkovni predlogi lahko kadarkoli pojavljali. Ne bom pa ničesar rekel, ali je to bilo postopkovno ali ni bilo postopkovno, s tem je bila tudi možnost razprave, podaljšanje tistega, kar [[…]]Povedali ste svoje, v redu. Lahko gremo naprej. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala. Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Skušal sem, skladno s postopkovnim predlogom kolega, ustrezno modificirati svoje stališče in upam, da ne bom napravil napake in da bo bolj zadovoljen z našo predstavitvijo stališča, kot je bil s predhodno. Če se vrnem na resni del razprave, znanje, ne pa surovine, družbene ali ekonomske in druge okoliščine so podstat družbene blaginje in enakost dostopa do znanja je edini pravi temelj razvoja. Razvoja, ki je seveda osnova za državo blaginje, za življenjski standard in za ustvarjanje egalitarne družbe, družbe, kjer je dostojno življenje omogočeno vsem ne glede na to, v družino kakšnega socialnega statusa so se ljudje rodili. Drži pa dejstvo, da smo bili zgodovinsko soočeni z dvema razvojnima modeloma, kadar govorimo o implementaciji dostopa do znanja v družbi in državi. Na eni strani se je zgodovinsko razvijalo znanje kot pravica iz naslova običajno privilegiranega socialnega statusa, na drugi strani pa dostop do kvalitetnega znanja kot izhodišče za razvoj kariernih, življenjskih in tudi razvojnih priložnosti vsakega posameznika, enakopravno, ne glede na možnosti, ki jih nekomu daje socialni status bodisi njegovih staršev bodisi okolja, iz katerega prihaja, pa naj gre za razpoložljivost dostopa do surovin ali razpoložljivost dostopa do drugih virov, ki omogočajo kvalitetno znanje. Zato je tudi v današnji razpravi poleg pravnih interpretacij, s katerimi se bomo še ukvarjali, ključno vprašanje, kakšne so vrednote te družbe in predvsem kakšne so naše ustavne vrednote in s tem povezano strateške usmeritve delovanja naše republike. Ena možnost je, da svojo prihodnost razumemo kot republiko egalitarnih, prevedeno na današnji temi z enakopravnim dostopom vseh do kvalitetnega znanja, ali pa bo naša republika elitistična, kjer bosta kakovostno znanje in dostop do s tem povezanih razvojnih priložnosti namenjena le izbranim, tistim, ki za to svojo možnost v resnici niso storili nič, medtem ko bodo tisti drugi, prav nič krivi, ob priložnost, da sami ustvarjajo na svojem lastnem potencialu. Zato je v viziji razvoja Republike Slovenije za socialno demokracijo ključno kvalitetno, vsem dostopno in široko razvejano javno šolstvo, ki mora biti racionalno organizirano, da lahko zagotovimo njegovo in njeno dostopnost na vseh še tako geografsko, socialno ali ekonomsko deprivilegiranih območjih Republike Slovenije. Želimo si, da bi bilo naše izobraževanje po celotni vertikali laično, kvalitetno in vsem dostopno. Menimo, da moramo tudi v imenu enakosti vse, in to prav vse razpoložljive vire, ki jih ima naša država, usmeriti v razvoj javnega, kvalitetnega, visoko profesionalnega in sodobnega osnovnega šolstva, v danem primeru. Ponavljam torej tezo, da je vsak evro iz javne blagajne za zasebno šolstvo korak k razgradnji enakosti in kvalitete dostopa do znanja za vse, to pa pomeni v temelju ogrožanje razvojnih priložnosti in namensko odpoved vsem priložnostim, ki bi jih lahko izkoristili in razvijali vsi naši državljanke in državljani. Če povem anekdotično, kaj ti bo bankomat, če nimaš šole. Seveda to ne pomeni, da nasprotujemo zasebnemu šolstvu, daleč od tega. Kot vse odgovorne politične sile podpiramo razvoj zasebnega šolstva, ker ocenjujemo, da opravlja pomembno razvojno funkcijo, vendar ga podpiramo pod pogojem, da se financira iz zasebnega vira. Kdo v tem političnem spektru bi namreč ugotovil, da so časi obveznega odkupa mimo. In obvezno financiranje zasebnega izobraževanja iz javnih sredstev ni nič drugega kot obvezni odkup, nekaj, čemur smo se na sistemski ravni tudi z ustavo, ki je trenutno veljavna, odpovedali ob osamosvojitvi. Vendar okoli tega vprašanja žal ali pa na srečo ni posebne enotnosti niti v politiki niti v družbi, glede na različne pravne interpretacije tudi Ustavnega sodišča v povezani vsebini, pa tudi ne znotraj pravne stroke, kar je še posebej velik problem, zato je, kot je povedala tudi predsednica Ustavnega sodišča, dolžnost zakonodajalca, da ukrepa. Da ukrepa na način, da zagotovi skladnost strateških usmeritev, ki jih daje tudi ta zbor in izvršuje izvoljena vlada z ustavnim redom. Zato Socialni demokrati menimo, da je prava pot za razrešitev dileme, ki je nastala z razsodbo Ustavnega sodišča, ne v spremembi zakona, ampak v spremembi ustave, ker slednja predstavlja trajnejšo, trdnejšo in zato tudi odgovornejšo spremembo, ki ji bo mogoče slediti z manj političnimi turbulencami in bo za vse deležnike, ki gradijo naš izobraževalni sistem, jasnejša, s tem povezano lažja, njeno uresničevanje pa kvalitetnejše in učinkovitejše. V Sloveniji torej potrebujemo sodobno in kvalitetno šolstvo, ki bo maksimalno odlično za denar in za vire, ki jih lahko namenimo temu ključnemu razvojnemu področju, podstati razvoja naše države za prihodnost. Ker si Socialni demokrati želimo, da bi vsi imeli enake priložnosti in možnosti, da v svojem življenju ustvarijo največ po svojih spodobnostih, ne pa da je možnost njihovih priložnosti odvisna od položaja njihovih staršev, bomo spremembo ustave seveda podprli in si bomo tudi v nadaljevanju prizadevali za egalitarno republiko. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! Ustavno sodišče je odločilo zelo jasno, za enako delo sledi enako plačilo. V državni Osnovni šoli Toma Brejca in v zasebni osnovni šoli montessori v Ljubljani imamo dva učitelja, ki oba otroke poučujeta matematiko, koliko je ena plus ena. Ustavno sodišče ni reklo nič drugega kot to, da morata biti ta dva učitelja enako plačana. Predlagatelji s SD na čelu temu pravijo ne. Sprašujem se torej, kje je enakost. Jasno je, da SD in njegovi sopredlagatelji na takšen način začenjajo nenavaden in poceni političen kulturni boj. Danes imamo v državi 700 državnih šol in 6 zasebnih šol, vse pa so javne. Upam, da se tu razumemo, 700 državnih in 6 zasebnih, vse pa so javne, kar pomeni, da se danes katerikoli izmed mladih lahko vpiše tudi v zasebno šolo. Pri državnih šolah – tudi v Kamniku smo v zadnjem obdobju eno zgradili – vse stroške gradnje državnih šol nosi država oziroma občina, pri zasebnih šolah stroške gradnje in ostale infrastrukture prevzamejo zasebniki, ki so različni. Bistveno pa je, da danes govorimo o šolah, kjer se povsod poučujejo javno veljavni programi, govorimo torej o državnih šolah in govorimo o zasebnih šolah, kjer se izvaja javno veljavni program, kar pomeni, da se danes pogovarjamo o tistih zasebnih šolah, ki so jih zgradili zasebniki, vendar pa v njih poučujejo program, ki ga je predpisala država. Zato mislimo, da je odločitev Ustavnega sodišča popolnoma jasna – da za enako delo sledi enako plačilo, da učitelji ne morejo biti plačani različno glede na to, ali poučujejo v šoli, ki jo je zgradila občina ali država, ali v šoli, ki jo je zgradila neka zasebna družba. Ne nazadnje gre tudi za enakost otrok. Zakaj bi razlikovali otroke na tiste, ki morajo doplačevati za šolanje, in tiste, ki jim tega ni treba storiti, čeprav se vsi poučujejo po istem javno veljavnem programu? Zdaj pa nekaj takih cvetk, ki jasno kažejo, da gre za silovit ideološki boj. Povejte mi, kako lahko 6 zasebnih šol ogrozi kvaliteto 700 državnih šol. Prosim vas, no! Bodite vsaj toliko pošteni in povejte, da je za tistih 6 zasebnih šol, ki so bile zgrajene, stroške gradnje in infrastrukture prevzel zasebnik in da v teh zasebnih šolah poučujejo javno veljavni program. Naslednja stvar, ki se jo zlonamerno prikazuje, češ javne šole morajo biti odprte za vse, ker te grde zasebne šole so pa elitistične šole, ki si jih lahko privoščijo samo najbogatejši. Glejte, pred sabo imam dva različna grafa, eden je graf iz Osnovne šole Alojzija Šuštarja in drugi je graf iz osnovne šole montessori v Ljubljani, govorita pa o odstotkih učencev, ki so deležni brezplačne malice. V Osnovni šoli Alojzija Šuštarja dobiva brezplačno malico 38 % vpisanih otrok, v osnovni šoli montessori v Ljubljani pa brezplačno malico dobiva 54 % vpisanih otrok. Toliko o tem, da so zasebne šole šole za neke bogataše in za elito. Vsekakor ta stvar, ki jo trdijo predlagatelji, ne drži. Naslednje veliko zavajanje, ki se dogaja, je, da je Ustavno sodišče o isti zadevi dvakrat odločilo različno. Ne drži! Ne drži. Ustavno sodišče je o različnih zadevah različno odločilo. Prvič je Ustavno sodišče odločalo o tem, da bi v celoti plačali učitelje oziroma program v vseh zasebnih šolah, in tukaj je Ustavno sodišče pravilno reklo ne. V drugi fazi pa je odločalo o zasebnih šolah, ki izvajajo javnoveljavni program, in še to samo osnovne šole. Tukaj je pa reklo ja in meni se zdi to logično. Če imamo na tej strani zasebno šolo, ki lahko izvaja kakršenkoli program želi, potem je odločitev Ustavnega sodišča jasna, da državi stroškov tega ni treba pokrivati. Na drugi strani pa imamo zasebne šole, ki so jih zgradili zasebniki, v te zasebne šole pa smo dali javnoveljavni program, to je tisti program, ki ga poučujejo tudi v državnih šolah, gre za enak program, ki se poučuje v državnih šolah, v tem primeru pa je Ustavno sodišče reklo, da za enako delo sledi enako plačilo. Naslednja zadeva, kjer se tudi dogaja veliko zavajanje, je, češ da bo pa teh šest zasebnih šol, ki izvajajo javnoveljavni program, ogrozilo javno šolstvo, ostalih 700 šol. Prosim vas, no, govorimo o 300 tisoč evrih na leto, pri 9 milijardah proračuna in še nekaj več, kot jih ima država na razpolago, so to za državni proračun smešno nizki zneski, za posameznika pa izjemno pomembni, ker tistim, ki obiskujejo te šole, najbrž ni kar tako vsak mesec dodati zraven 50, 60 evrov. Tukaj bi jaz zlasti od Socialnih demokratov in pa Desusa pričakoval več socialne čutečnosti, da bi šli nasproti staršem, ki zdaj neupravičeno doplačujejo to šolnino. Po moji in tudi po oceni Poslanske skupine Nove Slovenije gre za jasen kulturni boj za poceni nabiranje političnih točk, ker 6 zasebnih šol enostavno ne more ogroziti 700 državnih šol, teh 6 zasebnih šol ni nekih elitističnih zaprtih šol, ampak so javne šole, na katere se lahko vpiše kdorkoli želi, seveda pa je ta tematika izjemno priročna in uporabna za širjenje kulturnega boja, ker pri teh zasebnih šolah je boj uperjen zgolj in samo proti dvema, in to je proti tistima dvema, eni v Ljubljani in eni v Mariboru, ki ju je ustanovila cerkev. Zaradi teh dveh šol so seveda kolateralna škoda tudi preostale štiri zasebne šole, ki tudi izvajajo javnoveljavni program, so bile pa ustanovljene ne s strani cerkve, ampak so bile ustanovljene s strani zasebnikov zaradi nekih njihovih filozofskih, drugačnih izhodišč, ampak te štiri so kolateralna škoda. Boj je usmerjen proti tema dvema in jasno je, da se bo pri vseh stvareh, ki se bodo v prihodnjih mesecih dogajale, poskušalo zakuhati dvoboj med, recimo temu, cerkvijo in državo. Ne nazadnje, če pogledamo v preteklost, se vrnemo nekoliko nazaj v preteklost, kolegici Alenki Bratušek je ravno v zaključkih volilne kampanje v zadnji volilni tekmi z neposrednim konfliktom s cerkvijo tudi uspela uvrstitev v parlament. Če stvari torej gledate z neke take perspektive, je jasno, da tovrstni politični boji številnim prinašajo koristi, so pa nepošteni. Nepošteni predvsem do otrok in do staršev, ki niso enakopravno obravnavani. To, kar danes poskušate storiti, izglasovati, da se bo začel postopek za spremembo ustave, se po oceni poslanske skupine zdi nesprejemljivo in nedopustno, ker želite neenakost, nepravičnost uzakoniti, celo vpisati v ustavo. Na nek način gre za ustavni udar, ki pa mu v Novi Sloveniji najostreje nasprotujemo.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Ko je pred tremi leti Levica vstopila v parlament, je vanj prišla z enim zelo jasnim ciljem, in to je to, da ob vsaki priložnosti damo glas tistim, ki so tako rekoč brez glasu, da opozarjamo na krivice in na neenakosti, ki jih proizvaja kapitalistični sistem, in na koncu, kar je najpomembneje, da aktivno spreminjamo družbo na tak način, da bo bolj pravična, da bo prav vsak imel enake možnosti in da prav nihče ne bi živel v pomanjkanju. Levica je v parlamentu zato, da brani pridobljene pravice in da izboljša življenje vseh, od delavcev in kmetov do upokojencev in študentov. Pravzaprav nismo pričakovali, da nas bo praktično že takoj na začetku mandata, takoj na začetku dela doletela nerazumljiva sprememba stališča ali pa mnenja Ustavnega sodišča in nas postavila v situacijo, ko bo treba ponovno izboriti nekaj, kar je bilo nekoč samoumevno. To je to, da država zagotavlja brezplačno obvezno izobraževanje skozi javne šole in da ima javno šolstvo vselej prednost pred zasebnim. Danes imamo priložnost, da storimo nek odločilen korak, ki bi pomenil korak k obrambi javnega šolstva. Stališče Levice do izobraževanja je seveda zelo jasno, izobraževanje vidimo kot temeljno pravico in intelektualni dosežki človeštva bi morali biti last vseh in hkrati bi moralo biti vsem dano in omogočeno, da skozi kakovostno javno šolstvo pridobijo in na tak način tudi plemenitijo te intelektualne dosežke. Izobrazba mora biti univerzalno dostopna, takšna pa je lahko le – in to je naše trdno stališče – če je javno financiranje. Zakaj ima oziroma bi moralo imeti javno šolstvo tako velik pomen? Zakaj ga moramo razumeti kot dosežek, ki je dosežek izrednega družbenega pomena? Izpostavili bi lahko tri vidike. Prvi je ta, da je dejstvo, da je človek misleča žival, ki jo žene tudi želja po vednosti, in javno šolstvo je prva stopnica, ki omogoča vstop in tudi raziskovanje tega brezmejnega sveta vednosti. Drugi vidik bi lahko imenovali demokratični. Znan rek pravi, da je znanje moč. Znanje torej ne sme biti privilegij peščice, dostopno in na uporabo mora biti vsem, čisto vsakemu. Tretjič, seveda je javno šolstvo tako ali drugače del tudi družbenoekonomskega sistema, in v tem sistemu ima javno šolstvo dve zelo pomembni nalogi. Prva je ta, da prav vsem omogoča, da se izobražujejo, in jim s tem omogoča možnost družbene mobilnosti in s tem tudi istočasno postavlja osnove za večjo družbeno enakost. Druga stvar pa je ta, da dolgoročno javno šolstvo z vidika družbenoekonomskega sistema pomeni pomemben in velik vpliv na razvojno usmeritev neke države. Ampak najprej poglejte, kakšne so bile ali pa kakšne so dolgoročne posledice privatizacije šolstva tam, kjer je ta doktrina prišla do skrajnosti, tam, kjer ima glavno vlogo trg. Tam izobraževalne storitve niso dostopne vsem, saj je ta dostop omejen s premoženjskimi razlikami. Javno financiranje zasebnih šol kot neka posebna oblika javno-zasebnega partnerstva omogoča sofinanciranje zasebnih interesov z uporabo javnih sredstev. Tistega, ki ima v lasti zasebno šolo, tako ali drugače žene tudi nek dodaten zelo partikularen interes, naj je to profit, določen svetovni nazor ali kaj drugega. Zasebna šola lahko v takšnih primerih brez zadržkov svoje učence izbira, lahko jih diskriminira na podlagi osebnih okoliščin zgolj zaradi tega, da bi se na koncu izognila učencem, ki se soočajo z največjimi težavami v učnem procesu. To je vidik, ko lahko zasebno šolstvo ogrozi javnega, ker danes jih je morda 6, čez pet let jih bo 200 in dolgoročno bodo zaradi višje kakovosti prevladale nad javnim osnovnim šolstvom. V formuli državno financiranje plus šolnina se skriva zelo nevarna past. Past, ki lahko hitro sesuje javno šolstvo. Polno financirane zasebne šole lahko z majhnim prispevkom, torej šolnino, namreč dosegajo nadstandardno izobraževanje, kar dolgoročno vodi v prevlado zasebnega šolstva nad javnim. Takšno šolstvo pa ni univerzalno dostopno, ampak je selektivno. Selektivno na podlagi premoženja, kar utrjuje in povečuje razredne delitve. Poglejmo še z druge strani. Zasebne šole v svojem bistvu producirajo neenakost. Zakaj? Ker je njihova struktura takšna, ustvarjajo mehurčke za svoje šolarje. Ustvarjajo prostor, sestavljen samo iz tistih, ki prihajajo iz podobnih ali enakih okolij, tako da učenke in učenci takšnih šol težje razumejo svet izven tega mehurčka. Težje razumejo družbo kot nek skupen prostor, ne vidijo neenakosti, ki obstajajo v družbi, in zaradi tega jih na koncu tudi težje razumejo, ker jih preprosto ne poznajo. In ravno tu tiči neizmeren pomen javnega šolstva, in to je pomen, ki ga ima javno šolstvo za družbo. Kot sem izpostavil že na začetku, gre za pomen družbene mobilnosti in družbene enakosti. Samo šola, v kateri se zrcalijo različne družbene skupine, ki so primorane delovati skupaj, delati skupaj v dialogu, lahko predstavlja prostor emancipacije. Tak prostor, ki bo na koncu omogočil to, da se bodo učenci dojemali kot to, kar pravzaprav so, in to je zgolj ljudje, vsak s svojimi različnimi sposobnostmi, različnimi uspešnostmi, različno inteligenco, veščinami, vendar, in to je ključno, z enakim izhodiščem. Vsem dostopno kakovostno šolstvo je torej ključni vidik pri zagotavljanju večje socialne pravičnosti in družbene enakosti. Ohranitev in razvoj javno financiranega osnovnošolskega sistema sta tako temelj. Nikakor ne smemo dopustiti, in zato je treba reagirati že sedaj, da neoliberalna ofenziva na izobraževalni sistem prodre tudi na osnovni nivo izobraževanja in da že pri otrocih začnemo producirati in reproducirati družbeno neenakost. Že tako so razlike v uspešnosti pogojene z razredno in slojno pripadnostjo, različen kulturni kapital, da seveda ne govorimo o finančnem kapitalu, v otroštvu privilegira bogate nasproti revnim. Vloga javne šole je ta, da te neenakosti v osnovi izenači. Osnovno pa tudi ostalo šolstvo mora stremeti k temu, da je dostopno vsem, da ne diskriminira določenih družbenih skupin in da služi za emancipacijo človeštva. Takšno šolstvo mora biti javno in zagotavljati ga mora država. Mislim, da je to cilj, za dosego katerega moramo spremeniti ustavo. Sprememba stališča Ustavnega sodišča pomeni grožnjo javnemu šolstvu. 100-odstotno financiranje zasebnih šol se bo slej ko prej zažrlo v financiranje javnih, zaradi tega mora biti zapis v ustavi zelo jasen. Iz njega mora predvsem jasno in nedvoumno izhajati, da se le javno šolstvo financira iz javnih sredstev ter da ima javno šolstvo absolutno prednost. S tem ciljem smo v Levici tudi prispevali podpise pod predlog za spremembo ustave, zaradi tega menimo, da je sprememba ustave nujna, in zaradi tega bomo podprli sklep, da se ta postopek tudi začne. Kot smo povedali že na zadnji Ustavni komisiji, končno besedilo ustave lahko podpremo zgolj pod pogojem, da bo zapis jasen in nedvoumen, da bo določba zapisana na tak način, ki ne bo dopuščal nobene drugačne interpretacije. Edini zapis, ki je za nas sprejemljiv, je torej takšen, ki daje javnemu šolstvu absolutno prednost, mu zagotavlja javno financiranje in razvoj in zagotavlja vsem dostop do kvalitetne in predvsem brezplačne izobrazbe.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Končno je danes dan D, zato da bomo o javnem šolstvu ne samo govorili, ampak končno pokazali, komu je res do javnega šolstva. Po treh letih, tri leta je že vložen predlog za spremembo ustave, smo danes končno prišli do trenutka, da se izjasnimo v zvezi s tem, kar je na mizi. Ja, tudi sama sem se podpisala pod to spremembo ustave. Zakaj? Zato ker v naši ustavi piše, da je Slovenija socialna država, v naši ustavi piše tudi, da je osnovnošolsko izobraževanje obvezno. In zato ker mislim, da sta znanje in zdravje nekaj, kar mora biti dostopno vsem pod enakimi pogoji. Z zdravjem smo že bolj na slabi poti, bodo potrebne korenite spremembe, da bo spet dostopno vsem, z znanjem pa, če nam danes ta korak ne uspe, prav tako. Tudi v naši poslanski skupini nimamo enotnega mnenja v zvezi s spremembo ustave, lahko pa povem, da bova kolegica Mirjam Bon Klanjšček in jaz to spremembo ustave podprli. Če vse stranke, ki govorimo o javnem šolstvu, res tako tudi mislimo, potem je 60 glasov, če se preštejemo, danes zagotovljenih. To je namreč pogoj, da ustavo lahko začnemo spreminjati. Res je, v tem trenutku je v naši državi 700 javnih državnih šol in 6 zasebnih, daleč od tega pa, da je res, da je dostopnost v zasebne šole enaka kot v javne. Že številka pove, v zasebne šole so pač sprejeti otroci, za katere se vodstvo šole tako odloči, v javni šoli pa ima prostor vsak otrok, tudi tisti, za katerega so se starši odločili, da obiskuje zasebno šolo. In to je bistvena razlika med javnimi in zasebnimi. Tudi sama nimam s tem, da zasebne šole obstajajo, nobenega problema, naj obstajajo, naj kvalitetno izobražujejo otroke, nikakor pa ne moremo od države zahtevati, da v enaki višini, enaki količini denarja financira tako zasebne kot javne. Potem je treba izenačiti tudi pogoje za vpis, pa bomo videli, koliko otrok bomo lahko vpisali v 6 zasebnih šol. Roko na srce, tudi če bi to izenačili, se na kratek rok, danes, jutri, čez leto ne bi prav veliko spremenilo, čez desetletje, čez 20, 30 let pa bi javnega šolstva bilo vedno manj in v javne šole bi hodili samo še otroci, ki si kvalitetnega znanja v zasebnih šolah ne bi mogli privoščiti. Jaz si take Slovenije ne želim. Popolnoma neprimerna je primerjava, ki si jo je na žalost dovolila tudi varuhinja človekovih pravic, to je primerjava z zdravstvom. Popolnoma neprimerna! V zdravstvu so podeljene koncesije, to pomeni, da koncesionar opravlja javno službo namesto države. Namesto države. V zasebno šolo starši vpišejo otroka, ker se tako odločijo. Ta isti otrok ima mesto v javni šoli, pa so se starši pač odločili drugače zaradi takšnih in drugačnih razlogov. Pravico imajo, nihče jih pri tem ne omejuje, ne morejo pa od nas zahtevati, da jih financiramo enako. Tudi ustavna odločba tega ne pravi. Ustavna odločba preprosto pravi, da je treba v zakonu jasno definirati. Mi smo se pač odločili, da to naredimo v ustavi, jasno povedati, kaj in koliko. Kot sem že rekla, po moji oceni morata biti znanje in zdravje v Sloveniji dostopna vsem pod enakimi pogoji. Če to želimo zagotoviti, je treba v 57. členu Ustave jasno zapisati, da je država dolžna zagotoviti izobrazbo vsakemu otroku pod enakimi pogoji. Lahko pa, tako kot bomo določili v zakonu, financira tudi izobraževanje naših otrok v zasebnih šolah. Nikakor in nikoli pa teh dveh stvari ne smemo izenačiti. Še ena stvar, ki se je moram dotakniti, to je nedopustno vmešavanje cerkve v ta postopek. Ni dopustno. Država in cerkev sta po naši ustavi ločeni in kakorkoli, sprememba ustave je v naših rokah in naša odgovornost. Kot sem že povedala, v naši poslanski skupini imamo dva glasova za spremembo ustave.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, kolegice, kolegi! V Poslanski skupini SMC bomo podprli Predlog za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona o spremembah Ustave Republike Slovenije, ker ta sledi osnovnim socialno-liberalnim premisam, kjer država zagotavlja javno šolsko infrastrukturo in javne programe, zasebna iniciativa pa je razumljena kot dobrodošla dopolnitev šolskega prostora v duhu pluralnosti znanja, ki naj se prvenstveno tudi financira iz zasebnih sredstev, če ni to z zakonom, skladno z javnim interesom, urejeno drugače. Ko se pogovarjamo o javnem interesu, moramo poslanci imeti pred očmi, da vsakršna krnitev javne mreže šol, ki je zaradi preteklih zakonskih intenc in praks na podlagi tudi dikcije 57. člena Ustave mejo med javnim in zasebnim želela zabrisati, pomeni predvsem izpodbijanje temeljnih zavez, ki so bile dane že v času razsvetljenstva, ko smo se kot narod zavedali pomena opismenjevanja ljudi pa tudi širšega konteksta, ki ga tovrstno opismenjevanje ima, to je kljub socialnim, verskim in drugim okoliščinam vrednostno poenotiti, integrirati posameznika v družbo, da bomo kot celota kljub razlikam, ki nas bogatijo, lahko živeli skupaj v medsebojnem razumevanju in spoštovanju. Poslanci SMC smo se odločili za začetek postopka za spremembo ustave, ker družbene spremembe zahtevajo primeren odziv na občutljiv razvoj šolskega prostora, ki je ne samo poligon razvoja znanja in idej, temveč tudi prostor utemeljevanja družbenih kodeksov in tistih moralnih osi, ki na ustavnem nivoju prečijo tako ravnino socialne države kot tudi, ne pozabimo, pravico do svobodne izbire, kako posameznik želi živeti. Naj poudarimo, da intenca spremembe ustave in tudi področnega zakona nikakor ne posegata v mednarodne zaveze, še najmanj pa v Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kar je bilo tudi slišati s strani nasprotnikov. Od takšnega izvajanja se javno distanciramo in ga razumemo kot izključno ideološko politizacijo ustavne materije, ki ne želi biti podkrepljena z objektivnimi argumenti stroke in tudi večinske javnosti, ki današnji akt Državnega zbora podpira. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Branko Grims.
Vsem prav lep pozdrav! Danes je žal ena tistih sej, ki se, če bi bila Slovenija demokratična država in bi se dosledno spoštovale vrednote, za katere smo se odločili na plebiscitu, nekoč dosledno spoštovane, nikdar ne bi smela zgoditi. Te seje ne bi bilo. Ustavno sodišče Republike Slovenije, gospe in gospodje, je vodil najbolj plemenit cilj pri presoji, ko je tehtalo ustavne vrednote. Vodil jih je cilj, da bi naredili šolstvo v tistem delu, ki je najbolj kvalitetno, to je zasebno šolstvo, dostopno tudi otrokom iz revnejših družin. To je v popolnem nasprotju s tem, kar ste danes tukaj nakladali in lagali malodane vsi po vrsti. Kakšna sramota! Bežite pred sodbo Ustavnega sodišča, ki je hotelo otrokom iz revnejših družin dopustiti, omogočiti najbolj kvalitetno možno izobrazbo, zato ker hočete to privatizirati za svoje otroke. Elitizem najslabše vrste, to vas vodi v resnici. Ravno v nasprotju s tem, kar lažete tukaj. Kaj je že rekel Havel, če ga parafraziramo? »Laž je nesmrtna duša levičarjev.« Zdaj pa pojdimo po vrsti. Kaj je reklo Ustavno sodišče? Da ko gre za osnovno šolstvo, ki je po ustavi obvezno, mora biti v celoti financirano za otroke tudi tam, ko gre za zasebno šolstvo. Komu je to v korist? Najrevnejšim. Tistim, ki so bogati, je tako in tako dostopno. In poglejte, ravno tisti, ki so danes tukaj imeli najbolj polna usta javnega šolstva, recimo Socialni demokrati, svoje otroke njihovi funkcionarji šolajo na zasebnih šolah. Primer je gospod Lukšič, predsednik SD, svoje otroke je šolal na zasebnih šolah. Zakaj? Zato da jim je omogočil najbolj kvalitetno izobrazbo, zato da jim je dal primerjalno prednost, ki jim bo omogočala kar najboljši start v življenje. Da daje zasebno šolstvo z manj sredstvi – pazite, z manj sredstvi – boljše rezultate, ste priznavali tudi sami, ko ste rekli, ja, veste, potem bo pa zasebno šolstvo več doseglo pa boljšo izobrazbo dalo, bodo pa vsi hoteli tja iti. Aja? In zaradi tega hočete omejiti to možnost revežem, revnim ljudem. Bogatim ni problema, bogati bodo plačali vse. Pa ni samo gospod Lukšič, predsednik SD, svojih otrok šolal v zasebnem šolstvu, tudi gospod Kučan je svojo hčer poslal na zasebno institucijo, na univerzo v tujino. Pa da ne govorimo o nekaterih šolskih sindikalistih, ki so tako glasni, ko gre za javno šolstvo, svoje otroke pa, ne boste verjeli, šolajo na zasebnih šolah. Pa še cel kup funkcionarjev SD vam lahko naštejem, ki svoje otroke šolajo na zasebnih šolah, tudi na Škofijski gimnaziji, recimo, cerkveni. Zakaj? Ker te dajejo najbolj kvalitetno izobrazbo. Za otroke gre, za razvoj gre, gospe in gospodje, zato je ta seja in sama pobuda in vse, kar ste govorili, nepopisna sramota. Ustavno sodišče ni hotelo doseči drugega, kot da bi otrokom tudi iz revnejših družin omogočilo dostop do najbolj kvalitetne izobrazbe. To je tudi v razvojnem interesu države Slovenije, saj je v razvojnem interesu države Slovenije, da maksimalno izkoristi potencial naših otrok. Govorili ste o denarju. Ah, bežite, no [[…]]Zdaj pa poglejmo malo realne cifre. Ali veste, koliko v resnici stane vse to silno osnovno šolstvo, o katerem ste govorili? Tista razlika gre za 300 tisoč evrov, kar je za 9-milijardni proračun, milo rečeno, drobiž, ampak celotno financiranje je pa nekaj čez 2 milijona. Gospe in gospodje, 2 milijona! Zaradi tega je treba spreminjati ustavo. To počne tista koalicija, ki je samo v lanskem letu za migrante vrgla skozi okno 126 milijonov denarja davkoplačevalcev. Iz tega denarja, ki ste ga v enem letu vrgli skozi okno za ilegalne migrante, bi lahko več kot 50 let financirali zasebno šolstvo za naše otroke, za najbolj nadarjene otroke iz revnih družin, da jim omogočimo najbolj kvalitetno šolstvo, več kot [[…]]
Ali lahko pri temi [[…]]
50 let! Več kot 50 let, gospe in gospodje! Da si bodo ljudje predstavljali, kakšno svinjarijo vi danes tu počnete in kako vi v resnici delate z razvojnimi potenciali Slovenije. To, gospe in gospodje, je pa resnica. Zakaj pravzaprav to silno govorjenje o zasebnem šolstvu, da je to nekaj slabega, dejansko pa svoje otroke levičarji, tisti, ki veste, za kaj gre, veselo šolate na zasebnih šolah, ker hočete ustvariti sebe kot elito, vse ostale naivneže pa potisniti v nek podrejen položaj, tistim pa naj to šolanje ne bi bilo več dostopno. Levičarji ste si prigrabili v minulih 50 letih vse pozicije v prihvatizaciji lastnine v tej državi in s tem prišli do denarja. Da ne govorimo o bančni luknji pa o vsem, s čimer se soočamo zadnje čase, tudi kakšno pranje denarja pa provizije. Vse to bogati levičarje. To se pravi, levičarji imajo denar za to, da svoje otroke financirajo na zasebnih šolah, in to tudi počnejo, primer Lukšič, primer Kučan, vsi ostali. Seveda, navadni ljudje, državljanke in državljani drugega reda, pa tega ne zmorejo. In njim v korist, njihovim otrokom, ki so lahko še bolj nadarjeni ali pa zagotovo niso manj nadarjeni od otrok levičarjev, je hotelo Ustavno sodišče omogočiti enakovredno izobrazbo. Samo za to gre, za enak start v življenje, kar je edino skladno z ustavo, edino skladno z vrednotami. Pred tem vi bežite, to hočete preprečiti. Vi hočete odvzeti revnim ljudem možnost najbolj kvalitetne izobrazbe za njihove otroke, zato da bodo vaši otroci to izobrazbo imeli, ker si jo vi lahko plačate, oni si je pa ne morejo. To je vsa zgodba tega silnega nakladanja danes o tem, zakaj se spreminja slovenska ustava. In to je sramota! To je taka sramota, da se povedati ne da. Trdno sem prepričan, da tega ljudje nikdar in nikoli, če bi razumeli, za kaj gre – me zanima, koliko bodo mediji prenesli tega, kar govorim, ker v tem je vsa resnica. Če bi ljudje to podprli [[…]]Veste, da ne bi, dobro veste, da ne bi, kar pomeni, da bomo spet imeli en oktroiran člen, kot se temu reče, vsiljen člen v ustavi. Ampak ta vsiljen člen je v škodo otrok in je v škodo razvoju države Slovenije. In za kakšen denar gre? Iz denarja, ki ste ga v enem letu vrgli skozi okno za ilegalne migrante, bi lahko 50 let financirali zasebno šolstvo za slovenske otroke. Sram naj vas bo. Tako naj vas bo sram, da se povedati ne da. Zakaj se, ko pride do razprave o javnem zdravstvu ali pa javnem šolstvu, začne nastopati tako ideološko? Zelo enostavno, zato ker je v enem delu, ko gre za vzgojo, žal en del, ne trdim, da ves, en del javnega šolstva samo pralnica možganov, javno zdravstvo pa največja pralnica denarja. O tem se bomo pogovarjali jutri, ko bo na mizi poročilo preiskovalke, ki jo vodi gospa Godec. In če kdo misli drugače, poglejte, po 57. členu Ustave je osnovnošolsko izobraževanje obvezno in se financira iz javnih sredstev, tu je popolnoma jasno, za kaj gre, mora se financirati in točno to je presodilo Ustavno sodišče, zato da bi omogočilo najbolj kvalitetno izobrazbo tudi revnejšim otrokom, nadarjenim revnim otrokom. Po drugi strani pa pravi 56. člen, da se otrokom zagotavlja posebno varstvo pred zlorabljanjem. Gospe in gospodje, zdaj se že certifikati LGBTQ ne samo za šolstvo, zdaj se že za vrtce podarjajo tule v Ljubljani. Mene ne bo nihče prepričal, da to ni zlorabljanje otrok. Otrokom razlagati neke stvari, ki niso skladne z naravnimi načeli, veste, to je oblika pornografije in, mimogrede, to predočenje otrokom kaznivo dejanje, ampak to se vse dogaja, predvsem gre pa za vprašanje o vrednotah, kajti vedno gre na koncu za vrednote. Obstaja primer šole, javnega šolstva seveda, kamor so ne prav dolgo nazaj iz Gospodarske zbornice prišli prostovoljci, da bi otroke naučili vrednote podjetništva. To je tista vrednota, kjer Slovenci tako pogosto zaostajamo za tujimi. Vse znamo, izjemno sposobni smo, izjemno inteligenten, dober narod, ampak ko gre pa za tisto, da prodamo svoje znanje za podjetništvo, tam pa po navadi zelo šepamo, zato je to dobro, da se to otrokom v obliki neke igre preprosto predstavi. Tak je svet, v katerem živimo, tak je tudi svet, ki ga določa naša ustava. Veste, kaj je bil rezultat tega? Otroci so v igri naredili tako, kot so oni rekli, en poslovni načrt, naredili so nek izdelek, izdelek so kakor prodajali in potem je prišla ena skupina učiteljic z rdečimi rutami pa z rdečo zvezdo na plavi kapi in so vpile na vse, da kdo tukaj kvari naše uboge otroke s tem gnusnim kapitalizmom. Ne vem, v katerem svetu ti ljudje živijo pa kje je naše javno šolstvo, mi je pa kristalno jasno, da je nekaj hudo narobe, in to je tisto, kar vi v resnici branite. Za navadne drugorazredne državljane to, svoje otroke, ki jih boste lahko šolali, ker imate denar, ker ste elita, samozvana leva elita, ob tem ko govorite proti elitizmu, sebe delate za elito, ker imate denar, boste pa šolali na zasebnih šolah, tako kot jih že šolajo od Lukšiča naprej. To je v resnici ozadje te današnje zgodbe in zato se ta predlog nikdar ne bi smel pojaviti, vsekakor ga je pa treba zavrniti. Treba ga je zavrniti, ker je v nasprotju s temeljnimi razvojnimi interesi države Slovenije, med katerimi je ta, da maksimalno izkoristi potencial, da pomaga otrokom razviti njihove najboljše potenciale, vendar ja naš skupni interes. To je najvišji državni interes, otroci so največje bogastvo, so prihodnost, in to vsi, ne samo otroci iz levičarskih bogatih družin, ki se šolajo na zasebnih šolah, ampak vsi otroci. Vsak je nekje nadarjen, to je treba poiskati, mu pomagati to razviti in s tem sprostiti razvojne potenciale. To je hotelo doseči Ustavno sodišče in to vi hočete preprečiti s to spremembo ustave in stvari postavljate na glavo, tako da je to več kot sramotno. Potem se pa čudimo, če Državni zbor nima nobenega ugleda več. Jaz samo upam, da vas zdajle gledajo ljudje, da razumejo, za kaj gre. Da razumejo, da je to, kar je zapisano v ustavi ta trenutek in kar je presodilo Ustavno sodišče, v razvojnem interesu države Slovenije in v interesu njihovih otrok. Vsak oče, vsaka mati želi dati svojim otrokom najboljše izhodišče za življenje, najboljšo izobrazbo. Sami ste priznali, priznavali eden za drugim, da z manj denarja zasebno šolstvo da bolj kvalitetno izobrazbo. In res je tako. Povedano je bilo, da gre v tem trenutku v Sloveniji ob 700 javnih šolah za samo 6 zasebnih šol, v okviru denarja je pa zadeva še bolj smešna, blizu milijarde, tam 600 pa še ne vem koliko milijonov gre za sistem javnega šolstva, za vse izobraževanje na osnovnošolskem nivoju v zasebnih šolah pa dobra 2 milijona. To se pravi, še enkrat povejmo, da bodo ljudje razumeli, za tisto, kar ste v enem letu lani vrgli skozi okno za ilegalne migrante, ki ne prinašajo drugega kot socialne probleme pa še nevarnost v Evropo, mnogi med njimi, žal, pa še kaj drugega, ste zapravili 126 milijonov. S tem denarjem bi lahko vse te stroške zasebnega šolstva krili 50 let. 50 let, gospe in gospodje! Pa ste vi v enem letu vrgli skozi okno za ilegalne migrante, za tujce, za naše, za slovenske otroke pa nimate denarja! Ga nočete dati! Zakaj bi jim pa dali bolj kvalitetno izobrazbo, naj bodo vedno hlapci levičarjem, hlapci samozvane elite [[...]]To je tisto, kar je danes jedro zgodbe. Samo treba je stvari postaviti na pravo mesto in s pravimi besedami, da bodo ljudje razumeli, za kaj v resnici gre. Sram naj vas bo. Lahko vas je, da se je tak predlog sploh pojavil kot beg pred sodbo Ustavnega sodišča, ki je bila v korist otrok. Sram naj bo tiste, ki ste bili predlagatelji. Sram naj bo tiste, ki ste za to glasovali in ste pri tem sodelovali. Sram zaradi otrok in zaradi razvoja države Slovenije, ki ga želite uničiti, in želite uničiti najbolj nadarjene otroke iz revnih družin, ki jim po vašem predlogu najbolj kvalitetna izobrazba, izobrazba v zasebnih šolah, ne bi bila več dostopna. To pa vi v resnici počnete, zato ker ste elitisti, ker hočete za vsako ceno celo s spremembo ustave, kar je v tem primeru čista zloraba prava, čista zloraba moči, narediti stvari v škodo otrok iz revnejših družin. To je to, gospe in gospodje. Danes sem tu samo zaradi enega razloga, verjetno ste že vsi opazili, da me nekoliko zdravje muči, ampak ker vem, da gre za otroke, ker vem, da gre za razvoj države Slovenije – to je tisto, kar je najbolj plemenito, kar Slovenijo ohranja, kar jo krepi. Zato je treba zavrniti to ustavno spremembo, zato sem danes tu in zato bomo v SDS vsi do zadnjega glasovali proti.
Postopkovno, mag. Alenka Bratušek.
Spoštovani predsednik! Prosim, da zagotovite dostojnost Državnemu zboru, da zagotovite, da bomo razpravljali tako, kot se v Državnem zboru razpravlja, če ne, kot vem, imate možnost vzeti besedo. Ker to, kar smo slišali zdaj, ni dostojno Državnega zbora. Ja, gre za pomembno temo, gre za temo, kjer se bo jasno pokazala razlika med tistimi, ki mislimo socialno, in vsemi ostalimi, ampak to, kar se je zdaj ravnokar zgodilo, je nedostojno. Prosim vas, da v bodoče, zdaj tako ne morete več, ampak v bodoče ukrepate, ker imam občutek, da bo danes tega še kar nekaj.
Poskušal sem ukrepati med samo zadevo, da bi zadeva šla na temo, ampak v ideološkem govoru sovraštvo, ki se izraža do nasprotnikov, pravzaprav zelo težko odpraviš. Nisem pa v poziciji, da bi pa zdaj s tega mesta, ker sem zelo jasno opredeljen glede tega vprašanja, poskušal na takšne ali drugačne načine tudi s tega mesta vplivati na celotno razpravo. Bi pa prosil vse, da svojega sovražnega odnosa do drugega ne vpletajo v same argumente o zadevi. Zadevo je še vedno možno argumentirati brez izkazovanja sovraštva do drugih, ki so bodisi tukaj prisotni bodisi tukaj niso prisotni. Najprej postopkovno, mag. Branko Grims.
Spoštovani gospod predsednik! Ljubezen do domovine je domoljubje. Ljubezen do otrok je starševska skrb. Ko gre za narod, je skrb za svoj narod. Ne mešati tega s sovraštvom. Sovraštvo je tisto, kar vodi predlagatelje, ki delajo v škodo otrok iz revnejših družin. Tukaj gre za razvoj, za otroke iz revnejših družin, ki jim je Ustavno sodišče hotelo omogočiti dostop do najbolj kvalitetne izobrazbe, tiste, ki jo lahko dobijo v zasebnem šolstvu. Za nič drugega ne gre. To sem povedal, to ni sovraštvo. Verjamem pa, da ste to poslušali z veliko neprijetnimi občutki. Ampak to je vaša krivda, prosim. Tukaj je bilo samo soočenje z resnico.
Zelo jasno sem povedal, da se da argumente povedati brez sovraštva do drugih, ki so bodisi tukaj prisotni bodisi jih tukaj ni. Pri tej oceni vztrajam. Ker pa sem opredeljen do celotne zadeve, hkrati pa vodim to razpravo, ne morem posegati in s tem ne izenačevati teh argumentov, tako da boste morali žal v tej razpravi posegati tudi na te načine, kadar boste takšne sovražne govore prepoznali. Domnevam, da je postopkovno? Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, najbrž ste pozorno spremljali stališče, ki ga je povedal gospod Grims v imenu Poslanske skupine SDS. Najbrž ste tudi opazili, da je bilo stališče narejeno na komparativen način, primerjalno. Povedal je pač, kako se ravna v določenih situacijah, kako nekateri najbolj izpostavljeni člani političnih strank ravnajo v konkretnem primeru. Povedal je, koliko primerjalno stane recimo izravnava tistega, kar bi morala država zagotoviti v skladu z ustavno odločbo za financiranje zasebnega šolstva. Nič takšnega, kar bi sodilo h kakšni segregaciji ali ksenofobiji, ni bilo v njegovem poudarku, ampak je primerjalno povedal. Ne razumem, da vi kot predsedujoči, še manj pa tisti, ki so poslušali, to zaznajo kot neke vrste sovražni govor ali karkoli drugega. Pravna država velja, imamo institucije pravne države, katerih odločitve bi morale nekaj veljati, najbrž se strinjate s tem, Ustavno sodišče je pač institucija, ki v tej državi nekaj pomeni, sprejelo je neko odločitev, ki smo jo bili dolžni do 19. januarja 2016 implementirati, pa vaša koalicija, gospod predsednik, vi ste predsednik Državnega zbora in podpredsednik največje stranke, tega ni naredila. Mislim, da nimate nobenega moralnega razloga, da kogarkoli še kaj opominjate v tej državi, sploh pa ne v Državnem zboru. Nimate nobenega moralnega razloga, tudi vi ne, ker ste sodelovali tako ali drugače, aktivno ali pasivno pri tem nesprejemanju implementacije odločbe Ustavnega sodišča. Kritiziranje ali opominjanje kogarkoli, ki za to govornico nastopi, je milo rečeno brezvezno. Predlagam, da se tega ne poslužujete več, sploh kadar gre za poslance naše poslanske skupine.
Najbolj preprosto, kar je možno odgovoriti, je zelo preprosto, da veljajo za vse ista pravila. Neka stvar, ki sem jo pa res opazil, tisti, ki sam to počne, najrajši to očita drugemu. Ampak nima smisla na ta način nadaljevati. Imamo tiste, ki morajo govoriti, imamo celo razpravo, ne želim postopkovnih na ta način, če bo kdaj zadeva prešla okvir na eni ali drugi strani pa prosim za postopkovno, da s tem označite to zadevo. Povedal sem vam, zakaj ne morem posredovati v razpravi – ker bi tam potem bila razprava, ki je ideološka, vodena pristransko. Na tej točki, razen če bo zadeva res eklatanten napad na nekoga, takrat bom pa res moral posredovati. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Najprej, da smo tu na jasnem, kje smo. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu sklepa, da se začne postopek za dopolnitev ustave. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, predsednik. Iskreno upam, da je z Branetom vse v redu, ker sem videl, da je res zbolel, in upam, da je vse okej, ker sem videl, kako je šel ven iz dvorane. Ampak to ne pomeni, da ne bom kakšne pikre rekel tudi čez nastop gospoda Grimsa, ko je predstavljal stališče SDS. Najprej, gospe in gospodje, upam, da se danes zaradi te teme ne bomo do konca skregali in razdelili naroda v tej naši državi. Kot predlagatelj in vsi kot podpisniki, verjemite mi, mene ni vodila ideologija, kot sem že v sami predstavitvi rekel, ampak nek idejni motiv, kako si jaz predstavljam socialno državo. Jaz osebno kot socialdemokrat nimam nobene težave ne s cerkvijo in ne z vero. Jo spoštujem in mislim, da je del naše tradicije v Sloveniji, za katero vem, da se 90 % Slovencev ali pa 80 % Slovencev strinja s tem. Vendar se moram odzvati na nekatera stališča, ki sta jih imela tako Matej kot Brane v stališčih, in pa tudi Tomaž s proceduralnim predlogom. Ustavno sodišče in ti dve odločitvi Ustavnega sodišča. Verjemite mi, da smo vsi prebrali, in vi in mi, in vi veste, da je bilo v drugi odločbi Ustavnega sodišča tudi ločeno mnenje gospe dr. Etelke Korpič Horvat, kjer je jasno zapisala, kaj je sodišče odločilo leta 2001 in da ne vidi nobene potrebe, da bi se financiranje na nek način spreminjalo. Mi smo se stališče dr. Etelke Korpič Horvat naslonili in na podlagi tega smatramo, da so odločbe, ki jih je dalo Ustavno sodišče, različne, in kot predlagatelj smo mislili, da lahko to rešimo z ustavo. In jaz verjamem, da kot demokratom nam ta pobuda za spremembo 57. člena Ustave ni kratena, in upam, da jo lahko imamo. Zavedamo pa se, da je potrebnih 60 glasov, če jo želimo spremeniti. Drugo. Ko je rekel moj kolega Jože, da je imel Brane Grims primerjave in tako naprej. Te primerjave so izredno izredno nevarne in so, če mene vprašate, politikantske, in če mene vprašate še drugič, niso pravilne. Ker ko začnemo govoriti o 300 tisoč evrih, ko začnemo govoriti o 600 šolah pa o 6 šolah – ja, vse to drži. Ali naj jaz zdaj rečem – ker gre za dve katoliški šoli – zakaj se je pa šla cerkev igrati z gospodarstvom in naredila milijardo evrov minusa, namesto da bi ves denar vrgla v izobraževanje in ne bi vzela tistih 85 procentov, ki jih je država že do sedaj dejala, bi rekla, ne, ne, nič ne rabimo, mi bomo vsem revnim otrokom omogočili šolanje na naši katoliški šoli? Jaz se takoj s tem strinjam, ampak ne mi govoriti, da smo mi proti revnim otrokom. Naj mi eden v tej dvorani razloži, kako gre lahko otrok iz moje občine, iz moje Krajevne skupnosti Svibno, kjer vem, da spoštujejo cerkev, kjer vem, da bi si nekateri želeli iti na to šolo tudi zaradi prepričanj, ki jih živijo, na kakšen način gre on lahko v šolo. Kako lahko tem staršem mi pomagamo? Kdo jih bo peljal v šolo? Kdo jih bo sprejel v šolo? Kako lahko otroka pri ne vem katerih letih spravimo z rodne grude v Ljubljano? Ali je to pravično? Bodimo tudi malo realni. Ko govorimo o revnih otrocih, imamo v Sloveniji javno mrežo osnovnih šol in imamo v Sloveniji dobre osnovne šole in jim država omogoči in jim tudi zapoveduje, da morajo vsi iti v osnovno šolo, jim občine plačajo prevoz, da gredo do osnovne šole, jim država plača kosila, malice. S tem poskrbimo za te revne otroke, zato ne kupim tega očitka, da smo mi proti revnim otrokom. Ker moj revni otrok v moji občini žal, tudi če sfinancirate 100-odstotno ta program, ne bo mogel iti v to šolo. Verjamem tudi, da zasebne šole ne bodo odprli v Mirni pa ne bodo odprli v Sevnici pa tudi ne v Radečah, ker je pa vendarle zadaj neka druga, tudi zasebna, logika. In nič nimam proti tem, hvala bogu. Še nekaj, govoriti o tem, da levičarji vozimo svoje otroke na neke elitistične šole po mojem ni korektno. Ne vem, kam je gospod Kučan vpisal svoji dve hčerki v osnovno šolo, tudi ne vem, kam je gospod Lukšič vpisal svoje otroke v osnovno šolo, ampak kam pa vpisujemo ali pa vpisujete otroke, potem ko gredo na fakultete – sem pa jaz tudi malo skeptičen glede vseh teh raznih zasebnih fakultet. Vidimo, kaj potem danes dobimo z nekaterih zasebnih fakultet, kakšne doktorje, magistre in tako dalje, kaj dobimo iz teh šol ven. Imajo dokument, imajo papir, absolutno se strinjam, jaz ga nimam, oni ga pa imajo – ali so ti ljudje vsi zaposljivi? Da ne bi zdaj mešali fakultete z osnovno šolo. Resnično se bom poskušal izogniti temu, da se bom kregal s kolegi na drugi strani zaradi ideologije, ne bom se, me ne boste spravili ob te živce in bom tudi do vas spoštljiv. Vedno pa bom odgovoril takrat, ko nam boste očitali, da mi ne želimo pomagati revnim otrokom in da ste vi tisti, ki skrbite za revne otroke. Vsi revni otroci, žalostno, ne morejo iti v to katoliško šolo v Ljubljano in Maribor, pa bi si verjetno iz mojega okraja tudi kdo želel. Vem, je kvalitetna in je dobra šola, tako kot je javna šola tudi dobra šola, ampak žal, tudi če pride do tega, da se bo 100-odstotno financiralo, vsi otroci v tej naši državi in vsi starši, ki bi želeli otroke vpisati v to šolo, tega ne bodo mogli. Hvala lepa.
Brez razprave pa res ne more biti replike. [[oglašanje iz dvorane]] To nič ne pomaga, ker še nismo na točki, kjer bi vsakdo sam razpravljal. Šele odprl sem razpravo. Najprej je treba razpravljati, da bo potem lahko replika. Postopkovno za namen replike, očitno? Mag. Matej Tonin.
Spoštovani predsednik! Absolutno bo postopkovno, ne bom tega zlorabil, da bi šel v vsebino, samo mi dajte vi razložiti, zakaj jaz ne morem imeti replike, če je pa poslanec Han v svojem uvodnem izvajanju rekel: »Rad bi odgovoril na nekatere stvari, ki jih je rekel Tonin.« In zdaj, recimo, bi mu jaz rad repliciral in vi pravite, da ne morem. Razložite to.
Tisto, do česar bi se lahko v tem trenutku predstavnik predlagatelja kvečjemu opredelil, je do mnenj poslanskih skupin. Mislim, da je bila ta zadeva tudi tako razumljena in jo je treba na ta način razumeti, ne pa na osebni način, tudi če je bilo na takšen način pojasnjeno. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Naj vas spomnim, gospod Han je v svoji razpravi dejal, da se bo izogibal tem politikantskim razpravam, vendar pa se je kljub temu obregnil ob našega poslanca gospoda Grimsa in mu je očital, da je dal politikantske primerjave v svojem stališču. Niti ena od stvari, ki jih je povedal, ni politikantska in vse primerjave držijo, stojijo. Če zdaj kdo temu ne verjame, ga, gospod predsednik, opozorite, da lahko to malo pogugla pa bo dobil vse od nas vseh in od tistih, ki so bili tukaj imenovani – kje so bili, kaj so počeli, koliko kaj stane in tako naprej. Vsi ti podatki so preverljivi. Prosil bi vas, da v takih primerih, ko nekdo nekomu očita politikantstvo, navedel je pa realne podatke, ga opozorite, da je tudi njegova razprava v tem primeru politikantska. Pričakujemo od predlagatelja realno razpravo, ki ne bo diskreditirala podatkov, primerjav ali česarkoli tistih, ki na drugi strani kaj povedo, pa ne leži predlagateljem te točke. Pa še nekaj. Veste, na Ustavnem sodišču se zgodi veliko ločenih mnenj, to veste vi, to ve tudi predlagatelj te točke, ampak danes smo priče, da se sklicuje na edino in zgolj edino mnenje enega, ki je napisal ločeno mnenje, ali pa ene, ki je napisala ločeno mnenje. Zakaj se pa v primeru gospoda Jakliča ali pa Šorlija, ki tudi napišeta ločeni mnenji, na ti ločeni mnenji ne sklicujete? Če je večina ustavnih sodnikov odločila, je pač odločila, in to velja. Govorimo o odločitvi Ustavnega sodišča. Kadar boste, gospod predsednik, delali zakon na tak način, kot ste zdaj začeli spreminjati ustavo, potem pa je po svoje problem. To, kar je bilo zdaj povedano, je politikantstvo. Da se na osnovi enega ločenega mnenja spreminja ustava. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Pripravita naj se gospa Marija Bačič in gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, vsem lep pozdrav! V Poslanski skupini Desus podpiramo Predlog za dopolnitev 57. člena Ustave, ki se nanaša na način financiranja osnovnega šolstva. V Poslanski skupini Desus se tudi zavzemamo za javne šole, za javno zdravstvo in vse druge programe, ki so v javnem interesu. Za javno šolstvo se v Desusu zavzemamo zato, ker menimo, da lahko država le na ta način, torej skozi javno šolstvo, zagotavlja vsem državljankam in državljanom osnovno izobraževanje. Država je tudi odgovorna za to, da zagotovi pogoje za izvajanje osnovnošolskega izobraževanja. Dolžna je poskrbeti za lociranje osnovnih šol v vsej državi, torej tudi v odročnih krajih, na višje ležečih območjih. Povedala bi samo primer Osilnice, s katere problemom osnovnega šolanja v osnovni šoli smo se seznanili v tem letu. Zato država predpiše izobraževalne programe, ki pa morajo vsebovati nevtralen in neodvisen program, neodvisen od vseh nazorov, neodvisen od vseh ideologij, neodvisen od vseh filozofij in seveda od vseh religij. To je pomembno, da ostane osnovna šola samostojna in ni pod vplivom vseh teh. Če se sedaj ozrem na postopek pred Ustavno komisijo, bi rekla, da ta postopek traja že zelo dolgo. Prva seja komisije je bila 7. maja 2015, predlog za uvedbo tega postopka pa je bil vložen 18. 2. 2015. Ta dan so torej poslanci poslanskih skupin Socialnih demokratov, Demokratične stranke upokojencev Slovenije, Združene levice in Zavezništva Alenke Bratušek vložili predlog, da se začne postopek za dopolnitev Ustave Republike Slovenije, ki je potrebna, da se vsakomur v Republiki Sloveniji ne glede na njegov izhodiščni položaj omogoči dostop do kakovostnega javnega osnovnošolskega izobraževanja, na ustavni ravni prepreči poseg v avtonomnost in svetovnonazorsko nevtralnost osnovnošolskega izobraževanja v Republiki Sloveniji, na ustavni ravni nedvoumno izrazi, da je primarna javnofinančna skrb Republike Slovenije zagotavljanje dostopnosti in kakovosti javnega osnovnošolskega izobraževanja ter da se odpravi protiustavnost, ki jo je peterica sodnikov Ustavnega sodišča ugotovila v odločbi številka U-I-269 z dne 4. 12. 2014. Ustavna komisija je predlog obravnavala in zaradi zagotavljanja strokovnega pristopa v oblikovanju besedila dopolnitve 57. člena imenovala posebno strokovno komisijo, v katero so stranke Državnega zbora imenovale pravne strokovnjake s področja ustavnega prava. Tej prvi seji Ustavne komisije so sledila še štiri nadaljevanja seje, letos 5. 10. pa smo končno politično sprejeli soglasen predlog izhodišč za besedilo spremembe 57. člena Ustave. Spoštovani in spoštovane, dovolite mi, da v tej svoji razpravi opozorim še na to, da je Ustavno sodišče v dveh primerih o isti zadevi odločilo različno. O tem smo danes že slišali nekaj mnenj, jaz bom povedala svoje, ki ga bom seveda podkrepila tudi z dejstvi iz ustavnih odločb. Gre za zelo kontradiktorne odločitve. Ustavno sodišče o financiranju osnovnega šolstva v Republiki Sloveniji, tu gre za odločbo 4. 12. 2014, po mnenju Poslanske skupine Desus ni upoštevalo prejšnje odločitve Ustavnega sodišča iz leta 2001. Ustavni sodniki niso sledili konceptu, ki je bil ob nastajanju tega 57. člena ob sprejemanju Ustave Republike Slovenije, torej ko se je pisalo besedilo te ustave in tega člena. Dve različni odločbi Ustavnega sodišča kažeta na to, da se Ustavno sodišče odloča različno, da ne upošteva predhodnih odločitev, da ne upošteva vseh pravno relevantnih dejstev. Takšno odločanje med državljani, tudi med nami v Državnem zboru povzroča nezaupanje v pravo. Povzroča nezaupanje v institucijo Ustavnega sodišča, torej najvišjega sodišča v državi. Ko podvomiš o njegovem pravičnem sojenju oziroma odločitvah, se vprašaš, kakšne sodnike imamo na tem sodišču. Seveda ni dobro, da bi med državljani prihajalo do dvoma o poštenem odločanju ustavnih sodnikov. V svoji razpravi bi želela opozoriti še na to, da je v teh dveh odločbah, kot sem že rekla, Ustavno sodišče razsodilo različno, in v obrazložitvi, to je zdaj pomembno, je Ustavno sodišče navedlo, da je zakonodajalčeva odločitev, da država financira v celoti le javne šole – to je odločitev iz leta 2001 – v katere lahko vpišejo svoje otroke vsi starši, in je v polju njegove presoje in zato ni v nasprotju z ustavo. Na to obrazložitev se sklicuje spoštovana ustavna sodnica dr. Etelka Korpič Horvat, ki je k aktualni ustavni odločbi iz leta 2014 podala ločeno mnenje. Ustavno sodišče je o isti zadevi v dveh svojih odločbah torej odločilo drugače oziroma različno. To je dejstvo, spoštovane in spoštovani. Opozorila bi še na stališče Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Belgian Linguistic. Evropsko sodišče za človekove pravice je menilo, da država ni dolžna niti ustanavljati niti financirati zasebnih šol, ne sme pa preprečiti oziroma ovirati njihovega ustanavljanja in delovanja. Tudi mednarodna deklaracija in konvencije državam ne nalagajo, da finančno podpirajo zasebno osnovno izobraževanje, da pa naj le-tega ne prepovedujejo. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da se zasebno šolstvo lahko financira iz javnih sredstev, vendar le v delu, ki je obvezen, to se pravi za obvezni del programa v javnih zasebnih šolah. To je del, ki zagotavlja enoten minimum izobraževanja. Hvala lepa.
Postopkovno, gospod Tomaž Lisec.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Danes sem že enkrat interveniral, spoštovani podpredsednik, in resnično mi je zelo žal, ampak tega, da poslušamo laži v tem državnem zboru, imam po vseh teh letih dovolj. Razumem, da imamo različna stališča, ampak da si gospa pravnica privošči laži in reče, da gre v odločbi Ustavnega sodišča iz leta 2001 in v ustavni odločbi iz leta 2014 za isto zadevo, je laž. Zato sem, spoštovani podpredsednik, tedaj od predsednika zahteval proceduralni predlog, da vsem poslancem in poslankam odda obe odločbi Ustavnega sodišča. In če bi spoštovana poslanka kot pravnica prebrala, na kaj so se sklicevali pobudniki leta 2001, na tretji odstavek in četrti odstavek 72. člena Ustave, ustavni pobudniki iz leta 2014 pa na prvi stavek drugega odstavka 86. člena. In to je ključna sprememba. V 57. členu Ustave piše, osnovno šolstvo je – kaj? Javno. Pobudniki iz leta 2001 pa so hoteli, da se vse, kar je na področju zasebnega šolstva, financira iz javnih sredstev, in tudi s tem v Poslanski skupini SDS nimamo problemov, ampak v ustavi imamo, da je osnovno šolstvo javno, in zato je tudi bila odločitev Ustavnega sodišča. Zato, spoštovani podpredsednik, predlagam – ne bom predlagal vsakič, ko se bo kdo zlagal, ampak da pa pravniki ne vedo, kaj pišejo v odločbo Ustavnega sodišča, je pa katastrofa in celo drugič je katastrofa in prosim – da opozorite gospo poslanko, ki je pravnica, naj, dokler imamo tak ustavni red v Republiki Sloveniji, kjer imamo tudi Ustavno sodišče, ne govori, da Ustavno sodišče ne preveri pravno relevantnih dejstev. Če ima spoštovana pravnica probleme z odločbami Ustavnega sodišča, je to njen problem. Mislim pa, da se moramo ravnati po tistem, kar je izrekel predsednik Vlade, tega pa ne dela. Rekel je: »Odločbe Ustavnega sodišča je treba spoštovati in upoštevati.« Tukaj govorimo o dveh odločbah, zato predlagam še enkrat, spoštovani predsednik, dajte gospe poslanki obe odločbi Ustavnega sodišča, da bo videla, kje je razlika, in da se bo kot pravnica lahko pametno posvetovala s svojimi poslanskimi kolegi, kaj in kako je na tej stvari. Hvala.
Hvala lepa, gospod Lisec, za vaše mnenje. Če mi je dovoljeno samo odgovoriti, jaz bi si želel, da bi danes nemoteno potekala razprava o tej točki dnevnega reda. Vsak od nas ima pravico imeti svoje stališče in naša odgovornost je, da do kolegov nismo žaljivi. Če vas karkoli zmoti, gospod Lisec, boste imeli priložnost, ko boste imeli možnost podati svoje stališče. To, kar pa drugi zagovarjajo, je pa njihovo osebno mnenje in njihova osebna pravica. Izvolite, imate postopkovno, najprej gospod Matjaž Han, nato gospa Marjana Kotnik Poropat in gospod Tomaž Lisec.
Podpredsednik, samo da opozorite gospoda poslanca. Ampak, Tomaž, ko že očitaš laži poslanki, moraš najprej ustavo prebrati. Ne piše, da je osnovno šolstvo javno. Preberi si ga, pa boš potem lahko nas podučeval. Hvala lepa.
Gospa Marjana Kotnik Poropat, imate besedo.
Hvala za besedo. Najprej bi želela opozoriti, da očitati nekomu, da laže, ni dostojno v Državnem zboru, da pa nisem lagala, bom povedala – vi ste rekli, da so se sklicevali pobudniki na to, jaz pa govorim o tem, kaj je sodišče odločilo in kaj je bilo navedeno v obrazložitvi te odločbe. To je bila moja razprava, na to se je nanašala. Glede tega, kar je pa že gospod Han povedal sedaj, da je osnovno šolstvo javno, tega ne piše v 57. členu. Ga bom prebrala, zato da boste vi vedli, kaj piše v Ustavi: »Izobraževanje je svobodno. Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev.« In tretji odstavek: »Država ustvarja možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo.« Tako, to piše v ustavi. Hvala lepa.
Gospod Tomaž Lisec, postopkovno.
Hvala. Najprej se opravičujem vsem skupaj, ker sem rekel, da so osnovne šole javne, financirajo se iz javnih sredstev. Piše pa, in to je ključno, da je v skladu s 57. členom osnovnošolsko izobraževanje obvezno. To je ključna poanta. Zakaj me zmoti laž poslanke? Ker je rekla, da sta odločbi Ustavnega sodišča iz leta 2001 in iz 2013 isti, ampak da prihaja do drugačne interpretacije, kar pa, še enkrat, ne drži. Zato se je poslanka zlagala, ker, kot rečeno, odločba Ustavnega sodišča iz leta 2001 se je nanašala na izpodbijanje tretjega in četrtega odstavka 72. člena Ustave. Izpodbijanje Ustave iz leta 2014 pa govori o prvem stavku drugega odstavka 86. člena, in to je to, »osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev.« Predvsem me je zmotilo, spoštovani podpredsednik, še enkrat, da pravniki tako omalovažujoče govorijo o odločbah Ustavnega sodišča, da niti ne ločijo odločb Ustavnega sodišča, kar dokazuje samo eno – ali pravno nevednost ali pa laž. In resnično imam dovolj. Nimam nobenih problemov, spoštovani podpredsednik, z idejami levo : desno, našimi : vašimi in s podajanjem svojega, ampak laganje, kako so vse odločbe Ustavnega sodišča iste, pa ne vzdrži. Glede na ostalo izvajanje verjamem, da se je gospa poslanka, zato ker je pravnica, in verjamem, da je pravno uka, ne neuka, zlagala.
Ker sem dolžan, bom zaokrožil svoj odgovor na vse tri postopkovne predloge. Želel bi si, da bi današnja razprava potekala v konstruktivnem duhu, z namenom, da jo, jasno, spoštujemo in podamo svoja stališča. Nadaljujemo s podajanji stališč. Gospa Marija Bačič, imate besedo. Pripravita naj se gospod Jožef Horvat in gospod Saša Tabaković. Izvolite, gospa Bačič.
Spoštovane in spoštovani, lepo pozdravljeni! Kot smo danes že slišali, je javna šola dobra šola, čeprav ni idealna. Do nje imajo pravico vsi otroci, ne glede na status, versko prepričanje ali sposobnosti. Velikokrat smo bili že tudi kritični v tem hramu do javne šole, ampak samo zato, ker želimo, da bo še bolj prijazna in manj stresna za naše otroke. Nimam nič proti zasebnim šolam, vendar bi želela opozoriti, da sta javna in zasebna šola različni. Različni nista le ideološko, svetovnonazorsko, temveč tudi vsebinsko. Tako razlikovanje je utemeljeno tudi z različnim obsegom javnega financiranja ene in druge šole. Razlike se kažejo v praksi, kjer je obseg in organizacija v mnogočem drugačna, in želela bi vam predstaviti te razlike. Torej, Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ter Zakon o osnovni šoli zasebne in javne šole razlikujeta po obsegu storitev, ki jih le-te nudijo. In sicer, po predmetniku je zasebna šola obvezana izvajati predmete, kot so slovenščina, madžarščina ali italijanščina, seveda na mednarodno mešanih območjih, matematika, prvi tuji jezik, zgodovina, domovinska in državljanska kultura in etika, šport, vsaj en družboslovni predmet in vsaj en predmet s področja umetnosti. Javna šola ima popolnoma drug predmetnik. Nekatere zasebne šole izvajajo tudi program po posebnih pedagoških načelih, se pravi, Steiner, Montessori, in lahko oblikujejo program po načelih tako, da zagotovijo le minimalna znanja za dokončane osnovne šole; se pravi, so zahteve znanja veliko manjše. Tu se sprašujem, ali bodo učenci v tej zasebni šoli dobili ustrezna znanja, ki jih bodo potrebovali za nadaljnje izobraževanje. Nadalje, za zasebne šole tudi niso obvezna določila o šolskem koledarju. Namreč, sami lahko odločajo dneve obiskovanja pouka ali pa proste dneve. Razlika med javno in zasebno šolo je tudi v tem, da zasebne šole niso obvezne določiti vzgojno-izobraževalnih obdobij, to je triad, prva, druga, tretja, kar veste. Razlika med javno in zasebno šolo je tudi v tem, da za zasebne šole niso obvezna oblikovanja razredov, oddelkov in učnih skupin. Zasebna šola ne rabi upoštevati obveznih določil kot v javni šoli, se pravi, sočasno prisotnost učitelja in vzgojitelja v prvem razredu. V prvem obdobju niso dolžni tudi [[…]]Torej, v javni šolo v prvem obdobju poučujejo učitelji razrednega pouka, na predmetni stopnji učitelji predmetnega pouka, v zasebni šoli jim tudi tega ni treba upoštevati. Poleg tega ne veljajo omejitve o tem oziroma o zakonsko-izobraževalnih pogojih v oddelkih podaljšanega bivanja, jutranjem varstvu in podobno. Razlika je tudi, da javne šole vpišejo vsakega otroka, ne glede na njegov status ali na njegove sposobnosti, zasebne šole pa izbirajo učence same po kriterijih, ki jih same določijo. Tukaj je diskriminacija otrok, ker se v zasebno šolo ne morejo vsi vpisati. Tako smo že danes tudi slišali, da recimo iz oddaljenih krajev se pač ne morejo vpisati vsi otroci, ki bi pravzaprav želeli obiskovati zasebno šolo. Če torej strnem, v zasebnih šolah iz povedanega ni mogoče doseči enako visokega izobrazbenega standarda znanja kot v javnih šolah, zato ker ni nujno, da so v zasebnih šolah zastopani vsi predmeti, razen obvezni, zlasti ne v tistih zasebnih šolah, ki izobražujejo po posebnih pedagoških načelih. Vsi učenci tako nimajo zagotovljenih enakih možnosti in nimajo enakega dostopa do znanja. Na podlagi navedenega je očitno, da zakonska določila, ki veljajo za zasebne šole, bistveno odstopajo od tistih, ki veljajo za javne šole. Delovanje zasebnih šol je torej bistveno bolj prilagodljivo in cenejše in takšno razlikovanje je bilo do odločbe Ustavnega sodišča tudi utemeljeno v razlikovanju obsega financiranja. Naštela sem torej razlike med programom javne in zasebne šole, ki je očitno velika in če bi prišlo do izenačitve obsega financiranja, pa so določila v razmerju do javnih šol izrazito nepravična in očitno favorizirajo zasebne šole. Menim, da smo dolžni ohraniti kvalitetno in vsem dostopno javno šolo in podpreti je treba spremembo Ustave v 57. členu. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se gospod Saša Tabaković in gospod Primož Hainz. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, drage kolegice in kolegi! Nikoli v življenju ne obupam in nisem vrgel puške v koruzo. Naše edino orodje so besede. Zdaj govorimo o spremembi ustave, govorimo pravzaprav tudi o šolskem sistemu. Sam sem imel to srečo, da se je dvotretjinska večina mojih otrok šolala na zasebni gimnaziji in mi pravijo, da če bi še enkrat imeli to možnost, bi še enkrat to tudi ponovili. Tako si ne bom dovolil, da mi bo kdo kaj razlagal, kaj so zasebne šole in kaj so državne šole. Imam pa problem in tukaj bi se morali ustaviti in napisati na tablo definicije, kaj je državna šola, kaj je zasebna šola. Vse tiste šole in vse ustanove, ki se financirajo iz javnih sredstev, pa so javne. Pri nas je seveda Ustava zelo jasna: izobraževanje je svobodno. Gospe in gospodje, ali res? Ta stavek gotovo izhaja iz mednarodne pogodbe, ki se ji reče Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin. To je mednarodna pogodba. Državni zbor jo je ratificiral in vi zdaj očitno, predlagatelji, greste na pot brezpravja. Ne govoriti, da zdaj bo starš imel svobodno izbiro, kar piše v Protokolu številka 1, 2. člen, poglavje Pravica do izobraževanja, citiram, »Nikomur ne sme biti odvzeta pravica do izobraževanja. Pri izvajanju nalog, ki so v zvezi z vzgojo in izobraževanjem, mora država spoštovati pravico staršev, da zagotovijo svojim otrokom takšno vzgojo in izobraževanje, ki sta v skladu z njihovim verskim in filozofskim prepričanjem.« Gre za svobodno izbiro staršev, ne vas predlagateljev, drage kolegice in kolegi! Še drugi odstavek 57. člena, »Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev.« Ali se res? Koliko plačujete za delovne zvezke in tako dalje? Tu ni ustavnosti, ni ustavnosti. Prej je kolegica iz Desusa, saj se ji je najbrž zareklo, je neke judikate citirala, kjer da menda piše, da država ni dolžna ustanavljati zasebnih šol. Halo?! Ali država kje ustanavlja zasebne šole? In še več, gospa pravnica, spoštovana kolegica, nekako spodbuja državljane in tudi sama dvomi v pravičnost in – kako še? – poštenost ustavnih sodnikov. Ja kam pa smo padli?! To je neverjetno! Torej, nimamo osnovnih definicij razčiščenih in tudi gospa sama ponavlja to, kar je bilo tudi slišano na petem nadaljevanju 2. seje Ustavne komisije, 5. oktobra letos, citiram, »in to je tudi dokaz za, da je Ustavno sodišče v bistvu dvakrat odločilo« – na istem primeru, kot bi lahko rekel – »drugače«. In to, kar lajnamo in na komisiji, sem gospoda predsednika dr. Milana Brgleza prosil, da vendarle to zadevo pojasnimo. Ne mu ne bu! Veste, tudi jaz sem, kakršenkoli sem, sem poslanec vseh državljanov te države. Ne mu ne bu, in tukaj prosimo, dajmo to zadevo razčistiti; ne mu ne bu. Torej, gremo v spremembo ustave z nekim buldožerjem na napačnih predpostavkah, gospe in gospodje, ker pravite, ne, ne, to moramo rešiti, da se ne bo več zgodilo tako, da bi o istem primeru Ustavno sodišče spet dvakrat različno odločilo. Napačna predpostavka, napačna! Ni. Samo leta 2014 je Ustavno sodišče odločalo o neustavnosti 86. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Če bi naši očetje slovenske ustave, ki je bila sprejeta 23. decembra leta 1991, na tak način delali ustavo – joj, ne vem, kje bi mi bili danes! Izogibam se ideološkim razpravam, čeprav ste jo vi vnesli, spoštovani predlagatelji, trdim pa to, kar trdijo mnogi drugi pametni ljudje v tej državi. Leta 1991 smo se osamosvojili, nismo se pa osvobodili. Danes starš nima in je ne bo imel svobode, ker pravite, da je izobraževanje svobodno, da bi starš imel svobodo, da bi lahko svoje otroke, ki so največji zaklad vsake družine, pošiljal, poslal v tisto šolo, za katero pač ocenjuje, da je za njegove otroke najboljša. To svobodo, drage kolegice in kolegi, jemljete in govorite kar vse povprek o financiranju osnovnošolstva in tako naprej. Dajmo se eksaktno pogovarjati! Mi govorimo in zahtevamo in Ustavno sodišče zahteva: javnoveljavni program mora biti enako financiran, ne glede na to, ali je v državni šoli ali je v zasebni šoli. To je reklo Ustavno sodišče. Gre za javnoveljavni program. Ponavljam prispodobo. Torej, če nekdo v državni šoli uči poštevanko števila 7, nekdo pa v zasebni šoli uči javnoveljavni program, tudi poštevanko števila 7, in sta oba odlično opravila svoje delo, gre najbrž za princip enako plačilo za enako opravljeno delo – kakovostno enako, količinsko enako. Vi pravite: Ne, ne pristanemo na to. Danes je tako, da tisti, ki v državni šoli uči poštevanko števila 7, dobi 100 denarnih enot, tisti, ki pa v zasebni, prav tako odlično opravi svoje delo, tisti pa dobi 85 denarnih enot. Glejte, če je to prav, Ustavno sodišče je reklo, da ni prav. Danes bi pravzaprav morala biti tukaj razprava o resnično brezplačni osnovni šoli, ker osnovno izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev. To, kar greste danes, je toliko neznank, greste v neke rešitve, kjer nimate jasnih definicij, in v podtonu pa izgleda, da vas res motita dve cerkveni šoli od 272; 6 je zasebnih, 4 na podlagi filozofskih temeljev, dve cerkveni. Najbrž vas to moti. Najbrž zato, ker sta, baje, zelo dobri in je tam velik naval. Vi z vašo rešitvijo delate elitizem, razen če boste prepovedali zasebne šole. To smo že poznali in itak se vračamo nazaj, to je dejstvo. Vi boste najbrž prepovedali zasebne šole, ker drugače bo elitizem, ker bodo v zasebnih šolah, kjer bo potrebno za pouk plačevati, bodo lahko samo ekonomsko premožnejši, torej ekonomska elita. Če je to vaš cilj, ne vem, če se zavedate, kaj pravzaprav počnete. Strogo sem proti spremembi Ustave, ker je to sprevržen način odpravljanja neustavnosti nekega zakona. Hvala.
Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravita naj se gospoda Primož Hainz in Jan Škoberne. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Ker je bilo iz razprav poslancev jasno, da gre v resnici danes za močno politično nestrinjanje razumevanja koncepta kvalitetne šolske politike, ki se je seveda zgodila danes, ki se je zgodila tudi z interpretacijo 57. člena Ustave na 25 let zakonske podlage, ki nikoli v preteklosti politika ni jasneje razmejila javnega in zasebnega šolstva, smo seveda tudi dobili odločbo Ustavnega sodišča, ki v določenem delu v prihodnosti odpira vrata za decentralizacijo šolskega prostora na način privatizacije šolskega sistema. To je danes, če se že želimo odmakniti od ideološke razprave, to je v resnici danes temelj današnje razprave, kakšen koncept šolstva si v resnici želimo. Mislim, da glede na to, da desna politična provenienca zelo izrazito poudarja sistem izbire – šli so celo tako daleč, da so zavajali glede, ne vem, glede socialne slike, da revni otroci ne bodo mogli obiskovati zasebnih šol in podobno. Mislim, da gre za zavajanje, bom povedal tudi pravzaprav iz študij države, ki je uvedla sistem na način, kot si ga predstavlja desnica. To je bil primer Švedske, ki je uvedla decentralizacijo šolskega prostora in so njihovi rezultati šolskega sistema po 20 letih katastrofalni. Zakaj? Zato, ker so na ta način, ko se je zakonodaja spreminjala, ker na ustavni ravni niso razklenili javnega in zasebnega šolstva, je prišlo do tega, da so bile šole prisiljene v komercializacijo, ker so enostavno morale začeti tekmovati za učence. Temu posledično je sledil tudi dejanski obvod od poenotenja družbenega etosa. Namreč, danes šolo razumemo kot prostor, kjer učenci, ki prihajajo iz različnih družin, najsi bodo te razlike socialne, najsi bodo te vrednostne, enostavne v šolskem prostoru poenotijo vrednostni sistem zato, da bi lahko nekoč kot odrasli ljudje v prihodnosti lahko živeli skupaj strpno in v miru. To pa zato, ker so, potem ko so privatizirali šolski sistem, če želite zelo poenostavljeno, šole zaradi interesnih vzgibov in zasledovanja konkurenčnosti vse bolj bile prisiljene v vzpostavljanje lastnih norm, nekih lastnih etik, ki so vodile tudi v določeno getoizacijo in marginalizacijo družbenih skupin, ki so tak šolski sistem potem seveda tudi s pridom izkoriščale. Zadnja študija OECD je pokazala, da je decentralizacija izobraževalnega sistema, to pomeni, da je popolnoma vseeno, kdo je ustanovitelj, pomembno je samo, da so si programi med seboj nekoliko podobni, da bi lahko dosegali določene standarde znanja, da je bila decentralizacija izobraževalnega sistema, ki je temeljila predvsem na izbiri šole, je v resnici povečala razlike v uspešnosti šol in posledično tudi družbeno diferenciacijo. Namreč, preden je Švedska uvedla, če želite, decentralizacijo izobraževalnega sistema, so bile razlike med dosežki učencev v različnih šolah ter med posameznimi otroki glede na njihov spol, ali pa etično pripadnost, ali pa družbeno poreklo, ali pa versko prepričanje najmanjše. Ko je prišlo do te popolne liberalizacije prostora, ker kot rečeno, niso natančno razklenili delovanje javnega in zasebnega šolstva, pa so se te razlike sčasoma povečale. Predvsem so se dosežki učencev vse bolj povezali z ravnjo izobrazbe njihovih staršev. Številne študije, ne neki politični pamfleti, ampak številne strokovne študije, so soglasno potrdile večanje družbene in kulturne segregacije dijakov, učencev ter tudi večje razlike v njihovih akademskih dosežkih. Večje razlike med dosežki dijakov v različnih šolah pa so v resnici tudi najbolj otipljiv kazalnik tega. Predvsem, kar pa je najbolj zaskrbljujoče, pa je to, da se je pokazala bojazen, da v nasprotju s tem, ker se po navadi trdi, da bivalna segregacija ne vodi nujno tudi do večje šolske segregacije – tako je, recimo, v primeru Slovenije –, pa se je zgodilo to, da so privilegirane skupine vse bolj izkoriščale možnost izbire šole, da se tudi ognejo stiku z manj privilegiranimi skupinami. To so vsebinske stvari, o katerih bi se morali danes pogovarjati, kakšen šolski sistem si želimo, in ne to, ali se danes pogovarjamo o dveh katoliških šolah, če želite, medtem ko so v javnem političnem diskurzu vse ostale šole nekako padle ven. Ko se tako govori, da pravzaprav ne razumemo, kakšne šole imamo; ne, šolska politika je zelo natančna. Imamo javne šole, ki izvajajo javni program, imamo zasebne šole, ki izvajajo javni program, ki so pridobile koncesijo in so tudi že danes financirane v celoti s strani države. In imamo zasebne šole, osnovne zasebne šole, ki koncesije nimajo, ker ne izvajajo javnega programa, ampak izvajajo program, ki je preko Strokovnega sveta Ministrstva za izobraževanje pridobil potrdilo, da njihov program dosega standarde javnega programa, kar pomeni, da so učenci, ki te šole obiskujejo, dosegli nivo osnovnošolskega izobraževanja za to, da lahko šolanje nadaljujejo tudi naprej potem na naslednjih stopnjah. Te zasebne šole, o katerih je danes tekla beseda, ne izvajajo javnega programa, ampak so pridobile, njihov program je pridobil veljavo javnega programa. To pomeni, da dosegajo standarde znanja, ne izvajajo pa enakega programa, kar je tudi jasno iz Zakona o osnovni šoli – pod številko ena. Pod številko dva. Bilo je večkrat rečeno, da za spremembo, torej z intenco spremembe ustave in za spremembo zakona, da kršimo kakršnekoli mednarodne zaveze tudi, ki se dotikajo človekovih pravic. Evropsko sodišče za človekove pravice je svojo odločbo v primeru Belgije zelo natančno pojasnilo, da država ni dolžna financirati zasebne iniciative znotraj šolskega sistema, kar pomeni, da je država dolžna zagotavljati javno šolsko infrastrukturo, javne kvalitetne šolske programe, da pa zasebno iniciativo je treba razumeti kot dopolnitev šolskemu sistemu tudi na način, da se zasebno šolstvo spodbuja, kar pa še ne pomeni, da je v celoti financirano s strani države. Tako da, ko se pogovarjamo o razmejitvi med javnim in zasebnim, podpiram spremembo ustave na način, ki bo jasneje razmejila javno in zasebno šolstvo zato, ker so pretekle intence politike pokazale, da si želijo zabrisati mejo med javnim in zasebnim šolstvom, in iz napak držav, ki so to naredile, se moramo enostavno, po mojem, učiti na način, da pač do te razmejitve bolj natančno pride tako na ustavni ravni kot tudi na ravni zakona. Toliko zaenkrat. Hvala.
Besedo ima gospod Primož Hainz, pripravita naj se gospoda Jan Škoberne in Zvonko Lah. Izvolite, gospod Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem skupaj še enkrat! Moram reči, da osnovna šola je v Sloveniji je dobra šola, mislim, da celo odlična, seveda pa moram povedati, da sam sem že na hearingu ministrice plediral, da bi moral ves šolski sistem mogoče imeti malo manj manevriranja in mogoče malce več razmišljanja, filozofije znotraj posameznih predmetov, prilagojeno današnjim tehnikam, kajti otroci dobivajo ogromno nekega znanja tudi izven šolskega prostora, ampak to je seveda drugo vprašanje. Dejstvo je, da v celoti ta šolski sistem pri nas, sistem vzgoje in izobraževanja, deluje odlično, če mene vprašate. Moje temeljno izhodišče je seveda pri vsem tem – in mislim, da tudi stranke Desus – je, da gre za socialni problem. Torej, da imajo vsi otroci enake možnosti za vpis v šolo, ne glede na to, v katerem okolju se rodijo oziroma v katerem okolju živijo. Moram pa reči, da je pri teh vprašanjih kljub vsemu veliko sprenevedanja. Namreč, kolega je bil na televiziji, na POP TV, pa ga ne bom imenoval, ker bo sam tako ali tako povedal, zelo jasen. Sploh ne gre za tistih 200 tisoč ali koliko je tega denarja, gre za to, da se končajo svinčeni časi. Če to ni več kot politizacija, potem seveda, kaj naj rečem drugega: gre za politizacijo, sicer moram reči, da ne bi bila ta vojna ali pa ta razprava ne bi bila tako burna tudi danes. Zakaj je treba vpiti pri razpravi, dvigniti glas in diskreditirati tiste, ki mislimo drugače, če ne zaradi tega, ker ko je ideologija, potem seveda ljudje ne izbirajo svojih sredstev? Gre pa seveda za preprosto logiko. Neoliberalni koncept, družbeni, v katerega smo šli – namesto da bi šli v liberalnega, smo šli v neoliberalnega –, ima zelo jasen koncept in to seveda nekateri tudi mirno povedo na vsaki seji enkrat ali pa tudi večkrat. Vse vse družbeno premoženje je treba prodati, treba je osiromašiti družbe državne, torej ustanove, kot je šola, zdravstvo in tako dalje, in nato vse skupaj sprivatizirati. To je temeljni koncept, ki se lahko skriva za takšnim ali drugačnim lepim izrazoslovjem, ampak v bistvu gre samo v globalu za to, ker na dolgi rok seveda naj bi nekateri od tega tudi kaj imeli. Da gre za politizacijo, seveda ne moremo zanikati. Namreč ta, lahko rečem štacuna, ko recimo se slovenska cerkev [[…]]Zdaj seveda citiram po časopisih in se opravičujem, če seveda kakšen podatek ni natančen. Ko se v časopisih pojavi dejstvo, da slovenska cerkev prosi Vatikan za pomoč in potem rečejo vsi skupaj, če Slovenija ne bo podprla privatnega katoliškega šolstva, da ne rečem neposredno privatnega, seveda v oklepaju, potem Vatikan ne bo podprl Slovenije pri arbitražnem sporazumu. To je po mojem čista politizacija na precej precej visokem nivoju. Nekateri se sklicujejo na Konvencijo o človekovih pravicah. V Konvenciji o človekovih pravicah seveda piše, da imajo starši pravico do izobraževanja otrok po lastni želji, samo morali bi pa seveda citirati tudi tisto, kar je danes že nekdo omenil. Namreč, Evropsko sodišče za človekove pravice je pa zelo jasno reklo v sodbi Belgiam Linguistics kot pravico do dostopa do izobraževalnih institucij, ki obstajajo v danem trenutku, in pravica do uradnega priznanja zaključenih izobraževanj pod pogoji, ki veljajo v posamezni državi. Vendar je na podlagi negativne formulacije pravice do izobraževanja presodilo, da ta države pogodbenice ne zavezuje tudi k ustanavljanju in sofinanciranju kakršnegakoli izobraževanja na katerikoli stopnji. To je Evropsko sodišče za človekove pravice, ki jo je citiralo tudi Ustavno sodišče iz leta 2014, ne glede na to, kaj si mislimo o posameznih odločbah Ustavnega sodišča. Tako sam seveda mislim, da se mi pravzaprav danes prizadevamo samo za to, da bo formulacija v Ustavi jasna, ker očitno ta formulacija, taka kot je, danes omogoča različne interpretacije, kar seveda je dokazano v vseh naših razpravah in seveda tudi v odločbah Ustavnega sodišča v teh dveh variantah. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravita se gospoda Zvonko Lah in Tomaž Lisec. Izvolite. Gospod Hainz, samo mikrofon vas prosim. Hvala lepa.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Mogoče ni smiselno, da uokvirjamo to razpravo v ideološki prostor, pri čemer je izobraževanje samo po sebi ideološko vprašanje, ker gre za vprašanje, ali imajo vsi pravico do enakega dostopa do kvalitetnega izobraževanja ali pa si to lahko neka skupina privzame zase. In je ideološko vprašanje, ker izhaja iz tega vprašanja smer države, ali bo to zagotavljala skozi široko dostopno mrežo vsem ali pa bo to sčasoma centralizirala, razbila na posamezne segmente in to prepustila – izvajanje, na koncu pa verjetno tudi financiranje – interesom. Zaradi tega se moramo vprašati o tem, kakšna so vrednostna stališča tudi duha naše ustave, in skozi to prizmo gledati, kako bi morali urejati naš izobraževalni sistem; trdim, ne samo na osnovnošolski ravni, ampak po celotni vertikali. In usmeritev je jasna – smo država enakopravnih ljudi, utemeljena na solidarnosti in enakem dostopu do storitev, priložnosti in možnosti za vse. Nismo pa hkrati tudi država neomejenih virov. Razumel bi, da obvezno odkupimo celotno storitev zasebnih šol, če si to kot država lahko privoščimo. Celo se lahko strinjam s tistimi, ki ne podpirajo te ustavne spremembe, v tem, da šest osnovnih šol ne bo uničilo javnega sistema. Ne bo, to je dejstvo. Ampak naša odgovornost ni postavljati norm z danes na jutri, temveč videti, kako se bodo razvijale in implementirale skozi desetletja, ki prihajajo. In če danes dovolimo, da se sprejme norma, da država mora financirati vse zasebne šole, potem seveda v tej državi ne bomo ostali s šestimi zasebnimi šolami. Čeprav morda s to razpravo in s tem procesom dajemo vtis ali pa celo ne samo vtisa, tudi dejansko delamo krivico ravno tem šestim zasebnim šolam, še posebej tistim med temi, ki so dejansko zelo kvalitetne in dobre šole. Zato pa gre ustavna sprememba v smer, kjer se absolutno poudari nujnost financiranja javne mreže državnih šol, če hočete, iz javnih sredstev in se dopušča diskrecijo zakonodajalcu, temu zboru, da z zakonom uredi možnosti za financiranje zasebnih šol tudi iz javnih sredstev. Kar je povsem logično, ker bo zakonodajalec tudi v odvisnosti od volje ljudi, ki jo izkažejo na volitvah – smo vendar demokratična republika, parlamentarna demokracija –, določil, koliko sredstev iz proračuna, v katerega vse državljanke in državljani prispevamo, smo pripravljeni nameniti financiranju zasebnih šol. Ne more pa to biti absolutna norma in ne more to biti obvezno 100 %. Zakaj? Ker se nam bo zgodilo preprosto to, kar se je marsikje v regiji že zgodilo, morda ne na ravni osnovnih šol, zagotovo pa na ravni visokošolskega izobraževanja – inflacija institucij in programov, kjer so vsi imeli, pod narekovaji, pravico do tega, da se jih financira, je pomenila drastičen padec kvalitete visokošolskega izobraževanja, je na koncu pomenila hud udarec za odlične institucije v visokošolskem prostoru, ker so seveda postale posledično zaradi inflacije ostalih podhranjene. In v najtežjih časih smo ošibili tisto, kar je za neko državo najbolj ključno – podporo znanosti, razvoju in investicijam v znanje. Pa je to na visokošolskem področju še nekako mogoče korigirati. Zamislite si, da se nam to zgodi na osnovnošolski ravni, da temeljna, najbolj osnovna znanja padejo pod možnost tovrstne evolucije. Če mi že v temelju otrokom dajemo različne možnosti, različna izhodišča in ne zagotavljamo vsem najvišje možne, da se razumemo, kvalitete in najvišje možne dostopnosti javnega izobraževanja, potem seveda kot družba sami sebi zapiramo škarje in si onemogočamo, da bi razvojni potencial dosegli v njegovem maksimalnem naboru ali pa razponu, ampak se zavestno omejimo na manjši krog, to potem posledično pomeni generiranje socialne izključenosti, deprivilegiranosti in tako naprej. Še ena točka je, kjer lahko manipuliramo tako in drugače, eni in drugi. Kaj zdaj teh 300 tisoč evrov pomeni na letni ravni? Za neko osnovno šolo, podružnično, v majhnem kraju, kjer če te podružnične osnovne šole ne bo, tudi perspektive kraja ne bo več, je manjkajočih 300 tisoč evrov v državnem proračunu usodnih. Ne samo za šolo, ne samo za učitelje, ki delajo tam, tudi za kraj, kamor seveda mladi starši ne bodo več želeli pripeljati svojih otrok, jih tam vzgajati, ker ne bodo imeli osnovne infrastrukture, in to je dostop do znanja. Ko potem rečemo, saj še pa pride zdravnik samo vsake toliko, ker večina koncesionarjev noče priti v oddaljene in odročne kraje Slovenije, večina bi jih bila v centrih, kjer je lepo biti koncesionar. Tisti, ki pa prihajamo iz okrajev, ki so tudi periferni, se pa še kako soočamo s tem, kako je nemogoče dobiti zdravnike, dobre zdravnike še posebej, tudi koncesionarje, ker pač želijo v center. Zaradi tega, ker se bojijo, da bodo tudi številne druge razvojne priložnosti izostale. Zato je potrebno skozi Ustavo jasno podpreti, neomajno in trdno javno šolstvo, skozi zakon pa v naslednji fazi dati tudi možnost znotraj okvira razpoložljivih virov za financiranje odličnih in dobrih zasebnih osnovnih šol, ki jih tudi imamo. Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik.
Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec in dr. Milan Brglez. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Mene že dalj časa moti, da govorite o javnem zdravstvu, pa zasebnem zdravstvu, pa javnih šolah pa zasebnih šolah. Gre za državne šole in zasebne šole, državno zdravstvo pa zasebno zdravstvo in če eni in drugi opravljajo javni program, je oboje javno zdravstvo. Samo, ker vse, kar ljudje slišijo državno, smatrajmo, da vse, kar je državno, je slabo – državne banke, državna podjetja, državna kmetijska zemljišča se slabo upravljajo, zato vam ne gre iz ust državno in tukaj favorizirate, da bi moralo biti zasebno šolstvo oziroma osnovnošolstvo državno, tako je boljše. Tukaj eni govorite, kako ni vsem zagotovljeno najboljše, najbolj kvalitetno osnovnošolsko izobraževanje. A vemo, vrabci čivkajo, da so rezultati v teh zasebnih šolah, ki opravljajo javni program, boljši kot v državnih osnovnih šolah. Zdaj je narobe, ker so ti boljši in ker ni dostopno to vsem. Zakaj ne bi bila v Osilnici [[…]]V marsikaterih manjših krajih zdaj oddajajo, zapirajo pošte ali pa dajo v privat poštne storitve. Zakaj ne bi v Osilnici bila zasebna šola? Ker, ne vem, so štirje učenci samo? Ali še kje drugje. Pri nas smo 2010 zgradili osnovno šolo in vrtec z ne vem kakšno rezervo do katerega leta, pa bo drugo leto premajhen objekt. Imamo pa v samem kraju veliko objektov, ki so prazni, kjer bi se lahko izvajala z manjšimi gradbenimi posegi tudi ta dejavnost. Pa bi, če bi nekdo ustanovil zasebni del osnovne šole, tudi sam investiral. Država tako in tako nima nobenega denarja več za investicije v osnovne šole, od 2011 že ne. Občine tudi v proračunu nimajo določene [[…]]V sklopu integralnega proračuna so tudi sredstva za izgradnjo osnovnih šol, pa so vse občine močno zadolžene, ker so morale to zgraditi. Isto je v zdravstvu. Prej je občina morala zagotavljati prostore, dokler je bilo javno, recimo zdravstveni dom, potem ko smo podelili koncesijo, pa ni bilo tega stroška več, ker je koncesionar zagotavljal to in opravlja javno zdravstvo. Ne vem, zakaj je treba to omejevati, zakaj je strah? Mislim, da bi bilo treba teh zasebnih osnovnih šol biti še več. Da bi morala država stimulirati, zato ker smo prostorsko omejeni praktično, sploh ob večjih mestih, na podeželju marsikje. Zakaj ne omogočimo tistega, kar je dobro pa vam gre v nos pa hočete to zablokirati s spremembo ustave? V vsakem mandatu lahko oblast pač določi, koliko bo financirala zasebne šole, ko sem predhodnika poslušal. Se pravi, ustanovili bomo šolo, država bo vse plačevala, ampak pride nova oblast, ki reče: »Sedaj vam pa ne bomo več plačevali.« Kaj bomo zaprli? Ste otročji, smešni.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravita naj se gospod Milan Brglez ter gospa Jelka Godec. Gospod Lisec, izvolite, imate besedo.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Tudi mene moti, da ko govorimo o javnih, pa o državnih, pa privatnih, pa zasebnih, pa o šolah s koncesijo, da bi v bistvu morala biti debata samo o dveh šolah – dobrih in o slabih. Ko danes poslušamo predvsem sredinski oziroma levosredinski in levi politično pol, imam občutek, da ne verjamejo tistemu, kar se dogaja oziroma kar so zapisali. Da imajo problem, ker so zasebne šole bolj uspešne in boljše kot javne. Torej, po vaši logiki bi bilo idealno, da bi imeli zasebne osnovne šole pa javno financiranje. Morda razmislek o vsem tem, kar počnete. Mene je zelo zmotilo, ko ste v predlog za začetek postopka za dopolnitev Ustave zapisali nekaj laži. Prvo. Zapisali ste, da se vsakomur v Sloveniji, ne glede na njegov položaj, omogoči dostop do kakovostnega javnega osnovnošolskega izobraževanja. Vas sprašujem, verjamete, da imamo v Sloveniji dostop do kakovostnega osnovnošolskega izobraževanja. Mi v SDS mislimo, da ga imamo. Če ga nimamo, je problem te vlade in teh ministrov v tej vladi, da to uredite. Drugo. Zapisali ste, da je nujno, da se na ustavni ravni prepreči poseg v avtonomnost in sveto nazorsko nevtralnost [[…]]Ne se hecati! Sveto nazorsko – svetovno nazorsko nevtralnost? Pa ni treba gledati, kaj se je dogajalo v šolstvu 30 let nazaj, poglejmo, kaj se dogaja sedaj, ko velik del učiteljske provenience vemo, kam politično sodi. Svetovna nazorska nevtralnost je oziroma bi morala biti zagotovljena, pa po skrbi levih vlad tega ne dosegamo. Če zapišete, da se na ustavni ravni nedvoumno izrazi, da je primarna javnofinančna skrb Republike Slovenije zagotavljanje dostopnosti in kakovosti javnega osnovnošolskega izobraževanja. Primarna javna finančna skrb. Spoštovani, za javnoveljavne programe zasebnih osnovnih šol damo 0,5 % proračuna na področju šolstva in potem govoriti, da se nedvoumno izrazi, da je primarna javna finančna skrb osnovnošolsko javno izobraževanje. In potem danes poslušamo: privatizacija, razgradnja novega in takšne neumnosti, da ne bom rekel laži in potikanja. Šest osnovnih šol imamo, ki so po 57. členu Ustave obvezne, in vi govorite, da te osnovno šole so napad na javno! Četrti, zadnji kriterij. Zakaj menite, da je treba spremeniti ustavo? Da se odpravi protiustavnost, ki jo je peterica sodnikov Ustavnega sodišča ugotovila v odločbi. Torej ste zapisali, da je večina sodnikov Ustavnega sodišča delovalo protiustavno. To je tako, kot da imamo zakon v Državnem zboru in rečemo, da je 42 poslancev Državnega zbora, ki so bili za, delovalo protizakonito, ker je bilo 41 poslancev za oziroma da ta večinska volja ne velja. Pa samo poglejte v preteklost, koliko odločb je bilo izglasovanih z 9 proti nič ali pa 5 proti 4. Večina odloča. Čeprav se tudi v Poslanski skupini SDS ne strinjamo s tremi četrtinami vaših odločitev glede amandmajev in zakonov, pa ne moremo zapisati tega, kar ste vi zapisali; in to med vami celo pravniki s predsednikom Vlade kot ustavnim pravnikom, da se odpravi protiustavnost, ki jo je peterica sodnikov Ustavnega sodišča ugotovila. Saj to je katastrofa! Spoštovani predsednik Državnega zbora, vi bi morali predlagati predlagateljem, da ta kriterij umaknejo ali pa takšnega zmazka niti ne dati v državnozborsko proceduro. Ustavno sodišče je odločilo in ni važno, ali 9 proti nič ali pa 5 proti 4; večina odloča, tako kot vsepovsod drugje. To, da napišemo, da je protiustavno, ker je večina odločala, je perverzno, hinavsko. V tem mandatu, ko imamo enega sodnika, ki naj bi bil desne provenience, ga pa medijsko in politično nabijamo, ker izrazi odklonilno mnenje, se ga z lahkoto nabija. Ampak, ne, tu je pa večina delovala protiustavno. To je direkten napad na Ustavno sodišče in njegove odločitve. Bomo predlagali sejo na Ustavni komisiji in bomo dali zgodovino, vse odločitve Ustavnega sodišča, kjer je bilo glasovanje neenotno. Pa da vidimo, kaj bomo dobili. 5 proti 4 je večina. To je tako, kot bi rekli pri nogometu, da 1 proti nič ni zmaga. Je zmaga. In takšne neumnosti vi pišete, direkten napad na ustavo. [[oglašanje v dvorani]] Spoštovani podpredsednik, prosim, da zagotovite mir. Hvala. Kar se tiče nadaljevanja, glede odločb Ustavnega sodišča. Dvakrat sem danes že interveniral, pa bo mogoče treba še enkrat, glede na to, da niti pravniki v koalicijskih poslanskih skupinah ne znajo brati odločb Ustavnega sodišča in da odločba Ustavnega sodišča iz leta 2001 nikakor ni podobna tistemu, kar je določila odločba Ustavnega sodišča iz leta 2014. Ampak razumem, vladna koalicija, ki ima probleme z odločbami, ne samo Ustavnega sodišča, tudi drugih sodišč, ki ima probleme z uveljavljanjem in sprejemanjem Ustave, ki krši svojo lastno zakonodajo iz tega mandata, večkrat dokazano, verjamemo, da ima probleme z branjem odločb Ustavnega sodišča, ki so si popolnoma različne. Pa še ena stvar. Ko smo imeli interpelacijo ministrice za izobraževanje, ki dve leti ni naredila ničesar, pa še zdaj je dala nek tak zmazek v Državni zbor – čeprav je Ustavno sodišče reklo, da moramo v roku enega leta izvršiti odločitev Ustavnega sodišča, ki je zelo jasna, da moramo narediti v 86. členu Ustave, ne tega, kar ste vi zapisali, ampak nekaj popolnoma drugega –, je šel gospod Cerar piarovsko v zasebno osnovno šolo, se slikal s škofom in otrokom rekel – kaj? »Osebno sem zelo nesrečen, ker se ne izpolnjuje odločbe Ustavnega sodišča.« In je rekel na svetu stranke, da »je treba odločbo Ustavnega sodišča, v skladu s tem, kar sem govoril pred volitvami,« to pa je, še enkrat citiram njegovo izjavo, »odločbe Ustavnega sodišča je treba spoštovati in upoštevati,« da bodo to naredili. Spoštovani predsednik Vlade že dve leti zavestno laže in manipulira. Upam pa, in to direktno povem, da je vsaj zelo nesrečen, ker ne izpolnjuje odločbe Ustavnega sodišča. Ne samo, da ne izpolnjuje odločbe Ustavnega sodišča, naredi se hinavska poteza v Državnem zboru, ko koalicija namesto odločbe Ustavnega sodišča, ki je ne upošteva, ne spoštuje in je ne želi izvršiti, naredi obrat in spreminja ustavo. To pa se dogaja samo v diktaturah, kjer večina samo preko oblastniških dejanj zavrže odločbe Ustavnega sodišča v koš. Danes je bilo že rečeno, to je v bistvu ustavni udar, pa če ga priznate ali ne. Še enkrat si bom prebral en članek, ki je bil zelo kratek, a zelo jedrnat. »Popolne enakosti ne predlaga nihče in je tudi Ustavno sodišče ni zahtevalo. Zasebne osnovne šole po nobenem od predlogov ne dobijo denarja za naložbe, investicijsko vzdrževanje in opremo.« Skratka, zasebne šole so za državo in državljane cenejše kot pa javne šole. Primer zadnje investicije v osnovno šolo v naši občini 6 milijonov, od tega je dala država en milijon, ostalo pa občina. Če bi bila zasebna šola, bi stalo to občino in državo – koliko? Nič, razen seveda v primeru, če bi bila lokalna skupnost tista, ki bi ustanovila šolo. Ampak v skladu z Zakonom o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ter v skladu z Zakonom o osnovnih šolah se zasebne osnovne šole ne morejo kar namnožiti. Kot je bilo rečeno, »čez 5 let jih bomo imeli pa 200.« Ne gre, ker ima Vlada in ministrstvo in Državni zbor preko zakona, preko svojih organov možnosti reči vsem šolam ne. In ne samo na podlagi verskega in političnega prepričanja, lahko tudi na podlagi tega, da če v kraju že je javna šola, ne sme biti zasebne šole, ker bi bila konkurenca. Preberite si dopise na naše poslansko vprašanje s strani ministrstva, ki je to potrdilo, ampak seveda ne, politično je lahko govoriti. Zato imamo danes debato, ki so jo predlagatelji sproducirali na ideološki boj, ker se bojijo šestih zasebnih šol izmed sedemstotih. Noben strah, spoštovani, vas ne more biti po ustanavljanju novih osnovnih šol. So dve ali tri pobude in stojijo in sem prepričan, da dokler bo leva politična opcija, nobena šola, ki ne bi vam vsaj malo dišala, razen če bo morda, da si upam drzniti, kakšna šola imenovana po kakšnem političnem pretekliku, ideološkem vodju, ne bo zaživela. In če bi imeli resnično toliko želja, kako bo desnica ustanavljala verske in zasebne šole – koliko šol, verskih je bilo ustanovljenih v mandatu 2004–2008? Pet, deset, sto, dvesto? Kar smo danes slišali. To so tiste, očitno deplasirane laži, ki mi gredo težko – kot nekomu z zdravo kmečko pametjo – v glavo, ko bivša predsednica Vlade operira s takšnimi številkami, kot da je pozabila, da je bila predsednica Vlade in da je verjetno morda kdaj celo slišala za kakšno zasebno šolo. Danes, ko govorimo o zasebni in kako je to problematično in kako je predsednica Ustavnega sodišča rekla, kaj bi moralo biti, sedanja predsednica. Kaj pa je rekel prejšnji predsednik Ustavnega sodišča v času, ko se je sprejemala odločba Ustavnega sodišča? Da vidi velik politični problem, ker politika ne želi izvrševati odločb Ustavnega sodišča na politični ravni. Torej, še enkrat, spoštovani, vam bom povedal, kaj je rekel – pustimo ob strani etični, moralni, to že dolgo vemo, da ni več –, pa ustavni pravnik. Pa že dolgo vemo, da njegovo razumevanje prava je ne samo tri četrtini pravnikov v Sloveniji, ampak predvsem tistim, ki uporabljajo zdravo kmečko pamet kot osnovno pravno vodilo, nerazumevajoče. Rekel je, predsednik Vlade Miro Cerar, tako v predvolilnih govorih kot tudi v prvih govorih po ustanovitvi te vlade: »Odločbe Ustavnega sodišča je potrebno spoštovati in upoštevati.« In potem da befel svoji poslanski skupini, da podpiše osnutek ustavnega zakona o dopolnitvi drugega odstavka 57. člena Ustave Republike Slovenije samo zato, ker mu odločitev Ustavnega sodišča ni všeč in javno govori, kako je nesrečen, v bistvu pa dela ravno nasprotno. Skratka, hinavščina predsednika Vlade je ogromna. Glede na to, da vsi tisti, ki smo kdaj prebrali Ustavo, vemo, kaj piše v Ustavi na področju zasebnega, verjetno lahko pod naslednjo vlado, ker v tem mandatu bo zmanjkalo časa, in če bo leva politična oblast, bomo lahko doživeli napad na določbe Ustave, ki govorijo o zasebni lastnini. Majhen korak, zasebno osnovno šolstvo, ki jo obvezno – vemo, kaj piše Ustava glede zasebne lastnine. Me zanima, ali boste šli še korak naprej, kot veste vse drugje. Glede na to, da smo danes tudi slišali o tem, kako bog ne daj, da je kakšna osnovna šola drugačna, se tudi tukaj kaže, kako ste si kontradiktorni. Na določenih področjih dajemo drugačnosti prostor, družina mora biti drugačna, ko pa dve verski šoli pa štiri ostale zasebne šole želijo poleg tistega, kar jim ustava in zakon dovoljujeta, to pa je, da država financira javnoveljavne programe, imate že s to enakostjo probleme, kaj šele, da bi imela katera od teh šol kakšen drugačen program. In ne, spoštovani, nikjer ne piše o kakšni bojazni o verskem pouku v teh šolah! Verjemite, da če bi prišlo do takega predloga, bi imeli tudi v Poslanski skupini SDS probleme, da bi tako zadevo podprli in bi mu zelo verjetno soglasno nasprotovali, kot bomo soglasno nasprotovali temu, kar danes počenjate; to pa je, da dajete ustavni udar Republiki Sloveniji, da dajete veliko ustavno zaušnico delovanju Ustavnemu sodišču in kljub temu da je Ustavno sodišče že globo nagnjeno levo, imate probleme s tem ustavnim sodiščem. Skratka, resnično ne razumem, do kam bo šla hinavščina leve politične oblasti, ki se boji 0,5 % zasebnih osnovnih šol samo zaradi tega, ker jim ni po volji odločitev Ustavnega sodišča. Hvala.
Dr. Mitja Horvat, postopkovno ste želeli. Izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Kljub pozivu, da poskusimo, ker smo vendarle pri razpravi o ustavnih spremembah, da obdržimo določen nivo, mislim, da pravkar s svojim nastopom kolega Lisec, ki ga sicer spoštujem in vem, da običajno ne preseže mejo okusnega, ni ravnal skladno s tem, k čemur smo bili pozvani. Zato bi, kar se postopkovnega tiče, za začetek zaprosil vas, spoštovani predsedujoči, da od gospoda Lisca zahtevate, da predloži dokument, iz katerega izhaja, da je predsednik Vlade dr. Miro Cerar naložil svoji poslanski skupini, da vloži predlog za spremembo 57. člena Ustave Republike Slovenije, in v primeru, da tega ne more storiti, da se javno opraviči za žaljive obdolžitve brez slehernega temelja, ki jih je v svojem izvajanju izrekel. To pričakujem predvsem zaradi tega, ker je treba odreagirati vsakokrat, ko gre za tovrstna natolcevanja, da ne govorim o tistem, kar je bilo prej – na to se bom v svojem izvajanju potem še vrnil. Ob tem naj, kar se samega postopka tiče, povem še naslednje. V tem državnem zboru smo prav zanimivo posedeni pa še malo prihaja do določenih križanj, ampak če se je nekaj zgodilo in če vemo, kaj je bilo v postopku storjenega, in če vemo tudi – in verjamem, da se spoštovani kolega Lisec zelo natančno zaveda –, s kakšnim stališčem je Poslanska skupina SMC nastopila na začetku tega postopka glede predloga predlagatelja. Seveda lepo prosim, spoštovani predsedujoči, če reagirate v takem primeru, kjer se kar enostavno po vseh poliva, ali ima to temelj ali nima. Tako tudi kar se tiče Poslanske skupine Stranke modernega centra, prosim, če lahko pozovete kolega Lisca, da se nam javno opraviči. V nasprotnem primeru pa seveda predlagam, da mu izrečete opomin za besede, ki jih je izrekel. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Že od samega začetka tisti, ki vodimo to sejo, skrbimo za to, da bi dinamika potekala predvsem v okviru točke dnevnega reda. Zato se delno z vami strinjam in upam, da so vaša opozorila prišla na prava ušesa, dr. Horvat. Jaz bi si le želel, če nimam odgovora na vaša vprašanje in če bo tisti, na katerega ste naslovili, odgovoril, bom dal tudi to možnost. Zdi se mi pa prav, da opozorim že v tretje, da se po svojih najboljših močeh držimo okvira točke dnevnega reda in da smo predvsem spoštljivi drug do drugega, ne glede na različna mnenja, ki jih imamo. Zato predlagam in da vidim, da gospod Tomaž Lisec že zahteva postopkovno, da bi nadaljevali razpravo, ampak očitno nam to še ni dano. Gospod Tomaž Lisec, izvolite, imate besedo.
Hvala, podpredsednik. Predlagam, da mi poveste, kje sem bil nespoštljiv, pa bom potem lažje ravnal. Hvala.
Zapisal sem si: lažnivci, hinavci in tako naprej. Mislim, da pri tej točki dnevnega reda [[…]] [[oglašanje iz klopi]] No, saj ste se imeli pravico izraziti in jaz imam pravico izpostaviti določene dele, za katere mislim, da ne spadajo v ta parlament. Gospod Matjaž Han želi postopkovno. Izvolite, imate besedo.
Ker sem predlagatelj in bo zdržal vse žaljivke in si skrbno zapisujem, kaj kdo pove, nekih novih dejstev ne slišim. Ampak za lažje razumevanje, Tomaž, kaj pomeni politični preteklik, ker sem si tu zapisal, pa ne vem, kaj pomeni politični preteklik, če mi lahko razložiš, da bom vedel, o čem govoriš, kaj misliš. Zanimiva, bom rekel, besedna zveza: politični preteklik. Pa me zanima kot predlagatelja, da se bom potem lahko pripravil v naslednjem odzivu.
Še kdo? Ugotavljam, da ne. Zato dajem besedo dr. Milanu Brglezu. Izvolite, imate besedo, gospod predsednik.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Za spremembo bom govoril predvsem o nas oziroma o sebi, tako da tokrat ne boste imeli takšne probleme postopkovne oziroma da ne bom prispeval s svojo prakso k problemom, ki jih kot predsedujoči, kadar sem tam gori, imam. Navedel bom štiri argumente, zakaj smo za to, da se začne ta postopek, in kaj si želimo znotraj tega postopka, zato da je absolutno jasno, kje in kaj želimo s to zadevo narediti. Prvič, v Stranki modernega centra ne moremo pristajati na rešitev, ki bi pomenila poskus zaobitja ali izigravanja katerihkoli odločb Ustavnega sodišča. To je zelo načelno stališče, kjer bom povedal nekaj argumentov. Za nas je aktualni ustavno-revizijski postopek namenjen razjasnitvi odnosa med javnim in zasebnim, predvsem osnovnim šolstvom, ampak sploh šolstvu in ne nadigravanju ali izničenju odločb Ustavnega sodišča. Velja za oboje, ki sta bili pravzaprav glede tega namenjeni, tako tisti odločbi iz leta 2014, ki zakonodajalca ni zavezala k popolni izenačitvi financiranja zasebnih in javnih šol, temveč k izenačenju financiranja v delu, ki predstavlja obvezni javnoveljavni program osnovnošolskega izobraževanja. To sledi iz 25. točke obrazložitve. Ne navajam ločenih mnenj, navajam zgolj tisto, ker je mnenje, ki je bilo večinsko. Vprašanje obveznosti sofinanciranja zasebnih osnovnih šol ni vprašljivo že od odločbe Ustavnega sodišča iz leta 2001, kjer sta dve dejstvi, ki sta pomembni; da država mora dovoliti zasebne šole, saj nasprotno ni več v sorazmerju s pojmovanjem demokratične družbe. To je en argument. In drugi, da država mora sofinancirati zasebne šole na podlagi zagotavljanja možnosti učinkovitega in dejanskega izvrševanja človekovih pravic. To izhaja iz 21. točke obrazložitve. Iz tega dvojega za nas sledi, da se v SMC zavzemamo za takšno spremembo ustave, ki ne bo izigravala ne ene in ne druge odločbe, a bo vseeno jasno razklenila in razmejila zasebno in javno šolstvo. Mislim, da glede tega smo na pravi poti, to bo jasno na koncu, ker bom povedal v bistvu, kaj je za nas ključni donesek tega postopka. Zavedamo pa se, da tudi ko smo ustavodajalci, ne samo takrat, ko smo zakonodajalci, nad nami ni le bog ali modro nebo, torej nad nami kot Državnim zborom, nimamo prostih rok, spoštovati moramo svojo ustavo in spoštovati moramo mednarodnopravne zaveze, ki jih znotraj tega imamo. Torej, mednarodnopravne zaveze Republike Slovenije, ki nas na ustrezen način zavezujejo ali pa, s katerimi smo še vedno zavezani. Drugi argument. V SMC smo prepričani, da sprememba ustave ne sme posegati v obveznosti, ki jih je Republika Slovenija z zavezujočimi sporazumi prevzela v bilateralnih odnosih. To določa že Ustava, 8. člen, po kateri se mednarodne pogodbe pri nas uporabljajo neposredno, torej ratificirane mednarodne pogodbe. Ne gre zgolj za pravne, gre tudi za zunanjepolitične razloge. Nekako je treba razumeti v bistvu, da mi ne moremo iti preko tega, ko bi rekli, okej, za nas pa ne velja pakta sunt servanda. Ne pride v poštev, ne more priti v poštev v nobenem primeru in za nas je to v bistvu en imperativ, mimo katerega ni mogoče iti. Primer takšnega sporazuma je tudi vprašanje zasebnega izobraževanja oziroma urejanje tega vprašanja iz sporazuma med Republiko Slovenijo in Svetim sedežem o pravnih vprašanjih. Namreč, ki v 10. členu določa tri izhodišča, ki so pomembna: prvič, da ima Rimskokatoliška cerkev v skladu s slovensko zakonodajo pravico ustanavljati in upravljati vse vrste šol, to je prvo, kar je v sporazumu. Drugo, kar je v sporazumu, da bo Slovenija te šole podpirala ob enakih pogojih kot druge zasebne vzgojne ustanove. In tretjič, da bo status učencev v teh ustanovah enak kot status tistih v javnih šolah. To so ti parametri, te enakosti, ki jih ta sporazum pravzaprav določa. Torej, iz tega izhaja, da bomo v SMC vztrajali na spremembi ustave, ki bo, skladno s preteklo ustavno-sodno prakso spoštovala tovrstne mednarodne zaveze, ki obstajajo. V nasprotnem primeru bi namreč morali te mednarodne zaveze najprej odpovedati, preden bi jih lahko spremenili. Da je zelo jasno, odpovedati pomeni potem čakati še eno leto, vsaj za nekatere, to je ta običajni postopek glede tega. Poleg tega pa moram vseeno jasno povedati, da je vsaj za nas pogled na ločitev Cerkve od države, izhajajoč iz 7. in 42. člena naše Ustave, ki ga je treba brati skupaj, pomeni vseeno pozitivno ločitev in ne sovražni odnos. Tako je zelo zelo jasno, glede teh vprašanj. Tretji argument. V Stranki modernega centra smo prepričani, da sprememba Ustave ne sme posegati v obveznosti, ki jih je Republika Slovenija prevzela s pristopom k multilateralnim mednarodnim pogodbam ali ki nas zavezujejo po mednarodnem običajnem pravu. Katere so takšne, ki se tukaj izpostavljajo? 2. člen prvega protokola k Evropski konvenciji o človekovih pravicah je takšen, tretji odstavek 13. člena Mednarodnega pakta o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah, tudi 26. člen Splošne deklaracije človekovih pravic, ker izraža običajno pravo, vsaj v mednarodni skupnosti je to sprejeto, v razpravah pa se največkrat navaja referenca na drugi člen prvega protokola k Evropski konvenciji o človekovih pravicah, kjer pa je treba zelo jasno poudariti, da Evropsko sodišče za človekove pravice ni nikoli odločilo, da bi država morala v celoti financirati zasebne šole, ki bi bile v skladu z verskim in filozofskim prepričanjem staršev. To je v preteklosti ugotovilo tudi Ustavno sodišče, na to napotuje, recimo, odločba iz 2001, 14. točka obrazložitve, da ne bom vsega tega bral. Torej, smo v Stranki modernega centra prepričani, da aktualni postopek spremembe ustave v nobenem primeru ne nasprotuje določbam konvencije in sodni praksi Evropskega sodišča za človekove pravice. Če bi prišlo na koncu do tega, izven teh okvirov ne moremo, ti okviri morajo biti spoštovani. Še več, na točki, kjer je naša ustava, zaveze po naši ustavi, kjer postavljajo višje standarde, kot jih postavljajo te mednarodne konvencije, bomo spoštovali tisto, kar je v tej naši ustavi, da pač zavezuje tisti močnejši standard. Če smo v drugih primerih lahko navajali iste zadeve na točki človekovih pravic, jih moramo tudi tukaj. To preprosto zato, ker je tako prav, ne rabim veliko več argumentirati o tem. In zadnji, ki je malo bolj politični argument kot v bistvu neposredno pravni, čeprav uporablja tudi pravni besednjak. V Stranki modernega centra ne želimo, da ustavnorevizijski postopek, pa tudi zakonodajni, poseže v pridobljene pravice, kakorkoli že to zadevo razumemo. Do tega se mora nekako na ustrezen način opredeliti, kot so, recimo, opredeljene oziroma je to prepovedano v 155. členu naše Ustave. In tukaj so naši pogledi v bistvu na financiranje zasebnega šolstva lahko različni od tistega, kar drugi govorijo, ko pridemo do same zakonodajne poti. Za nas je bistveno sporočilo, ki ga s spremembo ustave država pošilja javnosti, to pa je, da je treba javno zasebno šolstvo razmejiti in razkleniti, ne pa, da je zasebno šolstvo neželeno in ga je treba zato kaznovati. To je ključno sporočilo. Za nas je znotraj tega ključna ideja, ki se naj v nadaljevanju ustavnorevizijskega postopka izpili in doreče. Jasno nam je, da še ni v taki obliki, ampak vsaj ideja pa je jasna, in ta ideja govori o tem, da se financiranje javnih šol ali javnega izobraževanja na vseh ravneh izobraževanja zagotavlja iz javnih sredstev, zakon pa naj uredi pogoje in način sofinanciranja zasebnih šol ali zasebnega izobraževanja. Približno to je tisto, kar si na koncu pravzaprav želimo in ker govorimo na splošno in ne govorimo zgolj o osnovnem šolstvu, vidimo, da je tukaj nekaj, kar se splača potruditi in videti, ali lahko znotraj teh okvirjev, ki so zelo jasni, in tudi jasno je, zakaj jih ne smemo prestopiti, zaradi tega, ker pač smo za vladavino prava na takšen, drugačen način in na tej točki bi se ustavil. Hvala.
Besedo ima gospa Jelka Godec, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in mag. Bojana Muršič. Izvolite, gospa Godec.
Najlepša hvala za besedo, gospod predsedujoči. Če bi bila Slovenija normalna država, bi danes bile zadeve drugačne. Danes ne bi za 500 tisoč evrov oziroma pol milijona odpirali podružnico ruske univerze v Kopru, ampak bi se potrudili za to, da bi slovenski otroci imeli kvalitetno šolstvo, in danes v tej državi ne bi bil več predsednik vlade gospod Cerar, ampak verjetno kdo drug. V tem trenutku bi pa naslovila tudi, ne grajo, ampak mogoče tudi vprašanje naprej na predsednika države gospoda Pahorja. Gospod Pahor se je izrekel v zadevi istospolnih porok, izrekel je svoje mnenje v primeru koncerta Thompson, izrekel se je še o kakšni drugi zadevi, ni se pa še izrekel o financiranju oziroma nefinanciranju zasebnih šol oziroma o kakovosti slovenskega šolstva. Drugo. Predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez je v začetku mandata ob problemu mandata našega predsednika dejal, da bo odstopil oziroma prevzel vso odgovornost, če se bo ugotovilo, da je bil mandat odvzet nezakonito. Predsednik Državnega zbora danes še vedno sedi ali na svojem sedežu ali pa predseduje Državnemu zboru. Toliko o njegovih moralnih besedah, moralnih dejanih, o njegovih podpisih deklaracije o strpnosti v Sloveniji in sodelovanju na podobnih zadevah. Gospod predsednik Vlade Miro Cerar, najbolj etični predsednik do sedaj v Republiki Sloveniji, tako vsaj meni sam in njegovi podporniki, je za mene podobno kot Henrik VII. v 16. stoletju. Henrik VII. je veselo za božič, tam nekje okoli leta 1550, k sebi na dvor povabil katoliške upornike iz Yorka in jim obljubil popolno podporo, neodvisen parlament in seveda tudi nadaljevanje njihove vere in ne več uničevanja samostanov in katoliških cerkva. Čez pol leta oziroma že prej, je nad njih poslal svoje sluge in svoje oprode, da so jih obešali na drevesa, kasneje vodje poklical v Tower oziroma pripeljal v Tower in jih tam tudi vse usmrtil. Podobno je dr. Miro Cerar odšel ob eni priložnosti, ko smo mi vlagali spremembo zakona o šolstvu oziroma o financiranju šolstva po načelu odločbe Ustavnega sodišča, v eno zasebno šolo svetega Stanislava, tam obljubil polno financiranje, polno podporo, danes pa nad njih postavlja oziroma pošilja sluga, da jih bo uničil še v tistem, kar imajo. Torej, popolni absolutizem. Vsi tisti, danes naslavljam pa tudi na vas te besede, namreč vladna koalicija, ki vas je polno besed o enakosti, človekovih pravicah, solidarnosti za vse, enakosti pred zakonom za vse, tudi to, da tisti, ki nosite v bistvu v srcu samo srp in kladivo, in da vam je za drugo malo mar, boste danes, namesto da bi se zavzemali za kakovostno šolstvo, zatrli še tisto malo kakovosti oziroma tiste šole, ki dajejo dodano vrednost javnemu šolstvu oziroma šolstvu v Sloveniji. Govorite o tem, da se v zasebnih šolah šola elita, da se v zasebnih šolah lahko šolajo samo tisti otroci, katerih starši imajo denar, drugi pa ne. Upam, da je vsaj kdo izmed vas kdaj šel v zasebno šolo, med te otroke, med te starše, in videl, da temu ni tako. Tam se šolajo tudi otroci, ki nimajo denarja oziroma starši nimajo denarja za šolanje in zato imajo te šole šolske sklade, od koder se financira šolnina tem otrokom. Te šole so daleč od tega, da so elite, je pa marsikdo med vami, ki je svojega otroka vpisal v elitne šole v tujini. Vprašam vas na tem mestu, ali in kdaj ste se zavzeli za to, da v javnih šolah ne bi bilo elitizma. Da v javnih šolah ne bi bilo razlik med bogatimi in revnimi otroci oziroma starši. Da v javnih šolah ne bi bilo v razredu, recimo, šest otrok, ki imajo iPad, iPhone in vse ostalo, in šest otrok, ki nimajo, če karikiram, niti za kruh. Kdaj ste se zavzeli za to, vas vprašam. Kdaj ste se zavzeli za razlike v javnih šolah? Kdaj ste se zavzeli, da bi bile osnovne šole v resnici brezplačne? Jaz imam otroka, ki se šola v javni šoli, osnovni javni šoli, ki naj bi bila brezplačna. Mesečno plačam 150 evrov: malica, kosilo, učbeniki, zvezki in tako naprej. Marsikdo od sostaršev oziroma sošolcev mojega otroka nima 150 evrov mesečno. Nima. Imajo določene subvencije, pa še vedno nima, da bi otroku omogočil vse tisto, kar bi v javni šoli moral otrok dobiti. In nikoli in nikdar v tem mandatu se koalicija, vladna koalicija, ni zavzela za zmanjšanje razlik v javnih šolah. Ne! Problem so jim štiri zasebne šole, problem jim je 300 tisoč evrov letno dodatnega denarja za zasebne šole, seveda problem je to, da gre večinoma za katoliške šole. Vsi ti na vodilnih mestih, torej dr. Miro Cerar, ustavni pravnik, dr. Brglez, še ostali vsi doktorji v koaliciji, ki so seveda doktorji prava. Moram reči, da se na pravo ne spoznam najbolj, na vse te zakone oziroma premetavanje besed, vidim pa, kdaj v bistvu ti ljudje pravo izkoriščajo za to, da naplahtajo ljudi in državljane. Kdaj uporabljajo, da obrnejo tisto, o čemer govori Ustavno sodišče oziroma vsi dobro vemo, ki smo kdaj delali v šolstvu, kaj je to javnoveljavni program, in da je to javnoveljavni program, in to je to, in da ne gre za programe, ki so pridobili javno veljavnost. Kajti, v primeru, ko želiš ustanoviti osnovno šolo oziroma imeti osnovno šolo, kakorkoli, moraš seveda verificirati javnoveljavni program. Javnoveljavni program verificiraš po Zakonu o osnovni šoli v celoti, obvezni in razširjeni. In ni razlike. Na ministrstvu nikoli ne dobiš odgovora, prosimo, pridobili boste javnoveljavno za program, če boste to pa to. Ne. Javnoveljavni program. Če zasebne šole ne bi izpolnjevale pogojev strokovnega sveta na ministrstvu za šolstvo, če ne bi pridobile verifikacije oziroma imele priznano javnoveljavni program, potem spričevala, ki jih otroci dobijo na koncu leta in na koncu devetletke, seveda ne bi bili javnoveljavni in ne bi bili veljavni za nadaljnji študij. Torej to, da govorite, da zasebne šole ne izvajajo javnoveljavnega programa, je čista laž. Izvajajo ga, vendar pa je treba povedati, da imajo seveda dodatne ure; recimo morale oziroma vere in etike, nekaj takšnega se imenuje. Ali vera. To je eden izmed sporov oziroma jabolko spora, kjer vas najbolj čevelj žuli. Veste, med nami, ki branimo to zasebno šolstvo, kot pravite, nismo tisti, ki govorimo o zasebnem in javnem šolstvu, govorimo o kakovostnem šolstvu, in tisti, ki se bojite kakovostnega šolstva, so vas polna usta, češ, da branite javno šolstvo. Gospoda, nisem slišala danes niti enega argumenta, s katerim bi zasebne šole ogrožale to kakovostno javno šolstvo. Niti enega argumenta, niti enega! Vse, kar je bilo rečeno, je bilo rečeno, da nimajo javnoveljavnih programov oziroma po vaše pravniško obrnjene besede, nimajo programov, ki so dobili javno veljavnost. Če to, še enkrat, ne bi bilo res, potem danes spričevala teh otrok, ki končujejo zasebne šole, ne bi bila javnoveljavna; ne bi bili, bom rekla, primerni za nadaljnje izobraževanje. Pa so. Pa so. Moti vas tisti dodatni programi, ki so zraven, in moti vas tisoč 200 otrok oziroma tisoč 200 družin ali pa mogoče malo manj, ki imajo otroke vpisane v te osnovne šole. Tisoč 200 otrok. Za tisoč 200 otrok se vam ne zdi vredno boriti oziroma se vam ne zdi prav, da bi imeli enako obravnavo kot vsi ostali, zdelo se vam je vredno boriti za štiri istospolne poroke. Lahko zavijate z očmi, lahko zmigujete, vendar to je vaša tehtnica, za kaj se borite in kje je ta ideologija. Tu, v spremembi ustave gre seveda za čisto vašo ideologijo. Takrat, ko smo se mi borili na neki drugi strani, borili seveda v narekovajih, tudi za slovensko družino, za slovenske tradicionalne vrednote, ste nas ozmerjali s fašisti, danes se čudite, zakaj je mogoče s kakšne strani prišel malo bolj oster glas, vendar nihče od nas vas ni zmerjal s kakršnimikoli fašisti ali čemerkoli drugem. To, da pa zavajate, moram pa tudi jaz potrditi. Delala sem v šolstvu in vem, kaj pomeni verifikacija, ker sem sama verificirala osnovno šolo. Laži, da gre za verificiranje – torej govorim o programih, ki dobijo javno veljavnost – in da ločujemo tu obvezni in pa razširjeni, to je pa res čisto zavajanje. Verificirajte na ministrstvo, pa boste videli, kaj je verifikacija osnovnih šol. Če boste seveda spremenili ustavo, pomeni, da je vaša morala itak padla že na tisoč drugih primerih, tukaj pa v bistvu popolnoma pogorela in je boljše, da ste tudi tiho o tej morali. In da nikoli več niti ne spregovorite! Danes je zelo zanimiv dan. Dan po tem, ko ste se vsi oziroma nekateri iz koalicije zavzeli za enega migranta in ne za tisoč 200 otrok. Dan po tem, ko je predsednik Vlade dejal včeraj ob dnevu otroka, kako spoštuje vse otroke in želi, da bi se slišal glas vseh otrok. Kje je glas teh tisoč 200 otrok? Ga ni. In dan, ko se ustanavlja oziroma se odpira na veliko podružnica ruske univerze, sicer priznane, z vsemi priznanji, častmi svetovno znane univerze iz Moskve v Kopru, za nekaj sto tisoč evrov, pol milijona, verjetno bo denarja treba še kaj več, država oziroma vlada ponosna na to, državljani pa niso ponosni na to vlado. Torej, je neke simbolike v tem 21. novembru, dan torej po dnevu otroka, ko so vas bila polna usta, kako upoštevate želje vseh otrok, kako bi želeli, da vsi otroci živijo v enakosti vseh materialnih in pa dobrinah, ki jih nudi slovenska družina. Dan po tem torej uničujete, če želite, pa tudi samo tisoč 200 otrok oziroma šolanje teh otrok in njihovih še naslednjih, verjetno, ki se bodo želeli šolati. Predsednik Vlade, ki je hodil po osnovnih šolah, ki hodi k obhajilu in k maši v cerkev, ki se udinja cerkvenim dostojanstvenikom na lažen način, danes pošilja nad njih svoje sluge, da bodo uničevali šolstvo v tem smislu. Še enkrat, jaz bi bila bolj vesela, da se v Državnem zboru začnemo pogovarjati o kakovostnem šolstvu, da se začnemo pogovarjati tudi o tem, kako elitizem v javnih šolah preprečiti oziroma zmanjšati te razlike otrok v javnih šolah, ki so zelo zelo velike. Tisti, ki imate otroke v osnovnih šolah, veste, kakšne so razlike. Nekdo si lahko privošči marsikaj, drugi bore malo. Zelo sem razočarana nad to vlado in to koalicijo, ki zaradi štirih zasebnih osnovnih šol tisoč 200 otrok želi spremeniti ustavo, češ da bo ločila javno in zasebno šolstvo. Poglejte, to ni zdravstvo. V zdravstvu imamo dvoživke, v šolstvu pa nimamo dvoživk. Če že ločujete javno in zasebno šolstvo, po vaših besedah, pričakujem naslednji trenutek ostro ločitev javnega in zasebnega zdravstva. Ostro ločitev! Verjetno bo malo težje, ker imate vsi zdravnike koncesionarje ali zasebnike. Tukaj je verjetno lažje, ker imate otroke samo v zasebnih šolah v tujini. Torej, pričakujem v nadaljevanju to ostro ločitev v zdravstvu. Zdi pa se, da če boste tako nadaljevali, pa upam, da bo kmalu konec te vlade in da končno ljudje spregledajo, kam pes taco moli, da se lahko zgodi, da bomo v Sloveniji prišli v leto 1945 ali tam nekje, ko je potekala močna nacionalizacija v Sloveniji, ko je bila zasebna lastnina kletvica in bog ne daj, da bi se to zgodilo v Sloveniji. Ker če želimo biti normalna država, moramo imeti tudi konkurenčno šolstvo, zdravstvo in vse ostalo, tako kot je zapisano v Ustavi. Za mene je Ustava nekaj svetega, kar očitno za to koalicijo ni. Hvala.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se mag. Matej Tonin in gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospa Novak.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Dejstvo je, da tri leta ni izpolnjena odločba Ustavnega sodišča. In vi sedaj namesto izpolnitve te odločbe spreminjate ustavo. Gre za dobrih 307 tisoč evrov letno, kar je približno pol bruto plače najbolje plačanega menedžerja v državi, katerega podjetja je tudi delno v državni lasti. Za toliko denarja gre. Sploh ne gre za financiranje zasebnih šol, ampak gre za financiranje programov, ki jih obiskujejo otroci naših državljanov. Ustavno sodišče je odločilo, da tudi ti otroci, ki obiskujejo te šole z javnoveljavnim programom, imajo pravico do brezplačnega šolanja oziroma programa. Vsi pa vemo, da tisto, kar je dodatno, kar dodatno financirajo starši, da ne financira država zgradb in vseh materialnih okvirov, ampak izvajanje programa. Tukaj vi želite deliti naše otroke na prvorazredne in na drugorazredne otroke in na prvorazredne in drugorazredne starše teh otrok. Kadar vam odgovarja, pravite, da je treba sodišča spoštovati – tudi jaz tako pravim – in njihove odločitve, kadar pa vam to ni všeč, pa pravite, da je treba spremeniti ustavo, da ne bo kdo zlorabljal Ustavnega sodišča oziroma interpretacije odločb Ustavnega sodišča, kot je rekel predsednik Državnega zbora Milan Brglez. Da ne bo kdo zlorabljal interpretacij! Vi zlorabljate te interpretacije, kajti imamo dve razsodbi, dve odločbi Ustavnega sodišča o različnih stvareh, ki sta samo na videz podobni, kot da bi primerjali jabolka in hruške. In vi izrabljate te odločbe in jih drugače interpretirate! Zato moram reči, da sem žalostna ali pa zaskrbljena, ker se v tej državi ne ukvarjamo z bistvenimi problemi šolstva, kot je na primer to, kar nas opozarja gospodarstvo, da nimajo primerno izobražene delovne sile za določene poklice, ki jih potrebuje gospodarstva, da je treba popolnoma prenoviti naše učne programe, da bodo ustrezali potrebam časa in spremembam, ki so hitre v tem času. Torej ne pogovarjamo se o bistvu šolanja, ampak se pogovarjamo o ideologiji. Kot je kolega Tabaković rekel, gre za poenotenje vrednostnega sistema v javnih šolah. Torej, vsi moramo enotno misliti in to je tako, kot je bilo v času komunizma, vsi moramo enotno razmišljati. Vemo pa, da v teh zasebnih šolah z javnoveljavnim programom gre za različne pedagoške pristope, različne metode. Hvala bogu, da jih imamo vsaj nekaj v Sloveniji, da te doktrine tudi v Sloveniji živimo, da nismo čisto izolirani in rečemo, to pa naj imajo druge države, pri nas pa tega niti ne poznamo, niti ne želimo, niti nočemo imeti. To je žalostno. 307 tisoč 508 evrov bi bilo potrebno dodatnega denarja za leto 2015 za 100-odstotno financiranje programa. Pol bruto plače najbolje plačanega menedžerja v državi!
Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravi naj se gospod Žan Mahnič in gospa Iva Dimic. Izvolite.
Še enkrat, dober dan! Rad bi samo odgovoril na nekaj netočnosti, ki so bile danes večkrat ponavljane, in zato bom malo uporabil konkretne stvari. Predstavljajte, da so to zgradbe, šole, da ta kozarec predstavlja državno osnovno šolo; osnovno šolo, ki jo zgradi država, in ta kozarec predstavlja zasebno osnovno šolo, ki jo zgradi zasebnik. Obema tema dvema osnovnima šolama damo isti javnoveljavni program. Isti javnoveljavni program. Mi trdimo v Novi Sloveniji, da za enaka programa sledi enako plačilo, vi v koaliciji pa pravite: Ne. Zaradi tega, ker je stene v tej osnovni šoli zgradil zasebnik, isti program, kot je v državni šoli, ne sme biti 100-odstotno financiran. Naj razume, kdor more; jaz žal ne.
Repliko je želel gospod Saša Tabaković. Izvolite.
Moram se odzvati na izvajanje kolegov, ki so pravzaprav razpravljali pred menoj. Še enkrat ponavljam; v državi imamo javne programe, ki jih izvajajo javne šole in ti programi so financirani v celoti. Imamo zasebne šole, ki izvajajo javne programe, in tudi te šole so pridobile koncesijo in so financirane v celoti. Osnovne šole, o katerih se pogovarjamo, ne izvajajo javnih programov, ne gre za enake programe, lahko si pogledate Zakon o osnovni šoli. Gre za programe, ki so samo pridobili standard, znanje, na podlagi katerega lahko učenec nadaljuje svoje šolanje. Te šole ne izvajajo enakega programa kot javne šole, ampak različne programe, zato ker je osnovni motiv, da javne šole izvajajo javni program, zasebno šolstvo pa je potrebno razumeti kot dopolnitev k javnem šolstvu. To je neka osnovna uzanca. Druga stvar. Šolski sistem, kot ga zagovarjate, ker bi pravzaprav, če lahko tako rečem zelo poenostavljeno, privatizirali šolski sistem, da bi izenačili vse programe, ne glede na to, kdo je ustanovitelj, pa tudi ne glede na to, kakšni programi bi ti dejansko bili, je v praksi že bil izpostavljen na Švedskem. Dal je katastrofalne rezultate, ker je prišlo do segregacije otrok na podlagi socialnega okolja in tudi na podlagi različnih vrednostnih norm, ki so jih otroci s strani družine prinesli v šolski prostor. Ker so starši izključno samo izbirali, če želite, verske šole, pa so se potem tudi otroci znotraj verskih šol segregirali na bogate in na manj bogate, če želite, kot na podlagi tega, da so se pravzaprav v mestih, kjer se je takšen šolski sistem vzpostavil, tudi ljudje getoizirali na podlagi tega, v katero šolo so otroka želeli vpisati. Ko se pogovarjamo o šolskem sistemu, ne govorimo samo o znanju, ampak tudi o socialni politiki. Država, ki je to uvedla, je bila Švedska, kot sem dejal, študije so pokazale, da je bil rezultat porazen, in jaz si enostavno ne želim v taki državi živeti. Zato se v SMC ne strinjamo z vašim principom, kako vi v Novi Sloveniji razumete šolsko politiko. To je vse. Ustavo pa je treba spremeniti na ustavni ravni, ker je treba razkleniti pomen javnega in zasebnega šolstva, ne na način, da bi prepovedali zasebno šolstvo, ker to tudi v predlogu za spremembo ustave ne piše, ampak da pravzaprav pojasnimo tudi na ustavni ravni, kakšne so primarne naloge države, ki se dotikajo javnega šolstva, in kakšne, ki se dotikajo zasebnega. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Žan Mahnič. Pripravita naj se gospa Iva Dimic in gospod Janko Veber. [[oglašanje v dvorani]] Prosim za posluh. Gospod Mahnič, imate besedo.
Hvala za besedo, podpredsednik. Škoda, da danes nihče s strani Vlade ne spremlja te razprave; verjamem, da je huda zagata. Predvsem bi pričakoval, da bi v tej dvorani razpravi prisluhnil tisti, ki je, kot je že bilo danes večkrat povedano, na eni od teh zasebnih šol govoril, kako mu je nerodno, kako ga je sram, kako je treba spoštovati odločitev sodišč in da bo seveda ta stvar urejena. V tem mandatu smo velikokrat poslušali kritike na račun Slovenske demokratske stranke, predvsem glede našega odnosa do pravne države, kako ne spoštujemo pravne države, kako ne spoštujemo sodišč. Gospe in gospodje, spoštovanje si je treba zaslužiti. Ti lahko nekaj spoštuješ, lahko tudi nečesa ne spoštuješ, vendar ko pridemo do pravne države, ko pridemo do sodišč, pa je bistveno nekaj – da se njihove odločbe upošteva. To pa je razlika med moralno etično vlado, med Stranko SMC, ki se je zaklinjala, kako bo izboljšala ugled sodstva, kako bo izboljšala in okrepila pravno državo. V resnici pa je Slovenska demokratska stranka tista v tem mandatu, ki s svojimi dejanji upošteva pravno državo, upošteva sodbe sodišč, tisti, ki ste pa v volilni kampanji leta 2014 najbolj govorili, kako je treba za ugled in za večje spoštovanje pravne države upoštevati sodbe sodišč, pa danes delate ravno nasprotno. Najnovejši primer je to, kar imamo danes, kljub temu da že ima neko zgodovino, skratka, ko je bila sodba Ustavnega sodišča jasna, ko je bil tudi jasno določen rok, do kdaj je treba spremeniti zakon in ga prilagoditi ustavi, ste najprej zavlačevali praktično dve leti, še več, potem pa šli v spremembo ustave in tako povozili voljo Ustavnega sodišča oziroma ne volje, pač pa dejansko njihovo odločitev. Drug primer smo imeli prejšnji teden, žal se še kar vleče, ko so bile prav tako sodbe sodišč jasne, pa so nekateri šli proti sodbam sodišč in zaustavili postopek izročitve enega od prosilcev za azil, ker je bilo pač ugotovljeno, da ni upravičen do tega azila in bo vrnjen na Hrvaško. Zopet ste povozili – govorim o predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju, govorim o dveh poslancih Državnega zbora, ki sta pri tem asistirala –, da kljub jasni sodbi, kljub jasnim odločbam ni bil izročen in se je zopet povozilo odločbo sodišč. To se v tem mandatu stalno dogaja, če vam nekaj ni po godu, se spremeni ustava, če vam niso po godu kandidati za sodnike, ne tukaj v Sloveniji, govorim o tistih, ki smo jih na tajnih glasovanjih pošiljali oziroma bolje rečeno nepošiljali v tujino, jih pač zavrnete. Predvsem smo govorili o zasebnih šolah, ki so v lasti Rimskokatoliške cerkve. Res je zanimivo poslušati poslance, kako vedno rečejo, jaz nimam težav s Cerkvijo, jaz nimam težav z vero, jaz spoštujem tiste, ki verujejo, spoštujem Rimskokatoliško cerkev, druge veroizpovedi in tako naprej. Celo poslušamo – v zadnjih tednih je bilo veliko tega –, hodimo v cerkev, berem berilo. Skratka, ve se, kakšnim namenom so namenjene te razprave in kaj je cilj; seveda, da ljudje nasedejo, da dejansko pri nas vladajoči nimajo nič proti veri, da nimajo nič proti verujočim, dejansko pa se z dejanji pokaže ravno nasprotno, pa naj bo to v primeru financiranja programa zasebnih šol, naj bo to v stalnih razpravah v Državnem zboru o ločenosti Cerkve in države, kljub temu da vaš cilj ni ločenost, ker ločenost je že zdaj; vaš cilj je izločenost Cerkve iz države. Za to v bistvu gre. In da ne govorim o tem, da so se že v tem parlamentu govorili in problematizirali – blagoslovi in tako naprej. Kaj v bistvu je cilj in kaj želite s tem zakonom? Želite dejansko šole, ki bodo po volji, po meri in dostopni samo elitam. Elitam, ki si bodo lahko privoščile plačevanje teh zasebnih šol, tisti, ki pa danes obiskujejo te zasebne šole, verjetno jih je imela marsikakšna poslanska skupina, njihove predstavnike, starše na pogovoru, kjer so želeli predstaviti njihovo problematiko. Saj to niso bili neki bogataši, to niso bili ljudje, ki bi s prodajo delnic Pivovarne Laško zaslužili 210 tisoč evrov, da bi potem lahko financirali svojim otrokom te zasebne šole. Tem otrokom pač boste vzeli pravico do izobrazbe na teh zasebnih šolah in ne bodo imeli več možnosti izbire. Ker vidim, da Matjaž Han negoduje lahko povem – pa če se mu zamerim ali ne, konec koncev nisva politična sopotnika, imam pravico do svojega mnenja v tem parlamentu. Zanimivo je tudi, kdo je podpisnik, v bistvu v posmeh vsemu, zdaj ne vem, ali je to bolj nerodna zadeva bila, da so tako izbrali, ali je to dejansko nek posmeh, ali pač odkrita igra, kaj si želite, da je prvopodpisani in pa predlagatelj, glede na vse, kar se da prebrati v medijih, zagotovo eden najbogatejših poslancev tega državnega zbora, za katerega verjamem, da nima problema svojim otrokom privoščiti najboljše izobrazbe, ne glede na to, koliko bi na zasebnih šolah to stalo. Matjaža sem mislil, ko sem omenil delnice Pivovarne Laško, 100 -odstotni lastnik podjetja M&M International, dobro poslujejo ta podjetja, odkar je kolega Han vodja poslanske skupine – 1,2 milijona evrov prometa v letu 2012, danes že praktično 1,6 milijona. Pisale so Finance o tem, pisal je portal Politikis [[…]]Ne izmišljujem si, samo navajam, kaj je dejansko za tem, ve samo gospod Han in pa seveda tisti, ki takšne stvari producirajo in jih tudi dajejo v medije, ampak s tem bom tudi zaključil. Ko mene vprašajo, kako je mogoče, da si star 27 in da si konzervativec. Odgovor je jasen, žal nimam toliko denarja, da bi lahko bil socialist.
Gospod Mahnič, tokrat mi dovolite, da samo dodam komentar. Oseba, o kateri ste govorili, vsaj nima težav z obrazložitvijo, od kod premoženje prihaja. Gospod Franc Trček, imate besedo, želeli ste postopkovno. Izvolite.
Hvala za besedo. Glejte, nisem se mislil pri tej točki oglašati, večino razprave sem poslušal iz pisarne, ker delam na drugih zadevah. Za uvod bom rekel, da vprašanja numinoznega rešujem individualno, manj profesorsko, od kje smo, kam gremo, ali obstaja kaka božja sila ali ne, s tem se ukvarjam sam, ne v obliki nekih organiziranih zadev. Ne pristajam na tovrstne žalitve – in na to leti moje postopkovno –, da jaz kot poslanec izločam verske skupnosti iz države. Mi imamo Ustavo Republike Slovenije in dokler je takšna, kot je, smo zaenkrat še sekularna država. Celo verjamem, da gospa Ljudmila verjame v to, kar govori, SDS-ovci pa to lapate, ker vam je to direktor ukazal. Moje postopkovno je, da se mi dejansko opravičijo. O dokazovanju nekih penezov, to je pa pretirano razširjanje teme in v to v bistvu ne bom šel. Veste, ko je Danska izgubila vse vojne, ko se je skrčila na ta obseg, ki ga ima dandanes, za približno dve Sloveniji, je, vsaj kolikor je meni znano, prva uvedla resno javno šolstvo v Evropi. To, kar se danes tu dogaja, kar se pogovarjate – se tu ne strinjam s Hanom –, to je prvovrstno ideološko vprašanje. To je ključno ideološko vprašanje, ali bomo imeli javno šolstvo – tudi kolega Tabaković je to nakazal – in je brez zveze, da zdaj zavijamo v nek drugačen celofan. Imamo neko politično prečenje, ki bi rado rekatolizacijo Slovenije, tudi kontra temu, kar si večina verujočih želi. Veste, ker ko smo imeli tisti Za družine gre referendum, so mene številni ljudje klicali, tudi neka omica iz Prekmurja je rekla: »Glejte, v cerkev hodim že 60 let; to, kar govorijo, se mi gravža, mi gre na bruhanje.« Prosim opravičilo. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Dr. Trček, smo kar veliko razpravljali že danes o tem. Če mi dovolite, bi vseeno nadaljeval in prebral nadaljnje razpravljavce, kajti ta krog smo že tekli. Mislim, da ne glede na to, da imamo resnično različna mnenja o tematiki, smo pa le prišli skoraj do konca. Tako, dr. Trček, spoštujem vaše mnenje in če mi dovolite, bi prebral vsa imena, kajti ni jih več veliko, zato da bomo lahko spravili to razpravo do konca. Gospa Iva Dimic je kot prva, drugi je gospod Janko Veber, tretji je dr. Mitja Horvat, mag. Alenka Bratušek, Matjaž Han in dr. Simona Kustec Lipicer. To so še vsi prijavljeni razpravljavci. Se opravičujem, izpustil sem gospoda Jožeta Tanka kot predzadnjega. Besedo dajem gospe Ivi Dimic.
Hvala lepa. Vse te besede, ki se vrtijo okrog izobraževanja, je tako, kot je rekel kolega Trček, to je dejansko bolj ideološki boj, ki ga moramo biti očitno še vedno po tolikih letih v Sloveniji. Meni je žal, da enostavno ne želite slišati, da želimo samo tisto, kar imajo vsi v javnih šolah – javnoveljavni program. Ni res, da so vsi enako financirani, gospod Tabaković, 85 % so državno financirani v odstotkih, tako Osnovna šola Alojzija Šuštarja, osnovna šola montessori, waldorfska šola v Mariboru, Ljubljani. Skratka, enostavno gre za zavajanje in discipliniranje preko takih sej tudi učiteljev, ki bi v takih šolah učili, zato ker se jim ne omogoči enakovrednega plačila za enakovredno opravljeno delo. Lahko še enkrat preberem, Evropska konvencija o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin v 2. členu govori o pravici do izobraževanja, citiram, »Nikomur ne sme biti odvzeta pravica do izobraževanja. Pri izvajanju nalog, ki so v zvezi z vzgojo in izobraževanjem, mora država spoštovati pravico staršev, da zagotovijo svojim otrokom takšno vzgojo in izobraževanje, ki sta v skladu z njihovim verskim in filozofskim prepričanjem.« Smo v 21. stoletju, ne vem, česa se bojite. Disciplinirate hočete ljudi, da bodo vsi enako mislili. Jaz pa mislim, da je človek veliko več kot neka stvar, da ima svoje razmišljanje, svoje pravice in tako je prav.
Replika, gospod Saša Tabaković.
Enostavno moram replicirati. Zdi se mi, da danes ponavljam že tretjič: šole, ki jih je navedla gospa Dimic, te šole dosegajo standarde znanja oziroma njihov program dosega standarde znanja, na podlagi katerega lahko otrok nadaljuje svoje šolanje. Te šole niso enako financirane, ker ne izvajajo javnega programa. [[oglašanje iz dvorane]] Ne izvajajo javnega programa, ampak izvajajo samo program, ki dosega standarde znanja tako kot program javnih šol. Nimajo koncesije. Imamo zasebne šole, ki imajo koncesije, in so financirane v celoti. Toliko zaenkrat. Hvala.
Proceduralno, izvolite, mag. Tonin.
Hvala lepa, podpredsednik. Moram se oglasiti, ker zdaj je pa tekom današnjega dne tega zavajanja s strani poslanca Tabakovića pa že dovolj. Vem, da on poskuša z neko mirnostjo nam vse predstaviti, da smo mi največji bedaki in da nič ne vemo, ampak ne vem, če se gospod Tabaković posluša. Dajem proceduralni predlog, da naj nas neha podcenjevati in naj začne poslušati tudi sebe, ko govori o tem, da imamo zasebne šole, ki imajo javnoveljavni program, kar pomeni, da tega programa si niso izmislile zasebne šole, ampak je ta program predpisala država. Če hočete, še bolj točno povem; dva učitelja matematike, eden, ki uči na Osnovni šoli Alojzija Šuštarja, in drugi, ki uči na Osnovni šoli Toma Brejca matematiko, dva krat dva – oba učita isti program. Edina razlika je – počakajte, gospod Tabaković! –, edina razlika je, da v Osnovni šoli Alojzija Šuštarja pred poukom zmolijo eno molitev. In to je tisto, kar vas dramatično moti. Drugače pa, kar se tiče poučevanja predmetov, matematike, slovenščine, biologije, karkoli hočete, poučujejo isto kot v državnih šolah. Za božjo boljo, prosim vas, da nehate zavajati, ker drugače pa prosim, povejte, kakšna je razlika med programom matematike, slovenščine, biologije. Ne odkimavati! Bodite natančni in povejte, kakšna je razlika med temi programi v državnih šolah in v zasebnih šolah, ki imajo javnoveljavni program. Veste, tukaj niste pošteni in če hočete biti pošteni, povejte to razliko, ki je ni.
Hvala lepa. Proceduralno, replika [[…]]Procedrualno. Replika na proceduralno. Mislim, gospod Tonin, da ni podcenjevanja. To je najmanj, kar lahko rečem, ampak dobro, pustimo gospoda Tabakovića. Izvolite, replika.
Hvala lepa. Ker me je že gospod kolega Tonin izzval. Kolega Tonin, ali ima waldorfska šola [[…]]
Se opravičujem, lahko je samo postopkovno. Res je.
No, potem pa bom v postopkovnem razložil pozive kolega Tonina.
Ampak z jasnim postopkovnim predlogom.
Moj postopkovni predlog je, da opozorite kolega, kadar pravzaprav obtožuje mene, da zavajam publiko, naj bo pri svojem izvajanju bolj natančen. Zakaj? Zato ker izhajam s stališča, da waldorfska šola, ki je pridobila veljavo javnega programa kot tudi šola, ki jo – ali pa bom kar tako povedal. Waldorfska šola ima enak status kot osnovna šola svetega Stanislava. Je tako? Je! Če zasebne šole ne bi izvajale programov, ki bi dopolnjevale javni program, potem mi pa, prosim, kolega Tonin razložite, na podlagi česa pa potem sploh ustanavljamo zasebne šole, če zasebne šole izvajajo popolnoma enak program kot javne šole. Kakšen je potem pomen zasebnih šol, da starši zaradi svoje izbire vpisujejo otroke v zasebne šole? Hvala lepa.
Hvala lepa. To bi postopkovno, bosta še v razpravi [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Delitve časa. Postopkovno, izvolite gospod mag. Tonin.
Tudi jaz bi rad v postopkovnem smislu seznanil poslanca Tabakovića, da je pri svojem navajanju natančen, ker mi danes govorimo – to se bo seveda potem poznalo v prihodnosti –, kakšno bo financiranje posameznih programov. Mi govorimo samo o 100-odstotnem financiranju javnoveljavnega programa, na to, kar ste vi opozorili; se pravi, biologija, matematika, slovenščina, tisto, kar je v državnih šolah, za to se borimo mi, da je enako financirano tudi v zasebnih šolah z javnoveljavnim programom. Tisto, kar imajo pa oni dodatno, kar vas moti, tisto pa itak posebej plačujejo. In ne pozabiti, oni tudi posebej plačujejo zgradbo, infrastrukturo. Dodatni program, ki ga oni imajo, ga bodo še naprej dodatno plačevali in s tem se mi strinjamo. Nas samo moti, da ko gre za biologijo, ko gre za slovenščino, matematiko, ki je ista v obeh dveh šolah, da je tukaj razlika pri financiranju tega programa. To je nepošteno.
Hvala lepa. Mi delamo uvod v ustavno razpravo pravzaprav, o členu Ustave, ne o členih zakona, ki bo še določal te [[…]]Dobro. Gospod Janko Veber izvolite, imate besedo. Pripravi naj se gospod dr. Mitja Horvat.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Mislim, da je treba v uvodu poudariti, da je javna mreža osnovnih šol v Sloveniji ustrezna. Zato ni prav nobene potrebe, da uvajamo sistem stoodstotnega financiranj zasebnih šol. Če javna mreža ne bi bila ustrezna, potem bi seveda to bilo razumljivo. Ker pa je, je pa to povsem nepotrebno. In to, kar lahko ohranjamo, je neke obstoječe stanje, ki je bilo uvedeno. Sicer pa želim še enkrat ob tej priložnosti izpostaviti, da je Državni zbor že izrazil veliko skrb do tega, da se ohrani javna mreža osnovnih šol, tudi v primeru Podružnične osnovne šole v Osilnici. Tam smo s skupnimi močmi zmogli in zagotovili pogoje, da lahko ta šola pod minimalnimi pogoji dela naprej. Kajti kraj, ko izgubi osnovno šolo, izgubi zelo veliko. Izgubi pravzaprav dušo. Ob tem zavedanju, da imamo ustrezno mrežo osnovnih šol, je povsem prosta presoja staršev, če se odločijo, da vpišejo svojega otroka v zasebno šolo. Možnost imajo, da ga vedno vpišejo v javno in jih nihče ne sme pri tem omejevati. Torej, lahko ga vpišejo v zasebno pod pogoji, ki jih pač ta zasebna osnovna šola ima, in med drugim so ti pogoji tudi sofinanciranje s strani zasebnih sredstev. Zagotovo je to tudi eden od tistih delov, ki jih starši plačujejo, ker so se odločili drugače, kot pa, da se vpiše otrok v javno šolo. Pač ta odločitev je tudi bila izmerjena, če lahko tako rečem, ali presojana na Ustavnem sodišču. Ustavno sodišče je pravzaprav enkrat že odločijo, da starši otrok, ki morajo plačevati šolnino, niso v neenakopravnem položaju s tistimi, katerih otroci obiskujejo javne šole. Ustavno sodišče je to enkrat že odločilo. V drugi odločbi je spremenilo svoje lastno stališče. In seveda njihovo drugo stališče gre v smer, da ni dovoljeno omejevati javnega sofinanciranja zasebnega šolstva. Spoštovani, če želimo to udejaniti, potem moramo spremeniti 2. člen Ustave, kjer piše, da je Slovenija socialna država. Če bi v 2. členu Ustave pisalo, da je Slovenija neoliberalna država, potem ni razmejitve med javnim in zasebnim. Ampak še vedno je 2. člen zapisan tako, da je Slovenija socialna država in udejanjanje te odločbe Ustavnega sodišča je praktično v nasprotju z 2. členom Ustave. Tako je Ustavno sodišče pravzaprav ravnalo kot neke vrste zakonodajalec in tudi z arbitrarno odločitvijo 5 : 4 ustavnih sodnikov kaže na to, da je to vprašanje bilo tudi z manjšino ali pa z majhno večino sprejeto na Ustavnem sodišču. Torej, dokler imamo 2. člen Ustave tega ni mogoče udejaniti, zato je treba uveljavitev te odločbe Ustavnega sodišča doseči skozi spremembo ustave, ki jo peljemo skozi ta postopek. To je edina logična rešitev, ki jo ta hip imamo na razpolago. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Mitja Horvat, pripravi naj se mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik, za besedo. Sicer mi je žal, ker nas je bore malo še v dvorani, razen če seveda ostali poslanci spremljajo, potem ima nek določen smisel, ker drugače govorim samo za magnetogram in praktično sam sebi. Raje pa, kot vedno, povem iz oči v oči. Kje naj začnem, pri vsem, kar smo slišali danes, na kar se je treba odzvati, preprosto zato, da bo ostalo tudi za prihodnje? Zgodovina je zelo preprosta. Slovenska demokratska stranka je na podlagi odločbe Ustavnega sodišča vložila svoje zahteve in nismo prišli do soglasja, kako spremeniti Zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja, za katerega nikoli ni bilo problematično, in to ostaja v vseh predlogih, da imajo seveda starši pravico – nekajkrat so bili starši omenjeni kot tudi pomemben člen, zlasti pri osnovnošolskem izobraževanju –, da imajo seveda pravico na tri načine: bodisi v javnih bodisi v zasebnih šolah, ali pa celo na domu izobraževati svoje otroke. Seveda, za Stranko modernega centra, moram kar takoj vnaprej opozoriti, da to za nas ni bilo nikoli sporno, in kar se nas tiče, ni tega ideološkega boja, ali starši imajo pravice in ali se otrokom da možnost, da se izobražujejo tako v javnih kot tudi zasebnih šolah in tudi na domu. Kar bo morda malo presenetilo mojega predgovornika, spoštovanega gospoda Vebra, tudi za liberalce je zelo pomembno opolnomočenje ljudi, seveda zlasti mladine, in tukaj jasno sledimo tudi temu, k čemur je usmerjena tudi sodobna Evropa. Na kakšen način, v kakšnih oblikah? In seveda, da končno tudi pridemo do besedila, ki je danes pred nami in o katerem bomo čez nekaj ur tudi odločali. Zame osebno, v tem delu naj odgovorim na vprašanja ali pa, še raje, očitke, kjer žal nisem dobil opravičila, lahko prenesem svojo osebno izkušnjo in predsednik Vlade in predsednik naše Stranke modernega centra nenehno bdi nad tem in seveda želi, da bi bili procesi zaključeni in da bi prišli do rešitve. Tako daleč od tega, da bi šlo za njegovo sprenevedanje. Vsakdo, ki pozorno spremlja procese, tudi ve, na kakšen način se odvijajo. Od tiste prve seje Ustavne komisije glede predloga, ki so ga predlagatelji predložili, pa seveda preko [[…]]In na tem mestu naj se seveda zahvalim, ker sam, priznam, nisem pričakoval, da bo tako hitro prišlo do poročila posebne strokovne komisije in se jim seveda na tem mestu tudi še enkrat iskreno zahvalim za vloženi trud, za predstavljene ideje, misli, mnenja in na koncu koncev tudi za oblikovane sklepe, ki so nam omogočali nadaljnjo delo. Kot veste, predlagatelj ni stal križem rok in je tudi sam napovedal, da bo v nadaljevanju opravil še krog pogovorov, kajti doseči ustavno večino, 60 poslancev ali več, seveda ni enostavna zadeva in v tem primeru je treba opravljati razgovore. Naj na tem mestu izrazim obžalovanje, da ni prišlo do usklajevanja glede samega teksta med vsemi poslanskimi skupinami, pri čemer seveda spoštujem njihovo odločitev in tudi razumem razloge, ki jih navajajo precej burno tudi na današnji seji, za katero sem verjel, čeprav je kar precej mnenj, da gre tukaj za ideološko vprašanje, ampak vendarle, kadar govorim o ustavnopravnih vprašanjih, vendarle potrebujemo širok konsenz in gre za nekaj, kar obvezuje vse in vsakogar v tej družbi. Ni očitek, da me ne boste narobe razumeli, razumem in proces smo po tem seveda vodili in, kot veste, smo si prizadevali tudi in je ministrstvo za šolstvo pripravilo predlog, Vlada ga je sprejela, dobili smo ga v proceduro in tudi veste, kakšna je njegova usoda. Vemo, da se zadržuje proces sprejetja zakona, tako da na tem mestu na ta način tudi zavračam očitke, ki so bili dani, da gre za sprenevedanje, da gre za vse tiste izraze, ki jih na tem mestu raje ne bi ponavljal, ki so bili tudi izrečeni v zvezi s tem. Kaj lahko v svojem imenu kot liberalec rečem glede samih ustavnih sprememb? Vprašanje je, ali se danes resnično pogovarjamo, kot je bilo maloprej več živahne razprave, o tem, kaj je bistvo sprememb, in ali gre res za ideološko vprašanje ali ne. Vem, da smo si vsi v tej dvorani to prebrali, pa vendar, če nas kdo spremlja, poglejmo, kaj pravzaprav piše v Ustavi in kje je bistvo sprememb, ki so tu nakazane, če bomo danes dosegli soglasje o tem, da se postopek za spremembo Ustave nadaljuje. V prvem odstavku 57. člen Ustave določa, da je izobraževanje svobodno – velika pridobitev, zelo smo veseli in v to seveda nihče na noben način ne posega. Tako na ta način morda odgovarjam tudi na razne očitke in vprašanja, ki so bila predhodno v razpravi izpostavljeni. Drugi odstavek, pri katerem pa prihaja do sprememb, trenutno določa osnovnošolsko izobraževanje – poudarjam še enkrat besedo izobraževanje! »Osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev.« Še enkrat, osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev – izobraževanje iz javnih sredstev. Nič ne pove, kakšne vrste izobraževanje. »Država ustvarja možnosti« – tretji odstavek –», da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo.« Tudi v to, tako kot sem relativno uvodoma rekel glede tega, so to prizadevanja tudi liberalcev, če hočete malo natančneje, tudi socialnih liberalcev, spoštujoč tudi ustavno izhodišče, da je Slovenija socialna država. Torej, opolnomočenje ljudi z znanjem, zaradi tega, ker verjamemo, da Slovenija je in je lahko komparativna prednost Republike Slovenije in njenih prebivalcev ravno v družbi znanja. Zato je to izredno pomembno vprašanje; torej, da je vsakomur omogočeno, da si pridobi ustrezno izobrazbo in potem to svoje znanje uporabi pri svojem nadaljnjem delu. Zdaj pa poglejmo, v čem so razlike in kjer je vprašanje, ali bomo prišli do konsenza ali ne bomo prišli. Malo obžalujem, ker se danes Levica, razen uvodoma pri predstavitvi stališča, ni želela vključiti v razpravo, pa bi jo rad slišal tudi danes; tako ob drugi priložnosti, najverjetneje tudi na Ustavni komisiji, za katero verjamem, da bomo nadaljevali svoje delo. Namreč, v čem je torej zdaj razlika? Kot je bilo uvodoma povedano, je ena pomembna kvalitativna razlika in novost – torej, namesto »osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira«, torej osnovnošolsko izobraževanje se financira iz javnih sredstev, veljavna ureditev, se gre v spremembo, da se financiranje javnih šol, ponavljam še enkrat, financiranje javnih šol zagotavlja iz javnih sredstev. Kako se pa sicer zagotavlja financiranje javnih šol, če ne iz javnih sredstev? Ampak, v redu. Prva in osnovna torej kvalitativna razlika je v tem – danes imamo osnovnošolsko izobraževanje, ki se financira iz javnih sredstev, in na drugi strani predlog spremembe, da se iz javnih sredstev financirajo javne šole. Zato seveda, kot sem uvodoma poudaril, razumem določene napore, tudi določene očitke, vprašanja, ki so bila izraženi skozi današnjo razpravo. Torej, ali je spreminjanje ustave, ki ga imamo danes pred sabo, namenjeno temu, da se zagotovi poseben položaj javnih šol. No, in končno nekaj, kar je zares novo, to je, da se lahko pod pogoji in na način, kot to določa zakon, obvezno osnovnošolsko izobraževanje v zasebnih šolah sofinancira iz javnih sredstev. To je pravi resen dodatek, o katerem, verjamem, velja razpravljati in velja priti tudi do odgovora na to vprašanje, ki je sicer precej razburilo tudi današnjo razpravo in ki morda tudi v tem delu spominja na to, kar je bilo izraženo, da gre za ideološko vprašanje. Vsekakor razumem argumente in jih podpiram, da nikakor ne smemo ogroziti javnih šol. Vsekakor naj v podporo svojemu kolegu Tabakoviću povem, kako si predstavljamo tudi v Stranki modernega centra to obogatitev zasebnih šol našega prostora. Za razliko od nekaterih, ki pravijo, da samo konkurenca lahko pripelje do tega, da je izobraževanje boljše, da pričakujem na ta način, da z bogatenjem šolskega prostora zasebnimi šolami na obeh straneh pride do dviga kakovosti. Zato zavračam očitke o kakršnemkoli elitizmu, sploh če smo že do danes sprejeli in imamo v zakonu, kot sem uvodoma rekel, določeno, da imajo starši pravico, da svoje otroke izobražujejo v javnih šolah, zasebnih šolah ali pa celo na domu. Zato upam in pričakujem, da bomo v nadaljnjih naporih prišli do izčiščenja besedila, ki mora biti predvsem tudi čim bolj kratko, ne bo preveč opisno, da bomo prišli do jasnih usmeritev in do ustavne ureditve vprašanja, ki je več kot očitno v zadnjih letih burilo prostor. Vlagamo napore v to, da bomo vprašanje lahko razrešili na ta način, da bomo, kot je rekel kolega Škoberne, za naslednje desetletja generacije lahko zagotovili kvalitetno izobraževanje. Celo več kot samo osnovnošolsko, ki je srž današnjih razprav in ki se je postavljalo kot osnovno vprašanje. Treba je govoriti tudi o vertikali. Zelo jasno to pomeni, ker verjamem, da bo danes prevladal razum, da bomo kot predstavniki ljudstva danes omogočili, da razprava in ustavna rešitev doživi svojo končno podobo v taki obliki, da bo omogočila čim boljšo prihodnost za nas in za naše zanamce. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Bratušek, pripravi naj se gospod Matjaž Han.
Najlepša hvala. Najprej naj povem, da sem razočarana, da razprava o tako pomembni temi, kot je izobraževanje, poteka na način, kot poteka: z neresnicami, obtoževanjem in celo poniževanjem. Ni v Državnem zboru mesto takšnemu besednjaku. Govora je bilo o revnih otrocih, da revnim otrokom s to spremembo ustave želimo nekaj vzeti. To je ena velika velika neresnica. Vsi otroci, vsi, od najbolj revnega do najbolj bogatega imajo mesto v javni šoli, in to pri svojem domu. Vsi. Od prvega do zadnjega. Za razliko od zasebnih šol, kamor se lahko vpišejo samo določeni otroci. Ne povedo jasnih meril, ne povedo jasnih kriterijev. Potem še njim določimo šolske okoliše in pač bodo otroke morali vzeti v šolo, ne tistih, ki si jih oni želijo, ampak tisti, ki tja pašejo. Toliko o tem, kaj danes država nudi revnim otrokom. Nič nikomur ne jemljemo s spremembo ustave, ki je danes na mizi. Nič, nikomur. In tudi Ustavno sodišče je ugotovilo, da, mislim da, 86. člen Zakona o financiranju osnovnih šol je v neskladju z ustavo. Verjetno obstajata dve možnosti – ali spremeniš zakon, ali pa spremeniš ustavo. Zakaj smo sedaj obtoženi, da izbiramo neko čudno, nenavadno pot? Naša naloga je, da je ustava zapisana tako, da bo kristalno jasno, kaj je država dolžna. Še enkrat, nikomur nič ne jemljemo, in to je zavajanje. Drugič, revni otroci imajo in bodo vedno imeli dostop do javnih šol, za razliko od zasebnih. Kot je kolega prej povedal, da otrok iz, ne vem kje, Celja ali pa daleč na Gorenjskem, iz hribov pač ne more v Ljubljano oziroma Maribor in je ta elitna šola, če želite, namenjena samo nekaterim. Ja, se strinjam, se strinjam. Naj pa naredijo, v tem primeru konkretno cerkev, šole tudi na podeželju. Ampak ne, tam se ne splača, tam je predrago, tam naj kar država poskrbi za to. Tako kot sem se podpisala pod predlog ustave, tako bom danes tudi glasovala za to spremembo in en sam cilj imam pred očmi. To je znanje, dostopno vsem pod enakimi pogoji. Če pa želijo starši, imajo možnost, jih ne omejujemo, to pomeni pravica do izbire. Jih ne omejujemo. Ne zapiramo zasebnih šol. Ampak država pač ni dolžna, davkoplačevalci niso dolžni financirati šol, kjer se takšna ali drugačna elita oziroma elitni otroci izobražujejo. Tako ste prej povedali. To je vse, kar bi s to spremembo ustave želeli narediti in jasno zapisati. Jaz si iskreno želim, da bomo danes ta postopek začeli, da nam bodo pravniki v nadaljevanju pomagali napisati tako, kot je treba, in predvsem si želim, da bo Slovenija za vedno ostala država, kjer bodo imeli vsi otroci enak dostop do znanja. Če ocenjujete, da je javno šolstvo premalo kvalitetno, se verjetno lahko skupaj potrudimo in to šolstvo naredimo bolj kvalitetno. Če starš oceni, da lahko otroka zaradi takšnih ali drugačnih razlogov vpiše na zasebno šolo, bo pač del te šolnine moral pokriti. Prej je bila omenjena poštevanka, da se poštevanke naučiš tako na javni kot na zasebni šoli. Lahko se jo tudi doma. Pa staršu plačamo to? Otroka lahko peljemo v ne vem kakšno šolo – bomo plačali to? Ne, ne bomo. Samo teh šest šol je v tem trenutku na seznamu in res peščica otrok jih obiskuje. Če bi bil cilj, da je čim več otrok vključenih v te, kot jim pravite, bolj kvalitetne programe, potem bi se mreža zasebnih osnovnih šol, tudi tistih cerkvenih morala bistveno povečati. Je že nekdo povedal, pa bom ponovila: s tistim, kar je končalo v bančni luknji, bi lahko nastalo veliko podeželskih cerkvenih šol. Vse to smo pokrili davkoplačevalci, pa nikomur nič. Kot sem rekla, jaz želim, da danes zberemo potrebno število glasov, nadaljujemo s postopkom in jasno razmejimo privatno in zasebno in jasno razmejimo obveznost države do možnosti države pri financiranju osnovnega šolstva.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han, nato je na vrsti gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa. Upam, da po svoji razpravi ne bom spet deležen branja financ firme, za katero sem jasno prijavil, da jo imam. Rad bi vendarle povedal dve stvari. Mi imamo v Sloveniji waldorfsko šolo, ki je v javni mreži in jo država financira 100-odstotno. Potem pa imamo Osnovno šolo Alojzija Šuštarja, waldorfsko šolo v Mariboru, osnovno šolo montessori, ki so vse financirane 85-odstotno iz javnih sredstev za program, ki ga na tej šoli uvajajo oziroma dajejo otrokom. To so te šole. Zdaj pa vendarle moramo biti jasni in tudi točni, če želimo, da se ne bomo kregali pri teh zadevah, kot sta se Matej in Sašo kregala. V Zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja in Zakonu o osnovni šoli točno jasno piše, kaj so zasebne in kaj so javne šole in kako se te razlikujejo po obsegu storitev, ki jih nudijo. In so, gospe in gospodje, so razlike med njimi. Bom samo nekaj razlik povedal pa si boste šli lahko prebrat člene. 30. člen Zakona o osnovni šoli: »Zasebne šole, ki izvajajo program po posebnih pedagoških načelih, lahko oblikujejo program po teh načelih tako, da zagotovijo zgolj minimalna znanja.« To je 30. člen. »Zasebne šole tudi niso obvezne spoštovati določila o vzgojno izobraževalnih obdobjih, torej se ne delijo po triadah.« 33. člen Zakona o osnovni šoli. »Zanje niso obvezna določila o šolskem koledarju, torej lahko same določajo dneve obiskovanja in proste dni.« 36. člen Zakona o osnovnih šolah. Potem 37. člen, kar je tudi zelo pomembno: »Zanje ni obvezno določilo oblikovanja razredov, oddelkov in učnih skupin.« Vsi veste, tisti, ki delamo, ki smo bili župani, ki sodelujemo v lokalni skupnosti, kakšen problem je, ko ni danes dovolj otrok. Ko iz iz dveh razredov nastane en razred in tako naprej. Teh razlik je še kar nekaj. Da ne govorim v javnem šolstvu, ko moramo imeti podaljšano bivanje in tako naprej in tako naprej. Tako da strokovnih razlag, zakaj je neko financiranje 85-odstotno, neko financiranje pa 100-odstotno, je še kar nekaj. Parlament je dolžan, da nekatere zadeve rešuje. In četudi je potrebno s spremembo ustave. Hvala lepa.
Izvolite, gospa Jelka Godec, replika.
Z vsem spoštovanjem, gospod Han, poznam Zakon o osnovni šoli in najprej bi rada replicirala na 30. člen Zakona o osnovni šoli. V 30. členu Zakona o osnovni šoli se govori res o zasebnih šolah, vendar ne govori o minimalnih standardih. Program zasebne osnovne šole mora pri predmetih iz drugega odstavka 26. člena tega zakona zagotavljati učencem doseganje vsaj enakovrednega izobraževalnega standarda, kot ga zagotavlja program javne šole. Ne govori o minimalnih standardih, ampak o enakovrednem programu, gospod Han. Torej to je vaše zavajanje. Torej 37. člen ne govori nikjer o zasebnih šolah in o koledarju ali o oblikovanju oddelkov. Nikjer. Nikjer ne navaja zasebne šole. Lahko vam preberem člen in ga tudi bom. »37. člen (razredi, oddelki in učne skupnosti). Osnovna šola izvaja vzgojno-izobraževalno delo po razredih, v oddelkih in učnih skupnostih. Razred je vzgojno-izobraževalna celota, ki v skladu s predmetnikom in učnim načrtom dosega učno snov enega šolskega leta. Učenci posameznega razreda so razporejeni v oddelkih, izjemoma so zaradi majhnega števila učenci dveh ali več razredov lahko razporejeni v en kombiniran oddelek.« Potem govori o tem, da se zaradi manjšega števila lahko tudi drugače oblikuje. Ne govori nikjer o zasebnih šolah. »Standarde in normative za oblikovanje oddelkov in učnih skupnosti določi minister.« Gospod Han, jaz ne vem, kateri zakon berete, nikjer ne določa minimalnih standardov za zasebne šole in nikjer ne govori, da se lahko v zasebnih šolah oddelki oblikujejo drugače in da to za zasebne šole ne velja. Za zasebne šole veljajo enaki standardi in normativi, za zasebne šole enako veljajo tudi za učitelje plačilni razredi, učitelji so plačani enako kot učitelji v javnih šolah, torej teh razlik ni. Zasebne šole zagotavljajo enakovredne standarde kot javne šole in ne zagotavljajo minimalnih standardov. Je pa res, ponovno poudarjam, kot sem že prej v razpravi povedala, da zasebne šole poleg enakovrednih standardov iz javnih šol zagotavljajo še dodatni pouk iz nekih drugih predmetov, ki jih v javnih šolah ni. Tako da, gospod Han, jaz bi prosila, da kadar navajate člene, potem jih tudi v tem kontekstu pravilno navedite, ali pa, če navajate določen člen, ki se veže na drugi člen, potem to tudi obrazložite, ker tega ni določenega. In še enkrat, zasebne šole so verificirane osnovne šole, ker so dokazale in tudi izvajajo enakovredne javnoveljavne programe kot javne šole in ne minimalnih standardov. Minimalne standarde mora zagotoviti vsaka šola, tudi javna šola, torej tudi javno šolo lahko ustanovite oziroma verificirate, če zagotavljate minimalne standarde. In ni razlike. Tako da v teh programih, poglejte si, jaz sem vam že v eni razpravi leto dni nazaj povedala, da lahko [[…]]
Tri minute, gospa Jelka.
Ja, zdaj bom pa povedala še do tistih 3 minut. Da lahko v bistvu [[…]]
Tri minute je bilo.
Zasebne šole torej [[…]]
Gospa Jelka Godec, prosim.
[[…]]imajo enak program kot javne šole.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Han, predlagatelj, izvolite.
Jelka, vem, da se ti znajdeš v tej zakonodaji, ker si s tem delala, ampak meni gre malo bolj počasi, ampak v 28. členu jasno piše o minimalnih standardih. In potem je še en člen, kjer govori o zasebnih šolah, 33., 37. člen. Samo moramo brati še druge člene, pa potem lažje pridemo do nekega zaključka. Midva se lahko zdaj tukaj kregava, ampak če bova šla brat vse te člene, bova videla, da sva na koncu približno na istem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Niste bili dobro razumljeni. Izvolite, replika.
Gospod Han, razlikujte med minimalnimi znanji in minimalnimi standardi. Minimalna znanja so navedena v 28. členu in ne minimalni standardi. To je razlika. Minimalna znanja morajo pa zagotavljati vsaka javna šola pri vsaki kontrolni, pri vsakem testu, pri vsakem spraševanju. Minimalna znanja, minimalni standardi – razlika.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Pripravi naj se dr. Simona Kustec Lipicer. Dr. Simona Kustec Lipicer, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegice, kolegi! Tudi meni je ostalo malo časa, ampak verjamem, da bom uspela povedati tisto, kar je ključno. Na nek način je pravzaprav povzetek te razprave, ki jo že n-tič poslušamo, ne samo v tem prostoru, ampak pravzaprav v širšem družbenem in, verjamem da, predvsem tudi v izobraževalnem prostoru. Še predem pridem do tega, naj povem, da bom jaz podprla predlog, da nadaljujemo s postopkom spremembe ustave, ampak zaradi tega, ker verjamem, da bom s tem podprla predvsem predlog, da nadaljujemo z razpravo. Kaj je ta razprava pokazala? Pokazala je, da imamo očitno na papirju zapisana jasna ustavno sprejeta pravila igre, ki si jih pa vsak od nas pojasnjuje, interpretira zelo zelo drugače. Pa ne samo na tem področju. Imamo tudi druga družbena področja v naši državi, ki smo jih uspeli sami v tem času, odkar imamo svojo demokracijo, svojo državo, odpeljati bolj po lastnih interpretacijah in preferencah kot pa ob spoštovanju zapisanih, dogovorjenih pravil igre. Vprašanje javnega interesa in vprašanje javnega in zasebnega v naši dragi državi je velika uganka. In tudi tule je. Kaj je zdaj javni interes na področju izobraževanja? Jaz bi si želela, da bi to bila pridobitev čim bolj kvalitetnega znanja, ki ga potrebujejo otroci, in to preko institucij, ki jih zagotavlja država, ker je ona skrbnica, prva skrbnica javnega interesa. Dogovorili smo se, da bodo pravila drugačna, da bodo prilagojena, da omogočimo, da tudi tistim, ki imajo drugačne želje, drugačne poglede, omogočimo, da skozi proces pridobivanja znanja do njih pridejo, da imamo to obogatitveno toleranco. Ampak kaj se je zgodilo? Zgodilo se je to, da nekateri iz tega [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo še predlagatelj gospod Matjaž Han. Zaključnem razpravo. Odločanje o predlogu sklepa, da se začne postopek za dopolnitev ustave, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 39. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 16.55. Če bo Državni zbor predlog sklepa sprejel, bo takoj nadaljeval z razpravo o osnutku ustavnega zakona in o stališču Ustavne komisije ter o morebitnih amandmajih k stališču Ustavne komisije, in sicer v okviru preostanka skupnega časa poslanskih skupin, nepovezanega poslanca in predlagatelja. Amandmaje k stališču Ustavne komisije se lahko vlaga do konca razprave o osnutku ustavnega zakona in stališču Ustavne komisije. S tem prekinjam 2. točko dnevnega reda. Prehajamo na 39. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE ZA PREPOVED UPORABE PLASTIČNIH VREČK, KOZARCEV, KROŽNIKOV IN DRUGIH POSOD ZA ENKRATNO PAKIRANJE HRANE IN PIJAČE TER PLASTIČNEGA PRIBORA IN MIKROPLASTIKE. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina petih poslank in poslancev, s prvopodpisano gospo Violeto Tomić. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Violeti Tomić.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Veseli me, da vam lahko predstavim dopolnilno obrazložitev, ki je dobila kar veliko podporo na odboru. Odpadna plastika predstavlja vse večji okoljski problem, morda ni največji, ampak nedvomno pa je najvidnejši. Problem predstavljajo plastični izdelki za enkratno uporabo. To so plastične vrečke, kozarci, krožniki in druge posode za enkratno pakiranje hrane in pijače ter plastični pribor, katerih prepoved smo v Levici predlagali v priporočilih, ki jih danes obravnavamo. Življenjski cikel vseh teh izdelkov je zelo kratek, njihova uporaba gre po principu Uporabi in zavrzi. Večkratna uporaba teh izdelkov ni niti možna, niti zaželena s strani kapitala, ki te izdelke proizvaja. Plastične vrečke med izdelki za enkratno uporabo izstopajo. Po eni strani zato, ker so najbolj množičen tovrsten izdelek, po drugi strani pa zato, ker med temi izdelki predstavljajo tudi največji okoljski problem. Na leto se jih v svetu proizvede nekaj bilijonov in praktično vse prej ali slej romajo v smeti. Reciklira se jih zelo malo, ko plastične vrečke pridejo v naravno okolje, prve težave povzročajo že na kopnem. Zamašujejo kanalizacijske odtoke, smetijo obale, parke in ulice ter ogrožajo življenja in zdravje živali. Še večji problem pa predstavljajo, ko enkrat zaidejo v svetovna morja in oceane, kjer plavajo na površini in počasi razpadajo. Po podatkih Greenpeace naj bi plastika, ki plava po svetovnih morjih, letno ubila milijon morskih ptic in 100 tisoč morskih sesalcev. Gre za resen okoljski problem, ki terja radikalno in takojšnje ukrepanje. Vse več držav v svetu se odloča za prepoved prodaje plastičnih vrečk. V Evropski uniji sta prepoved uporabe sprejeli do zdaj Italija in Francija. Veliko držav članic Evropske unije se je odločilo potrošnjo plastičnih vrečk zmanjšati z uvedbo posebnih davščin na plastične vreče. Prva v Evropi je to leta 2002 storila Irska, ki je z obdavčitvijo 15 centov na vrečko uspela porabo plastičnih vrečk v zelo kratkem času znižati kar za 90 %. Podobne obdavčitve so do danes v Evropski uniji sprejele še Danska, Nemčija, Romunija in Združeno kraljestvo, poleg že prej omenjene Italije in Francije. Slovenije pa, žal, še vedno ni med temi državami. V Levici smo bili po sprejetju evropske direktive glede zmanjševanja potrošnje lahkih plastičnih nosilnih vrečk aprila 2015 zelo optimistični glede tega, da bo tudi Slovenija pod pritiskom Evropske unije kmalu uvedla poseben davek ali celo prepovedala plastične vrečke. Vlada je s prenosom direktive v naš pravni red dolgo časa zavlačevala, ko pa je julija letos zaradi groženj s finančnimi sankcijami s strani Evropske komisije do tega vendarle prišlo, smo bili, milo rečeno, razočarani. Sprememba Uredbe o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo predstavlja najbolj minimalen nabor ukrepov za zmanjševanje potrošnje plastičnih vrečk od tistih, ki jih daje na voljo evropska direktiva. Ta predvideva ukrepe, ki lahko vključujejo sprejetje ekonomskih instrumentov, kot so oblikovanje cen, davki in dajatve, ter tržnih omejitev, kot so prepovedi, če so te omejitve sorazmerne in niso diskriminatorne. Ukrepi se lahko sprejemajo za vse plastične vrečke, ne glede na debelino. Slovenija je najprej iz vladne uredbe izvzela najtanjše plastične vrečke, ki so z vidika varovanja okolja najbolj problematične, najhitreje se strgajo in najlažje reciklirajo. Slovenija ni uvedla posebnih dajatev, niti ni uvedla prepovedi dajanja plastičnih vrečk na trg, uredba zgolj določa, da se plastične vrečke na blagajnah ne smejo deliti brezplačno, kar se v večini trgovin že danes ne, in določila, da najnižja cena plastične vrečke ne sme biti nižja od cene, po kateri trgovci vrečke kupujejo od dobavitelja. Ker v Levici menimo, da je Vlada te spremembe uredbe naredila nezadostno, in ker menimo, da bi bilo treba dajanje plastičnih vrečk na trg prepovedati, skupaj z njimi pa še enako problematične in nepotrebne plastične krožnike, kozarce in druge plastične posode za enkratno pakiranje predpripravljene hrane, kot tudi vse kozmetične izdelke, ki vsebujejo drobce mikroplastike, smo predlagali predlog priporočila, ki ga danes obravnavamo. Veseli nas, da je pri večini strank naš predlog naletel na pozitiven odziv.
Predlog priporočila je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Danilu Antonu Rancu.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav poslankam in poslancem Državnega zbora in tudi predstavnikom ministrstva! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 34. seji 2. 11. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog priporočila Vladi Republike Slovenije za prepoved uporabe plastičnih vrečk, kozarcev, krožnikov in drugih posod za enkratno pakiranje hrane in pijače ter plastičnega pribora in mikroplastike, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisano Violeto Tomić. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor in Zakonodajno-pravne službe. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo, objavljeno na spletni strani Državnega zbora, imeli na voljo predlog priporočila, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade in predloge amandmajev. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podala poslanka Violeta Tomić. Poudarila je, da odpadna plastika postaja vse večji okoljski problem zaradi zelo dolge dobe razgradnje, ki lahko traja od 400 pa do tisoč let. Največji problem za okolje predstavlja plastična embalaža v obliki plastičnih vrečk in plastenk za enkratno uporabo, plastičnih kozarcev, krožnikov in pribora ter tako imenovana mikroplastika. Plastične vrečke so proizvedene iz nafte in zemeljskega plina. Že njihova proizvodnja zahteva ogromne količine pitne vode in energije, nato pa se naravni viri trošijo še tekom njihovega transporta. Proizvodni proces plastičnih vrečk povzroči več milijonov ton odpadnega materiala in več milijonov ton izpustov toplogrednih plinov v ozračje. Izpostavila je, da so posamezne države že zelo zgodaj začele na tak ali drugačen način omejevati porabo plastičnih vrečk. Med njimi so bile takšne, ki celo ne sodijo med najrazvitejše, kot je Bangladeš, ki je bil prva država, ki je prepovedala uporabo tankih plastičnih vrečk že leta 2002. Leta 2005 so plastične vrečke prepovedale tudi Eritreja, Ruanda in Somalija, Tanzanija pa je leto dni kasneje prepovedala uvoz in uporabo plastičnih vrečk za nakupovanje. Med državami EU, ki je uporabo plastičnih vrečk začela omejevat,i velja Republika Irska za najuspešnejši primer, ker je kot prva država na svetu uvedla davek na plastične vrečke. Njej je sledila Danska, ki je leta 2003 uvedla poseben davek za trgovce, ki dajejo v promet plastične vrečke, podoben ukrep pa je leta 2009 uvedla Malta. Do danes pa so podobne ukrepe za omejitev uporabe plastičnih vrečk sprejeli še v Franciji, Italiji, Nemčiji, Romuniji in Združenem kraljestvu. Poudarila je, da so po mnenju Poslanske skupine Levica spremembe uredbe, ki jih je pripravila Vlada, nezadostne in ne bodo znatno pripomogle k zmanjšanju uporabe plastičnih vrečk v Sloveniji, posledično ne bodo pripomogle k reševanju vse bolj perečega problema onesnaževanja okolja s plastiko. Prav tako so drugi izdelki iz plastike, kot so plastični kozarci, pribor, krožniki in posode za pakiranje ter prodajo pripravljene hrane po eni strani nepotrebni, saj se v večini primerov lahko uporabi železen, keramičen ali pa lesen pribor. Po drugi strani pa obstajajo biorazgradljive alternative med katerimi je, kot je bilo omenjeno, tudi lesen pribor. Opozorila ja še na problem onesnaženosti okolja z mikroplastiko. Gre za majhne plastične delce, ki so manjši od 5 milimetrov in večji od 300 milimetrov in zlasti predstavljajo problem, ko prispejo do morja in jih morski tokovi prenašajo leta in desetletja po morjih in oceanih. Mnenje Zakonodajno-pravne službe k predlogu priporočila je predstavila Špela Maček Guštin. Poudarila je, da Zakonodajno-pravna služba pojasnila naravo priporočila kot akta Državnega zbora, ki izhaja iz njegove nadzorne funkcije. Zaradi načela delitve oblasti je mogoče s priporočilom predlagati le ukrepe, ki spadajo v pristojnost tistih državnih organov, na katere se tak akt nanaša. Posledično je pomembno, da je besedilo priporočila jasno in notranje skladno, zato je bilo v konkretnem primeru opozorjeno na več nejasnosti in neskladnosti. V imenu Vlade je ministrica za okolje in prostor Irena Majcen izpostavila, da se priporočila Poslanske skupine Levica nanašajo na aktivnosti in ukrepe, ki jih je Vlada že izvajala. V razpravi je več poslancev razpravljalo o tej pereči problematiki. Izrazili so različna mnenja in tudi po svoje opozorili na primernost ukrepov za zmanjšanje plastične embalaže, v zvezi s tem tudi znižanje emisij toplogrednih plinov. Na koncu razprave smo sprejeli tudi amandmaje, in sicer k naslovu, potem amandma k 1. točki, amandma k 2. točki in amandma k 3. točki. Amandma k 3. točki se glasi: Državni zbor predlaga Vladi Republike Slovenije, da prepove dajanje v promet hrane in pijače v plastičnih kozarcih in plastičnih krožnikih in drugih plastičnih posodah za enkratno pakiranje hrane in pijače, vključno s priborom po francoskem zgledu.
Hvala lepa, gospod Ranc [[…]]
V nadaljevanju je sprejel odbor še amandma k točki 4 in v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o [[…]]
Gospod Ranc, hvala lepa [[…]]
[[…]]posameznih delih oziroma o točkah predloga priporočila in sprejel 2., 3., 4., 6. točko, ni pa sprejel 1. in 5. točke predloga priporočila. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga priporočila, v katere so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog priporočila je sestavni del tega poročila.
Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade Lidiji Stebernak, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor.
Spoštovane poslanke in poslanci! Skupina poslancev, s prvopodpisano poslanko Violeto Tomić, je Državnemu zboru Republike Slovenije predložila priporočilo Vladi Republike Slovenije za prepoved dajanja v promet plastičnih vrečk, kozarcev, krožnikov in drugih posod za enkratno pakiranje hrane in pijače ter plastičnega pribora in kozmetičnih izdelkov, ki vsebujejo mikroplastiko. Vladi so predlagali, da prepove prodajo plastičnih nosilnih vrečk, prodajo hrane in pijače v kozarcih, na krožnikih in drugih posodah, ki niso biorazgradljive, vključno s priborom, prodajo vseh produktov, ki vsebujejo mikroplastiko, ter da se predpišejo stroga pravila ravnanja z mikroplastiko, kot surovino za nadaljnjo izdelavo plastičnih izdelkov, z namenom čim večjega zmanjšanja iznosa mikroplastike v naravno okolje. Vlado so tudi pozvali, da se na evropski ravni začne aktivno zavzemati za tovrstno prepoved. Dejstvo je, da se plastični produkti uporabljajo za več namenov in njihova potrošnja se bo nadaljevala tudi v prihodnje. Posledici sedanje ravni potrošnje sta visoka raven smetenja, ki povzroča onesnaženost okolja in povečuje močno razširjen problem smetenja vodnih teles, ter neučinkovita raba virov. S to problematiko smo se v zadnjem času nemalokrat ukvarjali tudi v povezavi z našim morjem. Ministrstvo za okolje in prostor se močno zaveda problematike odpadne plastike in jo aktivno vključuje tako v normativne kot tudi v praktične rešitve. Aktivnosti ministrstva so usmerjene predvsem k zmanjševanju potrošnje določenih plastičnih izdelkov ter k ravnanju s plastičnimi izdelki in odpadki, ki imajo najmanjši negativni vpliv na okolje in zdravje ljudi. Aktivnosti zajemajo vrsto ukrepov na področju odpadkov, ki se povezujejo z ukrepi in pobudami na drugih področjih, ki niso nujno povezana z okoljem. Da bi zagotovili, da uporabljene plastične nosilne vrečke ne bodo končale v okolju kot odpadek, je treba potrošnikom podati čim več informacij o ustreznem ravnanju z odpadki. Pomembno vlogo pri zmanjševanju potrošnje plastičnih nosilnih vrečk imajo programi ozaveščanja potrošnikov na splošno in izobraževalni programi za otroke. Na podlagi uredbe o spremembah in dopolnitvah Uredbe o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo bo Ministrstvo za okolje in prostor v letu 2018 izvajalo ozaveščevalno kampanjo za širšo javnost, ki bo pripomogla k uresničevanju navedenih ciljev. Pri izvajanju aktivnosti je treba poudariti, da morajo biti te takšne, da zagotavljajo nemoteno delovanje notranjega trga, preprečujejo trgovinske ovire ter izkrivljanja in omejevanja konkurence v Evropski uniji. Zato menimo, da enostranski ukrepi niso ustrezna rešitev in se strinjamo s predlagatelji, ki poudarjajo pomen usklajenega delovanja na področju celotne Evropske unije. To Ministrstvo za okolje in prostor skozi vse svoje mednarodne aktivnosti zagovarja in bo v bodoče to počelo še bolj intenzivno. Za nas je zelo pomembno doseči prepoved dajanja na trg na nivoju celotne Evropske unije in ne zgolj na nivoju ene same države. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Človeštvo živi preko svojih meja. To ni novo dejstvo, tako kot ni novo dejstvo, da hedonizem in brezbrižnost bogatejšega dela tega sveta potiska na eni strani v revščino, na drugi pa v globalno okoljsko katastrofo drugi, manj premožni del tega planeta. Dejstvo je, da zdravo življenjsko okolje napredku navkljub ostaja vedno bolj ogroženo in da samo tehnološki napredek ne bo dovolj, da bi zajezili, čeprav se nekateri že odpovedujejo celo Pariškemu podnebnemu sporazumu, okoljske spremembe, globalno segrevanje, skratka vse, kar v jedru bistveno bolj kot katerikoli drugi proces ogroža življenje, kot ga poznamo. Zavedanje, da moramo resno nasloviti tako vprašanje revščine kot tudi vprašanje varovanja okolja navkljub dejstvu, da se tega zavedamo globalno, seveda zaostajamo za tempom, ki bi omogočil resno soočenje z obema izzivoma, ki sta med seboj še kako povezana. Simptom tega, kar počnemo narobe, je tudi prekomerna ali pa celo neomejena raba plastičnih vrečk in je na nek način simptom bistveno večjega izziva, ki je pred nami. Slednje seveda ne pomeni, da je naslavljanje tovrstnih majhnih izzivov kaj manj pomembno. Prav nasprotno, ob fiasku velikega Pariškega podnebnega sporazuma bo v bodoče še bistveno bolj pomembno, da skozi majhne korake, ki ga predstavlja tudi naslavljanje vprašanja omejevanja rabe plastičnih vrečk, skušamo doseči vsaj minimalne cilje, ki bi še omogočili, da zavremo ali pa vsaj, kolikor je le mogoče, upočasnimo tempo globalnega segrevanja in sprememb, ki v marsikaterem delu sveta ne samo za vrsto človeka, ampak za celotni ekosistem predstavljajo izjemno nevarnost. Zato razumemo dopolnjeni predlog stališča kot korak v pravo smer, ob splošni oceni, da bi si verjetno na področju okoljske politike in preprečevanja globalnih ekoloških sprememb morali dovoliti biti bolj ambiciozni. Ampak tudi to je eden izmed načinov, zato bomo dopolnjeni predlog priporočila Socialni demokrati podprli ter ob tem upamo, da to ni zadnji v vrsti majhnih korakov, ki jih lahko skupaj naredimo, da tudi sami vplivamo na velike spremembe na globalni ravni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Pred nami je predlog priporočila Vladi Republike Slovenije za prepoved uporabe plastičnih vrečk, kozarcev, krožnikov in drugih posod za enkratno pakiranje hrane in pijače ter plastičnega pribora in mikroplastike. Odbor za infrastrukturo okolje in prostor je sprejel štiri nekoliko dopolnjene predloge priporočil. V letu 2014 je v Sloveniji nastalo okoli 4,6 milijona ton odpadkov, od tega je v proizvodnih dejavnostih nastalo 59 %, to je malo manj kot 2,8 milijona ton, v storitvenih dejavnostih 29 %, to je skoraj 1,4 milijona ton, gospodinjstva pa so povzročila 12 %, to je malo več kot pol milijona ton vseh vrst odpadkov. Vseh komunalnih odpadkov je nastalo 19 %, to je nekaj manj kot 900 tisoč ton. Vlada je kot instrument za izpolnitev preprečevanja nastajanja odpadkov, zagotavljanje predpisanega ravnanja z odpadki in dosego ciljev ravnanja z odpadki za obdobje do leta 2020 oziroma 2030 predlagala program ravnanja z odpadki in program preprečevanja odpadkov. Glavni namen operativnega programa je, da z izvajanjem tega programa Slovenija sledi strateškim usmeritvam evropskih politik, ki ob poudarjanju preprečevanja nastajanja odpadkov dajejo prednost pripravi odpadkov za ponovno uporabo in njihovemu recikliranju pred energetsko predelavo odpadkov, predelavi odpadkov pa prednost pred njihovim odstranjevanjem, če in kjer to predstavlja najboljšo možnost z vidika varstva okolja ob upoštevanju tehnične izvedljivosti in ekonomske smiselnosti. V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo hierarhijo ravnanja z odpadki po sistemu, prvič, preprečevanju odpadkov; drugič, pripravo odpadkov za ponovno uporabo; tretjič, recikliranje; četrtič, energetska predelava in nazadnje, odlaganje preostankov odpadkov. Vlada je sprejela spremembo uredbe o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo, s katero želi trajno zmanjšati potrošnjo lahkih plastičnih nosilnih vrečk, zato bodo v Sloveniji s 1. januarjem 2019 na vseh prodajnih mestih blaga ali izdelkov prepovedane brezplačne plastične nosilne vrečke, ne glede na debelino njihove stene. V skladu z evropsko direktivo so iz tega ukrepa izvzete zelo lahke plastične nosilne vrečke, ki so namenjene za primarno embalažo svežih živil, ki niso predpakirana. V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo predlog, da se plastika čim prej izloči kot embalaža zaradi nerazgradljivosti. Napredna tehnologija nam omogoča, da naravne materiale obdelamo na način, ki nam omogoči kvalitetno in razgradljivo embalažo. Zgovoren je podatek, da posameznik v Sloveniji trenutno na letni ravni porabi kar 150 do 300 vrečk. Okoljski cilj je, da se do konca leta 2019 zmanjša letna raven potrošnjelahkih plastičnih nosilnih vrečk pod 90 takih vrečk na osebo in pod 40 lahkih plastičnih nosilnih vrečk na osebo do konca leta 2025. V naši poslanski skupini se zavzemamo za pravično plačilo pri odlaganju odpadkov. Torej plačaj toliko, kolikor odložiš oziroma odvržeš. Vsekakor sledimo cilju, ki smo ga zapisali v naš program. Zavzemali se bomo za zmanjševanje odpadkov na izvoru, za njihovo vnovično uporabo, termično izrabo in neškodljivo odlaganje in shranjevanje ostankov odpadkov. Podpirali bomo projekte, ki bodo imeli že v svoji zasnovi tudi minimiziranje proizvedenih odpadkov in embalaže ter predviden čim večji del njihovega recikliranja. Predloge priporočil bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije soglasno podprli.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Najlepša hvala podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat! V potrošniški družbi nas kapital v navezi s svojimi lakaji v državnih organih nenehno prepričuje, da bomo kot posamezniki dosegli srečo zgolj s tem, da bomo kupovali stvari, za katere namigujejo ali pa nas tudi celo prepričujejo, da jih potrebujemo. Prepričujejo nas, da bomo kot družba napredovali, če bomo čim več trošili. Silijo nas v dolge delavnike, kjer puščamo najbolj produktivne trenutke našega življenja, da iz nas na koncu iztisnejo presežno vrednost v blagih, ki jih ustvarjamo in ki nam jih nato oni prodajajo nazaj po zasoljenih cenah. Ker jim nasedamo, svojo srečo vedno znova iščemo v blagu, ki ga kupujemo, čeprav je zadovoljstvo, ki ga ob tem občutimo, zelo kratkotrajno. Zato nam nikoli ni dovolj. Zato rabimo vedno nove produkte, po katerih nam željo prek oglaševalskih kampanj vceplja kapital. Seveda na ta način nikoli nismo in tudi ne bomo srečni. To ni njihov interes, ker srečni ljudje enostavno ne trošijo. Težko bi našli izdelek, ki bolje simbolizira potrošniško družbo, kot je plastična vrečka. Nikoli jih nimamo dovolj. Že ko jo kupimo, vemo, da jo bomo naslednji trenutek zavrgli in da bomo že ob naslednjem obisku trgovine verjetno kupili novo. Plastične vrečke niso narejene zato, da bi jih uporabljali celo življenje. Hitro se strgajo, tiste, v katere nam pakirajo sadje, zelenjavo in meso, niso uporabne več kot enkrat, tudi če ostanejo cele. Poleg tega medtem ko jih nosimo naokoli, služijo kot brezplačni reklamni pano za prodajalce. Ker večino svojega življenja puščamo v tovarnah, pisarnah, trgovinah, nimamo časa za najbolj osnovne človeške funkcije, kot je priprava hrane, obedovanje v družbi ljudi, ki jih imamo radi, jih cenimo in z njimi tudi hrano delimo. Nimamo časa niti za pomivanje posode, ker vsak tak trenutek pomeni manj časa, ki ga lahko preživimo na delu, kjer kapital iz nas iztiska še zadnje atome življenja. Zato vse bolj pogosto posegamo po hitro pripravljeni hrani in pijači, ki nam jo servirajo na plastičnih krožnikih, v plastičnih kozarcih in drugih plastičnih posodah za distribucijo industrijsko pripravljene hrane. Jemo s plastično žlico, ker je to za nas v tej družbi časovno bolj ekonomično, da se lahko potem večji del življenja ženemo za tem, da bi nekoč jedli s srebrno žlico, čeprav nam je vse bolj jasno, da se nas bo večina kmalu rojevala in pa tudi umirala v ceneni plastiki, medtem ko bodo ostali materiali rezervirani za tisti 1 % na vrhu. Ker nas kapital prepričuje, da bomo uspešni samo, če bomo lepi, zdravi, nasmejani kot kakšne manekenke ali manekeni iz reklam, ki jih za svoje oglaševalske namene vzreja modna industrija, nenehno kupujemo produkte, s katerimi se ženemo za večno mladostjo. Vse več teh produktov danes vsebuje majhne dele plastike, tako imenovano mikroplastiko, ki jo po vsaki uporabi spiramo v naše vodotoke in posledično na koncu morja in oceane. V svoji nenasitnosti po vedno večji potrošnji in rasti smo s plastiko onesnažili vse kotičke tega planeta. Čas je, da temu naredimo konec. Zato smo v Levici predlagali priporočila, ki se obravnavajo danes. Okoljske omejitve našega planeta nam narekujejo, da svojo potrošnjo ustavimo. Onesnaženost s plastiko od nas terja, da prenehamo z brezbrižnim odmetavanjem plastičnih izdelkov v naše naravno okolje. Prepoved plastičnih vrečk, krožnikov, kozarcev in drugih posod za enkratno prodajo predpripravljene hrane ter kozmetičnih izdelkov, ki vsebujejo mikroplastiko, je nujna zaradi vse hujše onesnaženosti s plastiko, ki smo ji priča. Ima pa tudi pomembno simbolno sporočilo. Če je plastična vrečka simbol potrošniške družbe, potem je njena prepoved sporočilo, da smo kot družba pripravljeni prekiniti s potrošniško mentaliteto in se upreti diktatu kapitala. S prepovedjo pa sporočamo tudi, da smo pripravljeni na nove oblike družbenoekonomskega organiziranja, kjer produkcija ne bo podrejena kovanju dobičkov peščice, ampak v prvi vrsti potrebam vseh ljudi.
Hvala lepa. Gospod Franc Laj bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, drage kolegice in kolegi! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo predlog priporočil v zvezi s prepovedjo uporabe plastičnih vrečk, kozarcev, krožnikov in drugih posod za enkratno pakiranje hrane in pijače ter plastičnega pribora in omejevanje uporabe in vnosa v okolje mikroplastike. Za Slovenijo je izrednega pomena, da je čim manj tovrstnih materialov, plastičnih vrečk, ne smemo pozabiti tudi na plastenke, ki tukaj niso posebej omenjene, da se v čim manjši meri vse to znajde v okolju, ker skoraj dnevno promoviramo Slovenija – zelena destinacija. Spomnimo se, pred leti je bilo veliko tega v vodotokih, v naravi, veliko tega se je potem saniralo na račun prostovoljstva s čistilnimi akcijami, vendar je naše mnenje, da to ni pravi način. Pravi način je, da že v osnovnih šolah pride do ozaveščanja otrok, da bodo znali ravnati, to pomeni, če bodo prišli do tovrstne embalaže, do katere bodo seveda prišli, ker živimo v potrošniški družbi, da ne bodo odvrgli na nekontroliran način in s tem onesnaževali okolja. Ne moremo reči, da ni bilo ničesar narejenega na ozaveščanju. Veliko je bilo narejenega, vendar še zdaleč nismo dosegli tistega cilja, ki smo si ga zastavili. Kot sem rekel, ozaveščanje in še enkrat ozaveščanje. Kampanje bi morale biti v to smer zelo ciljno nastavljene, da bi lahko dajale boljše rezultate. Naše mnenje je, da okoljske dajatve, ki jih je Slovenija uvedla z uredbo o okoljski dajatvi za onesnaževanje okolja zaradi nastajanja odpadne embalaže v letu 2006, tudi niso dale pričakovanih rezultatov. Potrošniki se navadijo teh dajatev, ki se zaračunajo v ceno izdelka, in to sčasoma izgubi učinek. Zato je pomembno na dolgi rok, da dejansko pridemo do tega, da s strožjimi ukrepi omejujemo uporabo plastične embalaže. Predlog priporočil podpiramo tudi zaradi tega, ker smatramo, da tudi evropska direktiva 2015/720 EU, ki bo s 1. januarjem 2019 začela veljati in bo na podlagi tega prepovedana brezplačna plastična embalaža na vseh prodajnih mestih blaga in izdelkov. Tudi tu smatramo, da dolgoročnega učinka ne moremo pričakovati. Želeli bi, da bi se končno tudi mi kot država, zeleno naravnana, pridružili vsem tistim državam, ki so že zelo veliko naredile v to smer. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Gospod Danilo Anton Ranc bo predstavil stališče Poslanske skupine SMC.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavnici ministrstva, kolegice poslanke in poslanci! Tudi v Poslanski skupini modernega centra smo se aktivno vključili v razpravo o priporočilih in mislim, da gre za pobudo, ki je dosegla zelo veliko podporo in konsenz med vsemi parlamentarci, da tudi s to podporo izražamo naklonjenost naši zeleni Sloveniji in priložnostim, ki nam jih ta zelena Slovenija tudi ponuja. V Poslanski skupini modernega centra se zavedamo, da je onesnaževanje s plastiko velik svetovni ekološki problem, zato podpiramo vsa prizadevanja, ki potekajo v tej smeri. Nedvomno smo zaznali, da si Ministrstvo za okolje in prostor zelo prizadeva delovati v tej smeri v skladu z evropskimi direktivami, vendar smo ugotovili, da bi v tem trenutku lahko neko aktivnejšo pobudo na tem področju podali in priporočilo na še smelejše korake v tej smeri v Evropski uniji. V Državnem zboru se vse premalo pogovarjamo o okoljskih problemih, s katerimi se sooča naša skupnost. Odveč bi bilo naštevati vse zastrašujoče podatke okoljskih organizacij in vseh tistih, ki se borijo za to, da bi živeli v čistejšem okolju. Menimo tudi, da smo tudi premalo ambiciozni, da bi morale biti naše poteze tukaj še bolj smele. Zakaj bi na primer uvažali zelo drag granulat na osnovi nafte, ki ni naš naravni vir? Zakaj se ne bi usmerili v porabo materiala, ki ga imamo v izobilju, to je les, ki raste v naših gozdovih, in to našo nafto, domačo nafto v obliki lesa uporabili za izdelke, tokrat lahko govorimo o papirnatih vrečkah, ki bi jih lahko proizvajali iz tega našega naravnega vira. S tem bi zelo prispevali k zniževanju ogljičnega odtisa, poleg tega bi lahko ustvarili nova delovna mesta, namesto da ta nepredelan les izvažamo v tujino. Tukaj je ena velika priložnost, da delujemo v tej smeri in ravno v tem pogledu se nam ponuja tudi edinstvena priložnost, da plastične materiale nadomestimo z naravnimi materiali. Tokrat govorim seveda o papirju in o vrečkah, ki bi se izdelovale iz tega papirja, nenazadnje pa tudi o lesenem priboru in drugih artiklih, ki bi lahko na svoj način prispevali k boljšemu okolju in uporabi naših naravnih virov. Potrošnja plastičnih vreč se sicer v Uniji močno razlikuje zaradi razlik v potrošniških navadah, okoljski ozaveščenosti in učinkovitosti ukrepov politike, ki jih sprejemajo države članic. Nekaterim državam članicam je uspelo občutno zmanjšati potrošnjo plastičnih vrečk in v najuspešnejših sedmih državah članicah raven potrošnje takih vrečk znaša 20 % povprečne porabe v Uniji. Seveda pa se tokrat lahko zgledujemo tudi po nekaterih drugih državah, ki so še bolj smelo pristopile k tem ukrepom in nekatere celo v celoti prepovedale uporabo plastičnih vrečk. V Sloveniji bodo s 1. januarjem 2019 na vseh prodajnih mestih blaga in izdelkov prepovedane brezplačne plastične nosilne vrečke, ne glede na debelino njihove stene. Vlada je namreč že sprejela spremembo uredbe o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo, s katero smo v slovenski pravni red prenesli evropsko direktivo glede zmanjšanja potrošnje tovrstnih vrečk. S primernimi ukrepi naj bi se odpravilo smetenje, spremenili se naj bi vedenjski vzorci potrošnikov in spodbujalo preprečevanje odpadkov. V uredbi je v skladu z direktivo določen okoljski cilj, da se do konca leta 2019 zmanjša letna raven potrošnje takšnih plastičnih nosilnih vrečk pod 90 na osebo in pod 40 plastičnih nosilnih vrečk na osebo do konca leta 2025. V poslanski skupini podpiramo priporočila v smeri zmanjšanja onesnaževanja okolja s težkorazgradljivimi odpadki in njihovo zamenjavo z naravnimi materiali. Še posebej se zavzemamo za to, da bi v Sloveniji uporabili več lesa in ga pridelali v materiale, ki so naravno obnovljivi, zato tudi ta priporočila podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovane kolegice in kolegi! Priporočila Vladi Republike Slovenije za prepoved uporabe plastičnih vrečk, kozarcev, krožnikov in drugih posod za pakiranje hrane in pijač ter plastičnega pribora in mikroplastike so opozorilo Vladi oziroma Uredbi o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo, ki v praksi ne rešuje zmanjšanja uporabe plastičnih vrečk in drobne plastične embalaže v Republiki Sloveniji. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da je področje onesnaževanja okolja s plastično embalažo zelo kompleksno in široko, zato ga je treba reševati s sistemskim pristopom tako na strani proizvajalcev, uporabnikov kot na strani potrošnikov. V Slovenski demokratski stranki smo podprli amandma, ki je bil izoblikovan na Odboru za infrastrukturo, da se na ravni Evropske unije Vlada Republike Slovenije začne aktivno zavzemati za prepoved plastične embalaže in za uporabo embalaže iz okolju prijaznih materialov. Dopolnjena priporočila glede varstva okolja s preprečevanjem onesnaževanja z plastičnimi vrečkami in drobno plastično embalažo bomo v Slovenski demokratski stranki podprli.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! Ljudje na leto odvržemo med 500 in tisoč milijardami plastičnih vrečk ter ogromne količine druge odpadne plastike, ki zelo pogosto pristane v naravi, še posebej v oceanih. Med ljudmi se sicer že širi ozaveščenost, da vrečke in odpadna plastika postajajo vse večji okoljski problem, sploh če vemo, da vsaka vrečka potrebuje za razgradnjo okrog tisoč let. Zato že nekaj let tudi v Sloveniji poteka dan brez plastične vrečke, ki je nastal v okviru iniciative Svet brez vrečk, ki si prizadeva za drastično zmanjšanje uporabe plastičnih vrečk, predvsem tistih za enkratno uporabo. Z zmanjševanjem uporabe teh vrečk bi namreč enormno zmanjšali negativne vplive na okolje, predvsem na oceane. Aprila letos so evropski poslanci glasovali za zakonodajo, ki terja 80-odstotno zmanjšanje uporabe najbolj razširjenih tankih plastičnih vrečk do leta 2019. Tako bo tudi v naši državi s 1. januarjem 2019 na vseh prodajnih mestih blaga ali izdelkov začela veljati prepoved brezplačnih plastičnih nosilnih vrečk, ne glede na debelino njihove stene. Vlada je namreč poleti sprejela spremembo Uredbe o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo, s katero želi trajno zmanjšati potrošnjo lahkih plastičnih nosilnih vrečk. Tudi v Poslanski skupini Desus se zavedamo škodljivosti mikroplastike, zato smo na matičnem delovnem telesu podprli amandmiran predlog priporočila, s katerim predlagamo Vladi, da se začne na evropski ravni zavzemati za prepoved dajanja v promet plastičnih vrečk, kozarcev, krožnikov in drugih posod za enkratno pakiranje hrane in pijače ter plastičnega pribora in mikroplastike. Vlada naj s podzakonskimi akti predpiše tudi druga pravila ravnanja z mikroplastiko, s ciljem čim večjega zmanjšanja iznosa mikroplastike v naravno okolje. Po naši oceni si mora Vlada še naprej prizadevati za povezovanje ukrepov na področju odpadkov z ukrepi in pobudami na drugih področjih, vključno z ukrepi za zmanjšanje smetenja na kopnem, za trajnostno načrtovanje plastike in za zmanjšanje uporabe mikroplastike v proizvodih. Izjemno pomembno je tudi ozaveščanje javnosti in spreminjanje vedenjskih vzorcev. V Poslanski skupini Desus bi bili zelo veseli, da bi se Slovenija čim prej znašla v družbi držav, ki so popolnoma prepovedale plastične vrečke. Med temi državami najdemo tudi Kenijo, Ruando, Mavretanijo in Maroko. Kenija ima uvedene celo zelo visoke kazni za tiste, ki bodo kršili prepoved uporabe, izdelave ali uvoza plastičnih vrečk. Najnižja kazen znaša 16 tisoč evrov oziroma leto dni zapora. Tudi med našimi potrošniki se mora razširiti zavedanje, da vsak posameznik lahko zmanjša število plastičnih vrečk s tem, da prinese vrečko s seboj, da uporablja vrečke iz blaga ali papirnate vrečke ali pa nakup zloži v kartonske škatle, ki so velikokrat spravljene v bližini trgovinske blagajne. V Poslanski skupini Desus nas veseli, da je med potrošniki sicer že zdaj opaziti veliko ekološko ozaveščenost, saj vedno več ljudi zavrne ponujeno plastično vrečko. Naj na koncu še enkrat ponovim, da bo Poslanska skupina Desus podprla dopolnjeni predlog priporočila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o točkah dopolnjenega predloga priporočila in o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 20. novembra leta 17. V razpravo dajem 2. točko dopolnjenega predloga priporočila in amandmaja Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Prosim, če se prijavite. Besedo ima gospa Violeta Tomić, predlagatelj.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Moram uvodoma povedati, da me izjemno veseli, da smo v tej razpravi prišli do konsenza, da je treba res nekaj ukreniti glede plastike, ki je enormen okoljevarstveni problem. Nekateri znanstveniki pravijo, da nam sledi doba, ki se ji bo reklo doba plastike. Tako kot smo imeli kameno dobo, imeli smo železno dobo, bakreno dobo, prihaja plastična doba. Samo ta ne bo minila, ne bo minila sama od sebe, ker, kot smo rekli, skoraj tisoč let traja razgradnja plastike, nihče od nas tega ne bo doživel, medtem ko jo dejansko uporabljamo cca zadnjih 50 let. 2 milijona let je človeštvo preživelo brez tega materiala, danes pa se nam zdi to popolnoma nemogoče. Ravno zato smo dali ta priporočila, vendar smo dodali še dva amandmaja k 2. točki, kjer besedo »uporabo« nadomestimo z besedo »dajanja«, besedo »vrečk« pa z besedo »v promet«. Se pravi, »prepoved dajanja v promet«. Zakaj? Zato ker ne želimo stigmatizirati uporabnikov teh vrečk, ampak tiste, ki bodo te vrečke dajali, pa če tudi brezplačno. V 2. točki pa besedo »materialov« nadomestimo in dodamo besedilo »ter nemudoma pristopi k implementaciji teh politik v Sloveniji«. Z amandmajem se tukaj zavzemamo, da Vlada ob zavzemanju za prepoved dajanja plastičnih nosilnih vrečk na ravni Evropske unije takšno prepoved že predhodno implementira tudi v Sloveniji, kajti kako se bomo zavzemali za nekaj na nivoju Evropske unije, če sami pri nas ne bomo za to poskrbeli. Pravno podlago za takšno prepoved ima Slovenija kot članica Evropske unije v direktivi Sveta z dne 29. aprila 2015 o spremembi direktive glede zmanjšanja potrošnje lahkih plastičnih nosilnih vrečk, ki za spodbujanje trajnega zmanjševanja potrošnje lahkih plastičnih nosilnih vrečk predvideva tudi ukrepe, ki lahko vključujejo sprejetje ekonomskih instrumentov, kot so oblikovanje cen, davki in dajatve, ter tržnih omejitev, kot so tudi prepovedi, če so te omejitve sorazmerne in niso diskriminatorne. Pri tem bi sledila zgledu Francije in Italije, ki sta takšne prepovedi že uvedli. Toliko o predstavitvi amandmajev in želim si, da tako kot naša priporočila podprete tudi amandmaje, ki so vsebinske narave in tudi druge bolj tehnične. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc. Izvolite.
Hvala za besedo. Sam se bom bolj osredotočil na razpravo o priporočilih kot celoti. Že sam sem v stališču poslanske skupine dal nekaj poudarkov, mogoče bo nekdo rekel, da se ponavljam, ampak vendarle je bolje, da se večkrat sliši neka dobra pobuda, da komu sede na uho, kot pa da gremo mimo nekih priložnosti, ki jih naša država ima. Še posebej sem bil zelo presenečen, da nekatere države, bom jih kar naštel, Bangladeš, Eritreja, Ruanda, Somalija, Tanzanija so nekje dojele vsebino pomena in pa negativnega ekološkega vpliva predvsem na naše zdravo okolje. In se sprašujem, zakaj ne bi temu vzoru sledili tudi mi v Sloveniji, še posebej zato, ker so tudi nekatere države v Evropski uniji, kot so Irska, Danska, Malta, Francija, Italija, Nemčija, Romunija, Združeno Kraljestvo že začele delovati v tej smeri. Jaz pozitivno ocenjujem tudi delo ministrstva, ki se v spletu različnih okoliščin, včasih tudi lobijev, srečuje z različnimi pritiski enih in drugih interesov. Tu trčimo ob lobi plastičarjev, naftne industrije in drugih, in vse pobude o ukrepih v smeri izboljšanja okolja na način, da bi zmanjšali porabo plastičnih materialov in derivatov na osnovi nafte, ki onesnažujejo okolje, znižujejo naše okoljske pogoje za bivanje in povzročajo emisije toplogrednih plinov. Mi v Sloveniji smo se na načelni ravni teh zadev zelo dobro zavedli, oblikovali smo pametne specializacije, krožno gospodarstvo in druge strateške ukrepe, ki so naravnani v tej smeri. Tako da ocenjujem, da smo na pravi poti, seveda pa s temi priporočili dajemo dodaten pospešek uresničevanju teh ukrepov na področju zmanjševanja okolju škodljivih materialov v našem vsakdanjem življenju. Naj še enkrat ponovim, mi smo v deželi, ki nam na dlani ponuja ta naravni vir, ki bi ga lahko s pridom uporabili v konkretno neki tovarni celuloze in papirja, govorim o tovarni Krško, ki na žalost ne deluje več, ki je letno predelala milijon kubikov lesa v papir, ki bi ga lahko s pridom uporabili. Konkretno v tem primeru tudi za vrečke. In tu gre za en strateški sistemski ukrep, ki bi prinesel multiplikativne učinke v celi verigi, prinesel bi dodatna delovna mesta in zmanjšal energetsko in drugo odvisnost od drugih držav, ki razpolagajo z nafto. Mi imamo na dlani les, dajmo ga uporabiti in predpišimo, če ne gre drugače z zgledi, ampak včasih, da zadevo premakneš hitreje naprej, je zelo dobrodošel kakšen konkreten ukrep. Tudi s tega vidika bi se osredotočil predvsem na to, dajmo pri nas ta ukrep uveljaviti čim prej, ker druge države v soseščini mogoče čakajo na to priložnost, pa teh naravnih virov nimajo. Seveda se dogaja, da les od nas uvažajo, mi danes izvozimo okrog 5 milijonov kubikov lesa, ki bi ga lahko s pridom uporabili za izdelavo papirja in s tem bi imeli več makroekonomskih koristi in vseh drugih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Najprej se zahvaljujem za podporo. Kot drugo, strinjam se s tem, kar je kolega Anton Danilo govoril pred mano. Ko poslušam to razpravo, se spomnim na enega pogosto pozabljenega družboslovca, sociologa, rojenega v Vroclavu, preživel je skoraj celo 20. stoletje, judovskega porekla, nekateri pravijo, da je nemški, drugi pravijo, da je angleški sociolog, to je Norbert Elias. Norbert Elias je znan predvsem po svojem ključnem delu, ki smo ga v slovenščino prevajali kot proces civiliziranja ali pa, če hočete, tudi proces deciviliziranja. Mi se dejansko pogovarjamo o neki zadevi, ki bi ji lahko »prfoksarsko« rekel proces reciviliziranja. Mi se zdaj moramo nekako zavedati teh dejstev, ki ste jih nekje poguglali, prebrali. Jaz sem že kar pred časom Vlado spraševal o nekih ukrepih vis a vis študiji, ki je analizirala vsebnost mikroplastike v organizmih in tudi na izbranem vzorcu plaž, če po domače povem v Jadranu. Konkretno samo analizo so potem izvedli v Sloveniji, kjer je kazalo na neke relativno zaskrbljujoče podatke. Zdaj mi večinoma verjetno niti ne vemo, dokler nismo o tem podučeni, da vsakič, ko si peremo zobe, vsakič, ko si, ne le dame, tudi lepotci, kot kolega Ferluga, delajo facelifting in tako naprej, da v bistvu spravljamo v obtok in vodotoke mikroplastiko. Ampak ko se dotaknemo teh zadev – sam se imam za nemarksističnega nekomunističnega levičarja, malo zdravo kmečko, pa tudi onkraj pragmatičnega, se moramo vprašati dve zadevi. Prvo tisto, Evropa nam ukazuje, Evropa nam veleva, do takrat bomo morali bla, bla, bla in potem katerakoli vlada bo, bomo nekaj mahali, joj, mudi se, konec sveta, gor in dol, vmes bo pa nekdo razvil tehnologijo, ki nam jo bo proda. In bo vlekel dobičke v tujino. To je razlika med BDP pa NNP. BDP meri, kjer se »rinta« za preslabo plačo, NNP pa, kam grejo dobički. In tu imamo nek velik problem z MGRT, ki naj bi bilo Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, pa v veliki meri to ni. Navsezadnje dokler to poslušam, berem tukaj Predlog zakona o spodbujanju razvoja turizma, ki skoraj nič ne omeni »zeleno ljubim te zeleno«, čeprav bi se Slovenija morala brendati, ne vem, trojna ali četvorna doza zelenega in v to tudi v bistvu umeščati to zgodbo. Ekscesi pa se v nekih družbah, ki mislijo sami sebe, delajo na način, da imaš nek delujoči FURS in neko ustrezno davčno zakonodajo, ki te bo penalizirala, če boš hotel biti ekscesen. Ampak ne penalizirati reveža, pač pa tistega, ki ima možnost, da se lahko vede drugače in izbira med alternativami. V Mariboru slovim kot človek, ki blazno teži okrog tega, ampak potem vam kakšna trgovka v Sparu, pa verjetno tudi kje drugje, največ hodim v Spar, reče, da saj bi ona dala, ampak potem jo bo šefica tam »gušila«, če mi vsake zadeve v neko plastično vrečko ne zavije. V nekih demokratičnih sistemih, kar naj bi bili, moramo ob mišljenju neke prepovedi misliti tudi alternativo in nekaj, kar ne predavajo ali pa predavajo, pa vsi študentje sedijo na ušesih, na ekonomskih in sorodnih fakultetah, tudi neke narodnogospodarstvene elemente. Izvorni pomen besede »oikos«, vemo, kaj je. Se mi zdi, da v tej luči mora naslednja vlada vzpostaviti elemente za neke alternative. Navsezadnje se da tudi te določene plastičarje »prebacljat«, da bodo delali neke druge in drugačne nosilne elemente embalaže, kar je navsezadnje tudi neka odgovorna gospodarska politika. Se mi zdi, da je to korak v dobro smer. Seveda pa moramo ne zaradi EU, ampak zaradi nas razmišljati to prihodnost in katere so alternativne tehnologije, kar je kolega Anton Danilo tudi zelo lepo nakazal. Se mi zdi, da to, da smo relativno majhni, še ne pomeni, da smo lahko neumni. Na tej točki bi se ustavil. Seveda pa imamo domače znanje, ki zna delati alternative, ampak pogosto to svoje znanje izvaža kam v tujino, ker, če se izrazim v jeziku, ki vam bo razumljiv, niso iz pravih kvot. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa. Tudi sam bi se rad vključil. Mene je prav veselilo, da je ta tematika enkrat prišla tudi na obravnavo na odbor, ker sem že večkrat razpravljal o tem, da imamo pri nas v Sloveniji »smetarski turizem« in ga nikakor ne moremo odpraviti, kljub temu da se je kar nekaj centrov za ravnanje z odpadki zgradilo po Sloveniji, vendar ti niso enakomerno razporejeni po celotni državi. Tisti, ki so zgrajeni, so preveliki, za nek prejšnji čas, ko je bila politika taka, da naj bi se večina odpadkov odlagala. Pri nas na Dolenjskem imamo kapacitete po novih programih ali pa po evropski politiki za približno 400 let, in ne vem, kaj se bo tukaj odlagalo. Imamo pa tudi sam sistem ravnanja z odpadki, recimo samega zbiranja. Vemo, da ta operativni program ravnanja z odpadki iz leta 2015 favorizira najprej zmanjševanje na samem izvoru odpadkov, povzročiteljev in tukaj je tudi današnja tematika. V skupni količini odpadkov, bom govoril samo o gospodinjstvih, ker se tudi najbolj tiče plastičnih vrečk, pa še o različnih trgovinah, je približno tri četrtine ali dve tretjini do tri četrtine je embalaže. Ta embalaža se zdaj zbira že na izvoru, kjer imajo pobiranje od vrat do vrat, kjer ločuje vsako gospodinjstvo že pri sebi doma, in to je zelo lahko potem tudi nadzirati. To nadzirajo občinski inšpektorji, tudi sankcionirajo, če je treba, in potem se ta embalaža zbira v zbirnoreciklažnih centrih, ki jih občine imajo, in od tam naprej določena podjetja prevzamejo to embalažo. Ljudje dobijo plačano embalažnino. Kjer pa tega ni, kjer je pa zbiranje odpadkov, ker je cenejše zbiranje v neke skupne kontejnerje za 4, 5 gospodinjstev, in potem imajo še ekološke otoke, kjer se pa ločuje steklo, plastika, odpadki, tam pa je kontrola skoraj nemogoča, ker se nekateri enostavno ne držijo tega. Kako naj inšpektor ve, če 4 ali 5 gospodinjstev odlaga v isti kontejner, kdo je odložil nepravilno, da bi potem lahko sankcioniral? Tam po navadi kontejnerji tako zijajo od enega pobiranja do drugega in se v teh mešanih komunalnih odpadkih najde vsaj polovica tudi embalaž. Pobiranje od vrat do vrat, da se kontrolira na samem izvoru, je pa malo dražje, je pa potem ceneje naprej. Ampak če povzročitelj plača tudi embalažo, ki jo da v mešane komunalne odpadke, tisti, ki se s tem ukvarjajo, imajo večjo količino, več lahko zaračunajo. Ni pa to pravično. Tudi v tem programu piše in evropska direktiva pravi, ker gre za javno gospodarsko službo, za storitev, da se mora zaračunati povzročitelju tisto, kar povzroči. Ne pa kar tako pavšalno. Jaz sem si pogledal položnico, ko zbiramo, in to nekaj gospodinjstev, da mi na mesec zaračunajo 97 kilogramov odpadkov. Jaz vem, da ne odložimo niti četrtine teh odpadkov na mesec, če pravilno sortiraš že pri sebi doma. In to ni pravično. To pravi tudi evropska direktiva. Pri nas bi morali vpeljati nek sistem, da do tega ne bi prišlo, ker nekateri preveč plačujejo. V primeru, da se gre zbirat od vrat do vrat, bo pa odpadkov manj. Če jih je manj, javna gospodarska služba pa toliko stane, bodo dražji. Ko bodo dražji, se bodo ljudje še bolj trudili to sortirati in čim manj odpadkov povzročiti, kar je v skladu z evropsko politiko. Vprašanje pa je, če bo znosno, ker tak primer so že imeli pred nekaj leti v neki evropski državi. Dražji, kot so odpadki, manj jih je bilo. Na koncu se je zgodilo, da so bili zelo dragi, pa jih ni bilo. In kaj potem pri takem sistemu? To je cilj evropske direktive in našega programa, da do tega pride. Kako bo potem sistem zdržal? Kdo bo financiral? Kdo bo plačeval omrežnino? Ker problem je omrežnina. Zato sem bil jaz vesel, ker tisti dragi centri za ravnanje z odpadki, ki smo jih pred desetimi leti umeščali v prostor, ne vem kje vse po Sloveniji, mislim, da jih je bilo 14, niso vsi zaživeli, ker nekdo bi moral to plačevati. Investitorji so bile občine, v imenu več občin recimo. Plačevali so to pa občani s položnicami. In eni to krepko plačujejo. Takrat smo predlagali, sicer v opozicijskih poslanskih skupinah, da bi centri za ravnanje z odpadki prešli v pristojnost javne gospodarske službe na nivoju države, ker nimamo pokrajin, da bi se to pokrajinsko reševalo. Sedaj ugotavljamo, da bi bilo mogoče to reševati ne na nivoju pokrajin, ki jih nimamo, ampak na nivoju regij. Da bi vzhodna in zahodna regija lahko imeli en velik center za predelavo in recimo sežigalnico, pa tega enostavno ni. Bo pa treba to v doglednem času rešiti, čeprav po rezultatih smo v Sloveniji še kar dobri glede na evropsko povprečje. Ampak vseeno mislim, da bi bilo dobro, da bi ministrstvo imelo neko strokovno službo, ki bi na nek način usmerjala tudi občine k temu, da bi sam sistem funkcioniral, in to zbiranje kot naprej predelava, obdelava in odlaganje v tem smislu, da bo teh odpadkov čim manj in da bo za posamezna gospodinjstva tudi čim nižji strošek. Ker pravijo, bogat je tisti, ki malo porabi, ne tisti, ki veliko zasluži. Ko ugotavljamo, kakšne položnice dobivajo gospodinjstva za vse tri javne gospodarske službe, odpadke, vodooskrbo, odvajanje in čiščenje komunalnih voda, pride to precej velik znesek, sploh za tiste, ki imajo nižje prihodke. Zato bi jaz predlagal, da se Vlada oziroma ministrstvo posveti temu, ker ni dobro, da gledamo, kako se med seboj občine obtožujejo, eden drugega izsiljujejo pa tožijo in ne vem kaj še vse, kar seveda ni prav. To bi se dalo urediti. Mislim, da Slovenci že tako sledimo temu in smo res lahko marsikateri državi vzor pri samem sortiranju, ampak določeni sistemi nam ne omogočajo, da bi šli še dlje oziroma da bi sledili tistemu cilju do let 2025, 2030, ko naj se ne bi nič več odlagalo. Šest držav v Evropski uniji tega že sedaj nič več ne počne in temu bi morali slediti. Sploh, ker nimamo velikih mest, velikih koncentracije prebivalcev, ampak bolj podeželsko, kjer se da tudi že drugače biološke odpadke preko kompostiranja in podobno. Lahko bi pa tudi s kmeti ali pa v kmetijstvu to porabili za kakšen drug namen. Mi bomo to podprli in pozdravljamo tudi tako pot.
Hvala lepa. Gospod Marko Ferluga, imate besedo.
Hvala za besedo. Pozdrav državni sekretarki in sodelavki ter vsem ostalim! Jasno gre podpreti takšen zelo korekten in konstruktivni predlog, ki ga je dala Levica. Hvala Violeta! Mislim, da so takšni predlogi absolutno dobrodošli tudi pri nas. Ne samo zaradi varovanja narave in vseh teh ostalih zadev, ki sodijo sem, ampak tudi za voljo tega, ker se Slovenija kot taka propagira kot zelena država. Če je temu tako, je to en logičen korak naprej, da bo Vlada oziroma pristojno ministrstvo začelo delovati proaktivno s to zadevo, ki je problematična. Mislim, da se vsi zavedamo tukaj, da je to plastificiranje našega planeta preseglo vse neke zdrave meje. Raznorazne študije so, raznorazne dokumentacije so, ki kažejo na to, da dejansko ta plastika duši naravo in vse skupaj. Zdaj tukaj pa imamo vedno dve stvari. Ta posel z vrečkami, ki je denar in biznis. In na drugi strani spet to recikliranje. Vedno je v nekem sozvočju in nasprotju obenem. Če bo pa Slovenija kot ena taka zelena država, kar je gospod Ranc tudi omenjal, se pravi bazira na gozdovih, na tej lesni verigi, na vsem tem, kar nam omogoča z vsemi temi polizdelki, odpadnimi surovinami, ki jih lahko iz tega našega gozda, ki je ena glavnih surovin, izdelujemo, in to so tudi papirnate vrečke med ostalimi, bi lahko nakazali tisto pravilno usmeritev in pravilno pot. Tako bi bili lahko mi eni od tistih tako imenovanih trendsetterjev, da mi začnemo kazati tudi Evropi, kako se ena majhna država zaveda tega, da je plastika v končni fazi ne samo zaradi razgradnje, ampak tudi zaradi vseh teh kemikalij, ki se uporabljajo pri izdelavi le-te, škodljiva in je boljše uporabljati neko naravno zadevo. Okej, saj tukaj lahko začnemo tudi debato v zvezi s tem, koliko pa se potem tudi kemikalij da na papirnate vrečke in tako dalje in tako dalje, ampak jaz mislim, da je to vseeno nekako bolj razgradljivo, kot je ta, bom rekel, plastifikacija. Absolutno je še ena zadeva, ki smo jo mogoče malo pozabili v vsej tej razpravi, to je, da bi bilo treba tudi tukaj vključiti Ministrstvo za izobraževanje. Se pravi, da bi tudi otroke že od malega začeli učiti, da je potrebno ne samo recikliranje, ne samo živeti nekako v nekem sozvočju s to naravo, sploh mi kot ena mala država, ki skrbimo za svoje okolje, jaz mislim, da je zelo pomembno to, da se tudi otrokom prek teh čistilnih akcij in vsega tega pokaže, kakšen odnos naj bi imeli do narave in do tega, kako se nekako naj bi ena pametna država, razgledana država, zeleno usmerjena država obnašala, da lahko potem tudi iz roda v rod pokažemo na to, da skrbimo za to. Jaz mislim, da smo tukaj načeli eno pozitivno debato, gospod Lah je šel tudi zelo široko z odpadki in vsem tem, ja, tukaj se odpirajo potem teme ena za drugo. Ampak mislim, da je bistveno to, kar je predlagala Violeta, da se osredotočimo na to, da ta priporočila pridejo do Vlade, da Vlada in pristojno ministrstvo to zazna in da poskuša z nekimi, bom rekel, majhnimi koraki, ki bodo pomembni za prihodnost, nekako nadgraditi vse to, kar si vsi mi želimo, da živimo v nekem naravnem, zdravem okolju in da nismo toliko odvisni od te plastike, ki nas resnično duši. Tako da absolutno podpiram ta predlog in jaz upam, da bo tudi Vlada oziroma pristojno ministrstvo to vzelo zares. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić, izvolite.
Ja, sem vesela, ko vas poslušam, kajti vsi zaznavamo ta problem. To, da ne vidimo v svoji neposredni bližini plastike in smeti, to ne pomeni, da ne smetimo kot družba. Pomeni, da imamo boljši čistilni servis. Vendar ta plastika, ki jo porabimo, vendarle gre nekam. Na površini po navadi maši odtoke, zaradi tega smo tudi bolj ogroženi poplavno, mnoge živali jo zamenjajo za hrano in potem umirajo v mukah. In kar je najbolj grozno, ko žival umre, plastika v tej živali še vedno ostane. Mi imamo te parlamentarne skupine prijateljstva z različnimi državami in jaz sem predsednica parlamentarne skupine prijateljstva s Švico. Švica, ki nam je vzor v mnogo čem, zelo dobro ve, kaj je to problem plastike, zato je tukaj v fužinskem gradu pred kakšnih pol leta imela poučno razstavo z naslovom Končna postaja: morje. V Švici zelo dobro tudi vedo, kako rešiti ta problem in kako tudi kaznovati ali regulirati ločevanje odpadkov. Da ne rečem, recimo, kakšen Hong Kong, kaj bi se zgodilo, če bi tam odmetavali. In tam, veste, jaz vam bom samo pokazala, želve, recimo, se najbolj zapletajo v to, ker mnoge živali zamenjajo plastiko za hrano. Ko plastikiko pojedo ptiči, pa niso ptiči edine neumne živali, ker imajo majhne glavice in majhne možgane, v Indiji so v želodcih krav našli kar 35 kilogramov plastike, te živali umirajo v hudih mukah. Nekoč sem potovala po Albaniji in tam sem videla kupe plastike, ki so jo jedli konji. Nočem razmišljati, kako so ti konji končali. Pa ne bom zdaj govorila, da je zaradi tega kakšna država v boljšem ali slabšem nekem položaju, ampak to je dejstvo. Recimo mi, ki se imamo za bolj razvite, bi morali biti svetilniki na primeru reševanja te problematike, kajti vsako leto pridelamo nekaj bilijonov plastičnih vrečk. Bilijon je 10 na dvanajsto, se pravi 10 pa 12 ničel. To je strašljiv podatek. In mi to vse uporabimo, razgradi pa se ne v tisočih letih. Kot vemo, v Atlantiku plavata dva kontinenta, velika kot sta dve Ameriki. Kam bomo šli? Zadušili se bomo v plastiki. Ta plastika se potem drobi, iz takih velikih kosov se drobi v manjše in manjše delce, ki pa zato, ker so manjši in jih ne vidimo, niso prav nič manj nevarni. Temu potem rečejo plastična juha, ko so vse manjši in manjši drobci. In ko so tako majhni, da jih niti ne vidimo, problem sploh ni rešen, problem se šele začne. Kajti takrat to absorbirajo školjke, ribe in na koncu koncev, kakorkoli obrnemo, vse pristane v organizmu človeka. Tukaj dolgoročno jaz brez res radikalnih rešitev ne vidim nobene opcije, da bomo kot civilizacija preživeli. Je ne vidim, ker bomo s plastiko, ki je dokazano škodljiva in strupena našemu organizmu, zadušili ne samo planeta, ampak bomo onemogočili življenje zanamcem. In kakorkoli imamo radi svoje otroke, kakorkoli z veseljem pričakujemo vnuke, jim s takim obnašanjem ne pripravljamo terena za preživetje. Zato se je tudi evropska direktiva odločila, da predvidi ukrepe za znatno zmanjšanje plastike. Prenos direktive v naš pravni red žal razkrije, da so bile spremembe sprejete zgolj zaradi prilagajanja našega pravnega reda tej evropski direktivi, nismo šli nič bolj ambiciozno v nobeni smeri. Rok za prenos direktive v notranji pravni red je bil 27. november 2016. Evropska komisija je Sloveniji 24. januarja 2017 izrekla uradni opomin, ker še ni bila uradno obveščena o ukrepih, ki zagotavljajo popoln prenos te direktive, predvsem to, da izvzame plastične vrečke kot nosilne vrečke z debelino manj kot 15 mikronov, ki so namenjene za primarno embalažo živil, ki niso predpakirana. Zdaj vemo, da na oddelku sadja in zelenjave lahko dobimo te brezplačne tanke vrečke, na blagajni pa nas trgovka že vpraša, ali želimo vrečko. Čudovit odgovor je, da ne, ker imamo s sabo košaro ali platneno vrečko, nekaj, kar lahko uporabimo večkrat. Vendar kaj se zgodi? Ljudje pač vzamemo ali vzamejo malo več teh tankih plastičnih vrečk, ker vedo, da na blagajni več ne bo brezplačnih. In samo to smo dosegli s tem, kar je ministrstvo zdaj nekako implementiralo. Poleg tega sprememba uredbe ne uvaja posebne dajatve na plastične vrečke, ampak zgolj in samo določa, da plastične vrečke na blagajnah ne bodo več na voljo brezplačno in da prodajna cena plastične nosilne vrečke ne sme biti nižja od nabavne cene te vrečke, kar je v bistvu smešno, če pomislimo, da čim večji so ti trgovski centri, tem ceneje dobijo te vrečke, ker jih kupujejo res ogromne količine. Skratka, v luči tega dejstva zelo smešno izpade tudi navedba predstavnice ministrstva, da se Republika Slovenija glede prepovedi dajanja na trg določenih proizvodov bolj kot za aktivnosti na nivoju posamezne države članice zavzema za prepovedi na nivoju celotne Evropske unije, zato vedno podpira tovrstne aktivnosti in ukrepe. Se pravi, na nivoju Evropske unije se bomo zavzemali, na nacionalni ravni pa očitno ne. Vlada zdaj nekako prisega na ukrep ozaveščanja potrošnikov. To je seveda v redu, pač pripravite nekaj reklamnih panojev, nekaj kampanj, nekaj okroglih miz. Predprejšnji teden smo imeli okroglo mizo na to temo in smo povabili kar nekaj strokovnjakov, tudi iz Kemijskega inštituta in Inštituta za vode Republike Slovenije, in slišali smo marsikaj zanimivega. Zanimivo je, da niti ne pomislimo, da je mikroplastika del kozmetičnih izdelkov, ki jih vsak dan uporabljamo. Že zjutraj, ko odpremo oči, začnemo nepovratno onesnaževati naše vode. Z zobno pasto si operemo zobe, izpljunemo, in tam je ogromno mikrodelcev. Ravno tako v kozmetičnih izdelkih. Na žalost nismo dobili podpore k temu priporočilu, kajti verjetno se mnogi od vas niti niso zavedali, kako je v bistvu pereč problem ravno ta mikroplastika v kozmetičnih izdelkih. Pri teh osveščanjih po navadi prepričujemo prepričane. Na takšne posvete pridejo tisti, ki se strinjajo z nami in se strinjam s kolegom Ferlugo, da bi mogoče v šolski sistem to osveščanje nekako lažje prenesli že od mladega, kajti nekako vsi mi izobražujemo svoje otroke v krogu svojega doma in je odvisno od tega, koliko so starši osveščeni in kakšno sporočilo bodo prenesli svojim otrokom. Ampak na zakonodajni ravni je tudi zelo pomembno. Zdaj je odvisno od tega, kaj bo en starš naredil, in kako bo recimo tisti, ki daje na trg zadevo, reagiral. Če pogledamo zabave. Nekatere zabave nasmetijo z ogromno količino te plastike, od teh plastičnih krožnikov, pribora, pa tja do kozarca, ki ga vsakič znova za, recimo, pivo dobimo. Dobre prakse so, ko vidimo, da nekateri na začetku ponudijo kozarec s kavcijo petih evrov in lahko, pa čeprav brezplačno, točijo v te kozarce pijačo ves večer. Pet evrov pa ni tako malo in si ga človek želi nekako dobiti nazaj. Skratka, naše okolje je do te mere obremenjeno, da si ne moremo več dovoliti, da ravnamo tako, kot smo ravnali do zdaj. Kot smo rekli, v Tihem oceanu plava kar milijarda koščkov plastike na kvadratni kilometer, kar je več kot planktona. Ta problem postaja iz dneva v dan večji. Ta dva otoka odpadkov, imenovana Great Pacific Garbage Patck, sta dvakratne površine kontinenta Združenih držav Amerike in ju sestavlja okoli sto milijard ton odpadkov. Jaz si tega niti ne upam niti ne morem predstavljati. Imamo alternative. Kot je kolega Ranc pred mano rekel, absolutno imamo alternative in Slovenija je ena najbolj gozdnatih držav v Evropski uniji. Slovenski državni gozdovi so se tudi zavezali, da bodo razvijali lesne asortimente. Glede na to, da bo do leta 2020 Evropska unija nekako prepovedala dajanje v promet plastičnega pribora in embalaže, bi bilo dobro, da bi bili mi na to pripravljeni. In kaj je lepšega, kot zamenjati plastični pribor z lesenim! Tukaj bi lahko pridobili ogromno delovnih mest in razbremenili bi naše okolje. Do leta 2020 bo v celoti prepovedan, pribor pa po moral vsebovati vsaj 50 % biorazgradljivih materialov, do leta 2025 pa kar 60 %. Tukaj bi mi res lahko vsaj predvideli, ker vemo, za kaj gre, in bi bili pripravljeni. Tudi Združeni narodi so pripravili za nas, United Nations Environment je pripravil cel Toolkit for Policymakers, obstaja. Ravno tako odgovorni politiki in odgovorne politike ne rabijo izumljati tople vode na tem področju, kajti na nivoju Evropske unije in na nivoju Združenih narodov so raziskave narejene. Zato moram reči, da na vprašanje poslanca kolega Trčka, ko je ministrstvo odgovorilo, da mora opraviti še nekatere raziskave glede tega, je enostavno nekaj, kar mi, ekosocialisti, ne moremo kupiti. Raziskave so namreč narejene in kdo drug naj bi sprožil to razpravo v Državnem zboru, kot ravno mi, Levica, ki smo ekosocialisti in tako rekoč edina zelena stranka v parlamentu, in to čutimo kot svojo zavezo in kot svojo dolžnost. Če je lahko Francija to naredila, pa ravno tako podlega pravu Evropske unije, potem ne vemo, zakaj ne bi mi. Zanimivo je, da študije o posledicah mikroplastike že potrjujejo motnje v endokrinem in reproduktivnem sistemu pri manjših organizmih in trenutno ljudje s hrano zaužijemo nekaj 10 delcev mikroplastike na leto, predvidevajo pa, da se bo v kratkem povečala na zaskrbljujočih 4 tisoč delcev letno. V Sloveniji je Inštitut za vode leta 2012 izvajal raziskave o koncentraciji mikroplastike na slovenski obali. Večje delce plastike lahko poberemo. Imeli smo akcijo Očistimo Slovenijo. Civilna družba je naredila svoj del, zdaj sem vesela, da bo naredila svoj del tudi politika. Manjših delcev, se pravi mikroplastike pa se ne da pobrati, se pravi, da je edino, kar lahko naredimo, da preprečimo te velike delce, da prihajajo v naravo, kajti pod vplivom sonca, vode in podobnih razpadejo v vse manjše delce. Povprečna koncentracija mikroplastike, najdene na plaži v Sloveniji, je 177,8 delca na kilogram suhega sedimenta, medtem ko na primer za belgijsko obalo in celo v pristaniščih znaša manj, in sicer 166,7 delca na kilogram suhega sedimenta. V Singapurju v Mangrovah pa le 36,8, na obalah 2,3 delca na kilogram suhega sedimenta. Ti podatki govorijo o tem, da v Sloveniji nismo tako zelo v čistem okolju, kot se nam mogoče na prvi pogled zdi, ampak da je treba slediti raziskavam. Tudi vlada Združenega kraljestva je julija letos napovedala prepoved vseh kozmetičnih izdelkov oziroma izdelkov za osebno nego, ki vsebujejo mikroplastiko. Za ta korak se je odločila zaradi vse večjih dokazov, da mikroplastika močno škodi vodnim organizmom in tudi predstavlja resno grožnjo zdravju ljudi. Zakonodajni predlog bodo pripravili do konca leta. Ker je plastiko v tej fazi našega razvoja kot surovino, se zavedamo, zelo težko popolnoma prepovedati, ni nemogoče pa prepovedati mikroplastike kot dodatka k kozmetičnim produktom. Ravno tako ni nemogoče zahtevati strožje zakone za uporabo plastike. V odsotnosti zakonske regulative pa se še vedno prepogosto znajdejo v naravnem okolju in zato tudi vstopajo v prehranske verige ljudi in tudi živali. Za konec naj povem, da če so v Franciji in Italiji, ki ravno tako spadata pod trg Evropske unije kot Slovenija, lahko zadevo zregulirali, prav tako je več držav članic Evropske unije uvedlo posebne davščine na plastične vrečke, tukaj je Irska najbolj znan model, ne vemo, zakaj potem te države bi lahko, mi pa tega ne bi mogli. Če je Somalija lahko sprejela prepoved, zakaj ne bi mogla Slovenija. Se pravi, plastične vrečke bi morale romati na smetišče zgodovine. Predvsem je pomembno, da danes sklenemo, da se ta problematika resno obravnava in da se tudi zakonsko ustavi. Ni kriv potrošnik, ki vzame tisto, kar se mu ponudi, ampak tisti, ki daje plastiko na trg. Hvala.
Hvala lepa. Lahko zaključimo razpravo? Hvala lepa. Torej zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in o predlogu priporočila v celoti bomo opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 39. točko dnevnega reda in tudi 35. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 15.45.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 38., 39 . in 2. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 38. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o soglasju k Programu dela in finančnem načrtu Agencije za energijo za leto 2018 Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: Državni zbor daje soglasje k programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2018 z dne 26. 9. 2017. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru, da predlog sklepa sprejme. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 84, proti nihče. [[Za je glasovalo 84.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 39. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga priporočila Vladi Republike Slovenije za prepoved uporabe plastičnih vrečk, kozarcev, krožnikov in drugih posod za enkratno pakiranje hrane in pijače ter plastičnega pribora in mikroplastike. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 11. 2017. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k drugi točki pod številko ena. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica, Violeta Tomić.
Ja hvala za besedo. Zelo sem vesela, da smo imeli tako kvalitetno razpravo o naših priporočilih o omejitvi uporabe plastike in si želim tudi vaše podpore pri navedenih dveh amandmajih, ki so k drugi točki. Prvi amandma je v bistvu nomotehničen. Samo zamenjujemo besedo »uporabo« z »dajanje v promet«, kajti ne stigmatiziramo potrošnikov, ki nimajo izbire, vzamejo pač tisto vrečko, ki jo imajo na razpolago, potrošnik ima pravico izbirati sadje in zelenjavo na primer v trgovini, nima pa nobene možnosti izbire, v čem bo to zadevo odnesel. Razumemo to na ta način, da je treba potrošniku dati alternativo. Naš amandma govori o tem, da prepovedujemo dajanje v promet, tudi če se te vrečke dajejo brezplačno ali se prodajajo, so kakorkoli v prometu in ogrožajo okolje. Zato vas prosim za podporo temu amandmaju. Hvala.
Še kakšna obrazložitev? Ne. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 43. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo še na določanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k drugi točki pod številko 2. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Levica, Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Čeprav ne razumem glasovalnega stroja koalicije, ampak naj bo. Naš drugi amandma k drugi točki pa govori o tem, da se Vladi predlaga, naj ob zavzemanju za prepoved dajanja plastičnih nosilnih vrečk na ravni Evropske unije takšno prepoved že predhodno implementira tudi v Sloveniji. Kako se bomo zavzemali za nekaj na evropski ravni, če sami ne bomo nekako na svojem primeru pokazali kaj želimo? Pravno podlago za takšno prepoved imamo. Kot članica Evropske unije imamo v direktivi Evropskega parlamenta glede zmanjšanja potrošnje lahkih plastičnih nosilnih vrečk, ki za spodbujanje trajnega zmanjševanja potrošnje lahkih plastičnih nosilnih vrečk predvideva tudi ukrepe, ki lahko vključujejo sprejetje ekonomskih instrumentov, kot so oblikovanje cen, davki in dajatve, ter tržnih omejitev, kot so prepovedi, če so te omejitve sorazmerne in niso diskriminatorne. Mislim, da pravna podlaga obstaja. Zato vas prosim, da podprete naš amandma, kajti, kot rečeno, če ste sprejeli naše priporočilo Vladi, da naj se na ravni Evropske unije zavzame za prepoved plastičnih vrečk, potem bi bilo najmanj kar ne licemerno, tega ne početi najprej pri sebi doma. Hvala.
Še kakšna obrazložitev? Ne. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 40. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Prehajamo na odločanje o dopolnjenem predlogu priporočila v celoti. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev in soglasno vsi so potrdili predlog priporočila. [[Za je glasovalo 85.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog priporočila sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, da se začne postopek za dopolnitev Ustave. Na glasovanje dajem naslednji predlog sklepa: Državni zbor Republike Slovenije sprejema predlog skupine poslank in poslancev z dne 18. 2. 2015 za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Ustavna komisija predlaga zboru, da predlagani sklep sprejme. Pred glasovanjem vas želim obvestiti, da bo skladno z določbo drugega odstavka 168. člena Ustave Republike Slovenije sklep sprejet, če bosta zanj glasovali dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti 22. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je Državni zbor predlagani sklep sprejel. Ker je Državni zbor sprejel sklep, da se začne postopek za dopolnitev Ustave, prehajamo na razpravo o osnutku ustavnega zakona in o stališču Ustavne komisije o njem, in sicer v okviru preostanka časa poslanskih skupin, nepovezanega poslanca in predlagatelja. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker nihče več ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. Amandmaji k stališču Ustavne komisije niso bili vloženi. Prehajamo na odločanje o predloženem stališču ustavne komisije. Pred glasovanjem vas opozarjam, da bo v skladu s tretjim odstavkom 178. člena Poslovnika Državnega zbora stališče sprejeto, če bosta zanj glasovali dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti 22. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je stališče sprejeto. Končali smo z odločanjem. V skladu s prvim odstavkom 179. člena Poslovnika Državnega zbora bo na podlagi sprejetega stališča Ustavna komisija pripravila predlog ustavnega zakona in ga predložila v obravnavo Državnemu zboru. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 35. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, ob 9. uri. Članice in člane kolegija obveščam, da se bo ob 16. 15 v veliki dvorani na Tomšičevi začela 113. seja Kolegija.