Uvažene zastupnice i zastupnici. Počinjemo sa radom Hrvatskoga sabora. Dozvolite mi da na početku vas pozovem da svi zajedno odamo minutom šutnje poštu našem preminulom kolegi i legendi hrvatskog glumišta Borisu Dvorniku. - Minuta šutnje – - Neka mu je vječna hvala i slava! – Nastavljamo s radom na 3. sjednici Hrvatskoga sabora i sve vas srdačno pozdravljam. Prema dnevnom redu koji smo usvojili kad se steknu uvjeti izvršit ćemo dopunu dnevnog reda. A sada prelazimo na 1. točku dnevnog reda. - Prijedlog zakona o izmjenama Zakona o policiji, s konačnim prijedlogom zakona, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 24 Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, članak 164. poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Izvolite! Ministar unutarnjih poslova Berislav Rončević.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo zastupnici. Radi se o kraćem zahvatu izmjena i dopuna Zakona o policiji. Zakon o policiji posljednji koji je objavljen u "Narodnim novinama" 129/00. godine u svom poglavlju II. Organizacija policije u člancima od 11. do 15. sadrži odredbe o organizaciji policije u Republici Hrvatskoj te o načinu upravljanja ustrojstvenim jedinicama policije. Tako je člankom 12. propisano kako se za obavljanje poslova policija u Ministarstvu unutarnjih poslova osniva ravnateljstvo policije a radom kojega upravlja pomoćnik ministra ravnatelj. Navedene odredbe u cijelosti su bile usklađene s tada važećim odredbama članka 43. i 44. Zakona o sustavu državne uprave kojima je propisano kako se u ministarstvima u pravilu osnivaju uprave, zavodi i ravnateljstva kao upravne organizacije u sastavu ministarstva radom kojih upravlja ravnatelj s položajem pomoćnika ministra. Međutim, novi Zakon o državnim službenicima člankom 151. drukčije je normirao status pojedinih državnih dužnosnika nakon čega su doneseni i drugi propisima kojima je izvršeno usklađivanje ove materije s citiranom odredbom Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o primopredaji vlasti te Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o sustavu državne uprave. Jedna od spomenutih promjena statusa pojedinih državnih dužnosnika koja proizlazi iz odredaba ranije citiranih propisa ogleda se u tome da se dosadašnji položaj pomoćnika ministra ukidaju a radom upravnih organizacija u sastavu ministarstva upravljat će ravnatelji. S tim u vezi bilo je potrebno pristupiti ovoj manjoj izmjeni i usklađivanju odredbi Zakona o policiji s odredbama kasnije donesenih propisa na način da se predloženim zakonom propiše kako će radom ravnateljstva policije upravljati glavni ravnatelj policije. U svezi naziva glavni ravnatelj policije za napomenuti je kako je u Ministarstvu unutarnjih poslova u tijeku ustrojavanje upravnih organizacija a kao preduvjet izmjene i dopuna Uredbe o unutarnjem ustrojstvu Ministarstva unutarnjih poslova je i ova izmjena Zakona o policiji, novih ustrojavanja upravnih organizacija uprava na čijem čelu će biti ravnatelji. S tim u vezi predlagatelj je stava da je u odnosu na ravnatelje ostalih upravnih organizacija u sastavu Ministarstva unutarnjih poslova potrebno učiniti i nazivnu distinkciju budući da se radi o djelatnosti u kojoj je vrlo bitno i jasno i precizno utvrditi i ovlasti i odgovornosti pojedine funkcije imajući u vidu odgovornosti i ovlasti glavnog ravnatelja policije značaj poslova koji se obavljaju u ravnateljstvu policije, veličinu te ustrojstvene jedinice i broj policijskih službenika čijim radom upravlja. Zbog toga predlagač predlaže da se dosadašnji ravnatelj policije pomoćnik ministra naziva glavni ravnatelj policije. Napominjem da ovo nije zadnja izmjena Zakona o policiji. Zakon o policiji doživjet će svoju cjelovitu izmjenu ali nakon jedne šire javne i stručne rasprave a ova promjena Zakona o policiji nužna je radi usklađivanja sa gore navedenim zakonima te kao preduvjet za Uredbu o izmjenama i dopunama Uredbe o unutarnjem ustrojstvu Ministarstva policije pa predlažem u ime Vlade Republike Hrvatske da poduprete ovu promjenu Zakona o policiji. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo? Ne. Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost? Ne. Otvaram raspravu. Najprije klubovi. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Vladimir Ivković.
Poštovani potpredsjedniče, ministre, kolegice i kolege zastupnici. Klub HDZ-a podržava i podržat će ovaj prijedlog pošto je očito da u novom sustavu svi pomoćnici ministara u svim ministarstvima pa tako i u Ministarstvu unutrašnjih poslova postaju ravnatelji a isto tako je očito da posao koji je obavljao dosadašnji ravnatelj zaslužuje razliku i u nazivlju a i u statusu i u sustavu državne uprave pa zbog toga je nesporno da treba odvojiti i u nazivlju a i u funkciji glavnog ravnatelja od ostalih ravnatelja u svim ministarstvima a posebno u ministarstvima odnosno Ministarstva unutrašnjih poslova i unutar poslova upravnih organizacija u sustavu ministarstva. S obzirom da su same zadaće ravnateljstva, praćenja analize stanja sigurnosti i pojava koje pogoduju nastanku i razvitku kriminaliteta, usklađivanje i usmjeravanje pa sve do donošenja posebnih propisa, briga, o spremnosti policije za djelovanje u izvanrednim okolnostima, glavni ravnatelj je u svakom slučaju najbitnija karika u radu policije. I zbog toga, i zbog onih poslova koji su do sada na neki način bili uspješni prema analizama obavljani na području kriminaliteta smatram da je, u svoj ime a i u ime Kluba da ovaj Zakon odnosno, dopuna kratka Zakona zadržava i zaslužuje podršku. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba SDP-a uvaženi zastupnik Ranko Ostojić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, kolegice i kolege zastupnice i zastupnici Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine ministre. U ime Kluba zastupnika SDP-a moram prije svega reći da mi nismo skloni ovakvoj izmjeni Zakona o policiji, odnosno izmjeni jedne riječi, jer se zapravo radi isključivo o nazivlju, odnosno o tituli. Upravo koristeći obrazloženje koje je maloprije dao i gospodin ministar a to je da je potrebno ozbiljno i temeljito promijeniti Zakon o policiji. To bi zapravo trebala biti prava stvar a ne da posežemo za tim da bi izmjena jedne riječi koja sadržajno ne nosi nikakvu promjenu uređivali jedno područje koje je zaista ozbiljno i važno. Ono što ste mogli primijetiti u obrazloženju ovoga Zakona čak su navedeni i članci Zakona koji se ne mijenjaju tako ni članak 11. kao što ni članak 13. nisu podložni promjeni iako vam piše uredno da su to odredbe važećeg Zakona koje će biti promijenjene. I samo jedna riječ na kraju isključivo radi titule. Mi smo skloni da se status i važnost koju ravnatelj policije ima, odnosno rukovođenje, ja ću reći jednom ogromnom organizacijom koja ima 21 tisuću cca. ljudi, od kojih je 20 tisuća naoružano ili sa ovlaštenjem, zahtijeva njegovo drugačiji položaj i status. I tu bi se vjerojatno mogli složiti. Ovakva situacija u kojoj je promijenjeno isključivo njegovo ime, iako je i do sada upravljao upravnom organizacijom koja se zove ravnateljstvo policije. I ukoliko je ista stvar, a to znači da će i dalje biti ravnatelj policije sam dodatak glavni, neće učiniti puno na promjeni njegove pozicije. A pozicija ravnatelja policije, ako mogu to slikovito prikazati, upravo je u suprotnosti s onim zašto se stalno zalažemo a to je depolitizacija i u skladu sa europskim standardima namjere da ta funkcija bude zaista bez, sada ću navesti onog drugog pomoćnika radi kojeg se radi distinkcija a to znači, pomoćnika za pravne, kadrovske i materijalno-financijske poslove. Naime, ravnatelj policije je jedna od osoba koja ima odgovornost ali prava nema. To znači njegovo rukovođenje tom, najvećom, ja ću je nazvati tvrtkom u Hrvatskoj jer nema niti jedne koja ima 21 tisuću ljudi, zapravo dolazi do situacije da mu odluku o materijalno financijskim poslovima donosi netko tko je istog ranga kao i on. S druge strane niti jedno kadrovsko rješenje zapravo bez potpisa ministra unutarnjih poslova a isto tako uz suglasnosti i na neki način zajednički mora dijeliti sa pomoćnikom za kadrovske poslove. Svakog četvrtka slikovito Vlada može smijeniti ravnatelja policije. I upravo tu leži ona situacija da bi trebalo njegov status promijeniti na način da bude izjednačen u rangu najmanje kao što su to ravnatelji sigurnosnih agencija. Ukoliko bi ravnatelj policije bio u situaciji da bude na mandatu, bez obzira na to tko prije toga dao mišljenje ili koga predložio, to po meni uopće nije sporno, državni je službenik, a da to radi Vlada, ali ono što je najbitnije, time bi se pojačala zapravo njegova sigurnost ali sigurno i samostalnost policije u onome dijelu koje se od nje zahtjeva odgovornost pa se moraju dati i čelnom čovjeku i prava. Također, u samom obrazloženju Zakona preudiciraju se i najavljuju promjene o nekim novim upravnim organizacijama unutar Ministarstva unutarnjih poslova. Treba znati da ta, te upravne organizacije tamo i postoje. Prema tome, pretpostavljam da se ne radi o novim upravnim organizacijama unutar policije. Ono šta također želim istaknuti a to je da se promjenom, odnosno zaboravljajući promijeniti onu zadnju točku u tom istom članku koji regulira da Vlada Republike Hrvatske na prijedlog ministra unutarnjih poslova imenuje i razrješuje ravnatelja, opet dolazimo do situacije da se javni natječaj kao nešto što je proklamirano i što u krajnjem slučaju očekujemo da će sve za sve državne službenike biti … [[Govornik se ne razumije.]] sa strane. Također, ovo nije prvi put zapravo da radi jednog imena ili osobe dolazimo do situacije da se poseže za ovakvim izmjenama, ja ću podsjetiti da je bila izmišljena ona uprava za sigurnosne poslove. Neću ime spominjati ali bitno je da ovaj Zakon nepotreban pokazuje da je situacija takva da se pokušava jezičnom distikcijom promijeniti, a mislim da je potrebno zaista ravnatelja policije dovesti u situaciju da ne ovisi, kažem, o mogućoj promjeni čak i na telefonskoj sjednici svakog dana a ne samo četvrtkom. Obalna straža, policijska akademija, odnos drugih pomoćnika unutar Ministarstva unutarnjih poslova, odnos sa USKOKOM, najave osnivanja FBI, također državljanstvo, šengenska granica, pristup Europskoj uniji, sve su to teme za koje je potrebno zaista napraviti napor. I slažem se da Zakon o policiji traži temeljitu izmjenu a ne ovu kozmetičku promjenu. I ja ovu svoju raspravu završavam, zahvaljujem se. S time da napominjem da mi nećemo podržati ovakvu izmjenu. Hvala.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Ivan Hanžek.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, kolegice i kolege, pozdravljam vas, evo, nakon uskršnjih blagdana da smo opet u radnoj atmosferi. I evo prva točka naše današnje sjednice, odnosno nastavka sjednice je Izmjena Zakona o policiji. Na žalost, proteklih 10 dana daju nam za pravo da razgovaramo i malo šire o određenim problemima koji uznemiruju javnost da li realno ili objektivno ili putem senzacionalizističkog pisanja medija i stoga ću krenuti u svojoj raspravi sa prvom konstatacijom da ova rasprava bi se mogla voditi kroz oblik pitanja Vladi aktualnog sata. Ali mislim da u okviru ove točke mogu malo proširiti zapravo sa nekoliko svojih opservacija. Naime, ja moram reći da na žalost isto se slažem sa kolegom koji je govorio, postojećim koji je govorio u ime kluba, da bi bilo nužno temeljitije analizirati i Zakon o policiji, ali i čitav niz drugih akata i stanje koje imamo u organizaciji i problemima na terenu, funkcioniranja policije. Ali i stanja neću nazvati sigurnosti u Republici Hrvatskoj, ali hajde reći ću javnog reda i mira. Naime, ja moram reći da ja kao gradonačelnik evo sad u drugom mandatu, a ranije i kao zamjenik gradonačelnika, potpredsjednik vijeća u ovih 13 godina imao sam se prilike susresti i sa čitavim nizom promjena u načinu i funkcioniranju policije. Međutim, sve te promjene nisu donijele potreban kvalitet iz jednog jednostavnog razloga, jer s jedne strane popuna, a s druge organizacija i reorganizacije koje su gotovo bi moli reći statične na terenu uzrokuje određeno nezadovoljstvo od načelnika, gradonačelnika, pa i građana u krajnjem slučaju jer mi smo njihovi na neki način glasnogovornici s onim što imamo i kakve rezultate imamo u radu. Ovo ne treba shvatiti nadam se da ministar, ali i oni svi koji nas gledaju iz službe neće shvatiti kao kritiku djelatnicima, rukovodiocima i onima koji obavljaju dužnosti. Nego jednostavno kao potrebu da ih proanaliziramo i pronađemo najsvrsishovitija rješenja da bismo dobili funkcioniranje policijske službe na način kako to funkcionira u onim zemljama na koje se volimo pozivati, kojima težimo, a to je u zemljama Europske unije. Stoga, isto tako kao i predstavnik našeg kluba kolega Ostojić, mislim da je ovo jedna mala jako bitna kozmetička promjena. Ali očekujem i pozivam ministra da omogući da i saborski odbor i Sabor na dnevni red dobije što prije osim izmjena zakona pod jedan ali ako neće to ići toliko brzo da pokušamo svi mi koji smo zainteresirani ili zainteresiraniji u Saboru zajednički sjesti sa predstavnicima ministarstva, ravnateljstva i doći do neke ali zajedničke crte koja bi trebala poboljšati i stanje sigurnosti i zadovoljiti i prouzročiti kao posljedice i veće zadovoljstvo i djelatnika u policiji koji su puno puta nezadovoljni zbog toga što na neke stvari ne mogu utjecati. I sad ću još malo proširiti, ali znam da me potpredsjednik neće prekinuti zbog toga s obzirom da ima razumijevanja za probleme službe, a to je i funkcioniranja koja dnevno slušamo mi koji smo u političkom životu angažiraniji, a to su odnosi između Državnog odvjetništva i odvjetništava, sudstva i policije. Mislim da tu ima problema koji obeshrabrujuće djeluju na djelatnike u policiji, koji djeluju kroz javne medije na način da se omalovažava ili nedovoljno cijeni napor i rezultat rada policijskih službenika i policijskih djelatnika, a da zapravo razlog za to nezadovoljstvo leži u nekim drugim institucijama i organima države i državne represije. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Ivo Grbić.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre, uvažene kolegice i kolege. Predloženim Zakonom o izmjenama Zakona o policiji vrši se usklađivanje Zakona o policiji sa Zakonom o sustavu državne uprave i novim Zakonom o državnim službenicima koji rekao bih na drugačiji način regulirat status pojedinih državnih dužnosnika. Promjene statusa pojedinih državnih dužnosnika dovode do ukidanja pomoćnika ravnatelja, a radom upravnih organizacija u sastavu Ministarstva unutrašnjih poslova upravljat će ravnatelj. S obzirom na navedeno postojeće odredbe članka 12. Zakona o policiji potrebno je izmijeniti kako bi se modificirao dosadašnji oblik upravljanja ravnateljstvom policije. Predlagatelj predloženim izmjenama Zakona o policiji uvodi novi naziv glavni ravnatelj policije kako bi se odredilo tko upravlja radom ravnateljstva policije. Ocjenjujem da je prijedlog opravdan i nužan, obzirom da su ustrojstvene jedinice Ministarstva unutrašnjih poslova upravne organizacije odnosno uprave čijim radom rukovode ravnatelji. Tim više treba podržati stav predlagatelja i napraviti distinkciju glavnog ravnatelja policije u odnosu na ravnatelje upravnih organizacija s obzirom na odgovornost i ovlasti glavnog ravnatelja policije. Na temelju svega iznijetog mišljenja sam da predložene izmjene treba podržati i u hitnom postupku donijeti izmjene Zakona o policiji. Hvala.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nije nazočna, gubi pravo na raspravu. Uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre. Pa evo dopustite mi u nekoliko riječi da se osvrnem na ovu kratku izmjenu Zakona o policiji. Obzirom da je pred nama najvjerojatnije jedan od najstarijih zakona, dakle on je donesen 2000. godine, punih devet godina, odnosno punih osam godina i njegova karakteristika je zapravo da je na određen način zacrtao ili trasirao reforme u policiji sa nekakvim osnovnim načelima u smislu stvaranja moderne policije koja odgovara demokratskom društvu. Obzirom da vrijeme čini svoje i obzirom da je u ovom Saboru u proteklih osam godina doneseno niz zakona koji se na određeni način susreću sa Zakonom o policiji, ja moram biti iskren i kazati da sam ja očekivao da će izmjene Zakona o policiji pred ovim Saborom doći mnogo ranije. Jasno, život čini svoje, zahtjevi su takvi kakvi jesu u smislu borbe protiv svih oblika kriminala, u smislu približavanja Europskoj uniji, granice i da sve to skupa ne nabrajam. I moram priznati da sam malo razočaran, kad evo nakon osam i nešto godina pred nas dolazi prva izmjena Zakona o policiji naglašavam donesenog 2000. godine i zapravo mijenja se jedan članak. Nije mi jasno sad što nam dolazi samo taj prijedlog sada i zašto nam ne dolaze eventualno i neki ostali prijedlozi. Koji su to ostali prijedlozi? Pa ostali su prijedlozi ono što smo imali prilike slušati, čitati i od strane bivšeg i sadašnjeg ministra u onom smislu da se priprema reorganizacija ministarstva, da će se formirati specijalni timovi, da će se ne znam formirati nekakvi posebni odjeli što je ako mene pitate svakako za pohvalu, ali mi zapravo nije jasno zašto nismo dobili jednu cjelovitu izmjenu zakona koji je trebao o onome što smo slušali protekle četiri godine, pet, zapravo sve skupa, koji nije to sve skupa dakle objedinio i da o tome povedemo jednu ozbiljnu raspravu. Tim prije što znam da su se u ministarstvu u nekoliko navrata pripremale izmjene zakona. Ja moram priznati da sam očekivao da kad nam dođu po prvi puta te izmjene Zakona o policiji na naše klupe, da ćemo dobiti jednu cjelovitu sliku i raspravu o onome šta je to policija u narednom periodu i šta je to policija prilikom ulaska Hrvatske u Europsku uniju. Ja znam da su određene ispravke, prepravke, određeni podzakonski akti doneseni i da je zadirano u strukturu organizacije same policije pa i samog ravnateljstva policije mimo zakona. Ja bih sada tu mogao i nabrajati, ali neću. Jer ja znam da su neki organizacioni oblici koji danas postoje u policiji da nisu zakoniti, odnosno oni su pokriveni pravilnicima, ali istovremeno pravilnik ne korespondira sa zakonom. Evo ja ću samo reći jednu stvar koju sam ja očekivao i koja je već bila jasna negdje 2000. da će biti naredni korak možda za par godina, a to je ja sam očekivao da ćemo mi između ostaloga danas dobiti zapravo ono što je po meni najvažnije u smislu depolitizacije policije i što imaju sve suvremene policije ne samo Europe nego i dobrog dijela zemalja izvan Europe, a to je da će se policijski dužnosnici birati natječajem. Normalno ne mislim otvorenim natječajem nego internim natječajem. Ja ne znam ministre da li ste vi uspjeli naći, ali bivši ministar je sigurno negdje našao u svom stolu razrađene kriterije od toga recimo koji su uvjeti i prijedlog kriterija za ono što se kaže načelnika policijske postaje pa do ravnatelja policije. Ja se zapravo nadam da će idući korak u cijeloj ovoj priči zapravo biti između ostalog i jedan takav potez, jer mislim da je to zapravo jedini način uz prave kriterije da se garantira da će struka gospodariti sustavom. E sada što smo mi dobili danas na klupe? Mi smo danas dobili na klupe jednu realizaciju jedne ideje. Ako me pitate da li imam nešto protiv toga, ravnatelj policije ima status kojim predviđa i koji predviđa ova izmjena zakona onda kažem nemam ništa protiv. Ja mislim da ravnatelj policije mora imati veći status nego što ga ima danas i da ne može ostati u rangu pomoćnika ministra. Međutim meni se čini da je ta izmjena rađena malo na kilav način. Ja ne znam zašto niste išli samo sa jednom izmjenom zakona, da se izbriše recimo ono da ravnatelj više nije u rangu pomoćnika nego je ravnatelj u rangu recimo državnog tajnika i riješili ste sve probleme. Ovako ste sada stvar zakomplicirali. Vi anticipirate, odnosno pretpostavljate nekakvu budućnost, pretpostavljate budućnost da će se u MUP-u formirati, odnosno u policiji nekakve upravne jedinice kojih i danas imate, na čijem će čelu biti ravnatelji pa ćemo onda dobiti glavnog ravnatelja. Možda je trebalo promijeniti naziv jednostavno ako je problem što i u drugim ministarstvima i u drugim upravnim tijelima imamo ravnatelje onda smo mogli izmisliti nekakvo drugo ime, ne znam direktor ili nešto drugo. Zapravo na ovakav način ovom izmjenom po meni se čak i krši Zakon o državnim službenicima i namještenicima. Vi se u uvodu pozivate na neke izmjene Zakona o državnim službenicima i namještenicima, a istovremeno ne pretpostavljate i neke druge izmjene jer je taj zakon mijenjan još u dva navrata. Onda Zakon o policiji samo u jednom dijelu usklađujete sa Zakonom o državnim službenicima, a u nizu drugih pitanja gdje također taj zakon treba uskladiti sa Zakonom o službenicima ga ne usklađujete i tu se zapravo malo gubi na vjerodostojnosti. Po meni nepotrebno iz jednostavnog razloga, mi ćemo sada dobiti glavnog ravnatelja. Čemu će taj glavni ravnatelj biti glavniji kada u policiji nemate više ni jednog ravnatelja, kada u sustavu organizacije policije ne postoji ni jedan pomoćnik ministra. Prema tome ti pomoćnici ministra ne mogu biti ravnatelji dok se ne stvore nekakvi novi oblici ustroja ili dok se ne daju nekakvi novi nazivi. Netko je recimo tko čita više zakone, mogao bi zaključiti da će zapravo glavni ravnatelj biti ravnatelj nekim drugim ravnateljima u nekim drugim upravnim tijelima. Stoga mi se čini da zapravo ovo brzanje i na ovakav način nije bilo potrebno iz jednostavnog razloga ako se želilo ravnatelju dati status za koji i ja se slažem da ga treba imati i da ga zaslužuje onda je to trebalo kao što sam predložio, riješiti na drugi način. Ovako se zapravo otvara niz pitanja i ono što je po meni zapravo najvažnije, na određeni način stvara se neću reći nestabilnost, ali bolje reći nekompaktnost cijelog policijskog sustava. Jer sada vi imate zapravo jednu situaciju koja po meni neće biti dobra. Zašto? Zato jer unutar sustava sada će svi očekivati određene promjene, a nitko ne zna kakve promjene. Recimo tko će, šta će postati evo mene interesira, ako ravnatelj postaje glavni ravnatelj kako će se zvati sadašnji zamjenik ravnatelja. Hoće li oni postati ravnatelji? Dobro ako ne, kako će se recimo zvati načelnici upravnih uprava? Recimo hoće li načelnik KRIM-policije postati ravnatelj? Ali šta će onda biti zamjenik? Da, zapravo otvorili ste niz pitanja u sustavu organiziranja i to u nekakvoj organizacijskoj shemi koji po meni nije dobar. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Krešimir Gulić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani ministre, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Evo ja bih se obratio s par riječi. Iako je odredbu Zakona o policiji potrebno uskladiti sa novim Zakonom o državnim službenicima čiji članak 115. drugačije normira status pojedinih državnih dužnosnika valja istaknuti kako za promjenu naziva čelnog čovjeka ravnateljstva policije postoje i cijeli niz drugih važnih argumenata. Naime ravnateljstvo policije kao upravna organizacija unutar Ministarstva unutarnjih poslova zasigurno je jedna od najvećih ako ne i najveća upravna organizacija u okviru jednog ministarstva u Republici Hrvatskoj. Policija na čijem čelu je ravnatelj policije odnosno nakon izmjena zakona glavni ravnatelj policije broji gotovo 20 tisuća pripadnika. Pored toga u cjelokupnoj strukturi obveza glavnog ravnatelja policije široka je lepeza poslova nadležnosti vrlo važnih za funkcioniranje državne uprave, ali što je još važnije za poštivanje vladavine prava je sloboda građana Republike Hrvatske. Iz brojnih akcija policije o kojima smo vrlo često slušali u posljednje vrijeme kao što su na primjer akcije "Dijagnoza", "Maestro", akcija "Učka", "Turist", "Put" itd. i brojne druge akcije vezane uz zapljenu velikih količina droga, krijumčarenje oružja, krivotvorenje novaca potvrđuju se obaveze glavnog ravnatelja policije, su puno šire od upravljanja ravnateljstvom policije, a posebno u segmentu koordinacije i usklađivanja aktivnosti policije sa drugim državnim tijelima. Naime poznato je kako se uspješnost borbe protiv svih težih oblika kriminaliteta posebno korupcije i organiziranog kriminaliteta ne može voditi bez uske suradnje policije sa državnim odvjetništvom, USKOK-om, poreznom upravom, carinskom upravom, državnim inspektoratom i drugim državnim tijelima te je itekako važno u kojoj se poziciji nalazi glavni ravnatelj policije u odnosu na čelnike ostalih institucija. Osim važnosti položaja glavnog ravnatelja policije u ustroju vlasti u Republici Hrvatskoj jednako tako je važno i u međunarodnim okvirima ulogu glavnog ravnatelja policije adekvatno pozicionirati. Stoga siguran sam da u provođenju reformi u poglavlju XXIV. – pravda, slobode i sigurnost pristupa pristupanju Europskoj uniji nije nevažno kakve ovlasti te koliko samostalnosti u svom radu i odlučivanju ima glavni ravnatelj policije. Isto tako važno je da njegova pozicija bude adekvatna pozicijama šefova policije drugih europskih država. To je bitno već i sada, a sa pristupanjem Uniji bit će još i više jer rad policije izlazi iz nacionalnih okvira i bazira se na međunarodnoj policijskoj suradnji, razmjeni podataka, zajedničkim operativnim akcijama i zajedničkim projektima. Zato je potrebno glavnog ravnatelja policije staviti u ravnopravni položaj šefova policija drugih europskih država. Stoga ću podržati ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. I uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici! Mislim da ovaj zakon ne bi trebao biti sporan iako se apsolutno slažem i sa gospodom Lučinom, Hanžekom, gospodinom Ostojićem da nam jedna ovakva kozmetička izmjena nije potrebna. Da li je riječ o ravnatelju ili glavnom ravnatelju stvar je jednojezičnog izričaja. Međutim bit je koliko je glavni ravnatelj, a samim time i policija učinkovita. Zapravo čitav ovaj zakon se svodi samo na tri članka. Znači ravnateljstvom upravlja glavni ravnatelj policije, članak 2. "Ravnatelj" zamjenjuje se riječima "glavni ravnatelj policije" u odgovarajućem padežu. I članak 3., ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objave u "Narodnim novinama". Međutim posao i to bi trebala biti suština te naše rasprave, koliko je taj glavni ravnatelj učinkovit u ovom trenutku? Koje su njegove obveze? Otprilike ovako, kako ih definira članak 12. Zakona o policiji. Znači prati i analizira stanje sigurnosti pojava koje pogoduju nastanku, razvitku kriminaliteta, zatim usklađuje, usmjerava, nadzire rad policijskih prava, izravno sudjeluje u obavljaju određenih složenijih poslova iz djelokruga rada policijskih uprava, briga o provođenju međunarodnih ugovora i da sada ne nabrajam sve druge obveze recimo hrvatske policije samim time i onih ljudi koji je vode. Tim poslovima se danas u ovoj zemlji bavi gospodin Benko. Ja se slažem da je riječ o profesionalcu iako pratimo rad policije u zadnje vrijeme vidim kao što je moj prethodnih i spomenuo da je intenziviran rad protiv nekih klasičnih oblika kriminala pogotovo kada je riječ o drogi. Pale su jako dobro organizirane skupine u Puli, u Rijeci, u Splitu, u Zadru i to je apsolutno što treba pozdraviti. Dapače treba ohrabriti, ohrabriti treba policiju da na tim poslovima ustraje. Jasno da treba ohrabriti i roditelje te djece da ne šute, treba možda ohrabriti politiku da uvedemo testiranje na drogu za sve oblike pohađanja osnovne, srednje itd. škole, fakultete. Međutim, ono što je meni čudno da je 2007. u odnosu na 2006. bilo 6,4% manje kaznenih djela, znači prošle godine nego pretprošle godine. Meni je jasno da MUP ne uspijeva detektirati niti jednu pojavu kriminala u strukturama vlasti bilo da je riječ o recimo jednom "Brodosplitu" ili drugim tvrtkama od Hrvatskih cesta, voda pa do komunalnih poduzeća koja su nota bene u vlasništvu gradova, općina, županija. Ali ta politička ovisnost hrvatske policije, a ja je tako nekako vidim je štetna po društvu u cjelini. I nije tu ja bih rekao strah kako je to definirao gospodin Ostojić od mogućnosti smjena ravnatelja policija na nekim telefonskim sjednicama. Ne. Nego tu ja zapravo vidim taj strah od jedne autocenzure koja se javlja u ljudima koji vode te institucije. Pa npr. gospodin Lučin dok je bio ministar unutrašnjih poslova, nije mu ni na kraj padala da smijeni na neki način gospodina Ostojića. Gospodina Benka kojega je postavio ako se ja ne varam gospodin Mlinarić, bivši ministar unutrašnjih poslova naslijedio ga je na neki način ministar Kirin ili je Benko naslijedio Kirina da budem precizniji. I konačno gospodin Rončević isto tako se pouzda u usluge gospodina Benka. Međutim što ja želim ovom prilikom još istaknuti? Kada je riječ o tom političkom kriminalu u koji se ne usuđuje nitko dirnuti pa ni ravnatelj policije koji može biti siguran da ga nitko neće dirnuti sve do onog trenutka dok ne dira u politiku. Pogledajte recimo MUP po meni nije uspio detektirati niti jednu pojavu kriminala u strukturama vlasti, bilo da je riječ o Brodosplitu ili drugim hrvatskim tvrtkama, to sam već rekao. Pogledajmo još jedan detalj. Nakon što je jedan djelatnik ove LGT banke u Lichtensteinu prodao disketu njemačkoj tajnoj policiji u Lichtensteinu je mjesečni promet njihovih banaka sa 3 milijarde eura pao na 100 milijuna eura. Ista stvar nam se dešava u Brodosplitu. Dok ad acta ne stavimo pranje novca u tom brodogradilištu nitko s Brodosplitom neće zaključiti niti jedan ugovor o gradnji broda. Već dvije godine nije zaključen nijedan ugovor o narudžbi broda u Splitu. Brodogradilište ne funkcionira osim što povlači sanacijska i subvencijska sredstva iz državnog proračuna. Samo prošle i pretprošle godine po osnovu sanacije je povuklo milijardu 700 milijuna kuna koliko je riječki recimo "3. maj", "Uljanik" niti jednu kunu. I sada Uljanik treba privatizirati a ova dva će se valjda sanirati. Međutim, što imamo pravo? Mi imamo pravo tražiti da policija na neki način gasi i taj politički kriminal bilo iz devedesetih godina kada se prao novac za nabavku oružja, bilo kriminal iz pretvorbe, bilo ovo što se dešavalo nakon 2000., 2004. i tako dalje godine. U Lichtensteinu u ovom trenutku tvrtke, građani iz Hrvatske imaju 130 tvrtki. Samo general Zagorec na svoje ime ima osam takvih tvrtki. Drago Maček kojeg vezujemo uz taj Brodosplit također je klijent Lichtensteinskih bankara. Uvaženi naš kolega bivši gospodin Ivić Pašalić kreditira svoje poslove u Hrvatskoj preko Lichtensteina. U Lichtensteinu ima tvrtke i gospodin Goran Štrok itd. I mi prelazimo preko svega. Znamo što se radi sa tim tvrtkama, znamo zašto one služe i nikome ništa. Možda je taj Štrok i najmanje sporan iako je i on devedesetih nabavljao oružje za hrvatsku vojsku kao i njegov otac onda za cijelu Jugoslaviju. Međutim, ako ništa drugo barem je radio neko vrijeme u inozemstvu. Ali kada državni službenik, funkcionar, dužnosnik, svejedno sa mjesečnom plaćom od 12, 14, maksimalno 16 tisuća kuna pokreće posao od 20, 30, 50 milijuna eura ili neki od njih 100 ili 150 milijuna eura ja bih se čak usudio reći da to ništa ne govori o tim pojedincima koliko to govori o vlasti koja ih štiti i koja im to omogućuje. Valjda po logici bolje da šutimo jer i oni jako toga puno znaju o nama. Jasno, ovi koje bi se trebalo pitati odakle im taj novac reći će otprilike pa koja je razlika između nas i onih koji su devedesetih godina sudjelovali u pretvorbi i koji su preko noći postali stupovi društva a u čemu su podjednako sudjelovali, da ne bi tu bilo nikakve zabune i socijalistički direktori i izabranici bivših vlasti. Tu jasno nema razlike, s time da će ovi iz pretvorbe i dalje izgleda biti stupovi društva, biti će gospodarske, sutra dan možda i moralne ferijatide a ovi novopečeni poduzetnici u području graditeljstva možda bi se mogli i loše provesti. Evo, to je recimo jedan posao kojim bi se trebala baviti hrvatska Vlada, da ne kažem hrvatska politika. To je posao kojim bi se trebao baviti taj glavni ravnatelj što će reći hrvatska policija i hrvatsko državno odvjetništvo, sudstvo itd. ali imam dojam da je policiji točno određeno da ne kažem sužen djelokrug iako kada vidim da čelne funkcije u policiji ali i još nekim strukturama obavještajnoj zajednici na primjer obnašaju ljudi koji nam netom dolaze iz zaštitarskih tvrtki najvećih hrvatskih kompanija onda ni ne možemo puno očekivati u ovom trenutku od hrvatske policije, da će ona ustati protiv recimo tih stupova društva jer je sve naprosto umreženo. Gotovo da svi prvi ljudi hrvatske policije, obavještajne zajednice dolaze preko tih velikih tvrtki iz pojedinih zaštitarskih funkcija na čelna mjesta ove države. I utoliko se onda te ljude u tim tvrtkama pusti na miru. Pa pogledajte, bivši ravnatelj obavještajne zajednice gospodin Podbevšek sad vodi neku zaštitarsku tvrtku. Šef obavještajne službe dolazi iz tih tvrtki itd., i onda se postavlja pitanje što bi trebala raditi naša policija. Mislim da bi se trebala uhvatiti u koštac i sa tim političkim kriminalom.
Zahvaljujem. Imamo dvije replike. Prva je uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Ma ja bih kolegi Kajinu zapravo možda da ne ispadne nekakva nedoumica. Kad je riječ o mogućoj suženosti djelovanja policija sadašnji zakon koji vrijedi ne po ocjeni onih koji su ga donosili nego po ocjeni međunarodnih eksperata osigurava samostalnost policiji. Dakle, policija nema nikakvih zakonskih ograda u smislu da se na nju može utjecati. Međutim, kad je riječ o učinkovitosti upravo se slažem s vama i tu o tome razgovaramo. Međutim, da bi policija bila učinkovita ona mora biti adekvatno organizirana. Šta imenovanje glavnog ravnatelja donosi? Donosi i ruši intenciju postojećeg zakona. Postojeći zakon je imao intenciju da organizacija policije bude što plića. Dakle, da od ravnatelja do operativca ima što manje stepenica. Uvođenjem glavnog ravnatelja, zamjenika ravnatelja, glavnog ravnatelja, ravnatelja, načelnika uprava, načelnika odjela ta organizacija postaje duboka. I zapravo od šefa do onog koji bi to trebao izvršiti imate sedam stepenica i jednostavno organizacija zbog toga neće biti učinkovita. I ja nisam siguran kolega Kajin da je i ovaj zakon u skladu sa Zakonom o državnim službenicima. Ja ne znam gdje se u tom zakonu spominje naziv glavni ravnatelj. To je nekakav … [[Govornik se ne razumije.]] Možda ga je trebalo nazvati nekako drugačije, pa da ne ispadne mislim da mora imati ravnatelja da bi mogao imati glavnog ravnatelja.
Zahvaljujem. Ne, oprostite, niste se javili. … [[Upadica se ne čuje.]] Uvaženi zastupniče, niste se na vrijeme javili za repliku. … [[Upadica se ne čuje.]] Oprostite, promatrao sam, niste se javili. Uvažit ću ali niste se javili na vrijeme. Izvolite.
Dobro. Hvala vam gospodine potpredsjedniče, gospodine zastupniče. Ma nisu sporni naši zakoni. Naši zakoni su, ajde, recimo, pogotovo sada ove koje usklađujemo sa europskim tekovinama u cijelosti onakvi kakve poznaju i zapadno europske zemlje. Sporna je naša praksa, onu koju sam vam pokušavao opisati. Ako su čelni ljudi, na ravnateljstvu policije. Zapravo ljudi ili obavještajne zajednice koje dolaze iz tih velikih zaštitarskih tvrtki koji čuvaju velike kompanije i koji su zapravo čuvaju odstupnicu svojim radom, da se sutradan ponovo vrate ili zaposle u tim velikim kompanijama. Pa što možemo očekivati od tog ravnatelja nego da bude kuco, kako bi rekli Istrijani i da ne dira one koji su ga na neki način zadužili da preko vlasti dođe na poziciju, na čelnu poziciju u MUP-u ili obavještajnoj zajednici, odnosno da bude kuco, da bi im se sutradan mogao tamo vratiti. Pogledajte paradokse, na primjer, naš, da ne imenujem sada ljude, bivši šef obavještajne zajednice odlazi u jednu takvu tvrtku. U Istri, takvi ljudi odlaze u neke druge velike tvrtke. Naš bivši glavni državni odvjetnik nakon što je prestao sa radom, ni manje ni više počinje zastupati dečke iz zločinačke organizacije. Pa kamo to vodi? Pa sve je to umreženo u ovoj državi, i protiv toga treba se i boriti i o tome treba progovoriti. Koliko god to nezahvalno u ovom trenutku svima nama bilo.
Zahvaljujem. I druga replika uvaženi zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Prvo da se našalim, mala smo država i teško je osigurati da svatko tko je obavljao neku javnu dužnost ne ode u nešto što je srodno povezano ili na sličan način može dovesti do situacije da nam se čini čudnim. Ali ja, moja replika se odnosi, kolega Kajin, na jednu stvar, koju ja, mislim da s punim pravom mogu ovdje zastupati a to je da ne treba generalizirati. Velika veličina pripadnika službe koja je u policiju došla zatečena ostala, pa i oni koji su otišli. Da li su to sretne promjene bile ili nisu, da li su bile iz političkih, inih i ovih razloga, otom, potom, ali mislim da ne bismo trebali sumnjati u profesionalizam i sposobnost tih ljudi da odrade poslove koji su im dati u zadatak. S vama se slažem u jednoj stvari, a to je, da mora postojati politička volja, da se neke stvari sankcioniraju, da se realizira ono što, za što se društvo opredijelilo. Nažalost, tog mi u ovom trenutku u Hrvatskoj nemamo, zajedničke političke volje, da krenemo zajednički bez ostatka u borbu protiv korupcije i protiv svih oblika kriminala. Ne treba štiti nikoga, ja ne štitim policiju, ali mislim da ne treba niti policiju isključivo na stup srama stavljati zbog stanja sigurnosti kriminaliteta i ostalih stvari koje su prisutne u društvu.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, sada na vrijeme pripremljenu, uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine zastupniče, jasno je, svatko može otići kamo god želi i nitko nikome ne može, ako zakon to ne propisuje zabraniti što će raditi nakon što se zahvali na dužnosti koju mu je povjerio ministar, Vlada ili netko treći. Ali ja vas uvjeravam da taj netko koji očekuje da ide točno u tu tvrtku, taj neće dirati šefove te tvrtke i poslovanje te tvrtke. A svi mi znamo kako su ti pojedinci 90.-ih godina stjecali te tvrtke kroz pretvorbu i privatizaciju i isto tako velika većina nas misli da je to bio jedan krajnje nečasan, nepošten, nekorektan i nadasve da su, usuđujem se reći i polu kriminalan ili čisto kriminalan posao. Jer je država vlast dala priliku nekome da stekne sve, a drugima da ne dođe do ničega osim do kante ili do tog kontejnera iz koje je uzimao kante, hranu. Ono što je jednom riječju od početka rođeno pod navodnicima "grbavo", to tokom vremena ne može se ispraviti. A ti naši ljudi svojim ponašanjem, svojim zaštitničkim karakterom upravo pokušavaju ispraviti ono što bi trebalo sankcionirati i kazniti.
Zahvaljujem. I završnu riječ predstavnik Vlade uvaženi ministar unutarnjih poslova Berislav Rončević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, prije svega želim se u ime Vlade očitovati da Vlada prihvaća amandman Odbora za zakonodavstvo na članak 2. da se iza riječi "zakona", dodaju riječi "dopune o policiji", znači Zakona o policiji, Vlada prihvaća pa onda to postaje sastavini dio ovoga Prijedloga zakona. Dopustite gospodine potpredsjedniče i uvažene dame i gospodo zastupnici, nekoliko osvrta na raspravu. Ja se zahvaljujem na raspravi, nekoliko mojih komentara i na raspravu gospodina Ostojića i gospodina Lučina. Dva danas uvažena saborska zastupnika, ali osobe koje su u mandatu od 2000. do 2003. bili zaduženi za resor unutarnjih poslova, što normalno uključuje i policiju. Ovlasti i položaj, gospodin Ostojić je bio ravnatelj policije, ja sam u uvodnom obrazloženju rekao da je ovaj Zakon donesen 2000. godine. Ništa nije u ovlasti i položaju ravnatelja policije, tadašnjega, mijenjano ovom izmjenom i dopunom, sadašnjim Prijedlogom izmjena i dopuna ovoga Zakona. Činjenica je da, i gospodin Lučin je rekao, očekivao je 2000. godine da će policijski službenici biti birani natječajem, pa u čitave četiri godine, gospodine Lučin, vašeg mandata niti jedan policijski službenik nije biran natječajem. Ove Izmjene i dopune Zakona, ova kraća izmjena i dopuna Zakona upravo prateći ostale zakone, Zakon o sustavu državne uprave i Zakon o primopredaji vlasti koje su izmjene donesene u prethodnom mandatu HDZ-ove Vlade, otvaraju mogućnost natječaja. Ne možemo oglasiti natječaj za radno mjesto koje nije sukladno ovim zakonima. Mi u Zakonu o policiji, činjenica imamo naziv, ravnatelj policije, pomoćnik ministra. I moramo izbrisati iz Zakona pomoćnik ministra, da bi mogli uskladiti sa ovim zakonima. I to je čitava bit ovoga Zakona. Ja sam rekao, vi ste nažalost bili vani dok sam ja davao uvodno obrazloženje, pa možda niste čuli taj podatak, Zakon u policiji će ići u cjelovite izmjene, ali ovo je nužni uvjet da bi uskladili sa ovim zakonima da bi mogli imati pripremni natječaj koji neće biti u suprotnosti sa postojećim zakonom. I to je bit ove kraće izmjene. Je li to vama kozmetika ili ne, ja ne znam, ali činjenica da je ovo, da je ovo trebalo biti, da se ovo mora napraviti. Uredba o unutarnjem ustrojstvu ministarstava, ona je u nadležnosti Vlade i ja vam već sada mogu reći, ona je već pripremljena, ona sadrži i onaj posebni odjel koji ste vi nazvali hrvatski FBI, a to je, a to je posebna jedinica za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, kao prilagodba Ministarstva unutarnjih poslova u provedbi četiri Vladine strategije donesene u mandatu od 2003. do 2007. o suzbijanju korupcije, organiziranog kriminaliteta, trgovine ljudima i narkoticima. Prema tome, ovaj zakon je samo, ova kraća izmjena zakona je samo preduvjet da bi se moglo oglasiti u natječaj, provesti natječaj za izbor glavnog ravnatelja policije. Nešto o nazivu. Konzultirali smo kako se ova odgovorna funkcija naziva u drugim zemljama. U zemljama Europske unije najčešći je naziv glavni direktor policije. Međutim, jezikoslovci su rekli riječ direktor nije u duhu hrvatskog jezika i primjerena je riječ ravnatelj. Budući da u hrvatskoj javnosti vrlo često se Ministarstvo unutarnjih poslova poistovjećuje sa nazivom policija, pa vrlo često i u hrvatskom tisku možete i za ministra unutarnjih poslova pročitati ministar policije. Policija je samo jedan dio unutarnjih poslova što vi jako dobro znate i ne trebam posebno ovdje polemizirati o tome da bi se napravila ta jezična distinkcija. Jer drugi pomoćnici ministra će po novome zakonu biti ravnatelji, da bi se izbjegli bilo kakvi nesporazumi oko naziva što implicira i nesporazume u ovlastima i odgovornostima išlo se na prijedlog naziva glavni ravnatelj policije. Gospodin Kajin je govorio o političkoj ovisnosti. Vlast štiti i omogućuje ne znam što. Ne znam da li je to obilježje pa spomenuli ste i generala Zagorca. Gospodine Kajin, general Zagorec je bio pomoćnik ministra obrane koji je razriješen negdje u šestom mjesecu 2000. godine i ništa se s tim gospodinom nije događalo dok nije došla HDZ-ova vlast, dok nije došao i HDZ-ov ministar obrane, evo danas ministar unutarnjih poslova pa su se tek nakon 2003. godine počeli u tom istom Ministarstvu obrane pronalaziti dokumenti koji su tamo bili čitavo vrijeme i nitko ništa, nitko nije poduzimao nego HDZ-ova vlada, HDZ-ov ministar i danas imamo postupak koji će završiti nadam se pred hrvatskim pravosuđem sa pravorijekom koji će reći nadležna tijela. Prema tome, ova vlast ako to implicirate nema i ne štiti nikakvi politički kriminal. Ravnateljstvo policije u predistražnim radnjama potpuno slobodno i vezano je isključivo zakonom i propisima Republike Hrvatske. Hvala lijepo.
Zahvaljujem ministru unutarnjih poslova uvaženom Berislavu Rončeviću. Time je rasprava zaključena i dame i gospodo glasovat ćemo. Ispričavam se imamo jedan ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Ma mislim da je važno. Imam ispraviti dva navoda. Prvi navod je dakle u obliku pitanja zašto vi niste išli na natječaj imali ste četiri godine. Nismo imali četiri godine, nego tri godine, a prema savjetu stranih konzultanata dok se zakon ne implementira, odnosno dok ne saživi savjetovano je da ne idemo sa tom mjerom. Drugi netočan navod je da ova promjena garantira daljnje promjene unutar ovog sustava. Netočno. Vi ste de facto ovom promjenom stavili cijelo ravnateljstvo van zakona. Zašto? Recite mi! Čekajte, vi imate glavnog ravnatelja, a imate dva zamjenika ravnatelja. Vi ste onda morali barem ovim zakonom predvidjeti da se i zamjenici ravnatelja zovu zamjenici glavnog ravnatelja, inače su stavljeni van zakona. I tako bih mogao slijedom dalje. Prema tome, nisu stvoreni uvjeti za izmjene. Mislim da je stvar zakomplicirana.
Zahvaljujem. O ovoj točci dnevnog reda glasovat ćemo kad se steknu za to uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o policiji, hitni je postupak, prvo i drugo čitanje. Rasprava je zaključena. Amandman Odbora za zakonodavstvo predlagatelj je prihvatio te je on postao sastavni dio konačnog prijedloga zakona. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Uključite se! Molim vas glasujte! Ovaj zakon je prihvaćen sa 73 glasa za, 4 glasa suzdržana i 35 glasova protiv. Izvolite!
Gospodine predsjedniče! Čini mi se da nešto nije u redu. Ovdje izlaze imena. Ja sam glasovao, ali svoje ime ne vidim tamo gdje sam glasovao.
Zato što … [[Govornik se ne razumije.]] to da, jer svaki put bi onda trebalo čekat jedne, druge, treće, to bi nam oduzelo puno vremena, ali je to snimljeno. Vi možete provjeriti kako ste glasovali.
Ja sam bio …
Ako vi želite nek' se to vrati pa ćete to vidjet tako da ne treba postavljat ta pitanja.
Ja sam bio u skupni koja je bila kratka …
Registrirano je.
Pa se to moralo vidjeti.
Ma registrirano je, samo nije ovdje prikazano. Evo, probat ćemo sada na jednom primjeru pa ćete vidjeti da je registrirano. Znači, utvrdili smo da je ovo prihvaćeno sa ovom većinom.
Prelazimo na 2. točku dnevnog reda, to je - Prijedlog zakona o trgovini, prvo čitanje P.Z.E. br. 21 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona, članak 144. do 150. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za europske integracije, Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo, Odbor za turizam, Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješće ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi potpredsjednik hrvatske Vlade, Damir Polančec. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. Dozvolite mi da vas kratko upoznam s Prijedlogom zakona o trgovini. Trgovina kao gospodarska djelatnost trenutno je uređena važećim Zakonom o trgovini koji je na snazi od 1996. godine. Važeći zakon je u proteklih 11 godina u više navrata mijenjan i dopunjavan. Provedba ovog zakona na tržištu ukazala je na potrebu daljnjeg uređenja djelatnosti trgovine, odnosno na potrebu daljnjeg usklađivanja zakonodavstva sa novonastalim uvjetima na tržištu i to kroz uređenje pojedinih područja koja do sada nisu bila zakonom regulirana, a što je za posljedicu imalo otvaranje daljnjih mogućnosti za rast sive ekonomije i nelojalne tržišne utakmice. Upravo zbog navedenih činjenica opredijelili smo se za izradu potpuno novog Zakona o trgovini. U tekst ovog prijedloga zakona ugrađene su također i preporuke dobivene od strane posebne jedinice Vlade Republike Hrvatske zadužene za HITRORez s ciljem pojednostavljenja određenih postupaka za gospodarstvenike. Zakon sustavno uređuje jedno veliko područje koje je važno za cjelokupno gospodarstvo Republike Hrvatske. usklađen je s pravilima Europske unije u području unutarnjeg tržišta, tržišnog natjecanja i zaštite potrošača. Na zakonu se radilo protekle četiri godine i u izradi su sudjelovali svi relevantni partneri od predstavnika tijela državne uprave, predstavnika poslodavaca i naravno drugih socijalnih partnera, sindikata, a čiji prijedlozi su većim dijelom sastavni dio teksta zakona koji imate pred sobom. Osnovni cilj koji se želi postići je da se u domeni nacionalnog zakonodavstva stvori dobar pravni temelj koji će trgovini omogućiti odgovarajući rast i razvoj uz vođenje interesa o zaposlenicima i potrošačima. Izdvojio bih neke od novina koje su obuhvaćane ovim zakonom u odnosu na postojeću zakonsku regulativu kao što su prije svega definiranje određenih ekonomskih pojmova iz područja trgovine što će omogućiti lakšu primjenu i naravno provedbu nadzora. Propisivanje detaljnih uvjeta tko na tržištu može obavljati djelatnost trgovine. Propisivanje vrste prodajnih objekata kroz tipologiju prodavaonice što će omogućiti praćenje trgovine na malo po svim vrstama te će predstavljati bazu podataka za izradu strategije razvoja djelatnosti trgovine. Propisivanje postupka i uvjeta izdavanja rješenja o ispunjavanju minimalnih tehničkih uvjeta za prodajni objekat, opremu i sredstva pomoću kojih se obavlja trgovina sukladno tipologiji prodavaonica. Propisivanje uvjeta za organiziranje, način poslovanja i postupak prodaje ribe na veletržnicama ribom, a što je sada potpuno nepokriveno područje. Propisivanje uvjeta za obavljanje poslova direktne prodaje putem zastupnika sa svrhom sprječavanja sive ekonomije u ovom području. Ukidanje obveza vođenja popisa robe u trgovini na malo, uz propisivanje jednostavnijeg načina osiguravanja dostupnosti podataka o stanju robe u svakom prodajnom objektu. Propisivanje zabrane prodaje robe ispod njezine nabavne cijene s porezom na dodanu vrijednost koja se kvalificira kao nepošteno trgovanje i propisivanje odgovarajućih kazni za nepoštivanje odredbi zakona kao i propisivanje većih ovlasti u nadzoru nadležnim inspekcijskim tijelima. Što se tiče odredbi koje reguliraju trgovinsku politiku i poslovanje s inozemstvom valja naglasiti sljedeće. Da su iste usklađene sa važećim carinskim propisima. Također odredbe koje reguliraju trgovinsku politiku i poslovanje s inozemstvom slijede ideju pravne regulative Europske unije koja je direktno primjenjiva u državama članicama Europske unije budući je ista sastavni dio zajedničke trgovinske politike Unije. Danom pristupanja Republike Hrvatske u Europsku uniju, odredbe ovog zakona koje se odnose na direktno primjenjivanu regulativu Europske unije prestaju važiti budući da će stupanjem u članstvo Republika Hrvatska biti naravno u obvezi preuzeti zajedničku trgovinsku politiku Europske unije. Prije svega to se odnosi na odredbe koje reguliraju uvjete za obavljanje trgovine s inozemstvom. Zatim odredbe vezane uz trgovinske zaštite mehanizme, a to su: mjere zaštite domaće proizvodnje od prekomjernog uvoza i antidanpinške i kompenzacijske mjere. Naime još jedanput naglašavam, ulaskom Republike Hrvatske u Europsku uniju tržište Republike Hrvatske postaje sastavni dio unutarnjeg tržišta europske zajednice, a čime se u ovom dijelu naravno primjenjuje regulativa Europske unije. Odredbe ovog zakona koje reguliraju trgovinsku politiku i poslovanje s inozemstvom, a koje će ostati na snazi i nakon što RH-a postane članica Europske unije odnosi se na trgovinske odnose s trećim zemljama odnosno zemljama nečlanicama Europske unije. Također vrijedno je reći i nekoliko riječi u vezi uređenja radnog vremena u djelatnosti trgovine, a koje odredbe su obuhvaćene ovim zakonom. Svjestan sam da će upravo ovo područje izazvati najviše reakcija pa i polemika. No, valja napomenuti da je trenutno na snazi Pravilnik o radnom vremenu prodavaonica i drugih oblika trgovina na malo objavljen u "Narodnim novinama" broj 80/01. koji predstavlja pravni okvir na temelju kojeg gradovi i općine, njih preko 500 ukupno odnosno poglavarstva gradova i općina donose odluke o radnom vremenu prodavaonica. Ovakvo uređenje radnog vremena za posljedicu ima širok i nejednaki pristup reguliranja radnog vremena prodavaonica na području Republike Hrvatske uz naravno otežano provođenje nadzora. Slijedom takve situacije zauzet je stav da je uređenje radnog vremena trgovine potrebno urediti jedinstveno i to za područje cijele Republike Hrvatske. Tako je u prijedlogu ovog Zakona o trgovini rad prodavaonica reguliran na način da je radno vrijeme diferencirano po naznačenim obilježjima, a to je: tjedno radno vrijeme, nedjelja i blagdani, a što će omogućiti još jednom naglašavam, jednostavniju provedbu i učinkovitiji nadzor na tržištu. Što se tiče radnog vremena tijekom tjedna dana je mogućnost da prodavaonice od ponedjeljka do subote budu otvorene od 6 sati do 21 sat. Međutim, zbog nužne opskrbe stanovništva dana je mogućnost da tijekom tjedna od ponedjeljka do subote od 0 do 24 sata rade benzinske postaje i prodavaonice na malo do 80 metara kvadratnih unutar zatvorenog dijela benzinskih postaja, benzinske postaje i prodavaonice na malo unutar zatvorenog dijela benzinskih postaja unutar zatvorenih područja autocesta te prodavaonice na graničnim prilazima unutar zatvorenih područja autocesta, kolodvora, zrakoplovnih luka, luka i pristaništa te luka nautičkog turizma. Kada govorimo o uređenju radnog vremena nedjeljom ista je bazno ovim zakonom uređena kao neradni dan uz određene dakle izuzetke. Međutim zbog povećanja priliva potrošača u određenim dijelovima godine dana je mogućnost da nedjeljom rade sve prodavaonice od 6 do 13 sati i to u razdoblju od 1. lipnja do 1. listopada kao i tijekom cijelog prosinca. Dakle još jednom, nedjelja je ovim zakonom bazno uređena kao slobodan dan, neradni dan, a mogu raditi prodavaonice u slijedećim mjesecima: od 1. lipnja do 1. listopada kao i tijekom cijelog prosinca. I tada rade u radnom vremenu od 6 sati do 13 sati. Isto tako napomenuo sam da postoji izuzeće. Nedjeljom bi tijekom cijele godine, a zbog funkcioniranja društvene zajednice, zbog kulturnih običaja, tradicije, prava na informiranje mogli od 6 do 13 sati raditi štandovi i klupe izvan tržnica na malo za prodaju cvijeća i svijeća, kiosci za prodaju tiska, specijalizirane prodavaonice za prodaju kruha i pekarskih proizvoda, tiska, cvijeća, svijeća i suvenira. Zbog nužne opskrbe stanovništva dana je mogućnost da nedjeljom tijekom cijele godine od 0 do 24 sata rade benzinske postaje i prodavaonice na malo do 80 metara kvadratnih unutar zatvorenog dijela benzinskih postaja, prodavaonice na graničnim prilazima unutar zatvorenih područja autocesta itd. Dana je mogućnost da nedjeljom kao izuzeća rade samo određena prodajna mjesta, a sukladno radnom vremenu objekta u sklopu kojeg se nalazi. Dakle, prodavaonice u sklopu bolnica, lječilišta, toplica, hotela i hotelskih kompleksa i slično, prodavaonica u koncertnim dvoranama i kinima, kongresnim dvoranama, prodavaonice na brodovima dva sata prije početka i za vrijeme trajanja plovidbe, dakle izuzetno mogu raditi i nedjeljom tijekom cijele godine. Članak 63. jasno govori i da, ispričavam se, nedjeljom je predviđeno da su zatvorena sva skladišta i drugi oblici trgovine na veliko, to je još važno napomenut. Nedjeljom bi mogli raditi odnosno će raditi i to je utvrđeno člankom 63. zakona klupe na tržnicama na malo, prodavaonice unutar zatvorenog dijela tržnice na malo za prodaju prehrambenih proizvoda, tiska, cvijeća, svijeća i suvenira, pokretna prodaja, prodaja na daljinu, direktna prodaja putem zastupnika i prodaja u proizvodnim objektima seljačkih i obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava, dakle može raditi nedjeljom tijekom cijele godine. U ovom zakonu isto tako propisana je i zaštita radnika od otkaza koji se zbog kršenja radno pravnih propisa obrate nadležnim tijelima. Dakle, propisana je i posebna zaštita zviždača koji u dobroj vjeri podnesu i prijave korupciju na temelju opravdane sumnje, dakle navođenjem odgovarajućih okolnosti i dokaza koji tu sumnju i opravdavaju čime se od zaštite isključuju zviždači koji bi mogli podnositi paušalne primjedbe. U slučaju spora teret dokazivanja prenosi se na poslodavca kao što je to i u radnom zakonodavstvu definirano. Što se pak tiče uređenja radnog vremena u zemljama Europske unije moram reći da je isto uređeno na vrlo različite načine sukladno interesima svake pojedine zemlje. Naime Republika Austrija, Savezna Republika Njemačka od zemalja Europske unije imaju odredbe o radnom vremenu nedjeljom na način da je nedjelja neradni dan. Najliberalnije uređenje radnog vremena nedjeljom imaju Irska ali i Latvija, Slovačka i Švedska u kojima opet nema nikakvih ograničenja rada prodavaonica nedjeljom. U Italiji i Grčkoj nedjelja je neradni dan, a rade samo određeni tipovi prodavaonica kao što su benzinske postaje, suvenirnice, pekarnice, cvjećarnice i slično. Dakle, vrlo slično reguliranje pitanja radnog vremena kao i U Hrvatskoj. Za kraj bih želio naglasiti da se novim Zakonom o trgovini žele izbjeći sadašnje nedorečenosti, zakonodavna nepokrivenost pojedinih područja i neusklađenost sa drugim zakonima. Ovim zakonom djelatnost trgovine želi se urediti na jedinstveni način kako bi se stvorio pravni temelj za obavljanje trgovine kroz sustav uređenih nacionalno zakonodavnih pravila u cilju razvoja trgovine prije svega. Uvjeren sam da će donošenje zakona pozitivno se odraziti na stvaranje dobre baze podataka za mjerljivost trgovine, na suzbijanje nelojalne tržišne utakmice, smanjenje neregistriranih gospodarstava odnosno za sprječavanje sive ekonomije te na zaštitu zaposlenika i potrošača. U trgovini u Republici Hrvatskoj radi oko 250 tisuća ljudi. Velika većina svih onih zaposlenih u trgovini daje punu podršku ovakvom uređenju i radnog vremena u trgovini u Hrvatskoj. Stoga vas molim da raspravimo ovaj prijedlog zakona i damo mu podršku. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Kada je navodio potpredsjednik Vlade gospodin Polančec kako je to pitanje regulirano recimo u Austriji i Njemačkoj onda je rekao da to oni reguliraju kroz formu nedjelje kao neradnog dana. To očigledno nije točno jer u Njemačkoj trgovine kroz godinu nedjeljom mogu raditi 80 sati. Nije točno da nedjeljom ne rade ni trgovine u Italiji. Pred petnaest dana bio sam u Milanu. Ne da sve radi nego čak nedjeljom se radi duže kao i subotom u pravilu sa devet do deset sati ili sa osam do jedanaest sati. U Italiji se konačno određuje broj radnih nedjelja, pa tako u Italiji u prosincu rade svi dok u Njemačkoj trgovine rekoh kroz godinu nedjeljom mogu radi 80 sati. A u jednoj Grčkoj i Španjolskoj a Španjolci su papskiji od pape, od zabrane su rada nedjeljom izuzeta turistička naselja.
Zahvaljujem. I drugi ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Luka Denona.
Gospodin ministar očito dugo nije bio u Italiji nedjeljom kada je rekao da je Italiji zabranjen rad nedjeljom ili da se nedjeljom ne radi. Kao što je kolega Kajin a i ja mogu posvjedočiti u nedjelju se u Italiji radi i nije točan navod znači da se nedjeljom ne radi.
Zahvaljujem. Idemo dalje. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za zakonodavstvo? Ne. Odbor za europske integracije? Ne. Odbor za rad, socijalnu politiku i zdravstvo? Ne. Odbor za turizam? Da. Uvaženi zastupnik Marin Brkarić.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Odbor za turizam Hrvatskoga sabora je na svojoj 2. sjednici održanoj 13. ožujka razmotrio Prijedlog zakona o trgovini, prvo čitanje koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 6. ožujka 2008. godine. Odbor za turizam Hrvatskoga sabora raspravio je Prijedlog zakona o trgovini na temelju članka 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora i to u dijelu što se odnosi na politiku razvoja hrvatskog turizma imajući u vidu da se gotovo jedna trećina turističke potrošnje ostvaruje upravo u sektoru trgovine. Naime, trgovina je jedan od važnih segmenata i sastavnica turističke potrošnje. Kako se radi o općim pitanjima koja valja urediti predloženim zakonom daje se potpora o potrebnoj prilagodbi sektora trgovine sa praksom zemalja sa razvijenim gospodarstvom i novonastalim uvjetima na tržištu i time stvoriti pravni temelj za daljnji razvoj trgovačke djelatnosti. Međutim, u pojedinostima u samom tekstu predloženog zakona može se ustvrditi da isti nije prilagođen zahtjevima moderne turističke potražnje. U vrlo opsežnoj i sadržajnoj raspravi u kojoj su sudjelovali svi nazočni članovi odbora najveći se dio pitanja odnosio na zakonom predviđeno radno vrijeme prodavaonica, članak 58. i 60. Kod ovih je pitanja iznijeto više prijedloga i mišljenja. Da bi u članku 60. predloženog zakona trebalo imajući u vidu namjeru produljenja turističke sezone, rad prodavaonica trebalo proširiti na razdoblje od 1. travnja do 1. listopada odnosno na cijelu godinu. Da bi zbog produljenja turističke sezone trebalo ukinuti predviđeno ograničenje rada trgovina nedjeljom u turističkim mjestima, da nije opravdano da tijekom turističke sezone a posebice u primorskom dijelu Hrvatske trgovine moraju završiti radom najkasnije do 21 sat posebice imaju u vidu praksu u drugim turističkim zemljama mediterana. Da bi trebalo dozvoliti znatno liberalniji pristup određivanju radnog vremena trgovine posebno kad se radi o trgovinama na jadranskom području Hrvatske kod čega bi trebalo dati i odgovarajuće ovlasti lokalnoj upravi i samoupravi, da bi trebalo glede radnog vremena voditi posebnu pažnju što se tiče gradova uz obalu tako i na kontinentalnom dijelu Hrvatske. Da bi jedinice lokalne samouprave u općinama, gradovima i županijama trebale dobiti ovlasti o utvrđivanju početka i završetka radnog vremena u trgovini na malo u svojim područjima. Na temelju provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru slijedeće zaključke: Prihvaća se Prijedlog zakona o trgovini izuzev u dijelu radnog vremena u djelatnosti trgovine. Predlaže se da se radno vrijeme prodavaonica i drugih oblika trgovina propisuju jedinice lokalne samouprave. Sve primjedbe i prijedlozi iz rasprave upućuju se predlagatelju zbog pripreme konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu? Ne. I Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Ne. Otvaram raspravu. I prvi su na redu klubovi. A prvi klub je HNS i uvaženi zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine potpredsjedniče Vlade sa suradnicama. Po ocjeni Kluba zastupnika Hrvatske narodne strane ovaj prijedlog zakona nećemo podržati ni u prvom čitanju, i obrazložit ću zašto. No, želim sada, jasno i javno reći da je sada vidljivo da je nekoliko godišnja rasprava, polemika u Hrvatskoj o radu nedjeljom nije u sebi nosila sadržaj nedjelje nego se ipak svela samo na trgovinu. Samo na jednu djelatnost u ovom društvu koja je vjerojatno predmet velikog interesa postala iz nekoliko razloga, jedan od njih je i taj što se radi o djelatnosti koja je najnovija počela raditi nedjeljom, za razliku od vlakovođa, konduktera, vozača tramvaja i autobusa, liječnika, ljekarnika itd. Trgovina se posljednja pojavila, izazvala je problem i zbog toga što su vlasnici, a najprije koji su to počeli raditi a to su bili strani trgovački lanci, profit i rad nedjeljom uveli preko leđa radnika sa besramno niskim plaćama jer nisu plaćali rad nedjeljom, nisu osiguravali dan tjednog odmora, nisu osiguravali izmjenjivost rada nedjeljom uz ograničenje da to ne može recimo više od 10 nedjelja u godini biti. I od početnih 11 sati kada su zatvarali trgovine, pa 13, pa 16, počeli raditi praktički cijeli dan. I na taj način moram priznati ovo im se sada to i ovakvo njihovo ponašanje vraća kao bumerang, jer je Vlada odlučila zabraniti takav rad. Sa tim pretjerivanjem, ne prihvaćanjem sugestija, savjeta i upozorenja, sami su sada sebe doveli i teško će se od toga moći opravdati da Vlada poseže za jednom vjerom kao što je zakonska zabrana rada nedjeljom. I blagdanima. No, unatoč toga, nećemo to podržati zbog toga što smatramo da veliki broj rješenja o predloženom zakonu nisu dobra, provediva i da neće donijeti korist onima zbog kojih se navodno donosi a to su radnice i radnici koji rade u trgovini, posebice u maloprodaji i posebice one koje su do sada bile prisiljavane da doista rade svaku nedjelju, svaki blagdan, da su imale ugovor na četiri sata rada dnevno, a radile su i po 12 sati i to sve za 1500, 1800, 2000 je velika plaća a blagajnice, manjaka iz blagajni, polica roba sa trgovine morale su plaćati jer su im poslodavci to oduzimali sa plaća. … [[Govornik se ne razumije.]] kaputulacije i pravne države jer priznajemo da nismo našli načina kako kontrolirati poštivanje zakona, koji već postoje i kolektivnog ugovora u trgovini koji je već postojao. No, bilo bi uputno i ovaj Zakon čitati uz Zakon o zaštiti potrošača, jer se interesi kupaca i zaposlenih u ovom sektoru najviše isprepliću, pa podsjećam i pitam, i ovaj Zakon govori, u članku 10. o prodaji na daljinu. To vam je ono kada vas nazovu u 9 navečer pa vam počnu nuditi posteljinu preko telefona. Koliko je kazni do sada naplaćeno od strane državnog inspektorata za takvo ponašanje? Bez prethodne suglasnosti kupca, kao što Zakon o potrošačima piše. Koliko je državni inspektorat naplatio kazni, zato što onaj reklamni materijal, ili kako ga ja zovem smeće, se ostavljaju na ogradama, ne više u poštanskim sandučićima, ne više samo u vratima, pod vratima, ispred vratiju, nego po dvorištima i naseljima, po stambenim zgradama i stubištima. Koliko je kazni naplaćeno zbog toga što su deklaracije roba ispisana veličinom slova dva mikrona? Ne dva milimetra nego dva mikrona. Koliko je kazni naznačeno što je na oznaci rok upotrebe do, naljepljena naljepnica sa cijenom, sasvim slučajno? To je zaštita potrošača. Ovaj Zakon to područje ne regulira, ali nadležnost za kontrolu i povredu su ista tijela. Pa bi možda bilo dobro ako te odgovore možemo dobiti da vidimo kakve će sada ovaj novi Zakon dati blagodati potrošačima i zaposlenim? Članak 15. navodno da je to unijeto na zahtjev sindikata predviđa da zaposleni u trgovini moraju imati poseban uvjet stručne spreme, a koju će pravilnikom propisati ministar. Na one koji rade u trgovini ta se odredba ne odnosi, na sve novo zaposlene će se zaposliti. Ja sada tu upozoravam u najdobroj namjeri, ako me gospodin potpredsjednik može pratiti i saborski kolege ne ometati ga, što se može desiti ovakvom odredbom kada spojite članak 15. i 80. Zakona? Osoba koja radi, nije završio trgovačku školu nego automehaničar i prodaje autodijelove, redi 15 godina u trgovini. Pet dana prije stupanja na snagu ovoga Zakona, prestane mu Ugovor o radu i nakon stupanja novog Zakona na snagu ako ministar propiše da u trgovini u maloprodaji smiju raditi samo građani Republike Hrvatske koji su završili trgovačku školu, on više nikada se neće moći zaposliti u trgovini. Jer mu radni staž, što smo u svim drugim profesijama i zanimanjima priznavali kada smo ovakve odredbe donosili ovdje ne postoji. Samo zatečeni danom stupanja na snagu ovoga Zakona. To da je netko dakle, 20 ili 15 godina radi u trgovini, a znate da stalno zaposlenje u Hrvatskoj, nažalost, više ne postoji u ovom slučaju značiti će da nema zakonom predviđene uvjete da se zaposli više u trgovini. Pa koliko god bio bolji od onih koji su škole završili. Nadalje, dozvoljava se i prodaja bez naknade u članku 23. pa nabraja prava onih koji to smiju raditi, humanitarne ustanove, udruge i toplo preporučam unijeti i riječ zaklade. Zaklade također se bave humanitarnim radom, nisu ni udruge ni ustanove, jer su formirane po posebnim Zakonom o zakladama i ako ih ovdje ne unesete neće imati to pravo. Recimo da zaklada kupi lijek za nekog bolesnog u Austriji ili u Sloveniji i da ga donese u Hrvatsku i kaže, dakle, bez plaćanja samo, potpredsjednika Vlade podsjećam da prema drugim propisima i zaklada i humanitarna udruga kada bez naplate unosi recimo lijek ili ortopedsko pomagalo platiti će i PDV i carinu. To je samo, usput. Pozdravljamo onaj dio Zakona, članak 31. koji predviđa mjere zaštite domaće proizvodnje, zapravo 29. ali čini mi se da rješenje koje je ponuđeno o proceduri je malo nejasno i da proceduru bi trebalo skratiti. Naime, ovakvo, zaštita domaće proizvodnje, ako se ne provede dovoljno brzo nije efikasna, pa bi ljubazno preporučili da do drugog čitanja proceduru i rokove u članku 29. i 31. probate skratiti. Jer nešto što traje tri mjeseca više efekta ne da. Jer kad u Hrvatskoj nema umjetnog gnojiva recimo, neće se uvesti mjesecima, kad nestane svinja, odnosno uvoz u roku dva dana je odobren i dođe. Radno vrijeme članak 57. pa na dalje. Ovdje postoji jedna odredba za koju se pitam što radi u Zakonu o trgovini odredba o zaštiti žviždača. Pa zar to nije područje koje regulira Zakon o radu? Zar ćemo doista u sve zakone, Zakon o cestama, Zakon o šumama, Zakon o zdravstvenoj djelatnosti, Zakon o, o, o, unositi odredbu koja spada u Zakon o radu i eventualno Zakon o državnim službenicima i namještenicima. Čemu ovo opet ponavljati, pa opet koristeći nejasne. Kaže, ima pravo prijaviti osnovanu sumnju na korupciju ili u dobroj vjeri i onda će biti zaštićen od otkaza. Ali ako on to zloupotrijebi, a ne objašnjava se tko utvrđuje zloupotrebu. U privatnim tvrtkama nema sudova, nema postupaka, gazda odlučuje o otkazu i svemu. Dakle, tobože nudimo nekakvu zaštitu sa terminima i pojmovima koji uopće ne bi trebali biti predmet ovog zakona, a takvo mišljenje dao vam je i Sindikat trgovine, da ne vidi razloga da ta odredba bude u Zakonu o trgovini, jer je to predmet radnog, a ne trgovačkog zakonodavstva. Radno vrijeme od ponedjeljka do petka od 6 do 21, nedjelje i blagdani se ne rade. Ali opet onda ima izuzetaka, da će se raditi pet tjedana u godini, odnosno pet mjeseci u godini, šesti, sedmi, osmi i deveti i prosinac. U ovoj godini to su 22 nedjelje. Poklopilo se. Dakle, koja je sad razlika u zaštiti zaposlenika koji ne primaju plaćenu nedjelju, umjesto 52 nedjelje imat će problem 22 nedjelje. Koje je ovo rješenje za zaposlene u trgovini koji nisu koristili slobodni dan? Razlika u pola možda, ne više. Koje ovaj zakon nudi rješenje za one koji imaju ugovor na četiri sata, a moraju raditi i 12 sati dnevno? Nikakvo. Koja je razlika zašto je trgovačka djelatnost trgovina značajnija zamislite čak i od zdravstvene zaštite ili ljekarništva? Naime, ovo će biti prvi zakon gdje će država, Sabor na prijedlog Vlade definirati radno vrijeme do u detalje, a primjerice u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti nemamo odredbu o radnom vremenu, zabrani ili naredbi, nego je tamo prepušteno da radno vrijeme donaša ministar pravilnikom, ne zakonom. Pa tako recimo i za ljekarničku službu, a nitko mi neće reći da je trgovina značajnija od ljekarničke službe postoji pravilnik koji veli da ljekarne od ponedjeljka do subote, odnosno od ponedjeljka do petka rade od sedam do dvadeset, subotom od sedam i trideset do petnaest, a van toga posebnim ugovorom sa HZZ-om uvodi se dežurstvo, odnosno pripravnost. Dakle, jednoj tako značajnoj djelatnosti kao što je ljekarništvo nismo zakonom uređivali radno vrijeme, nego je to ministar uredio pravilnikom. Ali u trgovini moramo zakonom zabraniti rad nedjeljom i neke druge dane. Nadalje, kakav je to značaj da izuzeća i uvijek radimo izuzeća da se nedjeljom ipak može kupovati cvijeće i svijeće. I to cvijeće i svijeće je u svim izuzecima. Ja ne vjerujem da naprosto cvijeće i svijeće u Hrvatskoj imaju veći značaj od kruha i mlijeka. Pa onda idu izuzeća da će se moći raditi u zoološkim vrtovima, pa će se moći raditi na benzinskim postajama, pa će se moći u zrakoplovnim lukama, graničnim prijelazima i kad ta izuzeća zbrojite onda će ispasti ovako, da će građani Zagreba ili Rijeke ili Čakovca cvijeće i svijeće nedjeljom moći kupovati normalno tko god želi će raditi. Ali da će u Zagrebu kruh i mlijeko kupovati u zoološkom vrtu. Jer dućan u zoološkom vrtu slobodno radi i nedjeljom. Nadalje. Predviđa zakon i mogućnost, ovlast inspektora da na najmanje 30 dana zatvori trgovinu i daje pet uvjeta, šest zašto. To je članak 49. Ali zamislite da bi zaštitila interese zaposlenih Vlada nije predložila i dala pravo inspektoru da zatvori trgovinu ako radnicima ne plaća prekovremeni rad, ako im ne plaća nedjelju, ako sklopi ugovor na pola radnog vremena, a prisiljava radnike raditi na puno radno vrijeme. Ako kog njega nađe neprijavljene radnike, ako ne označava ili ako nema ispravnu deklaraciju naročito prehrambenih proizvoda. Ako nema istaknute cijene proizvoda ili prodaje robu čija je uporabni rok prošao. U tim uvjetima, u tim slučajevima neće se trgovina zatvoriti, nego će se zatvoriti samo onda ako je napravio nešto što je eventualno oštetilo državne interese – proračun, plaćanja, istaknuto radno vrijeme. Dakle, ako ne istakne radno vrijeme na vrata dućana će ga zatvoriti. Ali ako sve ovo što sam vam pročitao ne napravi neće ga zatvoriti. I na kraju kazne koje su predviđene. Od 30 do 150, od 50 do 250000 kuna. Prvo, smanjite te raspone. Drugo, što bi bilo daleko pametnije, visinu kazne nemojte propisivati u apsolutnom iznosu, nego im vežite uz dnevni promet ili dohodak. Nije svejedno i povreda jedne odredbe ovog Zakona o trgovini 25 kvadrata u kojem rade 2 trgovca i u trgovačkom lancu. Sve države, gospodine potpredsjedniče, koje ste naveli sankciju, visinu kazne vežu uz visinu dnevnog prometa i na taj način male kažnjavaju manje, velike veće što je u posljedici stimulans jer i kod velikih i radi daleko veći broj zaposlenih. Želim vjerovati da ova upozorenja i primjedbe… …/Ivan Jarnjak: Prvedite kraju! Vrijeme./… … koje sam istakao u ime kluba Hrvatske narodne stranke će Vlada ozbiljno razmotriti, a posebice koristiti slovensko iskustvo koje je čak nakon referenduma, dakle Slovenci su proveli referendum na tu temu, odustali od zakonske zabrane i rad nedjeljom regulirali kolektivnim ugovorom, ako već Europsku uniju spominjemo i nabrajamo zemlje čija smo iskustva pratili. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice uvaženi zastupnik Boris Kunst.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, potpredsjedniče Vlade i poštovani kolege zastupnici. Iako se moj osobni stav djelomice razlikuje od određenih prijedloga zakona ja ću govoriti poštujući one predstavnike koji su sudjelovali u izradi ovog zakona i koji su inzistirali da se zakon ovakav predloži Hrvatskom saboru, pa i u njihovo ime ću govoriti, a ti upravo predstavljaju zaposlene u trgovini, a to su predstavnici sindikata. Kada govorimo o Zakonu o trgovini, Hrvatska svoj važeći zakon kojim cjelovito i jedinstveno uređena ta važna gospodarska djelatnost ima od 1996. godine, a od tada do danas postojeći je tekst zakona deset puta mijenjan i dopunjavan. Kao posljedica promjena u gospodarskom, društvenom, političkom djelovanju unutar Republike Hrvatske ali i sve jačeg uključivanja Hrvatske u svjetske integracijske procese. Internacionalizacijom hrvatske trgovine posebno ulaskom stranog kapitala pojavili su se suvremeniji oblici trgovine kao i njena liberalizacija. Nadalje, djelatnost trgovine kao gospodarske grane sa cca 260 tisuća zaposlenih, sa 11% udjela u bruto društvenom proizvodu Hrvatske treba biti od interesa cjelokupnog gospodarstva naše zemlje vodeći računa o kvaliteti usluga prema potrošačima, a naglasio bih posebno vođenja računa o radnicima, zaposlenicima u trgovini sa daleko pozitivnijim egzistencijalnim učincima jer upravo oni su često izloženi izrabljivanju od strane pojedinih poslodavaca. Zbog navedenih činjenica potrebe daljnjeg usklađivanja s novim uvjetima na tržištu, te prilagođavanja praksi zemalja s razvijenim gospodarstvom, a vodeći računa i o preporukama Europske komisije, važno je stvoriti čvrst pravni temelj za još bolje funkcioniranje i budući razvoj trgovačke djelatnosti u našoj zemlji. Predloženi Zakon o trgovini omogućuje stvaranje jednakih uvjeta za poslovanje svih gospodarstvenika koji se bave ovom djelatnošću, a vodeći računa o suzbijanju zlouporaba na svim razinama a posebno bih naglasio tu suzbijanja nelojalne tržišne utakmice i sive ekonomije. U izradu zakona kao što smo i na početku čuli, bili su uključeni i socijalni partneri kao i druge udruge i on je rezultat višegodišnjeg rada, želja, prijedloga većine autora. Predloženi zakon u odnosu na postojeći nedvojbeno uvodi određene novine kojima pa djelomice smo o tome i čuli, definira ekonomske pojmove iz područja trgovine kako bi što bolje razumjeli i primjenjivali subjekti na koje se zakon odnosi, jasno propisuje tko na tržištu može obavljati djelatnost trgovine tako npr. uz pravne i fizičke osobe koje su registrirane za obavljanje ove djelatnosti, djelatnost trgovine mogu obavljati i nositelji seljačkih i poljoprivrednih gospodarstava. Propisane su vrste prodajnih objekata i uvjeti o ispunjavanju minimalnih tehničkih uvjeta. Na zahtjev gospodarstvenika se nepoštenim trgovanjem kvalificira prodaja robe ispod njezine nabavne cijene. Ovim zakonom je propisan restriktivniji inspekcijski nadzor kako za nelojalnu konkurenciju tako i za sivu ekonomiju u kojoj se izrabljuju zaposlenici. Novost koja je u zadnje vrijeme medijski najviše eksponirana je uređenje radnog vremena u okviru Zakona o trgovini. Temeljem važećeg Zakona o trgovini i Pravilnika o radnom vremenu prodavaonica, pitanje radnog vremena nije sada uređeno jedinstveno na području cijele Republike Hrvatske zato je vrlo važno novim zakonom urediti tjedno radno vrijeme, nedjeljom i blagdanima jedinstveno. U predloženom Zakonu o trgovini dana je mogućnost da prodavaonice tijekom tjedna znači od ponedjeljka do subote rade od u jutro 6 sati do 21 sat na večer, a nedjelja i svi blagdani budu neradni dani. Zbog nužne opskrbe stanovništva, zakon predviđa i izuzeća. Kako je Hrvatska turistička zemlja zakon u određenim razdobljima godina predviđa izuzeće za rad nedjeljom i to od 1. lipnja do 1. listopada kao i tijekom cijelog prosinca kada prodavaonice mogu raditi od 6 do 13 sati. Ovakvim uređenjem radnog vremena trgovina, Hrvatska se svrstala u grupu zemalja Europske unije poput Italije, Austrije, Njemačke, Grčke, Finske koji imaju slično uređeno radno vrijeme trgovinama. Nisam rekao isto, ali sam rekao slično. Predloženi Zakon o trgovini kvalitetniji je od postojećeg i radi propisane zaštite radnika od otkaza koji se zbog kršenja radnopravnih propisa obrate nadležnim tijelima državne vlasti. Isto tako propisana je posebna zaštita viždača, znači osoba radnika koji u dobroj vjeri podnesu prijave o korupciji na temelju opravdane sumnje navodeći okolnosti i dokaze koji sumnju opravdavaju. U slučaju spora teret dokazivanja prenosi se na poslodavca što je uobičajeno i tako je uređeno i sada Zakonom o radu. Na kraju cilj predloženog Zakona o trgovini je ispraviti sadašnje nedorečenosti te neutralizirati posljedice zakonodavne nepokrivenosti pojedinih područja i neusklađenosti sa drugim zakonima. Djelatnost trgovine uređuje se na jedinstven način u Republici Hrvatskoj što će se pozitivno odraziti na stvaranje kvalitetne baze podataka za mjerljivost trgovine, suzbijanje nelojalne tržišne utakmice, smanjenje ne registriranog gospodarstva te ono najbitnije, zaštitu zaposlenika i potrošača. Sve to bi u konačnici trebalo doprinijeti razvoju ove djelatnosti koja ima značajnu ulogu u hrvatskom gospodarstvu. Naime, kao što znademo i ulaskom Republike Hrvatske u Europsku uniju tržište Republike Hrvatske postaje sastavni dio unutarnjeg tržišta Europske zajednice te će se na njega direktno primjenjivati i regulativa Europske unije. Zbog toga Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenje predloženog Zakona o trgovini. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni potpredsjedniče Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Prvom rečenicom kojom je započeo opisivati ovaj prijedlog zakona, predlagač doslovce navodi da trgovina kao važna gospodarska djelatnost ima ključnu ulogu u gospodarstvu. Znači trgovina je na neki način prva gospodarska grana u Hrvata. Na žalost tome je tako, bilo bi bolje da je industrija, ali iz ove kože se više ne može. U ovoj zemlji u kojoj se ništa ne isplati raditi, ništa izvoziti, već samo trgovati i politizirati nije ni čudno da je onda trgovina naša prva gospodarska grana. Da je drugačije, jasno trgovinski deficit Republike Hrvatske ne bi iznosio na kraju godine 12 milijardi dolara, ne bi deficit robne razmjene u siječnju 2008. dosegao milijardu 260 milijuna dolara i ne bi nam pokrivenost uvoza izvozom iz godine u godinu bivala sve manje. Tako je na primjer pokrivenost uvoza izvozom godine 2000. bila 72,2%, a 2008. 43,8%. Znači svakim danom sve više napredujemo. Jasno to ne brine predlagača. Briga njih što će neki krajevi u ovoj zemlji morati više raditi da bi neki drugi krajevi mogli više trošiti. Tima koji više rade e sada ćemo i brodogradilište privatizirati. Briga i sindikate za te pokazatelje. Briga i crkvu koja će na temelju konkordata svoju apanažu zasigurno dobiti. Zašto se borim za radikalnu decentralizaciju, regionalizaciju? Da svatko znači na svome upravlja po svome, a ne da nama, nemojte me napadati kao zadnji puta, gospoda iz Bjelovara, Koprivnice, Osijeka, Slavonskog Broda određuju u Istri kada će trgovine raditi. Vi gospodo ministri, državni tajnici itd., iz tih gradova određujte radno vrijeme u sredinama koje poznajete. Nemojte Istrijanima koji nota bene nemaju nikoga u Vladi, ni na mjestu ministra, ni državnog tajnika, ni ravnatelja, ničeg, pa onda nije ni čudo da se iz proračuna tom prostoru vraća 0,06%, ali da ga stoga Istrijani pune sa 10%. Sa sindikatima na primjer Savezom samostalnih sindikata ja ne želim ni polemizirati, kada je trebalo imati petlje '98. tada je li tako nisu bili, u bici za Trg bana Jelačića koju je tada predvodio gospodin Kunst, danas najavljuju prosvjede što ja pozdravljam, ali to licemjerstvo oko rada nedjeljom pripisujem pogodovanju "Agrokora" s kojima neki ljudi u tom sindikatu preko obitelji rade. E, toliko. Drugo, samo da kažem, prvi koji su probili barikadu dole u Jurišićevoj te '98. godine su bili Stjepan Radić iz HSS-a, unuk Radića i Damir Kajin. Dobro nije bitno. Crkva ima pravo tražiti isto tako neradnu nedjelju, ali kao što sam rekao maloprije, to u Italiji nije pošlo za rukom papi što će očigledno poći za rukom Kaptolu. Ja se slažem da je crkva prva stala ili ustala u obranu nacionalnog identiteta, ali joj je i vlast uzvratila i novcem i denacionalizacijom i statusom i utjecajem, a zauzvrat i ona je često pomogla HDZ-u, i to treba reći, da bi bilo na vlasti. No kad su oni u pitanju, ja bi im taj problem ovako riješio. Ako jedna godina ima 365 dana, a 53 nedjelje, a branite da netko radi nedjeljom, e onda bi te trebali ostati bez jedne sedmine od onih 360 milijuna kuna koliko dobite. Uvjeravam vas, nedjeljom radi cijeli Italija. Gdje je tu problem? Radnika jasno da valja platit. Ali nemojte uskraćivati trgovcu da rade, pogotovo nemojte to činit u sezoni. Ako ti ljudi ne iskoriste prisutnost stranog gosta u sezoni, pa kada će oni to učinit? Ako se te nedjelje iskrcaju dva crusera u Dubrovniku, pa jasno da tim ljudima koji troše treba omogućiti da taj novac naprosto potroše. Ma ne možete na primjer tekstil nedjeljom prodavati od 8 do 13 i 30 kako vi to predlažete kada gosti na plaži ne znam se kupaju ili spavaju. Pa trgovine moraju takve robe biti otvorene od 15 do 21 ili 22 sata. Pustite ljude da rade. Ja tvrdim da je kod dvije trećine malih trgovaca što ljudi u vlasti ne žele shvatiti, taj mali trgovac u goroj poziciji nego radnik. Pustimo velike lance. Ali tvrdim, taj mali obrtnik često je u težoj poziciji od radnika, ako ni zbog čega, a ona što odgovara cijelom svojom imovinom, veliki znamo kako, ničim, radnik odgovara normalno svojim radom, taj mora platiti i zakupninu i kamate i PDV i robu i poreze i carinu i svatko tko digne ruku za ovaj zakon trebao bi najprije sedam ili petnaest dana voditi jedan dućan, pa tek onda kada se uvjeri kako to izgleda glasati za jedan takav zakon. Onaj amandman koji se je pojavio da trgovine do 5 zaposlenih mogu raditi non stop ja mislim da je bio dobar. To su obiteljske trgovine, male trgovine koje u srazu s velikim nemaju šanse. 2000. veliki trgovački lanci, supermarketi itd., pokrivali su 30% trgovine. Danas 80%. U tom srazu mali rekoh, nemaju šansi. Ovim zabranama mali će biti još slabiji, veliki još jači. Ali će biti i država siromašnija, a sindikati će biti sve glasniji u traženju svojih prava. OK, pošteno. Djelatnost trgovine u prva tri kvartala 2007. ostvarila je prihod u visini od 174,21 milijardu kuna, dok je u istom razdoblju 2006. zabilježeno 169,86 milijardi kuna. Inače podaci od jučer govore sljedeće, da ukupan broj zaposlenih koji rade u distributivnoj trgovini povećan je za čak 40,8 tisuća, znači sa 216 tisuća u 2006. na 257 tisuća lani, a promet koje su ostvarile pravne osobe uključujući i porez na dodanu vrijednost povećan je za više od 40 milijardi kuna na ukupno 271 milijardu kuna. Od tog broja u trgovini na malo zabilježen je porast prometa sa 71,6% na 86,4 milijarde kuna odnosno za više od 20%. Znači po tome govori da je, to sve govori da je trgovina najjača djelatnost u Hrvatskoj. Samo u jednoj županiji, u Županiji istarskoj trgovina je na drugom mjestu iza industrije. Inače u svim krajevima ona je na prvom mjestu. I ja vas doista molim da pustite ove male dućane u sezoni da mogu raditi dok hoće. U sezoni od 1.6. do 1.10. imamo 16, 17 nedjelja, 4 ili 5 blagdana. Umjesto da proširimo sezonu na 120 dana, mi tu sezonu svodimo na 90 dana. Ponavljam, još jedanput ću reći, po treći puta, ne može netko iz Bjelovara znati bolje od Istrijana kako trgovine u Istri trebaju radit. I nemojte nam gospodo u Vladi raditi štetu. Vlast neka prestane vraćati dugove svojim političkim partnerima, crkvi koja vas je možda i dovela na vlast. Nadalje, ja sam jasno protiv toga da se ukine vjeronauk, apsolutno sam protiv toga, ali sam isto tako spreman reći da je ovaj zakon štetan. Nije problem u tome što u Hrvatskoj trgovine rade nedjeljom već što se radnici zapošljavaju na određeno vrijeme odnosno što nisu adekvatno plaćeni. Ali kako je to moguće promijeniti kada se u Hrvatskoj ne zna tko, kad i koliko će raditi. Zamislite da nekoj budali sad padne na pamet a u Hrvatskoj je sve moguće ideja da ugostitelj ne može raditi nedjeljom. Zašto to sad crkva ne spominje? Zašto sindikat šuti o takvom radu? Zašto vladajuća koalicija to ne spominje? Zato jer bi ispali jasno smiješni. Ali zato onda pustite da rade i ti mali trgovci, pogotovo da rade u sezoni. Zašto trebaju raditi benzinske pumpe, ajde upitajmo se. Pa na zapadu više nemate takoreći radnika na benzinskim pumpama, sami točite benzin. Dođete sa karticom, novac ubacite u aparat i natočite si benzina onoliko koliko ste platili. Život nije moguće organizirati bez rada i nedjeljom. Inspektori jasno neka kontroliraju uvjete rada, plaća, odmor, ne znam itd. ali opet si čovjek postavlja pitanje zašto bi inspektor onda radio nedjeljom. Zašto bi licemjeri koji predlažu ovaj zakon nedjeljom odlazili na nogometne utakmice i slično, gledali kako tamo za njih netko trči iako gospoda su u pravilu oni koji trče a oni koji ih gledaju. Govorimo o nezaposlenima, tražimo da se ljudi zaposle. Gdje će se ljudi najlakše zaposliti? Pa najlakše će se zaposliti u trgovini. Rekoh, u godinu dana broj zaposlenih se povećao za 40 tisuća i 800, u godinu dana, 2006., 2007. Potičemo ljude da pokrenu svoj biznis. Pa gdje će to najlakše napraviti? Pa evo to su ti podaci. Jasno, u trgovini. E sad, da li uvođenje nedjelje kao neradnog dana u trgovinama može dovesti do kršenja slobode vjernika kojima ona nije dan odmora. Židovi slave subotu, adventisti isto tako tako slave subotu, islamski vjernici svoju glavnu molitvu imaju u petak. I stoga, Zakon o radu mora definirati jednodnevan odmor bez navođenja tog dana i jasno nedjelju treba platiti. Da li će netko zbog neradne nedjelje pohrliti u crkve. Pa ja bih volio ali sumnjam u to da će se dogoditi. Kako je to pitanje regulirala Europa? Evo na primjer, Švedska nema restrikcija u radu nedjeljom i blagdanom. Ni Velika Britanija nema restrikcija za male trgovine. To što je neustavno bilo proglašeno od Ustavnog suda kad je gospodin Linić predlagao da male trgovine što ja mislim da je dobro mogu raditi nedjeljom. Ali velike mogu raditi od 10 do 18 sati blagdanom i nedjeljom. Da li, u Belgiji, Nizozemskoj određen je broj radnih nedjelja. Na primjer, u Italiji u prosincu svi rade dok u Njemačkoj trgovine kroz godinu nedjeljom mogu raditi 80 sati. U Gračko i Španjolskoj a rekoh prije da su Španjolci papskiji od pape od zabrane su izuzeta turistička mjesta. Čak bih rekao da u turističkim mjestima trgovine radi imagea tog grada moraju raditi takoreći do 9, 10 sati navečer. Pa jučer sam pročitao u "Novom listu" intervju gospodina Fižulića koji se ovako postavio pitanje što će se dogoditi u jednom Dubrovniku ako se kao što rekoh iskrcaju te nedjelje jedan ili dva crusera, u jednoj Puli. Nije bitno, ili gdje u Splitu. Pa jasno, dajmo ljudima da kada već hoće imaju priliku gdje i potrošiti. Ovaj zakon gospodo košta. Koga košta? On košta državu, košta trgovce, košta građane itd. Možda neće dovesti do toga da će pasti zaposlenost u trgovini, neće do toga dovesti. Hrvatska polako ostaje bez radne snage ali će pasti prihod trgovcima a to onda znači i da će država ostati bez dijela prihoda od PDV-a. Fižulić je izračunao 50 milijuna eura. To je recimo šteta koju je neki ministar u bivšoj Vladi onoj do 2000. napravio zbog Astaldia ili zbog ove Slavonske banke. Mi ovako ulazimo sada u recesiju. Bruto društveni proizvod raste sporije od inflacije, turizam prema ovom Uskrsu teško da će ponoviti lanjske brojke. Ajde, vjerojatno hoće. U Istri je podbacio Uskrs za 30%, u Hrvatskoj preko 50%. Izvoznici su u problemima zbog jake kune. I sad još udaramo na trgovinu. Ako je ovaj zakon pazite rješenje da izađemo iz svega toga onda bi ga trebalo podržati. Ali ja vas uvjeravam gospodo ovaj zakon mnogima, mnogima će nanijeti ogromne financijske štete, malim trgovcima na kraju i samoj državi. Za kraj, novčane kazne. To što se predlaže pa reći ću posve otvoreno, to nije normalno. Treba stati malo na loptu. Da li netko razmišlja u ovoj Vladi kako stvoriti novac. Lako je trošiti kada taj novac dođe u Vladu ili u proračun lokalne samouprave ono što je netko drugi zaradio. Međutim, ja vas uvjeravam da je daleko teže novac zaraditi nego ga kasnije iz proračuna usmjeravati. Lako je kazniti ali je pravo pitanje kako novac znači zaraditi. To je malo veći problem i zato gospodo u Vladi pustite ljude da rade, rad neka se plati a ne da nam je jedina ideja braniti ljudima da rade i da imaju. Ono što klub IDS-a prihvaća to je stav Odbora za turizam. U tom odboru koji su jednoglasno donijeli ove zaključke nisu samo zastupnici IDS-a Brkarić ili gospodin Denona iz SDP-a nego i gospođa Šuica iz Dubrovnika, Hrelja iz Pule, Cappli iz Malog Lošinja. I svi ste jednoglasno podržali odredbe koje nisu u skladu sa onim što je kasnije predlagao gospodin Polančec i branio predstavnik kluba HDZ-a.
Zahvaljujem. Prije nastavka rasprave jedna obavijest. Članovima Odbora za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost 4. sjednica odbora održat će se danas u 13,30 sati u dvorani Ante Starčević (149). Pa članovi odbora, izvolite. Idemo dalje. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine dopredsjedniče. Pa moram ispraviti jedan navod apsolutno netočan da je crkva dovela HDZ na vlast. Mislim, pa joj sad vraćamo ovo ovdje. Naime, treba reći da je crkva nekim svojim izjavama dapače pomogla da dobijemo manje glasova nego što smo dobili ali je apsolutno točno da crkva nije prepoznala program IDS-a.
Zahvaljujem. Nastavak rasprave. U ime kluba HSS-a uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, zastupnice i zastupnici, gospodo predstavnici Vlade. Donošenje novog Zakona o trgovini obaveza je koju moramo ispuniti obzirom da sada funkcioniramo na zastarjelom zakonu i na pravilniku temeljem kojeg općine i gradovi proizvoljno propisuju radno vrijeme trgovina i time omogućavaju nekorektnu poslovnu prednost onim poslodavcima koji krše zakon jer po radniku godišnje ostvaruju i do 60 radnih dana više ili čak 20%. Time nisu obespravljeni samo radnici već je zakinuta i država. HSS se upravo vodio načelom zaštite radnika ali i činjenicom da smo zemlja koja pripada kršćanskoj civilizaciji, kada smo 2003. godine predložili Izmjene i dopune Zakona o trgovini koje su i u Hrvatskom saboru usvojene a cilj je bio da se nedjelja definira kao neradni dan, što je među ostalim utvrđeno i nizom konvencija koje je Hrvatska ne samo potpisala nego i ratificirala. Isti je zakon nažalost Ustavni sud ukinuo zasud žalbama trgovačkih lanaca, njihovih istomišljenika i lobista, obrazloživši to ukidanje da je narušena jednakost poduzetnika unutar sektora trgovine. Iskreno se nadamo da ovaj Zakon neće doživjeti istu sudbinu, obzirom da je provedena intenzivna komunikacija, usuglašavanje između socijalnih partnera i postignuta je suglasnost da je nužno donijeti ovaj Zakon i da tu svaka strana treba biti spremna na kompromis. A mi u Klubu HSS-a pozdravljamo svaki pomak i svako uređenje ove problematike koja je kompleksna i dinamična, usmjerena je na zaštitu radnika i radnica u trgovini. Od 260 tisuća zaposlenih u trgovini tri četvrtine zaposlenih su žene. Ovdje je dakle, riječ o 200 tisuća žena, majki, koje treba zaštiti od prekomjernog rada, izrabljivanja, treba im osigurati egzistenciju, ali im omogućiti također da budu sa svojom obitelji. Mnogi poslodavci, mogu slobodno reći, kada potroše ljude, bace ih na ulicu, a onda oni završe na Zavodu za zapošljavanje i država plaća njihove naknade. Javna je tajna da mnogi trgovački lanci uzimaju radnike na određeno vrijeme, potom uzmu poticaj za njihovo zapošljavanje a onda ih otpuste. Smatramo da je nužno naći rješenje koje će doprinijeti uređenju društva, ali i njegovoj stabilizaciji, a mislimo da je upravo ovo jedno od važnijih pitanja. Hrvatska je potpisnica Konvencije 106. o radu u uredima i trgovinama, gdje se u članku 3. jasno definira neradni dan po tradiciji što je u Hrvatskoj nedjelja. Zakonom o radu u članku 46. nedjelja je neradni dan, pa se mogu obavljati samo nužni poslovi, što trgovina svakako nije, a posebno ne kupovina stroja za pranje rublja ili kućnog kina. Osim toga, Hrvatska je potpisala ugovor sa svetom stolicom u okviru kojeg je, ovo pitanje je također više nego jasno definirano odredbom članka 9. gdje je nedjelja naznačena kao neradni dan. U stavku 2. članka 9. ugovora propisuje se da će ugovorne strane zajednički sjesti i dogovoriti se ukoliko dođe do promjene neradnih dana što ovdje nije slučaj. Znamo da prema Ustavu Republike Hrvatske međunarodni ugovori po pravnoj snazi su iznad zakona pa mislim da će biti posebno zanimljivo i dinamično ove godine pratiti izvješća koja će Hrvatska morati ponijeti o realizaciji ovih navedenih konvencija. Udio zaposlenih u trgovini čini 17.3% ukupnog broja zaposlenih u Republici Hrvatskoj. Riječ je o 260 tisuća zaposlenih koji rade u preko 50 tisuća prodavaonica, a procjenjuje se da nedjeljom radi između 30 i 40 tisuća radnika u trgovinama. Možda čak i više ako se uzmu u obzir članovi obitelji koji nedjeljom rade u trgovini a inače tijekom tjedna se bave nekim drugim aktivnostima. Mnogi rade 7 dana tjedno, nemaju niti jedan slobodni dan, a tako i sa blagdanima i sa neradnim danima. U nekim prodavaonicama radnici po 6 mjeseci nisu imali niti jedan slobodni dan, premda im je to zakonom zajamčeno. Prekovremeni sati u prodavaonicama je toliko da bi se moglo zaposliti još 10 tisuća ljudi. Stoga najave o otpuštanju koje dolaze iz usta pojedinih čelnika trgovačkih lanaca, ocjenjujemo ocjenivačkim i nemoralnim. Većina radnika za rad nedjeljom, blagdanima i neradnim danima uopće nije plaćena, uz već poznate niske plaće u trgovini. U nekim trgovačkim lancima radi se u tri smjene, odnosno 24 sata dnevno, svih 7 dana u tjednu, i to tako da radnici unaprijed ne znaju u kojoj će smjeni raditi, ali su obavezni čekati u pripravnosti kada ih poslodavac pozove, kako ne bi izgubili posao. Tako su radnici prisiljeni pristati na neljudske radne uvjete, jer se često nalaze pod pritiskom izravne ucjene otkazom. Brojne obitelji nemaju niti jedan dan u tjednu kako bi mogli biti zajedno. I u slučajevima, doduše rijetkim, kada radnici u zamjenu za rad nedjeljom dobiju drugi slobodni dan u tjednu, to ne može biti adekvatna zamjena jer drugi članovi obitelji taj dan nemaju slobodan. Čak ni brojni poslodavci ne smatraju rad trgovina nedjeljom i blagdanima potrebnim i profitabilnim, ali su mnogi tjerani bespoštednom konkurencijom u kojoj osim radnika stradavaju mali poduzetnici, odnosno obrtnici, a takvih u trgovini ima 22 tisuće registriranih. Problematika radnog vremena prodavaonica u posljednje vrijeme, naravno osim Hrvatske zaokuplja i druge europske zemlje. Pa smo ovdje mogli čuti niz primjera. Ja ću navesti neke koji potkrepljuju da upravo ovakav Zakon kakav danas predlažemo je najbolja opcija za prilike u Hrvatskoj. U Austriji je zabranjen rad nedjeljom i blagdanima uz izuzeće u vrijeme turističke sezone, i možemo reći da je upravo ovaj Prijedlog zakona koji danas raspravljamo najbliži austrijskom modelu. U Njemačkoj je u pravilu, kada je riječ o radu nedjeljom za prodavaonice neradni dan ali postoje neke iznimke. Slična je situacija u Danskoj, gdje su u načelu prodavaonice zatvorene dok male prodavaonice rade neograničeno. U Finskoj, prodavaonice nedjeljom i blagdanom rade od 12 do 15 sati i to samo u lipnju, srpnju i kolovozu, plus 5 nedjelja prema odluci resornog ministarstva. U Norveškoj, dopušten rad samo tri nedjelje prije Božića od 14 do 20 sati. U Grčkoj su u pravilu velike trgovine zatvorene nedjeljom, dok u manjim mjestima i turističkim zonama nema ograničenja za rad. Iz navedenog je vidljivo da druge zemlje i turističke destinacije također teže neradnoj nedjelji i blagdanima pogotovo zato što su one trgovine koje su dežurne kao i prodavaonice u turističkim mjestima sasvim dovoljne da bi zadovoljile osnovne potrebe turista. Osim toga, ne težimo privući turiste koji će kupovati sendvič ili parizer u trgovini već one koji će biti bolje platežne moći i koji će ručati u restoranima ili na seoskim turističkim gospodarstvima. Nedjelja je osim toga dan susreta a očigledno nam se kroz sve moguće medije nameće novi stil života sa, gdje se umjesto sa djecom koje roditelji ne vide po cijeli tjedan ide u šoping centre, umjesto na Sljeme ili u Maksimir. Dok mnogi peglaju kartice, ne razmišljaju da profit na njima ostvaruje netko tko možda uopće ne živi u Hrvatskoj, da ih poslužuje netko tko ne pamti kada je imao zadnji slobodni dan i kada je zadnji puta vidio svoju obitelj. A zaboravljaju one teme možda od kojih bježe iščekuje nakon šopinga. Ovaj Zakon sigurno neće riješiti sva otvorena pitanja ali je značajan doprinos uređenju sustava. Smatramo da bi zakon trebao biti restriktivniji kad je riječ o uvozu poljoprivrednih, prehrambenih proizvoda posebno onih kojih u Hrvatskoj ima dovoljno i stoga mislimo da zakon treba pokazati jasno opredjeljenje za zaštitu domaće proizvodnje. Tijekom prošle godine u Hrvatskoj je uvezeno preko 2 milijarde dolara hrane. Mnogi proizvodi koji su servirani našim potrošačima izbačeni su iz trgovina europskih zemalja jer im je rok upotrebe odavno istekao ali su zato posluženi našim građanima. I mislim da se tu događaju veliki promašaji neregularnosti i da to treba dovesti u red, jer su na taj način naši građani u neravnopravnom položaju i mogu reći da im se ponekad zbog sitne zarade podvaljuje smeće. Na argentinskoj govedini treba pisati da je iz Argentine, a Novo Zelandska ovca se ne smije prodavati kao paška janjetina kao što je danas slučaj. Mlijeko u prahu uvezeno iz Bosne kojem je u Hrvatskoj dodano malo vode nije od krave koja je pasla na Žumberku ili u Lonjskom polju. I potrošači to imaju pravo znati i odabrati hoće li uopće kupiti takav proizvod. No, ako znamo da imamo viška određenog domaćeg proizvoda na tržištu u Hrvatskoj trebali bi znati kako isti taj proizvod samo puno lošije kakvoće ne uvesti u Hrvatsku, a tu bi nam trebali omogućiti pomoć dati dobri zakoni. Jedan od njih svakako treba biti i ovaj Zakon o trgovini kojem cilj mora biti zaštita domaće proizvodnje. Isto se odnosi na izvoz pri čemu je najdrastičniji primjer prošlogodišnji izvoz pšenice, poskupljenje kruha, a potom opet uvoz pšenice samo po znatno većoj cijeni nego što je izvezena. Pitanje je da li smo je izvezli kako bi je mogli ponovno uvesti i kome je to koristilo. Ono što svako možemo pozdraviti jest uvođenje prodaje na kućnom pragu za seljačka obiteljska gospodarstva što će doprinijeti njihovoj registraciji. Ali isto tako i osigurati im lakši plasman njihovog proizvoda na tržište. Klub HSS-a smatra da je donošenje Zakona o trgovini svakako korak naprijed jer doprinosi uređenju sustavu i zaštiti radnika i stoga ćemo ga podržati.
Zahvaljujem. Imamo jedan netočan, ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Zoran Vinković.
Gospodine potpredsjedniče, ispravio bih uvaženu kolegicu Petir koja je rekla između ostalog da su gradovi i općine, odnosno jedinice lokalne samouprave mogle proizvoljno određivati radno vrijeme trgovina na malo i veliko, pa su na taj način koliko sam uspio shvatiti mogle naštetiti svima. Naime, nije točno. Jedinice lokalne samouprave su mogle isključivo odrediti radno vrijeme prema postojećem pravilniku koji je imao praktično i svoju zakonsku odredbu, tj. radnim danom od 7 do 22 i nedjeljom od 8 do 13 s tim da su sami trgovci mogli to radno vrijeme i skratiti. Međutim, ono što želim sad ukazati je da su te trgovine sukladno tom pravilniku, ali i zakonima o blagdanima raditi na Uskrs, jer Uskrs kao najveći katolički blagdan u Zakonu o blagdanu nije bio blagdan, nego jedna obična nedjelja.
Hvala. Ispravili ste netočan navod. Zahvaljujem. Idemo dalje. Klub SDP-a. U ime kluba uvažena zastupnica Dragica Zgrebec.
Gospodine potpredsjedniče, predstavnici ministarstva, kolegice i kolege. Iako ovaj zakon, novi Zakon o trgovini zapravo znači usklađivanje sa europskim zakonodavstvom i nosi oznaku P.Z.E. on je u prvom čitanju i mi ocjenjujemo da je to dobro, jer zakonu treba značajna dorada. To je i razlog što mi u prvom čitanju nećemo glasati za prihvaćanje ovog zakona. Predlagač obrazlaže izradu novog Zakona o trgovini velikim izazovima ove djelatnosti na tržištu, povećane konkurencije, koncentracije novih tehnologija, razvoja elektroničkog poslovanja. Nova zakonska regulativa kaže predlagač treba osigurati njezin nesmetani rast i razvoj, te ju po razvijenosti približiti zemljama sa razvijenim gospodarstvom. Cilj je i suzbijanje nelojalnog tržišta, odnosno tržišne utakmice i minimiziranje neregistriranog gospodarstva. Dakle, ciljevi su dobro utvrđeni. Jedan od važnih ciljeva je i osiguranje dobre opskrbljenosti potrošača. No, u čemu je razlika u ovom novom zakonu u odnosu na postojeći Zakon o trgovini koji je donesen prije 12 godina, ali je u međuvremenu pretrpio i nekoliko izmjena. Gledajući nomo-tehnički on je nešto pregledniji tekst. Ističe odmah u uvodu definicije, ali ocjenjujemo da je u sadržajnom smislu lošiji nego što je to postojeći zakon. Na primjer pojedini oblici trgovine su reducirani u definiciji što se prepušta da se regulira pravilnicima ili uredbama. Inače, u zakonu je mnogo toga prepušteno ministru da to uređuje posebnim aktima što onda narušava sadržaj zakona i može ga totalno i promijeniti u nekim segmentima. Navest ću ovdje na primjer kako je definirana dražba. Zatim, definira se trgovina na veliko, trgovina na malo, trgovina u tranzitu, a ispušteno je posredovanje u trgovini kao što su na primjer usluge robnih burzi što je vrlo značajno u poljoprivredi što mi u Hrvatskoj nemamo regulirano ni zakonom, niti nekim posebnim aktom. Zatim, komisione usluge, agencijske usluge, isključiva ili selektivna distribucija, franšizik itd. Što je na primjer sa tržnicama kao tradicionalnom načinu trgovanja pogotovo poljoprivrednih proizvoda. Oni nisu regulirani ovim zakonom kao trgovina. Oni su regulirani Zakonom o komunalnom gospodarstvu. Osobno ocjenjujem da bi trebalo donijeti i posebni Zakon o tržnicama, jer bi to zapravo značilo mogućnost trgovanja upravo malim poljoprivrednim proizvođačima. U zakonu se ne govori o poželjnoj koncentraciji trgovina, odnosno gustoći prodavaonica na broj stanovništva ili pak minimalnoj udaljenosti velikih trgovačkih centara od naselja. Kod nas su se ona zapravo počela nalaziti u samim centrima. Toga na primjer ne možete otvoriti veliki trgovački centar na primjer u središtu grada niti u Sloveniji, pa niti u Austriji. Ako smo do sada griješili i naše mnoge poduzetničke zone napunili trgovinama to ne bi trebalo raditi u budućnosti. Ono što je novina zapravo u zakonu je projekt tipologije prodavaonica i ocjenjujemo da je to dobar potez, a kada se govori o propisanoj stručnoj spremi koja je potrebna za prodavače, blagajnike i trgovačke poslovođe ona se definira na isti način kao što je to u sadašnjem zakonu, dakle da će se to posebni uvjeti stručne spreme urediti posebnim aktom. Mislimo da to nije dobro i da to do drugog čitanja treba popraviti. Što se tiče dijela koji se odnosi na trgovanje s inozemstvom čini nam se da postojeći zakon bolje regulira isprave o podrijetlu robe i privremeni uvoz i izvoz. Također postojeći zakon jasnije regulira ispitni postupak kojim se utvrđuje prekomjerni uvoz. Osim zaštite od prekomjernog uvoza smatramo da je potrebno utvrditi i zaštitu od uvoza nekvalitetne tzv. bofl robe koja je posebno prisutna u tekstilu i obući. Budući da se odnosi u trgovini reguliraju i drugim zakonima što je navedeno i u samom obrazloženju Zakonom o zaštiti potrošača, o zaštiti tržišnog natjecanja, deviznim zakonom i nekim drugim zakonima, novi Zakon o trgovini zapravo se bitno ne razlikuje od postojećeg osim što mu se kao najvažniji dio zapravo ističe reguliranje radnog vremena. Tako u novom Zakonu o trgovini prema javnosti centralno mjesto zauzima upravo radno vrijeme, odnosno kako se to uobičajilo govoriti, zabrana rada nedjeljom. Za to se i neke političke stranke zauzimaju i sindikati i Katolička crkva. U tradiciji je Hrvatske da je nedjelja dan tjednog odmora i ona je u pravilu ozakonjena i Zakonom o radu. Zakon o radu definira 40-satno tjedno radno vrijeme, a u člancima 44. do 58. Zakona o radu definira odmore i dopuste te utvrđuje tjedni odmor nedjeljom, a ako se radi nedjeljom radniku se mora za svaki radni tjedan osigurati jedan dan odmora. Zakon o radu također propisuje za otežane uvjete rada, prekovremeni noćni rad te za rad nedjeljom i blagdanom povećani iznos plaće. Dakle to je već uređeno radnim zakonodavstvom. Kako je uređen raspored radnog vremena? Ono se može utvrditi zakonom što ovdje se pokušava učiniti, dakle posebnim zakonom, kolektivnim ugovorom, sporazumom radničkih vijeća i poslodavca, ugovorom o radu, a ako nije utvrđeno ni na jedan od ovih načina onda o rasporedu radnog vremena odlučuje poslodavac. Dakle ovdje malo drugačije uređujemo radno vrijeme nego što je to rekao Zakon o radu. Dakle radno vrijeme je regulirano Zakonom o radu, ali kao i u drugim slučajevima kontrola je slaba. Nije dovoljno samo donijeti zakon nego je u provođenju, nego provođenje zakona i nadzor njegove primjene za što je odgovorna izvršna vlast odnosno Vlada Republike Hrvatske. Zašto su inspekcijske službe neefikasnije uzrok zapravo treba tražiti u efikasnosti, odnosno neefikasnosti i organizaciji ukupne javne i državne uprave. Novi Zakon o trgovini u člancima 57. do 63. regulira radno vrijeme trgovine i izuzeća od tako propisanog radnog vremena. Trgovina neće raditi nedjeljom osim u razdoblju od 1.6. do 1.10. te u 12. mjesecu. Dakle raditi će se ipak ukupno pet, odnosno otvara se mogućnost da se pet mjeseci u godini radi nedjeljom. Dakle ipak nismo tu dosljedni. Izuzeci koje uvodi zakon mogu biti ponovno uvjet za ustavnu tužbu jer se u navedenim izuzećima zapravo može značajno povećati broj artikala u prodavaonicama koje mogu raditi nedjeljom pa samim time i prodaja jer će kupci samo promijeniti lokaciju a vjerojatno će kupovati i preko granice. Ovaj dio zapravo ne znači usklađenje zakonodavstva već loš kompromis unutar vladajuće koalicije. Također postavilo bi se i pitanje zašto se dnevno radno vrijeme definira u rasponu od 6 do 21 umjesto možda početak da bude kasnije ili završetak oko 22 sata, jer su to prve dvije smjene inače utvrđene kao radno vrijeme. Pogotovo je to u pitanju u ljetno vrijeme i u turističkim mjestima, a posve je nelogično da Zakon o trgovini u članku 57. u samo dva stavka nevješto zapravo pokušava riješiti tzv. zviždače to bi bilo primjerenije da se rješava kroz Zakon o radu ili pak možda i kroz posebni zakon. Neosporno je da radnike u trgovini kao inače sve radnike treba štititi od samovolje poslodavaca. Zaposleni u trgovini su loše plaćeni, radno vrijeme im je uglavnom veće od zakonom utvrđenih 40 sati tjedno. Poseban je problem zaposlenima u malim prodavaonicama u kojima u pravilu u jednoj smjeni radi jedan zaposleni, koji je i blagajnik i trgovac i skladišni radnik i administrator i čistačica, dakle sve poslove koji se javljaju u tom objektu. Tu bi bilo dosta posla za inspekciju i inspekcijski nadzor, jer oni rade duže od 40 sati tjedno, umjesto tjednog odmora im se pišu slobodni dani koje u pravilu ne mogu iskoristiti. Zato ovako predložene odredbe zakona zapravo neće riješiti ni problem radnog vremena ni problem zaštite radnika u trgovini. Zapravo gledajući teoretski da imamo efikasni nadzor nad tim postoji li u trgovini u odnosu na utvrđeno radno vrijeme dovoljan broj zaposlenih, isplaćuje li im se povećana plaća. Sada to više nije definirano koliko ona mora biti veća u odnosu na dan u tjednu, rada u tjednu jer je to prepušteno kolektivnom ugovaranju. Mnogi trgovci ne dozvoljavaju sindikalno organiziranje i u praksi bi se moglo desiti da on zapravo za rad nedjeljom poveća plaću samo za jednu lipu. Da li im je osiguran tjedni odmor u sljedećem tjednu itd. U takvom slučaju trgovine bi mogle raditi 24 sata ako bi se to poslodavcu isplatilo. Vjerujem da niti jedan posto trgovine u Hrvatskoj tada ne bi radio nedjeljom da se to zapravo kontrolira i sve to mora platiti. Kada se govori o nadzoru i upravnim mjerama, cijenimo da je potrebno analizirati i donijeti nužne izmjene Zakona o državnom inspektoratu odnosno ukupno vidjeti što treba mijenjati u inspekcijskim postupcima. I na kraju nešto o kaznenim odredbama. Predložene su veće kazne u rasponima za pravne osobe u odnosu na postojeći zakon, a manji za odgovorne osobe. Mislimo da to treba uskladiti do drugog čitanja. Ocjenjujemo da predloženi tekst zakona zapravo neće osigurati ciljeve koje si je zakonodavac odnosno predlagač ovog zakona zadao, da ono neće riješiti niti problem radnog vremena niti problem zaštite radnika u trgovini. I stoga nećemo glasati za predloženi tekst zakona.
Zahvaljujem. I klub HSLS, HSU, uvaženi zastupnik Ivan Čehok.
Poštovani gospodine predsjedavajući, gospodine potpredsjedniče Vlade, gospođe, kolegice i kolege! Danas raspravljamo o Zakonu o trgovini. Malo je koji zakon, malo je koji zakonski prijedlog, malo je koji zakonodavni dokument izazvao i prije nego što smo uopće pristupili raspravi glasovanju toliku javnu pozornost. I iza sebe ima tako senzibilizirani dio javnosti ili dijelove javnosti ili čak možda suprotstavljene i oprečne skupine u javnosti kao ovaj zakon. Meni bi bilo, moram to reći, mnogo draže da smo senzibilizirali javnost ili da smo poveli javnu raspravu, žestoku i žustru o primjerice Zakonu o industriji, Zakonu o industrijskoj proizvodnji, Zakonu o poticanju ulaganja koji je praktično u Hrvatskoj nažalost neprovediv u ovakvome obliku. Zakonu primjerice o tehnološkim parkovima ili nekim drugim zakonima za koje cijenim da u ovom trenutku bi itekako dobrodošli Hrvatskoj ili kad je riječ o javnosti, o tom najširem forumu uma kako se to kaže u filozofiji politike, o jednom širokom forumu u kojem svatko može izreći svoje mišljenje i skrbiti se za to da se zaštite njegova vlastita prava. Bilo bi nekako prirodnije naročito s obzirom na gospodarske pokazatelje, gospodarskoj strukturi u Hrvatskoj, bilo bi daleko prirodnije da raspravljamo i da smo uspjeli učiniti javnost osjetljivim na industriju, na industrijsku proizvodnju, rast zapošljavanja, tehnološke parkove, slobodne zone naročito s obzirom na pregovore s Europskom unijom, na neke druge zakone. Međutim, mi doista danas raspravljamo o Zakonu o trgovini slušajući jeku te javne rasprave, naprosto stoga što je istina da je trgovina naša osnovna djelatnost, ali ne i tradicijski, Hrvati nisu bili tijekom povijesti i građenja ove države baš pretjerano dobri trgovci, osim možda Dubrovčana i nekih lokalnih krajeva, nego su više se doista bavili i radili i zaradili i živjeli od proizvodnje, od obrta, cehovske proizvodnje, industrije, nego što su živjeli od trgovine. Naprosto u toj trgovinskoj razmjeni sa svijetom kao i danas nije nam baš naročito dobro išlo, pa je doista čudno da je trgovina, ako i nije čudno možda da je osnovna naša djelatnost danas ili pretežno gospodarska djelatnost ili prva gospodarska djelatnost, da izaziva ovakve kontraverze, pa je još čudnije to moram odmah reći, da nažalost mi ne raspravljamo o onome o čemu bismo trebali u temeljnom smislu raspravljati kad je riječ o ovom zakonu. To je zaštita domaće proizvodnje, to je smanjivanje porezne evazije, to je na neki način smanjivanje ili ublažavanje sive ekonomije na području trgovine, to je konačno mogućnost nadzora nad podrijetlom robe, to je cijeli niz mehanizama i instrumenata kojima danas mora svaka država koja štiti doista nacionalno gospodarstvo raspolagati kako bi primjerice umanjila uvoz nekvalitetne robe. Mi danas nećemo raspravljati o tome da nažalost naša djeca se igraju igračkama proizvedenim na Dalekom istoku koje su štetne za zdravlje djece što je dokazano. Mi danas ne raspravljamo o tome da nažalost nam građani s obzirom da je teška gospodarska i socijalna situacija u Hrvatskoj nose robu, tekstilnu robu iz uvoza, opet iz dalekih zemalja koja je iznimno štetna za kožu, za zdravlje građana. Mi danas ne raspravljamo, samo je gospođica Petir o tome govorila, da nam se pod pašku janjetinu prodaje janjetina iz Novog Zelanda ili nekih drugih država, da nam Argentinci prodaju govedinu, da nema učinkovite mehanizme kontrole podrijetla robe. Mi ćemo raspravu o trgovini, o ovome zakonu koji je ipak bitno bolji što se tiče tih mehanizama, nije to još uvijek ono što nam treba, trebat će promijeniti mnoge pravilnike gospodine ministre gospodarstva, o tome govorimo stalno, pravilnici o kvaliteti robe, o kontroli podrijetla i kvaliteti robe. Ali mi ćemo sada raspravu svesti samo opet na nerad odnosno rad nedjeljom. I na taj način ćemo zapravo i suziti raspravu o javnosti koja ne raspravlja samo o radu nedjeljom trgovina nego se raspravljao o radu nedjeljom općenito, pa ne samo i o radu nedjeljom nego se raspravlja o plaćanju rada uopće. Mi smo kao stranka otvorili telefone upravo ciljanoj skupni trgovaca, onih koji rade u prodavaonicama i 75% svih koji su se javljali nisu kao prvenstveno pitanje i kao svoju prvenstvenu poteškoću i moguće kršenje radničkih prava upozoravali rad nedjeljom nego su isticali da je njihov rad tijekom tjedna, njihova radna prava nisu zaštićena. Dakle, ne nedjeljom nego inače radna prava im nisu bila zaštićena. Bili su izloženi na milost i nemilost poslodavcu, bili su žrtve često egzibicionizma poslodavca, nisu bili plaćeni ni za ono što su radili radnim tjednom ili tijekom tjedna, nisu imali dovoljno slobodnoga vremena, nisu imali pravo na odmor i tijekom tjedna. Prema tome nije ključno pitanje, to želim potpuno i otvoreno reći u ime stranke, ključno pitanje je po mojem mišljenju kad je riječ o radu nedjeljom nije uopće samo rad trgovina ili prodavaonica, kao što nije ključno pitanje hrvatskog radništva danas rad nedjeljom nego je rad uopće. Koliko društvo cijeni, koliko prije svega poslodavci cijene i vrednuju rad naših radnika? I s druge strane onda što mi kao zakonodavno tijelo i Vlada činimo kako bismo zaštitili prava radnika, to su ključna pitanja. Sa ovakvom raspravom gospođe i gospodo sviđalo se to vama ili ne mi ćemo zapravo suziti, scopus ćemo staviti na samo jedno pitanje i postat ćemo jednostrani i zapravo ćemo na neki način cijeli taj spektar poteškoća s kojima se radnici danas suočavaju, pa onda naravno i trgovina ali onda in ultima linea i naši građani upravo zbog toga što nemamo mehanizme kojima možemo kontrolirati podrijetlo robe upravo zbog toga što nemamo učinkovite mehanizme inspekcijskog nadzora, dakle suzit ćemo tu raspravu. Ono što mogu reći općenito uzevši kao liberal mi smo protiv pretjeranoga normiranja. Mi smatramo da pretjerano normiranje zapravo već u startu sa zakonima koji su prenormativni premašuje cijelu stvar. Život se opire administriranju, život se opire prevelikom normiranju i bojimo se da sa prevelikim normiranjem mi bismo zapravo mogli polučiti kontra učinke. Prema tome, imamo u ovakvim okolnostima zahtjev da imamo što manje normi, da imamo što manje stavaka koji vrlo čvrsto određuju stvari i dosta striktno određuju stvari ali imamo i s druge strane činjenicu ovu o kojoj sam prije govorio da nažalost imamo premalu zaštitu ili preslabu zaštitu radničkih prava i da pogotovo žene, većinom je riječ o ženama koje rade u trgovini pa i u drugim djelatnostima, dakle ne samo u trgovini, u ugostiteljstvu primjerice, pa ako baš hoćete kod nas i u industriji dakle nisu dovoljno zaštićene. Vlada i svi mi gospođe i gospodo tu trebamo birati između ta dva načela, načela poduzetničkih sloboda i načela zaštite radničkih prava. Po mojem mišljenju u prvom čitanju nećemo moći to postići ali u drugom bismo mogli. Ima načina poglavito ako uključimo i ako konačno budemo vjerovali kao zakonodavno tijelo i lokalnoj samoupravi o čemu je već netko govorio bez obzira na regije i na regionalne posebnosti, ako budemo i njima omogućili da svojim instrumentima pridonesu provođenju ovog zakona onda ćemo imati manje normi ali ćemo zapravo imati veće učinke. Tu prije svega mislim na to da ono što smo mi pokušali napraviti kao pilot u Varaždinu da je moguće da naši gradovi odrede dežurne kvartovske prodavaonice. Na taj način bi recimo svaka prodavaonica u određenom kvartu možda bila ili četvrti grada ili u manjem mjestu, u jednom cijelom mjestu možda dežurna jednom na dva mjeseca pa bi mogla raditi. Dakle, osigurali bismo da ti ljudi mogu raditi. Ali s druge strane, ne bi morali raditi svaku nedjelju. Prema tome, došlo bi do nekakvoga kompromisa. Moguće je zamisliti kompromis ako naravno uvedemo u igru i ako budemo vjerovali lokalnoj samoupravi. Mislim da to do drugoga čitanja bi o tome svakako trebalo promisliti, naročito stoga što nažalost ako prihvatimo da će prodavaonice raditi nedjeljom i blagdanima samo od 1.6. do 1.10. mi smo zapravo gospođe i gospodo time neposredno osporili našu osnovnu orijentaciju i Vlade i ovoga Visokoga doma. Mi svi smatramo da je turistička djelatnost, da je turizam prvenstveno gospodarsko područje ili gospodarska grana na temelju koje će se Hrvatska razvijati. To su strateški dokumenti i onih Vlada prije i ove Vlade. Ja vas pitam kakav ćemo mi to turizam razvijati ako unaprijed tvrdimo i zakonski određujemo da je turistička sezona od 1.6. do 1.10. Nema države na svijetu koja može živjeti od tri mjeseca ili četiri mjeseca rada. Mi trebamo težiti tome da naša turistička sezone ne bude od 1.6. do 1.10. nego da bude barem od 1.3. do 1.12. ili 1.11. Ako jedan Prag može zaraditi na turizmu gotovo kao cijela Hrvatska. Ne znam sad posljednje podatke možda čak i više. Onda vas ja pitam kakva ćemo mi to biti turistička zemlja, zemlja odmora, zemlja u koju je vrijedno doći ako sami sebi u ovom zakonu zapravo nekako nametnemo da evo turistička sezona ono što se događa od 1.6. do 1.10. Prema tome, gospodine potpredsjedniče, i o tome treba razmisliti. To sigurno nije 1.6. do 1.10. i svakako bez obzira na ove regionalne razlike naravno da o Istri mora razmišljati netko tko živi u Osijeku ili u Konavlima ali sasvim sigurno da ćemo stvoriti velike poteškoće za građane u tim turističkim sredinama i za poduzetnike pa onda naravno i za radnike. Prema tome, ja mislim da kad gledamo općenito ovaj zakon ipak donosi bitna poboljšanja, naročito kad je riječ i o zaštiti ovo što smo mi tražili kao stranka i zviždača i zaštiti od mobinga i strožem inspekcijskom nadzoru pri čemu želim upozoriti da tu treba sve uskladiti sa prekršajnim zakonima kako ne bismo imali opet dva zakona koji će međusobno biti u koliziji, donosi stroži inspekcijski nadzor, pojačava mjere, uvodi konačno i antidampinške mjere, govori se konačno o nekim djelatnostima i tipologija kojih do danas nije bilo. Ali mislim da za drugo čitanje ipak treba razmisliti da se i lokalna samouprava uvede u priču, da se ostavi mogućnost lokalnoj samoupravi da prema zakonu određuje radno vrijeme trgovina jer je to način da se dođe do kompromisa, da se pomiri s jedne strane poduzetničke slobode i pravo na rad pa i pravo da ti radnici budu plaćeni za rad nedjeljom ali i s druge strane zaštita radnika.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Netočno je kolega ustvrdio da su svi prethodnici govorili upravo samo o radu nedjeljom. Dragica Zgrebec govoreći u ime kluba govorila je što je dobro, što je loše u zakonu a posebno se osvrnula o zaštiti radničkih prava na vlastito onih radničkih prava odnosno kršenja tih prava ljudi i na vlastito žena u trgovini. To i vi podržavate i to ste vi istaknuli u svojoj raspravi, samo nije vama. Vi ste na vlasti pa ste vi prije svega pozvati takve probleme rješavati a ne ovdje se pitati i komentirati ustvari raspravljati o raspravama i glumiti pomalo i oporbu.
Zahvaljujem. Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta u 12 sati. U ime Vlade, potpredsjednik Hrvatske vlade i ministar gospodarstva rada i poduzetništva gospodin Damir Polančec.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo, na početku mi dozvolite da zahvalim svima koji su raspravljali do sada o ovoj temi kao i svima onima koji su se prijavili za raspravu tijekom današnjeg zasjedanja Sabora i da od srca zahvalim u ime svih nas koji smo radili na ovome Zakonu na vašem doprinosu. Mi smo ovaj Zakon i osmislili, uputili u saborsku proceduru na način da ide u dva čitanja upravo svjesni činjenice da je nužna detaljna iscrpna rasprava o pojedinim segmentima ovoga Zakona i naravno uz želju i nastojanje da iz vaših rasprava izvučemo najbolje, izvučemo najviše i da dobar dio onoga što sugerirate, što nudite, što predlažete i ugradimo u konačni tekst zakona koji ćemo pripremiti naravno za drugo čitanje. Složiti ćete sa mnom da nije moguće odgovoriti na sva ona pitanja i sve one dileme koje su se danas ovdje čule, ja ću pokušati, nastojati ću dakle, odgovoriti na neke dileme i neka pitanja koja su najčešće bila spominjana. Dakle, jedno od pitanja, jedno od dilema je bilo zašto u Prijedlogu zakona nije dana mogućnost rada malim obiteljskim trgovinama? Moram reći da smo o ovome puno raspravljali, puno raspravljali kako sa socijalnim partnerima, dakle, sindikatima, tako i sa poslodavcima. I postoji jedno jedino i logično objašnjenje zbog činjenice što se time otvara prostor doista da ovakav Zakon ponovno padne na Ustavnom sudu, zbog toga smo jednostavno odustali. A moram vas obavijestiti da je i vodeći sindikat, sindikat trgovine bio protiv ovakvog rješenja jer smo u jednom tekstu dakle, imali na samoj sjednici GSV-a takav tekst zakona u kojem smo dakle, imali da mogu raditi nedjeljom obiteljske trgovine sa, prvo trgovine sa maksimalno pet zaposlenih, kasnije, u kasnijoj raspravi, obiteljske trgovine, odustali smo i od jednog i od drugog, jer bi time otvorili prostor da možda neki veliki poslodavci, neki veliki trgovački centri upravo tu nađu uporište za rušenje zakona na Ustavnom sudu. To je bio jedan od razloga zašto na kraju to rješenje nismo ugradili, nismo ugradili u ovaj tekst koji imate pred sobom. Dakle, sljedeće što bih htio prokomentirati. Zašto se u pojedinim područjima RH ne bi mogla proglasiti turistička sezona, tako da se u tom razdoblju može raditi i drugačije. Dakle, turistička sezona, Zakon o turizmu, kao, ja ću reći, temeljni Zakon turističke djelatnosti, ne definira pojam turističke sezone. Dakle, mi se nismo mogli pozivati u ovom Zakonu na pojam turističke sezone kada ona nije kao pojam niti jednim zakonom definirana. A upravo vodeći računa da je povećani priliv potrošača u Hrvatskoj u ljetnim mjesecima dakle, od 1. 6 do 1. listopada, kao i tijekom 12. mjeseca išli smo na ovakvo zakonsko rješenje. Zašto nije dana mogućnost jedinicama lokalne samouprave da reguliraju radno vrijeme. A takvu situaciju imamo danas. Ja sam u svom uvodnom obraćanju rekao da imamo preko 500 gradova i općina koji danas svojim, dakle, na nivou poglavarstva svojim odlukama reguliraju radno vrijeme. Imamo vrlo šaroliko radno vrijeme, ne samo nedjeljom nego i tijekom tjedna i upravo to otežava inspekcijski nadzor između ostaloga i zbog toga idemo na jednoznačno rješavanje pitanja radnog vremena nedjeljom na nivou, u trgovini na nivou cijele države. Zašto radno vrijeme od 6 do 21, radnim danom, odnosno od 6 do 13 sati nedjeljom tijekom ljetnih mjeseci i prosinca? Pa još jedanput, ovo je radni materijal, ovo je prijedlog, ovo je zakon u prvom čitanju. Ukoliko smatrate, imate argumenata da to može biti od 6 do 14, ukoliko mislite da to može biti od 7 do 14, ukoliko mislite da radnim danom, dakle, 6 dana u tjednu radno vrijeme za trgovine ne treba biti od 6 do 21, može biti 6 do 23, mi smo spremni o tome raspravljati, takve smo rasprave vodili i sa poslodavcima i sa sindikatima. Dakle, spremni smo izvršiti korekcije u tom smjeru ako zajednički zaključimo da je to potrebno. E, sada, često se čula velika zabrinutost za sve one koji su novozaposleni u trgovini, čula se velika zabrinutost za eventualni pad BDP-a, ja ću vas podsjetiti na sljedeću činjenicu. Koncem 2003. godine, kada je Zakon o trgovini koji je pao na Ustavnom sudu doneseni i kada je krenulo se u njegovu primjenu, a u primjeni je bio ne znam, 3, 4 mjeseca, ja vam moram reći da podaci Ministarstva gospodarstva, Državnog zavoda za statistiku, zatim Zavoda za zapošljavanja ne govore ni o kakvom padu broja zaposlenih u trgovini. Pa vas uvjeravam bez obzira na to što pojedini poslodavci upravo to uzimaju kao argumentaciju, ja vas uvjeravam da neće doći u trgovini niti do pada prometa, niti do pada broja zaposlenih, budite uvjereni u to. Svatko se od trgovaca, nastojati će se boriti za potrošača, nastojati će se boriti za kupca, niti će doći do pada prometa, niti će doći do pada broja zaposlenih u trgovini, u to sam duboko uvjeren. Državni inspektorat, državni inspektorat često se čuo u ovim raspravama, često se pozivalo na njega. Naravno nije područje koje treba uređivati ovim, ovim Zakonom, ali i ja sam kao i većina vas svjestan o podkapacitiranosti državnog inspektorata. Rasprava vezana uz državni inspektorat se očekuje evo i u petak na GSV-u, i ono što vam mogu reći zašto se i ja osobno ali i većina nas u Vladi zalaže što ćemo učiniti, jest naravno povećanje broja zaposlenih u državnom inspektoratu, posebice u području radnog zakonodavstva, radne inspekcije jer tu doista, tu doista ovaj broj inspektora ne može odgovoriti zahtjevima tržišta, ne može odgovoriti zahtjevima problematike. I tu će definitivno se morati naći mjesta za povećanje buđeta kako bi se zaposlili novi državni inspektori prije svega u radnom zakonodavstvu. Isto tako se čula zabrinutost da nedovoljno štitimo domaću proizvodnju i da bismo možda mogli nekim dodatnim člancima ovoga Zakona bolje zaštiti domaću proizvodnju. Moram reći ovako. Dakle, moramo biti svjesni onoga što smo potpisali u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju. Sve, ali baš sve alate koje nam omogućuje Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a odnose se ili mogu se tretirati kao alati za zaštitu, dakle domaće proizvodnje sve smo ugradili u ovaj zakon. Nabrojat ću samo neke – carine, kontingenti, anti dampiške mjere, kompenzacijske pristojbe, uvozne i izvozne dozvole. Svi su ugrađeni u ovaj zakon. Kako mi vrijeme ističe još tri teme vrlo kratko. Označavanje proizvoda dakle Pravilnik o deklaraciji proizvoda kao i pravilnici o kvaliteti proizvoda. Ja također smatram da je to područje koje možemo učiniti više i na koji način možemo štititi domaću proizvodnju. Ali to nije područje Zakona o trgovini. To je područje Zakona o hrani. Isplata prekovremenih sati o kojoj je govorio gospodin Lesar, također područje Zakona o hrani. Stručna sprema. Zašto nismo išli na striktno propisivanje potrebne stručne spreme za pojedino radno mjesto u trgovini zakonom, nego smo se obvezali s tim u svezi donijeti pravilnik. Jedan od razloga, možda ne najvažniji, ali jedan od razloga da je na tome inzistirao upravo sindikat. Dakle, upravo predstavnici sindikata inzistirali su da se posebnim pravilnicima propiše potrebna stručna sprema za pojedino radno mjesto u trgovini. I sad na kraju zašto ćemo sa ovoliko podzakonskih akata dodatno, dakle osigurati zakonsku regulativu u ovom području. Zbog toga što je ovo kompleksan zakon, zbog toga što je budimo pragmatični lakše i jednostavnije donositi pravilnike, mijenjati pravilnike nego eventualno ići na izmjene i dopune Zakona o trgovini. Evo, ovo su u najkraćim crtama najvažniji odgovori na najvažnija pitanja i dileme koje ste sami postavljali. Još jedanput vas pozivam na konstruktivnu raspravu. Ovaj zakon je važan za sve nas. Važan prije svega za 250000 ljudi koji rade u trgovini, a vjerujte mi i vidjet ćete nakon današnje rasprave u svakoj trgovini u koju stupite pitaju me i vas će pitati kad će konačno Zakon o trgovini, kad će konačno zabrana rada nedjeljom. To pita tih 250000 ljudi koji rade u trgovini. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu za koju je ukupno prijavljeno 21 zastupnica i zastupnika. Prvi je uvaženi zastupnik Franjo Lucić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine potpredsjedniče hrvatske Vlade, uvažene gospođe u Vladi. Što reći o Zakonu o trgovini? Bitno je reći da je trgovina važna gospodarska djelatnost koja ima ključnu ulogu u gospodarstvu. Djelatnost trgovine danas je suočena sa velikim izazovima na tržištu kao što je povećana konkurencija, koncentracija uvođenja novih tehnologija, a što je rezultat sveukupne globalizacije. Imajući u vidu činjenicu da je djelatnost trgovine bila regulirana većim brojem propisa ukazala se potreba za donošenjem zakona koji bi cjelovito i na jedinstven način uredio to područje. Donošenjem Zakona o trgovini 1966. godine uklonjeni su nedostaci i ograničenja do tada važećih propisa koji su ujedno bili i prepreka aktivnijem uključivanju hrvatskog gospodarstva u tijekove međunarodne trgovine, dok se sama trgovina uredila kao jedinstvena cjelina neovisno o tome radi li se o domaćem prometu roba i usluga ili o prometu roba i usluga sa inozemstvom. Dakle, sve promjene koje su u posljednjih desetak godina dogodile u društvenom, političkom i gospodarskom životu u Republici Hrvatskoj upućuju nas na nov pristup ovoj materiji, te su time stvoreni preduvjeti za izradu novog Zakona o trgovini. Usvajanjem novog Zakona o trgovini koji će biti i prilagođen praksi zemalja sa razvojem gospodarstva kao i novonastalim uvjetima na tržištu stvorit će se pravni temelj za funkcioniranje i daljnji razvoj trgovačke djelatnosti u našoj zemlji. Kao što sam i rekao u uvodnom izlaganju trgovina ima značajnu ulogu u razvoju gospodarstva, a što je razvidno prema zadnjim podacima u razdoblju 2007. godine za prvih 9 mjeseci a koji se odnose na trgovine. Njen udio u bruto domaćem proizvodu iznosi 11%. U ukupnom broju zaposlenih u Hrvatskoj trgovina sudjeluje sa 17,3%. U trgovini je danas zaposleno preko 259000 ljudi. To je djelatnost koja omogućuje najbržu i najuspješniju povezanost proizvođača i potrošača. I zato nas sigurno ne mora čuditi što u pojedinim gradovima i općinama trgovina zauzima prvo mjesto. Osnovni cilj koji se želi postići novim Zakonom o trgovini je u domeni nacionalnog zakonodavstva. Novi Zakon o trgovini ne usklađuje se sa direktivama Europske unije. No, ali je i potrebno voditi računa o preporukama Europe u svezi pojedinih dijelova sadašnjeg zakona. Treba stvoriti dobar pravni temelj koji će trgovini omogućiti odgovarajući rast i razvoj uz vođenje interesa za stvaranje jednakih uvjeta za poslovanje gospodarstvenika, vođenje računa o suzbijanju zlouporaba na svim razinama koji se u ovoj djelatnosti pojavljuju, a to je nelojalna tržišna utakmica i siva ekonomija. Također pravni temelj bi u konačnici uz pozitivne učinke za gospodarstvenike trebao rezultirati i pozitivnim učincima kao za zaposlenike tako i za potrošače, a oni se odnose na bolje uvjete rada, usluga prema potrošačima i naravno niže cijene proizvoda. Jedna od primarnih zadaća hrvatske trgovine kao uslužne djelatnosti je potrošačima osigurati dostupnost proizvoda i usluga koji svojim cijenama i svojom kvalitetom odgovaraju njihovim potrebama, a što se postiže kroz povećanje efikasnosti i konkurentnosti trgovine, ravnomjerni prostorni raspored trgovačke mreže, jače povezivanje trgovine i industrije, razvijanje elektroničkog poslovanja i uvođenje novih metoda prodaje, razvijanje dobrih partnerskih odnosa na ugovornoj osnovi zadruge, ravnomjerno širenje u regiji, promjenu odnosa prema kadrovima, obrazovanje, prava i obveze zaposlenih. Novi Zakon o trgovini predviđa uvođenje određenih novina kao što su primjerice definiranje ekonomskih pojmova, propisivanje tko na tržištu može obavljati djelatnost trgovine. Propisivanje vrste prodajnih objekata kroz tipologiju prodavaonica što će omogućiti praćenje osobno trgovine na malo. Detaljno propisivanje postupaka i uvjeta, izdavanje rješenja o ispunjavanju minimalnih tehničkih uvjeta. Propisivanje uvjeta za postupak prodaje ribe na veletržnicama ribom. Donošenje pravilnika kojim će propisivati uvjete za obavljanje poslova direktne prodaje putem zastupnika. Propisivanje potrebnih uvjeta za određena zanimanja u trgovini stručne spreme. Ukinuta je obveza vođenja popisa robe u trgovini na malo što je također jako bitno. Zahtjev gospodarstvenika da se pod nepoštenim trgovanjem kvalificira i prodaja robe ispod njezine nabavne cijene sa porezom na dodanu vrijednost što je do sada to bilo vidljivo. I da će inspekcijska tijela imati veće ovlasti, a to smo naravno čuli iz izlaganja potpredsjednika hrvatske Vlade. Osvrt na nekoliko riječi i na uvođenje radnog vremena u okviru Zakona o trgovini. Na jedinstven način će se na razini cijele Republike Hrvatske regulirati radno vrijeme u djelatnosti trgovine. Predmetnim prijedlogom zakona radno vrijeme u djelatnosti trgovine biti će uređeno tako da će nedjelja kao i svi blagdani biti neradni dani. Naime, nedjelja će biti neradni dan uz mogućnost rada određenih prodavaonica kao izuzeća. U Nacrtu prijedloga novog Zakona o trgovini dana je mogućnost da prodavaonice tijekom tjedna od ponedjeljka do subote budu otvorene od 6 sati do 21 sat. Zbog nužne opskrbe stanovništva dana je mogućnost da tijekom tjedna od ponedjeljka do subote od 0 do 24 sata rade benzinske postaje prodavaonice na malo do 80 kvadrata, benzinske postaje i prodavaonice na malo unutar zatvorenog dijela, benzinske postaje unutar zatvorenih područja autocesta, prodavaonice na graničnim prijelazima, autocesta, kolodvora, zrakoplovnih luka itd. Zbog povećanja priliva potrošača u određenim dijelovima godine, a prvenstveno se ovdje misli na turističku sezonu, predlaže se da nedjeljom rade sve vrste prodavaonica od 6 do 13 sati u razdoblju od 1. lipnja do 1. listopada kao i tijekom cijelog prosinca. Tako bi nedjeljom zbog iznimnog funkcioniranja društvene zajednice mogli raditi i ostale prodavaonice koje se bave kulturnim običajima, tradiciji i prava na informacije itd. Mogli bi raditi od 6 do 13 sati, a to su štandovi, klupe, kiosci za prodaju cvijeća itd. Također je ovdje bitno i zaključiti na kraju, da cilj koji se želi postići novim Zakonom o trgovini je da se izbjegnu sadašnje nedorečenosti, zakonodavna nepokrivenost pojedinih područja i neusklađenost sa drugim zakonima. Djelatnost trgovine želi se urediti na jedinstven način kako bi se stvorio pravni temelj za obavljanje trgovine kroz sustav uređenih nacionalno zakonodavnih pravila. To će se pozitivno odraziti na stvaranje dobre baze podataka za mjerljivost trgovine, na suzbijanje nelojalne tržišne utakmice, na smanjenje neregistriranog gospodarstva te zaštitu zaposlenika i potrošača i konačno na razvoj ove djelatnosti koja ima značajnu ulogu u hrvatskom gospodarstvu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu ispravku netočnog navoda i jednu repliku. Najprije ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Ma zadržao bih se samo na jednoj konstataciji, odnosno koja je navedena i u uvodu zakona, ali je kolega ponovio. Dakle činjenica koju je on iznio da će ovaj zakon doprinijeti boljoj dostupnosti hrvatskih proizvoda, odnosno trgovina, pardon proizvoda iz hrvatskih trgovina. Nije činjenica, odnosno ona ne odgovara istini. Jer ako ne omogućava, mene onemogućava da jednom tjedno idem u trgovinu onda mi se smanjuje dostupnost i na kraju krajeva me se stavlja u nezavidan položaj. Dakle ja tijekom sezone ili inače postajem građanin drugog reda. Dakle ja ovisim o tome kada će mi biti sezona i kada će mi stranci doći onda ću moći kupovati nedjeljom, a kada nema turizma onda neću moći kupovati nedjeljom. Prema tome uopće se ne radi o dostupnosti nego mislim zapravo se ne stvara potrebna dostupnost i bez obzira na ono što je rekao zamjenik premijera, mislim da će dostupnost biti mnogo manja, a to ćemo se brzo uvjeriti nego šta je po važećim rješenjima.
Zahvaljujem. I replika, uvaženi zastupnik Boris Kunst.
Poštovani kolega, zaposlenike u trgovini osim normalno radnog vremena interesira i očekuju od Zakona o trgovini o čemu je nešto govorio i potpredsjednik Vlade i zato pitaju kada će taj zakon, kako će se tim zakonom zaštititi njihovi egzistencijalni interesi jer na žalost mi moramo konstatirati da zaposleni u trgovini da su to radnici, da je to jedna skupina radnika koja je izrabljivana. Koja na žalost još uvijek djeluje i egzistira po principima robovlasničkih odnosa unutar toga. Na žalost činjenica je da oni nemaju prave predstavnike koji bi štitili njihove interese. Jer ako gledate njihov kolektivni ugovor, on je na razini minimuma zakonskog. Ako gledate da t i čelnici koji predstavljaju zaposlenike u trgovini nisu u stanju organizirati ni jednu prosvjednu aktivnost ni na jedan način, ni jedan oblik sindikalni borbe da se suprotstave takvim poslodavcima onda morate se pitati koji su to njihovi interesi da se upravo poslodavcima oni ne žele suprotstaviti. Oni su skloniji, a što ovih dana možemo čuti, organizirati štrajk općeg ili prosvjed općeg karaktera u kojem će oni sudjelovati, ali nisu ni u kom slučaju hrabri ni sposobni, a ima iz sebi znanih razloga, nisu u stanju organizirati prosvjedne aktivnosti da bi zaštitili egzistencijalne interese zaposlenika u trgovini. I zbog toga velim radnici osim samo radnog vremena, znači zaposlenici u trgovini očekuju i veću zaštitu njihovih materijalnih prava, jer na žalost to je izrabljivana kategorija ljudi, radnika u ovoj djelatnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Pojedinačna rasprava dalje. Uvaženi zastupnik, Josip Leko.
Hvala lijepo uvaženi gospodine potpredsjedniče, poštovani potpredsjedniče Vlade, kolegice i kolege zastupnici! Pa skoro da mi je promijenio smisao rasprave kolega Kunst. Naime, ja mislim da je pravi razlog za izradu ovog prijedloga zakona ono što je skriveno, a to je da je u Hrvatskoj negdje 60 tisuća prodavača, a da 40 tisuća radi nedjeljom. A prema informacijama koje kaže sindikat od toga 90% nije dodatno plaćeno. I sada hrvatska Vlada i Hrvatski sabor umjesto da se zalaže za rad i plaćanje rada i osigura da to što ovdje zovu neradni dan što je točno, ali nije zabrana radom neradnim danom, nego neradni dan pa se on drugačije vrednuje u radu. Dakle, da hrvatska Vlada i Hrvatski sabor osigura da se provede zaštita tog rada i da se plati barem 100% na temeljnu plaću, Vlada prijedlogom zakona priznaje da je nesposobna to učiniti. Dakle, ne možemo zaštititi radnike koji rade nedjeljom pa ćemo sada zabraniti rad nedjeljom barem za ovih 40 tisuća radnika. Ako je to naša zadaća aferi, onda smo zaista uspjeli. Ja mislim da nije. Ja mislim da je zakon, ovaj prijedlog politički i socijalno neprincipijelan, nekonzistentan, pravno je selektivan i restriktivan i prema poduzetnicima i prema radnicima. Zašto tako mislim? Pa članak Ustava 49. poduzetnička i tržišna sloboda temelj su gospodarskog ustroja Republike Hrvatske, stavak 2., država osigurava naglašavam, svim poduzetnicima jednak pravni položaj na tržištu. Vlada se u svojem obrazloženju prijedloga zakona kaže da je razlog za donošenje ovakvog zakona zaštita prava radnika, a onda kaže da će to učiniti zamislite kako? Da će pojačati kazne koje inspekcija ni sada ne provodi jer to prizna, a one su puno blaže. To je apsurd. Ja sam očekivao da će Vlada u prijedlogu zakona predvidjeti barem posebna sudska vijeća za zaštitu prava radnika, omogućiti lakši pristup radnicima u pravosuđe, a ne zabraniti rad. Danas se tvrdi da je inspekcija nesposobna, nedovoljan broj i da nije efikasna u zaštiti prava radnika. To naprosto mi ne smijemo prihvatiti kao činjenicu. Još nešto. Ovdje se neki pozivaju na zahtjev crkve. I ja smatram da crkva ima legitimno pravo zahtijevati ono što smatra da je za crkvu kao zajednicu u redu, ali istodobno kažem, odgovornost da zakonski uređuje društvene odnose samo je na Vladi i Hrvatskom saboru. A mi te odnose možemo uređivati u skladu sa Ustavom i ustavnim načelima. Još jedan moram reći pravni apsurd. Zakon o radu u člancima 38. i 39. i 40 govori o vrstama radnog vremena i o punom radnom vremenu. Dakle, mi smo to utvrdili, a to je 40 sati puno radno vrijeme. Sve drugo nepuno radno, skraćeno, prekovremeni sat, sve smo to uredili zakonom. I onda donosimo u zakonu koji uređuje rad, radnika u trgovinama, onda taj pojam podvrstavamo pod pojam raspored radnog vremena, a što je zapravo u djelokrugu poduzetničke slobode. Raspored radnog vremena je, naravno zahtjeva da se i na taj način sukobite na tržištu, konkurenciji. Ako ne možete prodrijeti utorkom do potrošača pa vi ćete naravno raditi i nedjeljom. Nije interes trgovine u ovakvom društvu opskrba jer bi onda imali opskrbu u ne znam ni ja kojem selu gdje ne može egzistirati. Ovdje je maksimalizacija profita, pa je zadaća države da kaže gdje se mora radit, a ne gdje se ne mora radit i gdje se ne smije radit. Dakle, mi smo ušli u nešto što je stvar ja mislim koalicijskog sporazuma ili podilaženja određenim skupinama u hrvatskom društvu. To je naravno neprihvatljivo. Pozivamo se da u trgovini imamo 260 tisuća radnika, ali prema informaciji koje imamo od sindikata, ovaj zakon, a to je smisao zašto ga sada donosimo, regulira zapravo zaštitu pod navodnim znacima samo 40 tisuća radnika. Šta je sa onima koji, ostalih 220 rade prekovremeno? Da li oni imaju povećanu naknadu za rad u neradne dane i u praznike? Je li država hoće ili neće njima osigurati da im se to plati? Zašto je neprincipijelan? Ako je riječ o zaštiti prava radnika, onda prava radnika egzistiraju i u lipnju i u srpnju i u kolovozu i u rujnu i u prosincu. A mi, čiji onda interes tada čuvamo? Koga tada štitimo? Koji je interes poduzetnički da ne rade recimo u 10. mjesecu kad se da tako kažem vino radi, ako ćemo tako gledati? Ne možemo malo podilaziti nekome, malo ne podilaziti nekome. Moramo biti principijelni. Dakle, ako je zaštita prava radnika prioritetan, vrhunski zahtjev Vlade i Sabora u siječnju, veljači, ožujku, zašto ne bi bila u lipnju? Zašto ne bi bila u kolovozu? Pod kojim teretom to Vlada smatra da je tada manje potrebno štititi prava radnika? Kome tada podilazi Vlada? Možemo li u ovakvoj situaciji zaista zahtijevati da vidimo principijelnost Vlade kad u zakonu kaže da nema snimljenog stanja trgovina niti tipova trgovina a upušta se u uređenje tog područja. U te problematike se upušta. Ona će tek kad se donese ovaj zakon snimiti pravo stanje o trgovinama i tipove trgovine, ali to će molim vas lijepo urediti pravilnik kao da je to manji problem od ovog o čemu mi raspravljamo. To je veći problem jer tada se pojavljuje upravo interes građana Republike Hrvatske da se mogu snabdijevati a tipove prodavaonica se uređuje kako će biti opskrba građana, tipovima prodavaonica. Prema tome, mislim da je vrlo važno a to se može, ne mora doći za drugo čitanje, ovaj zakon u roku od šest mjeseci može doći. Može se snimiti stanje u hrvatskoj trgovini, ali ima i nejasnoća. Ja recimo nisam neki stručnjak za trgovačko pravo ali recimo šta znači u članku, mogao bih bezbroj takvih primjera navesti, mislim da je sedam, članku 1. da trgovina na veliko je kupnja robe za daljnju prodaju profesionalnim korisnicima. Profesionalni korisnik sam sada ja, ja profesionalno koristim ovaj zakon. Dakle, zadaća mi je da ga pročitam, da se bavim s njime. Je li to znači da netko ne može kupiti nešto ako se neće profesionalno baviti time, ili je to za daljnju prodaju itd. Ima takvih puno nejasnoća mada se pojmovnik unosi u 1. članak a kad je već pojmovnik koji određuje šta se smatra u ovom zakonu što onda bi sve nejasne stvari trebalo staviti tu bar i za ovaj zakon definirati, ne moraju biti u naravi. I svugdje u zakonu gdje govori da se uređuje radno vrijeme a ovdje je riječ o rasporedu radnog vremena, moralo bi se dodati raspored radnog vremena pa makar se radilo o prodavaonicama a ne radnom rasporedu radnika jer je radno vrijeme utvrđeno 40 sati, sve iznad toga zbunjuje i nije konzistentno. A da ne govorim još samo, zaista treba uskladiti završne i prijelazne odredbe, pogotovo prekršaje. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda i četiri replike. Ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Franjo Lucić.
Hvala lijepo. Ispravio bih netočan navod uvaženog zastupnika gospodina Leke gdje je rekao da Vlada zabranjuje rad nedjeljom što nije točno. Vlada upravo daje pravo i dostojanstvo svakom čovjeku da doista ima nedjelju kao neradni dan, da ima zajedništvo u obiteljskom ručku i u svemu onome što svaki čovjek zaslužuje. Stoga Vlada ne zabranjuje rad ali istovremeno daje pravo čovjeku koji to svakako želi. I sam sam gospodarstvenik i imam 250 zaposlenih ljudi ali se nikada neću boriti za rad nedjeljom i pogotovo za prekovremeni rad koji nije plaćen. Hvala.
Zahvaljujem. Replika uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala, potpredsjedniče. Evo vidite kolega Leko, ovdje se čulo da i Vlada daje dostojanstvo. A gdje je to pohranila i deponirala pravo na dostojanstvo? Pa ona bivša oduzela, ova daje. Vlada treba osigurati da radni čovjek na što posebno i skrećete pozornost što je i bit ovog zakona dođe do svojih novaca ali to nije samo pitanje nekompetencije jer je vlast vrlo otporna na nekompetenciju nego ona to neće. Povisiti poreze bogatima, vlasnicima velikih trgovačkih lanaca, jednostavno uvesti takvu kontrolu da vidi je li radnik taj plaćen. Molim vas, dati minimalnu plaću koja će biti jedna pristojna plaća. To tražiti od ove vlasti. Kakav užas! A tražiti da zaštiti radnika što vi smatrate da je i bit i ja trebao biti ovog zakona, kakva molim vas gnjavaža. A kad govorite o radnicima koliko ima zaposlenih u trgovini 259, 260 tisuća među njima su prvenstveno žene i to ove u trgovini. To je roblje 21. stoljeća ali na njega ovaj zakon ne daje odgovor jer kad se ne primjenjuje onaj Zakon o radu i o kontroli neisplate plaće radnicima, neisplate prekovremenog, blagdana jer je pozitivan zakon koji je na snazi to riješio. Ali onda kad se ne riješi taj zakon onda ćemo na taj zakon novi zakon. Pa i gospodin premijer je rekao otvoreno koji su glavni potezi ove Vlade gostujući u emisiji 19.1. na HTV-u Plus. Rekao je ovo: "Ukidanje nula nula, zabrana pušenja i zabrana rada nedjeljom." a ne kako da radnik živi i kako da preživi, i kako da prije svega bude plaćen.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovana kolegice, vama i meni je jasno da rad nije samo iz egzistencije nego upravo osiguranje dostojanstva čovjeka. Zato sam ja i rekao umjesto da se Vlada bori i osigura radno mjesto i na taj način osigura dostojanstvo radnicima kojih nota bene u Hrvatskoj ima 260 tisuća, čekaju posao a ne mogu doći do njega Vlada restriktivnim mjerama i ono malo radnih mjesta dovodi u pitanje. I još nešto bih rekao, oni koji se bore protiv rada koliko ja se razumijem lijenost je grijeh, nerad je grijeh. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Replika uvaženi zastupnik Luka Denona.
Kolega Leko, vi ste s pravom primijetili da je i u ovom zakonu predloženo tako i da do sada imamo ili ćemo imati tipologiju prodavaonica. Naravno, imamo pilot projekt koji još čini mi se nije ugledao svjetlo dana kako će te prodavaonice trebati izgledati i one bi po ovom zakonu trebale biti komparabilne sa zemljama EU. Nažalost, u ovom obrazloženju prijedloga zakona se također kaže da će ta baza podataka koju vjerojatno imamo da će se koristiti pri izradi strategije razvoja hrvatske trgovine. Ako to prevedemo to znači da danas u ovom trenutku nemamo strategiju razvoja hrvatske trgovine nego jednostavno onda imamo Zakon o trgovini a nemamo strategiju. Pa se evo ja pitam kamo će nam onda ta trgovina otići kada još uvijek ne znamo strateški razmišljati i promišljati hrvatsku trgovinu a sada već donosimo Zakon o trgovini.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku uvaženi zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa. Ne bih odgovarao da niste, da tako kažem uboli pravo, pravo mjesto. Naime, naime, tipologija, ili tipizacija prodavaonica je jedno od sredstava da se zaštiti domaći interes. Lakše je to zaštiti, čak češće, nego carinom, nego kontigentima, kada propišete kojoj prodavaonici se što i kako može prodavati, onda je to lakše. Zato je i čudno da se zakon o trgovini, pred saborskim ljudima očituje, prijedlog zakona da nemamo uređeno niti snimljeno stanje trgovina u Republici Hrvatskoj. O čemu je tu riječ? Tko onda tu upravlja a tko ne upravlja? Vlada očito ne.
Zahvaljujem. I treća replika. Uvaženi zastupnik Davorko Vidović.
Ja ću, gospodine potpredsjedniče replicirati uvaženom kolegi Leki koji inače očigledno ovom dobrom, kvalitetnom i argumentiranom raspravom, evo izazvao i pravu lavinu replika na onaj dio, a mislim da se mora shvatiti što je repliciranje. Repliciranje ne mora nužno značiti iskazivanje neslaganja, ono može biti i poticaj da se razmišlja dalje. No, međutim, s kojim dijelom, s onim dijelom u kojem kolega Leko s pravom konstatira da je skriven smisao donošenja ovoga Zakona i da mi zapravo stidljivo razgovaramo zapravo što je u pozadini toga idući sa tezom da ova Vlada nije sposobna osigurati adekvatnu kvalitetnu zaštitu radnika i da mi to ne možemo prihvatiti. Ja mislim da upravo obrnuto. To je prvo što moramo prihvatiti. Ne se miriti s tim, ali prihvatiti činjenicu da ova, ali nažalost i sve Vlade do sada u Hrvatskoj nisu, ali nisu jedini akteri bile sposobne zaštiti radnike. To je prva i početna premisa i teza od koje valja poći. Ako treba napraviti task force nekakav, ako hoćete i konsenzus ali to se pitanje napokon mora početi u Hrvatskoj rješavati. I vrijeme prvobitne akumulacije kapitala je iza nas, i tranzicije, ovo je sada civilizacijsko pitanje, a prva činjenica od koje moramo poći, staviti problem na stol i reći kako ćemo to učinit, tu moraju biti uključeni dakako i sindikati i poslodavci, a ne ići, kao što netko reče zakonom na zakon, time se problem zamagljuje a ne rješava.
Zahvaljujem. I odgovor na repliku uvaženi zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Davorko, naše stajalište je već davno poznato, mi smo da se zaštita radnika osigura na razne načine a da se rad nedjeljom i praznicima plati dvostruko. Zato ostajem kod ovog što sam rekao i očekujem da će Vlada i država krenuti tim putem. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I četvrta replika, uvaženi zastupnik Šime Lučin.
Hvala lijepo. Mislim da je kolega Leko pogodio centralno pitanje, barem tako Vlada kaže, između ostaloga, a to je, zaštita, zaštita radnika. Ne znam bi li mu mogao odgovoriti, ali vjerojatno se radnici tijekom turističke sezone mogu bolje i lakše štititi zato jer su temperature, temperature više. Sam potpredsjednik Vlade je rako da je šaroliko radno vrijeme trgovina koje određuju jedinice lokalne samouprave teže kontrolirati, je li? Sada ja ne razumijem kako će ih sada biti lakše kontrolirati ako vidimo da će te trgovine moći raditi, ne znam do 9, 10 ili već koliko sati. Prema tome, umjesto da se institucije koje bi trebale kontrolirati poštuju li poslodavci zakonitost u radu svojih radnika da se Vlada, zapravo prilagođava tim uvjetima. Mi zapravo tražimo od trgovina i poslodavaca da se prilagođavaju da se što ta kontrola lakše vrši. I slažem se s vama u onom dijelu oko Crkve, ali ne u potpunosti. Jer koliko sam negdje pročitao ni Crkva nije zadovoljna sa ovim Zakonom. Ali očito da rješenje koje nam nude, da, jer koliko sam vidio, zapravo u nekoliko izjava, zapravo nije zadovoljna, ali očito je riječ prije svega o političkom zakonu, odnosno zakonu koji ne respektira realitet. Iako se to u prvoj rečenici obrazloženja kaže da se poštuju nekakvi novi uvjeti.
Zahvaljujem. I idemo dalje sa raspravom. Uvažena zastupnica Brankica Crljenko.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodo članovi Vlade, uvažene kolegice i kolege. Trgovina ima ključnu ulogu u daljnjem razvoju gospodarstva Republike Hrvatske. Zato je trgovini potrebno omogućiti odgovarajući rast i razvoj uz vođenje interesa za stvaranje jednakih uvjeta za poslovanje gospodarstvenika, vođenje računa o zaposlenicima i potrošačima te u konačnici vođenje računa o suzbijanju zlouporaba na svim razinama koji se u ovoj djelatnosti pojavljuju. Dosadašnja primjena Zakona o radu pokazala je određene nedostatke koji se odnose na zaštitu prava radnika, kako u pogledu zaštite njihova dostojanstva, tako i u pogledu zaštite njihova radno pravnog statusa. Zaštita radnika od poslodavaca je nedostatna a posebno u velikim trgovačkim centrima. Ovim Prijedlogom zakona o trgovini koji se odnosi na radno vrijeme, odnosno na zabranu rada nedjeljom, nastoji se na izvjestan način potaknuti promicanje radničkih prava. Hrvatska država mora najprije ustrojiti kvalitetnu politiku i praksu zaštite radničkih prava. Ovim se Zakonom nastoji postići kvalitetnije poštivanje tih prava, ali bojim se samo deklarativno. Taj bi korak, zabrana rada nedjeljom, zapravo trebao biti korak naprijed u zaštiti radničkih prava. Ali šta je sa općim, početnim radničkim pravima. Koliko se država zapravo trudi i trsi aktivno i proaktivno uključiti u zaštitu temeljnih radničkih prava. Koliko je do sada učinjeno da žene mogu slobodno planirati obitelj bez straha od otkaza? Koliko je učinjeno da se zabrani otpuštanje trudnica? Da li se radnicima isplaćuju sva zaslužena i zajamčena prava iz Ugovora o radu? Koliko se poštuje Zakon o radu, pogotovo u dijelu korištenja godišnjeg odmora, obzirom da se ne rijetko može naići na informaciju da radnici nisu bili na godišnjem odmoru više od dvije godine. I ono osnovno i najvažnije pitanje. Koliko je učinjeno napora da se osigura da radnici na vrijeme dobiju svoju plaću. Tek kada se osiguraju ova osnovna radnička prava tek se onda možemo uključiti u nadograđivanje tih prava zabranom rada nedjeljom. Osnovna radnička prava nisu zajamčena poput korištenja godišnjeg odmora, redovite isplate plaće. Zato su ove odredbe u prijedlogu zakona samo kap u moru prava radnika koja se uvjetno rečeno moraju poštivati. Najveći problem oko ukidanja rada nedjeljom je taj što će se u tom slučaju pojaviti višak radnika, što veliki trgovački lanci uvelike najavljuju, a to će rezultirati otpuštanjem većeg broja ljudi. Tijekom cijele godine nedjeljom će moći raditi kiosci za prodaju tiska, pekarnice, prodavaonice cvijeća i svijeća, te suvenirnice i to od 6 do 13 sati, a benzinske postaje i trgovine u njima koje nisu veće od 80 m2, benzinske postaje na autocestama, te prodavaonice na kolodvorima, aerodromima, u lukama i pristaništima moći će i nedjeljom raditi od 0-24 sata kao i svakog drugog dana. Ovakve odredbe diskriminirajuće su, dovode do neravnopravnosti poduzetnika na tržištu, pa bi Ustavni sud mogao ukinuti zakon kao što je to već učinio sa zakonom iz studenoga 2003. godine zbog odredbe da je rad nedjeljom dozvoljen samo trgovinama do 200 kvadrata. Među iznimkama koje će moći raditi nedjeljom jesu i prodavaonice u bolnicama, hotelima, muzejima, lječilištima i sličnim ustanovama. Kod odredbe u članku 61. stavak 1. Vladina prijedloga Zakona o trgovini da se rad nedjeljom tijekom cijele godine iznimno dozvoljava specijaliziranim prodavaonicama za prodaju kruha i pekarskih proizvoda, važno je naglasiti da upravo zaposleni u tim trgovinama imaju puno problema sa vlasnicima, ne mogu se učlaniti u sindikat niti se izboriti za svoja prava. Nameće se pitanje je li radnik ponižen time što će nedjeljom doći na posao. Može li hrvatski radnik, a uglavnom je riječ o trgovcima s prosječnom plaćom od oko 2500 kuna biti ponižen prilikom da odradi još 8 radnih sati i time si omogući da bude korak bliže dostojanstvenom životu. Najveći je problem što se taj rad uglavnom ne plaća. To je problem ove države. To što je normalno da će radnik raditi ni za što. Radit će samo za to da sačuva svoje radno mjesto. To što poslodavac smije nekome ne platiti rad i ne trpjeti nikakve posljedice. Država mora osigurati da rad, bilo čiji rad bude plaćen. Prema računici Sindikata trgovine, s obzirom na to da je Zakonom o radu utvrđen radni tjedan od 40 sati koji radnici u trgovini nerijetko odrade u četiri radna dana nedjeljom trebaju dobiti dodatak od 50% za prekovremeni rad, 35% za rad nedjeljom, odnosno dodatak od 85%. Sustav inspekcija i sankcija trebao bi osigurati isplatu pravičnih i adekvatnih naknada radnicima za rad nedjeljom. Prema postojećim zakonima potrebno je kažnjavati one koji radnicima ne isplaćuju dodatnu zaradu za rad nedjeljom ili ne osiguravaju zamjenski slobodan dan ili na bilo koji drugi način krše prava radnika ne samo u trgovini. Ovakva zabrana rada nedjeljom neprihvatljiva je i iz ekonomskih razloga. Trgovina čini 10,9% nacionalnog dohotka i generira prihode koji imaju povoljan utjecaj na gospodarski rast. Zabrana rada nedjeljom mogla bi i za sedminu smanjiti utjecaj trgovine u reprodukciji društvenog bogatstva. Također je nejasan motiv ograničavanja zabrane isključivo na trgovinu, obzirom da je rad nedjeljom prisutan i u drugim gospodarskim granama kao što su ugostiteljstvo, poljoprivreda, javne službe i druge. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Idemo dalje. Uvažena zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine potpredsjedniče hrvatske Vlade, gospođe također iz Vlade. Pozdravljam sve, kao i prisutne kolegice i kolege. Bit svakog zakona pa tako i ovog je da omogući, odnosno stvori važne zakonske pretpostavke, uvjete za obavljanje, unapređenje i razvoj dotične djelatnosti u ovom slučaju trgovine. Zakonske odredbe moraju poticati, a ne sputavati obavljanje poslovanja trgovačkim organizacijama. Ali moraju omogućiti pravilan nadzor i inspekciju, kontrolu roba i proizvoda. Udio trgovine u ukupnom bruto domaćem proizvodu sa 11% i ukupnom broju zaposlenih sa 17,3%, sa oko 260000 zaposlenih daje trgovini veliki značaj, a samim tim i ovom temeljnom zakonu koji regulira ovu djelatnost. Zbog toga smatram da je vrlo pohvalno što se izradi ovog zakona pristupilo vrlo temeljito. Pripreme su se počele, dakle prije nekoliko godina. Što su se u njegovu izradu uključili svi relevantni čimbenici od Hrvatske gospodarske komore, Hrvatske obrtničke komore, HUP-a, Ureda za socijalno partnerstvo Vlade Republike Hrvatske, Sindikata trgovine, dvije najveće Udruge za zaštitu potrošača, Udruženje trgovaca Zagreba, hrvatskih izvoznika, pa do Hrvatskog Caritasa. Ovako širok krug i neosporna stručnog sudionika u njegovoj izradi daju garanciju da je ovaj zakon razradio i definirao sve bitne elemente koji sačinjavaju vrlo složenu dinamičnu i stalnim promjenama podložnu djelatnost. Uostalom, svima njima je u vlastitom interesu da trgovina bude pravilno, zakonski uređena. Postojeći Zakon o trgovini donesen je 1996. godine i do sada je mijenjan i dopunjavan devet puta što potvrđuje raniju konstataciju o dinamičnosti ove djelatnosti i potrebi stalnog mijenjanja i usavršavanja pratećih propisa. U medijima je najviše bilo dakle jedan dio i to radno vrijeme prodavaonica. Ja moram reći da su mene često prodavačice u trgovinama pitale kada ćemo urediti ovo radno vrijeme. Nisu me nikada pitali da se to plati, nego im je uvijek bila važna neradna nedjelja, odnosno neradni blagdan. I smatram da je stvarno dobar ovaj stav, da je dakle potrebno pitanje radnog vremena urediti jedinstveno za područje cijele Republike Hrvatske i to kroz diferencijaciju radnog vremena po naznačenim obilježjima i tjedno, dakle nedjeljom i blagdanima. U ovom nacrtu prijedloga novog Zakona o trgovini dakle dana je mogućnost da prodavaonice tijekom tjedna od ponedjeljka do subote budu otvorene do 6 do 21 sat. Ovdje ima izuzeća za koja ja smatram da su opravdana, ali smatram također da prava potrošača neće biti ugrožena, da su izuzeća su po meni ona kvalitetna. Ono što je također jako bitno osim radnog vremena je da ovaj zakon osigurava zdravu tržišnu utakmicu, razvoj novih oblika i tipova trgovine, internacionalizaciju i ulazak stranog kapitala, iskorištavanje naših komparativnih prednosti što će povući za sobom neminovan razvoj pratećih djelatnosti kao npr. proizvodnja hrane, svježeg povrća i voća, uslužnih djelatnosti, prometa i obrta. Indirektno će ovakav brz i neupitan razvoj novih tehnologija i oblika trgovine i trgovanja zahtijevati i nova dodatna stručna znanja i sposobnosti djelatnika u trgovini što će znatno izmijeniti i strukturu zaposlenih i zanimanja u trgovini. Djelatnost trgovine mora biti zakonski regulirana tako da bude u funkciji potrošača zaposlenih u trgovini, gospodarstvo u cjelini, a država treba omogućiti obavljanje funkcije i osposobiti državne institucije i tijela državnog nadzora i inspekcije za provođenje zakonskih odredbi. No te zadaće država mora izvršavati na način da ona bude pokretač i mislim da ova država, ova Vlada to čini. Mislim da ovaj prijedlog zakona uklanja manjkavost i nedostatke postojećeg zakona, da definira ekonomske pojmove u trgovinskom poslovanju, da propisuje postotke i uvjet obavljanja trgovine i pojednostavljuje vođenje poslovnih knjiga, a s druge strane ovaj zakon daje veće ovlasti inspekcijskom nadzoru. Sve to u cilju osiguravanja zdrave tržišne utakmice, sprječavanja nelojalne konkurencije i obuzdavanja sive ekonomije i zapošljavanja na crno. I na kraju zbog svega toga smatram da ovaj zakon možemo prihvatiti uz obvezu stalnog praćenja njegovog provođenja. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kažete kolegice da vas prodavačice u trgovinama nisu pitale da im se plati rad nego samo kad će se urediti taj rad nedjeljom. Ja vjerujem da je tomu tako, jer u zadnje vrijeme se to dakle događa i sama sam svjedok, ali i ostali kolege i bilo tko, imao je sličan slučaj. Dakle uglavnom se pita kada će se više urediti taj rad nedjeljom, iscrpljene smo, više ne možemo. I to je istina! Jer pitati i tražiti da im se taj rad plati, oni smatraju da je to iluzorno. Davno su izgleda odustali od toga. Iako su prvotno sjećam se, pitali i mene i mnoge druge, zašto nam se taj rad ne plati. Mi bi radili, odnosno oni koji nemaju obitelj, voljeli bi raditi da više zarade kada bi taj rad bio plaćen onako kako to zakon predviđa. Međutim, odustali su od toga. Država nemoćna da zaštiti slabe, ali moćna kada je recimo primjena Zakona o prekršaju, parking i tako. Nema, moćna, najmoćnija prema siromašnima kada primjenjuje zakon. Ali kada taj zakon treba zaštititi radnika onda su odjedanput slabe institucije. I sami govorite kako institucije trebaju pojačati kako bi se i slabi prije svega radnici zaštitili. Ali prije svega treba imati i političke volje da se to učini, jer to nije problem. To nije problem učiniti i kontrolirati zaista da li je taj radnik, ta radnica radio subotom i nedjeljom. To bi bilo dovoljno o evidencijskom listiću, kad bi inspekciji se omogućilo da poslodavac je dužan prikazati svakog radnog dana koliko je tko radio i to je vrlo vrlo jednostavna stvar. Možda je to propušteno ranije učiniti, evo ja mislim da postoji sada takav jedan konsenzus da se to učini jer to nije nekakva velika odnosno komplicirana stvar ako se zaista hoće.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Nevenka Majdenić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Činjenica je istina, stvarno da me pitaju, kada ćemo to urediti. Meni je drago da danas mogu sudjelovati u ovoj raspravi i da kažem evo da sam zastupala da ne rade. Mislim da je dobro kada smo već ovdje da onda i slušamo što kaže potpredsjednik Vlade. Rekao je da će biti sve više inspektora koji će nadzirati rad. Prema tome, nadzirati će se i to da li poduzetnik, odnosno vlasnik te trgovine da li plaća. A dragim mojim gospođama koje rade u trgovini kad me budu pitali sada da li moraju raditi nedjeljom, onda ću im reći da sam ja protiv da rade nedjeljom, ali da je gospodin Leko rekao da nedjeljom kada se radi, ne raditi nedjeljom je grijeh. To je gospodin Leko rekao pa ste trebali njemu replicirati i reći da grijeh je kada se radi nedjeljom. Hvala.
Zahvaljujem. Bez dobacivanja iz klupa molim vas lijepo! I uvažena zastupnica Dubravka Šuica.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine potpredsjedniče Vlade, gospođe i gospari zastupnici. Izgleda da se ova rasprava svela uglavnom na rad nedjeljom, međutim činjenica je da je zakon trebalo donijeti, odnosno da ga treba donijeti, da ga moramo sagledavati kroz značaj trgovine u ukupnom hrvatskom gospodarstvu. Čuli smo podatke od 11% bruto društvenog proizvoda, čuli smo podatak od 17,3 udjela trgovine u sveukupnoj zaposlenosti, čuli smo brojku od 260 tisuća zaposlenika što nije zanemariva brojka. Činjenica je da će se, ono u cilju uštede vremena ću skratiti možda malo raspravu. Da će se neke stvari koje ovdje nisu dorečene riješiti podzakonskim aktima i ona osnovna činjenica da je ovo prvo čitanje, jer i moja bi se rasprava uglavnom usmjerila na rad nedjeljom i na radno vrijeme, jer to je ono što me posebno zanima, a posebice jer je Dubrovnik danas ovdje više puta akcentiran, a o tome smo razgovarali na niz odbora a posebice na Odboru za turizam. To je nešto što ne možemo ovdje preskočiti, ali isto tako sam vrlo zadovoljna što je potpredsjednik Vlade danas ovdje kazao da je spreman razgovarati o radnom vremenu, znači govorimo od 6 do 21. Znači ne radi se samo o nedjelji, radi se čak o tom radnom vremenu cijelu godinu gdje mislim da je ta spremnost evo danas mene oduševljava i nadam se da ćemo to kroz raspravu do drugog čitanja uskladiti. Jer 21 sat u primorskim mjestima kada je ljetno računanje vremena, znate da je to još uvijek dan. Znači jednostavno običnim danom je puno bolje pomaknuti radno vrijeme od 7 ujutro do 22 ili nekako drugačije. I razumijem da se hoće postići jedinstvenost na razini cijele Hrvatske i da će lakše biti kontrolirati sa strane inspekcije, ali isto tako možda bi trebalo razmotriti i ono o čemu je gospodin Čehok govorio, a to je uloga lokalne uprave i samouprave u jednom dijelu, da se bar u ovim turističkim mjestima, jer smo čuli iz izlaganja i potpredsjednika i ostalih zastupnika kako je to riješeno u drugim državama, pa smo vidjeli da je u Italiji u turističkim mjestima postoje neke dakle izuzeci, a mi već sami radimo izuzetke na način što od 1. lipnja do 1. listopada kažemo da je povećana dakle povećan je promet. Budući da je povećan promet ja moram reći strategija razvoja hrvatskog turizma, stalno govorimo da idemo na dulju sezonu, mi smo u Dubrovniku postigli sezonu od 7 mjeseci, to znači od 1. travnja do 1. studenog. A stalno se zalažemo i to je neka naša mala lokalna strategija, 365 dana turizma. Kažem, Dubrovnik posebno ovdje ističem iz razloga što smo specifična sredina i bilo je govora da je bolje da manje govorimo o trgovini, a više o industriji, više o proizvodnji. I ja se slažem da bi to bilo izvrsno kad bi bilo moguće na razini Hrvatske. Ali na razini našeg malog grada, pa evo ovdje je spomenuta i ta umijeće trgovanja i Kotruljević. Činjenica je da nemamo prostora, da smo geografski posebno smješteni i da nam je trgovina jedna od glavnih grada gospodarstva. I stoga ovdje se nalazimo u svojevrsnoj kolizi ili možda čak u sukobu interesa budući da sam gradonačelnica i zalažem se za provedbu te strategije, a istovremeno bi nam bilo stalo da se na razini cijele države to riješi jedinstveno i na zadovoljstvo svih. Znači vjerujem i očekujem da ćemo do drugog čitanja i u drugom čitanju naći možda neka rješenja koja će zadovoljiti i ovo o čemu smo govorili mi iz lokalne uprave i samouprave i iz Odbora za turizam. Reći ću vam samo jedan podatak. Na primjer boravišna pristojba na razini grada Dubrovnika se plaća cijelu godinu po istoj stopi iz tog razloga, a znate da je promet u onim zimskim mjesecima znači ona četiri, pet mjeseci koje moramo priznati da nije sezona a njoj težimo, smanjen. Znači trebalo bi na neki način i to kompenzirati. Međutim ovo je jedna puno šira tema. I kažem nažalost svela se na rad nedjeljom, svela se na turističku sezonu, a tema je uređivanje Zakona o trgovini. Slažem se i suglasna sam da se uredi i bit ću za zakon. Međutim potrebno je do drugog čitanja ovo raspraviti i pokušati diferencirati i kažem od 6 do 21 sat svakim danom, to mislim da treba definitivno produžiti. Isto tako od 1. lipnja do 1. listopada je, ako već možemo tu praviti izuzeće onda možemo još proširiti par mjeseci. Isto tako nedjelja od 6 do 13 je tema za raspravu. Budući da je činjenica da se svi zalažemo za obiteljske vrednote, međutim istovremeno ovi mali dućani o kojima govorim, dakle ovdje uopće ja ne spominjem niti mislim na velike trgovačke centre, svi su oni obiteljski poslovi ili obiteljski biznisi i baš oni bi to tražili i oni to trebaju. Stoga mislim da je izvrsno da je ovo prvo čitanje i da će bit vremena za širu raspravu i da ćemo možda naći neke kompromise. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo četiri replike. Prvo je uvažena zastupnica Dragica Zgrebec.
Kolegice, vi kažete kao i gospodin Čehok prije toga, prije vas da se ova rasprava svodi samo na radno vrijeme. Odgovor je jednostavan. Zato što u zakonu koji se predstavlja kao novi Zakon o trgovini, zapravo je to i jedina bitna novina. Sve ostalo se svodi na postojeći zakon sa možda malim modifikacijama. A zašto mi kažemo da način na kako se predlaže urediti radno vrijeme u trgovinama neće riješiti problem zaposlenih? Pa upravo stoga što u mnogim trgovačkim kućama zapravo ne djeluje sindikat, vlasnici ne dozvoljavaju da se radnici sindikalno organiziraju, nemaju kolektivne ugovore, dakle ne uređuje se niti radno vrijeme niti isplata plaća nekim drugim načinom, nego što to odluči sam poslodavac. To je i razlog što mi sumnjamo da će način kako se ovdje regulira radno vrijeme postići efekte koje predlagač nama u obrazloženju ovog zakona zapravo kaže da će se postići.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Dubravka Šuica.
Pa mislim da ipak nije točno, bez obzira što nije netočan navod. Znači čuli smo ovdje da su se pojednostavnile neke odredbe iz razloga HITROReza, čuli smo da se donosi tipologija dućana, čuli smo o smanjenju sive ekonomije, čuli smo da se pokušavaju pomiriti interesi zaposlenika i potrošača, čuli smo da se definiraju razni pojmovi iz trgovine i čuli smo ono ključno zbog čega ovaj zakon ima odredbu P.Z.E., a to je usklađivanje sa pravnom stečevinom Europske unije i da će se ulaskom u Europsku uniju prestati vrijediti odredbe koje se odnose na taj dio.
Zahvaljujem. Druga replika uvažena zastupnica Ingrid Antičević- Marinović.
Ipak evo, kolegice Šuica, ja mislim da ste i vi ipak razborito govorili i otvarali probleme koje ovaj zakon ipak ne rješava pogotovo kad ste istaknuli ovaj problem u turističkim područjima. Dakle, poanta je i ovo što je kolegica Dragica Zgrebec vam replicirala, dakle da je poanta u tome da se takav rad plati, da ne bude prisilan nego dobrovoljan. I mislim da bi to bilo na zadovoljstvo sviju. Ali evo, apostrofirajući činjenicu da od 1.6. do 1.10. te radnice koje se i kolegici Majdenić, a i meni i svima vama obraćaju, nećete, očito je da ih se neće moći reći evo, uspjeli smo u tome, nećete raditi nedjeljom. Radit ćete čitav šesti, sedmi, osmi, deveti mjesec. Radit ćete. Dakle, ovaj zakon što bi rekao nekad davno ali imenujući jedan drugi zakon ZERP, sad tko se toga više sjeća, premijer, tadašnji zastupnik je rekao ni pirka ni kanjac. Eto tako je i ovaj zakon čudnovati kljunaš, ni pirka ni kanjac. Malo se radi, malo se ne radi. U biti pet mjeseci će se i dalje raditi po postojećem. Radit će roblje 21. stoljeća. Neće biti plaćeno jer se to ništa ne govori o tome najvažnijem problemu da rad mora biti plaćen bilo nedjeljom ili ponedjeljkom. To je osnovni problem. A onda ćemo mi lako doći i do nedjelje. Ali počnimo od ponedjeljka. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Morate se opredijeliti onda kaj je? Čudnovati kljunaš ili … … [[Upadica se ne čuje.]] Odgovor na repliku uvažena zastupnica Dubravka Šuica.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Ja razumijem da je ova replika iskorištena da bi se izrazili stavovi nekih drugih a zapravo nije bila neka polemika s mojim stajalištima jer meni se nije obraćao, nisu mi se obraćali prodavači ni prodavačice niti je bilo govora o plaćanju ili neplaćanju. Ja sam govorila o specifičnosti kraja iz kojega dolazim, bolje rečeno grada iz kojega dolazim. I tu je nešto sasvim drugo. Dakle, uopće nije nitko, nitko nije potplaćen nego se radi o organizaciji obiteljskih poslova gdje bi ljudi željeli dobiti šansu u vrijeme kad je pojačan promet a pojačan je sedam mjeseci a mi težimo da bude cijelu godinu da tada eventualno se naprave neka izuzeća. Znači, nije bila ova tema ali razumijem da je prigoda za ovakvu raspravu.
Zahvaljujem. Bez dobacivanja iz klupe drugi puta. Replika uvažena zastupnica Željka Antunović potpredsjednica doma.
Hvala lijepo. Pa ja bih ustvari replicirala sa izraženim visokim razumijevanjem kolegice Šuice za nešto što je u zakonu loše i o čemu je ona na vrlo blag i pristojan način govorila a to je ujednačavanje radnog vremena na području čitave Hrvatske. I tu bih ja još spomenula onaj problem s tim da turistička sezona u različitim dijelovima Hrvatske nije u isto godišnje doba. I upravo to je jedna od ozbiljnih primjedbi na ovaj zakon. Ona proizlazi iz činjenice da se nešto što treba diktirati tržište, o čemu individualno trebaju odluke donositi lokalne samouprave sukladno interesima gospodarstva, gospodarskog razvoja i građana na svom području pokušava uklopiti u jedan zakon. I kako god se taj zakon pisao, šta god se u njemu unosilo ostat će otvoreni mnogi problemi. Dodavanje nekih novih izuzetaka ili premještanje iz šupljeg u prazno kako bi rekla s lijevog na desno ili s desnog na lijevo neće riješiti problem koji ima grad Dubrovnik. Ali taj problem nema samo grad Dubrovnik. Njega imaju i mala mjesta kojima se stanovništvo utrostruči tijekom turističke sezone koji možda preko godine gotovo nemaju potrebu da postoje neke prodavaonice, postoji neka trgovina ali tijekom turističke sezone imaju itekako potrebu da im to ne bude regulirano nekim suhoparnim zakonom i stavljeno u neprihvatljive kalupe.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Dubravka Šuica.
Pa evo, ja želim odgovoriti i opet ponoviti da smo čuli spremnost Vlade i spremnost potpredsjednika razmotriti ovo pitanje do drugo čitanja i vjerujem da će tako i biti i da ćemo moći o ovome još razgovarati. Ali još ću iskoristiti ovu prigodu i kazati da 700 tisuća turista znači je prošle godine došlo cruserima u Dubrovnik što ne kažem da je to naša glavna strategija, dapače da nam se slučajno dogodila itd. Ali 90% crusing turizma zapravo cijele Hrvatske se događa u Dubrovniku. I jedan je podatak bio, ne bih sad spominjala drugi grad ali jedan dalmatinski grad u koji dolazi par crusera tjedno je imao potrošnju po institutu turizma Hrvatske, potrošnju po gostu 70 eura a u Dubrovniku se dogodilo da je potrošnja samo 30, 35 eura zbog loše ponude itd. Znači, u svakom slučaju to ne bi mi trebalo ići na čast ovdje to reći, međutim u svakom slučaju trebalo bi biti motivirajuće da na neki način podignemo potrošnju u vrijeme kad ti cruseri dolaze u Dubrovnik a nažalost većina ih dolazi nedjeljom i mi radimo sve da utječemo na te kompanije da disperziramo zapravo dolazak crusera tijekom cijelog tjedna. I ovo je možda, kažem možda sam malo imala digresiju ali je ovo zgodna prilika za raspravu o ovome još jedanput, i možda na Odboru za turizam i na nekim drugim zakonima a ne samo na ovom zakonu. Ali ovaj zakon je poslužio kao neka podloga za otvaranje rasprave.
Zahvaljujem. Uvažene zastupnice i zastupnici, još jednom upozoravam odbore da je potrebno da za vrijeme pauze odrade svoj dio posla, prorade zakone s kojima smo dopunili dnevni red. Prekidamo sjednicu do 15 sati. Prva na redu nakon pauze je uvažena zastupnica Neda Klarić. Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom, uvažena zastupnica Neda Klarić se ispričala i odustala od rasprave. Sljedeći pojedinačnoj raspravi, uvaženi zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo, dozvolite i meni da kratko komentiram Prijedlog zakona o trgovini koji mi se čini da bi trebao imati jedan drugačiji naslov a to je prije svega ne zvati se prijedlog zakona o trgovini, nego prijedlog zakona o zabrani rada nedjeljom i reguliranju radnoga vremena. Budući da se u samom zakonu najviše i materije, i najviše točaka ovoga novoga Zakona odnosi upravo na te dvije stvari a da su neke druge suštinske ili bitne stvari o trgovini taksativno samo navedeno, a da nisu dodatno razrađene zakonom. Čini mi se da je iz uvodnog obrazloženja kojega nam je ovdje iznio zamjenik premijera, odnosno ministar gdje se ovim Zakonom namjerava i može se u svakom slučaju zaštiti interes zaposlenika, budući je na sva usta, a i ovdje u raspravi rečeno i s čime se ja mogu pojedinačno složiti da poslodavci na neki način izrabljuju zaista zaposlene, da će se to ovim Zakonom ukidanjem, naravno rada nedjeljom ili tretiranjem radnog vremena kako je ovdje, ovim Zakonom rečeno, da će se to onda izrabljivanje poslodavaca prema zaposlenicima na neki način svesti u minimalne okvire. Čini mi se da je teza prilično loša, jer ako smo sa ovim rješenjima koja su ovdje predložena, i ako tako ostanu, onda će vjerojatno samo pola godine biti na neki način zaštićeni, a onu drugu polovicu godine će biti i dalje i dalje na milost i nemilost takovih poslodavaca. Čini mi se da Zakon o trgovini, ako on ostane ovakav, ne može rješavati izrabljivanje poslodavaca prema zaposlenicima, da se to može i mora riješiti nekim drugim propisima i da se to mora prije svega rješavati inspekcijskim službama koji će onda zaštitu prava radnika koja bi na ovaj način bila polovična, cjelovito znati rješavati. Budući da je rješenje o radu inspekcija a ne zabrane, jer naravno da se stvari moraju i tako smo se čini mi se i dogovorili da se to, takve stvari moraju regulirati tržištem i da tržište jedino to može regulirati ispravnost rada nedjeljom ili radnog vremena ovako kako je navedeno ili nekako drugačije. Ako se dobro sjećam, negdje u prošloj raspravi kada smo raspravljali o ljekarništvu, da skratim, o čemu smo govorili, onda je Klub HDZ-a, naravno izričito tvrdio da nije protiv tržišnog principa, ali ovdje mi se čini da ipak idu protiv tržišnog principa jer u ovom slučaju se navodno štite interesi zaposlenih i potrošača. Ja sada ne znam baš koliko se štite interesi potrošača ako im se zabranjuje da kupuju nedjeljom, ili da kupuju u vrijeme kada je, kako je ovdje ovim zakonom predloženo. Budući da, ako je tržište slobodno, onda sumnjam da bi poslodavci imali otvorene trgovine, da bi poslodavci imali otvorene centre ako u njima ne bi bilo kupaca, odnosno potrošača, a vjerojatno je navika da se, nažalost navika da se kupuje nedjeljom, više nije samo navika nego je to uobičajena praksa, i ako se to zabrani, naravno da će potrošači naći načina kako da uprazne tu svoju potrebu za kupovinom, a to je da će vjerovatno sjesti u svoj auto i kupovati će u inozemstvu a ne znam onda koja je tu dobit za državu. Naravno da tržište i jedinice lokalne samouprave također bi trebali biti dio regulatornoga sustava na način da se prije svega jedinicama lokalne samouprave o čemu je ovdje bilo riječi a i gdje je Odbor za turizam to također naglasio, treba im ostaviti mogućnost da oni sami određuju radna vremena kako je i do sada bilo ovim Zakonom koji je postojeći navedeno. Jer mislim da su oni dovoljno zreli da mogu prema svojim potrebama određivati radno vrijeme kao što su to do sada i činili i nisu ga zloupotrijebili. Tim više, što recimo, jedinici lokalne samouprave se ostavlja nešto što je minorno. Znači tu imamo povjerenje u jedinicu lokalne samouprave, ja ću samo reći, da je članak 10. stavak 5. kaže: "Nadležno tijelo jedinice lokalne samouprave može propisati vanjski izgled prodajnog objekta", ali recimo evo ne može propisati po novome radno vrijeme. Čini mi se da je to na neki način omalovažavanje jedinica lokalne samouprave, pogotovo jedinica samouprave koje se i u kojim se sredinama prije svega razvija i događa turizam. Ono što je također ovdje rečeno da će se na taj način zaštiti domaća proizvodnja ako se regulira ili zabrani rad nedjeljom, ili ako se ujednači radno vrijeme za cijelu Hrvatsku. Nisam siguran da je to, da je to dobar put kako se može štititi domaća proizvodnja ali onda ćete mi reći da je to riješeno nekim drugim člancima ovoga Zakona pa bih ja na primjer rekao da je mjere zaštite koje, članak 29. koji tretira mjere zaštite domaće proizvodnje od prekomjernog uvoza svele su se na to da će ako su u kratkom razdoblju poveća uvoz određene robe, ili u apsolutnim količinama ili relativno u odnosu na domaću proizvodnju da će se, i ako takav uvoz šteti ili prijeti nanošenjem štete domaćoj proizvodnji da će ona Vlada poduzeti odgovarajuće mjere zaštite domaće proizvodnje. Ja to želim prevesti na jednostavni hrvatski jezik. Danas je u trgovinama uvozna pašta Barila puno jeftinija nego što je to naša domaća. I sada što to znači, hoćemo li zabraniti uvoz i takove jeftinije tjestenine koja je prije svega u zaštiti potrošača jer je njima u interesu da kupuju jeftinije i kvalitetnije nisam siguran da su te mjere koje su ovako na brzinu ovdje iščitane da će one donijeti nekakvog rezultata. Ono što bih također htio reći je, ako se može u drugom čitanju popraviti, pa bilo bi dobro da možda probate i neke sugestije uvažiti iz ovih oporbenih klupa a to je prije svega članak 10. koji tretira i govori što je to trgovina na malo izvan prodavaonica. Pa piše da je tu i u proizvodnim objektima seljačkih ili obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava. Da bi bili možda konkurentniji, precizniji, a i da bi tim seljačkim gospodarstvima izašli na neki način na ruku bilo bi dobro možda da se tu još doda i da kaže se da jedanput tjedno ili mjesečno tu svoju robu mogu prodavati bez PDV-a, da bi ona bila i dostupnija i da bi zato i neki i mi mogli kupovati onda jeftinije, a kvalitetno, domaće za što se i ja zalažem. Isto tako mi se čini da je poprilično nedorečeno u tom članku 10. gdje je samo taksativno navedeno što je to trgovina na malo i koji je to oblik trgovine, pa piše da je prodaja na daljinu prodaja putem interneta i samo tu se to spominje. Nigdje nije to kvalitetno ili dobro razrađeno. Mislim da bi to trebalo budući da uzima maha puno kvalitetnije nekako razraditi zakonom, a ne podzakonskim aktima. Isto tako, zakonom bi trebalo prije svega riješiti ovim zakonom, ne pravilnikom uvjeti za obavljanje trgovine u članku 12. gdje jednostavno piše da će ministar u suglasnosti sa ministrom nadležnim za zdravstvo, ministrom nadležnim za poljoprivredu, ministrom nadležnim za graditeljstvo, pravilnikom propisati uvjete iz stavka 1. a to znači minimalni tehnički uvjeti. Ako tri ministarstva i tri ministra moraju donijeti pravilnike, onda mislim da ta tematika zaslužuje dovoljno pažnje da bude tretirana i samim zakonom, a ne dok se tri ministarstva i tri ministra nađu, usuglase onda to minimalni tehnički uvjeti neće ugledati svjetlo dana dugo, dugo vremena. I na kraju dozvolite mi da se osvrnem malo i na radno vrijeme koje je ovdje predloženo. Ono zaista ne odgovara i ne može se reći da je šaroliko radno vrijeme koje do sada imamo da je to loše i da treba biti jedinstveno radno vrijeme za cijelu Hrvatsku. Negdje, u nekim dijelovima Hrvatske zaista možda ne treba raditi od 6 u jutro do 22 sata navečer. Ali u sredinama koje se bave turizmom kao što je to Primorsko-goranska županija, Dubrovačka županija, Istarska županija i neke druge županije na neki način regulirati to radno vrijeme da ono bude od 6 pa do 21. Nema smisla. Ako dođete u Bruxelles onda u Bruxellesu u 6 sati u jutro ništa ne radi, ali vam radi od 9 ili možda čak od 10 pa do kasno u noć. Mislim da bi na takav način i takvim europskim promišljanjem ipak trebalo prije svega gledati i ovaj zakon i popraviti ga tamo gdje je moguće, ako je moguće da se on popravi. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Toliko najavljivan ovaj Zakon o trgovini kojeg često i čija očekivanje javnost je dugo dakle s nestrpljenjem iščekivala i kao što je kolega Denona rekao nekako smo već ga kolokvijalno i nazvali zakon o zabrani rada nedjeljom. Međutim, dakle što građani prije svega oni koji su zaposleni radnici i prije svega ovdje u trgovačkim lancima i općenito u trgovini jesu očekivali od ovakvog prijedloga zakona. Očekivali su prije svega da njihov rad bude nagrađen i očekivali su od toga da se pojača, odnosno da se nađu provedbeni mehanizmi kako da se provede zakon i to postojeći Zakon o radu, ali jednako tako da se on unaprijedi. Što znači da radnik mora biti plaćen u trgovini, dostojno, da od takvog rada može živjeti i on i njegova obitelj, da prekovremeni rad bude plaćen, da na vlastito bude plaćen rad nedjeljom i blagdanom kao što to pozitivni propisi propisuju. Što se ovim prijedlogom zakona smo u biti dobili? Ovdje se veličava nedjelja kao dan odmora i dobro je da jedan dan u tjednu, jer je to neophodno bude dan odmora. I čudim se kako netko može ovaj zakon proglasiti, prijedlog zakona, proglasiti takvim zakonskim rješenjem koji to omogućava. A što je sa šestim mjesecom, sedmim, osmim, devetim kada nećemo slaviti nedjelju, kada se nećemo odmarati? Rekao bi premijer Sanader za ZERP ni … [[Govornik se ne razumije.]] čudnovati kljunaš kojem se htjelo svakome ugoditi, a nije se ugodilo nikome, odnosno ugodilo se onome kojima se nije trebalo ugađati i dalje velikim trgovačkim lancima koji u okovima drže, a to država jednostavno nijemo promatra i tolerira u lancima roblje 21. stoljeća prije svega žene. Mukotrpan je tamo rad žena. I to svi znamo. I oni očekuju, prije svega te žene očekuju da se to stanje popravi, da se riješi. Možda je prvi korak eto kada je država nemoćna da osigura tu platež nedjeljom i blagdanima, dajte bar tada i ne rade. Ali to opet nije sustavno riješeno, jer će gotovo pola godine ponovo raditi i neće biti plaćeni adekvatno ni u ostale dane. Zato smo očekivali da će skupa sa ovakvim prijedlogom zakona, ali koji je trebao biti onda konzekventan nastupiti izvjesne ili bar provedbeni mehanizmi što je to zbog čega se ne primjenjuje Zakon o radu, kako taj zakon ojačati. Što je sa Zakonom o minimalnoj plaći? Kada bi svi ti trgovački lanci plaćali ono što trebaju i državi i radnicima sa daleko većom kupovnom moći ne bi mogli svi opstati. To je jasno. Dakle, njima se i dalje omogućava da stvaraju extra profit. Na čijim leđima i na čijoj grbači? Tih žena koje vrlo rano, koje ne mogu dočekati tamo mirovinu, koje će postati invalidi rada. Na čija će sredstva i na čije pleća onda opet pasti? Države. Dakle, država i uloga je države da osigura bolji život za svoje građane, da zaštiti te slabe. Ovo nije način i ovaj prijedlog zakona jednostavno se pokazuje ne kao jedno efikasno rješenje tog gorućeg problema, nego kao jedna šta, ne znam kako to reći sapunica, možda neka druga mentalna lužina kojima ćemo eto tako malo oprati nečistu savjest koju imamo prema tim ljudima. Moramo znati da na određeno vrijeme, a da velika većina upravo i rada u trgovini odnosno radnica, radnika općenito radi na određeno vrijeme i 80% svih zaposlenih u zadnjih nekoliko godina od kad je omogućen taj institut, odnosno omogućava se na žalost njegova zlouporaba 80% je takvih na određeno vrijeme iako je neprijeporno da ih se treba zaposliti na neodređeno vrijeme. Na taj način ionako slabo plaćeni postaju dodatno diskriminirani. Ne mogu podići nikakav kredit niti druga ona elementarna prava na koji način bi mogli eto koliko toliko preživjeti. Zbog čega neisplatu plaće ne tretirate kao kazneno djelo? To smo bili imali. To je ukinuto. To je jedna velika društvena opasnost. Na takav način osiromašuje se i državni fiskus i fondovi. Prema tome ja smatram s obzirom na učestalost da to nije neko rijetko ponašanje, izuzetak. Mi smo imali epidemiju takvog ponašanja 90. do 2000. godine. Na žalost već i od 2005. godine mi imamo podatak da ponovo raste broj onih koji rade a ne dobivaju plaću i šute. Radnici su preslabi da bi se borili za svoja prava, jer prava pripadaju onima koji se bori za njih, koji ima eventualno ekonomsku podlogu da bi ih mogao ostvariti. 41 tisuća zaposlenih ljudi ne dobiva uopće nikakvu plaću dan danas za svoj rad. Zar to ne zahtjeva društvenu i državnu reakciju? Zar to nije društveno neprihvatljivo ponašanje? Ovdje smo govorili o nekim grijesima i tako, pa podsjetimo se onda i riječi Pape Dobroga XXIII koji je rekao "da neisplata plaće radniku je grijeh koji vapi je do neba". To je najveći grijeh od svih grijehova. Jer time kažnjavamo i tog radnika i njegovu obitelj. 5% svih radnika i dalje prima plaću manju od 2.000,00 kuna, 18,5% svih zaposlenih ima plaću od 2.000,00 do 3.000,00 kuna, a daljnjih 24,2% između 3 i 4 tisuće kuna. Od 4.000,00 do 5.000,00 tisuća kuna ima 14,5, ukupno 62% živi ispod prosjeka i teško može pogotovo u ovim inflatornim vremenima uopće podmiriti elementarne troškove života, onu sindikalnu košaricu. U zadnjem recentnom evo istraživanju, više od 85% skoro 86% građana Hrvatske izjasnilo se da njihova primanja ne mogu pokriti te troškove, ali najteže je upravo radnicima u trgovini. Zašto to država tolerira? Hoćemo li se mi uskoro proglasiti republikom "Konzum" ili nekim drugim trgovačkim lancem? Pa mi smo vidjeli i neki su raspravljali da su to postala mjesta druženja jer država ne preuzima svoje osnovne funkcije. Svoju društvenu ulogu preuzimaju oni silom prilika pa tamo imate susreta, druženja, dječja nekakva igrališta. Dakle oni preuzimaju silom prilika ili neprilika ulogu koju treba imati država i društvo. Kako izaći iz svega ovoga? Ovo nije rješenje. Ovo je jedan mehanički nekakav sklop, eto tako da se figurira da se nešto učinilo. Nedjelju niste osigurali, jer nedjelja nije nedjelja različita od one u 6. mjesecu od nedjelje u 1. mjesecu. Ako pozivamo se da smo katolički narod koji prije svega i prema tradiciji slavi tu nedjelju kao dan odmora, koja je potrebna čovjeku i njegovom duhu i njegovom tijelu, zar je ta nedjelja u 6. mjesecu drugačija kada su i duhovi od one u 2. mjesecu, od one u 3. mjesecu. Pa nije crkva i religija samoposluga kada ćemo nešto izvlačiti što nam treba ili od sezone do sezone. Sezonska! Sezonsko kršćanstvo. Ali osnovni problem je ovdje, dakle da se plati jedan dan, ne mora to biti nedjelja, može biti i ponedjeljak ili utorak da radnik ima, ali to po postojećem zakonu ima na to pravo. Zbog čega ne osiguramo da se prava koja su inaugurirana i za koja smo se čak složili da su umanjena u odnosu na onaj prošli Zakon o radu, ali ona se ne poštuju. Zbog čega država, zbog čega vlast tako benevolentno gleda i pasivno asistira u neviđenoj eksploataciji radnika, a konkretno ovdje kada je govora u trgovini o radnicima. I kažu oslobodit ćemo tu nedjelju jer nedjelja je tim ženama potrebna da bi kući nešto mogle napraviti. Ali na žalost ni kući se ne odmaraju. Jer država smatra da je odgoj i dalje djeteta njezina briga. Da je kuća njezina briga. U Finskoj premijeri idu na porodiljni dopust. To mora postati obveza i kod nas, jer stara je pjesma …
Vrijeme.
Još evo potpredsjedniče složit ćete se, vi ćete se sjeti te pjesme još u socijalizmu. "Nedjeljom otac rumen u licu ide nedjeljom na špicu, a majka ko' obično odmora nema, nedjeljom kuha, pere i sprema." Onda bolje da radi.
Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Luka Denona.
Naravno kolegice imate potpuno pravo kada čitajući ovaj zakon kažete da je on pun izuzetaka jer zakon koji ima toliko puno izuzetaka gubi svaki smisao. Ja jesam za zabranu rada nedjeljom, ali onda neka ne rade ni restorani ni kafići, neka ne rade ni putne stanice tako da ne možemo niti putovati u inozemstvo, kupovati jeftiniju robu tamo gdje to nedjeljom radi. Ali ovako polovično čini mi se da nije u redu. I još nešto bih htio reći. Ovaj zakon nosi oznaku ovo "E", dodano je "E", znači da je negdje europski zakon. Htio bih također kolegice i ustanoviti da od te Europe negdje u početku malo imate trgovinska politika Europske unije, a u onom najvažnijem gdje se kaže ograničenje obavljanja trgovinom spominje se da je provedba, Vlada može posebnim propisom privremeno ograničiti obavljanje trgovine u slučaju: provedbe obaveze utvrđenih rezolucijama Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda. Zaboravili smo negdje nekakvu rezoluciju Europske komisije npr. ako se dogodi svinjska, kravlja, ne znam koja kuga ili ludilo ili ovčje ludilo da onda možemo i tu negdje staviti da se povežemo na tu Europu koju samo na početku imamo. Očito je da je sav ovaj izostanak izostavljanja i Europe i drugih pravih stvari koje bi rješavale trgovinu, nije namjerno, nije slučajno nego namjerno, jer da se ipak ovaj zakon samo tvrdokorno drži zbrane nedjeljom i reguliranja rada trgovina onako kako to jednoobrazno treba izgledati u Hrvatskoj, a ne primjenjujući pravila ili potrebe pojedinih dijelova Hrvatske, pogotovo onih koji žive i rade od turizma. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Vidite kolega teško je kod ovog zakona dokučiti zašto neki, zašto i ovaj prijedlog zakona, a to se često događa, nije uvijek transparentno, odjedanput dobije oznaku P.Z.E. to se nešto nama svidi pa i onda P.Z.E., jer nije objašnjeno. Ja ovdje nekako vidim da je smisao toga, bi mogao biti i u članku 57. stavku 5. koji govori o zaštiti zviždača. Pa onda vidite daje se mogućnost da to netko govori o korupciji, o nezakonju odnosno bolje reći o bezakonju, radi zaštite takvog radnika koji bi zviždao i upozoravao na takvo bezakonje, da se jamči anonimnost. Što to znači? Da je država kapitulirala pred tim i da jednostavno priznaje, ali dobro je da priznaje, ali treba onda naći adekvatan odgovor, a ne da jamči takvom samo anonimnost. Dakle, to je nešto što ćemo ga kao prikrivenog svjedoka koji je na nešto ukazao, nešto je potiho rekao, i nitko živ više ne zna što je on to rekao, niti javnost zna što je on to rekao. A kako ćemo se onda i boriti protiv korupcije, protiv tako jednog najopasnijeg vida bezakonja ukoliko te stvari upravo ne izađu na vidjelo? Prema tome poanta bi trebala biti u tome, u jednoj apsolutnoj podršci prije svega, apsolutnoj jednoj političkoj klimi da on uživa zaštitu, a onda i normativnoj zaštiti takvih ljudi. A ovdje mu se eto jamči anonimnost kako se on na nekog pritužio i onako to nitko ne zna. A sada će još eto, sad ga i potičemo da ćemo štititi to i da nećemo nikom živom reći koga je on to pritužio.
I druga replika uvaženi zastupnik Niko Rebić.
A ispada da kolegice Antunović, da je 2000. kad ste vi došli na vlast za radnike sve bilo med i mlijeko, a zaboravljate da ste upravo vi donošenjem Zakona o radu obespravili radnike, pretvorili ih dakle u roblje u trgovačkim lancima, omogućili da ih se izrabljuje. I sad je vrhunski cinizam da upravo vi koji ste ih tako obespravili, sad se borite da te žene u lancima rade i blagdanom i nedjeljom i pravdate to pravom na rad. A zapravo svi znamo da ne plaćaju ni redovni rad, a kamoli da će platiti prekovremeni. Zato mislim da niste vjerodostojni kad govorite o tom.
Zahvaljujem. Odgovor uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega Rebiću! Trebali biste znati da je ovo nova stara vlast i da ste bili na vlasti još od 2004. godine. Pa taj zakon koji govorite da je bezakonje prema radniku, da je to unazađenje njegova, da su unazađena njegova, zašto ga niste promijenili? Međutim nije problem … … [[Upadica se ne čuje.]] Ne mijenjate sa ovim gospodine. Pogledajte uopće kako se zove zakon. Dakle, stvar je u tome i ja sam govorila o tome da se i takav zakon, ja kažem da ga se ne treba čak unaprijediti nego što je žalosno da se taj zakon ne primjenjuje. A da su sindikati čak bili, kada je bila prijetila opasnost u prošlom mandatu da se još unazade prava radnika stali u obranu i govorili kako je taj zakon dobar. A sjetite se još ovih stvari, možda se priboravili, da ste zabranili, o tome egzistira još uvijek zahtjev za ocjenu ustavnosti, ali Ustavni sud očito ima prečeg posla jer još nije riješio taj predmet, zabrana okupljanja na Markovu trgu, gdje ste zabranili tim obespravljenim radnicima da se uopće dođu pritužiti. A također zaboravljate da do 2000. godine, raditi a ne dobivati plaću je bila najnormalnija stvar. I da su se stvari do 2000., do 2004. godine u tom smislu itekako unaprijedile, da smo donijeli kazneno djelo neisplatu plaća radniku i čitav niz stvari. Ali nažalost on je doživio neslavnu propast jer ti zakoni su stavljeni van snage. Ali imali ste dovoljno vremena, nešto je bilo i od strane Ustavnog suda treba otvoreno reći, ali iz čisto proceduralnih razloga, jer vi tada niste glasali za takav zakon, a jasno je i zašto, jer smo tražili veću zaštitu radnika ali i sankcioniranje gospodarskog kriminaliteta, pa se ni ove sve takve stvari koje su se događale '90.-tih godina, a koje se sada potežu po mnogim sudovima i stranim i domaćim doživljavaju ovakav epilog sa ogromnim naknadama. Ali da ste onda vi to imali ili imali još vremena ne bismo doživljavali ovakav … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Zahvaljujem. Ja bi vas molio da se držite vremena koje je dovoljno za odgovor. To je po našem propisu. Držimo se njega, kao što tražimo od drugih da se drže zakona. Imam jednu obavijest. Odgađa se treća sjednica Odbora za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu Hrvatskog sabora koja je sazvana za četvrtak 27. ožujka 2008. godine u 8,30 sati u dvorani "Josipa Jelačića", predsjednik odbora Zvonimir Mršić. Uvaženi zastupnik Tomislav Vrdoljak.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, predstavnici Vlade, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Nacrt prijedloga Zakona o trgovini. Trgovina ima značajnu ulogu u razvoju hrvatskog gospodarstva. To se može razvidno vidjeti i u podacima Državnog zavoda za statistiku za razdoblje siječanj-rujan 2007.godine. Udio trgovine u BDP-u prema toj statistici iznosi 11%. Broj zaposlenih u trgovini u odnosu na ukupan broj zaposlenih u Republici Hrvatskoj je 17,3% ili točnije danas u trgovini radi negdje oko 260 tisuća zaposlenih. Cilj koji se želi postići donošenjem novog Zakona o trgovini je u domeni nacionalnog zakonodavstva stvoriti dobar pravni temelj koji će trgovini omogućiti odgovarajući rast i razvoj uz vođenje interesa za stvaranje jednakih uvjeta za poslovanje gospodarstvenika, vođenje računa o suzbijanju zlouporaba na svim razinama koje se u ovoj važnoj djelatnosti događaju. Siguran sam da će ovakav pravni temelj u konačnici uz pozitivne učinke za gospodarstvenika rezultirati pozitivnim učincima kako za zaposlenike tako i za potrošače. Na ovom zakonu se intenzivno radilo nekoliko godina i u izradi su bila uključena sva relevantna tijela usko povezana sa ovom djelatnošću kao što su: tijela državne uprave, Hrvatska gospodarska komora, Hrvatska obrtnička komora, Hrvatska udruga poslodavaca, Hrvatski caritas, Ured za socijalno partnerstvo Vlade Republike Hrvatske, Sindikati trgovine, Udruženje trgovaca i hrvatski izvoznici. Primarna zadaća hrvatske trgovine kao uslužne djelatnosti je potrošačima osigurati dostupnost proizvoda i usluga koji svojim cijenama i svojom kvalitetom odgovaraju njihovim potrebama. Sve ovo navedeno postiže se kroz povećanje efikasnosti i konkurentnosti trgovine kroz ravnomjerniji prostorni raspored trgovačke mreže, jače povezivanje trgovine i industrije, ravnomjerno širenje trgovina u regiji, promjenu odnosa prema kadrovima i kroz prava i obveze zaposlenih. Uvjeren sam da će se donošenjem i primjenom novog Zakona o trgovini suzbiti nelojalna tržišna utakmica i minimizirati neregistrirana gospodarstva a što je jedna od temeljnih zadaća Vlade Republike Hrvatske. Ovaj novi Zakon o trgovini podijeljen je u desetak cjelina. Ja ću se u ovoj svojoj raspravi osvrnuti posebno na dio koji govori o radnom vremenu trgovina. Do sada je u Republici Hrvatskoj bio na snazi Pravilnik o radnom vremenu prodavaonica i drugih oblika trgovina na malo koji predstavlja pravni okvir na temelju kojeg gradovi i općine odnosno poglavarstva gradova i općina donose odluke o radnom vremenu trgovina. I upravo zbog toga u Republici Hrvatskoj vlada šarolik pristup reguliranja radnog vremena uz otežano provođenje nadzora. Slijedom navedenog potrebno je pitanje radnog vremena urediti tako da bude jedinstveno za cijelo područje Republike Hrvatske i to tako da se odredi radno vrijeme po naznačenim obilježjima, tjedno radno vrijeme, radno vrijeme nedjeljom i blagdanima. Ovim prijedlogom zakona radno vrijeme u djelatnosti trgovine bit će uređen na način da će nedjelja kao i svi blagdani koji su uređeni Zakonom o blagdanima, spomen danima i neradnim danima biti neradni dan. Naime, nedjelja će biti bazno neradni dan uz mogućnost rada određenih prodavaonica kao izuzeća pri čemu će se voditi računa o opskrbi potrošača robama koje su nužne u svakodnevnom životu, robama koje osiguravaju nesmetano funkcioniranje društvene zajednice i nesmetan pristup informacijama kao i robama koje su vezane uz poštivanje kulturnih i obiteljskih tradicija te potreba turista. Naravno da se neću ponavljati i govoriti koje su to trgovine koje su izuzete od zabrane rada nedjeljom ali što se tiče zabrane rada nedjeljom postoje određena izuzeća zbog povećanja priliva potrošača u određenim dijelovima godine te dana mogućnost da nedjeljom rade sve vrste prodavaonica od 6 sati do 13 sati i to u razdoblju od 1. lipnja do 1. listopada kao i tijekom prosinca mjeseca. I također je ovim zakonom dana mogućnost da rade određene trgovine u sklopu bolnica, lječilišta, toplica, hotela itd. ali naravno opet u skladu sa radnim vremenom tih objekata. Od davnih vremena javila se i potreba za danom odmora i za danom koji se posvećuje Bogu i obitelji. Kršćani su uzeli nedjelju kao dan Gospodnji jer je nedjelja dan Kristova uskrsnuća. Pa vratimo li se i na početak stvaranja vidjet ćemo u knjizi postanka da je i sam Bog nakon što je šest dana stvarao svijet sedmi dan počinuo. I stoga ću citirati: "I sedmoga dana Bog dovrši svoje djelo koje učini i počinu u sedmi dan od svega djela koje učini. I blagoslovi Bog sedmi dan i posveti jer u taj dan počinu od svega djela svoga koje učini.". Ako je Bog sedmoga dana predahnuo tj. otpočinuo treba predahnuti i otpočinuti čovjek koji u svom životu treba izmjenjivati rad i počinak. Na kraju ću ovo svoje izlaganje završiti sa citatom iz dokumenta drugog vatikanskog sabora, u dokumentu koji se zove Crkva u suvremenom svijetu koji kaže, citiram: "Dan Gospodnji pridonosi da svi imaju dovoljno odmora i slobodna vremena za obiteljski, kulturni, društveni i vjerski život.". I na temelju svega ovoga što sam rekao prihvatit ću izmjene Zakona o trgovini. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jedan ispravak netočnog navoda i tri replike. Ispravak netočnog navoda Nenad Stazić.
Kolega Vrdoljak je u svojoj inače nadahnutoj raspravi pobrkao dane u tjednu. Citirajući postanak on stalno to citira i govori kao da se odnosi na nedjelju. Odnosi se kolega na subotu.
Hvala lijepa. Replika zastupnik Davor Bernardić.
Poštovana potpredsjednice, poštovani i uvaženi kolega, kolegice i kolege. Pa vi ste rekli da će se ovim zakonom smanjiti broj neregistriranih poduzeća odnosno siva ekonomija. Ja vas moram razočarati ali morat ću razočarati i sve hrvatske građane. Nažalost, kad se u petak taj zakon i donese i u ponedjeljak odnosno kad slijedeći tjedan i kad stupi na snagu vidjet ćemo već u prihodovnoj stavci proračuna za 2009. da se to neće dogoditi. Siva ekonomija u Hrvatskoj se može procijeniti na 11 milijardi eura, znači što je oko 80 milijardi kuna. Da bi se taj prihod projicirao na prihod samo od dodane vrijednosti u državnom proračunu bi svake godine trebalo biti negdje više između 7 do 10 milijardi kuna. Vidjet ćete da se to neće dogoditi. S druge strane prijava same sive ekonomije kroz članak zakona koji se odnosi na zaštitu zviždača je napisana samo na deklarativnoj osnovi, dakle kaže, citiram: "Obraćanje radnika zbog osnovane sumnje na korupciju ili u dobroj vjeri podnošenje prijave o toj sumnji odgovornim osobama ili nadležnim tijelima državne vlasti ne može biti razlog za otkaz ali se može dobiti otkaz.". Dakle, ne može biti razlog. I pitam ja vas koliko će zapravo ljudi svoju pravdu tražiti na sudu izvan znači na institucijama a izvan svog radnog mjesta. Dakle, prvo bih rekao da je općenito ta stavka što se tiče samih zviždača ne treba biti ovdje nego treba biti u Zakonu o radu. Samim uvođenjem ovdje u Zakon o trgovini ona je promašena a s druge strane i ne definira dobro taj problem. I evo, ja vas uvjeravam a pogotovo i zbog ovih razlika u prihodovanju samih stavki i kroz rad nedjeljom a i zbog ovih stvari o kojima sam prije govorio da taj prihod sigurno neće biti veći evo ja vas tu i nažalost sve hrvatske građane moram razočarati. Hvala.
Hvala lijepo. Druga replika zastupnik Luka Denona.
Pa naravno da se ja sa kolegom slažem da ćemo podržati ovaj zakon, ali nažalost meni se čini da je malo uvredljiv zakon koji kaže da jedinica lokalne samouprave može propisati vanjski izgled prodajnog objekta ali kao nedonoščad joj ne damo i uzimamo joj to pravo koje je do sada imala da određuje i može odrediti radno vrijeme trgovina na svom području. Mislim da to nije dobro, ako idemo, i puna su nam usta decentralizacije, treba vjerovati i u te ljude koji do sada još uvijek nisu to svoje pravo na neki način kompromitirali da im ostavimo i to pravo da oni, pogotovo u turističkim regijama određuju sami radno vrijeme svojih trgovina. Nepristojno je da to ujednačeno bude u cijeloj Hrvatskoj kada negdje možda nema potrebe da trgovine rade od 6 do 21. A ja se ipak uzdam u našu hrvatsku domišljatost. I vjerujem da će razne Bile, Konzumi i ostali iskoristiti naravno članak 61. stavak 4. pa će nedjeljom u autokampovima instalirati svoje trgovine i vuk sit, koze cijele, nećemo raditi nedjeljom, ali u autokampovima ćemo moći kupovati, isto tako kao da kupujemo bilo gdje drugdje.
I treća replika, zastupnik Zoran Vinković.
Uvažena potpredsjednice, pa evo, na tragu ovoga što je rekao i gospodin Stazić uvaženom kolegi moram reći da taj dan kada je Bog otpočinuo od, prilikom stvaranja svijeta nije bila nedjelja nego subota. Dakle, i to nema nikakve veze sa ovim Zakonom o trgovini. Apsolutno nikakve veze nema sa Zakonom o trgovini. Ja sam vas saslušao, saslušajte i vi mene. Naime, želim reći da sukladno, sukladno i Zakonu o blagdanima u Republici Hrvatskoj, slično kao, s obzirom da je, činjenica je da je Hrvatska zemlja koju većina građana čine katoličke vjeroispovjesti, ali i Zakonom o blagdanima i pravima manjina je dopušteno da i ostale manjine imaju pravo na neradni dan prilikom Božića, prilikom Uskrsa, Bajrama i tako dalje. Pa mislim da ovdje ovaj Zakon kao prvo dovodi diskriminira i druge i pripadnike drugih vjeroispovjesti. S obzirom da imam i raspravu poslije toga, s ovim ću, s ovim ću zaključiti.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, zastupnik Tomislav Vrdoljak.
Zahvaljujem, poštovana potpredsjednice, evo imam potrebu odgovoriti i kolegi Zoranu ali i kolegi Staziću. Naime, kada se govori o knjizi Postanka, dakle, radi se o vremenu židova, gdje je bila subota blagdanski dan, a ja sam u svom izlaganju, ako ste me dobro slušali rekao da smo kršćani uzeli nedjelju za dan Gospodnji zbog toga što je nedjelja dan Kristova uskrsnuća, a i kod nas je nedjelja neradni dan.
Idemo dalje. Idemo dalje sa raspravom. Na redu je zastupnica Zdenka Čuhnil.
Uvažena potpredsjednice, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Zakon o trgovini koji je donijet 96. zaista u 12 godina morao je doživjeti mnoge izmjene i dopune, budući da su se mijenjali i uvjeti rada, liberalizacija trgovine, ulazak stranog kapitala i stranih trgovačkih lanaca, do svakako novih oblika elektroničnog trgovanja. Radi se o djelatnosti koja je u stalnoj ekspanziji, djelatnosti koju mnogi nazivamo i motorom ili pokretačem društva i ako tome dodamo da njen udio u bruto domaćem proizvodu iznosi gotovo 11%, da je krajem 2007. godine broj zaposlenih iznosio cca. 260 tisuća ili 17%, od ukupnog broja zaposlenih u Republici Hrvatskoj, tada zasigurno ova djelatnost zaslužuje novi i kvalitetniji zakon. No, da li je ovaj Zakon takav i može li on osigurati za sve subjekte ravnopravne tržišne uvjete, suzbijati nelojalnu konkurenciju, minimalizirati sivu ekonomiju, definirati zaštitne mjere pri uvozu, osigurati zaposlenicima u trgovini četrdeset satno radno vrijeme uz najviše 10 sati prekovremenog rada ili možda bolje reći 8 sati prekovremenog rada budući da ćemo uskoro morati mijenjati i te elemente. I na kraju da li možemo na temelju ovoga Zakona imati zadovoljnog potrošača, a ja bih rekla posebno ako je taj potrošač turist jer ipak smo mi turistička zemlja. Jesmo li djelatnost trgovine kao tako važnu gospodarsku granu, zaista ovim Zakonom postavili u funkciju i interesa države u interesu gospodarstvenika, radnika ali i potrošača? Ja bih ipak rekla da nismo. Jer pogledajmo kakvo stanje imamo danas. Treba pogledati zaista plaće mnogih trgovaca o čemu je danas ovdje i bilo riječi i shvatiti ćemo da je to zaista jedno ropstvo u suvremenom obliku divljeg kapitalizma, odnosno gdje profit zaista ne poznaje niti humanost niti vrednote čovjeka, gdje su trgovci kao najbrojnija radna snaga, plaćeni zaista često poput robova, izrabljivani, ucjenjivani svojim radnim mjestom, o onome da su često neprijavljeni, jednako tako dosta je već mojih prethodnika reklo. Predsjednica sindikata nedavno je tvrdila da gotovo 40 tisuća prodavača radi sve nedjelje u godini, da većinu blagdana ili čak 90%, odnosno i većinu blagdana a da čak 90% za to nije niti plaćeno. Ja se zaista pitam kako to u jednoj pravnoj državi gdje postoji i Zakon o radu i Zakon o trgovini je moguće. Jer mi donosimo novi Zakon ali postojeći je još uvijek na snazi. Je li to rezultat nedovoljnog broja inspektora o čemu smo često upozoravali. Je li to rezultat niskih kazni ili je to rezultat zaista previše prekršaja koji idu u zastaru što se poslodavcima isplati. Mislim da bi netko prvo morao ipak odgovoriti na ta pitanja. Jer zatvaranjem trgovina nedjeljom ili rad samo 5 mjeseci ovu problematiku vezano uz ovako plaćene trgovce, uz ovako potplaćenu radnu snagu zasigurno neće riješiti. Još mi je čudnije definiranje radnog vremena nedjeljom od 6 sati do 13 sati, a toliko se brinemo da taj radnik bude zaštićen a s druge strane dozvolimo mu da bar u nedjelju odspava, da počnemo raditi kasnije, odnosno ako smo već kopirali europske zemlje, onda smo trebali vidjeti da tamo nedjeljom nitko ne počinje raditi u 6 sati, a mi pokušavamo upravo nametnuti 6 sati pa do 13 sati. S druge strane sva naša istraživanja iz prošle godine su pokazali da zaista više od 60% građana obavlja kupovinu nedjeljom i ja mora reći da pripadam i ja njima i da zaista gledajući te šopinge vidim obitelji koji se druže u tom šopingu, koji u tom šopingu ručaju, i slušajući ovdje kolegicu Ingrid koja ovdje nije zasigurno da ta mama ili ta žena ima više od toga, ako se nalazi u šopingu jer inače bi doma kuhala, tata bi otišao s prijateljima u kafić, a djeca bi tako i tako bila prepuštena televiziji, Internetu, ili da ne kažem ulici. Prema tome, ovdje je barem većina djela obitelji na okupu. Imamo ovdje i treću kategoriju nezadovoljnih ovim predloženim radnim vremenom, odnosno zatvaranjem trgovina pet mjeseci, a to su male obiteljske trgovine o čemu je govorio naš kolega Kajin. One male kvartovske trgovine koje rade zaista svih sedam dana i koje su uvijek upravo zbog velikih lanaca na granici rentabilnog poslovanja i zatvaranjem nedjeljom zaista će morati zatvoriti ona svoja vrata. No, tome će svakako još više doprinijeti iznimke koje smiju nedjeljom raditi i normalno da i te iznimke potiču nepoštenu tržišnu utakmicu. Ja ću ovdje samo spomenuti trgovine tiskom i benzinske postaje iako ovdje ih je nabrojano desetak u iznimkama. Ali zasigurno i trgovine tiskom i benzinske postaje pretvorit će se u paralelne, ali loše trgovačke lance. Jer novinski kiosci već danas prodaju gotovo sve, jedino još ne kruh i ako će ga dobro upakirati zasigurno će moći prodavati i kruh. Jednako tako i na benzinskim postajama. Prema tome, ako veliki dio Europe i administrativna, bez administrativnih ograničenja dozvoljava rad nedjeljom. Znamo Irska, Švedska, Engleska, katolička Poljska također dozvoljava rad nedjeljom do 18,00 sati. Jednako tako Slovaci, Mađari i Česi sami određuju kada im se isplati raditi, jer i za poslodavca i za radnika krajnji cilj bi trebao biti i razvoj tvrtke, ali i zadovoljni kupac. Ja moram reći da zasigurno ovo zatvaranje trgovina nedjeljom, barem u ovim mjesecima ponovo će aktualizirati shoping u našim susjednim zemljama. Ponovo ćemo zapošljavati trgovca Mađarske, trgovca u Sloveniji, a da ne govorim o sredstvima koja ćemo ostavljati u susjedstvu umjesto doma. Istovremeno moramo biti svjesni da u Hrvatskoj se godišnje stvara nešto više od 20000 radnih mjesta što zasigurno nije dovoljno za gotovo 270000 još uvijek nezaposlenih. To znači da nam je svaki šesti stanovnik u najboljoj životnoj dobi bez posla. Jednako tako još uvijek 7% zaposlenih ne prima plaće na vrijeme što čini gotovo 70 do 80000 radnika i mislim da sve ovo nam ne daje pravo na zatvaranje trgovina jer ono će proizvesti otpuštanje radnika. Već mislim da prije svega svi zajedno trebamo definirati kako, kako donijeti kvalitetne propise ali još više kako provesti propise da svaki rad bude i plaćen. Možda to izgleda i apelirajuće. Ja vam moram reći da dolazim iz manje sredine i da sredine malih gradova, malih općina jedina radna mjesta koja se otvaraju u ovo vrijeme su radna mjesta trgovina na koje kandidira i po 200 zahtjeva čak inženjera koji su spremni raditi i za ovakvu lošu plaću od 1500 i 2000 kuna. No, zasigurno da ovaj zakon ima i vrijednih članaka, odnosno ono što je vrijedno u ovom zakonu je upravo propisivanje mjera zaštite domaćih proizvoda od prekomjernog uvoza. Ako takav uvoz nanosi štetu domaćoj proizvodnji bilo da se radi o količinskom ograničavanju, kvotama, bilo da se radi o carinama. Neću sad da vidim da već mi se svjetlo pali, ali htjela bih samo podsjetiti na probleme naših voćara. Uvoza jabuka pred same berbe kad se prazne europska skladišta, kada se dampinškim cijenama zaista izvozi iz Europe sve, kada naše jabuke se moraju predavati u bescijenje, jer normalno još uvijek nemamo niti adekvatna skladišta da ne kažem sve ono što bi uz to išlo. I stoga zaista važno je da se mjera počne provoditi, da se počne odnositi na sve robe neovisno o zemlji porijekla. Ali moram izraziti jednu bojazan kada su u pitanju, kada je u pitanju ispisni postupak i dokazivanje uzročne veze između povećanog uvoza određene robe i štete na domaćem proizvodu. Iako ispitni postupak zaista može zahtijevati i fizička osoba i pravne osobe odnosno udruženja, bojim se da vremena trajanja istog postupka će biti predugačko i poznavajući našu administraciju isto bi trebalo ograničiti nekim rokom. I na kraju moram reći da zaista bi bilo poželjno da reguliramo kvalitetniju zaštitu, da reguliramo plaćanje našeg radnika u trgovini umjesto zatvaranja. Mislim da je to apel bio i svih dosadašnjih govornika, a mislim da bismo tako postigli zasigurno zadovoljstvo i trgovca i potrošača što bi nam trebao biti cilj. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Jedna replika. Davor Bernardić.
Poštovanje. Pa evo samo me zanimalo većina vaše rasprave je bila zapravo u smjeru ovih neslaganja sa nekakvim odredbama ovog prvog čitanja zakona, pa me zanima da li vi u načelu ili je to stav možda i kluba nacionalnih manjina dajete podršku zakonu u ovom obliku ili ipak ne.
Nisam govorila u ime kluba manjina, a govoreći u svoje osobno ime ne dajem podršku zabrani rada nedjeljom, odnosno da nedjelja bude neradni dan, već i time što svi vjernici ne slave u isti dan. Prema tome, diskriminirajući neke vjernike već time ovaj zakon ne pridonosi poboljšanju već naprotiv pridonosi onome da neki budu diskriminirani. Ja osobno ga ne podržavam i uvijek sam za to da reguliramo rad i plaćanje rada, a da će sve ostalo regulirati samo tržište koje kod nas je slobodno.
Bio je ovo odgovor na repliku kolegice Ćuhnil. Slijedeći za raspravu je zastupnik Miljenko Dorić.
Gospođo potpredsjednice, uvažene predsjednice Vlade, kolegice i kolege. Obzirom da je kolega Lesar već vrlo iscrpno iznio stavove Hrvatske narodne stranke ja ću ovdje biti maksimalno kratak posebno što sam pažljivo slušao vaša izlaganja i jedino čime moram biti pomalo razočaran je činjenicom da se i kod ovog zakona ponavlja uvijek ista priča, crno bijela priča, a to nije dobro. Naime, umjesto da kolegice i kolege kolektivnim ugovorima i sindikalnom većinom rješavamo pitanje rada nedjeljom unutar pojedinih gospodarskih grana mi se odlučujemo za parlamentarnu većinu i nadglasavanje u ovoj sabornici. Mislim da to nije dobro. Umjesto da zakone usklađujemo sa stvarnim potrebama hrvatskih radnika i hrvatskih građana vidimo da politički interesi ponekad su bitno različiti u odnosu na njihova očekivanja i naših radnika i naših građana. Ja kolegice i kolege dolazim iz jedne turističke regije i bilo bi za očekivati da ću podržati onaj dio ovog zakona koji se odnosi na rad nedjeljom, odnosno da će trgovine biti otvorene nedjeljom. Međutim, recite mi šta ću ja odgovoriti mnogobrojnim turistima kad me budu pitali kako to da u nedjelju u jutro mogu kupiti vodokotlić, a da u nedjelju po podne ne mogu kupiti ni sok, ni sir, ni osnovne prehrambene artikle. Isto tako turisti će nedjeljom prije podne moći kupiti automobilsku gumu, a isto popodne iste večeri naići će na zatvorena vrata naših muzeja, galerija, kulturnih ustanova. Da li smo kao država trebali više učiniti da sa regionalnom zajednicom, sa lokalnim zajednicama da dogovorimo kako kvalitetno izaći u susret stvarnim potrebama naših turista. Konačno kada su turisti u pitanju, ovaj zakon ako ga malo bolje pogledate, priznaje samo jednu grupu turista. To su turisti kupači. Oni koji dolaze ljeti u Hrvatsku, oni turisti koji dolaze u našu zemlju da obiđu naše kulturne i prirodne ljepote izvan sezone, ljetne sezone, oni dakako nisu predmetom ovoga zakona niti njima izlazimo u susret. Dakle kolegice i kolege umjesto da zakonom sustavno riješimo pitanje rada nedjeljom, mi se danas bavimo isključivo trgovinama, a na našim je klupama zakon kojeg bi ja nazvao hibridom hibrida. Kolegice i kolege nije problem u radu subotom ili u radu nedjeljom, to je najmanji problem. Problem je u radu i u nagrađivanju rada. Ova dva pojma gotovo su potpuno nestala iz hrvatskog političkog rječnika. Kolegice i kolege u tome je naša tragedija. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Sljedeći je na redu za raspravu, zastupnik Marin Brkarić.
Gospođo potpredsjednice, cijenjeni predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Ja ću isto nastojati kratko nešto reći o samom prijedlogu Zakona o trgovini. Prije svega s razloga što je i sam potpredsjednik Vlade rekao da se tekst zakona koji je u prvom čitanju, vjerujem može poboljšati sa primjedbama, prijedlozima i nas ovdje zastupnika i samih odbora. Ono što bih ja rekao o samom prijedlogu zakona, normalno reći ću nešto o samoodređivanju radnog vremena. Naznačio bih da je ovaj prijedlog zakona korak natrag, korak natrag s obzirom da ovim prijedlogom zakona mi dokidamo i neke male ovlasti jedinica lokalne samouprave, općina, gradova, jer znamo da važećim zakonom, odnosno pravilnikom ovlasti određivanja radnog vremena imaju jedinice lokalne samouprave, njihova poglavarstva. Znači idemo ka centralizaciji neovisno što smo se svi pomalo i opozicija i vladajuća koalicija pa i Vlada Republike Hrvatske u svom programu rekla je ili naznačila je decentralizaciju koja će se početi bar načelno dešavati u ovom četverogodišnjem razdoblju, a vidimo upravo suprotni trend, znači dokidaju se ovlasti jedinica lokalne samouprave i prenosi se i ova ovlast određivanja radnog vremena na centralnu državu. Evo to je jedan razlog zašto ne mogu podržati ovaj prijedlog zakona, ali vjerujem da će se on poboljšati kroz proces drugog čitanja. Drugi dio rekao bih što se tiče samog određivanja radnog vremena u članku 58. i članku 60. predlagač zakona i nosioc izrade zakona Ministarstvo gospodarstva vjerujem da su se trudili da odrede jedinstveno radno vrijeme za Republiku Hrvatsku za sve trgovačke radnje od 6 do 21 sat. Ja bih rekao da je Hrvatska bogata upravo svojim različitostima, reći ću i povijesnim i zemljopisnim i kulturnim i gospodarskim. Upravo te različitosti nas da tako kažem bogate, a mi na ovaj način određujući jedinstveno radno vrijeme za sve trgovačke radnje, prodavaonice, sajmove itd. mislim da ne činimo dobro. Mislim ne činimo dobro s razloga što ovaj dio posla sigurno mogu na najbolji način obaviti jedinice lokalne samouprave, općine i gradovi. Evo reći ću još što se tiče i samih turističkih mjesta i ja tražim da se posebno za turistička mjesta neovisno da li se ona nalaze na obali ili u kontinentu, naprave određene iznimke. Radno vrijeme do 21 sat. Ja bih rekao trgovačka djelatnost je nadopuna turističke djelatnosti. Naši gosti bili oni domaći ili strani, tek nakon 21 sat jer znamo da je to i vrijeme večere, izlaze u šetnju, a samim time ugođaj svih tih turističkih mjesta, šetnica je i razgledavanje i kupovanje. Ne radi se o kupovanju ni kruha ni parizera kao što je ovdje spomenuto nego radi se o kupovanju naših autohtonih proizvoda, suvenira koji istina jesu i autohtoni i strani ili uvozni, ali jedan užitak kupnje, jedan užitak da tako kažemo dodatka turističkoj ponudi mislim da time ćemo učiniti ja kažem jednu veliku štetu posebno turističkom gospodarstvu cijeneći da je trgovina značajnim dijelom skoro jednu trećinu učestvuje u ukupnom turističkom proizvodu. I evo ja bih se na kraju založio da ovaj segment znači radnog vremena u djelatnosti trgovine, Vlada Republike Hrvatske i resorno ministarstvo još jednom dobro razmotre i da se omogući jedan liberalniji pristup u određivanju radnog vremena. Svakako zalažem se da taj posao obavljaju jedinice lokalne samouprave, općine i gradovi. Hvala vam.
Hvala lijepo. Za raspravu je na redu kolegica zastupnica Marija Pejčinović Burić.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Gospođo državna tajnice, gospođo pomoćnice ministra, kolegice i kolege. Pa evo u raspravi koju smo čuli danas bilo je osporavano, odnosno dovedeno u pitanje zašto je ovaj zakon jedan od onih 121 zakon koji smo usvojili u nacionalnom programu za pristupanje Europskoj uniji.
Hvala lijepo. Na redu je zastupnik Ante Kulušić.
Hvala. Potpredsjednice, uvaženi članovi Vlade, kolegice i kolege. Ponovit ću par rečenica koje smo ovdje čuli danas sto puta koji značaj trgovina ima za razvoj hrvatskog gospodarstva i da u trgovini radi 260 tisuća ljudi. Mislim da je osnovni cilj ovog zakona stvoriti bolje uvjete rada, bolju uslugu prema potrošačima te stvoriti preduvjete za nižu cijenu proizvoda. Sve će se ovo provesti kroz povećanje efikasnosti i konkurentnosti trgovine, ravnomjerniji prostorni raspored trgovačke mreže, jače povezivanje trgovine industrije, promjene odnosa prema zaposlenicima odnosno prava i obaveze zaposlenih. Nigdje se ovdje ne kaže da se radnicima ne treba platiti i da neće biti nagrađeni. Mislim da nema onoga građanina u Hrvatskoj koji ne želi da radnik bude kvalitetno plaćen i da bude nagrađen za svoj rad. Apsolutno sam za to da se uvede zabrana rada nedjeljom osim naravno ljeti zbog većeg priliva potrošača od 1. lipnja do 1. listopada i tijekom prosinca sve trgovine u ovo vrijeme mogu raditi kao što se ovdje čulo sto puta od 6 do 13 sati a sve ostale dane od 6 do 21 sat. Da li je ovo dobro pogođena satnica ili nije mislim da se o ovome još može raspravljati. Da li pitanje radnog vremena treba biti jedinstveno za čitavo područje Hrvatske i o tome se možda može još raspravljati. Ali u svakom slučaju treba se uvesti onako da bude najkvalitetnije za čitavu Hrvatsku. Novi Zakon o trgovini propisuje tko na tržištu može obavljati djelatnost trgovine. Uz pravne i fizičke osobe registrirane za obavljanje ove djelatnosti djelatnost trgovine mogu obavljati i nositelji seoskih gospodarstava ili obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava. Još jedna novina je donošenje pravilnika kojim će se propisati uvjeti za obavljanje poslova direktne prodaje putem zastupnika kako bi se spriječila pojava sive ekonomije. Ova djelatnost trenutno nije zakonski regulirana i predstavlja nelojalnu konkurenciju. Ukinut će se obaveza vođenja popisa robe na malo, vodit će se na jednostavniji način nego što je propisano sadašnjim zakonom. Novim zakonom nadležna inspekcijska tijela imat će veće ovlasti. Odredbe ovog zakona koje reguliraju trgovinsku politiku i poslovanje sa inozemstvom a koje će ostati na snazi ulaskom u Europsku uniju odnose se na trgovinske odnose sa trećim zemljama odnosno na nečlanice Europske unije. Nedjeljom i blagdanom bit će točno precizirano tko i kako može raditi a opet ću ponoviti da ovisi od područja da li je satnica predložena dobra ili nije, o tome se još može raspravljati. Novim zakonom propisana je zaštita radnika od otkaza zbog kršenja radno pravnih propisa što ovdje uopće danas nije bilo puno komentara na taj detalj. Novi zakon će stvoriti dobru bazu podataka za mjerljivost trgovine, za suzbijanje nelojalne tržne utakmice, smanjivanje neregistriranih gospodarstava te zaštititi zaposlenika i potrošača a donošenje ovog zakona će doprinijeti razvoju ove djelatnosti koja ima veliku ulogu u razvoju hrvatskog gospodarstva. Podržavam donošenje ovog zakona. Hvala.
Hvala lijepo. Na redu je zastupnik Zoran Vinković.
Uvažene dame i gospodo saborski zastupnici. S obzirom da smo ovako u jednom ozračju katoličanstva posebno ovog rimokatoličanstva ja bih rekao sa punim pravom sačuvaj nas Bože zakona a posebno lošeg zakona. Ja mogu pohvaliti ovaj pokušaj donošenja Zakona o trgovini, dakle jednog zakona koji je sistematizirao praktično ono što je zapisano u pravilniku i u postojećim zakonima. I prema tome, sama ova oznaka europskog zakona doista nema nikakve veze sa europskom pravnom stečevinom. Reći ću da je i neću ponavljati ono što su moji prethodnici govorili nego ću se prije svega ne toliko na ovaj rad nedjeljom koje je samo jedna odredba ovoga zakona iako čitav zakon sadrži niz da tako kažem loših rješenja koji su ovdje navedeni spomenuti samo ovo pitanje koje omogućava samoj Vladi Republike Hrvatske da provodi nadzor nad cjelokupnim ovim zakonom, podzakonskim aktima, uredbama itd. i na taj način ovaj Sabor koji donosi zakone ali posebno jedinice lokalne samouprave koje su to pravilnikom imale do sada tu mogućnost dakle ali u duhu onog pravilnika kao što sam to i replicirao radnim danom od 6 do 22 sata i nedjeljom od 8 do 13 s tim da su svi trgovci mogli svoje radno vrijeme prijaviti jedinicama lokalne samouprave. Na ovaj način se smanjuje utjecaj i Sabora i lokalne samouprave, daje se veća mogućnost Vladi, nadležnom ministru, ministarstvima da podzakonskim aktima regulira gotovo od sistematizacije trgovina na malo pa do zaštite domaće proizvodnje gdje se otvara jedan veliki prostor za eventualnu i moguću korupciju. Tu je u svakom slučaju i pitanje, mislim da oni koji su bili u Europskoj uniji, radili, ja sam jedan od njih koji sam doduše radio tamo na crno za vrijeme dok sam studirao. Pa čujte, bila je daleko veća plaća nego u tadašnjoj Socijalističkoj Federativnoj Republici Jugoslaviji kako se već zvala ali je i sada veća nego u Hrvatskoj pa je možda i najveći problem Hrvatske da uskladimo te svoje plaće u trgovini sa onim plaćama kakve su u trgovini u Europskoj uniji. Svi pričamo o izrabljivanju radnica, ne samo radnica nego u tim trgovinama radi i muški spol, dakle rade i radnici gdje je plaća negdje oko 2 tisuće kuna. Pa ako stremimo toliko Europi mislim da je najmanji problem da li raditi nedjeljom ili zabraniti taj rad nedjeljom, nego su najbitnije tu plaće, prekovremeni rad itd., da ne spominjem da je netko prijavljen na 4 sata radnog vremena a radi čitav tjedan. Tu je i pitanje inspekcija, dakle pitanje Državnog inspektorata. Pa ja postavljam pitanje što on radi, što Državni inspektorat radi ako mi sa da Zakonom o trgovini moramo dodatno napraviti i osigurati njegovu nadležnost. Tu je i pitanje ovih kazni. Znači, ove kazne su primjerene možda za Sjedinjene Američke Države, evo sad će Bush doći u posjet na zalasku svoje karijere, i primjerene možda za Europsku uniju ali ne i za Hrvatsku. Za jednog malog poduzetnika kazna od 200 tisuća ili 15 tisuća kuna je doista velika. Vezano za samu zaštitu domaće proizvodnje mislim da se tu otvara jedna velika mogućnost upravo za malverzacije, jer ukoliko ako idete i u ove trgovačke centre vidjet ćete da je gotovo 70% tih proizvoda na policama strane proizvodnje, da tu nema niti paške janjetine, niti slavonske svinjetine ili prasetine, nego je to sve iz uvoza. Ja ću samo podsjetiti da je grad Đakovo, dakle Gradsko poglavarstvo grada Đakovo je jedno od rijetkih gradova koje je donijelo Odluku o zabrani rada nedjeljom. Međutim, Ustavni sud je takvu odluku na osnovu postojećeg zakona bio poništio. Isto tako je ovaj Pravilnik omogućavao, a isto tako i ovaj prijedlog koji je trebao ići u proceduru omogućavao je da se radi ili prema broju kvadrata ili prema broju radnika što je izuzetno loše. Na ovaj način mislim da se neće postići željeni cilj, jer između ostalog će se napraviti i određena da tako kažem i nacionalna diskriminacija. Sam jednodnevni odmor mislim da nije stvar Zakona o trgovini, nego Zakona o radu koji mora omogućiti svim radnicima bez obzira da li rade u trgovini, da li rade u policiji, jer grijeh nije raditi niti nedjeljom, niti ponedjeljkom, niti bilo kojim danom u tjednu. Grijeh je i to najveći grijeh je raditi bez plaće, a to je danas slučaj. Dakle, ja postavljam pitanje i ne bih želio da i ovaj Sabor donese jedan licemjerni zakon koji će za neke značiti da moraju raditi nedjeljom. Dakle, to su službe bez kojih očigledno država ne može funkcionirati, a drugi oblici života će imati tu povlasticu da ne rade nedjeljom. Pitanje koje je bilo vezano i koje možemo kazati, bar oni koji idu u trgovinu i radnicima i radnicima da će raditi nedjeljom. Oni će raditi nedjeljom. Doduše, neće raditi tri, četiri mjeseca, ali će to raditi za vrijeme turističke sezone. Sam turizam ne dolazi niti putem ovih crusera, niti se on dešava samo od šestog do desetog mjeseca, nego se na kontinentu može dešavati kroz čitavu godinu. Pa evo ja ću samo spomenuti na primjer Samobor njihov fašnik, Đakovačke bušare ne vezove koji su u ovom dijelu u sedmom mjesecu. Isto tako, ću spomenuti i to da ovaj zakon u najmanju ruku stvara ja vjerujem da pred Ustavnim sudom neće moći proći i neće dobiti zeleno svjetlo kao ustavni zakon. Netko je ovdje spominjao sam Zakon o radu, zaštitu radnika itd. Upravo sam čuo sada da Vlada priprema i prijedlog zakona kojim će se ukinuti onih 0,5% dodatka na plaću za svaku godinu radnog staža. Što je to? Jel to zaštita radnika ili ukidanje dodatno njihovih prava na plaću? Na samom kraju s obzirom da vidim da mi ovo svijetli, a s obzirom da sam i ja bih se usudio reći i praktični vjernik mogao bih reći, odnosno parafrazirati da je Bog stvarao svijet u turističkoj sezoni tada ne bi imao pravo na odmor, odnosno na onaj jedan dan i vjerojatno bi sve religije koje su proizišle iz knjige postanka bile drugačije napisane. Hvala lijepo. U svakom slučaju ovakav zakon samo još jedna rečenica. Sva sreća da je ovo prvo čitanje i s obzirom da još imam vremena ovdje ima i čisto ovako tehničkih nekih pojedinosti. Na primjer, prodaja robe ovdje u članku 10. može se obavljati na mjestima koje svojom odlukom odredi predstavničko tijelo. Dakle, to je gradsko ili općinsko vijeće koje doista ovo pitanje samo izvršne vlasti. Uz kažem, uz ovu naznaku da je ovo prvo čitanje … [[Govornik se isključio, ne čuje se.]] ogledala. Hvala.
Hvala lijepo. Idemo dalje sa raspravom. Na redu je zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice, gospodo iz ministarstva, kolegice i kolege. Novi Zakon o trgovini povlači mnoga negodovanja u zadnje vrijeme. To vidimo kroz medije, a isto tako i današnju raspravu koja je kao što vidimo poduga. Može se reći ne bez razloga. Naime, život oko nas je sve dinamičniji i brži. Ljudi sve više rade i naravno oni koji imaju sreću da rade i nastao je trend obavljanja kupovine nedjeljom. Mnogima radna nedjelja znači mnogo, jer tijekom tjedna ne uspijevaju obaviti određenu kupovinu. Kupovina nedjeljom postala je i glavna, glavni način zapravo druženja, odnosno zabava mnogih obitelji. Naravno treba uzeti u obzir i da mnogi trgovci moraju raditi nedjeljom i da za to nisu adekvatno plaćeni. No, ne treba zbog toga razloga zabranjivati rad nedjeljom, nego treba ljude koji tada rade pošteno platiti. Danas je bilo ovdje govora da se ne ponavljamo stalno o radnom vremenu, o neradnim danima, o izuzecima od toga. Prema tome, ja ću skratiti ovu moju diskusiju. Nadalje bih rekla da je zakon isto tako diskriminirajući i za velike shoping centre i velike markete koji će bilježiti direktne gubitke, te će u konačnici zapravo biti i gubitak za državni proračun. Smanjit će se i broj zaposlenih, moguće je sve jer doći će do otpuštanja određenog broja radnika posebno u velikim centrima. Prema tome, da li je to zaštita radnika? Veliki gubici osjetit će se i na turizmu, a Hrvatska pretendira biti naravno turistička zemlja što i jest. Trgovine će raditi nedjeljom u vrijeme turističke sezone od 6 do 13 sati što je apsurdno i donijet će sigurno izravne štete. Turističkom sezonom se smatra razdoblje od lipnja do listopada što pokazuje neambiciju države da pretvori Hrvatsku u turističku destinaciju. Prema tome, ne možemo reći da možemo sa jednim zapravo zajedničkom odlukom o turističkoj sezoni da bude zastupljena u svim dijelovima Hrvatske. Zaboravlja se da u Dubrovniku cruseri su već počeli uplovljavati i oni uplovljavaju kroz cijelu godinu, da ne govorimo o jednodnevnim izletima. Danas bih se ja zapravo malo više osvrnula na nešto što nije baš bilo danas govora, a to su male i obiteljske trgovine isto tako koje su aktualne u primorsko-dalmatinskom dijelu Hrvatske gdje je stanovništvo preodređeno na poduzetničke djelatnosti za vrijeme trajanja turističke sezone. Naime, po definiciji poduzetnik je pravna i fizička osoba koja samostalno i trajno obavlja djelatnost sa namjernom ostvarivanja prihoda. Ovim zakonom se poduzetniku ta prava osporavaju jer nije u mogućnosti samostalno odlučivati o svom radu. Izgubljeno vrijeme, tj. vrijeme ne rada, poduzetnik nikada neće moći nadoknaditi. Do jučer smo se kleli u poduzetničke djelatnosti koje ničim nećemo sputavati, vjerujući tako proklamiranoj politici mnoge obitelji, odnosno poduzetnici su podigli i ulagali u kredite, a sada se dovodi u pitanje i njihov goli opstanak. Zabranom rada zadiremo u osnovna načela slobode. Svatko tko želi raditi ima na to pravo. Dozvoljavati pravo na rad samo pojedincima druge stavljamo neravnopravan status. Dozvoljavati rad trafikama, dovodimo u pitanje slobodu rada pojedinca kao takvoga. Kako se onda može nekima dati pravo na rad, a drugima to pravo oduzeti. I svatko pametan će se preregistrirati i nastaviti raditi kako mu odgovara, međutim postavlja se pitanje kako će se radnici, da li će radnici i tu sada, da li će oni biti zaštićeni. Ovdje se znači ne radi o trgovačkim centrima već o malim trgovinama najčešće obiteljskima poglavito u turističkim mjestima. Sada je u tisak ušao Agrokor koji posjeduje veleprodaju lanaca, koji ovim zakonom ne smiju raditi nedjeljom. Ovo zapravo ne bi bilo sporno kada bi kiosci odnosno trafike bili zaista ono što jesu, a što podrazumijeva isključivo prodaju tiskovina na kojima je otisnuta cijena i cigarete na kojima je markica sa cijenom. Sve ostalo što sada prodaju kiosci, odnosno trafike je trgovačka roba, a Zakon o porezu na dodanu vrijednost i Pravilnik o porezu na dodanu vrijednost propisuje da se za trgovačku robu mora izdavati račun. Dakle iz navedenog proizlazi da trafike nisu trafike već male trgovine mješovitom robom koje posluju bez nadzora i u suprotnosti pozitivnim zakonima. Propisi koji obvezuju i kažnjavaju ostale trgovine. Znači što je trafika, ja mislim da smo svi svjedoci toga, da vidimo da prodaju telefonske kartice i program "Coca-cole" i vodu i sendviče i mobilne uređaje i "Ledo" sladoled. Vratimo se mi onim našim malim poduzetnicima pa prije donošenja ovakvog restriktivnog zakona sigurno da ih je netko upozorio na ovakav rizik poslovanja da bi drugačije postupali. Naime procjena rizika koju regulira radno vrijeme je poglavito vezano uz selekciju svih relevantnih učinaka koji utječu na poslovanje poglavito radno vrijeme koje predstavlja jedan od bitnih pokazatelja učinka poslovanja. Ja se nadam da će u drugom čitanju zapravo da neće biti kako je rekla naša kolegica citirat ću je "redukcije u definiranju pojedinih oblika trgovina". I za kraj rekla bih da ne treba donositi radikalne odluke koje će u biti donijeti mnoge štete. Rad nedjeljom je kontraverzna tema ali se previše zakomplicirala. No stvar može biti jednostavna. Naime, postojeći Zakon o trgovini je korektan ali se ne da provoditi dosljedno i tu je problem. Treba dopustiti rad nedjeljom onim ljudima koji žele raditi na taj dan, ali isto tako treba platiti onoliko koliko je predviđeno za rad nedjeljom te omogućiti zamjenski slobodan dan. Rad nedjeljom treba biti slobodna odluka, a u vezi s tim treba kontrolirati poslodavce. Zapravo pitamo se da li je zabrana nedjeljom prava borba za prava radnika ili je to povećanje plaća i efikasna zaštita od iskorištavanja od strane poslodavca. Ipak mislim da je to prava borba za radnika. Hvala lijepo.
Hvala kolegici Šimac-Bonačić. Na redu je zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Kada bi se ovako malo našalio s obzirom slušajući argumentacije i sa strane vladajućih i sa oporbenih strana, ovaj bi se zakon mogao nazvati zakon o neradu nedjeljom u trgovini ali samo ponekad. Tako da slušamo i sa jedne i sa druge strane argumentacije zašto bi se trebalo, a zašto se ne bi trebalo raditi nedjeljom, mada zakon sam po sebi nije konzistentan i ne provodi tu zabranu rada nedjeljom u trgovini cijelu godinu. Naravno govorimo o jednoj malo široj temi, govorimo o Prijedlogu zakona o trgovini koja je vrlo važna gospodarska grana u Hrvatskoj, ne treba posebno govoriti u gospodarskom prometu koji se tu ostvaruje. To je otprilike 11% nacionalnog društvenog proizvoda, broju zaposlenih, to je negdje 260 tisuća ljudi koji rade sektoru trgovine i zbog svega toga pozdravljam da se nakon određenog vremena donosi novi Zakon o trgovini. Na žalost ne podržavam ovakav prijedlog zakona i nadam se da će se do drugog čitanja prijedlog doraditi i popraviti kako bi bio što kvalitetniji. Mislim da je dobro da u samom zakonu imamo definirane neke osnovne stvari koje su vezane za trgovinu, tu prije svega mislim na neke osnovne uvjete za obavljanje trgovine na domaćem i inozemnom tržištu, na zaštitne mjere pri uvozu i izvozu, na ograničavanje obavljanja trgovine, na nepošteno trgovanje. Tu pogotovo to ističem zbog toga što smo u našoj trgovini pod velikim utjecajem i stranih trgovačkih lanaca koji naravno trgujući, odnosno prodajući robu imaju jako puno proizvoda koji mogu i nekada danpinškim cijenama pokušati plasirati. Mnoge stvari koje smo u ovom zakonu definirali, odnosno koje smo pokušali definirati treba još doraditi, prije svega mislim tu na razradu dijela koji obuhvaća trgovinu na malo izvan prodavaonica, a posebno u dijelu prodaje preko interneta jer je to dio trgovine koji je u posljednje vrijeme u velikom uzletu. Mislim da će vrlo vjerojatno i u Hrvatskoj doživjeti jedan bum u narednom periodu kako se bude i promocija poslovanja preko interneta sve više odvijala. Ovaj zakon se donosi isključivo zbog jedne političke odluke, odnosno ne isključivo ali jedna od glavnih intencija u zakonu je da se zbog jedne političke odluke da se djelomično zabrani rad nedjeljom. Zašto djelomično? Zašto kažem djelomično? Zato što će se jedan dio godine nedjeljom ipak raditi. Kako to da je nedjelja u srpnju manje važna od nedjelje u veljači? Isti ljudi, iste obitelji, ali drugačija pravila. Na žalost kao glavni argument za donošenje ovog zakona se koristi u ovom dijelu situacija koja je činjenica u trgovini, da zaposleni imaju strašno male plaće, da im se ne isplaćuju prekovremeni, da rade u kontinuitetu bez slobodnog dana. Da li ćemo to riješiti donošenjem ovakvog zakona? Da li će se ovim zakonom postići to da se radnicima isplate veće plaće u trgovini? Nisam siguran i to vrlo vjerojatno neće zbog toga šta će donošenjem ovakvog zakona prihod u tom segmentu gospodarstva, a samim time i prihod će pasti, a samim tim će se natjerati poslodavce na smanjenje troškova. Na žalost najčešće se troškovi smanjuju u onom dijelu koji se odnosi na troškove rada. Da li će se postići to da se isplaćuju prekovremeni sati i omogućuju da zaposleni ne rade u kontinuitetu 10, 15 dana, možda mjesec, dva. Neće, jer na to neodgovorne poslodavce mogu natjerati samo efikasne službe i plaćanje visokih kazni za kršenje zakona. Ono što zabrinjava je da se ovaj zakon donosi bez ikakvih ozbiljnih simulacija što će njegova primjena donijeti i kako će njegova primjena utjecati na gospodarstvo. Kao što ste rekli 11% ukupnog prihoda u gospodarstvu Hrvatskoj i nije mali iznos. Znači moramo imati jednu ozbiljniju simulaciju šta će se to desiti unutar našeg gospodarstva kada se ovaj zakon počne primjenjivati. Pa čak nemamo ni simulaciju možda i šta će se u smislu socioloških utjecaja na naše građane desiti koji su navikli i stvorili su određene navike kupnje nedjeljom. Da li će nam pasti prihod od turizma? Ja mislim da hoće bez obzira što smo definirali određene periode u kojima se omogućuje rad nedjeljom. Mislim da turizam je odavno prestao biti kategorija u kojoj se može računati samo na tri ili četiri mjeseca većeg prihoda. Evo npr. u Dubrovnik kolegica Šuica je govorila da tamo oni već imaju turizam koji traje sedam, osam mjeseci, a imaju tendenciju da on traje i cijele godine. Da li će hrvatski građani prestati kupovati nedjeljom? Neki vjerojatno hoće, ali tko god bude mogao mislim da će ići u kupovinu preko granice i mislim da se ovom zakonu najviše vesele vlasnici trgovačkih centara u Sloveniji i Mađarskoj. Nešto malo oko radnog vremena. Moj prijedlog i ja se nadam da će se zakon u tom smislu i doraditi da se vrati mogućnost gradovima i općinama, a pogotovo onima koji se nalaze u turistički razvijenim dijelovima Hrvatske da sami određuju radno vrijeme prodavaonica. Ovdje se u zakonu uz to još govori i o zaštiti radnika u velikim lancima, a zaboravljamo da se veliki dio trgovine odvija u obiteljskim malim trgovinama i obrtima koji rade za sebe i svoje obitelji. Prekovremene, izrabljivanje ljudi nećemo riješiti ovim zakonom. Predlažem da umjesto na ovaj način to pokušamo riješiti većom potporom u proračunu za Državni inspektorat koji očito s ovom količinom inspektora ne uspijeva kontrolirati provedbu zakona u ovoj gospodarskoj grani. To je i razumljivo, jer ova grana iz godine u godinu raste uz prihod, ali i uz broj kvadrata na kojima se odvija, a inspekcija je bar u količini inspektora ne prati. Samo da napomene da još nismo ni na polovici kvadrata prodajnih kvadrata po stanovniku koliko ih ima samo primjerice u Sloveniji. Nešto još oko neradne nedjelje. Nikako ne mogu shvatiti ovaj pristup kojeg bih ja nazvao probaj zadovoljiti sve, a ne pomozi nikome, malo se nedjeljom radi, pa se malo ne radi. Da li će donošenjem ovog zakona biti s druge strane veće plaće u trgovini? Neće, već će se to postići jedino donošenjem Zakona o minimalnoj plaći, jer je sramotno da ova grana ima najniže prosječne plaće od svih gospodarskih grana u Hrvatskoj. U prosjeku 30% manje nego što je to prosječno u Hrvatskoj. Da li će se ovim zakonom omogućiti da se ova gospodarska grana razvija, da se ljudi zapošljavaju, da budi dostojno plaćeni za svoj rad? Mislim da ne, jer će se po donošenju ovog zakona trenutno u velikim trgovačkim lancima dosta radnika otpustiti, oni će ostati bez svoga posla, zatvorit će se velika količina malih obiteljskih trgovačkih obrta kojima je to jedini izvor prihoda. I na kraju želim reći da očekujem do drugog čitanja da se zakon doradi, pogotovo u dijelu koje sam rekao, radnog vremena. Treba preuzeti primjere iz zemalja u našem okruženju Italije, Slovenije, pogotovo zemalja koje svoje gospodarstvo temelje na turizmu. Na kraju mislim da je loše rješavati jedan problem stvarajući drugi. Plaće nedostojne čovjeka, izrabljivanje zaposlenih sigurno nećemo riješiti ovim zakonom zbog toga to ne treba ni pokušavati. Hvala lijepo.
Na raspravu zastupnika Marasa imamo jednu repliku, zastupnik Zoran Vinković.
Uvažena gospođo potpredsjednice. Uvaženi zastupniče, replicirao bih u ovom dijelu koji se odnosi na rad nedjeljom i turistička odredišta u Hrvatskoj. Danas je Hrvatska jedno čitavo turističko odredište. To pokazuju i pokazatelji iz razno raznih stranih izvora, agencija koje su Hrvatsku prije nekoliko godina proglasili turističkom destinacijom broj jedan i upravo ovaj zakon koji se odnosi i na rad nedjeljom i na rad blagdanima u svakom slučaju neće pomoći određujući da trgovine mogu raditi samo od 1.6. do 1.10. No ja bih ovdje iskoristio ovu priliku s obzirom da mi potpredsjednik Jarnjak, s obzirom da mi je gorilo ovo crveno svijetlo, pa inicirao izmjenu Zakona o blagdanima, a to sam kao gradonačelnik još 15. studenog 2006. godine poslao u Hrvatski sabor na ruke predsjednika. Naime, u Hrvatskoj postoje božićni blagdani, nigdje se ne navodi Božić, ali u Hrvatskoj Uskrs kao najveći katolički blagdan Zakonom o blagdanima nije definiran, nego je taj blagdan Uskrsni ponedjeljak, pa se po onom starom zakonu i Pravilniku o radu nedjeljom na Uskrs u Hrvatskoj moglo raditi. Dakle, SDP će inicirati izmjenu Zakona o blagdanima s obzirom da smatramo da se Uskrs posebno mora isto kao i Božić posebno mora navesti kao blagdan u Republici Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, Gordan Maras.
Hvala lijepo. Gospodine Vinković, tu ste dobro primijetili. Danas ujutro prilikom prezentacije ovog novog zakona i uvaženi potpredsjednik Vlade je spomenuo da se radi iznimka zbog toga što smo mi turistička zemlja i od 1.6. do 1.10. bi trebalo dati mogućnost da se nedjeljom da trgovine rade. Mislim taj pristup mene doista čudi i ne znam da li ga je podržao ministar turizma, jer jasno je da Hrvatska ne može bazirati niti igdje u svijetu se više turizam bazira na tromjesečnom pristupu, odnosno na tome da će tijekom samo ljeta turisti dolaziti u Hrvatsku. Ja sam siguran da i danas je jedan cruser je uplovio u Dubrovnik i da tamo ljudi, ukoliko se ovaj zakon donese neće moći potrošiti, odnosno ne da je danas, nego da će ove nedjelje uploviti cruser u Dubrovnik i da će ako se ovakav zakon donese te nedjelje kada zakon bude na snazi neće moći kupiti ništa. To je jedan ovako dosta selektivan i čudan pristup tako da meni je iskreno nejasno zbog čega se to uzima kao jedan kriterij da bi se stvorila iznimka da se može raditi nedjeljom, samo tri mjeseca u godini.
Hvala lijepo Idemo dalje sa raspravom. Na redu je zastupnik Vladimir Ivković. Nema ga. I zadnji prijavljeni za raspravu zastupnik Ivo Josipović.
Gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege, uvaženi predstavnici Vlade! Neću ponavljati sve ove brojne kontroverze koje su u prethodnim raspravama kolegice i kolege istakli vezano za efekte zakona, vezano za činjenicu da se uređuje samo rad jednog segmenta tržišta rada, da ima dosta nejasnoća o tome kakvi će stvarni efekti zakona biti, nego bih zamolio predlagatelja da pripazi malo na zanatsku stranu zakona. Ovaj zakon prijeti da će postati jedan u nizu onih naših loših nomotehničkih zakona. Ima dovoljno vremena da se neke stvari poprave, pa evo ja ću biti slobodan, možda na neke upozoriti. Počevši od samih definicija, možda ja ne razumijem do kraja stvar, ali trgovina na malo je kupnja robe radi daljnje prodaje. Trgovina na malo je i prodaja, a neki put se i prodaje roba koja se ne kupuje nego se nalazi u vlastitoj proizvodnji. Nadalje, potpuno je nejasno zašto se u Zakonu o trgovini rješava pitanje zviždača. To je materija koja je opća za sve djelatnosti i ne vidim zašto ste baš tu strpali zviždače. Onda imate, dobro to je zaista možda stvar tipfelera, ali tzv. mrtve duše u članku 46. imate one oznake za stavke, … [[Govornik se ne razumije.]] , stavka nema. Onda ima dosta odredbi koje nisu sukladne sustavu prekršajnog prava. Naime evo, 1.1. je stupio na snagu novi Prekršajni zakon, a Vlada ga već sad rastače zakonima, pa bih upozorio na neke promašaje u prekršajnim odredbama. Kao prvo imate neobičnu terminologiju gdje govorite da će se uz novčanu kaznu izvršiti oduzimanje imovinske koristi. U prekršajnom postupku će se izreći neka mjera, a neće se izvršiti, jel'. Onda imate potpuno nesukladno Zakon u o prekršaju uređenu primjenu pojedinih mjera, zaštitnih mjera tako da su neki put obligatorne, neke nisu i to baš nije u skladu sa zakonom, novim Zakonom o prekršajima. Isto tako kod oduzimanja imovinske koristi ste neki put i kod oduzimanja predmeta išli na obligatorno, negdje na fakultativno što isto nije koherentno i sukladno Zakonu o prekršajima. Isto tako u članku 77. ste propisali posebnu nadležnost upravnih tijela za vođenje prekršajnog postupka i to deviznog inspektorata i carinske uprave, pa ste tako rekli da će devizni inspektorat vodit postupke za prekršaj iz članka 71. stavak 1. podstavak 6. To je kupnja robe u inozemstvu radi prodaje itd. A potpuno je nejasno zašto se ne vodi prekršajni postupak pred deviznim inspektoratom za druge isto prekršaje koji imaju elemente inozemnosti, slične. Dakle, nema razlike. Jedne ste stavili deviznom inspektoratu, a neke s obzirom da niste posebno naveli spadaju u nadležnost prekršajnih sudova. Isto se odnosi i na carinarnice jer ste u stavku 2. 77. propisali da prekršaj iz stavka 77. stavak 1. podstavka 12. dakle suprotno ovom zakonu izvozi ili uvozi robu bez određene potvrde itd., a 13. recimo koji se odnosi isto na tretman privremeno uvezene, izvezene robe niste stavili u nadležnost carinarnice što mislim da nema nikakve osobite logike. Prema tome uz ove načele primjedbe koje evo, kažem neću ponavljati jer smo već čuli 20.-tak diskusija na tu temu, upozoravam da je nomotehnička razina ovog zakona relativno niska i da bi bilo dobro da se tehnički uredi za drugo čitanje. I naravno da se po mogućnosti ne rastače ostatak pravnog sustava propisujući mjere na način odnosno prekršaj i prekršajne odredbe na način suprotan Zakonu o prekršajima odnosno Prekršajnom zakonu. Hvala.
Hvala lijepo. Iscrpili smo pojedinačnu raspravu zastupnika i zastupnica. Riječ je zatražila predstavnica predlagatelja državna tajnica Tamara Obradović Mazal.
Zahvaljujem poštovana gospođo potpredsjednice, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici. Uistinu zahvaljujem na raspravi koja je održana temeljem Nacrta prijedloga Zakona o trgovini, Nacrta prijedloga Zakona o trgovini ne Zakona o zabranama, ne Zakona o neradu, ne Zakona o navikama ili društvenim vrednotama već zakona koji uređuje konkretnu djelatnost. Zakona koji definira i kojim smo pokušali definirati tko je trgovac, tko može obavljati trgovačku djelatnost, zakona koji postavlja temelje za internetsku trgovinu koja uvodi taj pojam u Zakon o trgovini koji je nota bene riješen Zakonom o elektroničkoj trgovini, Zakonom o elektroničkom potpisu obzirom da se elektroničko poslovanje i elektronička trgovina danas dosta često spomenula u sabornici. Isto tako ovaj zakon određuje i uvjete za obavljanje poslova direktne prodaje, ovaj zakon uvodi nas u unutarnje tržište Europske unije. On određuje mjere zaštite domaće proizvodnje, ovaj zakon osim radnog vremena i rada nedjeljom bavi se i konkretnim propisivanjem uvjeta za ispunjavanjem minimalnih tehničkih zahtjeva za obavljanje trgovinske djelatnosti. Dakle, ukoliko naš imaginarni turist nedjeljom sišavši sa crusera uistinu poželi kupiti gumu znat će slijedom ovog zakona gdje i u kojoj vrsti prodavaonice, umjesto da ode u kazalište ili u muzej ili da razgleda kakvu izložbu, gdje će tu gumu konkretno moći i kupiti. Nekoliko kratkih osvrta slijedom vaše cijenjene rasprave. Vezano za nedjelju a obzirom da se radi i o P.Z.E. zakonu, zakonu koji u svojem normativnom sadržaju nastoji uvesti i najbolju praksu Europske unije pored onih momenata s kojima smo se usklađivali vis a vis konkretne pravne stečevine, bilo bi uistinu lako i olakšano kada bi umjesto 27 različitih pristupa koji u ovom trenutku vrijede u Europskoj uniji, bilo bi uistinu lakše imati jedan univerzalni model, jedan unificirani pristup kojim bismo naprosto pretočili u svoje zakonodavstvo. Ovako ono što smo u prvom čitanju kroz nacrt prijedloga zakona nastojali napraviti jest most između potreba ljudi, između potreba građanstva, između potreba onih 260 tisuća zaposlenih u trgovini, most između tih potreba, između potreba da omogućimo gospodarski rast i razvoj, da omogućimo poduzetničku slobodu ali isto tako da onim ljudima koji nas dnevno pitaju u trgovinama kada će oni predahnuti između njihovih potreba da uistinu i predahnu. Ovaj nacrt prijedloga zakona vis a vis rada nedjeljom nastoji uspostaviti tu ravnotežu, taj balans, taj most između evidentno potreba s jedne strane građanstva, potreba da se nedjeljom i odahne i predahne, i odmori ali isto tako da se ostvari i neka zarada što naravno razumijemo u poduzetničkom svakodnevnom životu. Dakle, osluškujući potrebe tih ljudi, tih 260 tisuća ljudi zaposlenih u trgovini, u toj djelatnosti nastojali smo ovim prijedlogom zakona uspostaviti upravo tu ravnotežu. Naravno, u onim mjesecima kada će se dopustiti rad nedjeljom, kada će priliv potrošača biti takav da ćemo morati s druge strane infrastrukturom odgovoriti na njihove potrebe ono što želimo je vidjeti da Državni inspektorat polazeći od svojih nadležnosti, polazeći od svojih ovlasti provede zakon, uistinu kontrolira provedbu ovog zakona, kontrolira provedbu drugih zakona kojima se potencijalno krše radnička prava i da cijeli taj zakonodavni okvir koji je danas često bio spominjan osim Zakona o trgovini, dakle i Zakon o radu, i Zakon o potrošačima, i Zakon o hrani iznad svega Državni inspektorat, dakle da u svojoj punoj zakonodavnoj formi saživi kroz implementaciju putem Državnog inspektorata. Što se tiče radnog vremena bilo je nekoliko opaski na radno vrijeme od 6 sati ujutro do 21 sat navečer odnosno od 6 sati ujutro do 13 sati popodne nedjeljom. Htjela bih napomenuti da se radi o okviru unutar kojeg prodavaonice mogu početi sa radom u 6, 7, 8, 9 ili 10 sati ukoliko procijene da im je to ekonomski održivo i isplativo. Gornja granica zatvaranja vrata prodavaonica je 21 odnosno 13 sati nedjeljom. Dakle, ne sugeriramo da se kruh i mlijeko nedjeljom nužno mora kupiti u 6 i 15, ovisno o prodavaonici, ovisno o odluci to mlijeko, taj kruh se može kupiti i u 7 odnosno u 8 sati. Bitno je postaviti gornju i donju granicu rada prodavaonica upravo nedjeljom. Bilo je konkretnih sugestija vezano za propisivanje tehničkih uvjeta za prodavaonice. Iz nomotehničkih pravnih razloga odlučili smo to urediti podzakonskim aktom obzirom da se radi o tehničkim detaljima koji bi prenormirali normativni sadržaj zakona obzirom na detaljiziranost propisivanja tehničkih uvjeta. Isto tako moramo odgovoriti i na moderne potrebe koje se javljaju tijekom razvoja djelatnosti trgovine. Izuzetno je praktično tada intervenirati u normativni sadržaj podzakonskog akta za razliku naravno od zakonskog teksta. Ono što Zakon o trgovini svakako nije, on nije instrument sprječavanja dolaska loše robe na naše police. Naime, netko je spomenuo da se nije ugradila rezolucija Europske komisije kojom se sprječava pojava zaražene hrane, mislim da je svinjska kuga bila u pitanju, na naše police. U takvim slučajevima ono što naša veterinarska inspekcija odnosno veterinarska uprava radi slijedom obavijesti Europske komisije iskoristila bih priliku i to rekla jer sprječava svojim mehanizmima dolazak takve robe na police naših trgovina, ne temeljem Zakona o trgovini već temeljem Zakona o Državnom inspektoratu i nadzora nad tržištem Državni inspektorat povlači takvu robu sa polica. Zakon o trgovini nije u ovom slučaju u spomenutom kontekstu instrument koji sprječava odnosno zatvara vrata prodavaonica u slučaju potrebe intervencije takvih situacija. Kada sam već spomenula Europsku komisiju a mislim da je i Bruxelles postavljen kao grad primjer dužine radnog vremena i rada nedjeljom, dopustite mi da kažem da je Bruxelles glavni grad unutarnjeg tržišta Europske unije, unutarnjeg tržišta kojem se trgovina i kao djelatnost ali i kao politika mora prilagoditi. Mi ćemo biti 28. mozaik cjeline unutarnjeg tržišta kada uđemo u Europsku uniju. Nažalost, i iz perspektive nekoga tko je osobno involviran u pregovore i preuzimanje pravne stečevine upravo u tom dijelu nacionalnog zakonodavstva najmanje se danas pažnje nažalost posvetilo upravo tome. Stoga bih zahvalila cijenjenoj zastupnici Pejčinović-Burić što je kontekst rasprave stavila odnosno naglasak rasprave stavila i na poglavlje sloboda kretanja roba gdje je Zakon o trgovini jedan od ključnih faktora, pravnih faktora u dijelu koji se odnosi na unutarnje tržište u kontekstu slobode kretanja roba kao jednog od četiri srca unutarnjeg tržišta koje vrijedi u Europskoj uniji i naravno predstavlja ključni element onoga što se očekuje od buduće države članice u uvjetima funkcioniranja zajedničkog tržišta. Spomenuvši Bruxelles ukoliko se slučajno a mislim da neki od cijenjenih zastupnika su imali osobno iskustvo to proživjeti nađete u Bruxellesu tijekom radnog dana i imate tu nesreću da vam je sastanak završio pet minuta nakon 6 sati taj dan ukoliko imate bilo kakvih potrošačkih želja obzirom da se prodavaonice zatvaraju u 18 sati svoje želje nećete moći ispuniti. Najmanje ćete to moći u Bruxellesu napraviti nedjeljom. Vratila bih se na balans, na balans koji smo željeli uspostaviti između društva, između trgovaca, između radnika, između obitelji. Držimo da smo predloženim tekstom zakona napravili dobar temelj, temelj u ovom prvom čitanju. Slijedom vaših osvrta i vrlo konkretnoj raspravi i konkretnim prijedlozima koje ste imali tijekom rasprave koristit ćemo ih kao usmjerenje u pripremi prijedloga zakona u drugom čitanju, naravno uz adekvatnu nomotehničku korekciju. Zahvaljujem i na osvrtima nomotehničkog karaktera. A pripreme za drugo čitanje napravit ćemo. I ovom prigodom se zahvaljujem našim partnerima iz redova i sindikata, poslodavaca, Udruge poslodavaca, Gospodarske komore, Obrtničke komore, tijela državne uprave i akademskoj zajednici. Još jednom dopustite mi da se zahvalim na vašim osvrtima, komentarima i kvalitetnoj raspravi koju smo danas vodili u prvom čitanju oko Zakona o trgovini. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici, gospođo državna tajnice. Pretpostavljam govorila je o ekonomskoj održivosti i isplativosti, govorila je o tome kako te trgovine trebaju raditi od 6,30 do 13,30 sati itd. Međutim, ja bih se usudio reći da državna tajnica nije svjesna što govori. Jedan Poreč, poštovana gospođo, nije Bruxelles, jedan Rovinj nije Bruxelles, jedan Dubrovnik nije Bruxelles. Kako da recimo jedna trgovina tekstila radi od 6,30 do 13,30 nedjeljom kada u tom trenutku svi ili spavaju ili su na moru. Pustite poštovana gospođo ljude da rade, pustite ih da imaju. Oni su ti koji vama osiguravaju plaću, a ne vi njima [[Ivan Jarnjak: Ispravak netočnog navoda, ne replika.]] Vaša zadaća je samo jedna. Pustiti ljude da rade, da imaju. U sezoni treba raditi 24 sata na dan, … …/Ivan Jarnjak: Zahvaljujem. Isteklo vam je vrijeme. Zahvaljujem./… … bilo da je riječ o trgovini, bilo da je riječ o ugostiteljskim objektima, bilo da je riječ o trgovini…
Zahvaljujem uvaženi zastupniče. Isteklo vam je vrijeme.
Izvinjavam se onda.
Ne trebaš se ispričavati, nego nemoj prekoračiti vrijeme bracek. Zaključujem raspravu i o ovom zakonu ćemo glasovati nakon što se steknu uvjeti
Prijedlog zakona o trgovini, ovo je prvo čitanje, P.Z.E. broj 21. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: 1. Prihvaća se Prijedlog zakona o trgovini i 2. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim vas da se uključite i glasujmo! Hvala. Utvrđujem da je sa 74 glasa za, 4 suzdržana i 42 protiv, neka ide cijeli ovaj proces do kraja, prihvaćen ovaj prijedlog zaključka. Hvala lijepa.
prelazimo na treću točku po dnevnom redu. - Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. godinu Sukladno članku 25. stavku 3. Zakona o pravu na pristup informacijama Vlada Republike Hrvatske podnijela je Izvješće o provedbi toga zakona. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti Izvješće? Da. Antun Palarić, državni tajnik Središnjeg državnog ureda za upravu. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Vlada Republike Hrvatske ulaže velike napore u transparentnosti rada dijela javnih vlasti i isto tako u primjeni Zakona o pravu na pristup informacijama, pa sukladno zakonskoj obvezi podnosimo evo sada već četvrto za redom Godišnje izvješće o primjeni toga zakona. Dakle, prvi put je zakon bio u primjeni u 2004. godini, pa svih ovih godina mi smo ulagali velike napore kako bi se zakon u potpunosti primijenio. Mi smo u 2007. godini sva tijela javne vlasti zaprimili 3670 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Ti zahtjevi su uglavnom usvojeni. Oni koji su podnijeli zahtjev dobili su u zakonskom roku odgovor. 53 zahtjeva nisu još riješena jer su zaprimljeni krajem godine, a 124 zahtjeva su odbijena. U ovom izvještaju naveli smo koje smo aktivnosti provodili u primjeni zakona, ali naveli smo po tijelima javne vlasti, naročito Središnjim tijelima državne uprave kako je bilo, koliko je bilo primljeno zahtjeva, koji zahtjevi su odbijeni sa kratkim sadržajem razloga zašto su ti zahtjevi odbijeni. Iz činjenica da je iz godine u godinu pada broj zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Jer podsjetio bih svih nas da smo 2004. godine primili 19600 zahtjeva, a 2005. 4499, 2006. 4357, a 2007. 3670 zahtjeva. Zapravo iščitavamo da je transparentnost rada javne vlasti postignuta. Dapače, korištenjem suvremene tehnologije, korištenjem web stranica, korištenjem i Vladinog servisa moja uprava stavljena je na raspolaganje zainteresiranim građanima toliko informacija da gotovo i ne postoji potreba da se primjenjuje ipak u neku ruku spori mehanizam kojeg ovaj zakon omogućava. Vjerujem da je izvješće napravljeno detaljno, ono je predano u roku, a što također znači i vrlinu u primjeni ovog zakona. Mi smo također u roku u siječnju mjesecu objavili i popis tijela javne vlasti za 2007. godinu. Proveli smo široku edukaciju državnih službenika koji su u tijelima državne uprave zaduženi za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Još osjećamo kao slabost ostvarivanje ovog zakona u pojedinim jedinicama lokalne samouprave. Učinit ćemo dodatne napore tijekom 2008. godine kako bi se i jedinice lokalne samouprave pripremile za potpunu primjenu ovog zakona. Vjerujemo da će Izvještaj za 2008. godinu biti još bolji od ovoga, da će biti manje zahtijeva. Jer kao što sam rekao tijela javne vlasti otvorena su građanima, odgovara se svakodnevno na upite, a građanima su mnogi registri, mnoge evidencije, mnogi podaci koji mogu zanimati, a ne tiču se naravno osobnih podataka građana koji su zaštićeni posebnim zakonom stavljeni na uvid i svatko može do njih doći. Spomenuo bih samo da u našem Središnjem državnom uredu za upravu može svatko dobiti podatke o političkim strankama, o preko 34000 registriranih udruga, o zakladama, fundacijama, vjerskim zajednicama i sve onome o čemu vodimo službenu evidenciju. Sumirajući iskustva iz prethodnih rasprava evo mi smo uložili napor da se u ovom izvješću navedu i oni zahtjevi koji nisu prihvaćeni, koji su odbijeni sa argumentima zašto su odbijeni. Postoji još nekoliko tužbi na Upravnom sudu i praksa Upravnog suda je za nas dakle vodilja u primjeni zakona i presude koje dobijemo poštujemo, ne komentiramo ih nego ih izvršavamo. Molim cijenjene zastupnike da ovaj Izvještaj prihvate. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Ne. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina? Ne. Odbor za informiranje, informatizaciju i medije? Da. Predsjednik odbora, uvaženi zastupnik Nenad Stazić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Odbor za informiranje, informatizaciju i medije razmotrio je na 3. sjednici održanoj 26. ožujka 2008. godine, Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. godinu koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 6. ožujka 2008. godine. Odbor je navedeno izvješće razmotrio kao matično radno tijelo. U uvodnom obrazloženju predstavnica predlagatelja istaknula je da su prema Zakonu o pravu na pristup informacijama sva tijela javne vlasti dužna Središnjem državnom uredu za upravu dostaviti izvješće o provedbi zakona za prethodnu godinu najkasnije do 31. siječnja. Ured objedinjeno izvješće podnosi Vladi Republike Hrvatske, a Vlada ga podnosi Hrvatskom saboru na prihvaćanje najkasnije do 31. ožujka. Ovo je četvrto takvo izvješće i za razliku od 2004. godine kada je bilo oko 19 tisuća zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama, prošle godine je zaprimljeno 3 tisuće i 670 zahtjeva. U vrijeme rasprave odbor je raspolagao sa zaključcima Hrvatskog novinarskog društva, s okruglog stola o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. godinu. U raspravi skrenuta je pozornost da u izvješću kod nekih tijela javne vlasti i na podatak koliko su zahtjeva uputile fizičke, a koliko pravne osobe, dok kod nekih taj podatak nedostaje. Također u izvješću nije rečeno što je s onim tijelima koja svoju obvezu nisu ispoštovala. Iznijeto je i mišljenje da metodologija sastavljanja izvješća nije dobra, s obzirom da Središnji državni ured za upravu u izvješće unese samo one podatke koje njemu dostave obveznici zakona, ako ih dostave. Nadalje, ne vidi se koji su obveznici dostavili nepotpune ili krive podatke, niti oni obveznici koji uopće nisu dostavili ništa te je predloženo da se sukladno zaključku Hrvatskog novinarskog društva navedeno izvješće vrati na doradu Vladi Republike Hrvatske što članovi odbora nisu podržali. Prevladalo je mišljenje da izvješće treba prihvatiti, ali da ga je ubuduće potrebno dopuniti i ovim navedenim podacima. Nakon provedene rasprave odbor je većinom glasova sa 7 glasova za i 3 glasa protiv odlučio predložiti Hrvatskom saboru zaključak. Prihvaća se izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. godinu. Hvala.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. U ime klubova prvi je klub HDZ-a. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Tomislav
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. godinu. Zakonom o pravu na pristup informacijama u Republici Hrvatskoj uređeno je i ozakonjeno pravo na pristup informacija od javnog značaja za pravne i fizičke osobe putem otvorenosti i javnosti djelovanja tijela javne ovlasti. Pravo na dostupnost informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti jedno je od temeljnih ljudskih prava koje je zaštićeno europskom Konvencijom o ljudskim pravima i temeljnim slobodama kao i Konvencijom o pristupu informacijama međunarodnim ugovorima i odredbama Ustava Republike Hrvatske. Ne treba posebno naglašavati kako je pravo pristupa informacijama koja posjeduju tijela javne vlasti posebno značajno u tranzicijskim zemljama u kojima tijela javne vlasti još uvijek nedovoljno poštuju načelo javnosti rada ustanovljeno u suvremenim društvima kao instrument nadzora vlasti od strane građana. Zbog toga je i kontrola provođenja Zakona o pravu na pristup informacijama od posebnog značaja te predmetno izvješće ima puni smisao i značaj. Iz izvješća je vidljivo da su tijela javne vlasti primila ukupno 3 tisuće 670 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama za 2007. godinu. Od toga ukupno je riješeno 3 tisuće 385 zahtjeva, dakle oko 90%. Neriješena su 54 zahtjeva, 124 zahtjeva su odbijena, 107 zahtjeva je ustupljeno nadležnim tijelima. Dakle možemo reći da su tijela javne vlasti u pravilu na vrijeme i ažurno riješile veliku većinu zahtjeva za pristupom informacijama odnosno primjenjivale odredbe Zakona o pravu na pristup informacijama te na taj način omogućile pravnim i fizičkim osobama pristup informacijama koje su za njih značajne i bitne. Iz izvješća je vidljivo da broj zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama iz godine u godinu je sve manji. Broj zahtjeva 2004. godine je bio 19 tisuća 600, 2005. godine 4 tisuće 449, 2006. godine 4 tisuće 357, te 2007. godine 3 tisuće 670 zahtjeva. Jedan od razloga zašto je to tako, odnosno zašto je sve manje zahtjeva je činjenica da tijela javne vlasti veliku većinu informacija kojima raspolažu a koje su građanima bitne, objavljuju putem interneta, web stranica ili na drugi način te na taj način ostvaruju otvorenost i javnost djelovanja tijela javne vlasti i pristup informacijama širokom krugu korisnika. Dakle provedba Zakona o pravu na pristup informacijama može se ocijeniti dobrom, budući da je iz izvješća vidljivo da tijela javne vlasti postupaju javno i transparentno kako kroz pozitivno rješavanje po pojedinačnim zahtjevima na pristup informacijama kojim raspolažu ili kroz javno objavljivanje odluka i drugih informacija te građanima omogućuju jedno od temeljnih ljudskih prava. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh.
Poštovani gospodine ptopresdjedniče, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske narodne stranke neće podržati ovo izvješće i to iz tri razloga. Prvi je što je izvješće nepouzdano, drugi je što je izvješće nepotpuno i treće je što se po njemu ne postupa iako donosi neke alarmantne vijesti. Nepouzdano je prije svega zbog toga što se temelji na izvješćima 55,21% ukupnoga broja javnih tijela koja su po zakonu dužna dostaviti informacije o načinu provođenja Zakona o pravu na pristup informacijama. Dakle, prije svega podatak da su građani uputili 3 tisuće 670 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama nije točan. Na žalost ne znamo koliko je stvarni broj zbog toga što podsjetit ću na zahtjev Središnjeg ureda državne uprave odgovorio je samo jedan od 21 županijskoga suda, zatim samo 5 od 107 općinskih sudova, samo 3 od 110 prekršajnih sudova, i samo jedno državno odvjetništvo od njih ukupno 60, a općinska državna odvjetništva ni jedno se nije na ovo referiralo. Da li je slučajno ili ne što upravo javna tijela pravosudne vlasti ne reagiraju na svoju zakonsku obvezu, ja to ne znam, ali znam da se ako ništa drugo od sudova i odvjetništva očekuje da su prvi i u provedbi i u poštivanju svih zakona. Pa ako je činjenica da zakon poštuju, recimo da jest u smislu da na predstavke, odnosno pismene zahtjeve građana uredno i u roku odgovaraju onda stoji da o tome ne obavještavaju središnji državni ured što je kršenje zakona. Nadalje, ovo je izvješće nepotpuno jer nigdje nemamo ni jednu informaciju o tome što je središnji državni ured, odnosno Središnji ured državne uprave poduzeo u slučajevima kada nije bilo službenoga odgovora? Dakle, očito je da se mjere ne provode, niti poduzimaju, ako o njima nema ni riječi u ovome izvješću. Nadalje, činjenica je također da veliki broj gradova i općina također nije odgovorio na svoju obvezu koja, podsjećam, nije nastala prošle godine, jer ovo je već 4. izvješće pred Hrvatskim saborom. Ako je ovo izvješće forma koju bi Hrvatski sabor trebao prihvatiti samo zbog toga da ispuni zakonsku obvezu godišnjega razmatranja izvješća koje dostavlja Vlada, onda nam taj zakon uopće ne treba, jer je očigledno da pojedina tijela, javna tijela svoje zakonske obveze ispunjavaju i po inerciji, odnosno po samom načinu funkcioniranja svojih tijela jer smatraju da je to dio njihove odgovornosti prema javnosti, da je to njihov dio odgovornosti i prema građanima, i očito je da većem broju tih tijela nije trebao zakon da bi se u komunikaciji s građanima ponašali odgovorno. Međutim, činjenica je da zakon koji je na snazi četiri godine nije u stanju privesti sva tijela javne uprave njegovom poštivanju. To je alarmantna stvar i od nas se očekuje da o tome nešto kažemo, ali se isto tako očekivalo i od Vlade, odnosno središnjeg ureda da predloži mjere, odnosno da izvijesti što je poduzeo u tim slučajevima. Prihvaćam mogućnost da pojedine općine koje nemaju administraciju veliku, gdje čitavu administraciju općine čini samo jedna osoba nisu vične ovakvom tipu komuniciranja sa središnjom državnom vlašću, ali to se svakako ne odnosi na županijske, općinske sudove, na općinske prekršajne sudove, na državno odvjetništvo. Nadalje, Vlada je u srpnju 2006. godine donijela Strategiju stvaranja poticajnog okruženja za razvoj civilnog društva o čemu nas korektno izvješćuje i Središnji ured državne uprave. U toj Strategiji i operativnome programu koji je uslijedio nakon nje explicite se navode manjkavosti ovoga zakona. Dakle, već godinu i pol dana Vlada je svjesna manjkavosti ovoga zakona koje otežavaju njegovu provedbu, a ništa ne radi da do pred nas dođe s izmjenama i dopunama. Za očekivati je dakle da Vlada u slučajevima kada sama uvidi problem u primjeni zakona odmah reagira i putem nadležnoga tijela pripremi prijedlog zakona. Nadalje, imam ovdje nekoliko primjera koji zorno pokazuju kako se funkcionira u ovome sustavu. Ja bih izdvojio Ministarstvo financija jer je ono doista zanimljiv slučaj. Dakle netko, tu se i citira tko, traži dostavu iz podatka izvršava li određena tvrtka svoje porezne obveze. Dakle, odgovor može glasiti da ili ne, a odgovara joj se da se to ne može izvijestiti i odbija se zahtjev jer da se podaci o tome smatraju poreznom tajnom. Nadalje, Emnest International explicite pita da li su platili porez na dodanu vrijednost oni koji su vršili transfere nogometaša? Ministarstvo financija odbija dati bilo kakvu informaciju o tome jer kaže da se radi o poreznoj tajni. Moguće je da govoriti o konkretnim iznosima jeste porezna tajna, ali svaki građanin Republike Hrvatske ima pravo znati tko plaća, a tko ne plaća porez. Ne koliko ga plaća, to je pitanje koje se evidentira u njegovoj poreznoj kartici, ali i nas kao Sabor i Vladu koja odgovara za punjenje državnoga proračuna itekako mora zanimati tko plaća, a tko ne plaća od onih koji su dužni platiti. Nadalje, kako funkcionira sustav javnog odgovaranja, odnosno dostave podataka na zahtjev građana vidimo iz ovog izvješća, ali ako Ministarstvo financija nije u stanju 30 dana odgovoriti na pitanje zastupnika što je također zakonska obaveza, kako će tek odgovoriti na pitanje građanina? Mi smo danas na klupe dobili odgovor koji nosi datum 20. ožujka. Ja podsjećam da je ministar o kojemu se radi u petak novinarima rekao da će poslati izvješće. Koji je petak bio datum vidite pa ćete znati? A inače to je sve objavljeno u subotu. Dakle, ako mi ne možemo dobiti pravovremenu informaciju, pa kad se ta informacija i pošalje, kada ona uopće ne sadrži ono što mora sadržavati, a to je odgovor na pitanje, šalje se zastupniku kopija uredbe koju je donijela Vlada, a on uopće nije pitao to. Pitao je nešto drugo. A budući da ministarstvo očito ne želi odgovoriti morat će to biti predmet nekog drugog pitanja. I da završim. I ovaj zakon je jedan od vrlo važnih zakona kojim ćemo standardizirati naše ponašanje i u europskoj obitelji naroda. Zato je više nego važno da se otklone one nelogičnosti i poteškoće koje je već uočila Vlada a podcrtava ovdje Središnji ured državne uprave da se što prije krene u njegove izmjene i dopune, da se dakle on nivelira na jednu razinu koja je prihvatljiva prema međunarodnim standardima, ali isto tako koja je operabilna i koja će omogućiti s jedne strane da svi poštuju zakon, a s druge strane da oni koji ga ne poštuju budu sankcionirani. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sljedeći govornik je u ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Nenad Stazić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Klub SDP-a ne može i neće prihvatiti ovo izvješće. Evo i razloga. Najprije metodologija sastavljanja ovog izvješća nije dobra. Ona je takva da Središnji državni ured za upravu samo prikuplja izvješća koja njemu šalju tijela javnih vlasti i onda od toga napravi jednu kompilaciju, to pošalje Vladi, Vlada to pošalje Saboru i to je onda ovo izvješće. Pri tome mi nemamo nikakvu jasnu sliku oko toga kakvo je zapravo stanje s poštivanjem ovoga zakona kad jedva nešto malo više od polovice tijela javnih vlasti uopće dostavlja svoja izvješća središnjem državnom uredu. Kakvo je stanje kod onih koji ne dostavljaju izvješća mi ne znamo. Prema tome optimistična slika kako je sve u redu, kako se zakon poštuje i provodi zapravo ne stoji, ona je jedna obmana. Čujemo ovdje u ime kluba HDZ-a kako oni podržavaju ovo izvješće jer je stanje sa pravom na pristup informacijama u Hrvatskoj dobro, jer se to vidi iz ovog izvješća. Samo nama nije jasno gdje su oni to vidjeli, kad to ovdje ne piše nego piše upravo suprotno da polovica uopće ne dostavlja. Samim tim izvješće nije istinito. Ono nije istinito, ono je lažno, ono je tako jedna … [[Govornik se ne razumije.]] stanja. Kakvog ima smisla prihvaćati nekakva izvješća u Saboru koja nama ne kazuju ništa a još manje kazuju javnosti? To znači ne rješavati jednu obmanu nego se s tom obmanom pomiriti i takvu obmanu prihvaćati i pristajati na to da budete obmanuti i da dalje prihvaćanjem ovog izvješća obmanjujete i cjelokupnu javnost. E pa u tom poslu obmanjivanja i obmane klub SDP-a neće sudjelovati. Šta se iz tog, ovakvog izvješća kakvo je napravljeno ipak vidi? Vidimo dakle da državna tijela ne poštuju zakon. To je jedna situacija koja za ovaj Sabor bi trebala biti intolerantna. Prema tome se ne smijemo odnositi olako. Mi ovdje donosimo zakone. I pazite, kad se donese neki zakon koji se primjenjuje na građane, onda se taj zakon striktno provodi. Onda se pazi na provedbu toga zakona. Ali ako slučajno donesemo i jedan takav zakon koji se primjenjuje na državna tijela kao što je to ovaj zakon gdje su obveznici tijela s javnim ovlastima, onda oni misle da se na njih pozitivni propisi ove zemlje ne trebaju odnositi i oni zakon naprosto ne provode. E pa kolege zastupnici mislim da se sa tim ne bismo trebali pomiriti već zbog toga što smo izabrani od građana, jer tako pristajemo na poziciju da se zakoni za građane odnose a za državna tijela ne. Već je ovdje kolega iz kluba HNS-a govorio o tome kakva je odluka tijela pravosudnih na ovaj zakon, županijskih i općinskih sudova, državnih odvjetništava općinskih, županijskih. To je dakle nešto strašno kad samo pravosuđe ne provodi zakone, samo pravosuđe. Nećemo o jedinicama lokalne samouprave ni govoriti. Ali nije to samo pravosuđe. Ovdje je opisano što je radila ministrica Lovrin. Opisano je u ovom škrtom izvješću. Vidite, pod poglavljem Ministarstvo pravosuđa na stranici 17. točka 9.5. piše da je jedan zahtjev u tom ministarstvu odbijen i onda se opisuje slučaj. Neki … [[Govornik se ne razumije.]] iz Zagreba postavio ministarstvu glup upit što se dogodilo s predsjednicima sudova? Naravno da su mu odgovorili da dopuni taj zahtjev, jer šta da mu odgovore na takvo nemušto pitanje. Ali na stranici 30. pod točkom 5. imate opisano što se zapravo dogodilo u Ministarstvu pravosuđa. To je kroz izvještaj o Upravnom sudu. Tamo stoji sjedeći opis: I.G. slobodni novinar iz Zagreba podnio je tužbu protiv rješenja ministrice pravosuđa radi odbijanja zahtjeva na pristup informaciji kojim je tražio dostavu imena osoba koje su članovi u dva ili više nadzornih odbora. Ishod: tužba se uvažava, poništava se rješenje ministrice pravosuđa Republike Hrvatske. Ali ministrica pravosuđa taj svoj slučaj, tu svoju sramotu nije stavila u izvješće i poslala državnom uredu. Ne. Ona je opisala tamo nekakav bezvezni, periferni slučaj gdje je neki građanin postavio glupi upit. A svoje nepoštivanje zakona, to nije opisala. To smo saznali iz izvještaja Upravnoga suda. Šta smo mi saznali? Prvo, da ministrica nije poštivala zakon i nije novinaru dostavila tražene podatke. Drugo, da nepotpuno i lažno obavještava Središnji ured za upravu tajeći tu svoju uskratu informacija. I treće, vi sad sigurno mislite da je ona poštivala presudu suda uprava, sigurno ste to svi pomislili. Nije. Nikakvu ona informaciju ni po presudi Upravnog suda novinaru nije dostavila. Šta time ministrica kaže? Ma šta mene briga za zakone, ja zakon provoditi neću. A većini, parlamentarnoj većini koliko smo čuli klubu HDZ-a to je prihvatljivo i dobro došlo i oni će glasati za to. To je njima poželjno ponašanje jedne ministrice i to baš ministrice pravosuđa. Nadalje, Vlada Republike Hrvatske na traženje novinarke Radija 101 Jelene Berković da joj Vlada dostavi dnevne redove sa svojih zatvorenih sjednica naravno što drugo nego odbila dostaviti tu informaciju jer da ta informacija ima određeni stupanj tajnosti, molim vas lijepo dnevni redovi sjednica su tajna u ovoj zemlji. To je sami po sebi skandalozno da je to tajna dnevni redovi sjednica. Uputila je žalbu, Vlada je žalbu odbacila kao nedopuštenu s obzirom da je rješenje Vlade Republike Hrvatske konačno u upravnom postupku pa se protiv njega ne može ni izjaviti žalba. Znači, isto tijelo koje je njoj odbilo dati informaciju naravno odbija i njezinu žalbu zbog toga što joj nije dalo informaciju. Novinarka Jelena Berković traži dostavu odluka Vlade koje su tijekom 2007. donesene na sjednicama zatvorenim za javnost. I sad slušajte dobro. Vlada od nje traži da se zahtjev dopuni i navede koje točno odluke ona traži. Najprije joj odbiju dati uopće informaciju koje su odluke imali na dnevnom redu a kad traži dajte mi te odluke ona veli ne recite, dajte nam javite koju vi to točno odluku tražite iz onog dnevnog reda koji vam nismo htjeli dostaviti. To je odnos Vlade Republike Hrvatske prema javnosti, prema novinarima i prema ovom zakonu. Slušajte, to je ismijavanje zakone, to je od strane Vlade Republike Hrvatske ismijavanje ovoga zakona, to je ruganje s javnosti. To pokazuje bahatost Vlade, njezin prezir prema građanima ove zemlje ali vidimo da je takvo ponašanje Vlade za parlamentarnu većinu upravo poželjno. Ono je dobro došlo i poželjno pa će parlamentarna većina prihvatiti ovo izvješće jer oni misle da se svaka Vlada tako treba ponašati, da se treba ismijavati sa javnošću, da ne treba poštivati zakone. Tih odluka, ma ja znam da je to vama neugodno slušati. A Bože moj. Tih odluka koje je Vlada donijela na zatvorenim sjednicama je ravno 603. Pretpostavljam da se većina njih odnosi na financiranje nekih institucija i to naravno potpuno netransparentno jer je na zatvorenim sjednicama. Slučajno se saznalo da je recimo iz proračunske zalihe za potrebe katoličke crkve izdvojila 71,4 milijuna kuna i to uoči izbora i to nakon raspuštanja Sabora i to naravno na zatvorenoj sjednici Vlade. E sad se pitamo šta je sa još 602 druge odluke. Koliko je novca i kome dodijelila Vlada na zatvorenim sjednicama a da o tome odbija obavijestiti i javnost i ovaj Sabor i bilo koga u ovoj zemlji. Iz ovoga izvješća ne vidi se ni to koji su obveznici dostavili nepotpune ili krive podatke a koji uopće nisu dostavili ništa. Takvih koliko vidimo ima skoro pola, ali nema popisa onih koji su dostavili i popisa onih koji nisu dostavili. Zbog čega bar toga nema u izvješću. Pa da je bar to ono bi bilo obimom puno bogatije jer je takvih jako puno, potrošili bi više papira da se to izvješće napiše ali bismo bar imali informaciju tko to ne poštuje zakone ako ništa drugo, koje su to institucije. Pa znamo čelnike tih institucija pa bismo mogli propitati njihovu odgovornost. Ali upravo se to želi sakriti kroz ovo izvješće, odgovornost onih koji su izabrani da budu odgovorni i postavljeni su da budu odgovorni. E pa takvo prikrivanje odgovornosti parlamentarna većina odobrava i prihvaća kroz prihvaćanje ovog izvješća, to je za nju poželjno ponašanje. Konkretni primjeri tiču se na primjer dobivanja na uvid imovinskih kartica sudaca. Ta informacija nikad nije dostavljena a zahtjev je postavljen. Dalje, Dubrovačko-neretvanska županica Mire Bucanić na konkretno novinarsko pitanje odgovara kako zadržava svoje pravo da ne odgovori. Pazite, ona zadržava svoje pravo da ne odgovori. Najprije ona nema nikakvo pravo da ne odgovori nego ima obavezu da odgovori, ali ona misli da ima neko pravo bez obzira tko je. Ja zato ovdje ne govorim stranački, ovo je pitanje prava javnosti na informaciju i dužnosti tijela s javnim ovlastima da poštuju ovaj zakon i da odgovaraju građanima na njihove upite. Zbog svega danas je održana sjednica odnosno jedan okrugli stol Hrvatskog novinarskog društva gdje je razmatrana primjena ovog zakona. To su novinari, oni posreduju između tijela javne vlasti i javnosti same. Oni posreduju. Oni su imali znatne primjedbe na ovo izvješće. Oni se također slažu da se ovaj zakon ne provodi, da se on ne poštuje. Oni su o tome i obavijestili Odbor za informiranje, informatizaciju i medije i zaključci s tog okruglog stola su podijeljeni na tom odboru. Unatoč tome parlamentarna većina u tom odboru naravno pa što njih briga što novinari misle o provedbi ovog zakona. Oni su ovo izvješće većinom glasova prihvatili. Postoje tu i neke ideje da zakon ne valja, da bi zakon trebalo dopuniti. Možda bi ga i trebalo dopuniti. Trebalo bi uvesti test javnog interesa unutra, znači dopuniti odredbom da se ustanovi situacija kad postoji javni interes da javnost sazna određene podatke, da bi trebalo proširiti krug obveznika da to budu dakle i korisnici državnog proračuna, da se preciznije uredi postupak posebice nadležnost vezano uz žalbu da ne bi imali situaciju da o žalbi rješava onaj tko je odbio zahtjev. Ali možemo mi zakon mijenjati i dotjerivati koliko god hoćemo, to je sve skupa besmisleno. To je uzaludan trud. Ako se zakon i ovakav kakav je ne provodi i ako to neprovođenje, ako načelo toga staje Vlada Republike Hrvatske, ministrica pravosuđa. Onda mi nemamo prava se nadati uopće da bi nekakve izmjene zakona tu situaciju mogle popraviti. Ovo je zrelo za to da se traži politička odgovornost onih koji ovaj zakon ne provode. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženi zastupnik je doslovce kazao da ovo izvješće citiram predstavlja neistinu, obmanu i laž. To je neistinit navod. Upravo suprotno. Ovo izvješće je istinito i predstavlja vezano za prikupljene podatke čak i korektno je i obrađeno. A obmanu i laž predstavlja kad vi uvaženi zastupniče komentirate odluke Upravnog suda pa zapravo obmanjujete netočno navodeći podatke koji se pronalaze u ovom izvješću. Dakle, obmanjujete javnost kada komentirate i navodite odluke Upravnog suda kao u smislu njegovog specifičnog odlučivanja u smislu primjene ovoga zakona. To je sa ove govornice bilo i obmana i laž.
Zahvaljujem. I drugi ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega je netočno naveo da se ne zna koje su i kakve odluke donesene na zatvorenim sjednicama Vlade. To nije točno. Vlada je dužna objaviti javno svoje odluke bez obzira jesu one na zatvorenom ili na otvorenom dijelu sjednice donesene i ona to uredno radi i uredno poštuje zakone i objavljuje odluke koje su donesene i na zatvorenom dijelu sjednice. Druga stvar. Rekli ste da je skandalozno da se održavaju zatvorene sjednice Vlade. To također opet nije točno, jer to je u skladu sa zakonom i naša Vlada u razdoblju od 2000. do 2003. također ima zatvorene sjednice Vlade i ništa to nije suprotno zakonu. I treća stvar. Kolegice i kolege, gospodin Stazić je prozvao svoju koalicijsku partnericu na županijskoj razini u Dubrovačko-neretvanskoj županiji pa imate prilike doista to i popraviti i u dogovoru sa njom i Armira Buconjić je koalicijski partner SDP-a u Dubrovačko-neretvanskoj županiji ako ste zaboravili.
Zahvaljujem. U ime kluba IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Na stranici 43. doslovce se kaže da Agencije za pravni promet i posredovanje nekretninama dalje u tekstu APN u 2007. godini primila je 48 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama sve jasno od fizičkih osoba i onda se nastavlja. Odbijeno je svih 48 zahtjeva. Uloženo je 12 žalbi. Sve je odbijeno. I dalje se nastavlja. Prema dostavljenim izvješćima ovlaštenici prava na informacije tražili su informacije putem punomoćnika. Zahtjev za pristup informaciji i priložene punomoći bili su nepotpuni i nerazumljivi, te su sukladno Zakonu o općem upravnom postupku ovlaštenici pozvani da uklone utvrđene nedostatke. U 12 slučajeva ovlaštenik nije postupio po traženom, te su zahtjevi odbačeni. U 36 slučajeva ovlaštenik je dopunio zahtjev, ali ne na način kako je traženo, te su zahtjevi odbačeni, odnosno odbijeni. E sad, ja mislim da je gotovo nevjerojatno državni tajniče da je svih 48 zahtjeva odbijeno u Agenciji za pravni promet posredovanja nekretnina tzv. APN-u. S druge strane mi se volimo hvaliti kao što ste to spomenuli da je svima u ovoj zemlji omogućen pristup informacijama. Možda nismo čak ni daleko od takvog jednog standarda. Danas slobodno možemo reći da nema informacije do koje, ako ne ono građani zastupnici, a onda mediji recimo ne mogu doći. Gotovo da je danas sve na tržištu, da se do svake informacije može doći. Imam dojam da ništa više nije tajna. Ponekad mene recimo objava baš svake te informacije zna i iritirati, jer ispada da smo šuplji kao recimo švicarski sir. Ali složili smo se da je dostupnost informacijama jedan civilizacijski standard i dobro je da je javnost na taj način evo nekako informirana. Znači, ako je sve dostupno recimo javnosti. Jedna stvar u ovoj zemlji krije se od strane Vlade kao što zmija krije noge, a to je recimo registar branitelja. Javnost je apsolutno za objavu tog registra, ali sad ni manje ni više odjedanput i dio braniteljskih udruga koje za objavu tih registara bilo tako reći do jučer ili prekjučer odjedanput se objavi tog registra počelo protiviti. Za mene da budem iskren nije problem ako je neki ministar bio u ratnoj Vladi, ako je neki državni tajnik ili šta li je onda bio zamjenik ministra bio u ratnoj Vladi, pa nije bio na fronti, nije bio u rovu, a ima priznat status sudionika Domovinskog rata. To za mene apsolutno nije problem. Treba da ima. Ali ako Hrvatska država ne stane na loptu kada je riječ o pravima koje mi vezujemo danas uz Domovinski rat mi ćemo kao zemlja koliko god se to nekome učinilo i pretjeranim naprosto bankrotirati. Mi na današnji dan imamo preko 44000 invalida Domovinskog rata, 500000 branitelja. Na taj status invalida Domovinskog rata u ovom času čeka još 15000 hrvatskih državljana. Mi smo kraj rata tamo negdje '96.-te dočekali sa nekih 30000 invalida. Ispada poštovana gospodo zastupnici da smo nakon Domovinskog rata vodili još jedan rat, jasno ovaj puta rat za boračka prava. Uz status recimo sudionika Domovinskog rata kao što znate ide penzija od 45% prosječne plaće uz status invalida Domovinskog rata. Znači, uz invalidninu idu stanovi, idu prava od onih za djecu, žene, povlastice za obitelj itd. Čitav niz drugih pogodnosti da sada ne navodim te elemente iz pozitivnih propisa. Stvarnom invalidu koji je izgubio ruku, nogu u ratu, u logoru, treba apsolutno pripasti sve. Sve što tim ljudima jedna država, jedna odgovorna vlast, jedna zajednica može dati. Ali isto tako ove istrage koje je povela ili Vlada ili državno odvjetništvo ili policija … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Uvaženi zastupniče Kajin malo ste se, malko se udaljili od teme. Možda malo skrenite prema … Držite se teme.
Da za ta prava ova država u ovom času ovim proračunom za 2008. izdvaja preko 4 milijarde kuna. Preko 4 milijarde kuna. I sada registar branitelja za nas ni manje ni više nego postaje ili ostaje državnom tajnom. Ja mislim da bez objave takvog jednog registra ovo Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. jednostavno je mrtvo slovo na papiru. Mi se bavimo marginalijama, a onim što stoji ovu državu preko 4 milijarde kuna to kao da nas se ne tiče. Ja se usuđujem reći i to, da nema države koja dosljednije brine o sudionicima Domovinskog rata poglavito o invalidima no što to čini Republika Hrvatska. Problem je što korumpirane komisije propuštaju na tisuće i tisuće ljudi u taj status koji im ne pripada i protiv toga valja ustati, protiv toga valja progovoriti, protiv toga se valja boriti, to se ne smije tolerirati. Možda su gospoda Pančić i neki koji su predlagali reviziju invalidnina bili tamo u pravu, ali što ćemo to je za nama. Bilo bi isto tako pošteno kada bi na isti način kao što tretiramo invalide Domovinskog rata i tretirali recimo i sudionike NOR-a, jer izgubljena ruka nekoga na Petrovoj gori ili u Buzetu 43. jednako je vrijedna kao i ona ruka koju je netko izgubio 91. u Vukovaru ili negdje drugdje.
Uvaženi zastupniče Kajin, molim vas držite se teme i ne idite tako daleko povijesno.
Dobro nećemo ići u prošlost, iako ta prošlost nekoga i dan danas košta, ali ajde da se dotaknemo strane 50 gdje se doslovce kaže da bi zakon trebalo dopuniti odredbom da se odredi situacija kada postoji javni interes da javnost sazna određene podatke, citiram doslovce od riječi do riječi tako da me nitko ne prekine, javni interes za objavljivanje informacije uvijek postoji kada bi tijelo javne vlasti uskraćivanje informacije omogućilo ili prikrilo povrede Ustava, međunarodnih ugovora i konvencija kojih je Republika Hrvatska stranka ili bi se prikrila zloporaba proračunskih sredstava i drugih sredstava. Zatim kažu da bi to trebalo napraviti ili istodobno bi zakon trebalo dopuniti na način da se kod određivanja pojma tijela javne vlasti taj pojam dopuni sa svim korisnicima državnog proračuna. I c) zakonom bi preciznije trebalo urediti postupak posebice nadležnost vezan uz žalbu na rješenje o odbijanju zahtjeva za pristup informacijama. Ako je to nužno da bi jedan takav zakon o pravu na pristup informacijama mogao profunkcionirati onda ne vidim nikakvog razloga da se odugovlači sa tim nekim rješenjima iako sam spreman priznati da svakim danom sve više napredujemo i kada je riječ o pristupu informacijama, ali to još uvijek ne znači da jedno ovakvo rješenje dok se ne objavi u cijelosti i taj registar branitelja treba recimo podržati. Eto utoliko uz jednu suzdržanost želim još jedanput naglasiti potrebu da ono što u ovom trenutku itekako intigrira, zanima hrvatsku javnost treba što je moguće prije podastrt joj na uvid i samim time na njihovu kontrolu ili bolje rečeno na sud kako bi oni sami mogli prosuditi tko to u njihovom okružju uživa s pravom ili nezasluženo status koji nekome treba pripasti ili ne smije pripadati.
Zahvaljujem. Završili smo raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je uvažena zastupnica Mirela Holy.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. S obzirom na to da sam četiri godine radila u Ministarstvu zaštite okoliša i to uglavnom na poslovima odnosa s javnošću, odnosno odnosa s medijima i odnosa s građanima, jako sam dobro upoznata sa sadržajem zakona ovog, o pravu na pristup informacijama kao i sa ciljevima i razlozima … stanja ovog zakona. Radeći na tim poslovima imala sam prilike vidjeti koliko je iznimno velik interes građana predstavnika medija ali i pravnih osoba za dobivanje informacija vezanih uz rad tijela javne vlasti pa sam u tom smislu s velikom nevjericom pročitala dokument Izvješća o provedbi ovog zakona u 2007. godini. Jer zaključila sam, mislim potpuno opravdano, da su podaci izneseni u ovom dokumentu upravo nevjerojatni. No prije no što iznesem razloge zbog kojih smatram da ovdje nešto drastično ne štima, ukratko ću podsjetiti na povijest nastanka kao i na razloge donošenja ovog zakona o čijem izvješću o provedbi u prethodnoj godini i danas raspravljamo. Podsjetiti ću vas da je koalicijska Vlada predvođena SDP-om predložila Zakon o pravu na pristup informacijama, a tadašnja parlamentarna većina i usvojila ovaj dokument u listopadu 2003. godine, u cilju podizanja transparentnosti rada tijela javne vlasti, a time i podizanja kvalitete i odgovornosti rada tijela javne vlasti. Naglašavam da se SDP tada, a i sada kao istinski progresivna stranka trajno zalaže za podizanje demokratskih standarda i vrijednosti civilnog društva, a pravo na dostupnost informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti jedno je od temeljnih ljudskih prava i kao takvo se nalazi u samim temeljima i glavnim načelima politike Europske unije. Ovo opredjeljenje SDP-a, opredjeljenje za izgradnju odgovornog demokratskog društva civilnih vrijednosti vidljivo je iz same činjenice da je ovaj zakon donesen upravo za mandata SDP-ove Vlade. Ovaj zakonski dokument predstavljao je iznimni pozitivni iskorak u jačanju zapravo u konačnoj izgradnji partnerskog odnosa izvršne i zakonodavne vlasti i javnosti posebice kada se ima na umu kakav je taj odnos bio u prethodnoj desetgodišnjoj HDZ-ovoj vladavini. Zna se HDZ je bio nimalo otvoren prema javnosti tada, a svoj stav je dosljedno pokazivao i na taj način što je zainteresiranu javnost tretirao kao neprijatelja. Pozitivan stav javnosti prema donošenju ovog iznimno važnog dokumenta za poduzimanje demokratskih standarda u Republici Hrvatskoj vidljiv je uostalom i iz samog sadržaja ovog izvješća, a o čemu je već govorio gospodin državni tajnik, odnosno iz grafikona broj dva iz kojeg je vidljivo da je hrvatska javnost doista iznimno pozitivno reagirala na donošenje ovog zakona, pa je u prvoj godini provedbe zakona zabilježeno gotovo 20 tisuća zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Iako se moglo očekivati kako će taj broj sa svakom novom godinom primjene zakona rasti iz jednostavne činjenice da će građani sve češće koristiti ovo pravo, kako će se upoznavati znači da imaju uopće pravo na dobivanje ovakvih informacija, praksa provedbe ovog zakona pod mađioničarskom spin palicom HDZ-a pokazala je dijametralno suprotno. Drugim riječima, u godinama koje su uslijedile godinama sve rigoroznije HDZ-ove stranačke kontrole u tijelima javne vlasti bilježi se konstantan pad broja primljenih zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama. Iz grafikona broj dva to je kristalno jasno, pa je tako u 2005. godini primljeno 4 tisuće 499 zahtjeva što je alarmantan pad od 15 tisuća zahtjeva uza samo jednu godinu, u 2006. godini bilježi se još manjih 4 tisuće 357 zahtjeva, dok je u prethodnoj 2007. godini primljeno rekla bih skandaloznih 3 tisuće 670 zahtjeva. Zašto skandaloznih? Nekoliko godina radila sam u ministarstvu upravo kao što sam već spomenula na poslovima informiranja i komunikacije s javnošću, pa dobro znam koliko je različitih zahtjeva za pristup informacijama stizalo u kabinet ministra kasnije i ministrice, ili pak u Odjel za informiranje, stoga ove malene brojke, izuzetno malene brojke mogu ocijeniti samo kao smiješne ili još preciznije kao apsurdne. U kabinet smo naime samo u jednom tjednu znali primiti oko stotinjak upita građana, udruga ili drugih zainteresiranih stranaka i to putem telefona, fax-a, maila, dopisa, a sada nas ovo izvješće informira kako je Ministarstvo zaštite okoliša, znači u kojem sam radila u cijeloj 2007. godini primilo svega 94 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristupe informacijama. Izrađivači dokumenta, znači nadležni iz središnjeg državnog ureda za upravu bili su svjesni toga da je ta brojka doista mala, pa su brže bolje dali nesuvislo objašnjenje kako je razlog velikog pada primljenih zahtjeva u načinima dostupnosti informacija, odnosno da se informacije sada objavljuju na web stranicama, da se organiziraju presice, da se objavljuju redovita godišnja izvješća itd., itd. Kao da toga prije nije bilo, kao da nije bilo masovnih medija, press konferencija ili Interneta. Ovdje podsjećam da pristup Internetu u Hrvatskoj ima 1,8 milijuna korisnika, ali od toga svega 1,43 znači ukupno 1,43 milijuna njih koristi spori … [[Govornica se ne razumije.]] pristup, odnosno da svega 350 tisuća ima brzi broadbend odnosno širokopojasni pristup Internetu. To ne govori znači o tome da se jako puno surfa i da se skidaju informacije s web stranica javne vlasti, jer se često, vjerojatno ste toga svi svjesni kad skidate neku strategiju, neki zakon ili neki dokument to prilično dugo vremena traje i ukoliko imate i broadbend pristup. Kada se uzme u obzir da i mnoga tijela javne vlasti, pogotovo lokalne samouprave nemaju uopće svoje web stranice, što znači da na tim web stranicama uopće ne daju nikakve informacije, ili da ona tijela javne vlasti koja imaju svoje web stranice na tim web stranicama ne daju gotovo nikakve interesantne informacije koje su od interesa za stranke, odnosno za građane, vidimo da u ovom izvješću doista nešto ne štima. Objašnjenje o smanjenju zahtjeva uz pomoć argumenata o načinima dostupnosti informaciji istinski besmisleno jer se ponavljam prošlogodišnjih 3 tisuće 670 zahtjeva za pristup informacijama odnosi na sva tijela javne vlasti koje su sukladno zakonu dužne omogućiti pravo na pristup informacijama, a to su Sabor, Vlada, ministarstva, vladini uredi i uprave, dakle tijela državne vlasti, tijela svih jedinima lokalne i regionalne samouprave, pravne osobe s javnim ovlastima, sudovi. Svaka čast web-u, navodnom boomu internetizacije Hrvatske sve većem utjecaju masovnih medija, ali ovdje se ipak radi o samo 3 tisuće 670 zahtjeva za cijelu godinu i to za sva, ponavljam sva tijela javne vlasti. Kada stavimo na stranu da su izgled i sadržaj ovog izvješća neozbiljni, odnosno da se izvješće u ovakvom obliku teško može smatrati ozbiljnim dokumentom koje je pripremilo jedno vladino tijelo, izvješće je nemoguće prihvatiti jer ovako alarmantne niske brojke zahtjeva ukazuju na sljedeće uznemirujuće zaključke. Kao prvo, vladajući provode već nekoliko godina smišljenu politiku zatvaranja tijela javne vlasti od građana, medija i zainteresirane javnosti, zbog svijesti o tome da neće dobiti informaciju čak i ako je opetovano traže od tijela javne vlasti građani u sve manjem broju traže informacije što sugerira na veliku netransparentnost rada vlasti i vladajući ovaj zakon smatraju nevažnim i besmislenim dokumentom, odnosno smetnjom te čelnici tijela javne vlasti marginaliziraju važnost provedbe ovog zakona, a takvu marginalizaciju zakona od strane vladajuće politike općenito govoreći te u vlastitoj organizaciji prepoznaju službenici za informiranje koji taj posao u velikoj mjeri obavljaju aljkavo. O aljkavosti provedbe zakona od strane nadležnih službenika govori podatak i da se iznimno rijetko upisuju telefonski upiti kojih je jako puno, kao i upiti mailom koji sigurno u svako tijelo javno vlasti stigne barem nekoliko tijekom tjedna, a vjerojatno i tijekom dana. I jedna napomena, kako me kolege i kolegice iz HDZ-a ne bi ispravljali, ovdje ne govorim o predstavkama, žalbama i sličnim radnjama koje ne podliježu ovom zakonu, već o Zakonu o općem upravnom postupku. Ovaj me dokument duboko ražalostio jer govori o drastičnom padu demokratskih standarda te sve većem zatvaranju i netransparentnosti rada tijela javne vlasti u posljednjih nekoliko godina, a to nije put kojim država čiji je glavni cilj pristupanje EU želi i treba ići. Stoga ne mogu prihvatiti ovo izvješće i apeliram na nadležne da ozbiljnije u slijedećoj godini, odnosno u ovoj godini prionu provedbi ovog zakona jer svi mi koje plaćaju porezni obveznici, tu smo zbog njih, tu smo da bismo služili našim građanima, a ne zato da bi nam se građani klanjali. Hvala vam.
Zahvaljujem. Slijedeća. Ispričavam se, predstavnik Vlade, uvaženi Antun Palarić državni tajnik Središnjeg državnog ureda za upravu.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Ma moram reagirati kako ne bi diskusija išla u krivom smjeru. Doista svakoga dana ja obavim 20, 30 i ne znam koliko telefonskih razgovora, moji suradnici možda još i više jer su u uredu. Dakle, to nije informacija po Zakonu o pravu na pristup informacijama. U vrijeme je, dok su bili raspisani izbori, imali smo preko 200 tisuća ulaza na web stranicu, provjeru podataka o upisu u popis birača, jer je to informacija, dana je, ali ne po Zakonu o pravu na pristup informacijama. Pismo kad nam se građanin obraća da bi ostvario neko svoje pravo, mogao ostvariti ili ne ostvariti, ali to također nije informacija. Mi smo obrađivali ono što je upućeno povjereniku, zaduženom službeniku za ostvarivanje prava na pristup informacijama i to pozivajući se na Zakon o pravu na pristup informacijama koji ima iza sebe zaštitne mehanizme od žalbe, tužbe Upravnom sudu pa nadalje. Ali naravno da dajemo svi i danas u kafiću ovdje dok sam čekao raspravu, imao sam razgovor sa desetak ljudi, svakoga je nešto interesiralo, odgovorilo mu se je, ali ne mogu ja sad svaki razgovor bilježiti i onda podnositi na tisuće i tisuće izvještaja. Rekao sam, imali smo preko 200 tisuća ulaza na web stranicu samo zbog provjere popisa birača. Građani su dobili informaciju, zadovoljni su, bilo nam je toliko preopterećenje, pao nam je sustav, svima smo se ispričali tko nas je obavijestio da nije mogao uć', ali to nije u ovom zakonu i to ovdje nije navedeno. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Uvažena zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite!
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici! Pa evo, ja neću ponavljati sve ono što su kolege ispred mene već nabrojali, ali mislim da je izuzetno važno reći da je iz ovog izvješća vidljivo da je od 3 tisuće 670 zahtjeva koje su tijela javne vlasti zaprimili u 2007. godini ostalo neriješeno samo 54. To nam ipak govori o transparentnosti i poštivanju načela javnosti od strane tijela javne vlasti. Nadalje mislim da je još potrebno spomenuti kako je pravo na pristup informacijama u posjedu tijela javne vlasti izuzetno važno za Republiku Hrvatsku te da Središnji državni ured za upravu tijekom cijele godine, da je potrebno da tijekom cijele godine kontinuirano prati provedbu zakona. Čini mi se da to Središnji ured za državnu upravu i čini. A potrebno je još kazati da je i u tu svrhu, a u svrhu što bolje primjene zakona organiziralo razne tečajeve, radionice za izobrazbu o sveobuhvatnom uvidu u važeće zakonodavstvo, o javnom pristupu informacijama, savjetovanja itd. Nadalje, mislim da je i to potrebno reći da je vidljivo da postoje manjkavosti u zakonu, no međutim mislim da možemo reći da je ovo izvješće detaljno i sveobuhvatno. A evo, ja sam si malo dala truda kroz prošli tjedan jer je mene osobito zanimalo kako su osobe s invaliditetom kao fizičke osobe i kako su udruge osoba s invaliditetom prošli kada su postavljali zahtjeve za pristup informacijama. Moram vam reći da nisam očekivala baš najpozitivnije odgovore. Međutim od desetak udruga s kojima sam osobno razgovarala i od nekoliko osoba s invaliditetom dobila sam najpozitivnije odgovore. I rekli su da su izuzetno zadovoljni načinom i brzinom odgovora na njihove zahtjeve. Mislim da je ovo izuzetno važno obzirom da je Konvencija o pravima osoba s invaliditetom koju je Republika Hrvatska potpisala 2007. godine regulirala dakle i zagarantirala osobama sa invaliditetom pravo na pristup informacijama. Moram reći da ta konvencija još uvijek nije obvezujuća za Republiku Hrvatsku. Stoga mi je posebno bilo drago kad sam čula od Udruga osoba sa invaliditetom da je njihovo pravo na pristup informacijama u 2007. godini nadasve poštivano. Hvala.
Zahvaljujem. Idemo dalje. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, štovani državni tajniče, kolegice i kolege. Kada se donosio ovaj Zakon o pravu na pristup informacijama čije evo izvješće odnosno izvješće o provedbi tog zakona za prošlu godinu imamo pred sobom, osnovni motiv je bio odnosno njegova osnovna svrha koju je taj zakon trebao polučiti da djeluje preventivno odnosno antikorupcijski. Jer upravo uvid u informacije odnosno kako vlast radi, kako institucije s javnim ovlastima rade, koliko su otvorene prema javnosti, koliko su kontralabilne, koliko ih javnost može kontrolirati, toliko je onda dakle u tom smislu je onda i lakše preventivno djelovati odnosno mogućnost pojave bilo kakvog korumptivnog ponašanja svodi se onda na vrlo malu mjeru. Dakle, ovaj zakon odnosno izvješće o provedbi ovog zakona, ali i sam zakon treba promatrati upravo u tom svjetlu da je on upravo jedan od temeljnih antikorupcijskih zakona. Ne treba niti posebno skretati pozornost niti upozoravati kako su Vlade širom svijeta prinuđene svake godine davati i pružati javnosti sve više informacija. E onda kad vidite malo ovo izvješće ono je iz godine u godinu sve škrtije, ono nije transparentno kao što smo ga znali dobivati zadnjih godina gdje je čak imenom i prezimenom dužnosnik bio naveden u izvješću, pa se to onda pokazalo da to baš nije dobro, jer oporba upravo na to i ukazuje, pa se na to, o tome više nema ni govora. Prema tome samo izvješće je netransparentno. To je osnovni problem. O tome je govorio i kolega Stazić u ime kluba SDP-a. Sam ovaj grafikon je alarmantan. 2004. godine kad su još ljudi i građani vjerovali da ima nade boriti se, da ima nade vjerovati, da postoje šanse, vidite koliko je bilo zahtjeva. 2005. već je to manje, 2006. manje, 2007. malo, vrlo malo. Zar ovaj grafikon ne pokazuje sve što građani misle uopće o tome da je uzalud uopće što pitati i tražiti odgovor. Ali s druge strane Upravni sud koji kontrolira zakonitost vlasti svake godine je sve pretrpaniji, govori o alarmantnoj kršenju. To pokazuju i podaci Ministarstva pravosuđa. I sada izaći, evo Vlada izlazi sa ovim izvješćem pred nas ovdje se postavlja pitanje jesu li zaista građani, mi ovdje jednostavno najbolje mušterije za sprdanje. Očito je da se ulazak u Europsku uniju pretvorio u teško mučenje s još neizvjesnim ishodom, da se hrvatska Vlada zaplela u tu onu mrežu ZERP-a, nekako je iz toga izašla i da u biti na ovakav način prikrivanjem istine odnosno čemu taj otpor prema prikrivanju istine da li u biti mi ovdje služimo. Da li ljudi odnosno Vlada zaista misli kako s takvim manipulacijama istine može se ribariti u biti umjesto tamo gdje je mjesto ribariti ljudskim dušama. Čak se smatra normalnim, pače demokratskim ponašanjem dakle na ovakav način pristupati, slati ovakav izvještaj. To je nešto što ozbiljno zabrinjava, zabrinjava takav odnos vlasti prema građanima. Vani ponaša se vlast kao beznačajni sluga, kod kuće moćni vezir, novinari se tuže, nekad su izjavljivali, koristili dakle ovaj pravni put, zanove pitanje odnosno po odluci Upravnog suda, dobiju odgovor na nešto što uopće nisu ni tražili. I kako onda naprijed? Ali vidite vi u obrazloženju stoji kako je Vlada i donijela strategiju i operativni plan unaprijediti načine informiranja građana i izmjenama postojećih i donošenje novih zakona. Pa onda još se posebno apostrofira da treba posebno definirati što je to javni interes da javnost sazna određene podatke. Ovdje se smatra jednom velikom mudrošću nadmudriti zapravo zastupnika koji je nešto pitao kako da mu se odgovori da to bude ovako dosta efektno i da ga se na neki način ismije. Pa to je ovako više za kavanu nekakvu, za doskočice i poskočice a ne način komuniciranja i ja bih rekla poštivanja zakona. Tako mnogi odustaju i mnogi saborski zastupnici se više odnosno manje se koriste tim institutom pisanja pitanja jer vrlo konkretno se postavlja pitanje, dobiva se sasvim različiti odgovor ili općenito, ili sasvim nešto što se nije pitalo i nikome ništa. Najava je koliko čujemo da će se mijenjati i poslovnik u tom smislu, već su bile nekakve najave dakle ove sad koje imamo pred sobom u pisanom obliku da li se odustalo od toga da se ne može tražiti niti dopunsko pitanje koje bi onda dakle tražilo konkretan odgovor. I nitko za to ne odgovara. Čemu tajenje? Zašto pojedina ministarstva ne daju odgovore prije svega u određenom roku ali i ono što ovdje imamo evidentirano kao zahtjevi kojima je udovoljeno u biti udovoljeno je na formalan način ali nije odgovoreno. O tome se vode dakle, o tome su pisali i novinari imenom i prezimenom i onda takvi se izvrgavaju pogibelji jer su dosadni, jer su uporni. I inače ljudi koji inzistiraju na raščišćavanju stvari njih se čak vještači u redovnim postupcima, postaju sumnjivi jer je to jednostavno postao izuzetak od standarda a to je netransparentnost u vođenju politike pa onda i u davanju informacija. Dakle, sama ova činjenica da su ljudi jednostavno, da jednostavno ljudi posustaju, da ne postavljaju više vlasti pitanja, da se čini kao jedan uzaludan posao mora biti alarmantno za sve nas. Središnji državni ured bi trebao biti kontrola. Tko će, kod nas treba kontrolirati kontrolora. Koliko se pritužuju ljudi iz lokalne samouprave, koji su se pritužili zbog određenih pitanja je li to opravdano ili nije ali traže odgovor, traže uvid odnosno reakciju Središnjeg državnog ureda koji bi trebao biti kontrola zakonitosti postupanja i akata recimo konkretno u jedinicama lokalne samouprave. Negdje su kontrole svakodnevne a negdje ih mjesecima nema. Eto vidite. Ja sad neću te općine i gradove ovdje spominjati, gospodin državni tajnik to dobro zna. I onda eto takav središnji državni ured trebao bi na kraju krajeva i pripremati ovakvo izvješće i biti motivirajući za primjenu ovog Zakona o pravu na pristup informacijama od svih ostalih ministarstava. Je li to moguće?
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Štovana kolegica je iskoristila svoj govor da plasira niz netočnih navoda. Prvo, kaže smanjenje broja zahtjeva građana je zbog toga jer su odustali. Obrnuto, zato jer funkcionira sustav, jer vidite da se rješava preko 90% svih zahtjeva ako ste pročitali izvješće, nemaju potrebe za dodatnim zahtjevima. Drugo netočno ulazak u Europsku uniju ima neizvjestan ishod, podvlačim citat. Kakav ishod rekao vam je gospodin Barroso prije tjedan dana kad je rekao da je dead line ili završetak pregovora ljeto 2009. za Hrvatsku. I treći netočan navod. Predlaže se izmjena Poslovnika da bi se onemogućilo dopunsko pitanje. Ne, nego da bi se omogućio dopunski odgovor. Hvala.
Zahvaljujem. Obavještavam da je i sukladno članku 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta u 18,12 minuta. Idemo dalje. Uvažena zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, gospođe i gospodo zastupnici. Cilj zakona je definitivno omogućiti ostvarivanje prava na pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti i javnosti rada tijela javne vlasti. Mislim da to nije na odmet stalno ponavljati, jer iz dostavljenog izvješća o provedbi ovoga zakona jasno se dade zaključiti da je pravo pristupa informacijama i dokumentima koje posjeduju tijela javne vlasti i pravne osobe kojima su povjerene javne ovlasti na razini koju treba pohvaliti, jer se poštuje načelo javnosti rada koje je ustanovljeno u suvremenim društvima kao institut nadzora vlasti od strane građana. Iz izvješća je također razvidno da je Središnjem državnom uredu za upravu koji provodi nadzor nad provođenjem zakona tijekom 2007. godine broj riješenih zahtjeva predstavlja vrlo visoki udjel u ukupnoj brojci zaprimljenih zahtjeva. Zahtjevi upućeni na primjer ministarstvima odnose se najčešće na upravljanje o uplati i isplati sredstava iz državnog proračuna, izvješća o financiranju političkih stranaka, financiranju jedinica lokalne i područne, odnosno regionalne samouprave. Zahtjevi koji se na primjer upućuju gradovima odnosili su se na dostavljanje preslika dokumenata iz područja prostornog uređenja i prostornih planova, građevinskih područja, pitanja vezana uz stanarska prava, troškove izgradnje nerazvrstanih cesta, zakupe poslovnih prostora, postupke javne nabave, komunalne naknade i slično. U slučajevima šutnje administracije Središnji ured je uputio dopise sa jasnom uputom o postupanjima i obvezama koje proizlaze iz zakona prema jedinicama na koje se predstavke odnose s obvezom obavijesti o učinjenoj po svakoj predstavci. Osim toga, ured je tijekom prošle godine izradio popis tijela javne vlasti, a Vlada Republike Hrvatske ga je prihvatila. Održana su četiri tečaja stručnog osposobljavanja i usavršavanja službenika radi naglašavanja načela otvorenosti i transparentnosti javne uprave. Održane su i radionice na kojima su obrađivani i konkretni zahtjevi ovlaštenika dok je akademija lokalne demokracije organizirala u Splitu savjetovanje na kojoj je ured izlagao o dosadašnjoj primjeni zakona. U rujnu je održana i konferencija kojom je obilježen međunarodni dan. Građani imaju pravo znati na kojoj je nazočila i potpredsjednica Vlade i ministrica gospođa Jadranka Kosor. Nadalje, ured je utvrdio sve češću zlouporabu ovog zakona na način da fizičke i pravne osobe pozivajući se na ovaj zakon zahtijevaju rješavanje svojih postupaka koji se inače rješavaju u upravnom ili u sudskom postupku. Neki nedostaci opet vrlo korektno od strane Središnjeg ureda za opću upravu ovoga zakona su se pokazali na njegovoj dosadašnjoj primjeni, a što je utvrđeno i nacionalnom strategijom stvaranja poticajnog okruženja za razvitak civilnog društva za 2007. do 2011. godine, a koju je Vlada Republike Hrvatske prihvatila 2006. godine. Ovo su razlozi na kraju kojega ću osobno podržati izvješće. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani tajniče i zamjenik državnog tajnika, cijenjeni kolegice i kolege. Svaku pojavu, osobu ili dokumenat može se promatrati najmanje s dvije strane, a u tom promatranju nemoguće je ukloniti i određeni stupanj subjektivnosti. Cijeneći kut gledanja kolega iz opozicije i prihvaćajući činjenice da svako, pa tako i ovo izvješće može imati nedostataka. Ali ne prihvaćajući neprimjerene teške kvalifikacije istaknuo bih pozitivnu stranu ovog izvješća. Jedna od temeljnih ljudskih simbola je sloboda mišljenja i izražavanja misli, a ona je u Republici Hrvatskoj zajamčena Ustavom Republike Hrvatske dok pravo na dostupnost informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti jedno je od temeljnih ljudskih prava koje je zaštićeno Europskom konvencijom o ljudskim pravima i temeljnim slobodama kao i Konvencijom o pristupu informacijama. Pravo pristupa informacijama i dokumentima koja posjeduju tijela javne vlasti i pravne osobe kojima su povjerene javne ovlasti posebice je važno u tranzicijskim zemljama u kojima tijela javne vlasti još uvijek zbog stečenih navika nedovoljno poštuju načela javnog rada. U suvremenom demokratskom dijelu svijeta normativna regulacija prava na pristup informacijama počela je još krajem 18. stoljeća najprije 1766. godine u Kraljevini Švedskoj, a dok današnje vrijeme u pogledu prava pristupa informacijama i dokumentima koje posjeduju tijela javne vlasti svjedoči ubrzanoj demokratizaciji društva na što upućuje činjenica da čak 30 zemalja svijeta Ustavom jamči pravo građanima na pristup informacijama dok više od 50 država je posebnim zakonom uredilo dostupnost informacijama kojima raspolažu tijela javne vlasti. U Republici Hrvatskoj Sabor je usvojio Zakon o pravu na pristup informacijama u listopadu 2003., a cilj zakona je bio omogućiti i osigurati ostvarivanje prava na pristup informacijama fizičkim i pravnim osobama putem otvorenosti i javnosti djelovanja tijela javne vlasti. Nadzor nad provođenjem Zakona o pravu na pristup informacijama provodi Središnji ured za upravu, te su sukladno tome sva tijela javne ovlasti uredu dostavila izvješće, a ured je u predviđenom roku objedinjeno izvješće dostavio Vladi Republike Hrvatske. I Vlada Republike Hrvatske je u zakonskom predviđenom roku podnijela Hrvatskom saboru na prihvaćanje ovo izvješće o provedbi zakona. Nesumnjivo je da se zakon doista konzumirao u prilično visokoj mjeri. To potvrđuje podatak da su u 2007. godini tijela javne vlasti primila čak 3670 zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama, a da su riješila 92% odnosno 3385 zahtjeva. U 2007. godini 124 zahtjeva su odbijena, 107 ih je ustupljeno nadležnim tijelima, a dok su samo 54 predmeta ostala neriješena. Usporedbom sa brojem predmeta u radu u 2007. godini s brojem predmeta iz prethodne 2006. uočava se tendencija velikog pada primijenjenih zahtjeva za ostvarivanje prava na pristup informacijama, a do takvog pozitivnog trenda nije došlo zbog nepovjerenja građana kako smo već ovdje čuli već zbog toga što su informacije postale dostupnije javnim objavljivanjima na različite načine. Veliki doprinos u provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama im a Vrhovni sud Republike Hrvatske koji sudsku praksu Vrhovnog suda i odluke Vrhovnog suda objavljuje na svojim internetskim stranicama. Tako je u 2007. godini Vrhovni sud objavio 5 tisuća 124 odluke i održao čak 506 javnih sjednica. Zaključno. Ovo Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama u 2007. potvrđuje da su tijela javne vlasti postupala transparentno i javno te zbog toga smatram da ga treba i prihvatiti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Uvaženi zastupnik Nevio Šetić.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, gospođe zastupnice, gospodo zastupnici. Dopustite već smo dosta duboko ušli u ovu raspravu, nekoliko misli o Izvješću o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. godinu. Čini mi se da Hrvatska ulazi u onaj red zemalja koji je ovu materiju su zakonom regulirali, a neki još temeljitije to čak i u Ustav ugrađuju. Ja držim da ovo spada u onu materiju koja zadire u temeljna ljudska prava i temeljna demokratska načela i stečevine koja moderno hrvatsko društvo nosi. To je jako dobro i od 2003. godine kada je donesen zakon ja vjerujem i zahvaljujući ovom zakonu pristup informacijama u Republici Hrvatskoj i transparentnost javnog rada je daleko veća nego što je bila. To je činjenica. Još nešto iz prakse mogu reći. Sve uprave u našim ministarstvima u tijelima vlasti puno intenzivnije, puno vremena troše ne bi rekao troše, evo koriste, upravo za rješavanje ovog pitanja. No ovdje treba vrlo otvoreno reći, da neka pitanja zadiru i u neke druge sfere a na crti su ovoga zakona. Tako da se miješaju i upravni postupak i sudski postupci i tako da puno korisnika ovih informacija gube se u svojem pravu korištenja. Ja želim ovdje još nešto reći i ukazati, ovaj grafikon koji pokazuje koliko je osoba zatražilo pravo na informacije. I ja se ne slažem s onim koji su kritizirali da demokratičnost hrvatskog društva i netransparentnost rada pada. Ne, ona se povećava. Jer upravo javna tijela intenzivno rade po ovim točkama i ja sam očekivao da će ovdje Vlada biti pohvaljena. Ja je zato pohvaljujem, jer se to u praksi dešava. Svi koji to želite potvrdite, odite u ministarstvo i vidjet ćete da javna tijela tako rade. Nedostatak ovog zakona, a to je predlagatelj ovog izvješća ovdje istaknuo, treba nekoliko sitnih korekcija zakona, poboljšati neka zakonska rješenja i drugo, treba reći da neki korisnici koji se pozivaju na ovaj zakon, fizičke i pravne osobe zlouporabe njegovu mogućnost jer žele riješiti neke upravne, nešto što se rješava upravnim postupkom ili na sudu. I toga ima, a to je i logično. Ja bih htio reći da upravo gledajući ovaj grafikon kada je zakon nastupio 2004. godine vidite da je bio jedan veliki stampedo na ovaj prostor, jer u javnosti vjerojatno nije bilo dovoljno prostora i transparentnog javnog djelovanja, ali vrlo brzo tijela vlasti su pozitivno reagirala i počela su se drugačije ponašati. Ja isto podržavam gospodina Palarića koji je ovdje javno iz govornice rekao koliko samo on dnevno odgovori na neka ovakva pitanja, a uvjeren sam da svaki javni dužnosnik koji savjesno obavlja svoj posao to isto čini. Ja sam osobno to radio dok sam bio u uredu i veliki dio svog radnog vremena i mog tima je radio na ovim pitanjima. Zašto? Zato jer građani imaju pravo znati i njih to tišti, oni moraju to brzo rješavati. Naravno ako otvorite web stranice javnih tijela, javne vlasti, vidjeti ćete da niz obavijesti koje se ranije tražilo one su već dostupne i niz zahtjeva i niz natječaja na koje se natječe za određene projekte, programe, moguće je preko weba riješiti i na taj način se smanjuje potreba za izravnim traženjem takvih obavijesti. Ja sam siguran još nešto, a bit ćemo u ovim klupama pa ćemo doživjeti. Ovaj broj će padati. Zašto će padati? Jer javna tijela više rade, transparentnije, snažnije, ali će jačati možda neki drugi problemi, a to je tamo gdje je … tamo gdje se ne može riješiti, tamo gdje se ne koristi to pravo na najbolji način. Toga u svakom društvu ima pa će biti i kod nas jer je nemoguće sve riješiti samo informacijom, već djelovanje po toj informaciji, već korištenjem, a zna se da sva prava nisu moguća i ne mogu se realizirati. Ja ovdje želim još iskoristiti ovu raspravu, ukazati na nešto što mislim da nije dovoljno ovdje istaknuto. Prije svega po ovom zakonu koji možemo reći da je mladi zakon, donesen tek krajem 2003. godine, bilo je niz aktivnosti gdje se išlo na edukaciju korisnika, gdje su organizirani skupovi i tečajevi, gdje su se uključile civilno društvo u razvijanju ove ideje i ove transparentnosti kroz javnost informacija. To je dobro i to treba nastaviti kao što je i strategija, Nacionalna strategija stvaranja poticajnog okruženja za razvoj civilnog društva od 2007. do 2011. dalo određene preporuke. I to je dobro i to govori da se zakon provodi, da se o zakonu vodi računa i da se on u institutu koji smo ugradili u svoju pravu regulativu, a to je da Republika Hrvatska zakonom određuje temeljno ljudsko pravo korištenja informacija tijela vlasati prate. I još nešto. Nismo se osvrnuli na zloporabe ovih mogućnosti ovoga zakona kao i na ove bilješke da je potrebno u tri točke malo doraditi ovaj zakon što je normalno. Zakon koji djeluje, koji funkcionira uvijek je moguće popraviti. I ja podržavam da sada ne čitam i ne zlouporabim vaše vrijeme, ja podržavam predlagatelja da u jednom momentu i popravi zakon sa tim vrlo preciznim definicijama, kao što istodobno bi zakon trebalo dopuniti na način da se kod određivanja pojma tijela javne vlasti taj pojam dopuni sa svim korisnicima državnog proračuna. Znači još transparentnije i sada drugo neću čitati. I sve u svemu držim da je javnost dobro obaviještena, da je ovo pokazuje na koji način se u svim tijelima vlasti koristila ovu mogućnost i zato držim da je ovaj izvještaj prihvatljiv i ja ću ga podržati.
Zahvaljujem. I Arsen Bauk, uvaženi zastupnik kao zadnji prijavljeni pojedinačno. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovane uvažene kolegice i kolege zastupnici, gospodine državni tajniče. Reče kolega Marić da se materijal može iščitati sa dvije strane, ja ću krenuti od kraja jer mi se najviše svidjela točka a) ovoga što treba napraviti, jer mislim da Središnji državni ured nije mogao napisati goru kritiku rada sadašnje administracije nego što je napisao, nego kada je napisao što treba promijeniti u zakonu pa ću ja to pročitati šta je gospodin Šetić htio pročitati. Dakle zakon bi trebalo dopuniti odredbom da se odredi situacija kada postoji javni interes da javnost sazna određene podatke. Javni interes za objavljivanje informacije uvijek postoji kada bi tijelo javne vlasti uskraćivanjem informacije omogućilo ili povredu Ustava, međunarodnih ugovora i konvencija kojih je Republika Hrvatska stranka ili bi se prikrila zlouporaba proračunskih sredstava ili drugih sredstava počinjenih od strane službene osobe ili čelnika tijela. Dakle, meni je nepojmljivo da državni službenici, odnosno obnašatelji vlasti u ovim slučajevima uskraćuju informacije nego da bi ih još trebalo i zakonom prisiliti da ih daju. Ukoliko bi došlo do saznanja da upravo iz ovih razloga se uskraćuju informacije, tog ako uskrati informacije trebalo bi smijeniti, a ne još zakonom priznati da se te informacije uskraćuju iz tih i tih razloga. Zbog toga sam ja ustvari iz ovoga izvješća zaključio da je onaj koji je pisao izvješće, koji nam ga je dostavio ustvari sumnja na to da tijela državne vlasti prikrivaju informacije, odnosno uskraćuju pardon, piše uskraćuju zato da bi prikrile povredu Ustava, međunarodnih ugovora, zlouporaba proračunskih sredstava i drugih sredstava, dakle da se to događa i mislim da takva kritika vladajuće administracije nije mogla bolje opisati ustvari što podnositelj ovog izvješća misli o načinu kako u jednome dijelu da ne generaliziram funkcionira administracija. Pa ja pretpostavljam da ako je to tako da će gospodin državni tajnik imati još više telefonskih poziva od onih koje je na ovaj način ili neki način stavio sumnju na njih da upravo zbog toga uskraćuju informacije. Svaka odgovorna vlast bi objavila takve stvari bez da im se to zakonom kaže, bez da im netko zatraži pravo na pristup da se pozove na ovaj zakon, jer naravno sve ovo što je tu navedeno kao razlog za izmjenu zakona upravo ono što bi vlast trebala raditi da spriječi takve stvari, pa i makar tako da nam da informaciju. Druga stvar je što se tiče žalbe, dakle to podržavam jer ovaj sadašnji sustav mi malo liči na ono što se govorilo kadija te tuži, kadija te sudi, pa mislim da to apsolutno treba podržati, dakle to što se tiče žalbe. Također mislim da je preteška riječ zlouporaba svojih redovnih postupaka, dakle preteška riječ da se fizičke i pravne osobe da su teški slučajevi zlouporabe. Ja mislim da dakle da onaj koji želi i na ovaj način ubrzati da se njegov postupak riješi po zakonu, a poznato nam je da ionako znamo da neki postupci predugo traju i da se ne rješavaju i da bi ipak malo pretjerana izraz bio zlouporaba i ne bih se složio dakle da se tu radi o zlouporabi, jer mi se čini da se zlouporaba može raditi država prema pojedincu, a ne pojedinac prema državnim tijelima. Također, ne bih se složio s time da je to zlouporaba jer ispada da je 95% od ovih 3 tisuće 670 zahtjeva riješeno ove godine, dakle može se zlouporaba odnositi na ovih 5% gdje je odbijeno, a mislim da to opet nisu onda tako česti slučajevi pa se time ne bi složio. Ja bih apelirao na državnog tajnika da on kao građanin pokuša APN-u uputiti nekakav zahtjev za pristup informacija da se konačno dogodi da barem jednom od APN-a se dobije nešto što bi se pozitivno odgovorilo o pravo na pristup informacijama jer mi se čini nemoguće da od 48 zahtjeva bude 48 odbijenih. Inače, bilo smo svjedoci u medijima dakle da se i državno odvjetništvo bilo zainteresiralo za rad te agencije, pa onda mi je malo prevelika korelacija da se baš tu govorio o 100 postotnom odbijanju zahtjeva o kojem se tu radi. Što se tiče tehničke osposobljenosti i opremljenosti Internet stranica itd. zvuči mi nevjerojatno da je jedan zahtjev odbijen jer zakon ne predviđa ostvarivanje prava na pristup informacija snimanjem digitalnim fotoaparatom. E sada mislim u 21. stoljeću se može i netko drugi snimiti fotoaparatom, može se dakle dobiti valjana informacija u grafičkom obliku na cd-u, pa mi smo i proračun dobivali uostalom na cd-u i ne vidim tu neki veliki problem da bi to trebao biti razlog zato što je netko zatražio da aparatom snimi nešto, da bi trebalo biti razlog za uskraćivanje informacija i mislim da to ustvari ne bi trebalo, da to malo prestrogo ili prerestriktivno tumačenje zakona. Na kraju što se tiče ovoga grafikona, ja se ne bih složio sa gospodinom Hebrangom kada je ispravljao navod gospođe Antičević da ovo pokazuje napredak, jer da to pokazuje napredak onda bi se valjda svake godine vidio napredak, onda bi 2006. bilo puno manje nego 2005., pa bi 2007. bilo puno manje nego 2006., međutim tu se dogodilo da prvu godinu su ljudi se nečem ponadali i da su onda tu nadu izgubili, jer inače da se radi o napretku, pa valjda i država i administracija napreduju svake godine pa bi svake godine bilo vidljivih smanjenja broja zahtjeva, a to ovdje nije slučaj. Tako da mene ovaj grafikon ustvari podsjeća na brzinu kojom se krećemo u Europsku uniju, ona pada tako da smo, ona je proklamirane pete brzine sad negdje u drugoj sa tendencijom daljnjeg usporavanja i kako vrijeme odmiče sve sam bliže zaključku da nije problem u mjenjaču, nego da je problem u vozaču i posadi. Hvala.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Andrija Hebrang.
Hvala lijepo. Pa da ne bi završili sa netočnim navodom, ja ga cijenjeni kolega moram ispraviti. Dakle, kolega je rekao da je broj zahtjeva građana za uvidom u informacije 2004. bio velik, a 2005., 2006. i 2007. mali zato jer su izgubili nadu u povjerenje. Ne. Nego tijekom 2004. godine su se ispravile sve pogreške prethodne Vlade od 2000. do 2003. godine i zato sad više nema potrebe za dodatnim informacijama. Hvala.
Zahvaljujem. U ime predlagatelja državni tajnik Središnjeg državnog ureda za upravu, uvaženi Antun Palarić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa danas smo čuli interesantnu raspravu i to rekao bih sa dva suprotna pola sa suprotnih stajališta o izvješću o primjeni Zakona o pravu na pristup informacijama s pozivanjem na zasluge kada je taj zakon donesen, tko ga je donio i sa kojim ciljem. Međutim, radi istine moram reći da je zakon donesen na kraju mandata prošle Vlade, ali očito bez namjere da se primjeni jer je primjena odgođena tek za. … [[Upadica se ne čuje.]] Znamo, donesen je zakon 2003.
Molim vas, bez dobacivanja iz klupe.
2003. i nije primijenjen, nego je tek primijenjen 2004. godine, doneseni su podzakonski akti, uspostavljen je čitav sustav kataloga informacija, određeni su službenici za ostvarivanje prava na pristup informacijama itd. Zakon se primjenjuje, zakon se dobro primjenjuje, međutim od 2003. godine puno se toga promijenilo u Hrvatskoj na bolje u pogledu informatizacije, u pogledu dostupnosti podataka, u pogledu otvorenosti svih tijela javne vlasti, od Hrvatskog sabora, ureda predsjednika, Vlade, ministarstava. I najbolji rezultati se ostvaruju zapravo u središnjim tijelima državne vlasti, a najlošiji što se spuštamo na nižu razinu. Mi ćemo uložiti i ubuduće dodatne napore, pojačane napore kako bi se zakon što bolje primjenjivao i na tim razinama gdje ne postoje potpuni podaci, ali postoje mehanizmi po kojima stranka koja nije dobila informaciju može inicirati pokretanje prekršajnog postupka protiv odgovorne osobe. Toga nije bilo. Sjećam se dobro jer sam imao tu sreću ili nesreću da uspostavim sustav za primjenu zakona i kontrolu kako smo mi dobivali pritužbe građana da mu pojedino tijelo nije dalo informaciju. I mi smo odmah reagirali. Mi smo organizirali edukaciju službenika, pa čak nam je i HHO držao predavanje, njihovi predstavnici u Centru za edukaciju državnih službenika. I sada to funkcionira dobro, sve bolje, a sustav glasnogovornika i otvorenosti državnih dužnosnika prema medijima, prema javnosti je doveo do toga da sve manji broj u formalnom smislu se javlja. Nazovu novinari, svi imaju naše mobitele, dobiju informaciju off the records, on the records ili snimi ili zabilježi na tonski zapis. I to ne možemo bilježiti kao primjenu Zakona o pravu na pristup informacijama, već brzo odmah dobiju sve ono što ih zanima. Ali postoji uvijek u svakoj državi nešto što nije za javnost. I svaka Vlada, odgovorna Vlada ima pravo na održavanje zatvorenih sjednica. Tako je bilo, tako je sada i tako će vazda biti. I ono što je zatvoreno ne može onda biti dostupno svima. A postoje ljudi koji pozivajući se na ovaj zakon žele ostvariti svoje novinarske karijere, prikazati se kao možda i žrtve poznavajući našu sklonost simpatije prema možebitnim žrtvama vlasti. Ja se zahvaljujem svima koji su podržali ovo izvješće. Zahvaljujem i svima koji su ga kritizirali. To nam je pokazatelj da u idućoj godini više obratimo pažnju na pojedine možda nesavršenosti. I stoga ćemo posebno oštro ići prema sudbenim tijelima i nećemo dopustiti da ovaj dio zakona, ja sam uvjeren da oni poštuju zakon u svojoj biti, a to je da građanima daju informacije, jer bi inače znali, bilo bi tužbi protiv sudova, ali u dijelu podnošenja izvještaja očito je da nisu dovoljno shvatili svoju obavezu. I na kraju uvjeren sam da će Hrvatski sabor podržati ovo izvješće i uvjeren sam da će odbiti predložene zaključke jer su oni apsolutno neprihvatljivi, pa rekao bih i kontradiktorni sa onim što je danas rečeno. Naime, obrazloženje je da je zakon neprimjeren, teško provediv i ne ispunjava svoju temeljnu svrhu nikako ne stoji. Zakon se u Hrvatskoj primjenjuje sve bolje, transparentnost rada javne vlasti je svakim danom sve veća i izvještaj je iz godine u godinu sve bolji, detaljniji. A za 2008. godinu bit će još, nastavit će se trend poboljšanja izvješća. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Imamo dva ispravka netočnog navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Nenad Stazić.
Pa netočan je navod državnog tajnika da se novinari prave žrtvama vlasti. Oni jesu žrtve vlasti jer tijela s javnim ovlastima očito ne odgovaraju na njihove upite. To je sadržano i u vašem izvješću. Oni očito pokreću upravne sporove, oni očito dobijaju te upravne sporove, na sudu dobijaju, presude i očito je da Vlada ne ispunjava, ne postupa čak ni po tim presudama. Prema tome nemaju se oni što praviti žrtvama. Oni jesu žrtve.
Zahvaljujem. I ispravak netočno navoda uvaženi zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem. Ispravio bi dva netočna navoda. Dakle, gospodin državni tajnik je rekao da su prijedlozi zaključaka kontradiktorni da je zakon neprimjeren itd., ali ja mislim da je upravo obrnuto da je zahtjev toga da se definira u zakonu ponovo što je javni interes, ono obrazloženje koje sam dao upravo potvrđuje da je kontradiktorno ovo izvješće u tom smislu. I drugi netočan navod je da je mnogo toga od 2003. krenulo na bolje. Dakle, taj navod nije baš točan. A što se tiče onoga što je gospodin Hebrang rekao o prošloj Vladi, mi sad rješavamo problem iz '98. od Hypo banke i tko zna koliko još …
Ne možete ispravljat prethodni ispravak, ne ide. Zaključujem raspravu. O ovoj točci glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti. Sutrašnju sjednicu ćemo početi prema pročišćenom dnevnom redu koji ćete dobiti sutra ujutro na stol, a to je Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Hrvatske i Republike Austrije o policijskoj suradnji. Zaključujem današnju raspravu i želim vam ugodnu i laku noć. Hvala lijepo.
Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. godinu. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Prihvaća se Izvješće o provedbi Zakona o pravu na pristup informacijama za 2007. godinu. Molim da se uključite i glasovati. Izvolite. Hvala. Utvrđujem da je većinom glasova sa 73 glasa za, 8 suzdržanih i 40 protiv prihvaćen ovaj zaključak. Klub zastupnika SDP-a predložio je zaključke. S obzirom na prethodno izglasani zaključak prvi i drugi predloženi zaključak Kluba zastupnika SDP-a su bespredmetni. Stavljam na glasovanje treći prijedlog zaključka koji glasi: Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da najkasnije do 30. lipnja 2008. godine podnese Hrvatskom saboru Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o pravima na pristup informacijama kojima bi se uveo institut testa i javnog interesa, proširio kroz krug obveznika na sve korisnike državnog proračuna te preciznije uredio postupak i nadležnosti vezane uz žalbu na rješenje u odbijanju zahtjeva. Vlada se protivi donošenju ovog trećeg zaključka. Stavljam ovaj treći zaključak na glasovanje. Molim vas, uključite se i glasujmo. Hvala. Utvrđujem da ovaj zaključak nije prihvaćen. Protiv su glasala 73, 45 za i 2 suzdržana. Hvala lijepa. Idemo dalje.