Hvala lijepa. Dobar dan. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Evo nas opet i danas. Naravno da nam je drago, govorim u ime Vlade Republike Hrvatske i ponovno kao što znate sa prijedlogom da Hrvatski sabor potvrdi Arbitražni sporazum koji sam potpisala na temelju koju sam dobila od Hrvatskoga sabora. Dakle, kao što svi znamo, Hrvatski sabor je 2. studenog donio odluku kojom je odobrio potpisivanje Sporazuma o arbitraži. Dame i gospodo, gospođe zastupnici i gospodo zastupnici. Mislim da mogu reći da smo danas na kraju jednog velikog i važnog posla. Ja vjerujem da će to potvrditi povijest. Dakako neću koristiti velike riječi i nije trenutak, ali vjerujem da će godine koje dolaze potvrditi da je Vlada Republike Hrvatske bila u pravu kada se odlučila i kada je predložila Hrvatskom saboru potpisivanje ovoga sporazuma, dakako na temelju dokumenata, na temelju deklaracije koju još '99. godine donio upravo Hrvatski sabor. Dakle, mislim da mogu danas konstatirati i da ćete to učiniti vi u svojim raspravama, da je zapravo konstanta hrvatske državne politike svih godina od osamostaljenja bila upravo da se granica između Hrvatske i Slovenije mora utvrditi isključivo i samo na temelju međunarodnoga prava. I mislim da je dobro danas konstatirati da je potpisivanjem Sporazuma o arbitraži u Stocholmu i prvi puta nakon 18 godine je Slovenije preuzela takvu obvezu. I mislim da je to iznimno važan trenutak u povijesti ili za povijest, ali svakako i za međudržavne odnose između dvije zemlje, između prijateljske Hrvatske i Slovenije. Dakle, željela bih i danas ovdje spomenuti da se u članku 3. vrlo jasno ističe, da će se tijek granice na moru i na kopnu između Republike Hrvatske i Republike Slovenije utvrditi na temelju pravila i načela međunarodnoga prava. To je ono dame i gospodo što smo željeli od prvog trenutka. Dakle, spomenut ću od '92. godine kada su počeli napori Hrvatske, svakako i Slovenije da se to pitanje i taj problem razriješi. Bilo je kao što znate uspona i padova u pregovorima i razgovorima između dvije zemlje, između dužnosnika Hrvatske i Slovenije, između premijera, ali svakako i različitih povjerenstava. Nažalost, bezuspješno evo do ovoga trenutka, odnosno do ovih dana ili bolje rečeno evo do trenutka kada smo premijer Pahor i ja počeli razgovarati, dakle od Trakošćana, svakako onda preko Gdanska, ali isto tako i Ljubljane kada smo izvijestili javnost o tome da smo prema našem mišljenju na kraju puta. Dame i gospodo, hrvatsko je stajalište bilo također od prvoga trenutak da se granični spor mora riješiti pred međunarodnim sudskim tijelom. Dakle, to su naša stajališta prema međunarodnom pravu i pred međunarodnim sudskim tijelom. Ono što smo sasvim sigurno i to mogu reći na kraju ovoga puta uspjeli, dakle ponovit ću još jednom, jer mislim da je to iznimno važno, da su to argumenti u našim rukama i da to mogu biti argumenti dame i gospodo, kada se danas budete odlučivali o potvrdi ovoga sporazuma. Dakle, granični spor rješava se prema međunarodnom pravu, granični spor rješava se pred međunarodnim sudskim tijelom. Hrvatska se ovim sporazumom ne odriče svoga teritorija. Ovo nije sporazum o granici, ovo je sporazum o arbitražnom sudu koji će onda odrediti granicu prema međunarodnom pravu. I ono što je isto tako jednako važno, da se ovim sporazumom konačno razdvaja ono važno pitanje za Hrvatsku, ja mislim jedno od najvažnijih u povijesti samostalne Republike Hrvatske, dakle da se odvajaju pregovori, završetak pregovora, ulazak Hrvatske u Europsku uniju, od rješavanja graničnoga spora. I zato i danas spominjem članak 11. ovoga sporazuma gdje smo jasno ugradili odredbu koja kaže da svi ali baš svi procesni rokovi počinju teći od trenutka kad Hrvatska potpiše ugovor za ulazak u Europsku uniju. Tako da mislim da smo sporazumom koji je pred vama odnosno Zakonom o potvrđivanju Sporazuma koji je pred vama riješili ključna pitanja koja su nas mučila, koja su nas tištila sve ove godine. Dame i gospodo, još nešto važno naravno što se iznjedrilo i tijekom rasprave kad smo tražili od vas potporu da Hrvatska odnosno u ime Republike Hrvatske, u ime Vlade ali na temelju vašega odobrenja ja potpišem ovaj sporazum u Stockholmu jest i pitanje o kojem smo naravno puno razgovarali o tome koji će to ljudi, koji će to stručnjaci, koji će to arbitri u konačnici odlučiti o ovom ključnom pitanju koje je i temelj sporazuma. Gospodine predsjedniče, možda samo malo više neću reći pozornosti ali evo mislim i zbog važnosti dokumenta koji je pred vama. Dakle, u članku 2. arbitražnoga sporazuma određuje se kako će članovi arbitražnog suda biti priznati stručnjaci međunarodnoga prava. Oni će se birati kao što znate, i o tome je bilo puno riješi, temelju popisa sastavljenog od strane predsjednika Europske komisije i povjerenika za proširenje, i ako se naravno Hrvatska i Slovenija u tom slučaju ne usuglase onda će se u izboru arbitara odrediti odnosno onda se za izbor arbitara određuje predsjednik Međunarodnog suda pravde. Mislim da je to iznimno važna odredba također u ovom sporazumu i ja sam odmah na temelju i rasprave u Hrvatskom saboru, dakako na temelju ovlasti za potpisivanje sporazuma i nakon što sam to učinila poslala pismo predsjedniku Europske komisije gospodinu Jose Manuel Barrosu koji je nekoliko dana nakon toga i primio moje izaslanike, gospodina državnog tajnika Božinovića ali isto tako zamjenika predstojnika Ureda moga u Vladi gospodina Davora Štira. Dakle, i u tom razgovoru na temelju pisma koje sam poslala gospodinu Barrosu gdje sam se još jedanput zauzela za čvrste kriterije prema kojima će se birati arbitri, znači oni ljudi, oni suci, oni stručnjaci koji će u konačnici odlučiti o graničnome pitanju. Dakle, dobili smo uvjeravanja da će taj popis kandidata za arbitre biti sastavljen prema kriterijima dakle isključivo stručnosti, nepristranosti i neovisnosti i da će pritom voditi konzultacije i s Hrvatskom i Slovenijom na otvoren i na transparentan način. I prije tih razgovora, i prije upućivanja pisma predsjedniku Europske komisije gospodinu Barrosu osobno sam bila uvjerena kao i članovi Vlade, članovi koalicije da će to biti tako jer nema nijednog razloga da bi Hrvatska u ovom ili u bilo kojem drugom trenutku sumnjala u neovisnost, u stručnost, u nepristranost tih ljudi, tih sudaca koji će odlučivati o pitanju koje je za nas naravno povijesno pitanje kad vjerujemo, i u ovom trenutku vjerujemo Europskoj komisiji koja budući da je Hrvatska definitivno ušla u završnicu pregovora za ulazak u Europsku uniju. Dakle, vjerujemo naznakama koje dolaze iz Europske komisije da će nam osigurati u 2012. i 2013. 3,5 milijarde eura, to je dakle plan za Hrvatsku. Dakle, ako vjerujemo da će to biti tako onda nema razloga radi malu komparaciju da bi možda i onima koji će slušati i gledati bilo jednostavnije. Nema razloga da ne vjerujemo da će izbor ovih sudaca, ovih arbitara uistinu biti prije svega transparentan ali da će to biti najbolji stručnjaci koji će na temelju međunarodnoga prava moći donijeti najbolju odluku koja neće biti protivna hrvatskim interesima. I zato vjerujemo da će se to dogoditi i zato vjerujemo da će to uistinu biti najbolji od najboljih stručnjaka. Sukladno odluci Hrvatskoga sabora 9. studenoga ove godine dame i gospodo potpisala sam Izjavu Republike Hrvatske uz Sporazum o arbitraži u kojoj se ističe da se ništa u ovom sporazumu neće smatrati kao pristanak Republike Hrvatske na zahtjev Slovenije za teritorijalnim kontaktom sa otvorenim morem. Ta je Izjava dame i gospodo zastupnice i zastupnici važna zbog toga što su hrvatska i slovenska strana o toj Izjavi zajednički izvijestile švedsko Predsjedništvo Europske unije i Sjedinjene Američke Države prije potpisivanja Sporazuma o arbitraži. Dakle, facilitatori u pregovorima ovdje su navedeni da potvrde kako su obje strane bile suglasne da se daje Izjava Republike Hrvatske kojom se ističe, ponavljam još jedanput, da se ništa u sporazumu neće smatrati kao pristanak na slovenski zahtjev za teritorijalnim kontaktom sa otvorenim morem. Dakle, važno je istaknuti da takvo suglasje potvrđuje da Hrvatska nije postupila jednostrano i bez konzultacija sa drugom stranom. Dame i gospodo,evo pred vama je zakon kojim predlažemo, dakle Vlada Republike hrvatske predlaže da se potvrdi sporazum koji je potpisan u Stockholmu. Mi smo učinili ono najbolje što smo mogli. Mislim da smo uistinu na kraju jednog važnog, jednog teškog puta u kojem se puno i dugo pregovaralo bez obzira kako se to možda katkada činilo u javnosti. Uvjerena sam da smo na dobrom putu. I ponovit ću ono što sam već rekla evo nekoliko puta da mi se čini da ako se sada ne odlučimo za ovaj sporazum da osobno vjerujem nijedna buduća generacija političara neće moći dogovoriti dakle kroz pregovore ništa što bi bilo bolje i povoljnije za Hrvatsku. Mislim da je Hrvatska pokazala ovime da je prije svega ozbiljan partner, da je Hrvatska pokazala da svi zajedno možemo graditi i da gradimo kulturu građenja i sasvim je sigurno da je uvijek lakše i napadati i osporavati kao što smo svjedoci i ovih dana i u javnosti, i često puta moram to reći govoriti bez argumenata.I često sam puta evo ovih dana i sama vidjela i u medijima ljude koji gotovo suvereno govore o tome da ovaj sporazum ne valja, a iz onoga što govore jasno je vidljivo da ga uopće nisu pročitali. Dakle mislim da ovim činom, ako vi gospođe zastupnice i gospodo zastupnici potvrdite ovaj sporazum, pokazujete da imamo, odnosno da smo na odličnom putu, prije svega da završimo ovaj problem. S druge strane da smo odvojili pregovore od rješavanja graničnoga pitanja. Evo za 27. ovoga mjeseca zakazana je nova međuvladina konferencija na kojoj očekujemo otvaranje novih poglavlja. Mislim da je to iznimno važno. Mi smo u Vladi naravno cijeli postupak našeg posla koji smo imali obaviti znatno ubrzali, kao što znate nakon što smo se premijer Pahor i ja dogovorili, već tada je bila održana međuvladina konferencija gdje je također otvoreno i zatvoreno 11 poglavlja. Dakle, nakon ovih razgovora očigledno je da se puno stvari naprosto pokrenulo s mrtve točke. Ono što želim i ono što vam mogu obećati da ću učiniti slijedećih dana na tragu dogovora o jačanju gospodarske suradnje između Hrvatske i Slovenije, mislim da je to iznimno važno u trenutcima gospodarske krize, jest i rad na rješavanju problema štediša Ljubljanske banke. Dakle o tome smo premijer i ja u Ljubljani već razgovarali. I evo uznastojat ćemo na tome, i vjerujem da ćemo i u razgovorima oko pitanja štediša Ljubljanske banke, oko problema s Ljubljanskom bankom biti jednako uspješni kao i oko ovoga sporazuma. Dame i gospodo, vjerujem da se sve ovo dogodilo zbog jednog ozračja uvažavanja i međusobnog poštovanja. Dakle u ozračju dobrosusjedskih odnosa između dvije zemlje. Vjerujem definitivno u kulturu dijaloga i u iskrenost onih koji su nam i pomagali i koji su nas hrabrili na putu da izgradimo i da u konačnici i potpišemo sporazum. Dame i gospodo zastupnici, gospodine predsjedniče, dakako konačna odluka je kao i uvijek na vama i u ime Vlade Republike Hrvatske koja je i potvrdila, odnosno koja je i donijela i predložila ovaj Zakon o potvrđivanju, predlažem da date svoju potporu, da date svoje glasove za ovaj Zakon o potvrđivanju sporazuma o arbitraži. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za vanjsku politiku, predsjednik odbora gospodin Mario Zubović. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, gospođo predsjednice, gospodo ministri. Odbor za vanjsku politiku Hrvatskog sabora na 30. sjednici održanoj 19. studenoga 2009. godine razmotrio je Prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije, s konačnim prijedlogom zakona, P.Z.E. broj 472., koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlade Republike Hrvatske aktom od 12. studenog 2009. godine. Odbor za vanjsku politiku raspravljao je o prijedlogu ovog zakona Vlade Republike Hrvatske kao matično radno tijelo. Ovim zakonom potvrđuje se Sporazum o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije koji su potpisali predsjednici Vlade Republike Hrvatske i Republike Slovenije gospođa Jadranka Kosor i gospodin Borut Pahor, sukladno odluci Hrvatskog sabora od 2. studenog 2009. godine. Prilikom potpisivanja arbitražnog sporazuma potpisana je i zajednička izjava kojim je potvrđeno da će svaki parlament potvrditi ovaj sporazum. Tijekom rasprave istaknuto je da Sporazum o arbitraži predstavlja pravni okvir kojim se uspostavlja Arbitražni sud koji će na temelju međunarodnog prava utvrditi tijek granice na moru i kopnu, između Republike Hrvatske i Republike Slovenije, te na temelju međunarodnog prava, pravičnosti i načela dobrosusjedskih odnosa odrediti vezu Slovenije prema otvorenom moru, te režim za uporabu relevantnih morskih područja. Svi procesi, rokovi određeni u arbitražnom sporazumu će se početi primjenjivati od datuma potpisivanja ugovora o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji, te je time proces pristupnih pregovora odvojen od rješavanja graničnog pitanja. Zaključeno je da u postojećim okolnostima sporazum predstavlja optimalan rezultat dugogodišnjih napora i pregovora između zainteresiranih strana. Smatrajući ovaj sporazum izuzetno važnim za Republiku Hrvatsku, njezine nacionalne interese i ostvarenje glavnih vanjskopolitičkih ciljeva svi su nazočni članovi Odbora za vanjsku politiku pozdravili ovaj sporazum. Odbor za vanjsku politiku je nakon detaljne rasprave s predstavnicima Vlade Republike Hrvatske, u kojoj su dodatno pojašnjeni pojedini aspekti ovog sporazuma, jednoglasno podržao ovaj prijedlog Vlade Republike Hrvatske, te je odlučio Hrvatskom saboru predložiti donošenje Zakona o potvrđivanju Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Nacionalnog odbora, predstavnica odbora gospođa Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Nacionalni odbor, koji inače ne raspravlja zakone, ali u svojoj nadležnosti ima parlamentarnu kontrolu nad procesom pristupanja Republike Hrvatske Europskoj uniji, pa onda i svim potezima i odlukama koje donosimo vezano na taj proces. Razmotrio je u dvije sjednice sporazum, dakle Prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije. Nakon opširnih i opsežnih konzultacija, unutar odbora i unutar stranaka, na svojoj sjednici 19.11. donio je jednoglasnu odluku da daje pozitivno mišljenje o Prijedlogu Zakona o potvrđivanju Sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik Zoran Milanović. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Sabora, poštovana predsjednice Vlade, ministri, uvažene kolegice i kolege saborske zastupnice i saborski zastupnici. Danas ću vam probati objasniti što znači biti aktivno suzdržan i reći neke stvari koje Hrvatska … [[Upadica se ne čuje.]] A baš sam se htio ovim profesionalnim provokatorima ispričati zbog žamora u redovima SDP-a dok je govorila gospođa Kosor, ali to očito nema smisla. Svejedno, da shvatite što znači aktivna suzdržanost i što u europskom pravnom i političkom žargonu znači pojam aktivna suzdržanost jer to su stvari koje nas čekaju, otvorite knjige, čitajte, i konstruktivna suzdržanost. Dakle, nakon što je sporazum potpisan, nakon što je preuzeta obveza ja sam sa svoje strane u razgovorima sa predsjednikom Europske Vlade i prije toga sa nekoliko povjerenika probao razjasniti neke stvari koje se obično rade kada su u pitanju dobri poslovni običaji prije nego što se sporazum potpiše. Prvo, dogovorite predmet, cijenu, karakteristike robe, a tek onda potpišete i date novac. E to ovoga puta nije napravljeno. Za vas kolegice i kolege, a prvenstveno vas iz vladajuće stranke, smatram da bi bilo i još uvijek imate priliku pogledati gostovanje slovenskog premijera Boruta Pahora na slovenskoj televiziji, prekjučer ako se ne varam, ili dan prije prekjučer, gdje je vrlo detaljno i plastično objašnjavao voditeljici kako je nastajao ovaj sporazum, kako su se dogovarali sa Europskom komisijom, u kojim etapama su se dogovarali i volio bih i o tome čuti očitovanje predsjednice hrvatske Vlade. Dakle, to je bila jedna kronologija nastajanja i rađanja ovoga sporazuma i dogovora koje je Slovenija imala sa maloprije opjevanom Europskom komisijom, Hrvatskoj iza leđa. To i dalje ne znači da je ovo poguban sporazum za Hrvatsku nego je naprosto jedno necjelovito rješenje koje nakon 7, 8 godina emocionalnog zlostavljanja hrvatskog građanstva i naroda Hrvatsku dovodi pred rješenje koje će vjerojatno biti upravo onakvo ili barem slično onome na kojem su mnogi u ovom Saboru gradili svoje političke karijere. I sad imamo to što imamo, nije bog zna šta. Bio sam u Bruxellesu, tražio sastanak sa Barrosom, razgovarao, što sam napravio? Ne bog zna što. Što je Vlada napravila? Što je premijerka napravila u tom smislu prije nego što je potpisala sporazum? To bi bilo isto interesantno čuti. Recimo zanima me koji je datum pisma koji je premijerka uputila predsjedniku Europske komisije Barrosu i u kojem trenutku je uputila to pismo s obzirom da je riječ o ključnoj osobi za odabir arbitara? Jeste li to pismo uputili prije nego što ste potpisali sporazum ili nakon? Jer pazite tu postoji ogromna razlika, bitna, fundamentalna razlika. Eto dakle ja sam se vratio iz Bruxellesa sa nekakvim informacijama, nije bog zna što. Predsjednik Europske komisije je rekao da će on sa svoje strane kao osoba koja nominira arbitre, a to očito za njega će netko iz komisije raditi jer on se tim stvarima ne bavi i ovdje mi diplomatska i politička diskrecija priječi da o nekim stvarima koje sam tamo čuo i koje znam otvoreno govorim, ali to će raditi netko treći za njega. Naravno da čovjek ima važnog posla u ovom trenutku. Pa vidite što se događa u EU i da sporazum Hrvatske i Slovenije prethodno baš i nije čitao, a pazite za nas je to jako važna stvar. Dakle tamo se predsjednik Europske komisije spominje kao osoba koja sastavlja, odnosno nominira listu arbitara. Jako važno. Što radi hrvatska Vlada u tom smislu prije nego što potpiše sporazum? Ništa. Što radi nakon što potpiše sporazum? Šalje pismo. Lijepo, dakle što je Europska komisija? Europska komisija je čuvar europskih sporazuma. Sporazuma, odnosno nakon Lisabona čuvar Lisabonskog sporazuma i u tom smislu ima jedan vrlo odrješit gard i stav prema svim članicama. I ovdje kolorirati Europsku komisiju kao prijatelja naroda, kao … [[Govornik se ne razumije.]] u odnosu na Hrvatsku je naprosto neobično. Pa ljudi sa tom komisijom ćemo imati kao i sve države članice sporova, razumijevanja, sukoba itd. Međutim što se dogodilo u ovom konkretnom slučaju? To hrvatska javnost mora znati jer iz te kronologije događaja slijedi i konačna odluka. Slijedi ovaj arbitražni sporazum koji postavlja pravila igre. Dakle, još jednom za, ne za povijest nego za aktualnost, Rehn 1 je u ovom Saboru usvojen na našu inicijativu uz suglasnost sviju. I onda taj Rehn 1 nije odgovarao Sloveniji jer joj nije odgovarao, jer su neke odrede bile nedovoljno obećavajuće za Sloveniju. I onda je Slovenija, Hrvatskoj iza leđa, u pregovorima sa komisijom, o čemu vam Pahor prije 3 dana otvoreno govori na slovenskoj televiziji, otvoreno dakle gospođo Kosor, gospođo premijerko ovo su javne stvari, ovo nisu diskrecije, ovo nisu, dakle molit ću vas da to demantirate, to ste propustili učiniti, to nije strašno to su javne stvari. Dakle, ja sam ovdje, ja ovdje čuvam diskreciju svojih razgovora sa europskim povjerenicima i državnicima, ali vam govorim što je vaš sugovornik rekao na slovenskoj televiziji i to u nekoliko navrata. Molim vas demantirajte to pred hrvatskom javnošću. Dakle, kako je došlo do odredaba koje su konačno završile u sporazumu? Došlo je tako da je nakon što je Hrvatska usvojila Rehn 1, Slovenija u dogovoru sa komisijom isposlovala izmjene u članku 2. i članku 3. sporazuma. Konkretno, izmjenu koja spominje riječ junction, dakle to je slovenska inicijativa i njihova formulacija, pa ako se na kraju pokaže lošom za Sloveniju njihov problem. Ali čini mi se da o svojim interesima brinuti znaju. I ovaj način odabira arbitara koji je krajnje neobičan, to je također Slovenija u dogovoru sa komisijom napravila. Jel to krivično djelo? Nije. Jel to politika i način na koji se posao radio? Pa je, recimo to. Kako će to na kraju rezultirati? Čime će to na kraju rezultirati? Pa jednim rješenjem koje odgovara više Sloveniji nego Hrvatskoj, ali čemu 7 godina traumatiziranja ove zemlje? Što ste nam to donijeli? Ništa posebno. Što sam ja uspio promijeniti? Ništa. Dakle, i onda na kraju čujemo od predsjednika Europske komisije koji naravno obuzet važnijim poslovima nema previše vremena da se bavi ovim stvarima i da ih proučava, da će arbitri koje će on predlagati ili će to raditi netko umjesto njega ili će tu malo pitati nešto i Hrvatsku i Sloveniju, a to sve nije ni na koji način regulirano sporazumom, da će onda ti suci biti nepristrani i neovisni. Dakle, impartial i independent. Al' znate što je problem? Toga nema u sporazumu. A zašto to niste pregovarali da i to uđe u sporazum? Nego i to moramo naknadno u maniri lošeg gospodara dogovarati nekakvim pismima koje šaljete nakon što ste potpisali sporazum. Da vas više ne zamaram. Ovo nije način na kakav se treba voditi država, ovako se država ne vodi. Ovo je naprosto jedno pristajanje na uvjete koji više odgovaraju drugoj strani. I ako smatrate da sam isključiv i nepristupačan onda vas moram ohrabriti u takvom razmišljanju, ja jesam isključiv kad su hrvatski interesi u pitanju, ali nisam militantan. Razumijem okolnosti, razumijemo kakav je povijesni trenutak i razumijemo da je to u ovom trenutku ono ne najbolje što Hrvatska može dobiti, nego najbolje što je ovakva Vlada s ovakvom predsjednicom može dati. To je realnost u kojem živimo. Ajde pa ispravite krivi navod. Pa ispravite krivi navod ljudi. Dakle, itekako isključiv kada su u pitanju racionalni hrvatski interesi. I bit ću u ovakvim situacijama uvijek prije svega aktivan, a onda suzdržan i razgovarati sa svima s kim se može razgovarati. Nažalost, postoji red kako se stvari rade. Kao što neki kandidati kažu, Bog se moli po redu. Ovaj red je ovoga puta bio poremećen. I to nije dobro, to nije dobro napravljeno. Konkretno izjava, 'ajmo izjava koju se ovdje prodavali kao nekakav veliki uspjeh hrvatske diplomacije. Na sastanku u Vladi u Banski dvorima na kojem je bilo nas 40-ak, moja prva reakcija je bila gospođo predsjednice Vlade, čemu ta izjava. Pa ta izjava ne znači ništa. Pa Slovenija će vam istog trenutka dati kontra izjavu kojom će tu našu izjavu anulirati. I što se događa? Događa se to da je na kraju švedsko predsjedništvo nije potpisalo, jer se Slovenija tome, što, usprotivila. Što je rekao slovenski predsjednik Vlade kojem ja naravno ne vjerujem i ne mogu vjerovati više nego vama. To su potpuno pogrešno postavljene stvari. Ja bih volio da sam o tome, ne samo ja, nego svi mi mogao ranije razgovarati. On kaže da je Slovenija na to dala svoju izjavu, kojom se upravo to radi anulira, i da je što se njih tiče tu izjavu mogla potpisati Kitajska, Kina, Nigerija, ali nije Švedska. Dakle, to je bilo ono što smo uspjeli ispregovarati. Kao što vidimo niti to nismo uspjeli ispregovarati i to na kraju krajeva uopće nije bitno i niste nas time trebali niti zamarati. I zašto na kraju glasati ili glasovati za ovaj ah Arbitražni sporazum? Zato da Hrvatska nastavi pregovore. Vjerojatno. Zato da se ministar Šuker kao što je jučer ovdje rekao u ovom Saboru, može kada uđemo u Europsku uniju nastaviti zaduživati ali ovoga puta jeftinije. Da ćemo za to glasati. To je rekao vaš član Vlade. Evo i za to ćemo glasati, mada ne vjerujem u tom. Zato jer nam je dosta traumatiziranja hrvatskih građana, naroda, Hrvata, Srba, Mađara, Talijana, Židova, Bošnjaka, sviju i zato ćemo glasati za taj sporazum. Ali ne zato, ne zato jer ste napravili dobar posao. Jer ovako se posao ne radi i on se može, može ga svatko na ovakav način raditi. I ako želite razgovarati o stvarnim, akutnim i kroničnim problemima ove zemlje, onda razgovarajte na način na koji partneri u nevolji trebaju razgovarati. A ne na način da dovodite one koje trebate za partnere pred zid, pred svršen čin. Dakle, još jednom, nije ovo stvar povjerenja ili vjerovanje vama ili Borutu Pahoru. Bilo bi logično da smo u ovom Saboru, kao što je Slovenskom državnom zboru raspravljeno više puta, barem jednom ili dva puta raspravljali otvoreno o tom sporazumu, koji je dogovoren Hrvatskoj iza leđa u kojem je Slovenija aktivno sudjelovala u kojem je Slovenija dogovarala sa Europskom komisijom kako će izgledati članak 2. i članak 3. i red je da to našim građanima kažemo. I kao prije mjesec dana, reći ću sljedeće. Taj "junkcion" je nešto što je Slovenija tražila i dobila u nadi da je to bolje za njih. Bumo vidli. Postoje profesori dosta njih koji misle da je to dosta lošije za Hrvatsku, a postoje oni koji misle da je to svejedno. Dakle, budemo vidjeli. Što se tiče izbora arbitara i uloge koju je komisija zajedno sa Slovenijom odigrala u sastavljanju ovakve ugovorne odredbe tu sam bio i tu smo bili rezervirani i rezerviran sam i dalje. Jer je jasno kako je ta odredba nastajala i jasno je tko ju je i s kakvim namjerama začinjao i zašto je tako pisana. I jasno je da tu uloga komisije, to ću još jednom reći, nije bila u odnosu na Hrvatsku najkorektnija. Ali dobar dan! To je ono što nas čeka. Ulaskom u Europsku uniju neće doći med i mlijeko. Imat ćemo borbe za svoje interese i u njima moramo biti odlučni i sa drugim članicama i sa grupama članicama i često ćemo tumačiti stvari drugačije nego Europska komisija. To nije med i mlijeko. To je samo nova faza hrvatske povijesti. I zato oni koji kažu da je dobro da je nužno da uđemo u Europsku uniju, da bi Europska unija i njezina pravila korigirali naše loše navike, rade medvjeđu uslugu Hrvatskoj. Nije to razlog za ulazak u Europsku uniju. Jer ako tako kažemo, onda sami priznajemo da nismo u stanju bez Europske unije na pravi način urediti svoju zemlju. A ja mislim da jesmo. A mislim da će u Europskoj uniji vjerojatno biti nešto bolje za nas. Ulazimo unutra radi sebe, ne radi Europske unije. I zato klub SDP-a nakon dosta razmišljanja, bez imalo entuzijazma, sa puno rezervi, ali relativno svjesno o čemu se ovdje radi, na kraju prihvaća ovaj Arbitražni sporazum i glasat će za njega. Ali moram ovdje reći na kraju nakon svega što sam rekao, ljudi su prema tome rezervirani. Vjerujem da će velika većina glasati za. Ja nikoga na to nisam niti ću siliti. Jer smo svjesni da nakon 8 godina traume vraćate Hrvatsku na mjesto na kojem je mogla biti prije 8 godina, bez Ljubljanske banke, bez Krškoga, sa kompletnom kopnenom granicom i sa manje-više izvjesnim ishodom granica na moru. Još jednom, hvala vam na tome. Mi ćemo bolje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospođa predsjednica Vlade gospođa Jadranka Kosor se javila. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Dakako da moram reći nekoliko riječi naprosto zbog toga da hrvatska javnost ne bi ostala dezinformirana nakon izlaganja nekih konstatacija koje su izrečene, koje naprosto nisu točne. Dakle, gospodin Milanović u ime SDP-a je počeo svoje izlaganje govoreći o tome što smo sve trebali učiniti i što smo sve trebali dobiti u pregovorima, pa i u razgovoru sa Europskom komisijom i doslovce je kazao da se treba vidjeti, a govorio je o pregovorima i razgovorima o potpisivanju ovoga sporazuma, gdje se naravno govori o rješavanju graničnoga pitanja, važnog za Republiku Hrvastku i o razdvajanju od pregovora za ulazak u Europsku uniju i govori na način da je među ostalim spomenuo i da se mora dogoditi karakteristika robe. I da sam ja trebala dogovoriti karakteristiku robe. Pa gospodine Milanoviću Hrvatska nije roba. I na taj način o Hrvatskoj i o hrvatskim interesima ne možemo razgovarati. Ono što je isto tako zapravo više nego žalosno, da gospodin Milanović neprekidno spominje premijera Pahora, njegove razgovore s njim, to što je vidio na Slovenskoj televiziji itd. i pokazuje da apsolutno ne vjeruje meni, da ne vjeruje hrvatskoj Vladi i pokazuje ja mislim da mogu reći slabost katkada i značajnih hrvatskih političara iz povijesti koji su uvijek više vjerovali strancima nego svojim ljudima. Ja mislim da je to ključna stvar. I gospodine zastupniče Milanoviću, ja sam vrlo jasno i vrlo precizno nekoliko puta i na sastanku Vlade ali i ovdje u Hrvatskom saboru govorila o tijeku pregovora, o tijeku razgovora kako su oni išli i prošli put spomenula vrlo jasno. Mogli smo o tome razgovarali koliko god ste htjeli. Da je Slovenija kao što sam rekla i prošli puta tražila teritorijalni kontakt i da u prvom trenutku "junction" za njih nije bio prihvatljiv. Prema tome, sporazum koji je pred vama jest posljedica dogovora, razgovora, pregovora i kompromisa ali ono što smo ključno postigli jest da će se na koncu i u konačnici određivati prema pravilima međunarodnoga prava. I to je ono što je Hrvatska htjela i to je ono što je Hrvatska uspjela. Što je još bila jedna od tema oko koje smo itekako puno pregovarali o čemu vjerojatno gospodin Pahor nije rekao na Slovenskoj televiziji koju ste pozorno gledali a to je da su oni inzistirali da se deblokada digne tek kad mi potpišemo ugovor a ne ovako kako smo uspjeli sada. I kao što znate, već je održana međuvladina konferencija. O tome kako vi zapravo na jedan pa reći ću ponižavajući način govorite i o Europskoj komisiji i o predsjedniku Europske komisije Barrosu naravno ostavljam za procjenu i Europskoj komisiji i hrvatskoj javnosti. Govorili ste i o tome da se moglo puno više i prije šest, sedam i ne znam koliko godina. Ali ja još jedanput sada želim ponoviti iako o tome nisam nikada puno govorila jer smatram da ono što je stvar prošlosti je stvar prošlosti. Ali sada imamo pred sobom sporazum. Sporazum Račan-Drnovšek nije bio dobar jer kroz taj sporazum Hrvatska bi se odrekla teritorija odmah u startu. Taj sporazum kao što znate predsjednik Mesić tada predsjednik države nije prihvatio. Nije prihvatila, oko tog sporazuma se nije složila ni tadašnja vladajuća koalicija. A danas naravno imamo drugu situaciju. Prema tome, budući da je evo gospodin Milanović u ime SDP-a rekao da ovaj sporazum nije bogzna što ja uistinu ne znam na koji način će se onda glasati za, ali vjerujem da ćemo u konačnici postići konsenzus, da ćemo se dogovoriti, da ćemo ovu stranicu zaklopiti i da ćemo uistinu svi zajedno raditi da Hrvatska završi pregovore, da postane članica Europske unije makar evo gospodin zastupnik Milanović kaže da ona nije med i mlijeko. Točno, puno nas još izazova čeka ali ne znam nijednu zemlju koja je članica Europske unije, koja je postala članica Europske unije da se iz te asocijacije htjela poslije ispisati. Hvala vam.
Hvala. Imamo jedan ispravak. Gospodin Zoran Milanović. Izvolite.
Hvala. Ispravljam netočan navod da sam rekao da treba utvrditi karakteristike robe po sklapanju ugovora. Rekao sam bitne karakteristike robe i to je bitna razlika. I gospođa Kosor koja je studirala pravo dosta temeljito bi trebala znati u čemu je razlika. Nije Hrvatska roba nego je predmet ugovora taj koji govori o robi i bitnim karakteristikama, jako važno. A što se tiče vaše opaske da više vjerujem, još jednom ta patetika nepotrebna, premijeru Pahoru nego vama. Ne, ne bezuvjetno. Ali s obzirom da ste studirali pravo znate onu poslovicu: "Drag mi je Platon ali draža mi je istina.".
Hvala lijepa. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Hvala gospodo iz HDZ-a. Kako krenuti? Najprije želim čestitati slovenskoj nogometnoj reprezentaciji na jednom fantastičnom nogometnom uspjehu u srazu sa Rusima. Moram priznati da mi je to iskreno drago, kao što sam i navijao za Bosnu. Ali šta ćemo, čudo se nije dogodilo. ... [[Upadica se ne čuje.]] Bosnu i Hercegovinu, tako je. Znate da je Pahor nakon utakmice igračima očistio kopačke. Ok, zašto sam tako počeo? Zato jer vas želim uvjeriti da sam ja apsolutno za najbolje moguće odnose do Slovenije. Nikada u životu nisam nijednu ružnu riječ rekao za slovenski narod ili za Slovensku državu ali ću reći ako su slovenski političari mene najeli e onda mogu si misliti kako je tek drugima u ovoj zemlji. Cilj slovenske politike u ovome trenutku na čelu sa gospodinom Pahorom svo vrijeme bio je samo jedan, kako se domoći jednoga dijela hrvatskog teritorija odnosno hrvatskih teritorijalnih voda. Ja se bojim da su oni na tragu da će im to poći i za rukom. Neću sad govoriti koji je lošiji ili bolji sporazum, da li ovaj ili onaj, Račan, Drnovšekov ali činjenica je da ovdje evo govori se ili arbitrirat će se i o kopnu kao i o moru. S druge strane, imamo slovenske političare, ne slovenski narod ili Sloveniju koji nisu spremni učiniti prema Republici Hrvatskoj niti jednu gestu. Oni do dana današnjeg drže vojsku na Svetoj Geri, oni otvoreno govore kako je Sveta Gera nesporno hrvatski teritorij ali je činjenica da ne žele maknuti tu vojsku. Jasno je da u ovoj zemlji nema takvog luđaka koji bi to pitanje rješavao vojskom. Ne žele do današnjeg dana razriješiti pitanje štednje za 115 tisuća hrvatskih štediša u Ljubljanskoj banci. Dapače, idu korak dalje i vjerojatno će se i to pitanje rješavati kroz sukcesiju, znači onim zajedničkim novcem ili zajedničkom imovinom koja ostaje ili je ostala iza ex Jugoslavije. Kad govorim o ovome a biti ću protiv ovoga sporazum želim reći i to da sam tamo 93. sudjelovao u pokretanju Istarske pivovare koja je u jednom čudnom hrvatsko-slovenskom vlasništvu. Potpisivao sam koncesije u Piranskom zaljevu. Na neki način sa Dinom Debeljuhom odvratio sam gospodina Račana da parafira jedan, dva hektara oko Jorasove kuće, i da ne nabrajam dalje. Ali još jedanput ću reći, ako je nekome stalo do tih dobrosusjedskih odnosa jer vidim uz tu granicu onda je zasigurno meni. Da li bi nepotpisivanje tog arbitražnog sporazuma Hrvatsku udaljilo od Europske unije? Ja tvrdim da ne bi. Za ne ulazak u Europsku uniju na ovim prostorima daleko više su odgovorni od Pahora naša korupcija, recimo nesuradnja sa Haagom, ili … [[Govornik se ne razumije.]] sankcioniranje ratnog zločina, ove svakodnevne bjegove koje gledamo gotovo u zbjegovima kada prelaze naši kriminalci u Bosnu, njihovi dolaze ovamo. To je možda odnos do nekih drugih zemalja itd. Da li bi nepotpisivanjem jednog ovakvog sporazuma stradalo hrvatsko gospodarstvo? Ja tvrdim da ne bi. A zašto ne bi? Sad ću vam samo iznijeti jedan podatak da je ukupna robna razmjena 2004. između Hrvatske i Slovenije iznosila milijardu 179 milijuna USA dolara, a kraj 2008. dočekali smo. Samo malo milijardu 780 milijuna je iznosila 2004., a kraj 2008. dočekali smo sa robnom razmjenom u oba smjera u iznosu od 2 milijarde 810 milijuna dolara. Znači plus jednu milijardu dolara. Sigurno je da smo mi svo ovo vrijeme od 2001. naovamo svake godine na našem moru imali više slovenskih gostiju, kao što je pretpostavljan i skijaša recimo hrvatskih turista odlazilo u njihove toplice ili u njihove planine. Zadnji puta sam spomenuo jedan razgovor sa predsjednikom Tuđmanom, tamo još '93. kada mi je rekao otprilike ovako, u njegovom kabinetu, zašto ti nikad ne govoriš da su nam Slovenci uzeli 15 sela. A ja sam rekao ne gospodine predsjedniče, po crkvenoj evidenciji riječ je o 25 sela. I on je rekao ovako, početo lupati po stolu, to, to, to. Ali sam rekao nemojte gospodine predsjedniče zaboraviti da smo mi istoga trenutka dobili i katastarsku općinu Rupa, i katastarsku općinu Pasjak, koji su do tada bili dio ondašnje socijalističke Republike Slovenije. Bakarić, Kardelj, dijelili su metar za metar, a ovdje ja imam dojam da mi njima dajemo sve, a da oni za uzvrat nama ne daju ništa. Gospodin dr. Davor Vidas u "Večernjem listu", to moram citirati, 9.11. kaže hoće li Hrvatsku u arbitražnom postupku izgubiti dio svog teritorija, to je i dalje neizvjesno, kaže. Ovisit će o njezinim argumentima i suđenju arbitara. No ako bi pristala ratificirati arbitražni sporazum koji bi se tumačio tako da predstavnici Europske Komisije, osim što tehnički stvaraju popis arbitara još imenuju kandidate na taj popis, onda bi sama sebe dovela u neravnopravni položaj. A to jedna država ne smije učiniti. Zato je razmišljanje članka 2. arbitražnog sporazuma mnogo više od lingvističke rasprave itd., ono je fundamentalne naravi, prije no što se uopće može raspravljati o ratifikaciji sporazuma. Kada je taj sporazum o kojem je ovdje danas riječ tako dobar za Republiku Hrvatsku, zašto Republika Hrvatska o tom sporazumu se ne bi odlučivala ili ne bi odlučila na referendumu? Pa mi 27.12. imamo predsjedničke izbore. Jednim udarcem, bez ikakvih troškova, možemo narod bi rekao ubiti dvije muhe. Zašto ne idemo mi na referendum? Zašto? Jer u Sloveniji, vidite i sami, referendum će zasigurno proći, a kakvo je raspoloženje hrvatske javnosti u Hrvatskoj taj referendum teško da bi mogao dobiti sud hrvatske javnosti. Zato Slovenci idu na referendum, jer su uvjereni u uspjeh i žele tim uspjehom potvrditi vjerodostojnost vlastite politike, a mi imam dojam da gubimo ovim sporazumom i da zato sporazum jednostavno želimo ratificirati u ovom Parlamentu, a odluku ne želimo prepustiti hrvatskim građanima. Hrvatski političari, što se tiče poimanja nekih demokratskih vrijednosti, usuđujem se reći da su jedno koplje iznad Slovenaca. Da li sam ja euroskeptik kao što je netko ovdje istakao ili možda sama premijerka rekla? Ne za mene, nego da ćemo mi ako idemo što je moguće prije u Europsku uniju, već u prve dvije godine povući 3 i pol milijarde eura ili 26 milijardi kuna. Da ćemo mi u prve dvije godine povući 3 i pol milijarde eura, pa to je samo priča za naivne. Taj novac najprije gospodo treba zaslužiti. Bugarska je u prvoj godini povukla 6 milijuna eura. U drugoj godini jedna velika Bugarska iz svih tih europskih fondova povlači 420 milijuna eura. Znači novac valja zaslužiti. Uvjet Europe da bi mi uopće participirali u svemu tome je smanjenje poticaja za brodogradnju. Šta će biti sa brodogradnjom, ne znam, ali znam da će Uljanik preživjeti. Smanjenje poticaja za seljake, dovođenja potpora u koje u ovoj zemlji premašuju 3% bruto društvenog proizvoda, ili negdje 10 milijardi kuna na 0,8% kao što je u zemljama novim članicama Europske unije, i tome slično i tome slično. Istina je, kad bi mi dobili tih 3 i pol milijarde eura u prve dvije godine, pa to je otprilike 8% bruto društvenog proizvoda. To je 20% proračuna Republike Hrvatske. To je negdje oko 3, 4, gotovo četiri puta više no što iznosi proračun Grada Zagreba. Ali s druge strane mi moramo isto tako hrvatskoj javnosti reći da tek 2020., što će reći za 10 godina poljoprivreda bi trebala dobiti 750 milijuna eura, a to je negdje gotovo 50% manje no što danas iznosi u proračunu. Od 4 i pol milijarde eura koji bi trebali ići prema Hrvatskoj, 2,4 ide za održivi razvoj, za očuvanje okoliša 680, 170 milijuna eura za jačanje ljudskih prava, 120 milijuna eura za jačanje uprave, 202 za kompenzacije itd., itd. Ali još jedanput ponavljam da taj novac treba zaslužiti. Ponovo se vraćam na onu 2001. godinu. Osobno sam sa gospodinom Dinom Debeljuhom, nisam tada vidio karte razgraničenja na moru, odvraćao Račana od, da se granica ne ide oko Jorasove kuće. Laž je, i to ću reći, da smo mi imali i onaj sporazum Račan-Drnovšek, temeljem kojeg se drugoj strani davala koncesija nad 167 kvadratnih kilometara hrvatskih teritorijalnih voda da bi mi bili u Europi. Još jedanput ću reći, daleko veći problem od Pahora su korupcija, taj odnos do Haaga, ratni zločini, filoustaštvo itd. Da se u Hrvatskoj vodila možda politika kao u Istri, možda bismo ne znam već bili u Europskoj uniji. Ono što je bitno sigurno spomenuti, to su te prilike u hrvatskom gospodarstvu. Znači ako razriješimo krizu, javnu potrošnju, ovaj osobnu potrošnju, znači to gospodarstvo će zasigurno slijediti ove trendove koje sam spominjao. Znači obostrana razmjena po 200, 300 milijuna dolara svake godine više. Jasno danas je problem u nas kao i u Sloveniji kupovna moć. Pred 7, 8 dana razgovarao sam npr. sa prvim ljudima iz "Mercatora", slučajno smo se našli, i pitao sam ih: "Pa dobro recite mi koliko je vaših slovenskih roba u "Mercatoru" u RH?" I rekli su mi: "Pa nećeš vjerovati, ne više 12, ili 13%". U Mercatoru je negdje oko 60% roba iz Hrvatske, 25% iz Eu, više je u slovenskom "Mercatoru" hrvatskih roba no što je u nekim našim lancima, supermerkatorima ili kako se zove marketima, koji financiraju neke predsjedničke kandidate, što se naprosto vidi po ovim reklamnim mjestima itd. I to je isto tako možda bitno spomenuti. Stoga, ja ću još jedanput reći ne smije biti sigurno nikakve isključivosti do Slovenije, slovenskih proizvoda, slovenskih turista, slovenskih investicija u Hrvatskoj ili obrnuto. Naših proizvoda u Sloveniji, nas kada idemo tamo, ne znam u toplice ili na skijanje ako budemo to mogli u dogledno vrijeme, ali isto tako i slovenska politika mora shvatiti da ne može stalno svojim nastupom vršiti pritisak prema RH, a da ni jednom gestom ne uzvrati nama onim što je naše. Bilo da je riječ o Svetoj Geri, bilo da je o štednji u Ljubljanskoj banci, stalno nam jednostavno vrše prekategorizaciju graničnih prijelaza dolje u Istri. Što još reći? Ni jednu cestu nisu u zadnjih 20 godina sagradili ili modernizirali prema Buzetu, prema Bujama, Umagu ili prema Rijeci ili nekom drugom hrvatskom kraju. Što još reći? Daj Bože da se normaliziraju ti odnosi što je moguće prije. Da ponovno ti odnosi između Hrvatske i Slovenije budu onakvi kakvi su bili do '90. godine. Sami smo, zajedno smo zapravo nastupili i u borbi za osamostaljenje '90. godine i u onom nacionalnom preporodu prije rata i za vrijeme 2. svjetskog rata u NOB-u itd. Najbliži smo susjedi, ali ja mislim ustupcima teritorija ne rješava se niti jedno političko pitanje, a bojim se da će to na kraju tako i završiti. Znači, što još reći? Ja osobno za taj sporazum neću glasati, bojim se da ćemo izgubiti naše. Slovencima se jamči dodir, taj junction, evo ja sam ga prvi put ovdje spomenuo, otvorenim vodama. Mi ćemo dobiti naše kopno, a Slovenci će dobiti naše more. To je bit ovog sporazuma. Život ide dalje, dobro ajde sve ćemo to pregrmiti samo da budu međuljudski, međunacionalni ti pogranični odnosi, barem onakvi kakvi su bili do '90. godine i da se što je moguće prije ukinu granice, jasno poštujući granice onako kako smo ih poštovali i '90. godine. Ja ne vjerujem više strancima ili stranim političarima nego hrvatskim političarima, ali u konačnici, na nikoga ovdje se ne reflektiram, najveću štetu nama mogu počiniti hrvatski političari. Znači sve u svemu ja osobno živim uz tu granicu, živim u Istri, moram se vratiti doma i vjerujte mi da sam do tog slučaja daleko osobnije u sve to involviran nego netko iz Sinja, Slavonskog Broda, Zagreba ili nekoga drugoga kraja RH iako razumijem da kada je riječ o nacionalnom interesu svatko ovdje u ovom Parlamentu je na istoj poziciji.
Hvala. U ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Htio sam, pardon gospodine predsjedniče i gospodo iz Vlade, gospođo premijerko, kolegice zastupnice i kolege zastupnici, htio sam dignuti tablicu sa ispravkom netočnog navoda gospodinu Kajinu nekoliko puta, ali pošto sad sam za govornicom nisam to učinio nego ću reći da ne mogu, odričem mu pravo da govori o tome da mi iz Slavonskog Broda kako je rekao, ili iz Slavonije i Baranje nismo zainteresirani za ovo pitanje, iako nemamo mora. U prošloj raspravi prije 15, 20 dana, da me netko ne drži za samu riječ koliko točno, izrekao sam to da HDSSB ne može biti ili glasovati za ovakav prijedlog Zakona o potvrđivanju sporazuma o arbitraži između Slovenije i Hrvatske. I ponovno izričem to isto. Iz puno, puno razloga. Danas na ulicama gradova i mjesta RH ljudi potpisuju peticiju o referendumu. Vidimo li mi to uopće? Osvrćemo li se mi na to? Maloprije kod dolaska u Sabor bio sam na takvom jednom štandu gdje se potpisuje, da kažem masovno, peticija protiv ovoga sporazuma. Jesmo mi ovdje kao saborski zastupnici protivni mišljenju našega naroda? Ili moramo biti njihovi zastupnici, kako se zovemo zapravo? Izražavamo li mi volju naših birača? Maloprije je ovdje govorio gospodin Milanović koji je bio konstruktivno suzdržan prošli puta, a sad je konstruktivno za valjda, ne znam kako se to zove, koji je prije 15 dana kada je bio konstruktivno suzdržana skupa sa cijelim uglavnom SDP-om rekao da je sporazum zavjera, a na to ne možemo pristati. Sporazum je zavjera. Jel se išta promijenilo u tom sporazumu da bi danas promijenio svoje mišljenje? Nije. Nemojte dobacivati, molim vas. Dakle, vidimo i izvjesno je i iz istupa koji su dosada bili da će eto dvotrećinska većina u Hrvatskome saboru izglasovati, ja bih rekao i po mom mišljenju, kako god to tko ocijenio, sramotni sporazum koji je proistekao iz slabo aktivne, nesposobne pregovaračke i pozicije i pregovaračkog procesa, hrvatskih pregovarača sa Europskom unijom i Republikom Slovenijom. Zašto je naša pozicija u tim pregovorima takva kakva je? Vlada Republike Hrvatska opterećena svim onim medijskim obrađenim, a i onima koji još nisu obrađene korupcijskim aferama nema mogućnosti uzmaka, nema mogućnosti obrane jednog dostojanstvenog hrvatskog pristupa u tim pregovorima. Europska unija, a i Slovenija može se jasno i glasno reći, a prije svega Slovenija vršili su presing, trajni presing da je u našim glavama za ovih evo 8, 9 godina koliko je ovaj problem stavljen pred hrvatsku javnost, pred hrvatske vlade, pred nas ovdje, postigla već takvo stanje svijesti da evo ono razmišljam o tome, pa dobro idemo u Europsku uniju, dobri smo susjedi, pa zašto ne bismo dali ili pristali na teritorijalni ustupak prema Republici Sloveniji. Toliko smo već izmučeni tim razmišljanjima o tome, da smo se jednostavno umorili. Mnogi su se umorili od toga da nađemo način kako riješiti i taj slovenski problem. To nije naš problem. To je slovenski problem. I kako ga riješiti i kako im pomoći i da usput odblokiramo pregovore sa Europskom unijom. Samo spominjanje 3,5 milijarde eura između redaka govori puno. Istočna Njemačka kada je bila ujedinjena sa svojom maticom zapadnom, Zapadnom Njemačkom u Njemačku državu, između redaka se govorilo o sporazumu između Gorbačova i Kola, o 11 milijardi eura. Evo gospodin Mimica klima glavom. Aljaska je prodana za vreću zlatnih dolara. U hrvatskoj povijesti imamo vrlo, vrlo ružne, a gotovo nijedan lijepi primjer, gdje se Hrvatska nagađala sa svojim susjedima. Jedan od starijih je Hrvatsko-Ugarska nagodba 1868., drugi su Rimski sporazumi '41. godine pregovarani ili dogovarani u Ljubljani, a potpisani u Rimu. Zanimljivo, u Ljubljani su bili pregovori ili Lajbahu tadašnjem. '45. godine je u dogovoru da kažem komunističkih vođa izgubila Srijem i Boku Kotorsku i evo 2009., 2010. godine smo na putu da izgubimo dio teritorijalnog mora. Treba primijetiti kada govorimo o tome da ovo nije sporazum o granicama, nego sporazum o arbitraži. To je isto kao da govori, da je ovdje na redu nekakav zakon o mlijeku i mliječnim prerađevinama, a ne o siru. Dakle, posljedica arbitraže, ona je jasno napisana u članku 3.B, a to je spoj Slovenije sa otvorenim morem, taj famozni "junction" ili kako hoćete stick ili ne znam ni ja kako sve to. Kada se pogledaju karte koje je časni profesor Rudolf crtao i iscrtavao, onda je jasno da će Slovenija ovim sporazumom, a u sljedećim etapama dobiti pravo i na epikontinentalni pojas, koji onda zbrojen sa ovim stickom, junctionom, kontaktom, vezom itd. iznosi morske površine oko 350 kvadratnih kilometara. A u geografskoj širini taj pojas seže negdje u visinu Vrsara. Zbog toga, kažem ponavljam, Hrvatski demokratski savez Slavonije i Baranje ne može nikako prihvatiti kao stranka koja ima hrvatske predstavnike, ne može prihvatiti ovakav prijedlog sporazuma. Sami pljesak sa desne strane HDZ-a gospodinu, neću spominjati ime, nego predsjedniku SDP-, najbolje govori o čemu se zapravo radi. Međunarodno pravo i Konvencija o pravu mora, kako je rekao predsjednički kandidat Hebrang na prošloj sjednici Sabora, govori o tome da dvije države koje imaju zajednički morski zaljev, dijele taj zaljev polovicom ili graničnom crtom koja ide po polovici toga zaljeva. Međutim, izostavljeno je reći da je to tako i da piše tako, ukoliko se dvije države drugačije ne dogovore. A jesu se drugačije dogovorile. Da. Prema tome, nije mi jasno zbog čega se prešutila takva formulacija o pravu o Konvenciji mora. I nije mi jasno zbog čega je tri mjeseca, otprilike tako nemojte me držati za riječ, tajio nacrt sporazuma ili prijedlog sporazuma, ako je to tako sve čisto i jasno, ako Hrvatska ne gubi ništa i nema rizika da gubi, zbog čega je on bio u tajnosti? Ja znam da je riječ o nekoj tihoj diplomacijom itd. ali tom tihom diplomacijom Hrvatska nije ništa postigla. Ostaje toj arbitraži da riješi na svoj način, svojim viđenjem i Svetu Geru i sve ostale sporne, prijeporne točke i na kopunu. Nemamo nikakvih obećanja da će na kopnu nešto biti drugačije kako je to rekao moj prethodnik gospodin Kajin. I u prekomurju i na Svetoj Geri i još na niz drugih spornih točaka na kopnu. Jer je definirano da arbitražna komisija, sud, razmatra granice između Hrvatske i Slovenije i na kopnu i na moru. Dakle, HDSSB također ne može pristati na ovako svršeni čin kojim Hrvatski sabor eto u roku od petnaest, dvadeset dana u dva navrata preuzima na sebe, ne na sebe ono što je u kontaktima Vlade Republike Hrvatske i premijerke sa premijerom Slovenije i Vladom Republike Slovenije potpisano. Dakle, to je prebacivanje vrućeg krumpira na Sabor Republike Hrvatske. A zbog čega građani Republike Hrvatske nemaju pravo i zašto im se ne ponudi pravo na njihovo mišljenje jer smo od građana Republike Hrvatske izabrani. Građani Republike Hrvatske nisu glupi. Oni to slušaju i prate svakodnevno. Oni znaju sasvim sigurno, oni su isto informirani i upućeni pa dajmo im da odluče. Ako to Slovenci rade zbog čega hrvatski građani nemaju pravo na bilo kakvom referendumu savjetodavnom ili nekakvom drugom, ili obvezujućom da i građani Hrvatske o tome odlučuju. Time bi rasteretili gospođo premijer i sebe, i mi saborski zastupnici. Ne rasteretili nego bi jasno dobili mišljenje hrvatskoga naroda i mišljenje hrvatskih građana. I kada bi većina razmišljala ovako kako razmišljam vjerujem da to ne bi usporilo, bitno usporilo hrvatski put u Europsku uniju. A kako netko reče tamo nas također ne čeka med i mlijeko. I ove 3,5 milijarde o kojima ste govorili kao nekakvoj mrkvi koja se Hrvatskoj nudi na rate to je mrkvica nasjeckana koja je vrlo upitna i vrlo upitne kvalitete kada znamo da su pristojbe Hrvatske kod ulaska u Europsku uniju 500 milijuna eura godišnje. I to treba reći. Dakle, za tri godine Hrvatska će platiti članstvo Europske unije milijardu i pol eura. A nudi se 3 milijarde eura, ali zna se kako idu, uz projekte, uz sve ostale koji idu. Zbog toga gospodo mislim da dobro razmislite svatko od vas, da se nađe sa svojom savjesti jer ovdje je premijerka rekla da se radi o povijesnoj odluci, citiram, i vi ste danas zapravo u neku ruku i povijesne osobe koje će odlučiti o ovome. Zbog toga i zbog povijesti klub HDSSB-a je ponovo zatražio poimenično ili ponaosob izjašnjavanje i glasovanje u Hrvatskom saboru a klub HDSSB-a i ovdje naši nazočni nas dvojica zastupnika bit ćemo protiv ovoga sporazuma.
Gospođe i gospodo zastupnici, u posjetu Hrvatskom saboru nalazi se izaslanstvo Odbora za kulturu Parlamenta Islamske Republike Iran. Molim, pozdravimo ih. [[Pljesak!]] Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega Grubišić je govoreći o sjevernom dijelu Hrvatske rekao da je sporna granica u Prekmurju. Kolega nije u Prekmurju nego Međimurju, pa i onaj dio teritorija na lijevoj obali Mure nije Prekmurje nego Međimurje. I drugo, rekli ste da građani potpisuju peticiju za referendum. Ne kolega Boro. Građanska inicijativa "More je kopno" organizira potpisivanje zahtjeva Hrvatskom saboru za raspisivanje referenduma sukladno Ustavu i Zakonu o referendumu. Zahtjev za referendum i peticija dvije su velike stvari različite i kad govorimo o tome moramo barem u Saboru biti precizni, a vjerojatno zbog toga što je predsjednik te građanske inicijative gospodin Knezović jutros došao pred Sabor sa upaljenom svijećom je bio razlog što ga je policija željela uhićenjem maknuti ispred Sabora. Na svu sreću prevladala je u zadnjem trenutku pamet pa je pušten.
Klub zastupnika HNS-a gospođa zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospođo predsjednice Vlade s ministrima, kolegice i kolege. Ovaj sporazum o kojem danas trebamo odlučiti je djelomično politički a djelomično pravni dokument, to je istina. Razlog za to je činjenica da je problem s kojim smo se suočili djelomično politički a djelomično pravni i ne možemo ga riješiti nego da razmotrimo i suočimo se sa oba njegova aspekta. U ovom Saboru smo pred kratko vrijeme na neki način informativno već raspravljali o potpuno istom tekstu. U tom tekstu rekla sam i tada, ponovit ću i danas u ime kluba HNS-a tri su ključne točke. Prva je zadaće arbitražnog suda i kako su one određene. Druga je odabir sudaca i način sastavljanja liste s koje će se birati arbitri. I treća je odnos između vremena kada će biti objavljen ili kada će se postići rezultat arbitraže i ulazak Hrvatske u Europsku uniju. Složili smo se da što se zadaća arbitražnog suda tiče a to je i navedeno u ovom sporazumu. On ima tri zadaće. Jedna je odrediti granicu na kopnu i moru temeljem međunarodnog prava. Druga je odrediti vezu ili dodir slovenskih teritorijalnih voda prema otvorenom moru temeljem međunarodnog prava, načela pravednosti i dobrosusjedskih odnosa. I treća je odrediti režim za korištenje relevantnih morskih područja na temelju međunarodnog prava, načela pravednosti i dobrosusjedskih odnosa. Dakle, tri zadaće od kojih se jedna određuje na jedan način ili ispunjava na jedan način a druge dvije na drugi način. To smatramo da je povoljni element. Naime, činjenica je da se granica određuje isključivo temeljem međunarodnog prava. Rekli smo da upravo u ovoj dimenziji, ovaj sporazum sadržava određeni rizik, i to je i dalje istina. U ovom sporazumu sadržan je određeni rizik, iz razloga što načelno govoreći se pitanje granice na kopnu i moru može riješiti na tri načina. Jedno je direktni dodir između slovenskih teritorijalnih mora i međunarodnih voda, što je za nas najnepovoljnije. Drugo je putem neke vrste zajedničke uprave ili zajedničke jurisdikcije nad određenim područjem. I treće, indirektnim ili posrednim, dakle temeljem različitih prava dodir između slovenskih teritorijalnih voda i međunarodnog mora. Naravno da rizik postoji. Rizik treba procijeniti, pogledati u oči i vidjeti što nam se ovdje isplati, što je na strani rizika, a što je na strani prednosti i koristi. Dakle, od tri moguća načina na koji se može riješiti pitanje granice postoji jedna mogućnost koja nama apsolutno ne odgovara. S druge strane temeljem ovog sporazuma Hrvatska postiže dva cilja. Jedno je deblokada i razdvajanje pregovora od rješavanja pitanja granice. I drugo je utemeljenje načina rješavanja pitanja granice na jedan način koji se taj problem, koji taj problem više ne bi trebao vraćati na dnevni red niti našeg Parlamenta, niti naše političke rasprave. Rečeno je da je Slovenija u pristupu ovom problemu, i u načinu na koji je dogovarala i pregovarala kako će se on rješavati je koristila svoje članstvo u Europskoj uniji, i članstvo u Europskoj uniji je Sloveniji u tome pomoglo. To je također istina. To naime znači da i u ovoj stvari je Slovenija imala koristi od činjenice da je članica Europske unije. I mislim da je za nas važno da razumijemo u kojoj mjeri će, pa i u ovakvim slučajevima, Hrvatska imati koristi od svog članstva u Europskoj uniji. I u kojoj mjeri je za Hrvatsku, ne samo u gospodarskom smislu, nego i u političkom smislu članstvo u Europskoj uniji od koristi. Mi u klubu HNS-a smatramo da umjesto da osuđujemo Hrvatsku da bude trajno u poziciji onoga koji je iznenađen i uvrijeđen različitim odlukama koje se donose na drugim mjestima bez nas, bez našeg sudjelovanja i bez mogućnosti da utječemo na te odluke, jer ne sjedimo za tim stolom, jer nemamo mogućnosti da se tamo oglasimo, jer nemamo mogućnosti tamo braniti svoje interese, a kao što je poznato najopasnije je kad ne sjediš za stolom za kojim se o tebi odlučuje. Dakle da bi ubuduće spriječili situacije u kojima će se o nama odlučivati i bez nas, da je hrvatski interes da realiziramo svoje članstvo u Europskoj uniji u ovom trenutku kad smo zaista tako blizu. Da li će nam netko nešto pokloniti, bilo sada, bilo kad budemo članica Europske unije? Neće. Niti kad budemo članica Europske unije uopće ne dolazi u obzir da nam bilo tko bilo šta pokloni, za što mi sami nismo se u stanju izboriti. Jedino što Europska unija znači je šire područje mogućnosti. Dakle kao članica Europske unije imat ćemo više stvari za koje ćemo se moći izboriti, imat ćemo šire područje i utjecaja, samo potencijalnog, samo onoliko koliko mi budemo u stanju, i šire područje korištenja različitih većih mogućnosti, naravno samo onoliko koliko mi budemo u stanju. Nitko drugi, niti sada, niti kad budemo članica Europske unije ništa od toga neće automatski darovati Hrvatskoj. Dakle, istina je, o našim sposobnostima kako u ovom trenutku, tako i u svim budućim trenutcima ako budemo uspješni u ovom procesu, ovisit će to o nama. Što se promijenilo od zadnje rasprave koju smo o ovom dokumentu vodili u ovom Saboru, do danas? U tekstu se nije promijenilo ništa. Promijenilo se temeljem razgovora i predstavnika Vlade i predsjednika SDP-a gospodina Milanovića, i mojih razgovora sa različitim dužnosnicima Europske unije jučer. Promijenila se svijest o važnosti sastavljanja liste sudaca arbitara, dakle druge teme ovog sporazuma, o važnosti kriterija prilikom sastavljanja te liste i o tome da i Europski Parlament, i Europska Komisija, i novo predsjedništvo o kojem je jučer odlučeno, Europskog Vijeća, trebaju voditi računa o načinu i kriterijima pomoću kojih se suci arbitri biraju. Cijela priča o tome da mi trebamo tu nekome vjerovati, ili prihvatiti da je to nešto što će samo po sebi biti dobro i pravedno, naravno ne stoji i to je priča koja nije naprosto politički utemeljena. Radi se o političkom tijelu koje će sastavljati tu listu, i zato je politička akcija za to ključan moment. I ne treba se praviti da to ne postoji, jer je to činjenica. I zbog toga političke intervencije, i razgovori sa predstavnicima i Komisije i Europskog Vijeća i Europskog Parlamenta imaju smisla. Mi moramo tražiti svoje saveznike u tim strukturama, moramo tržiti ljude koji će razumjeti zašto je važno da na listi s koje će se birati arbitri budu ljudi koji imaju iskustva u međunarodnim arbitražama, koji imaju iskustva u donošenju sudskih odluka, a ne ljudi koji su prvenstveno možda pravno obrazovani, ali političari. Zbog toga što je to temelj za donošenje odluke koju smatramo pravednim i koji smatramo racionalnim, ali niti to se neće dogoditi samo od sebe. Dogodit će se u onoj mjeri u kojoj smo mi sposobni u tim strukturama osvijestiti važnost takve odluke i važnost takvih kriterija. Opetovano je rečeno da kriterij za odabir, odnosno za sastavljanje liste i stavljanje ljudi na tu listu s koje će se birati suci arbitri trebaju biti da su oni nepristrani, neovisni i stručni, kvalificirani. To može značiti bilo što. Što će to točno značiti ovisi o našoj da li zajedničkoj, da li individualnoj, svejedno, političkoj intervenciji i angažmanu. O stvaranju javnog mišljenja unutar europskog Parlamenta, o stvaranju atmosfere unutar Parlamenta i unutar komisije i unutar predsjedanja Europskim vijećem. O tome da je ključno da to budu ljudi sa sudskim iskustvom i sa iskustvom u međunarodnoj arbitraži. Naša budućnost u takvoj instituciji kao što je EU će to imati kao svoju trajnu pratnju. Mi ćemo uvijek u budućnosti jer to je način funkcioniranja u takvoj vrsti institucija, morati tražiti saveznike, morati tražiti ljude koji će razumjeti zašto se mi zalažemo i razumjeti zašto je važno da to podrže. Prema tome promijenilo se to da smo ovaj puta htijući ne htijući ipak zajednički osvijestili unutar europskih institucija važnost tih kriterija i tu se posao ne završava. Na tome će trebati raditi trajno do konačne odluke arbitraže. Dakle i nakon, ja bih rekla naročito, nakon što uđemo u EU. Mi smo u ovom trenutku pred jednom odlukom koja će na dugi rok odrediti u velikoj mjeri političku poziciju Hrvatske prvo u regiji, a onda u EU. Da li Hrvatska može iskoristiti svoju šansu predvodnice u regiji u europskim reformama ovisi u velikoj mjeri i o ovoj odluci. Da li smo taj problem mogli riješiti ranije? Mogli smo. Da li je sadašnja koalicija na vlasti bila protiv toga da se to riješi ranije? Bila je. Da li to znači da moramo ponavljati loše odluke i pogreške od ranije? Ne znači. HNS neće, ne želi da se ponovi ta pogreška, mi je ni onda nismo činili, ali ne želi da se ponovi pogreška od prije više godina, ne želi da se ponavlja ta pogreška koja se u različitim formama ponavljala početkom 2000-ih. HNS želi da Hrvatska dobije i iskoristi ovu šansu, da počne svoj razvoj prema jednoj utjecajnoj, civiliziranoj europskoj zemlji sa trajnom garancijom stabilnosti svojih institucija i sa trajnom šansom da postane ne siromašna nego srednje razvijena europska zemlja. I zbog toga će HNS podržati ratifikaciju ovog sporazuma.
Hvala. U 10,56 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika SDSS-a, gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo predsjednice Vlade, gospođe i gospodo zastupnici. Ono što je klub SDSS-a imao za reći povodom ovoga sporazuma rekao je tokom protekle rasprave i mi ne bismo htjeli ponavljati ono što smo već rekli jer tome teško da bismo mogli dodati bilo šta. Ono što bismo htjeli danas reći jesu zapravo 2 stvari. Prvo, pitanje važnosti vanjskih granica svake države pa onda i važnosti granica RH. I drugo pitanje unutrašnjih granica koje su važne za svaku državu pa trebaju biti važne i za Hrvatsku. Što se tiče vanjskih granica mi iz SDSS-a smatramo da se sa ovim arbitražnim sporazumom konačno ide u pravcu iznalaženja rješenja za jedan segment važan, ali jedan segment hrvatskog državnog teritorija i njegovih granica prema jednom susjedu. I mi smo se opredijelili za jedan od mehanizama pomoću kojega se može doći do rješenja tog graničnog spora, a to je arbitraža. Taj mehanizam trenutno koristi na desetke zemalja u svijetu povodom morskih, kopnenih i drugih pitanja. I doista je to jedan od raširenih i važnih instrumenata koji stoji na raspolaganju zemljama da učvrste dobrosusjedske odnose i funkciju koje granice imaju, a to je ne da stvaraju neprijateljstvo nego da stvaraju prijateljstvo. Ne da ometaju suradnju nego da potiču na suradnju. Ne da se širi zlovolja oko toga hoće li se pojaviti još jedna država nego da širi neku vrstu zadovoljstva zato što će se dobiti još jednog susjeda. I ovaj arbitražni sporazum ovako kako je sačinjen, sa rizicima koji u njemu postoje kao što postoje u većini arbitražnih sporazuma jeste dobar i iz tog razloga će ga klub SDSS-a podržati. Podržat će ga zato što je to i prilika da se Hrvatska afirmira u međunarodnom prometu, posredstvom ovakvih mehanizama. Jer sasvim sigurno vikom i bukom se neće afirmirati, ali se hoće afirmirati ukoliko će jačati međunarodni poredak, međunarodne instrumente za učvrščivanje međudržavnog poretka i odnosa među državama. I to je prilika. I mi tu priliku sasvim sigurno trebamo iskoristiti. Što se tiče unutarnjih granica, mislim da je vrijeme da je konačno sustavno i sa punom sviješću počnemo govoriti o tome koje su naše unutarnje granice, a ima ih nažalost mnogo. I mnogo su teže nego što je ova granica koju ćemo rješavati arbitražnim sporazumom. I za njih nećemo imati one koji će nam moći pomagati i nećemo imati one izvan sebe samih koji će nam moći biti pri ruci da ih riješimo. Prvo pitanje glasi kada smo mi u pitanju Hrvatska, gdje su granice netolerancije? Dakle, kao što moramo znati gdje su naše vanjske granice, tako moramo znati odgovoriti i na pitanje kao što je ovo. Gdje su naše granice netolerancije? Gdje su slabosti ovoga društva da razvija bratstvo među svojim građanima kao pretpostavku oslobođenosti od podjela etničkih, vjerskih političkih? 20 godina od samostalnosti mi još trpimo od tih još uvijek dubokih neproduktivnih i za veliki broj građana štetnih granica. Koji će arbitražni sporazum to riješiti? Koji će valjani dokumenti to riješiti? I koja je to snaga koja se treba posvetiti tome da se maknu te vrste granice? Drugo pitanje. Gdje su granice slabljenja javnih institucija i javnih ustanova, koje pružaju usluge u zdravstvu, u znanosti i u školstvu? Gdje su te granice? I koliko dugo ćemo mi biti tolerantni prema slabljenju javnih institucija i poziva onih koji obavljaju poslove u javnim institucijama i javnim profesijama. Koliko dugo će biti nevažno što je netko liječnik, koliko dugo će biti nevažno što je netko znanstvenik, koliko dugo će biti nevažno što je netko nastavnik i profesor, ako nema para, ni on, ni država za te poslove koje treba obavljati? I koliko dugo ćemo mi tu vrstu granice smatrati normalnom? Na koncu, gdje su granice korupcije u ovom društvu? Koliko treba svijesti o tome da se sagleda da su granice korupcije u Hrvatskoj takve, da su gotovo bezgranične? Da ono što ode u koruptivne kanale i koruptivne mehanizme predstavlja gotovo godišnje deficite proračuna. I da li ćemo mi tim granicama posvetiti adekvatnu pažnju? I da li ćemo se mi posvetiti toj vrsti granica kao nečemu što najdublje ugrožava ne samo državni proračun, nego i sigurnost države? Gdje su granice zaduživanja kolegice i kolege, vanjskoga i unutrašnjega? Ako Hrvatska ovoga trenutka ima dug koji je izjednačen sa bruto društvenim proizvodom onda se postavlja pitanje, nije li to ta granica koja se više ne smije preći? Nije li to ta granica kojoj se moramo posvetiti i koju moramo uzeti kao imperativ našeg političkog djelovanja da se ta granica počne spuštati, snižavati i da konačno postavimo pitanje koja je svrha toga zaduživanja? Ako je svrha toga zaduživanja to da bismo postavili posljednje pitanje, a to je gdje su granice proizvodnje nezaposlenosti i nezaposlenih? Ako se zadužujemo zato da bismo imali sve više nezaposlenih, ako se zadužujemo zato da bismo imali sve više onih koji ostaju bez minimalnih radničkih prava kao što je redovna plaća, kao što je redovito plaćanje doprinosa, za zdravstveno, za mirovinsko, onda se postavlja pitanje, a gdje je ta granica? I da li je ta granica baš takva da se nas koji sjedimo ovdje, koji se bavimo poslovima od javnog interesa, nama potpuno nezanimljiva. Na kraju kolegice i kolege, država se kao što svi znamo od momenta kada nastane pa do momenta dok postoji treba baviti svojim granicama. Ali ako se bavi svojim granicama, tako da zapostavi svoje unutrašnje granice i ako ne rješava svoje unutrašnje granice, onda naravno njezina sposobnost, njezin kapacitet, da brani, štiti, održava i prosperira od toga što ima svoje vanjske granice, nažalost neće biti ispunjena. I iz toga razloga, ponovit ću još jednom, ovaj arbitražni sporazum je dobar, ne samo što pruža mogućnost da se potvrde, učvrste na osnovi dobrog međunarodnog instrumenta i vanjske hrvatske granice, nego nam pruža priliku da se posvetimo tome kako da se oslobodimo granica koje postoje unutar naše države i unutar našega društva. I da se njima posvetimo na onaj način na koji su ljudi u različitim prilikama imali prava, posvećivati se vanjskim granicama. A nama, tako mi se čini, nema svetije dužnosti danas, nego posvetiti se upravo ovim granicama koje sam spomenuo kroz ovih pet pitanja. Iz tog razloga, u toj vjeri, s takvom nakanom, ponavljam još jedanput klub SDSS-a će podržati ovaj arbitražni sporazum i posvetiti se ovim pitanjima koje sam ovdje u kratkoj formi, ali vjerujem ne zato važnoj za današnje građane Republike Hrvatske naveo.
Hvala. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik i potpredsjednik Vladimir Šeks. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe i gospodo zastupnici, poštovana predsjednice Vlade, dame i gospodo. 25. lipnja 1991. godine kada je Hrvatski sabor u ovoj Sabornici donio Deklaraciju pa i ustavnu odluku o suverenosti i samostalnosti Hrvatske i kada je Slovenski parlament toga istoga dana donio slovensku Listinu o suverenosti i samostalnosti Republike Slovenije obje države su zajednički konstatirale da su njihove granice one koje su bile nove državne granice, one koje su granice bile bivše republičke granice. I Badinterova komisija je potvrdila to načelo da su granice između bivših Jugoslavenskih republika, republičkih granica da postaju državne granice, ali te granice nisu bile u cijelosti i potpuno uređene, nisu bile potpuno utvrđene. I već 92., 93. godine nastao je prijepor prilikom utvrđivanja granica i na moru i na kopnu između Hrvatske i Slovenije. Geneza razjašnjavanja i utvrđivanja granice između Hrvatske i Slovenije i na moru i na kopnu imala je više faza, imala je svoje uspone i padove. Obje strane su bile vrlo blizu u određenim trenucima ali uvijek je došlo do jedne blokade i završetka graničnih pitanja, razgraničenja. Hrvatska je inzistirala neprekidno cijelo vrijeme da se granice i na moru i na kopnu utvrđuju sporne granice, da se utvrđuju na temelju međunarodnoga prava i da ih utvrđuje u izostanku dogovora kao instanca međunarodno pravosudno tijelo, međunarodno sudište, međunarodna arbitraža. I vidite, uvijek na korak jedan da se postigne taj dogovor između dvije države, između dvije zemlje da se granice na moru i kopnu uređuju na temelju međunarodnog prava, da ih uređuje i utvrđuje međunarodno sudište i međunarodno pravosudno tijelo uvijek je u zadnjem pred samo potpisivanje takvoga dogovora došlo pod jednim snažnim egoističnim pritiskom koji je dolazio iz susjedne države sa njihovim maksimalističkim zahtjevima došlo je do nepotpisivanja takvoga sporazuma. Bio je sporazum parafiran Drnovšek-Račan i tu je prvi Račan uzalud pokušao tražeći kao zadnji izlaz da se jednim teritorijalnim ustupkom zadovolje i razriješe svi ti zahtjevi. Nije bio podržan i taj parafirani sporazum nikada nije došao u daljnju proceduru. Nakon toga su uslijedili sporazumi i razgovori da se to razriješi granično pitanje pa su imenovane dvije podkomisije, ona koja je za kopno ona zapravo razriješila 95, 96% cijele granice na kopnu. Sporazumu Janša-Sanader uglavljeno je bilo na Bledu da će se na temelju međunarodnoga prava, da će to biti povjereno međunarodnom pravosudnom tijelu, ali eto opet pod pritiskom određenih slovenskih krugova i Janša se povukao i demantirao vlastitu izjavu da je sklopio usmeni aranžman da će se obje zemlje, da će to pitanje riješiti pred Međunarodnim sudom pravde ili pred međunarodnim arbitražnim tijelom. Nakon toga je došlo do blokade od strane Slovenije naših pristupnih pregovora i premijerka je krenula u traženje izlaza. Našao se jedan izlaz i sada je ovaj sporazum na ratifikaciji pred Hrvatskim saborom da odgovorimo na taj izazov da li je taj izlaz u skladu sa hrvatskim nacionalnim i državnim interesima, da li je on u skladu sa najboljim namjerama i nakanama, i posljedicama za hrvatske nacionalne interese. Dame i gospodo zastupnici, ključno, žarišno pitanje, pitanje svih pitanja i odgovor na sva pitanja koja se odnose je kako i na koji način razriješiti i utvrditi graničnu crtu na kopnu i na moru. Koje pravo će biti primjenjivo za utvrđivanje granice i koje tijelo će biti mjerodavno da se ta granica na kopnu i moru utvrđuje. U Sporazumu o arbitraži između Hrvatske i Slovenije u članku 3. stavak 1. točka a. i u članku 4. nedvojbeno stoji: "Tijek granice na kopnu i moru utvrđivat će se u skladu sa člankom 4. točka 1. na temelju načela i pravila međunarodnog prava.". To je po meni ključno i najbitnije pitanje da će se tijek granice na moru i kopnu utvrđivati na temelju načela i pravila međunarodnoga prava. A što kaže međunarodno pravo? Mjerodavna je Konvencija o pravu mora. U članku 15. te Konvencije stoji da se pri utvrđivanju granice, uređenju granice u zaljevima, na moru to razrješava sa teorijom ekvidistance, dakle da granična crta ide sredinom zaljeva. Samo iznimno može biti određene korekcije u skladu sa tim načelom iz članka 15. međunarodne konvencije o pravu mora Ujedinjenih naroda da se radi povijesnih i drugih razloga mogu biti određene korekcije. U bilo kojem obliku i u bilo kojoj interpretaciji međunarodnog prava članka 15. Međunarodne konvencije o pravu mora i drugih odnosnih odredbi relevantnih za ovo pitanje međunarodnog prava ili međunarodne konvencije nema i nije moguće da bi se granica morska između Hrvatske i Slovenije utvrdila na način da bi se Hrvatskoj oduzeo dio hrvatskog teritorijalnoga mora. I prof. Vidas, istaknuti stručnjak iz norveškoga instituta za pravo mora, kaže slijedeće, u jednom intervjuu ovih dana, tek grubom povredom međunarodnog prava, kada bi ti arbitri, međunarodni arbitri tek grubom povredom i odstupanjem od međunarodnog prava prekršili teško međunarodno pravo moglo bi se dogoditi ono što bi u nekom najcrnjem scenariju bi se, da bi se Hrvatskoj oduzeo dio arbitražnom odlukom, oduzeo dio njenoga teritorija. Daklem, tek grubim kršenjem međunarodnoga prava. Ja ne mogu vjerovati da bi međunarodno priznati stručnjaci za koje smo i dobili jamstvo od predsjednika Europske Komisije gospodina Barrosa, na temelju pisma što je poslala predsjednica Vlade gospođa Kosor 5. studenoga i gdje su bili njeni izaslanici, gdje je predsjednik Europske Komisije Barroso utvrdio, bila je tamo i gospođa Pusić na razgovorima, bio je i kolega Milanović isto, i dobili su jamstva i garancije da će ti arbitri biti nepristrani, da će biti neovisni, da će biti stručni, da će to biti ta tri mjerila, ta tri kriterija na kojima će se temeljiti lista, utvrđivati lista arbitara, ali da će to biti i u dogovoru sa obje strane i na temelju konzultacija i Hrvatske i Slovenije. Da bi u konačnoj … [[Govornik se ne razumije.]] i ako ne dođe do dogovora predsjednik Međunarodnog suda pravde utvrđivao tu listu arbitara. Nema razloga vjerovati ili ne vjerovati da će to biti na taj način imenovani arbitri koji će biti i neprofesionalni, i nestručni, i neobjektivni i pristrani i o nekome zavisni. Daklem da će imati sve najgore reference da bi donijeli ovu odluku. Dapače svi argumenti i svi razlozi govore o tome da će se ti arbitri rukovoditi na temelju načela međunarodnoga prava i pravila međunarodnoga prava što je i u članku 3. i u članku 4. arbitražnoga sporazuma i uglavljeno između Vlada Hrvatske i Slovenije. Stoga uzimajući ovo ključno i žarišno, temeljno pitanje i odgovor na to pitanje da li će se tijek granice na kopnu i moru rješavati na temelju međunarodnoga prava i pravila međunarodnoga prava i dajući potvrdan odgovor na to pitanje, mislim da je rizik da se onaj o kojem se govori da bi Arbitražni sud mogao riješiti takvu arbitražu da bi dio hrvatskog državnog teritorija prepustio Sloveniji minimalan i da svi razlozi i argumenti … [[Govornik se ne razumije.]] za to da će to granica na moru i na kopnu biti na temelju međunarodnoga prava. I ova izjava koju je predsjednica Vlade gospođa Kosor potpisala, i sa kojom su bili upoznati i predstavnici Sjedinjenih Američkih Država i Europske Komisije, prema kojoj se ništa neće smatrati pristankom Hrvatske na teritorijalne ustupke, ima veliku političku težinu i zbog toga i to je jedan dodatni razlog da se ovaj sporazum ratificira. Ovaj sporazum je u najboljem hrvatskom nacionalnom i državnom interesu. Ovaj sporazum nije trgovanje hrvatskim teritorijem radi ulaska u Europsku uniju. Ovaj sporazum, njegova ratifikacija u Hrvatskom saboru je dokaz zrelosti i političke odgovornosti Hrvatskoga sabora. Ovaj sporazum je snažna međunarodna legitimacija Republike Hrvatske da ostvari i svoje vitalne nacionalne, strateške, vanjskopolitičke ciljeve od kojih je ulazak u Sjevernoatlantski savez ostvaren i da ostvari i poluči i ovaj drugi strateški vanjskopolitički cilj ulazak Republike, pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji. I zbog toga će Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, svjestan vlastite političke i povijesne odgovornosti glasovati za ratifikaciju ovoga sporazuma.
Hvala. U ime kluba HSS-a, gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana predsjednice Vlade Republike Hrvatske, uvaženi ministre, državni tajniče. Mi u klubu Hrvatske seljačke stranke razumijemo ovaj povijesni trenutak, trenutak u kojem se nalazimo. Razumijemo važnost i ove odluke, i vidimo da su razgovori bili dugi i teški. No unatoč svim teškoćama uspjelo se doći do ove odluke koja za nas neće biti i ne smije biti na štetu Republike Hrvatske, već upravo u interesu i za korist Republike Hrvatske. Za nas je ovo dugo i teško razdoblje, iza nas. Danas donosimo odluku koja određuje i utječe na našu budućnost, budućnost Republike Hrvatske. Postupak vođenja pregovora ukazuje na primjenu načela dobrog gospodara i dobru zaštitu interesa Republike Hrvatske što je u konačnosti rezultiralo ovim sporazumom, ali i spoznajom međunarodne javnosti da je Republika Hrvatska ozbiljan i korektan partner u međunarodnim odnosima. Vjerujemo da danas činimo korak naprijed prema našem zajedničkom postavljenom cilju, cilju koji zovemo nastavak pregovora radi ulaska u EU. Dobro je što smo uspjeli odvojiti pregovore od rješavanja graničnih problema sa Slovenijom. Uvjereni smo da će se ovim rješenjem omogućiti daljnje razvijanje dobrosusjedskih odnosa sa Republikom Slovenijom. Kroz raspravu se proteže određena doza i priča o količini rizika no točno je kad slušamo neke naše stručnjake, njihove izjave ukazuju na mogućnost da RH ostane bez dijela svoga teritorija protiv čega smo svi mi bez rezerve. Ali zašto su i građani Republike Slovenije protiv sporazuma, odnosno iskazuju određenu rezervu i bojazan na sadržaj ovog sporazuma? Ta bojazan dokazuje da rizik postoji, ali da smo i mi na dobrom putu i da su rizici minimalni. Dio neizvjesnosti smo vjerujem riješili rješavanjem problema sastava arbitražnog suda. Priznati međunarodni stručnjaci međunarodnog prava vjerujemo da će upravo na tim temeljima međunarodnog prava arbitražni sud nepristrano i pravedno donositi svoje odluke. Nadamo se da će te odluke otjerati bojazan kod nas i kod građana Republike Slovenije i da će osigurati daljnju izgradnju dobrosusjedskih odnosa. Pred nama je prilika, prilika koju ne smijemo propustiti i prilika kojom stvaramo, kojom gradimo, prilika kojom čistimo probleme na putu ulaska u EU. Jasno ovdje neću ponavljati pitanja koja govore o gospodarskim učincima i njihovim važnostima kao što je i važnost lobiranja ili traženja prijatelja u EU. Ono na što ću podsjetiti, a to je naša zadnja rasprava ovdje, da smo upravo kad smo govorili o stvaranju ovog sporazuma govorili o stvaranju magle, o pokislim puranima, o guskama u magli, današnjom ovom odlukom razgrćemo maglu. Ne bavimo se prošlošću, idemo putem koji vodi u EU i osiguramo razvoj i otvaramo perspektivu dobrih odnosa sa zemljama EU. Iz svega ovoga vidimo da su dobro zaštićeni interesi RH i HSS podržava prijedlog ovog Zakona o potvrđivanju sporazuma o arbitraži između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Republike Slovenije. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je gospodin zastupnik Dragutin Lesar, izvolite.
Poštovani kolegice i kolege. Obratit ću se gospođi Kosor i kao predsjednici Vlade i predsjednici HDZ-a. Zašto Vlada Saboru nije predložila raspisivanje referenduma? Zašto se bojite volje građana RH? Zašto slovenska Vlada pita svoje građane o ovom sporazumu, a mi ne? Svi koji su govorili o tome, od predsjednika Republike do ove rasprave u Parlamentu, napominjali ste da je rizik s kojim ulazimo u ovaj arbitražni spor minimalan. Pa ako je i najminimalniji nije li to tema ili prigoda da građani putem referenduma na sebe preuzmu taj rizik? Ovaj sporazum o arbitraži je de facto ugovor o granici, produkt arbitraže biti će granica i zbog toga smatram da se zapravo radi o dokumentu koji zamjenjuje ugovor o granici. Drugo, građanska inicijativa koja je službeno prijavila postupak prikupljanja 500 tisuća potpisa za raspisivanje referenduma radi na tome i umjesto da smo im dali tih 15 dana zakonom propisanih, usred njihovih aktivnosti u Saboru ratificiramo ili želimo ratificirati ovaj zakon. Zašto barem prema njima nismo bili toliko pristojni i sačekali da prođe tih 15 dana i da vidimo da li će uspjeti prikupiti potrebni broj potpisa koje bi Sabor obavezivao na raspisivanje referenduma? To tim više što je sada potpuno jasno da Republika Slovenija ratifikaciju sporazuma neće napraviti do konca prosinca kao što je to bilo zapisano, odnosno kao što to piše u njemu i kao što je bilo dogovoreno. Ako Republika Slovenija neće do kraja prosinca ratifikaciju izvršiti zašto mi moramo žuriti? To je njihovo pravo. Mislite li da bi izgubili legitimitet kao predsjednica Vlade i Vlada u cjelini da građane nešto pitate? Da bi izgubili ugled? Dobili bi na ugledu i na povjerenju građana. I nitko ne bi rekao da se plašite i da se skrivate iza odluke građana, čak štoviše kao što je ugled slovenskog vam kolege zbog toga porastao tako bi i vi bili u drugoj poziciji. Ima jedna odredba članka 5. sporazuma za koju sam cijelo vrijeme mislio da je Slovenija na njemu inzistirala zato da sakriva neke svoje dokumente. To je ona odredba koja govori da nijedan dokumenat proizveden nakon 25. lipnja '91. nema pravni učinak, ali sada sam shvatio da tom odredbom sporazuma Slovenija ne želi i ne poništava naše dokumente nego svoje. 1998. godine u trenutku otvaranja pregovora o poglavlju ribarstvo Republika Slovenija dala je kao pregovaračko stajalište i upisala je svoje teritorijalno more uz definiciju da imaju 45 km obale, 180 kvadratnih km teritorijalnog mora, da je njihovo ribolovno područje ograničeno sa 12 nautičkih milja od obale i dala je prateći zemljovid na podlozi 1 na prema 5 tisuća kasnije smanjen, na kojem su utvrđene ne samo granične crte nego i kote upisane, kote granice teritorijalnog mora Republike Slovenije. Ova karta je bila bitna i zbog toga odredba o sporazumu da dokumenti nakon '91. ne vrijede jer je ovo bila omča oko vrata samoj Sloveniji. Ukoliko 3 arbitra sa liste koje će napraviti Europska komisija ne bude dogovora tko će imenovati arbitre? Predsjednik Međunarodnog suda pravde u Haagu. Stjecajem okolnosti on je Japanac, samo jedna povijesna digresija. Nakon prvog svjetskog rata u toku Versajskih pregovora, Mađarska je polagala pravo na Međimurje. Tadašnji pregovarači u Versaillesu koji je završio Trianonskim ugovorom, da bi riješili te zahtjeve Mađarske u Međimurje su poslali međunarodnu peteročlanu arbitražnu komisiju. U kojoj su bili po jedan Bugarin, Srbin, Englez, Francuz i Japanac. Pratili su ih prevoditelji na hrvatski i mađarski jezik. Taj Japanac je u jednom selu čuo ljude kako pjevaju i mađarskog prevoditelja je zamolio da mu prevede pjesmu. I on je rekao da ne razumije. Onda je pitao hrvatskog prevoditelja o čemu ova tužna pjesma pjeva. I on mu je preveo. I onda je taj Japanac pitao, da li pjesme toga naroda koji ovdje živi postoje negdje zapisane. I onda je doktor Ivan Novak rekao, da postoji jedna zbirka međimurskih narodnih popijevki doktora Žganeca ... [[Govornik se ne razumije.]] i odnijeli su tu knjigu u Versaillesu. Međimurska narodna pjesma i izvješće peteročlane međunarodne komisije je urodilo plodom da je Međimurje tada pripalo Hrvatskoj. Predsjednik Međunarodnog suda pravde koji će očito odrediti tri arbitra, Japanac gospodin Ovada, želim vjerovati da i nakon 89 godina će upravo ta činjenica ići u korist Međimurja. Jer podsjećam da najduži teritorijalni spor u kilometraži granice i po površini zemlje nije Savudrijska vala, nije Sveta Gera, nego teritorij u Međimurju. I zbog toga i upravo zbog toga i povijesnih iskustava osjetljivi smo na svaki pokušaj pretenzije na međimursko tlo. Zbog toga smatram da treba provesti referendum u Republici Hrvatskoj. I uostalom moja je obaveza kao saborskog zastupnika, poštovati volju i mišljenje onih 45% anketiranih građana ove zemlje koji su rekli da bi izašli na referendum i ne bi podržali ovaj sporazum. S obzirom da referenduma neće biti ne samo što HDZ to ne želi, nego niti najjača oporbena stranka ne želi referendum, neću, ne želim i ne smijem glasati za ovaj sporazum. Pa taman da opet neki novinarski komentatori sve nas koji ćemo glasati protiv, ponovno prozovu za izdaju nacionalnih interesa, jer tobože sprečavamo ulazak Hrvatske u Europsku uniju. A tko je pozvaniji od formiranja nacionalnih interesa od građana na referendumu? Tko je pozvaniji preuzimanja toga i minimalnog rizika na sebe od građana na referendumu? Svaka teška politička odluka točno pada na teret političke elite i donošenje teških odluka. Gospođa Kosor često veli, da je morala u kratko vrijeme donijeti puno nepopularnih i teških odluka. Ovo je jedna od takvih. Ali ovo je teme, ovo je pitanje i materija koja je po Ustavu mogla vidjeti predmet referenduma. Sve što ste sada odlučivali, morali ste odlučivati kao predsjednica Vlade i Vlada u cjelini. O ovome ste građane mogli pitati. Niste. I završno pitanje. Što ako u Sloveniji savjetodavni referendum kaže ne? Olli Rehn ili neki drugi renovi napisat će treću varijantu sporazuma koji ćete opet u Saboru predstavljati kao najbolju varijantu sa minimalnim rizikom. Referendum, jedina neposredna demokracija u ovakvim stvarima u demokratskoj državi mora biti način odlučivanja.
Hvala. Gospodin zastupnik Silavno Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo predsjednice Vlade, gospodo ministri i državni tajniče. Dakle, izgleda da će danas Hrvatski sabor usvojiti Zakon o potvrđivanju sporazuma ili ratificirati sporazum o arbitraži sa Republikom Slovenijom. Ja stvarno osobno i u ime Hrvatske stranke umirovljenika dvojimo da li doista mi imamo spor oko granica. Jer koliko ja znam, svih ovih 18 godina mi od slovenskog teritorija nismo ama baš ništa tražili. Ama baš ništa nismo tražili od slovenskog teritorija. I vrlo mi je čudno da mi potpisujemo arbitražni spor gdje mi nismo s nikim u sporu. Mi samo kažemo to je naše i to koristimo. I ono što bi trebalo reći, da ljudi s obje strane granice jesu i moraju biti prijatelji i moraju surađivati jer ih vezuju rodbinske veze, kulturne veze i povijest i sve ostalo. I to je dobro i to neka bude. Ali mi moramo sa Slovenijom biti susjedi, možemo biti trgovački partneri. Ali država apriori ne moraju biti prijatelji, jer njihove odnose definiraju njihovi interesi. Znači odnosi država su sprega, odnosno zadovoljenje njihovih pojedinačnih interesa. Ovih 18 godina Slovenija je navukla Europsku uniju, pa i nas da se bavimo samo ostvarivanjem slovenskog nacionalnog interesa. Zašto nas je navukla, jer je to njima od vitalnog interesa. Jer je to bivše Jugoslavensko more, a ono što je bivše Jugoslavensko to je plijen i treba ga podijeliti. Kako ga treba podijeliti? Ma ne po međunarodnom pravu, nego onako bratski da se dogovorimo. Jer su imali uvijek sva prava u našim međusobnim odnosima, jer je to zapravo sve slovensko, ali su ti nevjerojatni Balkanski Hrvati kako nas blate u EU ovo prigrabili za svoje. Jer mi Hrvatska ili kako oni kažu, vi Hrvatska imate puno mora, pa što je vama dati malo mora nama. To vama ništa ne znači, a nama je to životno pitanje. Dakle, Sloveniji nije dovoljan nesmetan prolaz kroz teritorijalno more Republike Hrvatske, to i sada ima, sa punim brodovima duž našu obalu, sa praznim brodovima uz Talijansku obalu. Zašto se to bar svakih 5 godina ne bi promijenilo da se taj rizik prema Hrvatskoj smanji? I ona želi više i to ispred naše odnosno tuđe obale i to vrlo neuobičajenog geometrijskog oblika nezabilježenog u svjetskoj pomorskoj pravnoj praksi. Zar ne bi primjer belgijske luke Anvers ili Antwerpen koja je treća u svijetu po pretovaru, koja je čak 88 kilometara udaljena od ušća rijeke Shelde u Sjeverno more i za doploviti do te luke mora se proći ne samo kroz teritorijalno more Kraljevine Nizozemske nego čak i kroz samu Nizozemsku. Zar to ne bi trebao biti uzor ovakvih rješenja i sigurno oni oko ovoga ne otvaraju spor. I činjenica je da u međunarodnim prijeporima ono što jedna strana uzima sebi za pravo to isto mora dozvoliti i drugoj strani a po toj osnovi onda bi bilo sasvim korektno da mi postavimo zahtjev da nam se osigura koridor prema luci Trst ili luci Monfalcone da imamo privilegirani prolaz prema tim lukama. Naravno, to se još može tražiti jer koliko ja znam specifikacija zahtjeva će biti tek po potpisu odnosno u roku od mjesec dana moramo otvoriti koji su to prijepori i koja su to pitanja. Međutim, ako Hrvatska u arbitražnom sporazumu zaboravi ili ne bude tražila ono što je njezin nacionalni interes onda smo za to sami krivi. Nemojmo, ne možemo i nećemo moći okrivljivati Sloveniju što traži i što za sebe hoće ono što joj ne pripada i što se pri tome koristi svim našim propustima. Mi smo sami krivi što smo potpisali gospodin Hido Bišćević da se odričemo ekološko-ribolovne zone na neodređeno vrijeme u korist zemalja Europske unije Italija i Slovenija i tu je Slovenija želeći mijenjati morske granice sebi u korist napravila veliku uslugu Italiji koja i dalje vodi ribu od svoje obale do 12 morskih milja od naše. Dakle, lovi ribu na 80% površine Jadrana. Mi smo sami krivi što drugi koriste naše loše poteze u politici, diplomaciji, gospodarstvu i slično. Ali nemojte me shvatiti da govorim kao euroskeptik niti da predstavljam grupaciju građana i to najveću grupaciju građana koji su euroskeptici. Oni hoće u Europu ali ne na dosadašnji način. Dakle, sporazum je bio prvorazredna, odnosno je prvorazredna mogućnost da građani odluče da li je to nacionalni interes ili ne, da li je to prerizično za Hrvatsku ili nije. Međutim, referendum se kod nas izbjegava. Ja želim i potpisao sam, stavio sam svoj potpis i dao svoje podatke za održavanje referenduma jer mislim da vlast pripada narodu a mi što smo u ovom trenutku njihovi predstavnici to ne znači da smo najbolji i najkvalitetniji, da artikuliramo najbolje što je najbolje za naš narod. Dakle, što se mene osobno tiče i nas u Hrvatskoj stranci umirovljenika sporazum nosi u sebi previsok stupanj rizika jer je nepoznat sastav liste arbitara. Na arbitražu je moguć politički utjecaj, može se otvoriti problem cijele kopnene i morske granice, otvara problem dodira Slovenije s otvorenim morem odnosno s međunarodnim vodama jer mi nitko do danas nije objasnio pojam otvorenog mora. Prema stručnjacima međunarodnog prava otvoreno more počinje negdje u Otrantskim vratima, dakle mnogo južnije. Međunarodne vode su nešto bliže, odnosno ovdje praktički na području Istre. Nitko ne govori i ne pojašnjava formulaciju korištenje relevantnih morskih područja, da li to znači reguliranje ribarstva, da li se u to ubrajaju plin i nafta, dakle korištenje podmorja. Točka 2. članka 3. trebalo je utvrditi točke odnosno pojedinosti spora a ne da će se one naknadno utvrditi. Političko-pravni okvir rješavanja problema nije dobar kada dvije države nemaju jednak pregovarački status a naročito kada se predlaže načelo pravičnosti i načelo dobrosusjedskih odnosa u svrhu postizanja poštenog i pravednog rezultata. Odluka arbitražnog suda je obvezujuća čak i ako zakoni Republike Hrvatske ne dopuštaju primjenu rješenja tada smo dužni promijeniti naše zakone u duhu rješenja arbitražnog suda. Dakle, nije neka sjajna pozicija. Naravno, i kad bi sve bilo presuđeno kako treba i kako nam odgovara Slovenija ponovno može ucjenjivati nakon svega na način da ne ratificira naš ugovor o pristupanju Europskoj uniji. Ja se toplo nadam uza sve to što neću podržati ratifikaciju ovog Sporazuma ja se toplo nadam i optimista sam, želim vjerovati da će hrvatska Vlada učiniti sve ono što je govorila i gospođa Vesna Pusić da dobijemo što kvalitetnije arbitre i da se zaista sudi po načelima međunarodnog prava jer u suštini imam dojam da se Slovenci jedino toga i boje i da je kod njih jedina dilema da kažu za ili protiv tog sporazuma, da li će dominantna biti uloga stručnjaka međunarodnog prava ili će biti to ipak politički arbitri. Dakle, još jednom ponavljam u osobno ime ispred Hrvatske stranke umirovljenika nećemo podržati ratifikaciju ovog sporazuma. Hvala lijepa.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine kolega Hrelja, ovo što ste govorili o međunarodnom pravu i dakle ocjeni suda prema međunarodnom pravu. Problem je u tome što u toj točki 4.b piše ne samo međunarodno pravo nego piše pravičnost i dobrosusjedski odnosi i pošten i pravedan, dakle pošteno i pravedno rješenje. Dakle, nije samo međunarodno pravo na koje se mi pozivamo i gospodin Šeks u svom izlaganju nego i ovo drugo a to je ono što zapravo govori u prilog da će rješenje po Hrvatsku ne biti sa malo rizika nego sa puno rizika.
Odgovor gospodin Hrelja.
Uvaženi kolega, siguran sam da bi utvrđivanje reda prioriteta ali ja tu ne mogu se upuštati u tumačenje toga, pretpostavljam iako to nije rečeno, ipak kriteriji međunarodnog prava imaju prvi prioritet i ja želim vjerovati da je to tako. Nikako ne bi bilo dobro da su načela koja su poredana po točkama a, b i c da su jednakopravna. To pak nikako nam ne bi odgovaralo. Ali opet ne želim toliku sumnju izražavati. Ja ipak vjerujem da je ovo prvo, da imaju prvi prioritet načela međunarodnog prava. A nadam se da ćemo to uskoro vidjeti, da ćemo od toga biti svjedoci. I zato jesam se izrazio da je stupanje rizika za dignuti ruku za ovaj sporazum malo prevelik. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Gospođe i gospodo zastupnici, danas se pred nama nalazi odluka o ratifikaciji Sporazuma o arbitraži s Republikom Slovenijom kojom Hrvatska želi pokazati da je spremna rješavati sve probleme sukladno međunarodnom pravu. No međutim s druge strane nalazi se pred Hrvatskom činjenica da se slovenska vojska nalazi praktično od Domovinskog rata na Svetoj Geri, da je jedno vrijeme bila prisvojena i nuklearka Krško, da hrvatski štediše Ljubljanske banke nisu dobili svoj novac natrag, a da isto tako Slovenija i otvoreno iskazuje teritorijalne pretenzije kada je u pitanju rješavanje problema u Savudrijskoj vali. Imajući sve to u vidu, postavlja se pitanje što ćemo mi učiniti ovom ratifikacijom sporazuma koje je pred nama danas. Možda bi bilo dobro promotriti što se sve događalo od prvog Olli Rehnovog prijedloga do danas. Prvi prijedlog prihvaćen je u ovom Hrvatskom saboru jednoglasno, ali je nakon toga, budući je Slovenija taj prijedlog odbila, uslijedio drugi koji je bio manje povoljan po Hrvatsku, i koji nije niti zbog toga došao u Hrvatski sabor. Imali smo i izjavu Ministarstva vanjskih poslova iz lipnja za koju pravni stručnjaci smatraju da može u konačnom sporu biti onaj element koji će nanijeti određenu štetu Republici Hrvatskoj, odnosno dati određenu argumentaciju Republici Sloveniji. Da bi nakon toga, nakon niza pregovora koje je premijerka vodila sa slovenskim premijerom, našao se pred predstavnicima hrvatskih parlamentarnih stranaka i Prijedlog Sporazuma o arbitraži, uz koji je išla i izjava o neprejudiciranju, koja je trebala biti donešena uz svjedočanstvo predstavnika Europskog Vijeća i Sjedinjenih Američkih Država. Neposredno nakon toga došlo je nakon izjave slovenskog premijera o tome da ne želi Slovenija prihvatiti, odnosno da on u ime Slovenije neće prihvatiti potpisivanje tog sporazuma, ukoliko Hrvatska donese takvu izjavu uz svjedočanstvo predstavnika Europskog Vijeća i Sjedinjenih Američkih Država, da bi se po tom već idući tjedan pred nama ovdje na klupama našao prijedlog sporazuma i izjava o neprejudiciranju, ali u kojoj nije bilo više niti svjedočanstva Europskog Vijeća i Sjedinjenih Američkih Država. Nakon toga je došlo i do povlačenja izjave, odnosno dogovora da će se ona donijeti naknadno, nakon što se sam sporazum potvrdi. Osim toga, premijer, slovenski premijer Pahor tražio je i ocjenu Ustavnog suda Republike Slovenije, a došlo je i do najave odluke o ratifikaciji nakon što se provede o tom pitanju referendum u Sloveniji. Dakle mi imamo jedan kontinuitet u gubicima na hrvatskoj strani kada je u pitanju moguća argumentacija u slučaju da dođe do u konačnici bilo spora pred Međunarodnim sudom pravde, bilo prilikom donošenja odluka o ovom rješenju. Postavlja se pitanje, a što ako taj prijedlog arbitražnog sporazuma ne prođe na referendumu u Sloveniji? Time ćemo mi ponovno biti u situaciji da ćemo nakon možda nekog novog niza pregovora morati prihvaćati sporazume koji će biti još manje povoljni od ovoga. Zbog toga je sa stanovišta Hrvatske stranke prava da treba odgoditi ratifikaciju ovog sporazuma do završetka referenduma u Sloveniji, te promotriti ponašanje Slovenije u rješavanju ovog pitanja, kako ne bi se ponovno doveli u situaciju da sami sebi žurnim odlukama oslabimo argumentaciju prilikom donošenja bilo kakvih slijedećih sporazuma. Zbog toga predlažem da se donošenje ove ratifikacije odgodi, te provede referendum i u Republici Hrvatskoj o tome što građani misle o ovome arbitražnom sporazumu. Stoga ukoliko bude glasovanje o ovom sporazumu ja ću biti protiv. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I zaključno, predsjednica Vlade Republike Hrvatske gospođa Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Želim zahvaliti u ime Vlade na raspravi za koju mislim da mogu reći da je bila uistinu konstruktivna. Odgovorit ću samo na možda nekoliko kratkih pitanja i pokušati razjasniti neke dileme. Evo primjerice, zastupnik Lesar je pitao Vladu zašto se bojimo građana, govoreći o referendumu, dakle zašto je ovaj sporazum, odnosno Zakon o potvrđivanju pred Hrvatskim saborom? Pa ja mislim da je notorna činjenica da vi gospođe zastupnice i gospodo zastupnici predstavljate građane Republike Hrvatske ovdje u hrvatskom Parlamentu, da ste zato izabrani i da u njihovo ime i odlučujete, pa da možete odlučiti i u ovom slučaju. Isto tako, gospodin Hrelja je pitao u svom izlaganju, pitao se, odnosno izrazio sumnju što će biti ako Slovenija, odnosno slovenski Parlament ne ratificira ovaj sporazum? I stavljeno je to u kontekst daljnje sudbine i ovoga dokumenta. Pa mislim da i danas i u ovom Visokom domu, i mi u hrvatskoj Vladi moramo isključivo voditi računa o tome što mi radimo, kojim putem idemo, jesmo li odlučni završiti taj posao i prije svega jesmo li odlučni ući u Europsku uniju. A mislim da oko toga postoji uistinu konsenzus. I ako se bilo što dogodi izvan onoga što smo planirali kad smo premijer Pahor i ja potpisivali sporazum, ako hrvatski Parlament ratificira taj sporazum danas, više nema blokade. Dakle to je za nas, a sasvim sigurno i za vas najvažnije pitanje. Dakle mi nastavljamo pregovore, završavamo pregovore, potpisujemo Ugovor o pristupanju i od tog trenutka počinju teći rokovi i za ovaj sporazum. Ja se slažem s vama, dame i gospodo, da nas još puno posla čeka na ovome putu, dakle i u realizaciji sporazuma i dalje ništa neće biti niti jednostavno niti lako, ali vam želim reći da ćemo u svemu i nadalje voditi računa isključivo o nacionalnim interesima, o interesima RH kao što je to bilo i dosada. Hrvatska definitivno i ovim činom današnjim ima šansu postati lider u ovom dijelu svijeta, u ovom dijelu Europe. Rekla sam, pa ponavljam i u ovom trenutku i na potpisivanju sporazuma u Stockholmu da je prije svega deblokada hrvatskih pregovora, ali onda i potpisivanje sporazuma jasan signal nade našim susjedima, dakle cijelom jugoistoku Europe. I slažem se i sa gospodinom zastupnikom Pupovcem koji je govorio o mnogim granicama koje još moramo riješiti, znači unutarnjim granicama. I sasvim sigurno da ćemo još žešće i u rješavanje granica koja je vezana za nezaposlenost, za zaduživanje, ali sasvim sigurno i u borbi protiv korupcije, ali svim tim poslovima koji su pred nama mi smo svakim danom i bliže EU. To je naš, u ovom trenutku najvažniji vanjsko-politički, ali sasvim sigurno i unutarnjo-politički cilj. Dakle, uz zahvalu svima vama koji ste dali prilog raspravi još jedanput predlažem Hrvatskom saboru da ratificira ovaj zakon, odnosno sporazum o arbitraži. Vjerujem da smo na kraju jednoga posla, ali sasvim sigurno nismo na kraju puta koji nam je u ovom trenutku najvažniji. Puno je posla pred nama pa vas pozivam da u tom poslu svatko od vas dade svoj doprinos. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem predsjednici Vlade, gospođi Jadranki Kosor. Dame i gospodo sada ćemo pristupiti glasovanju o ratifikaciji sporazuma o arbitraži i obavještavam vas da je klub HDSSB-a na temelju članka 229. stavak 3. Poslovnika Hrvatskog sabora zatražio poimenično glasovanje u Saboru o ratifikaciji. Pa molim tajnika sjednice da pristupi prozivanju zastupnika. 123 su nazočna zastupnice i zastupnika, molim da se čita glasno kako bi svi čuli kad je prozvan, a ne da se čita pa da se ne može ni čut, kao što to znate često puta. Izvolite.
Ivo Andrić – za, Ingrid Antičević-Marinović – za, Željka Antunović – za, Ivan Bagarić – za, Arsen Bauk – za, Luka Bebić – za, Davor Bernardić – za, Goran Beus Richembergh -, Suzana Bilić Vardić – za, Mato Bilonjić – za, Dragutin Bodakoš – za, Ivan Bogović – za, Biljana Borzan – za, Rade Bošnjak – za, Marin Brkarić – za, Perica Bukić – za, Vesna Buterin – za, Karmela Caparin – za, Gari Cappelli – za, Brankica Crljenko – za, Nada Čavlović Smiljanec – za, Ivan Čehok -, Zdenka Čuhnil – za, Tomislav Čuljak – za, Krešimir Ćosić – za, Luka Denona – za, Miljenko Dorić – za, Igor Dragovan -, Ivan Drmić -, Josip Đakić – za, Šima Đurđević – za, Mirjana Ferić-Vac -, Krešo Filipović – za, Stjepan Fiolić – za, Gvozden Srećko Flego – za, Zdenko Franić – da, Josip Friščić – za, Stipe Gabrić – za, Ratko Gajica – za, Sunčana Glavak – za, Branimir Glavaš-, Ivo Grbić -, Branko Grčić -, Stanko Grčić – za, Boro Grubišić – protiv, Krešimir Gulić – za, Mario Habek – za, Ivan Hanžek – za, Andrija Hebrang – za, Goran Heffer – za, Mirela Holy – za, Mile Horvat – za, Zlatko Horvat – za, Silvano Hrelja – protiv, Danica Hursa -, Davor Huška -, Vladimir Ivković -, Ivan Jarnjak – za, Nadica Jelaš – za, Romana Jerković – za, Ivo Josipović – protiv, Željko Jovanović – za, Ljubo Jurčić -, Marin Jurjević – za, Damir Kajin – protiv, Željana Kalaš – za, Zdravko Kelić – za, Nedjeljka Klarić – za, Boris Klemenić – za, Zlatko Koračević – za, Antun Korušec -, Ante Kotromanović -, Dragan Kovačević – za, Dino Kozlevac – za, Ante Kulušić – za, Stjepan Kundić, Boris Kunst, Bruno Kurelić - za, Branko Kutija - za, Josip Leko - za, Dragutin Lesar - protiv, Slavko Linić - za, Ana Lovrin - za, Franjo Lucić - za, Šime Lučin, Marija Lugarić - za, Ljubica Lukačić - za, Nevenka Majdenić - za, Anton Mance - za, Gordan Maras - za, Goran Marić - za, Nevenka Marinović - za, Krunoslav Markovinović - za, Borislav Matković - za, Frano Matušić - za, Nazif Memedi - za, Anđelko Mihalić - za, Zoran Milanović - za, Boris Miletić - za, Stjepan Milinković - za, Neven Mimica - za, Petar Mlinarić - za, Daniel Mondekar - za, Mirando Mrsić - za, Zvonimir Mršić - za, Živko Nenadić, Milanka Opačić, Rajko Ostojić - za, Ranko Ostojić - za, Ivica Pančić - protiv, Marija Pejčinović-Burić - za, Marijana Petir, Tonino Picula - za, Vlatko Podnar - za, Milorad Pupovac - za, Vesna Pusić - za, Furio Radin, Niko Rebić-za, Ivanka Roksandić - za, Berislav Rončević - za, Zdravko Ronko, Jerko Rošin - za, Vedran Rožić, Josip Salapić - za, Petar Selem - za, Damir Sesvečan - za, Gordana Sobol - za, Daniel Srb, Nenad Stazić, Nedjeljko Strikić - za, Ivan Šantek - za, Vladimir Šeks - za, Nevio Šetić - za, Tatjana Šimac- Bonačić - za, Sonja Šimunović - za, Ivan Škaričić - za, Vesna Škulić - za, Deneš Šoja, Božica Šolić - za, Boris Šprem, Dubravka Šuica - za, Šemso Tanković, Emil Tomljanović - za, Marko Turić, Željko Turk - za, Davorko Vidović, Zoran Vinković, Biserka Vranić, Tanja Vrbat, Antun Vujić - za, Dragan Vukić, Dragica Zgrebec - za, Mario Zubović. Sada ćemo ponoviti ove. Goran Beus Richembergh, Ivan Čehok, Ivan Drmić, Mirjana Ferić-Vac, Zdenko Franić, Branimir Glavaš, Danica Hursa, Ljubo Jurčić, Antun Korušec, Ante Kotromanović, Boris Miletić, Zdravko Ronko, Daniel Srb, Boris Šprem, Marko Turić, Zoran Vinković, Biserka Vranić, Tanja Vrbat.
Rezultat glasovanja o ratifikaciji Sporazuma između Hrvatske i Vlade Republike Slovenije u pogledu Sporazuma o arbitraži je slijedeći. Pristupilo je glasovanju 135 zastupnica i zastupnika. Za ratifikaciju je glasovalo 129, protiv 6 i ništa suzdržanih. Hvala. [[Pljesak!]] Dame i gospodo zastupnici i zastupnice, zaključit ćemo današnju sjednicu. Nastavak je 25.11. u srijedu u 9,30 sati s točkom dnevnog reda Prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Armenije o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i sprječavanja izbjegavanja plaćanja poreza na dohodak sa konačnim prijedlogom zakona. Hvala. Dobro jutro dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo s radom onako kako smo najavili u petak. Prije prelaska na dnevni red obavještavam da je 31. sjednica Odbora za gospodarstvo u 12 sati danas u dvorani "Janka Draškovića", 202/2. Predsjednik odbora Dragan Kovačević. Prelazimo na – - Prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Hrvatske i Republike Armenije o izbjegavanju dvostrukog oporezivanja i sprječavanju izbjegavanja plaćanja poreza na dohodak, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 462 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prigodom utvrđivanja dnevnoga reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku, sukladno članku 159. Poslovnika. Hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Državni tajnik u Ministarstvu financija, gospodin Ivica Mladineo. Izvolite.