Predsjedava: IVAN JARNJAK, potpredsjednik Hrvatskoga sabora IVAN JARNJAK: Nastavljamo sa nastavkom zasjedanja. Najavljena je 5. točka dnevnog reda i sa njom i počinjemo za današnje zasjedanje. To je - prijedlog Odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga Republike Hrvatske u mirovnoj operaciji u Afganistanu (ISAF) Predlagatelj odluke je Vlada Republike Hrvatske na temelju članka 4. i čl. 5. Zakona o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH, Policije, Civilne zaštite, državnih službenika i namještenika u mirovnim operacijama i drugim aktivnostima u inozemstvu. Prijedlog akta primili ste u pretince. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za obranu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvaženi Branko Vukelić, ministar obrane. Izvolite.
Hvala poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Pred vama je prijedlog Odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji u Afganistanu ili skraćeno ISAF za 2010. i 2011. godinu. Kao što znate mirovna operacija u Afganistanu o kojoj je danas i o slanju vojnika o kojem danas govorimo je temeljena na Bonnskom sporazumu od 25. prosinca 2001. godine u skladu s kojim i uz pomoć Međunarodne zajednice uspostavljena prelazna uprava nad zemljom i zacrtana posttalibanska budućnost Afganistana. I ta operacija je odobrena rezolucijom Vijeća sigurnosti Ujedinjenih naroda iz 2001. godine. Zadaće mirovne misije ISAF uključuju pomoć Vladi Afganistana u osiguranju i održavanju sigurnosnog okružja, razvoju nacionalnih sigurnosnih struktura, potporom u obuci i izobrazbi sigurnosnih snaga Afganistana, obnovi zemlje i uspostavi demokratskih struktura te proširenju utjecaja središnje vlasti na područje čitavog Afganistana. Navedene zadaće tijekom 2009. i 2010. godine dobivaju dodatan zamah kroz novu strategiju Međunarodne zajednice i NATO saveznika za uspostavu funkcionalne i samoodržive afganistanske države i izgradnju afganistanskog resora nacionalne sigurnosti. Prijedlog nove savezničke strategije predviđa da se tijekom 4 godine osposobe afganistanske nacionalne sigurnosne snage za samostalno djelovanje i preuzimanje potpune odgovornosti za sigurnost zemlje. U mirovnoj operaciji ISAF trenutno participiraju snage iz 44 zemlje, članice NATO saveza, članice partnerstva za mir i druge države partneri. Kao što znate RH sudjeluje u ovoj operaciji od veljače 2003. godine sa svojim vojnicima. Vlada Afganistana zatražila je od NATO-a i Međunarodne zajednice pomoć u obuci i mentoriranju svoje policije i vojske s ciljem uspostavljanja odgovarajuće razine sposobnosti za preuzimanje odgovornosti za sigurnost Afganistana. Na summitu NATO-a u travnju 2009. godine saveznici su se usuglasili oko pokretanja posebne obučne misije za Afganistan čija zadaća je nadzor višeg stupnja obuke afganistanske vojske i mentoriranje afganistanske policije. U skladu s važećom obukom Hrvatskog sabora o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj misiji u Afganistanu u 2010. godini moguće je u operaciju uz mogućnost rotacije uputiti do 300 pripadnika. Trenutno u mirovnoj operaciji ISAF razmješten je 15. hrvatski nacionalni kontingent u čijem se sastavu nalaze 294 pripadnika. Slijedom nove savezničke strategije u veljači 2010. godine NATO je pozvao članice, a time i RH da dodatnim snagama doprinesu NATO-voj obučnoj misiji u Afganistanu kao dijelu operacije ISAF od kritične važnosti za uspjeh. Zahtjevi koji su upućeni članicama saveza su oblikovani u skladu s procjenama vrhovnog zapovjedništva savezničkih snaga za Europu, a vezano uz doprinos za svaku konkretnu državu sudionicu mirovne operacije ISAF. Slijedom poziva NATO-a hrvatske Oružane snage su izvršile analizu te utvrdile da postoji mogućnost dodatnog angažmana obučavatelja i mentora, dakle instruktora naših. Angažman obučavatelja i mentora, instruktora, predviđen je u kolovozu 2010. godine. U okviru navedenog povećanja omogućit će se i angažman obučnih policijskih timova. Stoga, Vlada predlaže da Hrvatski sabor donese ovu odluku kojom se povećava trenutno odobrenje veličine mogućnosti sudjelovanja naših pripadnika u mirovnoj operaciji ISAF i to kroz povećanje sa sadašnje veličine do 300 pripadnika za 20 novih pripadnika. Što znači da bi u 2010. i 2011. godini u operaciji ISAF u Afganistanu bila mogućnost sudjelovanja do 320 pripadnika naših Oružanih snaga uz mogućnost rotacije. Predlaže se da Vlada Republike Hrvatske utvrđuje trajanje rotacije, broj i organizacijsku strukturu pripadnika Oružanih snaga RH za svaku rotaciju. Vlada Republike Hrvatske se obvezuje svakih 6 mjeseci izvijestiti Hrvatski sabor o statusu mirovne operacije i radu pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji u Afganistanu. Predloženom odlukom se predlaže staviti izvan snage važeću odluku Hrvatskog sabora iz prosinca 2009. godine koja se odnosi na sudjelovanje do 300 pripadnika tijekom ove godine. Predloženo povećanje broja pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji u Afganistanu izravan je doprinos daljnjoj implementaciji našeg udjela u izgradnji i stabilnosti Afganistana. Predloženo povećanje odnosi se na doprinos novoj savezničkoj inicijativi usmjerenoj stvaranju samoodrživog i učinkovitog sustava, a i na poboljšanju unutarnje strukture naših postojećih snaga u okviru mirovne operacije u Afganistanu. Financijska sredstva za provedbu ove odluke u 2010. godini planirana su i osigurana u državnom proračunu na razdjelu Ministarstva obrane, a u 2011. godini bit će osigurana u državnom proračunu na razdjelu Ministarstva obrane u skladu s predviđenim projekcijama financijskog plana Ministarstva obrane za 2011. godinu. Stoga, poštovane gospođe i gospodo, predlažem u ime Hrvatske vlade da Hrvatski sabor donese novu odluku o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji u Afganistanu za 2010. i 2011. godinu kao što ste dobili u prijedlogu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a uvaženi zastupnik Ante Kotromanović, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine ministre, gospodo pomoćnici. Lijepo je vidjeti danas i ministra obrane ovdje kao i jučer na Odboru za obranu koji smo imali. Ipak je ovo važna misija i donosimo važnu odluku o slanju naših 20 pripadnika više u odnosu na brojku koju smo imali prije. I to je naravno bit. Svaka ova odluka je takva kakva je i može donijeti i dobre i loše stvari. Kao i dosada klub SDP-a će poduprijeti odluku o slanju naših pripadnika hrvatske vojske u Afganistan i povećanju sa 300 na 320 ljudi. Znamo da je to i ono što je rekao i ministar u uvodu neborbena misija, misija koja će se uglavnom baviti obukom i obučavanjem pripadnika snaga sigurnosti Afganistanske vojske i policije. Znamo u kakvom su stanju te snage i kakva ima treba pomoć, njih ima danas plan je negdje oko 140 tisuća da bude pripadnika Afganistanskih snaga sigurnosti. Znamo kakva je sigurnosna situacija gore na tom prostoru, znamo da prostor koji je apsolutno da ne možemo tretirati kao sigurnu zonu i da svaki odlazak gore u tom kontekstu može prouzročiti nevolje za pripadnike svih zemalja koje se nalaze gore na prostoru Afganistana. Znamo da se sigurnosna situacija donekle pogoršala, s obzirom da dolazi proljeće, da svaki put talibani, gore snage koje su kontra ove druge strane da su tijekom proljeća da se polako okupljaju, pripremaju da su tijekom zime prikupili dovoljno pričuve, rezerve u oružju i hrani i da sada vrijeme kad aje najpogodnije da se udara na konvoje, na zapovjedništva, na zgrade da se rade određeni teroristički napadi, zasjede, i to je sada kažem najpogodnije vrijeme i tamo sve do 9., 10. mjeseca to će biti sigurnosna situacija takva da će iziskivati ogromni napor od svih pripadnika kontingentne Hrvatske vojske … da bi sigurnost bila maksimalna, da bi očuvali svoje ljude za koje su gore odgovorni. Prije nego još par riječi rečem, kažem ovo je misija, o kojoj nemamo što posebno puno reći, donijeli smo prije odluke, ovo je odluka svih nas, svaka naša odluka o slanju pripadnika Hrvatske vojske u bilo koju misiju je misija održavanja mira odluka svih nas, i bez obzira što se može desiti na tom prostoru, i ono što je sve dobro ili loše, odgovornost je svih nas, moramo preuzeti odgovornost za ono što je dobro i što je loše i u tom kontekstu moramo biti apsolutno jedinstveni, jer ne želim Ptica zloslutnica ali na žalost uvijek je to zakon brojeva i uvijek se može desiti nešto što je nepredviđeno i što može rezultirati nevoljama za naše pripadnike. Referirat ću se na to i spomenuti ću slučaj gospodina satnika Pavkovića, čuli ste za mladog gospodina, dragog časnika, sjajnog časnika koji je netom koji je došao iz misije u Afganistanu imao tešku saobraćajnu nesreću kada je izgubio dvije noge, je pokazao silnu volju i trud da ostane u Hrvatskoj vojsci, tu ću zahvaliti Ministarstvu obrane što će mu naći mjesto, i to je dobra praksa i primjer da se ti ljudi ne šalju u mirovinu nego da se implementiraju u sustav, na taj način će oživiti dobit će dodatnu snagu i energiju, čovjek koji je sjajan bio tijekom Domovinskog rata i sada moramo uputiti za sve ono što je učinio za stvaranje Hrvatske vojske i evo za održavanje mira u Afganistanu i moramo dati potporu svi mi ovdje u Saboru ali ću se referirati na način da se nekoliko ministar to govorio ovdje da možda sustav osiguranja nije najbolji. MI smo sjajno to riješili za pripadnike Hrvatske vojske koji su bili u Domovinskom ratu, koji su ostali 100% invalidi, čovjek je danas 100% invalid, bez dvije noge, amputirane su mu dvije noge i možda bi trebali ozbiljno razmišljati da za naše pripadnike, ne daj Bože da se desi nešto i gore u Afganistanu, u … i drugim misijama UN-a da te pripadnike osiguravamo, te trebamo kao branitelje iz Domovinskog rata koji su 100% invalidi, 80% invalidi i da ih tako na takav način tretiramo prilikom odlaska u mirovinu ili prilikom stradavanja. Ja mislim ovaj sustav je sada je kakav je ali da bi trebali u tom, mi se svi nadamo da neće biti takvih primjera da mi nećemo imati puno slučajeva gdje ćemo možda primjenjivati ovaj Zakon ako ćemo rješavati na drugačiji način, ali ja mislim da moramo osigurati baš sve da ti ljudi imaju potpuni osjećaj zaštite kada idu gore a i kada se vraćaju ovdje. Zato molim ministra da možda razmislimo o tome da vidimo kako to možemo riješiti, da naprosto počnemo primjenjivati Zakon o braniteljima na one vojnike, dočasnike i časnike i policijske službenike koji idu u opasne misije i da kažem situacija ako dođemo da imamo najgore da možemo barem to osigurati za ljude koji su sada također u jednoj vrsti rata. Drugo ono što želim reći također isto kada ti ljudi se vrate ovdje imamo već nekoliko generacija ljudi koji su bili gore, po tri puta, pripadnici Vojne policije, pripadnici profesionalnih postrojbi već su po dva puta bili gore, mi možemo očekivati da ti ljudi imaju određene zdravstvene problem, probleme sa PTSP-om i moramo nešto napraviti na rehabilitaciji ljudi kada se vrate ovdje. MI imamo silna odmarališta u sklopu Ministarstva obrane ili bliže u Pleteru koji upravlja imovinom, kao što su Baška voda hotel… ja mislim da bi trebali omogućiti tim ljudima kada se oni vrate iz misije da sa svojom obitelji kao što je praksa u drugim zemljama po jednoj razumnoj cijeni, da se pokriju troškovi omogućiti tim ljudima nekakvu rehabilitaciju, stručnu, zdravstvenu i onaj običan odmor negdje onih 7, 10 dana ovisi o uvjetima i mogućnostima i Ministarstva i tih hotela i tih ljudi na prostoru kao što je Baška voda, hotel … ili bilo koji drugi prostor na prostoru Republike Hrvatske. Mislim da bi to puno značilo da u kontekstu toga možda Ministarstva … tih ljudi psihologa, psihijatra koji će obaviti s tim ljudima kada se vrate, koji će ih pripremiti za ono što je ponovno funkcioniranje u životu kada više nisu tenzije, adrenalin, takav da moraju svakodnevno biti u okruženju i ponašat se kao životinje koje su spremne ugristi a koje spremno isto dobiti udarac. Ja mislim da bi u tom kontekstu, imamo slučaj satnika Pavkovića, i dalje slat ćemo naše pripadnike u razne misije, mi ne znamo što se sutra može otvoriti, tko sutra može ponovno zaratiti pa će nam trebati ponovno poslati nekoliko stotina ljudi ili nekoliko desetina ljudi i u tom kontekstu, gospodine ministre molit ću da se možda razmotri ove dvije stvari. Način osiguravanja ljudi koji stradaju ili će stradati, i način rehabilitacija ljudi koji će doći nazad sa prostora kao što su Afganistan, Goranska visoravan i druge misije gdje naši ljudi obitavaju. Znamo da možda nije najbolje vrijeme kada smo donijeli odluku o slanju naših pripadnika Hrvatske vojske u Afganistan, zato što sve nas pogađa kriza, znamo da je Ministarstvo obrane pogodila kriza da su smanjena znatna sredstva, i ovdje ću reći ponovno zastupnicima ono što sam rekao jučer ministru, mi zastupnici moramo se boriti da ako smo govorili, definirali obveze Ministarstva obrane ako smo rekli da će imati 18 tisuća vojnika, da ćemo imati do 500 vojnika u misijama vani, to su međunarodne priznate obveze, mi moramo na taj način i djelovati i zajednički braniti, sada je to ja više govorim sada kao vojnik Ministarstva obrane koji ima svoju zadaću, a to je rad Ministarstva obrane sa živim ljudima. Ti ljudi trebaju jesti, ti ljudi trebaju obučavati, ti ljudi trebaju primati plaću, nije lako sada tim ljudima milijardu kuna, a imamo 18 tisuća ljudi što nije velika vojska ali je u odnosu na sredstva koja imamo velika vojska imat ćemo sada vjerojatno problema sa održavanjem i kako na koji način osigurati vojnički život za sve te ljude koji se nalaze u Hrvatskoj a i vanka. U tom kontekstu nije najbolja godina kada vidimo da jedan vojnik kojeg šaljemo u misije vani košta oko 200 tisuća dolara, što je milijun kuna ministre i to će biti povećanje za oko 20-ak milijuna kuna. A opet sa druge strane vidimo kako Hrvatske autoceste npr. režu povlastice za branitelje, 100%-tne invalide i 80% invalide, gdje žele uštediti 20 milijuna kuna. Samo želim naglasiti kako smo potpuno dijametralno suprotni u načinu funkcioniranja kada trebamo štedjeti kada trebamo nešto potrošiti. I zato kažem da ćemo posebno inzistirati kroz Odbor za obranu da iduća proračunska godina bude bolje od ove godine jer s ovim sredstvima naprosto ... ne možemo ... I meni je žao Ministarstva obrane zato što sam ... mora zakrpati niz rupa koje su bogme ozbiljne i velike. Mi smo ... i strateški plan razvoja Hrvatske vojske i na tome moramo poraditi i napraviti neke stvari kako ga korigirati. Ja ovu fazu odlaska gore u Afganistan gledam kao fazu izlazne strategije. Sada se NATO misija nalazi u fazi tri. Priprema se faza 4., a faza 4 je izlazna strategija. Sada je 20 naših časnika instruktora, to je po meni dobra odluka u smislu da ćemo u dogledno vrijeme moći povući jedan dio vojnika. I zato to gledam kao izlaznu strategiju. I ja mislim da to mora biti politika Ministarstva obrane kada gore šaljemo 50-ak časnika i dočasnika koji se mogu baviti obukom sigurnosnih strana, a da nazad možemo povući vojnike. Koeficijent jednog vojnika, dočasnika i časnika, instruktora je odnos 1:10. Znači jedan časnik vrijedi kao 10 vojnika gore. Ja mislim da u ovom kontekstu treba poduprijeti ovu odluku i u ovom kontekstu treba dati potporu Ministarstva obrane i predsjedniku Republike. Ali to smatramo da to moramo gledati kao izlaznu strategiju i strategiju izlaska Hrvatske vojske iz Afganistana kada za to dođe vrijeme. Da bi misija uspjela gore, 4 su važne bitne stvari i ja ću ih naglasiti. To je obuka koju Hrvatska vojska mora provesti ovdje u zemlji, to je vođenje i zapovijedanje koje mora biti osigurano na najvišoj razini, znači ti zapovjednici moraju biti iskusni, operativni, u blizini svoje vojske, odgovorni za ponašanje, za sigurnost, za stegu. Treći element i ključna stvar to je logistika, znači moraj osigurati sve uvjete, najbolju opremu za ljude koji se nalaze gore da bi uspješno mogli izvršiti svoju zadaću i da se ne sramotimo gore. Gore se nalaze pripadnici nekoliko desetaka zemalja koji su također u uvjetima kao i mi koji također traže od svojih vojnika sve. I zato je vrlo bitan taj segment logistike. I četvrti element to je sigurnost. Sigurnost je najvažnija u ovom trenutku, sigurnost je bitna i sigurnost osiguravamo ovdje kroz ova tri elementa. I naravno procjena sigurnosti i situacije gore u samom Afganistanu i ponašanje naših vojnika koje mora biti apsolutno primjereno po svemu kako se to gleda i kako to treba vojnički. Nemam posebno više što reći na ovu temu. Mi ćemo poduprijeti ovu odluku i nadam se da će ova misija i povećanje doprinijeti stvarno sigurnosti stanja u Afganistanu. Nadam se da će se naši ljudi koji se nalaze gore i koji će ići gore vratiti se živi i zdravi. I nadam se da će ta Misija u Afganistanu završiti uspješno na način da ćemo mi preuzeti iskustva od različitih vojska gore, a da ćemo doprinijeti na tome da se Hrvatska vojska iskaže u dobrom svjetlu, i hrvatska politika u dobrom svjetlu u smislu očuvanja reda i održavanja mira u Afganistanu. Gospodine ministre hvala puno.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Goran Beus Richembergh, klub HNS-a. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Pred nama je jedna u nizu odluka koje je prema hrvatskom Ustavu donosi Hrvatski sabor, a riječ je o angažmanu hrvatskih vojnih snaga u međunarodnim vojnim misijama. Podsjetimo se Hrvatska je bila poprište gruboga osvajačkog rada i ujedno i mjesto na kojemu su djelovale različite međunarodne vojne misije, što u ulozi čuvanja mira i razdvajanja, što u ulozi provedbe mirne reintegracije dijela zemlje. U tome smislu Hrvatska sa svojim konkretnim iskustvom vjerojatno ima sasvim drugačiji i kompleksniji pristup ovom pitanju nego neke druge zemlje koje sudjeluju u međunarodnim vojnim misijama UN-a, odnosno NATO saveza. I članstvo u NATO-u nas obvezuje na drugačiji način i kroz drugačiji profil angažmana na participaciju u tim međunarodnim vojnim misijama. I valja reći da Republike Hrvatska na temelju odluka Hrvatskoga sabora sudjeluje u desetak takvih misija. I ova ISAP misija, dakle Misija u Afganistanu svakako je najveća, najzahtjevnija, najskuplja, možda čak i najopasnije. Uz nju to je i Misija na Golanskoj Visoravni, tu su još misije i na Kosovu, Čadu u Somaliji. Međutim ova svakako jest najvažnija, jer od ukupnoga proračuna koji se odvaja za ove svrhe gotovo da 90% svih sredstava odlazi na opremanje i na održavanje naše vojne misije u Afganistanu. Kada pogledamo kako to financijski izgleda, onda je za tu misiju 2007. godine Republika Hrvatska potrošila 160 milijuna kuna, 2008. oko 250 milijuna kuna, 2009. 266,5 milijuna kuna. Sada u 2010. godini ukupno za mirovne misije u proračunu Republike Hrvatske predviđeno oko 333 milijuna kuna i trebali bismo dobiti odgovor na koji način Vlada Republike Hrvatske kani osigurati dovoljno financijskih sredstava za predloženo povećanje. Naime, povećanje je negdje oko 10% pa pretpostavljamo da li kvotno tome bi se valjalo i povećati sredstva namijenjena za ovu mirovnu misiju u sklopu ukupne vojne prisutnosti Republike Hrvatske i naših Oružanih snaga u mirovnim misijama u svijetu. Ali još uvijek ne znamo jer niti se najavljuje rebalans proračuna, niti se izvješćuje o tim dodatnim sredstvima koliko će nas to zapravo koštati. Jedina informacija kojom raspolažemo i to uglavnom iz medija je da je američka vlada odobrila stanovitu financijsku pomoć upravo za namjene povećanja našega kontingenta u Afganistanu. Međutim, valja reći da ovo nije tehnička odluka. Hrvatski sabor prema predaji o ovim pitanjima odlučuje još od 12. stoljeća redovito. Dakle, nikada Republika Hrvatska nije angažirala svoje vojne snage da pređu granicu Republike Hrvatske a da o tome nije odlučivao Hrvatski sabor. U tome smislu očekujemo da će i ustavne promjene ići u tom pravcu da se ne ide uz prijedlog Vlade na smanjenje ovlasti Hrvatskoga sabora, nego na njihovo očuvanje, na očuvanje tih ovlasti. U tome smislu nadam se da će te ovlasti biti i izvršene. Kad govorimo o našoj misiji u Afganistanu nemoguće je to svesti samo isključivo na tehničku potporu ili na ono što formalno jest naš dio zadatka u Afganistanu, a to je trening, obuka afganistanskih policijskih snaga bez uvida u konkretne političke okolnosti, pa i u ukupne gabarite međunarodne mirovne misije u Afganistanu koju nota bene mnogi nazivaju okupacijskom misijom. I toga moramo biti svjesni, jer politički okvir u kojemu se odvija ta misija sve je kompliciraniji. Misija traje već evo devetu godinu, a rezultata nema. Mi moramo biti svjesni da jedna od najvećih, jedan od najvećih utega na rezultatima mirovne misije u Afganistanu, odnosno vojnog angažmana međunarodnih snaga u Afganistanu je nevjerojatan porast proizvodnje narkotika u Afganistanu. Očito je da niti afganistanska Vlada, a niti međunarodne vojne snage koje se nalaze u toj zemlji nisu uspjele napraviti ništa efikasno da se suzbije proizvodnja i distribucija narkotika koji su inače u tom konzumentskom svijetu na žalost vrlo cijenjeni, dobro plaćeni i predstavljaju osnovicu za biznis na crnom tom dakle kriminalnom tržištu koje ždere tisuće života u svijetu. To je jedna od zabrinjavajućih činjenica kao što zabrinjava i to da je Međunarodna zajednica imala velike rezerve prema rezultatima predsjedničkih izbora nedavno održanih u Afganistanu gdje je predsjednik Karzai nije bio u stanju sastaviti vladu. I još uvijek ima poteškoća u tome, gdje je u otvorenom sukobu sa recimo to tako vodećom silom međunarodnih snaga u Afganistanu. Vidjeli smo da je prije dva tjedna potpuno nenajavljeno u Afganistanu boravio i američki predsjednik Obama i da je predsjednik Karzai zaprijetio da će se odmetnuti u planine i otići sa talibanima. U takvim okolnostima tristotinjak naših pripadnika Oružanih snaga boravi u Afganistanu uglavnom u bazama u Čavčaranu, Mazar-i Sharifu i Kabulu. To su tri zone odnosno tri grada koji ne spadaju u visoko rizično područje obzirom na intenzitet vojnih djelovanja, ali svakako nisu mjesta za piknik i za izlet, nego mjesta gdje se odvija vrlo ozbiljan dio vojnih zadaća, odnosno zadaća mirovne misije u Afganistanu. Povećanje o kojemu se ovdje radi zapravo je dovelo Hrvatsku na 14. mjesto po opsegu sudjelovanja u misiji u Afganistanu više od 40 zemalja. Činjenica jest da su ispod nas na rang listi i neke države koje su ne samo financijski, nego i demografski, pa i kapacitetom svojih Oružanih snaga daleko veće i sposobnije od onoga što mi možemo tvrditi za sebe. Dakle, naš je udio u tome nadprosječan. Također moramo dobiti informaciju što je Ministarstvo obrane, što su Glavni stožeri Ministarstva obrane učinili na otklanjanju problema koji su uočeni u funkcioniranju mirovne misije u Afganistanu. Podsjetimo se da je u rujnu prošle godine izbio incident u kojem su 4 pripadnika Vojne policije odbila zapovijed zbog navodno loše opreme, nedostatka prsluka i dijela osobnog naoružanja i bili su povućeni iz misije u Republiku Hrvatsku kući. Tada smo također bili svjedoci izjava predsjednika sindikata djelatnika u vojsci i državnim službama koji je upozorio da u Glavnom stožeru i u ministarstvu ne vode dovoljno računa o kvalitetnoj logističkoj podršci našoj misiji i da se to najviše osjeća kroz loše proveden sustav javne nabave. Pa je primjerice naš kontingent kroz koji su samo lani prošlo gotovo 590 vojnika, dakle imali čitav niz problema u opskrbi i to banalnoj opskrbi na primjer košuljama, gdje je na lageru navodno formalno postoji 5000 košulja ali su sve broj 37 ili neki drugi koji je potpuno neodgovarajući za naše momke koji su tamo angažirani. Dakle, očito je da sustav javne nabave centraliziran i vođen iz Zagreba nije bio tako pripremljen da se na vrijeme i efikasno prate potrebe opremanja naših snaga i činjenica jest da u takvim okolnostima naši vojnici u Afganistanu funkcioniraju sjajno. Činjenica jest također da je rezultat našeg sudjelovanja u misiji nekoliko puta pohvaljen, ali ja to ne bih isticao posebno zbog toga što postoji ta naša svijest i sklonost da kad nas pohvale onda mislimo da trebamo još žešće se angažirati odnosno žrtvovati dok drugi zapravo smanjuju razinu svog angažmana na naš račun. Ono što nas brine jest također dugoročna koncepcija međunarodnih snaga u Afganistanu. Da li Republika Hrvatska kao sudionica te alijanse ima izlaznu strategiju i da li smo svjesni da ovakva međunarodna misija zapravo ne daje velike, konkretne, definitivne rezultate koji će nam omogućiti vrlo skori odlazak iz Afganistana. Zanima nas da li smo kao saveznik u toj priči obaviješteni o novoj izlaznoj strategiji, odnosno strategiji četverogodišnjoj strategiji koju Sjedinjene Američke Države kao vodeća sila te alijanse imaju u Afganistanu. Sve bismo to voljeli čuti u prigodi kad moramo donijeti odluku o angažmanu dodatnih 20 vojnika i to naravno u okolnostima u kojima Ministarstvo obrane se suočava sa financijskim poteškoćama koje su ograničile recimo i broj novaka koje Hrvatska vojska prima u svoje redove. Evo jučer smo imali u medijima upravo prigodu čuti i izjavu ministra Vukelića koji potvrđuje, dakle da zbog financijskih poteškoća ne možemo ovog časa prihvatiti sve zainteresirane novake koji dobrovoljno žele služiti Hrvatsku vojsku. I s druge strane da je trajanje tog programa za novake skraćeno sa 14 na 8 tjedana. Dakle, u tim okolnostima vlastitih financijskih poteškoća, u okolnostima političkog okvira u kojemu se odvija naša misija u Afganistanu, u okolnostima nepoznavanja izlazne strategije saveznika koji u Afganistanu jesu već angažirani mi moramo donijeti odluku. Ali nismo, čini mi se, dobro o tome svemu informirani. Mislim da bi bio red da na nam predlagatelj i prije svega Vlada koja Ustavom nosi ovaj prijedlog kaže dodatne informacije i nadam se da će biti prigode u završnom obraćanju i ministra Vukelića kako bi ovaj Dom mogao u sebi sazreti upravo odluku o tome želi li prihvatiti ili ne ovu misiju. Što kluba Hrvatske narodne stranke liberalnih demokrata tiče mi ćemo podržati angažman dodatnih 20 vojnika u našoj Međunarodnoj misiji u Afganistanu. Ali, tražimo ova pojašnjenja jer mislim da smo najmanje to dužni hrvatskoj javnosti, poreznim obveznicima koji financiraju naše mirovne misije u ovoj godini sa preko 333 milijuna kuna. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na redu je klub HDZ-a, uvaženi zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Prijedlogom nove savezničke strategije predviđa se da u naredne 4 godine osposobite afganistanske nacionalne snage za samostalno djelovanje i preuzimanje potpune odgovornosti za sigurnost zemlje. Istovremeno, savezničke snage trebaju premostiti nedostatak sigurnosnih kapaciteta do 2013. godine i osigurati dovoljno sposobne resurse za obuke afganistanskih nacionalnih snaga. U mirovnoj operaciji trenutno participiraju snage iz 44 zemlje NATO-a i prijatelja, odnosno partneri. Ukupan broj veličine je približno 90 tisuća snaga, a očekuje se rast na 125 tisuća vojnika. Jedan od ciljeva je obuka i opremanje afganistanskih vojnika i podizanje operativnih sposobnosti te uključivanje u protupobunjeničke operacije te obuka i opremanje afganistanske policije za policijske poslove. Naši pripadnici Oružanih snaga, znači od 12. prosinca 2002. godine koju je Sabor donio sudjeluju od 28. veljače 2003. godine u operaciji ISAF sa 150 vojnika. A trenutno u mirovnoj operaciji je razmješten 15. hrvatski nacionalni kontingent u čijem sastavu se nalazi 294 pripadnika. Slijedom nove savezničke strategije u veljači 2010. godine NATO je pozvao svoje članice, a time i RH da dodatnim snagama doprinese NATO-voj obučnoj misiji u Afganistanu. Slijedom poziva NATO-a Oružane snage RH izvršile su analizu i mogućnost te pozitivno odgovorile na mogućnost dodatnog angažmana obučavatelja i mentora koji bi trebali ići u kolovozu 2010. godine. Stoga se predlaže povećanje trenutno odobrene veličine mogućnosti sudjelovanja pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji ISAF sa 300 na 320 pripadnika u 2010. i 2011. godini. Ovaj poziv NATO-a za RH i Oružane snage veliko je priznanje i nije zasigurno došao slučajno zato što im treba 10, 15 ili 20 vojnika nego je došao nadzorom NATO-vih instruktora, NATO-vih stručnjaka koji su bili na našim vojnim poligonima i utvrdili što Hrvatska danas na vojnim poligonima ima, čime raspolaže i nisu tražili od nas pješaka sa puškom u ruci nego su tražili pamet, tražili su ljude koji će obučavati. Sjetimo se, jučer su bili ratnici, danas su mentori, obučavatelji. Zasigurno je to veliko priznanje jer tih novih 20 djevojaka i momaka koji odu van granica RH bit će na ponos RH. Iako uvijek postoji vjerojatnost i mogućnost da postoji određeni problemi. Vojnik je vojnik. Kao što postoji opasnost i u minskom polju pa i u prometu i u svim ostalim aktivnostima. Svi naši pripadnici su dosada pokazali uz male poteškoće na samim terenima da su svoje zadaće profesionalno odrađivali i da su bili na ponos svih građana RH. I evo na kraju svog izlaganja svim našim djevojkama i momcima koji van područja RH obnašaju važne zadaće i dužnosti na ugled RH želim da profesionalno obnašaju svoju dužnost i da se sretno vrate svojim domovima i svojim obiteljima. Još jedan puta kažem da je to veliko priznanje za RH i za Oružane snage jer zasigurno odabrati u takvoj jednoj misiji gdje treba još na stotine tisuća ljudi obučiti da mogu čuvati svoju zemlju, da se traže instruktori iz RH, naši dečki koji su do jučer bili ratnici, iz ratnika sa velikim iskustvom, sa školovanjem koje su preživili i nama su isto pomagali u Domovinskom ratu drugi, mislim da je časno i korektno što šaljemo bez razlike na sve rizike. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HSS-a uvaženi zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Na početku naše rasprave želimo reći da HSS podržava predmetni tekst prijedloga odluke jer njenom provedbom RH dodatno pojačava uključivanje u mirovnu misiju u Afganistanu te se na taj način podupiru ciljevi i zadaci vanjske politike. Po pitanju doprinosa u izgradnji i očuvanju mira i sigurnosti u Afganistanu smatramo da je u vezi ove mirovne misije potrebno istaknuti i nekoliko sljedećih činjenica. Jačanjem naših sposobnosti u ovoj mirovnoj misiji potvrđuju se opredijeljenost ciljevima antiterorističke koalicije te se na taj način ojačava politički i vojni kredibilitet Hrvatske kao i članice NATO saveza. Hrvatska svoju vanjsku i sigurnosnu politiku usklađuje sa stajalištima i djelovanjem UN-a i NATO saveza nudeći joj jačanje svojih sposobnosti i samim povećanjem snaga, odnosno pripadnika na 320. Povećanje broja naših pripadnika u misiji sigurno će usložiti i njihove probleme, izazove i zadaće s kojima će se susresti u Afganistanu kao i zadaće Ministarstva obrane, a posebno Oružanih snaga RH sa upravljačkom i rukovodnom strukturom u cjelini. Prvenstveno iz razloga što je ova misija po opsegu i strukturi aktivnosti sigurnosno najzahtjevnija u odnosu na druge misije diljem svijeta u koje je uključena RH. Pri tom je i dalje olakšavajuća okolnost što naši pripadnici nemaju mandat, kao ni deklarirane sposobnosti za provedbu ofenzivnih borbenih djelovanja, za provedbu protuterorističkih i protunarkotičkih operacija. Jasno osim u slučajevima neposredne ugroze za vlastitu sigurnost. Analizirajući dosadašnji doprinos Hrvatske u mirovnoj misiji nadamo se da će se ovaj dodatni kontingent snaga dobro pripremiti i da će uspješno predstavljati Hrvatsku i Oružane snage i da će se dobro adaptirati na uvjete na terenu, način rada i funkcioniranja u samoj misiji. Naravno da se nadamo da pri tome iste neće imati problema sa popunjavanjem kao i obnavljanjem oružja, prijevoznih sredstava, komunikacijskim mogućnostima i uvjeta života i rada. Nadamo se da će se dosadašnji problemi po tom pitanju smanjiti na najveću moguću mjeru. U daljnjem dijelu rasprave želimo naglasiti problem dislociranosti naših snaga u misiji, znači imati ćemo 320 pripadnika na nekih 5, 6 lokacija u Afganistanu. Stoga nas zanima što Vlada Republike Hrvatske s mjerodavnim tijelima na nacionalnoj međunarodnoj razini radi na okrupnjavanju naših snaga, dobro znamo da bi to bilo višestruko korisno za naše pripadnike i za nas. Hipotetska pretpostavka da 320 pripadnika razbacanih po Afganistanu ne predstavljaju značajniju snagu, dok jasno na jednom mjestu bi bili nezaobilazna snaga. Nadamo se da će se sva naučena i stečena iskustva primijeniti u dovoljnoj mjeri da se uspješno i u potpunosti ostvare ove zadaće koje su pred ovu misiju i pred naše pripadnike stavljene. Na kraju želim pohvaliti sve pripadnike Oružanih snaga Republike Hrvatske, policije kao i civilno osoblje koje sudjeluju u mirovnim misijama širom svijeta za uspješno obavljanje svih zadaća u misijama u kojima Republika Hrvatska sudjeluje. Klub Hrvatske seljačke stranke podržati će predloženu Odluku o sudjelovanju Oružanih snaga Republike Hrvatske u Mirovnoj misiji u Afganistanu.
Zahvaljujem. I Klub IDS-a uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, cijenjeni gospodine ministre, uvaženi gospodo zastupnici. Hrvatska u Afganistanu ima gotovo 300 vojnika, ili da budem precizniji na današnji dan u Afganistanu hrvatska ima 294 vojnika. Ovom Odlukom u kakvu izgubljenu misiju u Afganistan mi šaljemo de facto još 20 vojnika ili pred recimo mjesec ili 2 dana prilikom svog prvog posjeta Bruxellesu i Strasbourghu predsjednik Josipović sam je spominjao ili spomenuo da Hrvatska u Afganistan može, još prije ove odluke može poslati još 26 vojnika. Moj savjet bi bio da to ne činimo i da povučemo vojsku iz ove izgubljene misije iz Afganistana. Zašto? Zato jer će doći i na nas red. Ginut će i naši dečki u onim brdima Afganistana tisućama kilometara daleko od svoje rodne grude, i onda si postavlja pitanje čovjek za koga i zašto? Tko će njihovim majkama sutradan ići izraziti sućut? Ok, ja se slažem to su dobrovoljci, to su profesionalci, oni su sami odabrali takav vojni poziv, oni su se sami prijavili za odlazak u Afganistan, do sada se na njihovu sreću vis a vis njihove obučenosti nikome ništa nije dogodilo, ali bojim se da se ono najgore nekima od njih može sutra dogoditi. Konačno tko je danas u ovoj Sabornici ili izvan nje koji vjerujem da NATO, Amerika itd., mogu dobiti rat u Afganistanu. U svim zemljama koje šalju svoje vojnike u Afganistan posve otvoreno se vode debate u parlamentima kako bi trupe trebalo što je moguće prije povući u domovinu. A malo prije gospodin Bilonjić Mate, predstavnik Kluba HDZ-a otprilike je utvrdio da je Hrvatskoj izdato ogromno priznanje o tome što će poslati još 20 vojnika u Afganistan. Možete zamisliti kakvo bi nam priznanje bilo izdato kada bi u Afganistan poslali još 1000 ili 2000 vojnika. Ako je Amerika na prekretnici da povuče vojsku iz Iraka, gdje sutra ne bi bila spremna sutra učiniti Hrvatska. Amerikanci malo prije je netko spomenuo govore već o izlaznoj strategiji u roku od četiri godine. Istina je da je Hrvatska NATO-va članica, misiju vode NATO-vi generali, jasno je da je sve podređeno, ja bih rekao s druge strane na nekim američkim interesima ali bit je zapravo u sljedećem. U Afganistanu svojedobno nisu uspjeli Rusi ili bolje rečeno Sovjeti, bojim se da neće uspjeti niti ovaj amerikanci, niti NATO. Ovdje se gospodo na strani 3. doslovce kaže, da u mirovnoj operaciji citiram „ISOFA trenutno participiraju snage iz 44 zemlja NATO-a i drugih država partnera, ukupna brojčana veličina je približno 90 tisuća savezničkih snaga na današnji dan, a sukladno najavljenim doprinosima očekuje se rast brojčane veličina ISOFA do 125 tisuća vojnika“, gotov citat, strana 3. ove Odluke. To će reći da će se broj Hrvatskih vojnika relativno brzo i toga budimo svjesni povećati na najmanje 400, bojim se da bi to uskoro moglo biti više od 400. Ako je od ovih 90 tisuća do 125 tisuća to je cirka neko povećanje od 30%, pa sada računajmo, 320 puta 30% to je brat bratu, nekih 400 vojnika. Koliko to sada košta. Na strani 5. se doslovce kaže financijska sredstva za provedbu ove odluke u 2010. godini planirana su i osigurana u državnom proračunu Republike Hrvatske na razini Ministarstva obrane a u 2011. godini biti će osigurano u državnom proračunu Republike Hrvatske na razdjelu Ministarstva obrane u skladu sa predviđenim projekcijama financijskog plana Ministarstva obrane za 2011. godinu. Gotov citat. Tu se ne navode brojke, ali već su se brojke spominjale za ovom govornicom. Ja se usuđujem kazati ili ustvrditi da jedan vojnik u Afganistanu, sa opremom itd., na godinu košta poreske obveznike ili državni proračun cirka 1 milijun kuna. Znači slobodno možemo negdje zaokružiti 300 vojnika jednako 300 milijuna kuna. Sa 320 vojnika u Afganistanu plus vojskom u ostalim misijama, mi se približavamo negdje u ovom trenutku za te namjene izdvajamo 7% vojnog proračuna ili proračuna Ministarstva obrana. I to naši saveznici isto tako moraju imati na umu. Ako se ne varam vojni proračun Republike Hrvatske za ovu 2010. godinu izražen je cifrom od 4,7 milijardi kuna, nešto malo više. Između 4,7 i 4,8 milijardi kuna. Znači 333 milijuna kuna za misije u 2010. godini to je cca 7% vojnog proračuna. To je više no što je proračun Ministarstva turizma, a nadamo se da bi turizam ove godine spasiti proračun Republike Hrvatske. Malo prije je gospodin Kotromanović spominjao ukidanje invalidnina, onaj prijevoz itd. zapravo to je samo ona razlika kod cijene kod jednog farbanja tunela, međutim pustimo sada to. Međutim, po novom rebalansu mi ćemo morati sve rezati. Morat ćemo rezati plaće, poticaje, penzije, socijalu, ali troškove za dečke u stranim misijama, ne da nećemo, nego ne smijemo rezati. Mi moramo čak bih rekao usuđujem se kazati te troškove na neki način i povećati radi njihove sigurnosti. A da ćemo sve troškove morati rezati, evo samo jedan podatak, danas sam ga skinuo. Mi smo prošle godine izgubili 100 tisuća 200 radnih mjesta u Republici Hrvatskoj. Za toliko se broj zaposlenih smanjio u odnosu na 2009. godinu. Dio je na zavodu, dio je ne znam gdje, radi na crno vjerojatno, snalazi se. Dio je umirovljeno. Da li je sada rat u Afganistanu naš rat? Ja sam isto tako moram priznati 2000. godine digao ruku za odlazak trupa u Afganistan. Jednoglasno smo donijeli tu odluku. Ali eto danas nakon deset godina gdje se ne vidi kraj rata, ali zna se da je rat za NATO izgubljen, ja se usuđujem to kazati, treba doista preispitati slanje trupa u Afganistan. Hrvatska se suprotstavila slanju trupa 2000. godine u Irak. Ja već 5, 6 godina možda 7 ne znam jedini u ovom Saboru glasam protiv slanja trupa u Afganistan, zbog straha da ta misija jednostavno ne propadne, a bojim se ne da bojim se u to sam siguran, da nam ništa korisna u konačnici neće niti donijeti. To je bi. Rat je u Afganistanu usuđujem se kazati citirati da sada ne navodim i neke američke generale, de facto izgubljen. Do jučer je bio sjever gdje su naši mladići bili smješteni relativno siguran, sada niti sjever te zemlje nije siguran a što svjedoči i permanentno povećanje broja stranih vojnika u toj stranoj zemlji. Što će biti ako se za tri, 4, 5 godina trupe iz Afganistana povuku i konstatiramo da je sav naš angažman u toj državi na neki način otišao u vjetar kao onaj sovjetski kada su oni bili tamo od '78. ne znam do '90. recimo godine. Jasno da sam svjestan da je i Hrvatska svojedobno bila primateljica i to ogromne međunarodne pomoći, pod patronatom Ujedinjenih naroda. Da nismo bili primateljice te pomoći, da Ujedinjeni narodi nisu nam pružali tu pomoć, vjerojatno bi u obrani zemlje stradalo daleko više naših mladića. Bosna, Kosovo, Makedonija i danas su na neki način primateljice takve vrste međunarodne pomoći. Međutim Hrvatska, Bosna, Kosovo ja kažem su dio Europe, vrijednosti su ovdje drugačije, mentalitet je ovdje drugačiji, okolnosti su bile drugačije, povijesni kontekst je bitno drugačiji i mi smo jasno dužni svima koji su se ovdje borili uz naše vojnike pod umproforovom kapom ili kacigom izraziti zahvalnost, ali još jedanput kažem možda i preispitati povrat naših vojnika iz Afganistana. Od prvog dana kada je stupio prvi vojnik pod plavom kacigom na tlo Republike Hrvatske bilo je jasno da će Misija UMPROFOR-a uroditi plodom, ali misija u Afganistanu da će završiti kao što je završila ona sovjetska tamo u onom periodu prije raspada Sovjetskog sada. I što sada? Što ako misija u Afganistanu ne uspje? Da li će netko izraziti žaljenje, da li će netko priznati da smo pogriješili ili po onoj narodnoj "Kud svi Turci tu i mali Mujo", tako i mi sada idemo tamo gdje veliki brat jednostavno pokaže nam prstom da nam je mjesto. Ja sam osobno protiv ove odluke, ali isto tako ne sumnjam da će u ovom Saboru ta odluka ponovno dobiti dvotrećinsku većinu. E sada za 4 godine bi afganistanska vlada sama trebala preuzeti brigu o Afganistanu. Ja se bojim da ta vlada nakon toga neće dugo trajati. Bojim se da intervencija u Iraku plus neuspjeh u Afganistanu radikalizira prilike u svijetu, radikalizira dio islamskog svijeta. Da se razumijemo ja ne mislim da je islam radikalan, da me ne bi netko krivo citirao. Ali ovi ratovi Amerike protiv Iraka plus Afganistana radikalizirali su dio te populacije i svijet je danas bojim se nesigurniji no što je bio jučer prije 10 godina. Ja se slažem da napad koji se dogodio 11. rujna na Ameriku, na New York na Washington zaslužio je odgovor ali taj odgovor Amerike plus NATO-a nije bio adekvatan tim više što Irak ni na koji način nije bio involviran u sva ona događanja u Americi od 11. rujna 2009. godine, za Afganistan je nešto drugo. Ali danas treba biti oprezan i prema jednima i prema drugima. Ono što je meni posebno drago da je gospodin Kotromanović spomenuo satnika Pavkovića, stradalog časnika u prometu na hrvatskim cestama nakon povratka iz Afganistana. Veličina toga čovjeka se vidi što je oprostio ženi koja ga je unesrećila. To je veličina malog broja ljudi. To je više ja bih rekao i teže od samog sudjelovanja u Domovinskom ratu ili Afganistanu. Oprostiti je danas najteže, najčasnije, najhrabrije. Tu se vidi ljudska veličina i zato hvala i Hrvatskoj vojsci i ministarstvu i ministru što su omogućili tom časniku ostanak u Hrvatskoj vojsci do njegova umirovljenja. Gospodin Beus je spomenuo i izborni deficit aktualnog predsjednika u Afganistanu. Rat se financira opijumom umjesto da se smanji sve ga je više, pa vjerojatno i na našim ulicama. I slažem se Hrvatska je nad zastupljena u Afganistanu, ali bit je da je ta misija na neki način promašena. I po mom sudu bi vojsku trebalo povući kući. Nije jednostavno, ali doista treba početi razmišljati o toj strategiji, izlaznoj strategiji. Jer eto i Amerikanci otvoreno o tome razmišljaju, a ja mislim da bi ih trebali preduhitriti i da bi trebali vojsku prije njih iz Amerike naprosto povući. Eto sve u svemu uvjeren sam da će ova odluka dobiti potrebnu većinu gotovo jednoglasno, ali ja ću se i dalje držati onoga kako sam i do sada nastupao zadnjih pet, šest, sedam godina i biti ću protiv ove odluke.
Hvala. Imamo dva ispravka netočnih navoda. Prvi je uvaženi zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dobro je da je kolega tajnik tu, da nije zbrisao poslije svog izlaganja. Naime, kolega Kajin ja sam kazao da je to veliko priznanje za Republiku Hrvatsku i Oružane snage zato što smo dobili poziv da pošaljemo vojne instruktore, obučavatelje. Znači, sposobnost, opremljenost, stručnost i vojnu pamet, a ne vojnika samo za rov. To sam kazao i to, a vi ste kazali da sam rekao 20 vojnika. I uz to sve što smo poslali, znači što šaljemo tamo i instruktore, obučavatelje, osposobljene ljude, opremljene, stručnost, tamo šaljemo i humane ljude, a to je pokazao i naš satnik koji je nastradao kada se vratio iz Afganistana.
Hvala. I drugi ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Boro Grubišić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin, naime niste jedini koji glasujete protiv odlaska naših vojnika u Afganistan, nego je to i klub HDSSB-a. A drugo, rekli ste da je misija UNPROFOR-a citiram "urodila plodom" u Republici Hrvatskoj. Mislim da je ona samo djelimično pomogla, a da je "Bljesak" i "Oluja" vojno-redarstvene akcije su urodile plodom.
To je ispravak netočnog navoda. Idemo na pojedinačnu raspravu. Prvi je uvaženi zastupnik Dragutin Lesar.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, ministre, kolegice i kolege. Hrvatska je članica NATO-a. Kao i svako članstvo, tako i naše članstvo u NATO-u stvara i određene obaveze članica. To nije sporno. Drugo, vojnici koji idu u misije, bilo da se radi o misijama NATO-a ili UN-a o tome odlučuju u Saboru. I treće, velik je broj njih kada donosi takvu odluku motiviran je i mogućnošću solidne zarade, velikog rizika to je točno, ali i zarade. To napominjem zbog toga da se otklone dileme pod kojim uvjetima i okolnostima vojnici koji idu u misiju odlaze tamo. Međutim, ono što mene zabrinjava gospodine ministre što niste u obrazloženju ovog prijedloga odluke malo jasnije opisali izlaznu strategiju NATO-a iz Afganistana. Čak štoviše, pišete da cijeli koncept operacije ima pet faza, da se sada ona nalazi u fazi broj tri što bi se nazvalo stabilizacija, da je četvrta faza tranzicija tek u pripremi. I sad me iznenađuje podatak da je do sada angažirano 90000 savezničkih snaga iz 44 države, a da se planira povećanje još za 35000. Dakle, da bi ukupni kontingent stranih vojnika u Afganistanu bio 125000. Koliko još Hrvatska osim ovih 320 će morati sudjelovati u ovom povećanju za 35000? Ja sam siguran da zahtjev Washingtona za ovih dodatnih 20 nije završni zahtjev. I pitam imate li podatke u odnosu na druge zemlje koje sudjeluju u mirovnoj misiji o odnosu na broj stanovnika i gospodarsku snagu kakvo je sudjelovanje Hrvatske, srazmjerno ili nesrazmjerno? Uzmite druge zemlje sa otprilike 4 i pol milijuna stanovnika, sa bruto društvenim proizvodom negdje oko 10000 po glavi stanovnika i da li je recimo Italija, Francuska, Njemačka sudjeluje u toj misiji srazmjerno tim pokazateljima. Ali ne samo u toj. Ja bih vas molio da u buduće kada dolazite sa ovakovim obrazloženjima pred Sabor za svaku misiju u sklopu NATO-a i Ujedinjenih naroda date popis zemalja koje sudjeluju. Dakle, ne brojku 44 koje su to zemlje i koliko koja od njih ima angažiranih pripadnika misije. Koliko Slovenija ima u Afganistanu vojnika? Koliko Mađarska ima vojnika u Afganistanu? Koliko Italija ima vojnika u Afganistanu? Troškove misije, ne samo u Afganistanu, nego svim misijama pokriva se iz hrvatskog državnog proračuna. Mislim da Hrvatska kao i svaka druga članica osim političkih razloga ima pravo se pozivati na srazmjerno sudjelovanje, gospodarskoj snazi i broju stanovnika. I nije točno da svaki zahtjev koji se postavi pred Hrvatsku kao članica NATO-a ili Ujedinjenih naroda moramo izvršavati da bi dobili pohvale kako smo jako kooperativni partner. Ja nikoga u NATO-u nisam čuo da je Sloveniju kritizirao zbog nekooperativnosti što njihovo sudjelovanje u misijama iznosi srazmjerno gospodarskoj snazi. Nisu dobili packe, nisu na stupu srama, nisu na crnoj listi. Ali oni su se od početka tako postavili. Mi se hvalimo i velimo da je to čast za RH što su zapovjedništvo NATO-a reklo pošaljite još 20 vojnika. Ako se misija povećava za još 35 tisuća znači da će Hrvatskoj pripasti barem još 100 dopunskih i zato bi apelirao, molio, da se i vi tako postavljate i oni koji u Hrvatskoj o tome odlučuju i da nam uvijek dajete podatke ne samo ukupnog broja, ukupnih članica zemalja koje sudjeluju u toj misiji nego i koliko tko ima. I na kraju, napisali ste da je novac osiguran ili predviđen u državnom proračunu za ovu godinu i da će biti i za iduću godinu. Koliko? Koliko ova misija Hrvatsku košta za 2010.? A koliko će koštati za 2011.? Koliko Hrvatska ukupno izdvaja novaca za sve misije u kojoj sudjelujemo bilo u sklopu NATO-a ili UN-a? Koliko je to u odnosu na druge članice? Ove zahtjeve i pitanja ne postavljam da bi tražio alibi zašto ću biti protiv ovog prijedloga nego zato što smatram da svaka članica NATO-a ima pravo postaviti se na taj način, da Hrvatska ne treba dobivati priznanja i počasti time što će iznad svojih mogućnosti izvršavati neke svoje članske obaveze kako bi ministar, predsjednica Vlade ili predsjednik države bili tapšani po ramenima kada su u Washingtonu ili kada netko iz Washingtona dođe u Hrvatsku pa nas zbog toga tapša po ramenima da smo jako dobri. Hrvatska je u krizi. Vlada je obznanila program gospodarskog oporavka koji u sebi sadrži smanjenje svih troškova, svih rashoda koji ide u korist stanovništva. Da li je u tom programu predviđeno i smanjenje troškova za sudjelovanje u misijama? Ja to nisam našao. Koji su to argumenti da se pred Hrvatsku postavljaju zahtjevi koji nadilaze njezine gospodarske mogućnosti? Da li su takvi zahtjevi s hrvatske strane uopće bili postavljeni na stol da to budu kriteriji? Ja razumijem sve one koji žele dobivati međunarodne pohvale za kooperativnost, za sudjelovanje, da time dobivaju na cijeni kao članovi Vlade ili predsjednici Vlade, šefovi država, ali na kraju to plaćaju porezni obveznici ove zemlje. Njih po ramenu zbog toga nitko ne tapša. Da, Hrvatska je koristila i zahvaljujući mirovnoj misiji spriječeno veliki broj žrtava, razaranja i šteta. To je točno. I mi smo ih zvali da dođu u Hrvatsku. Ali oni kad su dolazili upravo je taj kriterij srazmjernosti bio jako prisutan i postavljali su određene uvjete i prema Hrvatskoj kao zemlji primateljici te pomoći. Dok god ne obrazlažete takav prijedlog odluke i ekonomskim pokazateljima, uspoređujući s drugim članicama koje sudjeluju u toj misiji, da se možemo usporediti i vidjeti koliko smo mi iznad, ispod ili je to ravnomjerni raspored tereta unutar NATO-a neću. Ovo će biti po prvi put da ću glasati protiv povećanja hrvatskog kontingenta u Afganistanu jer i na prošlom takvom zahtjevu odgovore na ključna pitanja niste davali. I zato ću prvi puta glasati protiv i uvijek ubuduće glasati protiv ako odgovore na ova pitanja ne dobijem. Hvala.
Zahvaljujem. Obavještavam da je sukladno čl. 207. stavak 2. Poslovnika isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u 10,38 minuta. A sada je na redu u pojedinačnoj raspravi uvaženi zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi gospodine ministre, državni tajnici. Pa evo pred nama je novi prijedlog za odobrenje i odluka o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji u Afganistanu. Naime, nekoliko prijedloga koji su kroz protekle godine doneseni zasigurno je ovaj o povećanju za 20 pripadnika nije nešto posebno, ali je rezultiralo novom strategijom savezničkom koja predviđa tijekom iduće 4 godine osposobljavanje afganistanske nacionalne i sigurnosne snage za samostalno djelovanje. Preuzimanje potpune odgovornosti za sigurnost zemlje, ali također je i Vlada Afganistana zatražila od NATO-a i Međunarodne zajednice pomoć u obuci i monitoringu svoje policije kao i svojih sigurnosnih snaga i vojske. I zasigurno, kao što vidimo, da je koncept, strateški koncept operacije u Afganistanu podijeljen na 5 faza i da se momentalno snage svih 44 zemlje koje učestvuju u NATO-u nalazi u 3. fazi ili kao što to jasno, nedvosmisleno proizlazi iz ovoga da je to faza stabilizacije i prijelaz u 4. fazu kada je to tranzicija. 5. faza predviđa također povlačenje iz Afganistana iz te mirovne misije, ali tek onda kada će lokalne i državne snage funkcionirati bar da može država Afganistan biti ta koja će voditi i politički i gospodarski i kada će rezultati biti vidljivi. Ali za to trebaju još intenzivni napori i povećanje snaga koje sada vjerujemo da nisu dostatne. Zasigurno 90 tisuća savezničkih snaga očekuje da taj rast koji je počet, ali i operacije koje su učinjene te odgovor na operacije od strane talibana zasigurno i traže da se još dodatno obuče domaće snage koje su najupoznatije sa terenom, koje mogu svjesno i nacionalno i koje žele da Afganistan postane država koja će funkcionirati na zakonima, koja neće dozvoljavati teroristima, pogotovo talibanima, da rade ono što nije dobro i što je protuzakonito. Dosada smo imali u misiji ISAF-a zasigurno dobre rezultate i uspjehe i sve pohvale kao što je to vidljivo. To ne znači predsjednici Vlade, niti ministru samo, nego to znači prezentacija Hrvatske države i Hrvatskih Oružanih snaga u svijetu a naročito kod Američkih dužnosnika koji zasigurno gledajući na Hrvatsku shvaćaju da i financijska potpora koja zasigurno je uslijedila, koja je predviđena, o kojoj će ministar nešto više reći će biti za Hrvatsku i Oružane snage dobra. Nadam se da ovih 20 vojnika koji su predviđeni za 10. i 12. godinu će pridonijeti onom bitnom cilju, a to je obuka Afganistanskih snaga, monitoring nad provođenjem i da će zasigurno doprinijeti stabilizaciji ratnog vihora koji je na tim prostorima. Teško je ne osvrnuti se na politizaciju ili špekulacije koje dolaze od onih koji su donosili na početku ove zakone, i odluke o sudjelovanju naših snaga danas kao rat je besmislen u Afganistanu, akcija je neuspjela i takove epitet koje prišivaju zasigurno nemaju svoje mjesto jer zasigurno se vidi da su povećanjem snaga i operacijama koje su učinjene zasigurno se polučilo rezultata ali i kao u obuci domaćih snaga, smatram da i ovo upućivanje 20 pripadnika koja će zasigurno pomoći u obuci i monitoringu biti dobro došlo i da će Republika Hrvatska sigurno svoj ugled u svijetu dobiti sa ovim novim malim kontingentom koji ne znači previše ali zasigurno je dobra mogućnost daljnjeg usavršavanja naših časnika, dočasnika i vojnika. A iskustva koja steknu tamo zasigurno su dobra iskustva koja se nisu mogla puno puta steći u samoj obuci u Republici Hrvatskoj ali su dobro pripremljeni kako bi mogli obučavati sve one koji su tamo iz domaćeg kontingenta i koji će morati obavljati ove zadaće u svojoj domovini, Afganistanu. Vjerujem da neće previše državni proračun biti sa ovih 20 pripadnika otežan i da ovo sve što se govori da netko je protiv odlaska i da je protiv slanja ovih 20 vojnika je čista politikantska odluka pojedinaca koji ne sagledavaju stvarnost, mjesto Republike Hrvatske i njezinih Oružanih snaga u NATO Savezu. Vjerujem da ćete možda do glasovanja promijeniti svoje mišljenje i da ćete zasigurno dvotrećinskom a možda i jednoglasno donijeti odluku o kontingentu od 20 pripadnika za ISAF u Afganistanu. Hvala toliko.
Zahvaljujem. Na redu je dalje pojedinačna rasprava, uvaženi zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo kolegice i kolege mi u ovome Saboru vrlo često raspravljamo o ovoj misiji u Afganistanu bilo kroz raspravu o izvješćima, bilo kroz donošenje Odluka o upućivanju većeg ili manjeg broja našeg vojnika, ovaj put je to povećanja od 20 vojnika u odnosu na sadašnjih 300. Takve rasprave prilike su naravno da Vlada obrazloži zbog čega jesu naši vojnici jesu tamo, a prilike i opoziciji da pokaže odgovornost da Hrvatsku vojsku i sve što ima veze sa Oružanim snagama i posebno sa njihovim međunarodnim djelovanjem ne tretira kao političko pitanje. U tom smislu je dakle prva odluka od 2003. godine donesena konsenzusom Vlade o upućivanje dakle vojnika u Afganistan donesena konsenzusom vladajućih i oporbenih iako je tada oporbena stranka HDZ još jutro prije izglasavanja bila protiv slanja naših snaga u Afganistan ali tijekom tog petka ujutro su pokazali malo veću odgovornost i to je dobro. U Ovih 7 godina boravka naših vojnika u Afganistanu, nas svu sreću nitko nije stradao, međutim, treba reći da bez obzira da li se naši vojnici nalaze na sjeveru gdje je kao nešto sigurnije, u Kabulu gdje nešto srednje sigurno ili na jugu gdje je najmanje sigurno, treba reći i treba biti svjestan da isto kao što je u Hrvatskoj tijekom rata nije bilo apsolutno sigurnog mjesta tako ni u toj zemlji, ni u ovom trenutku nema apsolutno sigurnog mjesta. U tom smislu još je veća odgovornost na nama koji svojim glasovima, svojim odlukama, donosimo odluku da naši vojnici budu, odu ili ostanu tamo. Ono što na neki način usmjerava našu raspravu, naše djelovanje je to da još uvijek prilikom odabira vojnika koji idu u Afganistan da još uvijek velik broj vojnika želi ići u tu mirovnu misiju nego što tamo u ovome trenutku po našim odlukama ima mjesta. Međutim, postavlja se pitanje što bi bilo da je suprotno? mOžemo se pogledati u oči i reći kolegice i kolege, da današnje rasprave ne bi bile ovakve više-manje u suglasju, nego bi sasvim sigurno rasprave bile puno drugačije, i javno mnijenje bi u tom slučaju bilo puno drugačije raspoloženo, jer moramo reći dakle da nema nekih velikih organiziranih ili bilo kakvih drugih otpora pa i ovom povećanju pa i sudjelovanju, govorim o otporu javnosti ne govorim o političkim strukturama, sudjelovanju naših vojnika u ovoj mirovnoj misiji, bez obzira na sve kontroverze i dileme koje imamo oko sadašnjeg stanja u toj zemlji, oko stabilnosti Vlade i predsjednika, oko načina njihovog djelovanja, odnosa sa talibanima itd. Vjerojatno bi naše rasprave bile nešto drugačije i zato možemo zahvaliti i Hrvatskim vojnicima i pripadnicima Oružanih snaga zbog toga što su naše rasprave ipak na neki način mirne i usuglašene. Zbog toga uostalom i građani kada ih pitaju u koju instituciju imaju najviše povjerenja skoro najveći broj najviše odgovara da imaju povjerenja u Hrvatsku vojsku. I doista Republika Hrvatska u ovome trenutku sudjeluje među zemljama koje sudjeluju u najvećem broju mirovnih misija, u većini mirovnih misija se nalaze veliki broj naših vojnika, jednoznamenkasti broj do 10-tak, ali to je na neki način pokazatelj, ta medalja ima dvije strane. Jedna je to da je Republika Hrvatska, da je Hrvatska vojska cijenjena od strane saveznika od strane međunarodne zajednice, jer nas žele vidjeti u područjima gdje zato postoji potreba. Također to je na neki način vraćanje moralnog duga našeg moralnog duga međunarodnoj zajednici koja je '90.-tih godina se angažirala u Republici Hrvatskoj zaustavila rat, omogućila kakvo takvo primirje i omogućila bolju organizaciju Hrvatske vojska koja je onda u akcijama Bljesak, Oluja oslobodila Hrvatsku. I na neki način kao što je kolega Kajin napomenuo je da danas budemo zemlja članica NATO-a i da budemo na pragu Europske unije. Nije sasvim sigurno bilo lako vojnicima iz Jordana, Argentine, Češke dolaziti u Hrvatsku, a vjerojatno obzirom da je bilo pripadnika kontingenta UMPROFOR-a, UNKRO-a kako su se već tijekom rata zvala postrojbe Ujedinjenih naroda, bilo je ljudi koji su stradali i sasvim sigurno bilo je teško vladama tih zemljama opravdati u svojim zemljama, u svojim parlamentima i pred svojom javnošću zbog čega su oni tamo kod nas bili angažirani. Prema tome, ta činjenica da smo u velikom broju misija ima tu jednu svoju stranu, a ima i drugu a to je da se još uvijek polako tražimo gdje želimo biti i kako želimo sudjelovati i da još uvijek na neki način svaštarimo i da prihvaćamo sve pozive koje smo dobili. E sada da li ove godine, da li sljedeće godine ili u sljedećim godinama kada naravno budemo imali malo više iskustva u tome, trebalo bi vidjeti kao što govorimo o Afganistanu o koncentriranju snaga tako da vidimo da se smanji broj misija u kojima sudjelujemo a da naše učešće bude malo ozbiljnije i bude malo manje simbolično, iako naravno svaki vojnik koji ode u trusno područje u svijetu ne može se reći da je to sudjelovanje simbolično jer je njegov život na ovaj ili onaj način u većoj ili manjoj opasnosti itd. Da donesemo zajedničku odluku kakva će biti naša strategija sudjelovanja u mirovnim misijama. Što se tiče stanja u Afganistanu najbolje govori činjenica da je i naš saveznik u NATO-u SAD i cijeli NATO vrlo često spominju nešto što se zove izlazna strategija. Na politici je da odluči koja će to biti strategija i što će se u Afganistanu događati. Na vojnicima je da tu političku odluku provedu, a na Republici Hrvatskoj je da u okviru svojih mogućnosti kao jedna od saveznica u NATO-u koliko to bude moguće i koliko su naši državni interesi prisutni u tome, sudjeluje u kreiranju takve politike. Sasvim sigurno je to su kolege prije govorili obzirom na veličinu, na broj stanovnika, na gospodarsku mogućnost s jedne strane, ali isto tako s druge strane činjenica da je svaka saveznica u NATO-u jednako vrijedna, posebno što se tiče prava glasa i prava veta. Na nama je da vidimo na koji ćemo način koristiti tu našu poziciju u daljnjim razgovorima. U svakom slučaju nije dobro stvarati atmosferu i tu bi se ipak se moram na to osvrnuti, da smo mi spremni na svaki poziv velikog brata odgovoriti pozitivno. To nije točno. Imali smo slučaj da se nismo htjeli angažirati u Iraku iako su bili pozivi i pritisci da se to napravi. Imali smo također slučaj da nismo htjeli prihvatiti izmjenu članka koji je onemogućavao izručivanje američkih građana međunarodnom sudu zbog čega su nam bili ukinuli vojnu pomoć, ali isto tako je činjenica da smo neke zahtjeve prihvatili zbog toga što smatramo tu zemlju saveznikom. U politici koalicijske vlade tu je prisutan tadašnji ministar gospodin Picula, on je jednom rekao da zbog svoje važnosti da su SAD postale susjed svakoj zemlji u svijetu de facto i s time se možemo složiti. Dakle nesumnjivo da je utjecaj SAD velik. Ali isto tako trebamo priznati da kada je malo zakuhalo sa prijemom Republike Hrvatske u NATO u Sloveniji da su tihom diplomacijom također omogućili da se ipak malo ublaži protivljenje nekih snaga tamo i da su nam na taj način pomogli. Prema tome, međunarodna politika i međunarodni položaj Hrvatske na neki način nije ipak statičan, on je dinamičan i tu postoje razne silnice. I zbog toga mislim da je ova odluka u interesu Republike Hrvatske i zato ću glasati za. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imamo jednu obavijest. Svim članovima odbora na temelju članka 46. Poslovnika Hrvatskog sabora sazivam 48. sjednicu Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora koja će se održati 29. travnja, danas u 13,30 u dvorani Stjepana Radića (133). Dnevni red izvještavanje o amandmanima na prijedlog odluke o pristupanju promjeni Ustava Republike Hrvatske. Predsjednik odbora Vladimir Šeks. Idemo dalje sa pojedinačnom raspravom, na redu je uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici. Kada razgovaramo o temi koja je složena kao ova i koja nije baš jednostavna s obzirom na odgovornost odluke koju donosimo, a radi se o tome da šaljemo naše ljude na jedno evidentno nesigurno područje. Ali naravno s obzirom da je Republike Hrvatska dio jedne obitelji koja se bori protiv toga da u svijetu ima što manje nesigurnosti i terorizma i na neki način preuzeli smo obveze ulaskom u NATO normalno da moramo toj temi pristupiti odgovorno. Ja ću isto tako na početku kažem podržati ovu odluku, bez obzira što nisam sretan uvijek kada šaljemo veći broj naših ljudi bilo gdje u svijet gdje je moguće da im se nešto desi, odnosno gdje postoji određena nesigurnost. Zašto ih šaljemo? Nešto o tome sam rekao u ovom uvodnom dijelu, znači preuzeli smo određene obveze i moramo sudjelovati naravno u skladu sa svojim mogućnostima u određenim akcijama koje te obveze podrazumijevaju u cijelom svijetu. Da li su sigurni, kolega Bauk je nešto rekao, mislim da o Afganistanu i nije dobro raspravljati gdje je manje ili više sigurno, gdje su naši vojnici manje ili više izloženi da li na sjeveru Afganistana veća sigurnost, kada se sjetimo incidenta gdje su baš naši vojnici sudjelovali u pokrajini Kunduz 2007. gdje na sreću nije nitko stradao, ali su naletjeli na eksplozivnu napravu i moguće je bilo da netko u tom incidentu strada. Tako da svjesni smo svi rizika koje ova akcija donosi, ali moramo naravno kao država osigurati sve da naši vojnici budu što sigurniji, što opremljeniji, na neki način i što spremniji da tamo sve svoje zadatke koji se stavljaju pred njih izvrše. Samim time nameće mi se jedna ja bih rekao slika, odnosno jedna crtica iz te cijele priče oko Afganistana gdje sam pročitao i dobio informaciju da američka vojska donira hrvatskih snagama transportna vozila koja njih ne zadovoljavaju prilikom njihovih akcija, odnosno prilikom korištenja njihovih, od strane njihovih postrojbi i da oni razvijaju nova vozila koja će koristiti njihove postrojbe u Afganistanu i samim time su odlučili donirati veliki broj vozila različitim državama i među njima i Hrvatskoj. Ja se samo nadam da ta vozila neće biti korištena ako nisu zadovoljila već standard američke vojske niti u aktivnostima koje provode hrvatski vojnici. Ono šta želim istaknuti normalno da je okružje kada razgovaramo o ovim temama puno povoljnije nego da je itko stradao u Afganistanu. I naravno da osjećaji u javnosti i da bi pritisak javnosti bio puno veći da se slučajno desi da neki od naših vojnika strada u Afganistanu. I nadamo se da se na neki način to neće niti desiti. Ali ono šta bih ja istaknuo i bitno je prilikom svih aktivnosti, prilikom svih akcija u kojima sudjeluju hrvatski vojnici u svijetu ja bih volio da naši pregovarači ili naši ljudi koji sudjeluju u tome, u odlukama koliko vojnika bi Hrvatska trebala i gdje poslati uzmu u obzir i neke relevantne činjenice. Reći ću na primjeru Afganistana. Njemačka ima 4 i pol tisuće vojnika. Njemačka vojska u aktivnom sastavu otprilike broji skoro do 20, nije baš 20, 17, 18 puta više nego šta je to Hrvatska vojska. Znači, postoji određeni nesrazmjer u broju vojnika koji smo mi tamo poslali u odnosu na Njemačku. S druge strane izdvajanje BDP-a iz proračuna Njemačke je veće nego u Hrvatskoj. S druge strane, BDP po glavi stanovnika u Njemačkoj je tri puta veći. Ono što se meni nameće kao zaključak je da Hrvatska podnosi kada se gleda proporcija veći teret te aktivnosti u Afganistanu nego jedna druga članica NATO saveza kao što je Njemačka. Ili Italija koja ima u Afganistanu 2800 vojnika. Znači, sada će to ispasti otprilike 9 puta više nego Hrvatska, a opet ima aktivnog sastava vojske 15-tak puta više nego Hrvatska. Znači, volio bih da bez obzira šta smo mala zemlja u odnosu na ove dvije koje sam naveo da naši pregovarači pokušaju participiranje Hrvatske vojske i hrvatskih vojnika bilo gdje u svijetu svesti na manju razinu nego što je to danas, odnosno na ono što je proporcionalno veličini Hrvatske vojske i snazi hrvatske ekonomije koja to na kraju krajeva mora financirati. Netko je već rekao danas u raspravi, svaki od tih vojnika na neki način i opremanje i sve ostalo, sigurnost njihova košta hrvatski proračun 320 milijuna kuna koji će se izdvojiti godišnje za tu aktivnost nije mala. Zato kažem prvo zbog sigurnosti, ali i zbog ekonomske snage zemlje trebali bi voditi računa da ne participiramo u odnosima koji su veći, nego u kojem participiraju recimo zemlje kao što su Njemačka i Italija. Zbog toga svako povećanje ja bih rekao pa i ovo od 20 instruktora koji će otići više u Afganistan na neki način vrlo vjerojatno neće dobiti pozitivne ja bih rekao ocjene u javnosti. Ali vjerujući našim ljudima koji se bave na neki način sa tim pregovorima koliko treba participirati Hrvatska u NATO-u ja ću dignuti ruku i podržati ovaj prijedlog. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na redu je uvaženi zastupnik Berislav Rončević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Iako mi se nije činilo da će trebati možda ponoviti i u ovom Visokom domu još jednom kao da netko zaboravlja NATO nije švedski stol i ne možemo iz sustava NATO-a uzeti ono što je dobro, a to je sigurnost pod kišobranom NATO zaštite, a onda istovremeno kalkulirati i moralizirati kod donošenja ovakvih odluka da li treba sudjelovati u jednoj međunarodnoj mirovnoj misiji. Biti svjestan da su isto tako u bližoj povijesti na početku samostalne Hrvatske neki drugi mirovnjaci stavili svoje živote na kocku dolazeći u Hrvatsku koja je isto tako za stanovnike njihovih zemalja iz kojih su dolazili bila nesigurna, ratom zahvaćena. Znači ja ću reći otvoreno i iskazivati ovdje određeni politički, pa i osobni egoizam. Mirovnjaci su pomogli Hrvatskoj. Međunarodne mirovne snage su dale Hrvatskoj potreban predah da se Hrvatska vojska konsolidira i policija kada je bilo teško i iza, i sigurno to je nepodijeljeni stav svih koji o tome nešto znaju i sudionici su tih događanja, da je njihov dolazak bio dobar za Hrvatsku. Isto tako, jedna druga zemlja treba pomoć međunarodnih mirovnih snaga i hrvatski vojnici nisu ni u kakvom ratu. Oni su u uvjetima ratnih djelovanja, ali ne provode niti ne nameću nikakvu agresivnu politiku. Ne sudjeluju u tome, niti će sudjelovati, jer tako smo se konsenzusom opredijelili u ovom Visokom domu. Povećanje broja vojnika sa 300 na 320 je potpuno u skladu i sa brojčanim veličinama, ali i sa dinamikom sadržanim u dokumentu koje smo ovdje usvojili u ovom Visokom domu. Dugoročni plan razvoja Oružanih snaga Republike Hrvatske govori da će Hrvatske oružane snage u djelovanju izvan granica Republike Hrvatske imati otprilike do 8% one komponente kopnene vojske. To je negdje oko 700 vojnika. Za to smo se opredijelili 2006. godine čini mi se kada smo usvajali dugoročni plan razvoja Oružanih snaga. I sada samo provodimo odluku sukladno tom dokumentu. Funkcije, odnosno zadaće koje će obavljati ovi dodatni pripadnici Oružanih snaga su u skladu sa konceptom NATO-a. To znači instruktorske funkcije sukladno strategiji NATO-a, pomozi da se obuče, pomozi im da mogu preuzeti ulogu vojske i policije. Znači njihove nacionalne komponente, njihova vojska i njihova policija, da mogu preuzeti odgovornost za stanje u svojoj zemlji. Treba im pomoći. Treba im pomoći u instruktorima. I potpuno su netočni podaci, ovdje ih slušam, o nekakvom našem nadsrazmjernom sudjelovanju. Nisu, kolega Maras. Njemačka financijski sudjeluje više. Nije jedini parametar srazmjer broja stanovnika i broja vojnika. Njemačka tamo daje i nešto što mi financijski ne možemo preuzeti na sebe, to je zračni prijevoz. To užasno košta. I kad to stavite u nekakvu korelaciju njemački doprinos financijski je kudikamo veći nego što je hrvatski jer Njemačka si to može priuštiti. Mi ne možemo i ne preuzimamo obveze. Što je ovdje bit, kod sigurnosti? Bit je da Hrvatska nikada nije preuzela obavljanje nekakve funkcije koje obavljaju vojnici u Afganistanu, a da to prije toga nije bio prijedlog Glavnog stožera Oružanih snaga RH. Nikad politika nije, a nadam se ni neće preuzimala funkcije Oružanih snaga za koje je struka, znači Glavni stožer nije dao ocjenu da, mi smo to spremni i mi to možemo. Isto, najsloženija je ona … [[Govornik se ne razumije.]] funkcija. Naši vojnici kao mentori Oružanih snaga i to je što se tiče rizika najzahtjevniji dio. Nepredvidljiv i sigurnosno najzahtjevniji. I hvala Bogu nije se ništa dogodilo, hvala Bogu osim nekih lakših ranjavanja vojnika nismo imali onaj najtragičniji događaj. I nitko, kolega Lesar, niti predsjednik Republike, niti predsjednica Vlade ili predsjednik Vlade, a hvala Bogu niti ministrica ni ministri ne očekuje tapšanje. Jer prva misao svako jutro je da li se noćas nešto u Afganistanu nije nesretno dogodilo. To je strahoviti pritisak, ali to ne znači da nećemo preuzeti odgovornost kod donošenja ovakvih političkih odluka. Ovo je dobra misija, ona ni na koji način kao što je to rekao, ili sam ga ja bar tako shvatio, gospodin Kajin, ne radikalizira islam. Posebno ne djelovanje hrvatskih vojnika u Afganistanu. Jer ako niste znali bar je nekad bilo, a nadam se da je i danas tako, u sklopu višemjesečne obuke pripadnika koji će biti upućeni je i obuka dio je predavanje o osnovama islamske vjere i kulture. Budite uvjereni hrvatski vojnici znaju u kojoj su zemlji, znaju što su temeljne vrijednosti naroda kojem pomažu i ne igraju se sa nečijim vjerskim svetinjama. I na to možemo biti ponosni. Na to možemo biti ponosni. Odluka o upućivanju je u svemu u skladu sa hrvatskim Ustavom, sa hrvatskim zakonima, sa dugoročnim planom razvoja. Ja ju osobno kao saborski zastupnik podržavam. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Kolega Rončević NATO nije švedski stol, u pravu ste. Ali nije ni Alcatraz, koliko ja znam. Kada ste branili odluku ulaska Hrvatske u NATO bez referenduma rekli ste sada ćemo biti ravnopravni i sjediti za stolom kada se odlučuje. Pa ako sjedimo za stolom za kojim se odlučuje onda nije istina da mi nešto moramo. Jer svaka članica NATO-a ima pravo samostalno odlučivati hoće li ili neće u nekoj misiji sudjelovati. To je citat otprilike i vaših argumenata pri raspravi ulaska Hrvatske u NATO. Svaka članica samostalno ima pravo odlučiti u kojoj će misiji sudjelovati. Ali ono što je bitno, nije broj stanovnika jedini kriterij, ali BDP po glavi stanovnika je. Njemačko sudjelovanje u Afganistanu kad ga izražavate u novcu naravno da je veći od hrvatskog, ali je sukladan BDP-u po glavi stanovnika. Sad vas pitam koliki je udio Hrvatske u toj misiji ako zanemarimo broj stanovnika nego preračunamo 380 milijuna kuna i usporedimo sa BDP-om po glavi stanovnika ostalih 44 zemalja koje sudjeluju u Afganistanu? Nemojte izvlačiti argumente koji vam samo odgovaraju u datom trenutku. Branite odluku, a prije nekoliko mjeseci ti isti kriteriji su vam služili za obranu druge odluke. Pa prema tome vi ste danas ustvrdili da mi moramo sudjelovati u svakoj misiji NATO-a. To nije točno! Vi ste tvrdili da ne moramo i da svaka članica samostalno odlučuje kada hoće, a kada neće sudjelovati.
Odgovor na repliku.
Pa kolega Lesar i sami ste rekli ne moramo sudjelovati, mi ne sudjelujemo u onim funkcijama koje ne možemo prihvatiti. Hrvatska nema nacionalna ograničenja, ali ima ograničenja sposobnosti. Ono za što naši vojnici nisu osposobljeni, ono što mi financijski ne možemo podnijeti Hrvatska nije prihvatila. A između ostaloga ako se dobro sjećate u Afganistanu je jedno vrijeme djelovala jedna druga misija, uglavnom na jugu, "Endury freedom" čini mi se da se zvala. To su borbene funkcije. Hrvatska je rekla, mi u tome ne želimo i ne možemo sudjelovati. Naši vojnici nisu za to osposobljeni, rizik je kudikamo veći i Hrvatska u tome neće sudjelovati. I nitko zbog toga, taj stav je izražen i prije nego što je Hrvatska formalno primljena u NATO i nitko Hrvatsku zbog toga nije izbacio. Sjedimo za stolom, donosimo odluke i sudjelujemo razmjerno svojim sposobnostima.
Gospodin zastupnik Damir Kajin replika. Izvolite.
Još jedanput ono što je meni izuzetno bitno, ovaj kod islama. Ja sam rekao sljedeće, da islam nije radikalna religija, ali ti američki ratovi radikaliziraju i dio islamske populacije. Otprilike ovako sam rekao, a daj Bože da nisam u pravu. Drugo, da li je čitav niz zemalja povukao vojsku iz Iraka? Je. Da li su neke zemlje povukle vojsku iz Afganistana? Jesu. Da li se u svim parlamentima diljem Europe ili zemaljske kugle vode debate o povratu vojske iz Afganistana? Zasigurno da. I konačno, ono što je ovdje najbitnije, što će se dogoditi kada za 3 ili 4 godine povuku se američki ili ostali vojnici NATO-a? Pa u prvoj toj godini nakon toga aktualna će afganistanska vlast pobjeći u Ameriku iz koje je i došla. Na stranu njihov izborni deficit. Daj Bože da sam u krivu i da je naprosto naše prisustvo tamo urodilo kakvim takvim plodom, ali mislim da se jednostavno ne varam. I drugo ili treće, nitko ovdje nije nikakav egoista pa da je nekada bio za, da je nakon toga bio protiv. Da jednostavno ne znamo vrednovati prisustvo stranih trupa na području RH u Domovinskom ratu. Apsolutno to znamo cijeniti, ali isto tako moramo imati na umu razliku, jedne unaprijed ja bih se usudio kazati dobivene misije i ove za koju se slobodno može reći da je izgubljena, a u konačnici bojim se da će mnogi naši mladići tamo naprosto nastradati.
Hvala. Odgovor na repliku.
Što će biti u budućnosti ja ne mogu reći, ja nemam te nadnaravne sposobnosti, a i ne obilazim babe vračare da bi mi mogle nešto više reći o tome. Samim time, što danas u Afganistanu nekoliko milijuna Afganistanske djece idu u školu dokaz je da je misija uspjela. To nisu imali, što ženska djeca idu u školu, misija je uspjela. Što će biti ako se promijene sigurnosne okolnosti onda će zastupnici na temelju procjene ljudi koji su za to kvalificiran i nadležni o tome raspraviti i donijeti odgovarajuće odluke. U konačnici i Hrvatski ustav poznaje instrumentarij da predsjednik Republike u slučaju veće pogibelji oružanih snaga može donijeti odluku o povlačenju. Prema tome, postoji instrumentarij, postoji zakonski ustavni okvir u ovom trenutku, mi danas raspravljamo o tome na temelju spoznaje koje danas imamo, nema nekih naznaka pojačane sigurnosne ugroze posebno na ovim funkcijama gdje dodatno šaljemo ovih 20 vojnika i prema tome ovu odluku treba podržati.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Sovjetski savez je 12 godina bio sa svojim snagama prisutan u Afganistanu i izgubio rat. Sjedinjene Američke Države su bile u Vijetnamu skoro 20 godina i izgubile rat. Misija u Afganistanu je odlukom Vijeća Ujedinjenih naroda uspostavljena 2001. godine, evo još malo pa će se napuniti 10 godina od međunarodne misije, međunarodnih vojnih snaga u Afganistanu. U ocjeni dosadašnjeg stanja u materijalima koje smo dobili pa zatim u razlozima i ciljevima donošenja odluke da se upute dodatne snage Republike Hrvatske u Afganistan i to dakle isključivo instruktora, kako bi po tom broj naših vojnika bio u Afganistanu bio 320, zaista se detaljno analizira stanje u jednoj državi, ja bih rekao da je ta analiza ili rasčlamba puno bolja nego neke domaće analize i raščlambe u situaciji gospodarskoj, političkoj ili svakoj ostaloj u nekim krajevima Republike Hrvatske. Već u samom početku imamo nazive gradova, mjesta pokrajina, koje kada bi čitao obični građanin Republike Hrvatske zaista bi se pitao zbog čega se to navodi, ako smo članica NATO Pakta, i ako je dogovor NATO Pakta i Oružanih snaga Republike Hrvatske da se to proširi, ako je s tim suglasan predsjednik Republike, ali jasno da Hrvatski sabor ima zadnju riječ. Međutim, Mazar-i-sharif, Meiman, Feyzabadu, Badlanu, SAmangan, Sherbagan, Chacharan, Kuduz, Pol-e-komri, itd., vjerujte mi da to zvuči poput MIlanluga, Čaglina, MIgalovaca, Jahačine, GRiziča, itd., za koje mnogi saborski zastupnici također nemaju pojma gdje su i što se tamo sve skupa događa. Jasno da se ni jedan rat ne vodi samo zato da se nekakva ideologija sprovede da se uljudi nekakva zemlja, nego se vodi prije svega zbog ekonomskih razloga. Jasno da je Afganistan mjesto proizvodnje opijuma i prvog transporta, jasno da je Afganistan na putu kada se gleda globalno, putu nafte, sa srednjeg istoka država srednje Azije, Kirgistana, Kazahstana itd., plina nafte i ostalih fosilnih goriva i jasno je da je to jedna modificirana ili moderna kolonizacija koja se zove po najnovijem globalizacija. Hrvatska vojska se zapravo u sklopu NATO Pakta uključila u taj sustav, međutim, ja bih priupitao saborske zastupnike i sve nas ovdje, i ministra, zna li on koliko Hrvatskih građana radi u Afganistanu a da nisu u Hrvatskoj vojsci. Koliko građana radi za KBR u Iraku također. Jasno, odlazeći trbuhom za kruhom tamo gdje se može zaraditi. Dakle, Hrvata ima puno više u Afganistanu nego 294 koliko ih služi dakle u Hrvatskoj vojsci koji su tamo poslani u misiju NATO Pakta odnosno međunarodnih snaga. Stabilizacija i tranzicija Afganistanske države, pomoć Afganistanskoj narodnoj armiji, ANA, posao instruktora policije i vojske, Afganistanske, sve je to lijepo rečeno ali sam također razmišljao o našem sudjelovanju u odnosu na bruto-društveni proizvod i na ostale pokazatelje, jasno ovdje u samom materijalu piše da Republika Hrvatska sukladno izračunu doprinosa u mirovnoj operaciji ISAF primjenom formule iz NATO-a zauzima 16. mjesto od 42 države davateljice snaga. Znači mi smo ispred 26 drugih zemalja, a tih 26 drugih zemalja sasvim sigurno nisu zemlje koje su u ovako teškim recesijskim uvjetima kao Republika Hrvatska. Jasno da izdvajanje za naše vojnike ne smije biti upitno, jer time dovodimo i njihovu sigurnost u pitanje, jasno da su to naši vojnici kojima smo se uvijek ponosili i ponosimo, ali jasno je i to da kako piše u ovom materijalu da do sada nema ljudskih žrtava u Afganistanu. Borba protiv, kako ovdje netko reče, talibana, u Afganistanu i njihove ideologije, nije samo borba u Afganistanu, ta se borba lako može proširiti i izvan Afganistana i proširena je izvan Afganistana i ne daj Bože da Hrvatska bude zahvaćena nekim segmentima ili načinima borbe tih ljudi za svoje ideje, pa da imamo u našem dvorištu problematiku koju ne bismo htjeli, da se ne događa željeznica u Madridu, željeznica u Zagrebu itd. Zbog toga a i zbog toga što je ovdje nerečeno od kolege Kajina da je proračun ili dio proračuna koji se odvija za mirovne snage veći od proračuna Ministarstva turizma u ovakvoj situaciji i za niz drugih stvari ne samo Ministarstva turizma imamo mi potreba koliko god hoćete sada pogotovo, za nekakve pohvale koje dobiva nije bitno tko, pa dobiva cijela Hrvatska pohvale. Što je Hrvatska dobila u opremanju mogućnosti plasiranja hrvatskih proizvoda za NATO pakt? Gospodin ministre koji je to Hrvatska ponudila proizvod i koji je NATO pak prihvatio da možemo i mi participirati sudjelovati u tom nekakvom izdvajanju zemalja NATO pakta novčanom izdvajanju kako bi Hrvatska možda imala dio tog globalizacijskog rata ili čuvanja sigurnosti u Afganistanu? Ni čarape ne možemo hrvatske plasirati za vojsku ne samo za našu, nego za vojsku NATO pakta koje ima 90 tisuća sada trenutno u Afganistanu. Pa se onda pitam ako sve ovo uzmemo kao činjenice, a jesu, zbog čega bih ja glasovao za odlazak hrvatskih vojnika u Afganistan. I zbog toga zaključujem da ne mogu dići ruku za ovakav prijedlog ovakve odluke. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Željko Turk.
Hvala gospodine predsjedavajući. Ispravit ću netočan navod uvaženog kolege zastupnika koji je rekao da Hrvatska nije spremna ni sposobna niti čarapu proizvesti za NATO savez. To nije točno. Točno je da u Hrvatskoj postoji proizvodi postoji privreda koja svakako može pratiti potrebe kako za NATO savez ili sličnog asortimana prije svega u naoružanju a isto tako i od opreme tipa kaciga, odjeće što je svima nama jednim dijelom poznato, pa gospodine kolega krivo ste rekli.
Gospodin zastupnik Tonino Picula. Izvolite.
Gospodin potpredsjedniče, gospodine ministre i državni tajniče. Slušajući ovu raspravu o Afganistanu koju vodimo u kratko vrijeme po čini mi se drugi ili treći put, svakako treba reći da je ta zemlja u najmanju ruku trostruki talac. I to talac prije svega uspješnih Talibana koji su postali sinonim održivog ekstremizma na neki način vandali naših dana. Međutim, Afganistan je talac kompletno korumpirane vlasti koju čak i izborni ciklus ne legitimira dapače suprotno. I na kraju Afganistan je nažalost i talac lutanja međunarodne zajednice u potrazi za nekom djelotvornom strategijom. Treba podsjetiti da je NATO a ovdje o njemu danas bilo dosta riječi danas ima više od 86 tisuća vojnika u sklopu mandata Ujedinjenih naroda ISAF. Ove snage čine više od 40 zemalja ali i sve članice NATO-a znači njih 28. Mnogi kažu kako je najteža zadaća ISAF-a borba protiv pobunjenika na jugu Afganistana gdje su Talibani najprisutniji. Međutim, ja se ne bih složio s tim. Osim Talibana poharane institucije afganistanske vlasti su mamac za kriminal svake vrste Prema nekim vjerodostojnim podacima više od 60% tamošnje ekonomije čini afganistanska narko industrija. Iako je proizvodnja opijuma procvjetala nakon dolaska Talibana na vlast poslije sovjetskog povlačenja, još uvijek 90% svjetskih potreba za heroinom se zadovoljava proizvodnjom opijuma u Afganistanu. Nadalje, prema posljednjim podacima stopa nepismenosti u Afganistanu iznosi 64%. Jedan pakistanski novinar koji dobro poznaje situaciju u Afganistanu konstatirao je da je upravo nepismenost najizrazitija među novacima koji su regrutiraju u afganistansku policiju. I on se pita na koji način se taj jedan policajac se može suprotstaviti prekršaju ili čak napisati izvješće ako je sam nepismen. Premda sigurnost ostaje svakako ključno pitanje, novi izvještaj Ujedinjenih naroda ukazuje da je korupcija u Afganistanu čak ozbiljnija prepreka od Talibana. Korupcija je najveći problem s kojim se suočavaju Afganistanci čak je već i od pobunjenika i siromaštva. Procjene govore da korumpirani dužnosti prije svega ... vlade u svoje džepove okreću oko četvrtine ukupnog proizvoda svoje zemlje, a to je negdje u Afganistanu oko 2,5 milijarde dolara. Stvari idu čak dotle da Nancy Pelosi predsjednica predsjedničkog Doma kongresa tvrdi da afganistanski predsjednik nije vjerodostojan partner SAD. A američki ministar obrane Gates je evo to znate molio bih komentar, nedavno je odobrio novac malim saveznicima da budu partneri po mjeri SAD. Riječ je o 50 milijuna dolara koji će potrošiti 6 ili 7 zemalja. Budući da se ne žale samo hrvatski vojnici na nedostatnu opremu za svoju misiju u Afganistanu. Dakle, SAD su u potrazi za dostojnim partnerom u Afganistanu, ali jednako tako žele da i njihovi saveznici budu adekvatno opremljeni za tu borbu. Vratit ću se kasnije. Što se tiče Hamida Karzaia on se sasvim dobro snalazi, jer je po općoj ocjeni jedan od najkorumpiranijih političara ovog trenutka na svijetu. Slabost svoje zemlje i stalnu potragu zapada za nekom uspješnom strategijom, itekako je pretvorio u opipljivu korist za sebe i svoj klan. No, da se vratimo američkom zapovjedniku u Afganistanu Stanley McCristalu koji je vrlo jasno rekao "Na vojnom planu ovaj rat se ne može dobiti, ali bez dostatne vojne snage on se može izgubiti". Najveći problem je da je afganistansko stanovništvo izgubilo povjerenje u vlastite političare, a ne vidi korist od nazočnosti snaga ISAF. Kako dalje? Zapad pokušava ono što se do jučer činilo nemogućim, a to je da u vladu navedu i talibanske pobunjenike. Citiram britanskog ministra vanjskih poslova gospodina Milibanda koji je rekao da je ključ osigurati reintegraciju pobunjenika koji su spremni živjeti u skladu sa afganistanskim Ustavom, braniti narod a ne napadati. Protiv takvog stava naravno teško je imati išta protiv, međutim to samo govori da se 10 godina praktički izgubilo. Ima još doista nešto što graniči sa bizarnošću. Analitičari kažu da NATO-ve zapovjednike ometaju ograničenja vlada pojedinih zemalja o tome što njihovi bojnici smiju, a što ne smiju učiniti u Afganistanu. Michael Wiliams stručnjak za NATO na Londonskom sveučilištu opisuje neke od tih restrikcija, pa kaže da je jedno od ograničenja da vojnici ne smiju djelovati po noći. Zatim da ne smiju ići u akcije izvan određenog područja. Treće, ne smiju biti slani u borbene operacije. Četvrto, smiju pucati jedino kad se na njih zapuca što naravno da takva ograničenja dovode do vrlo čudnovatih okolnosti. Kaže, recimo ako ste u akciji zajedno sa britanskim vojnicima na koje se puca vi ne smijete odgovoriti jer se ne puca na vas. Dakle, i takva ograničenja otežavaju donošenje učinkovite strategije iako je potpuno razumljiva s obzirom na poziciju većine država koje imaju zastupljene vojnike u misiji ISAF-a da ne izlaže svoje vojnike rizicima stradavanja u borbenim misijama. Na kraju htio bih nešto reći o izlaznoj strategiji koja se ovdje više puta ponavljala. Hrvatska ima software, ima know how, kako obnavljati ratom opustošenu zemlju. I sami smo bili izloženi ratnom stradanju i u mnogome smo još uvijek post konfliktno društvo sa madežima stečenim u ratu. Doista bih volio vidjeti i jačanje međunarodne vjerodostojnosti Hrvatske upravo u prijedlozima koji će zone sigurnosti za koje vjerujem da će u Afganistanu se širiti, da će se pretvarati u zone razvoja, nediskriminacije i tolerancije što su naravno pretpostavke demokracije. Mi možemo dati svoj doprinos. No, kad govorimo o Strategiji izlaska treba reći da druge zemlje već uvelike rade na tome. Kanađani imaju 3000 vojnika u Afganistanu i kreću sa povlačenjem tih trupa iduće godine, a tijekom srpnja 2011. Amerikanci namjeravaju povući svoj prvi kontingent. Postavlja se pitanje ukoliko i ostale zemlje članice NATO-a to shvate kao okidač, kao vrijeme u kojima doista trupe treba povući tko će ostati u Afganistanu? Koliko dugo i s kojim brojnim sastavom? Jedna vijest je prošla relativno nezapaženo u našim medijima, a odnosi se na Crnu Goru. Naime, Crnogorci su 8. ožujka prošle godine po prvi put poslali jedan mali kontingent svojih vojnika u Afganistan. Da li će se povlačenje vojnika iz velikih članica NATO-a kompenzirati povećanjem slanja vojnika iz uvjetno ili bezuvjetno rečeno malih članica NATO-a i da li upravo ova sredstva koja gospodin Gates namjenjuje tim saveznicima daju obrise neke buduće strategije, vojne prisutnosti Međunarodne zajednice u Afganistanu. O tome bi doista trebalo razgovarati i mislim da ćemo se u hrvatskom Parlamentu vraćati toj temi. Za razliku od nizozemske Vlade hrvatska Vlada neće pasti zbog misije u Afganistanu. Past će zbog svoje neuspješne misije u Hrvatskoj, ali to nije tema ove rasprave. Ja bih samo na kraju želio reći kako su sigurnost i dobra vladavina ključ održivog razvoja. To je na žalost cilj koji je u Afganistanu jednako dalek kao i u vrijeme početka misije intervencije 2001. godine. Hvala lijepa.
Hvala. I potpredsjednica Doma, gospođa zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Danas je ovdje tijekom rasprave izneseno bezbroj argumenata, neki za, a neki protiv boravka hrvatske misije u Afganistanu. Ja ih neću ponavljati. Ja ću podržati ovu odluku zato što držim da je ona racionalna, da je ona logična, da je ona u političkom interesu Republike Hrvatske da je ona održiva u svakom pogledu financijski, sigurnosno, politički gledano na uključivanje u međunarodne asocijacije, u NATO savez pa i u ukupnu međunarodnu politiku. Ja danas želim samo kratko upozoriti na jedan aspekt o kojem bar na ovakav način kako ću ja to danas reći nije uopće bilo govora. Naime, iako je to bilo davno još uvijek itekako pamtim. Naime, bila sam na mjestu ministra Vukelića kad je prvi kontingent naših dečki i cura otišao u Afganistan i tad je to bila jedna vrlo logična i vrlo politički utemeljena odluka. Bili su drugi uvjeti, ali sve je bilo otprilike politički isto. I danas se sjećam evo vrlo živo kako sam ih ispraćala na taj put neizvjesnosti i sjećam se da sam se u stvari rasplakala evo otprilike slično kao i ovog trenutka. Želim vam reći gospodine ministre da morate imati prvo na umu da naši dečki i cure tamo budu opremljeni maksimalno kao što je to potrebno, da budu zaštićeni, da nitko, baš nitko nikakve restrikcije, nikakve premijerke, nikakvi ministri, nikakve preče potrebe ne smiju biti te koje će uskratiti dovoljna sredstva da oni imaju maksimalnu sigurnost. Oni tamo predstavljaju Hrvatsku. Već nas godinama predstavljaju na apsolutno izvrstan način. Ako su sportaši kao što kažu naši najbolji ambasadori, ja mislim da su ovom jednom ozbiljnom sigurnosnom i političkom svijetu to upravo naši dečki i cure u kontingentima u Afganistanu. Vama na dušu njihova sigurnost.
Hvala. Završni osvrt ministar obrane, gospodin Branko Vukelić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo. Prije svega evo zahvaljujem na vrlo konstruktivnoj raspravi. Zahvaljujem svima onima koji podupiru ovu odluku. Ja zaista držim kao što je to potpredsjednica ovdje sada kao posljednji govornik kazala logičnom u interesu hrvatske politike i jasno u duhu one politike koju Hrvatska vodi već niz godina, ne od dana stupanja u članstvo NATO saveza. Mi smo postali članica NATO saveza prošle godine, a politiku, odgovornu politiku kad je riječ o mirovnim misijama, o Hrvatskoj kao odgovornoj članici Međunarodne zajednice provodimo dugi niz godina. Upravo i temeljeći je na iskustvo koje imamo u ne tako davnoj prošlosti. Kada smo bili i zemlja primateljica Međunarodnih mirovnih snaga, kada smo prolazili teški Domovinski rat. Kao zemlja koja itekako zna što znači rat, što znači mir i koliko je mir neophodan za svaku zemlju, za svaki narod, za sve ljude gdje god oni živjeli. I mi smo, ponavljam, u mirovnim misijama diljem svijeta ne samo u Afganistanu, već dugi niz godina. I prije negoli smo postali članica NATO saveza. Odluku o ovoj operaciji, sudjelovanje u operaciji u Afganistanu donio je Hrvatski sabor u prosincu 2002. godine. 2003. godine prvi puta su naši vojnici otišli u tu mirovnu misiju. I ono što isto tako treba reći da smo jedina zemlja koja nije bila članica NATO saveza, a da smo u toj mirovnoj misiji imali instruktore, dakle mentorske timove koji su obučavali afganistansku vojsku. Sve ono što se u tih godina dešavalo u toj mirovnoj misiji, drugim mirovnim misijama svjedoči o i motiviranosti i iskustvu, dobroj pripremljenosti, obučenosti, opremljenosti naših vojnika bilo u kojoj su oni misiji prisutni. To je i razlog zašto eto možemo biti sretni i zadovoljni da nema stradanja naših ljudi ni u ovoj mirovnoj misiji. I sigurno je da će i Hrvatska vlada i Ministarstvo obrane i ja na čelu tog ministarstva raditi i dalje na tome da se učini sve kako bi naši vojnici bili dobro pripremljeni, dobro obučeni, dobro opremljeni kada idu u mirovne misije i da bi jasno mogli što kvalitetnije i izvršavati svoje zadaće, ali da bi jasno bili i maksimalno zaštićeni u tim prostorima gdje realne opasnosti postoje. Bez obzira što oni nisu u borbenim djelovanjima. Bilo je ovdje priče o tome koji su razlozi, zašto smo dobili taj poziv da damo instruktore, da povećamo broj naših vojnika u ovoj mirovnoj misiji ISAF u Afganistanu? Ja sam već govorio i ponovit ću, riječ je o strategiji Međunarodne zajednice, ne samo NATO saveza jer u ovoj operaciji sudjeluju 44 zemlje, dakle, i nečlanice NATO saveza. Dakle, riječ je o strategiji koja kaže potrebno je ubrzati obuku afganistanske vojske i policije. Da bismo to mogli potrebno je povećati broj instruktora. I otuda je došao i zahtjev zapovjedništva NATO-a za Europu za 65 naših instruktora. Riječ je o instruktorima topništva, instruktorima za obuku na helikopterima, policijskih specijalnosti, logistike itd. Naše Oružane snage su dobro proanalizirale taj zahtjev i utvrdile da je naša mogućnost 37 instruktora dati za tu mirovnu operaciju. Da bismo to mogli potrebno je ovo povećanje od 20 o kojima danas govorimo i bit će potrebno restrukturiranje naših snaga na terenu što nam ide i u prilog jer vi znate da smo sada na pozicijama sjevera, zapada i u glavnom gradu Kabulu sa našim snagama. Sada ćemo restrukturiranjem ostati samo na 2 prostora, to je sjever i glavni grad Kabul, a sa zapada ćemo povući naše snage i dakle zamijeniti ćemo ustvari snage koje imamo sa instruktorima koji će biti u školama za ove specijalnosti o kojima sam govorio. Dakle, razmišljamo upravo i o tome da ćemo i logistički imati na neki način lakši posao jer ćemo imati naše ljude na manje lokacija u Afganistanu. I nema riječi, nema nikakvog temelja da netko sada govori to je sada tek početak, doći ćemo do preko 400 i temeljeći to na nekoj matematici koja govori o sadašnjih 90 tisuća pripadnika Oružanih snaga svih zemalja do potrebnih 125 jer vjerujte i u svim razgovorima koje sam ja imao i koje smo imali u Ministarstvu obrane sa našim partnerima u NATO savezu itekako se cijeni doprinos RH ovoj operaciji u Afganistanu. I teško je zaista govoriti o tome, ajdemo brojčano koliko tko ima pripadnika vojske, koja zemlja, pa koliko sudjeluje tamo? Koliko ima BDP, koliko je bogata itd., to je vrlo teško na taj način raditi jer naići ćete na mnogo računica koje će onda biti apsurdne. Svaki puta zahtjev pojedinoj članici NATO saveza ili onoj koja sudjeluje u operaciji se ispostavlja, ali ta članica pa tako i Hrvatska, donosi odluku što, kako, na koji način, kojim mogućnostima, kojim brojem ljudi može sudjelovati u operaciji. I mi smo ovdje isto tako proanalizirali i naše sposobnosti i mogućnosti i financijske mogućnosti kada se došlo do prijedloga ove odluke za koju držimo da je moguća i financijski i stručno i da je održiva i da ovo povećanje od 20 vojnika neće ugroziti ni financijski ni bilo kako drugo situaciju u Oružanim snagama RH. I isto tako treba, bilo je ovdje pitanja i rasprava oko financija. U proračunu za ovu godinu iznos koji je za mirovne misije je negdje oko 334 milijuna kuna, sve mirovne misije koje imamo. Imamo, znate i sami, prošle godine bili smo u 12 mirovnih misija UN-a, 2 pod vodstvom EU, 2 u okrilju NATO saveza. Prema tome, svi troškovi za sve misije su 334 milijuna. Kada je riječ o ISAF-u u Afganistanu negdje je trošak oko 262 milijuna kuna. Isto tako treba reći da smo mi i počeli provoditi jednu racionalizaciju sudjelovanja naših snaga u mirovnim misijama. Pa tako od prošlogodišnjih 12 misija pod vodstvom UN-a mi smo sada ostali u 7 mirovnih misija. Dakle, u 5 mirovnih misija pod vodstvom UN-a više ne sudjelujemo jer nam nose trošak i ocijenili smo da nisu više toliko neophodno naše prisustvo u tim mirovnim misijama. Trošak koji imamo za mirovne misije nije doživio nikakvo smanjenje niti će doživjeti smanjenje upravo zbog sigurnosnih razloga i zbog potrebe da naše vojnike koje šaljemo dobro opremimo, dobro obučimo i za sljedeću godinu u proračunu su također su predviđena sredstva i povećana sredstva prije svega usmjereno na opremanje u smislu sigurnosti pripadnika naših Oružanih snaga kada sudjeluju u mirovnim misijama od Afganistana pa dalje u onima svima u kojima sudjeluju. Kada je riječ o ovoj godini financijama, ovih 20 dodatnih vojnika će koštati negdje između 4 i 5 milijuna kuna i to jesu sredstva predviđena na poziciji proračuna Ministarstva obrane. Za iduću godinu, jasno, biti će predviđeno u proračunu za iduću godinu. Ne postoje problemi oko nabavke roba i opreme za pripadnike naših snaga koji idu u mirovne misije. Prema tome nema govore o tisućama nekakvih košulja koje stoje, a naši pripadnici Oružanih snaga koji idu u mirovne misije nemaju košulje, to je jednostavno netočno, vi znate da imamo posebne odore kada je riječ o mirovnoj misiji u Afganistanu, pustinjsku varijantu tih odora i one se posebno nabavljaju, one su uvijek dakle, ne samo odore sve drugo je u potpunosti pripremljeno za naše vojnike kada idu u mirovnu misiju. Nema problema i sa ljudima, dakle ona priča što je bila i ovdje spomenuta prošle godine sa 4 pripadnika oružanih snaga koji nisu izvršili zadaću, opravdavajući da nemaju opremu itd., je pokazala kroz izvješće i analize koje su napravljene, a zaista smo dubinsku sam zatražio i složio analizu, od priprema vojnika pa do stanja i do organizacije na terenu u samom Afganistanu, pogreška je to bila tih ljudi koji su na stegovnom postupku, jer niti im je bilo naređeno da rade nešto što je van duha nečega što se do sada radilo, niti su bili bez opreme jedino što je ta istraga pokazala da će trebati više pripaziti u procesu odabira, kada se biraju ljudi koji žele ići u misije da to budu ljudi koji zaista svim svojim karakteristikama zadovoljavaju kriterije koje trebaju zadovoljiti. I završit ću sa još jednom misli koja je ovdje bila izrečena i koju ne želim previše komentirati ali želim jasno i glasno reći naši pripadnici oružanih snaga ne idu u mirovnu misiju u Afganistan niti bilo koju drugu zbog slave bilo čije niti ministra, niti predsjednika države, predsjednice Vlade niti pohvala koje dobivaju pa niti zbog trgovanja, da bi zbog toga mogli prodavati robu, idu zbog naše vanjske politike koju je utvrdio ovaj Dom, Hrvatski sabor, da budemo odgovorna zemlja članica Međunarodne zajednice koja će odgovorno sudjelovati u takvim misijama koje imaju za cilj mir, perspektivu, razvoj tih zemalja i sigurnost tih građana koji žive u tim zemljama, prema tome, mi ne idemo zbog pohvala koje dobivamo, mi svaki put jasno procjenjujemo što možemo što ne možemo, a kada je riječ o trgovini i tim mogućnostima u okviru NATO-a onda trebam reći da imamo uspješnih poduzeća, spomenuto je ovdje, ja ću reći kako da ne. Pa Šestanbuš, upravo i radi kacigu za jednu od članica NATO Saveza Italiju, na tenderu dobiven u jakoj konkurenciji. Ako uspije razviti i kacigu zaštitnu za kalašnjikov što još nitko u svijetu nije, onda vjerujte svi će u Afganistanu nositi tu kacigu jer je jako dobro zaštititi se od toga. Prema tome, odvojimo priču i posebni posao koje Ministarstvo radi i vodi, ne samo Ministarstvo i Vlada jeste usmjeren ka tržištu koje se nudi u okviru NATO zemalja ali danas ne govorimo o tržištu, govorimo o odgovornosti naše politiku i o povećanju broj pripadnika Oružanih snaga u Afganistanu kako bismo što prije došli ne do Hrvatske izlazne strategije, netko je ovdje spomenuo ima li Hrvatska izlaznu strategiju. Nema Hrvatska svoju izlaznu strategiju, postoji strategija Međunarodne zajednice za izlazom povlačenjem iz Afganistana, ali da bi to mogli napraviti potrebno je osposobiti Afganistansku policiju i vojsku da preuzmu odgovornost za mir u svojoj zemlji, zbog toga je potreban veći broj instruktora, zbog toga je došao i zahtjev Hrvatskoj, zbog toga smo ocijenili da su naše realne mogućnosti takove o kojima sam govorio i zbog toga pozivam i ovaj Hrvatski sabor da da podršku i da donese ovu Odluku. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na prijedlog Odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji u Afganistanu. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Naglašavam da je sukladno čl. 227. Poslovnika za donošenje ove odluke potrebna dvotrećinska većina svih zastupnika, dakle najmanje 102 glasa. Dajem na glasovanje prijedlog Odluke o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji u Afganistanu ISAF. Molim uključimo se i glasujmo o prijedlogu ove odluke. Rezultat? Odluka o sudjelovanju pripadnika Oružanih snaga RH u mirovnoj operaciji u Afganistanu je prihvaćena sa 123 glasa za, 3 suzdržana i ništa protiv. Hvala lijepa, u tekstu kako je predložila Vlada Republike Hrvatske.
Prelazimo na sljedeću točku - Prijedlog odluke o izmjeni Odluke o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Vlada je predložila ovu odluku na temelju članka 11. Zakona o sprečavanju sukoba interesa u obnašanju javnih dužnosti i članka 129. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik Ministarstva financija Zdravko Marić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo zastupnici Hrvatskoga sabora. Samo nekoliko rečenica dakle prema Odluci o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa koju je usvojio Hrvatski sabor 30. listopada 2009. Vlada Republike Hrvatske podnosi Hrvatskom saboru do kraja kolovoza tekuće godine za prethodnu godinu izvješće o poslovanju trgovačkih društava prema popisu koji je bio uz samu odluku. Sukladno odredbama članka 50. Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o trgovačkim društvima koji je donesen krajem 2009. glavna skupština društva se mora održati u prvih 8 mjeseci poslovne godine, dakle najkasnije do 31. kolovoza. U svakom slučaju to je jedan objektivni čimbenik iz kojeg razloga smo išli sa prijedlogom za izmjenu ove Odluke o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa, prema kojem bi zapravo rok za dostavu izvješća revidiranih, onih konačnih relevantnih podataka o kojima biste vi mogli ovdje raspravljati bio kraj rujna tekuće godine. Hvala lijepa.
Hvala. Odbori? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a gospodin zastupnik Gordan Maras izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Prilikom rasprave o izmjeni ovog Zakona, gdje je kao što je rekao državni tajnik mijenja se samo odredba o mjesec dana kasnijem izvješćivanju Hrvatskog sabora o rezultatima, nužno je napomenuti neke stvari koje smatramo da Hrvatska javnost i Hrvatski građani moraju znati a vezano je uz javna poduzeća. Normalno da nas rezultati što prije kao Sabor, kao najviše tijelo zanimaju odnosno da vidimo javna poduzeća i državna poduzeća u vlasništvu države Republike Hrvatske koja su od državnog interesa kako one posluju, želimo to znati i radujemo se vidjeti kakvo će to izvješće biti za 2009. Na žalost, mislim da od te radosti neće biti previše vajde jer su rezultati slabiji nego što su bili godinu dana ranije, a oni od 2008. su slabiji od onih iz 2007. ali ono što je puno bitnije, bitnije je da se vidi kako se država odnosi, kako se Vlada Republike Hrvatske prema javnim poduzećima, prema poduzećima od državnog interesa, i poduzećima u vlasništvu Republike Hrvatske i da li ima išta od onoga što je Vlada Republike Hrvatske na čelu sa premijerkom Jadrankom Kosor, 6. 11. plasirala u javnost 2009. godine kada je rekla da razmišlja da politiku makne iz javnih poduzeća. Ima li uopće u tom trunke ičega da se desilo i da li možda politika danas ima manji utjecaj nego što je bilo na početku mandata premijerke Kosor i da li se uopće išta promijenilo od onoga što je bilo prije godinu dvije, kada sam rekao da su rezultati iz godine u godinu sve lošiji i netransparentnosti koje svaki danom izbijaju na površinu i mnogi ljudi koji su sudjelovali u tim netransparentnostima provode dane u Remetincu. Dakle, 6. 11. 2009. godine premijerka Kosor je rekla da razmišlja o tome da u nadzornim odborima poduzeća javnih neće više biti političari, da politiku treba maknuti iz javnih poduzeća i da treba dovesti sposobne ljude koji će voditi ta poduzeća i sjediti u upravama tih poduzeća. Već 12. 11. na sjednici Vlade na tajnom dijelu onome koji nije bio dostupan hrvatskoj javnosti imenovana su za razliku od te izjave 6 dana ranije tri ministra u nadzorni odbor INA-e, ministar Šuker, ministar Pankretić i ministar Ivić. Toliko o tome. Nakon toga imali smo o.k možda je malo sporiji risponse dealay postoji između onoga što premijerka kaže i onoga što se dešava u praksi. Možda treba pričekati određeno vrijeme da se nešto desi. I onda smo u Sabor dva mjeseca nakon toga dobili 3. veljače 2010. tri zakona koja su imala objedinjenu raspravu Zakon o izmjenama o državnim dužnosnicima, o poduzećima od državnog interesa i o prijenosu vlasti, gdje se kao to trebalo pretočiti u praksu. Naravno mi smo tada rekli što mislimo i sada, da se Vlada Republike Hrvatske i HDZ ponaša prema tom problemu sa figom u džepu, da stvara dojam u javnost da želi nešto napraviti, a ustvari da ne radi ništa nego se i dalje ponaša na način podjele plijene, nama ih HDZ-a ovo poduzeće, vama iz HSS-a ono poduzeće, vama iz treće stranke u koaliciji ono poduzeće. Mi smo rekli zbog čega to mislimo, zbog toga što u tom zakonu nije bilo jasno definirano do kada će se promjene desiti, na koji način će se promjene desiti i jednostavno je bilo napisano u jednoj odredbi, članstvo u nadzornim odborima traje do isteka mandata, što onda teoretski može biti i dvije, tri godine od kada se taj zakon donese. Iz HDZ-a su nas uvjeravali ne to nije tako, mi zbilja mislimo ozbiljno, promijenit ćemo političare, neće više biti državni dužnosnici u nadzornim odborima, ta praksa će biti napuštena. I što se onda desilo 20. 2. otprilike 17 dana nakon što je ta rasprava bila u Hrvatskom saboru? U Nadzorni odbor FINA-e imenovana je Martina Banić glasnogovornica gospođe Kosor koja po našoj procjeni niti ima ikakvog životnog niti profesionalnog iskustva da kontrolira jedan tako kompleksan sustav kao što je FINA. I što je onda glasnogovornik Vlade obrazložio kada su ga mediji pitali zašto je to takvo imenovanje gdje je evidentno da nema nikakvih stručnih referenci da bi ta osoba nadzirala jednu takvu bitnu tvrtku kao što je FINA? Gospodin Mehun je rekao da ne odustaje Vlada od imenovanja po stručnim kriterijima, ali budući da je bivši član nadzornog odbora naprasno otišao na drugu dužnost, da oni u Vladi još uvijek razmišljaju i da se odlučilo da se u Nadzorni odbor FINA-e iz ureda predsjednice Vlade. E sada dame i gospodo zastupnici, nadam se da to neće postati praksa. Tih poduzeća u Hrvatskoj ima jako puno. Ne znam da li je dovoljno velik Ured predsjednice Vlade, da netko iz Ureda predsjednice Vlade zamijeni svaki puta kada netko ode sa svojom prisutnošću nadzornom odboru tu osobu. Ja naravno tu malo namjerno i govorim na taj način da se nadam da nije prevelik Ured predsjednice Vlade, jer sam svjestan da ti ljudi nemaju kompetencija da nadziru takve institucije i da nije dobro da se to radi, da nije dobro da je jedna referenca da netko dođe sada u Nadzorni odbor INA-e nakon što je druga osoba otišla to da je iz Ureda predsjednice Vlade. Pa nije moguće da je to jedino bitno i nije moguće da na taj način HDZ želi predlagati i vlada želi predlagati članove nadzornih odbora javnih poduzeća. I opet govorim kod toliko dosljednosti s obzirom da je samo dva tjedna ranije usvojen zakon u Hrvatskom saboru u kojem se govori da politika odlazi iz nadzornih odbora. Ali evo predsjednica Vlada Republike Hrvatske je svoju glasnogovornicu članicu svog kabineta poslala u Nadzorni odbor FINA-e bez obzira što je predložila taj zakon i vjerojatno gospođica koja je tamo otišla nema stručne reference da bi obavljala tako složen posao. A koliko je to složen posao govori i baš paradoks da u FINA-u gdje je plan smanjiti broj zaposlenih sa 4,5 na 3 tisuće i gdje je 2007. bio gubitak 22 milijuna, 2008. 34 baš u tako problematično poslovanje, poslati nekoga tko je bez ikakvog iskustva da nadzire tijek toga poslovanja. Naravno sve to govori da niti se ima volje, niti želje da se promijeni dosadašnji način raspodijele plijena nama ovo, vama ono. Još jedan primjer. HEP čitam s press konferencije sindikata u HEP-u gdje radnici očajni govore, zar je moguće da od 2 tisuće 200, 3. 11. 2009. 2 tisuće 200 zaposlenih sa VSS u HEP-u nema nitko tko bi došao za člana uprave, internim natječajem, nego se mora zaposliti dva čovjeka izvan sustava. Jedan referenca šef HDZ-a iz Jaske, a drugi kažu gospodin Rajković iz kvote HSS-a. ne govorim to ja to govore zaposlenici HEP-a. Prije toga imenovan član uprave koji je bio nikada u tom biznisu u energetici, gospodin Begović i mi smo dali tvrtku koja ima godišnje prihoda 3, 4 milijarde kuna trojici ljudi koji nemaju nekakvog iskustva sa energetikom i koji su isključivo došli po stranačkom ključu da vode tu tvrtku. I očekujemo da će ta tvrtka dati sljedeće godine jeftiniju struju, da će grijanje biti jeftinije. Pa normalno da neće kada se tako poslovanje HEP-a može pokriti jedino iz standarda hrvatskih građana i zbog toga imamo najavu poskupljenja grijanja ove godine i struje i svega onoga što ide uz to. Hrvatski građani će iz svog standarda platiti takva politička imenovanja. I o.k. bilo bi pošteno da HDZ kaže da mi ćemo na taj način upravljati državni poduzećima. Ali ne, HDZ govori 6. 11. premijerka Kosor, želimo struku, maknut ćemo politiku. Za 6 dana govori i radi nešto drugo. Isto tako u Saboru se predlaže zakon ispred Vlade, maknut ćemo političare iz nadzornog odbora, za 2 tjedna premijerka Kosor stavlja svoju glasnogovornicu u Nadzorni odbor FINA-e. I da li onda imati povjerenje da se išta želi napraviti što se tiče javnih poduzeća i da li onda imati povjerenje da mi nećemo svake godine kao hrvatski zastupnici morati izglasavati subvencije tim javnim poduzećima kao što moramo Hrvatskim željeznicama 2 milijarde kuna i da to opet neće hrvatski građani plaćati na 2 načina. Rekao sam jedan direktno porezima kroz hrvatski proračun i dva iz svog standarda, jer plaćaju, hrvatski građani plaćaju nesposobne uprave imenovane političkim putem kroz grijanje i kroz struju. Konkretan primjer HEP-a. Niti jedan čovjek nema veze sa energetikom. Iz sustava 2200 ljudi nisu zadovoljili, ali je zadovoljio predsjednik HDZ-a Jaske koji je došao za člana uprave. I normalno da onda nemamo povjerenja da HDZ zbilja želi nešto u tome napraviti. Da želi podržao bi interpelaciju SDP-a koja je bila na raspravi 29. pardon, 20. i nekog drugog gdje smo dali egzaktno način na koji treba upravljati sa poduzećima u vlasništvu Republike Hrvatske i šta treba Vlada napraviti kako bi ta poduzeća poslovala efikasnije. Tada je ta interpelacija odbijena sa većinom glasova zbog toga što da se ona usvojila e onda ne bi bilo moguće imenovati u nadzorni odbor FINA-e zaposlenicu Ureda predsjednice Vlade, jer bi onda trebalo voditi računa da li je ta osoba stručna ili nije za taj poseao koji rade. I još jedna stvar koja je bitna. Tražili smo da se ne bi desio slučaj HEP-a, da javna poduzeća, da uprave idu na javni natječaj, da se biraju ljudi koji su najbolji na tržištu. Ako treba da se prilagode i plaće tih tvrtki da bi doveli najbolje ljude sa tržišta. Jer normalno da je vrlo teško naći kvalitetnog menagera iz privatnog sektora koji će doći za 15, 16000 kuna raditi kao direktor recimo nekog javnog poduzeća. Ali je puno veća korist omogućiti da se ti ljudi adekvatno nagrade, da se dovedu najbolji ljudi, a da onda ne platimo milijardu kuna više struju nego što smo trebali u 2008. godini. Tako da normalno da sve ovo šta se dešava u Hrvatskoj i sve ono što Vlada čini ne daje povjerenja da ima ikakve ozbiljnosti da se bilo što promijeni. A dat ću vam jedan primjer i način na koji se može napraviti pozitivan iskorak. Prije neki dan u gradu Zagrebu imenovan je novi Nadzorni odbor Zagrebačkog holdinga. Od pet ljudi u Nadzornom odboru nema niti jednoga iz SDP-a. Predsjednik Nadzornog odbora je redovni profesor, da redovni profesor na Ekonomskom fakultetu. Tri doktora znanosti, dva redovna profesora na Zagrebačkom sveučilištu i do kraja godine idu svi natječaji svih podružnica Zagrebačkog holdinga je na javan natječaj. Znači, ono kako bi trebalo isto raditi u državi pokazat ćemo gospodo kako se radi u Zagrebu. Hvala lijepo.
Hvala. Tri ispravka. Prvo gospodin zastupnik Frano Matušić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa netočno je kolega kad ste rekli da gospođa Kosor ne misli ozbiljno kad kaže da će stručne ljude imenovati u nadzorne odbore. Upravo je i dokaz imenovanje vašeg kolege gospodina Jurčića na mjesto predsjednika Nadzornog odbora Podravke kako ozbiljno misli. Drugo, netočno je da gospodin Begović nema veze sa energetikom. Naime, gospodin Begović je bio državni tajnik upravo zadužen za područje energetike. A koliko SDP misli ozbiljno po pitanju holdinga, Zagrebačkog holdinga. Prvo, imao je prilike do sada pokazati da je mislio ozbiljno. Drugo, po izjavi gospodina Bandića vašeg bivšeg člana, člana SDP-a. U upravi tog holdinga sjede rodjaci iz jednog sela kako je on to rekao. Eto koliko vi mislite ozbiljno o tome.
Gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo netočan je navod gospodina Marasa kada kaže da Vlada ima figu u džepu. To je zaista netočno, jer cijela hrvatska javnost znade jako dobro da je predsjednica Vlade formirala savjet, dakle koji je napravio kompletan program gospodarskog oporavka koji mu je dao suport, podržala Hrvatska narodna banka, Svjetska banka, Međunarodni monetarni fond, Hrvatska udruga poslodavaca, neki sindikati i većina stručne javnosti. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod gospodina Marasa koji kaže kada je do povećanja cijene energenata u Hrvatskoj došlo zbog toga što Vlada imenuje nesposobne uprave i politički podobne članove uprave primjerice u HEP-u. Dakle, kolega Matušić je ispravio kad je rekao da je gospodin Begović došao na poziciju predsjednika uprave HEP-a kao državni tajnik zadužen za energetiku. Prema tome, bio je stručan itekako za obnašati dužnost direktora s jedne strane. A s druge strane do povećanja cijene struje u Hrvatskoj će doći i iz razloga što već niz godina nije povišena cijena struje. Ulazni troškovi su se povećali s jedne strane, a s druge strane i sama stopa inflacije je takova da može i opravdava svakako cijenu i povećanje cijene struje.
Klub zastupnika IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Pa zanimljivo je bilo ovo o čemu je govorio gospodin Maras. Ne mislim na holding, mislim na HEP jasno. Bit će interesantno, ha neću o holdingu. Zanimljivo će biti sutradan vidjeti koje će biti otpremnine ovim ljudima koji su u HEP-u, za koliko će kupovati struju, prodavati. Da li će se ponovo dogoditi ona situacija od prošle godine kada je ne znam jedan kilovat sati ili kako se to već kaže kupovan za 83 eura ili dolara, a onda je preko Šibenika Aluminiju prodavana ta ista struja za 22 ili 23 eura. A sada ćemo morati taj normalno gubitak prebaciti kroz nove račune na sve građane Republike Hrvatske. Međutim, da se najprije vratim na ovu odluku o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa. Znači, ova odluka tiče se 66 državnih tvrtki u pretežnom ili djelomičnom vlasništvu Republike Hrvatske. Na primjer, Hrvatska država jasno sto postotni je vlasnik jednoga HEP-a sad malo prije spomenutog, a 26% ima udjela na primjer u jednoj Podravci i da sada ne analiziramo sve te podatke. Znači, što želim kazati? Od svega što je Republika Hrvatska posjedovala, imala godine 1990. u njenom portfelju ostalo je 66 tvrtki. Neke čak od tih 66 tvrtki nisu u sto postotnom vlasništvu Republike Hrvatske. Znači, ovo je jedan ostatak ostataka, ono što je Hrvatska imala 1990. godine. Tih 66 tvrtki simbolički govori i o hrvatskom privatizacijskom grijehu. Ništa jasnije, ništa decentnije ne govori o privatizacijskom grijehu koji se dogodio u ovoj zemlji od '90-te ne ovamo, od ovoga popisa trgovačkih društava od posebnog državnog, jasno, interesa. Bit ovoga zakona je sljedeća, to je ovaj famozni čl. 2. ili bolje rečeno na str. 2. ovo obrazloženje, "do navedenog roka društva neće raspolagati odlukom o raspodjeli ostvarene dobiti. Odluke o raspodjeli o ostvarenoj dobiti Ministarstvu financija pružaju podatak o očekivanom iznosu uplata u Državni proračun RH na osnovi ostvarene dobiti, a temeljem udjela države u strukturi vlasništva društva od posebnog državnog interesa. Radi se o važnim podacima, u prilog čemu govori činjenica da Državna revizija zauzima stajalište da predmetni podaci predstavljaju jedan od najvažnijih segmenata izvješća". Gotov, znači, citat. Zatim se navode sva ona društva koja sam spominjao koja su na neki način u dominantnom ili manje izraženom državnom vlasništvu. Što će država sa tim poduzećima? To ćemo uskoro vidjeti, ali ono što nije logično recimo iz ovih podataka da npr. temeljni kapital "Brodosplita" ili "Viktora Lenca" je veći od onog "Uljanika" koji za 3 mjeseca 2010. godine je imao prihod od 700 milijuna kuna, nikada više za 3 mjeseca, nekih 7 milijuna kuna dobiti, da li će tako biti i 2011. ostaje da se vidi. Ovo je zasada bilo jedno sjajno poslovanje i prošle godine i za prva 3 mjeseca ove godine. Najveći prihod ikada zabilježen ostvarili su 2009. godine, ali dokle će tome tako biti? E to ćemo, jasno, vidjeti. Ali ja sam se zapravo, između ostalog, javio da bih na neki način skrenuo pozornost da bi država trebala razriješiti situaciju u TES-u, odnosno alatnici "Uljanika". To su inače privatizirane tvrtke, ali koje su do pred par godina bile u sastavu "Uljanika" i koje na današnji dan zapošljavaju negdje oko 200 ljudi. Za jedan "Uljanik" to ne bi bio problem ako u dogledno vrijeme taj problem ne riješimo, e onda ćemo doista, pod navodnicima "zapečatiti sudbinu" i bivšoj "Uljanikovoj" alatnici i ovoj Tvornici električnih strojeva "Uljanik". E sad, ono što mene daleko više možda zanima je što znači, s druge strane, program Vlade i formulacija "izlazna strategija za nekonkurentsku industriju uz potpore zbrinjavanja itd.", gotov citat. Ja se bojim da to zapravo kada je riječ o brodogradnji znači stečaj, da znači za likvidaciju nekoliko hrvatskih brodogradilišta. Međutim, isto tako zanimljivo je sljedeće. Kada se već otvoreno u vladinim programima govori o privatizaciji pojedinih gospodarskih sustava. Mi smo od privatizacije gospodarskih sustava 2006. ostvarili prihod od 2,67 milijardi kuna. 2007. 2,93 milijarde kuna, 2008. od 0, odnosno 680 tisuća kuna, prošle godine nije se privatiziralo ništa, plan za 2010. bio je isto tako ništa. Vidjet ćemo što znače ove nove mjere. Međutim, dok smo se lanjske godine zadužili za 20 milijardi kuna, ove godine bi se trebali zadužiti za 28 milijardi kuna, a dok smo lani otplatili zajmova u iznosu od 11,14 milijardi kuna ove godine bi trebali vratiti zajmova u iznosu od najmanje 20 milijardi kuna. Znači, listajući i ovaj materijal čovjek si postavlja pitanje da li sada nakon vladinog programa ide jedna posvemašna privatizacija preostalog hrvatskog portfelja? Da li će se privatizirati brodogradilišta? Vidimo da ide ta neki plan B ili kakav li već je, ide "Podravka", ide "Poštanska banka", Škegro je barem spominje. On danas ima vjerojatno u Vladi veći utjecaj i od ministara. Ide privatizacija, šta ja znam, "Liburnia hotela" iz Opatije. Spominju se hotelski kompleksi "Živogošće", "Podgora", "Medena" itd. Međutim, sve je to ništa spram eventualne privatizacije "HEP-a" ili jednoga "JANAF-a" ili jedne "Riječke luke". Jučer sam čitao da se neki Kinezi spominju za ulazak sa nekih 10 milijardi u to područje, da li eura, dolara, ne znam, nije ni bitno itd. Sve te tvrtke su na neki način od vitalnog nacionalnog interesa, ali ono što je isto tako interesantno za veliku većinu tih tvrtki iz ovoga materijala da su i oni neki socijalni bastioni. Npr., otpustiti radnika gotovo ne možete, u tim tvrtkama npr. "Hrvatskim željeznicama" sada čitam da se isplaćuju otpremnine od 180 do 200 tisuća kuna. Zato je i interes za odlazak u mirovinu sa nekih 400 narastao na preko 1000 u "Hrvatskim željeznicama". Raditi u tim tvrtkama može se reći da je u ovom trenutku gotovo privilegija. Jasno ne mislim da je privilegija raditi u hotelima "Živogošće", "Medeni", "Orebiću", "Jadranu" iz Crikvenice pa ni u "Brodogradilištu", ali u nekim sustavima, velikim javnim poduzećima zasigurno da. Malo je prije naš kolega, inače tajnik HDZ-a, spomenuo podatak da struja već nekoliko godina nije poskupjela. Međutim, gospodo, plin je pred 2 godine poskupio 35%, struja je 2008. poskupjela 20%, a sada ide gore za 13,7%. Ili u 2 godine struja će poskupjeti za 36%, to nije ono što je sad maloprije rekao državni tajnik da dugo nije poskupila ili što je govorila predsjednica Vlade, gospođa Kosor. Pa da je struja poskupila svake godine po 2, 3% ne bi bilo problema. Ma kako, pa struja je, pogledajte i sami u 2 zadnje godine svaki mjesec poskupljivala de facto za 3%. 20% pred 2 godine i sad 13,7%. Ovih 13,7% ide na onih 20, to je 36,7%. Ili u 2 godine znači svaki mjesec struja je, po tom izračunu, po toj logici, mojoj logici ide gore 3% mjesečno. Grijanje, toplana, uskoro bi trebali ići gore 15 do 20% itd. Ono što je isto tako zanimljivo nalazi se na zadnjoj stranici ovoga materijala, a inače se navodi što sadrži taj državni portfelj pa se ovdje kaže citiram „obuhvaća portfelj Republike Hrvatske, Hrvatsko fonda za privatizaciju, DABA to je ova Državna agencija za sanaciju banaka, Hrvatskoga zavoda za mirovinsko osiguranje, Hrvatskog zavoda za zdravstveno osiguranje, HUC-a, INA-e, Hrvatskih željeznica, HEP-a itd.“. Pretpostavljam da bi, ili bolje rečeno postavljam si pitanje zar ne bi bilo mudro sav taj portfelj, svih tih tvrtki svesti na neki način pod jednu kapu. Znači, svi ti zavodi silni su državni, a oni opet drže državne pakete pojedinih državnih tvrtki i mislim da onda nije baš razumno da sa tom državnom imovinom upravlja Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje ili Hrvatski zavod za zdravstveno osiguranje ili HUC ili Croatia osiguranje itd., nego da bi to naprosto trebalo svesti pod jednu kapu, bilo bi racionalnije, bilo bi jednostavnije, bilo bi manje te političke trgovine kada bi se na taj način pristupilo tom problemu. Međutim, ono što je sigurno najbitnije kada govorimo o tim tvrtkama, da li postoji neki plan privatizacije. Koliko to može ostaviti ljudi u ovoj zemlji bez posla. Inače samo da spomenem, prema, danas sam čitao te podatke prošloj godine Republika Hrvatska zabilježila je ili danas imamo 100 tisuća i 200 radnika manje no što smo ih imali početkom 2009. godine. Dio je na zavodu, dio je u mirovini itd., ali danas 100 tisuća 200 manje privređuje no što ih je privređivalo početkom prošle godine i čovjek si postavlja pitanje kamo to sve vodi. Govorimo o privatizaciji, ja parafraziram Vladin program, da li će onda ova Ustavna odredba koja se kani ugraditi u Ustav o nezastarijevanju pretvorbe ticati se eventualno nepravilnosti ovih novih privatizacija ili prodaja. Ono što bi bilo isto tako pošteno da netko usporedi znači što Hrvatska država od te državne imovine ima danas, što je imala 90. godine. Tko je sve u tim privatizacijama odnosno pretvorbama sudjelovao, što su ti ljudi imali koji su sudjelovali u pretvorbi 90. što imaju danas, zašto oni imaju a raja nema, raji harač a njima nacionalno blago. Jasno da u reviziju pretvorbe, barem ja ne vjerujem, nisam toliko naivan, jasno da bih želio da se ona dogodi ali od toga znam da neće biti ništa jer da se htjelo nešto bi se moglo već do sada po tom pitanju učiniti. Točka 2. ove Odluke da ju sada ne citiram, ako ne budu prije izbori, vidjet će se kako će se ta poduzeća pregrmiti poslovnu 2010. godinu iako već trebamo dobiti neke podatke za 2009. bilo bi dobro da dobijemo i podatke za 2010. godinu za prvih tih 6 mjeseci ove godine. Gro tih tvrtki jasno koje su ovdje navedene brojkom od 66 bilo bi puno romantičnije da ih je barem 69 ali dobro, znači gro tih tvrtki su gospodo monopolisti to su nisu male tvrtke ali imam dojam da su se mnoge od tih tvrtki svjesno uništavale da bi se kasnije mogle kroz razne načine privatizirati, na primjer jedna Liburnija, itd. Sve u svemu ono što je tragično da je cijeli portfelj Hrvatske imovine, industrije, banaka, tvornica, rafinerija, iz 90. godine sveden na broj od 66 društava koje država u ovom trenutku ima u svom posjedu, u velikom dijelu, niti ne u 100%, a upravo je ta privatizacija trebala biti onaj zamašnjak Republike Hrvatske. Vidimo na što se sve to svelo.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Arsen Bauk.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Moram ispraviti netočan navod kolege Kajina koji je govoreći o politici prema državnim tvrtkama spomenuo izraz socijalni bastion. To je netočna tvrdnja, dakle radi se o političkim bastionima, a zbog djelovanja nekih predstavnika Vlade u nekim javnim poduzećima i njihovim odborima, ti odbori su zaslužili da se nazovu razorni a ne nadzorni, a njihova politika me podsjeća tamo na kraticu jedne stranke a glasila bi hajde da zagrabimo.
Vrlo uspješan pjesnički neuspjeh. Prvi dio je bio slab, drugi dio si popustio. Gospodin zastupnik Zlatko KOračević u ime Kluba HNS-a.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Odmah na početku Klub Hrvatske narodne stranke podržat će ovaj Prijedlog odluke o izmjeni Odluke o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa jer jednostavno treba jasno i glasno reći da mi danas raspravljamo o Zakonu koji je čiste tehničke naravi, ispravljamo nešto što je promaklo prije 5 mjeseci, naime, mi smo u listopadu raspravljali o izmjenama o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa i prilikom te rasprave i usvajanja usvojena je i amandmanom predložena odluka a to je da Hrvatska vlada uputi u Sabor informaciju o poslovanju poduzeća od posebnog državnog interesa. Ali na istoj toj sjednici, čak isti dan kada se glasovalo je prihvaćen Zakon o trgovačkim društvima koji je jednostavno doveo do situacije da mi obvezu koju je prihvaćena po točki prije ne možemo izvršiti, evo prošlo je 6, 7 mjeseci da se shvati zamka i ovim izmjenama Zakona to sada rješavamo, ustvari omogućavamo da izvješće o poslovanju trgovačkih društava od posebnog državnog interesa dođe u Sabor. To je suština čitave priče. 7 mjeseci je trebalo da se shvati jedna nelogičnost, koja je ponavljam izglasana voljom većine isti dan i raspravljana na istoj sjednici, ali u svakom slučaju to treba s obzirom na iskustvo, s obzirom na saznanje, s obzirom na praksu u svakom slučaju to treba pohvaliti i to je možemo sasvim sigurno nazvati i jedan kao znak za jedan pozitivan pomak. A kada govorimo o pozitivnom pomaku onda jednostavno mi u klubu HNS imamo potrebu i spomenuti da smo još početkom 2009. godine u Hrvatski sabor uputili jednu odluku koja je raspravljena u 4. mjesecu i 3. 4. je voljom većine odbijena gdje smo uputili prijedlog zaključaka vezna na trgovačka društva od posebnog državnog interesa upravo na tom tragu, a to je da jedanput godišnje Vlada izvijesti Hrvatski sabor o poslovanju trgovačkih društava od posebnog državnog interesa s tim da smo se posebno koncentrirali na 20-ak trgovačkih društava ili javnih poduzeća, poduzeća koja u znatnoj mjeri svojim poslovanjem određuju uvjete, mogućnost, socijalni moment i na koncu konca budućnost naših građana sa svojim poslovanjem. Međutim, taj naš prijedlog je voljom saborske većine odbijen. Drago mi je da je saborska većina onda istu takvu priču 7 mjeseci kasnije prihvatila. Ali evo ovim današnjim izmjenama popravljamo neusklađenost između lijeve i desne ruke, a da bi priča bila izvediva. U svakom slučaju to treba podržati. Međutim, dvije stvari koje želimo posebno jednostavno otvoriti kao raspravu. Naime, trgovačka društva od posebnog državnog interesa imamo ovim prijedlogom 66 i jasno je da u ta poduzeća od posebnog državnog interesa ulazi Hrvatske autoceste, Elektroprivreda, Hrvatske šume, da ih sada ne nabrajam. Međutim, ima tu čitav niz drugih poduzeća i do dana današnjeg nismo dobili odgovor koji je to točno sadržajno državni interes u državnim poduzećima osim što je to u vlasništvu države. Međutim, ima čitav niz poduzeća koji nemaju taj status od posebnog državnog interesa a u vlasništvu su Hrvatskog fonda, znači opet u vlasništvu države. Ima čitav niz. Koji kriterij? Ako je kriterij otvaranje mogućnosti da državni dužnosnici da im se omogući članstvo u nadzornom odboru, onda to treba jasno i glasno reći. I mislim da u sklopu najavljenih mjera gospodarskog oporavka koja je u nekoliko segmenata pokrivaju ili svojim prijedlogom mjera rješavaju to područje, onda smatramo mi u Klubu HNS smatramo da i ovaj popis trgovačkih društava od posebnog državnog interesa trebao doživjeti izmjene. U ovom popisu ima 12-ak hotela. Da li su ti hoteli razvojna poluga hrvatskog turizma, da li su u toj funkciji? Ako da onda to treba vrlo jasno reći ili pitati zašto neki drugi niz. Ali koja je svrha da u popisu poduzeća od posebnog državnog interesa su hoteli za koje znamo za koje imamo informaciju već duži niz vremena da njihov izlazak iz krize, jer uglavnom su to hoteli koji su u ozbiljnim problemima, u poslovnim problemima, njihov izlazak iz krize upravo omogućuje da nisu na ovom popisu ili bolje rečeno da država izađe iz vlasničke strukture. Prema tome, koji su motivi da ta poduzeća konkretno govorimo o hotelskih poduzećima, da ih uvrštavamo u spisak ili u listu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa i jednostavno blokiramo njihov izlazak iz krize? Ili ponavljam opet, da li su to možda u nekakvoj budućnosti jedna od poluga razvoja hrvatskog turizma? Evo ima čitav niz pitanja da se ne vraćam na ono što su moji prethodnici rekli, ali sasvim sigurno mislim i smatram da ih treba akceptirati po javnim poduzećima koja jesu od posebne državnog interesa. Rasprava u ovom Hrvatskom saboru je bilo izuzetno puno do sada. Nešto je najavljeno i mjerama programa oporavka hrvatskog gospodarstva. Međutim, mišljenje Vlade na našu inicijativu upravo takve naravi koja je odbijena, je bilo da se ne prihvati prijedlog zaključaka trgovačkih društvima od posebnog državnog interesa, predlaganja Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke zato jer praćenje poslovanja javnih poduzeća i trgovačkih društava od posebnog državnog interesa u nadležno Ministarstvo financija, jer poslovanje društva od posebnog državnog interesa prate i resorna ministarstva, ovisno o djelatnosti društva koja su raspoređena po nadležnim resorima. Ministarstvo financija izrađuje godišnje izvješće o poslovanju javnih poduzeća. Kako nam je poslovanje javnih poduzeća? Poznato. Da je menadžment ili vrh nekih javnih poduzeća završio u Remetincu poznato je. Da gotovo u svim javnim poduzećima od posebno državnog interesa tu stvarno mislim na ona koja uvelike određuju naše uvjete svakodnevnog standarda, da je USKOK u svim tim javnim poduzećima, poznato je. Prema tome, postavlja se pitanje, na koji način je Ministarstvo financija pratilo poslovanje javnih poduzeća trgovačkih društava od posebnog državnog interesa? Na koji način do sada? I da li će se nešto i ovom odlukom promijeniti. Teško je reći. Prema tome, svi smo svjesni vrlo dobro ukupne situacije, da politika mora imati utjecaj u određena trgovačka društva to je svima jasno, da politika mora imati svoje predstavnike u određenim trgovačkim društvima ne populistički, nego na bazi struke zbog odgovornosti po prirodi stvari to je svima jasno. Ali ključno je da li smo spremni taj posao raditi i voditi transparentno čuvajući, čuvajući opći interes, novce poreznih obveznika, voditi o svakodnevnici naših građana ili nisu. Mislim da je to ključno. Da li će naredna izvješća to nama reći teško je za očekivati. Teško je za očekivati i ja mogu, ja mogu već danas kuvertirati opkladu da sigurno neće već ovo prvo izvješće. Jedno od budućih sigurno hoće. A prva kontrolna točka nam je vrlo blizu, izuzetno blizu početak šestog mjeseca. Najavom ili jedna od ključnih mjera koju pozdravljamo svi ili gotovo svi, onaj tko ne pozdravlja tu mjeru taj ne razumije osnovne stvari, vladinu mjeru, govorim o vladinim mjerama koje su predviđene programom oporavka hrvatskog gospodarstva, a to je plaćanje svih dospjelih a ne plaćenih obveza javnih poduzeća. Najava je 1.6. Prema tome, početkom šestog mjeseca svi mi imamo priliku i mogućnost da na toj kontrolnoj točki provjerimo ozbiljnost ili bolje rečeno da provjerimo sposobnost onih koji će provoditi najavljene mjere gospodarskog oporavka, program oporavka hrvatskog gospodarstva kojega definitivno u svim onim ključnim stvarima svi podržavaju i misle da tu konsenzus uopće nije upitan. Ali recimo na primjeru naše inicijative Hrvatske narodne stranke da o tim javnim poduzećima se progovori u Hrvatskom saboru pa je odbijeno, pa za 6 mjeseci prihvaćeno. Mislim da je to jedna praksa koja nije dobra, koja je definitivno štetna, ali sasvim sigurno jedna u nizu koja svima nama u oporbi daje razlog za sumnjom da li ono što je najavljeno da li će i biti i provedeno. Prema tome, vezano na ovaj prijedlog zakona klub Hrvatske narodne stranke ponovit ću još jednom podržava ovaj prijedlog odluke. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HDZ-a, gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, cijenjeni kolegice i kolege. Klub HDZ-a podržava Prijedlog odluke o izmjeni odluke o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa. Naime, radi se samo o prolongaciji roka kojeg je Vlada propisala da se sa 30. kolovozom treba dostaviti sva izvješća o poslovanju trgovačkih društava što je iz objektivnih razloga nemoguće i sad se ovom izmjenom pomiče taj rok za mjesec dana. Čuli smo ovdje mnoge kritike na račun upravljanja i rada trgovačkim društvima i da Vlada nije ništa učinila na tom polju. Međutim, mora se kazati da je ova Vlada zapravo napravila iskorak u tom dijelu. Po prvi put ova Vlada je prošle godine počela smanjivati broj članova nadzornog odbora. Smanjila je broj trgovačkih društava od posebnog državnog interesa sa 210 na 66. Smanjila je naknade članovima nadzornog odbora, smanjila je plaće i menagerima, a i obvezala se da će dostavljati po prvi put u povijesti Hrvatske države izvješća o poslovanju ovom Saboru ovdje što je doista iskorak u odnosu na dosadašnju politiku, u odnosu na trgovačka društva u većinskom, odnosno trgovačka društva od posebnog državnog interesa. Ne možemo nikako biti zadovoljni poslovanjem tih trgovačkih društava u ovih 20 godina. Ali isto tako vidljiv je iskorak, odnosno rezultat već ovih mjera koje sam govorio a to je da je u prva tri mjeseca ove godine samo u 11 društava povećana dobit čak za 105%. Smanjene su obveze dobavljačima za 33%. To je sve rezultat ovih mjera koje sam govorio. Ali da ima prostora za napredak ima. Međutim, taj napredak se neće ostvariti ako odstranimo politiku iz nadzornih odbora kao što reče kolega Maras ovdje. Naime, politika ne znači i nestručnost. Zar je jedan odvjetnik prestao biti odvjetnik ako je političar? Zar je on izgubio znanje iz prava ako je političar? Zar je liječnik ne pozna ulaskom u politiku gubi znanje i školovanje medicinsko? Zar jedan profesor ekonomije prestaje biti ekonomist zato što je političar? Dakle, nikako politiku iz trgovačkih društava od posebnog državnog interesa, ali struku da. Zar ćemo prepustiti ta društva onima koji su za 20 dana pohađanja nekakvog tečaja tobože osposobljeni za rad u nadzornim odborima? Pa to je izrugivanje školovanju. To se ne smije nikako dogoditi. Ali za iskorak u upravljanju ima posebno u način upravljanja trgovačkim društvima. Da bi se upravljalo trgovačkim društvima treba doista znati, ali imati i iskustva. Treba znati i mikroekonomiju i makroekonomiju, treba poznavati pravno okružje, društveno, političko okružje, treba poznavati proces planiranja, proces organiziranja, proces vođenja ljudskog potencijala, kontrole funkcije, načina odlučivanja, procesa odlučivanja, donošenja odluka i da ne nabrajam što sve treba još znati, a uz to treba imati i iskustvo. Zato je potrebno više pozornosti posvećivati kompetentnosti onih koji upravljaju trgovačkim društvima. Bilo je slučajeva da ih se promiče do razine njihove nekompetentnosti, a u tom slučaju je onda više grešaka, češće su greške, a i posljedice su sve veće. Treba naglasiti da vrlo često menadžeri griješe, da je njihovo zajedničko da griješe jer se ne snalaze u korištenju moći koju im pruža ta funkcija menadžera. Zajedničko im je i to da ne znaju dovoljno o upravljanju, ali isto tako treba znati da struktura pogrešaka nije ista kod starijih menadžera i kod mlađih. Stariji menadžeri više poznaju poslovne procese i to je vrlo bitno jer upravljaju i imovinom i procesima i ljudskim potencijalom, ali oni zbog svog mentaliteta izgrađenog u bivšem socijalističkom sustavu zbog svojih navika stečenih kasne uvijek s odlukama i loše su organizirani, ali poznaju bolje poslovne procese. Oni i intuitivno odlučuju, a danas u uvjetima tržišnog gospodarstva odzvonilo je intuitivnom odlučivanju. A kako rade mladi? Kako upravljaju da misle da sve znaju. Žele pokazati svima svoju moć, žele svima pokazati da su glavni. Žele sve promijeniti i svima pokazati da ništa nije valjalo ono prije njih, a ništa od toga nije točno. Preuzimaju ovlasti koje im nudi funkcija, a ne preuzimaju odgovornost. Izlažu se prevelikim rizicima, a ne vole odgovornost. Obolijevaju od modernih menadžerskih bolesti, od bahatosti i oholosti, a motiv njihov postaje najčešće novac i karijera. A sve to onda utječe na smanjenje učinkovitog upravljanja. Ne govorim ovo da bih ja sad naše menadžere prikazivao u lošijem svjetlu od inozemnih, naprotiv naši su bolji samo je stvar selekcije i kriterija pri odabiru. A i sustav obrazovanja za menadžere nije nam odgovarajući. Nedostaju odgovarajući programi, a i struktura profesora na sveučilištima nije baš poželjna. A naprotiv u nedostatku programa odgovarajućih čak i znaju učiti da trebaju biti spremni preuzeti sve, da su spremni preuzeti svaku odgovornost, a što nije točno. Međutim, ima i opravdanih okolnosti za neučinkovito upravljanje, a to je ambijent koji se u posljednjim vremenima stvara. Ambijent jedan gdje unaprijed osuđujemo svakog menadžera da je sklon nezakonitim radnjama i onda sve ovo što se događa oko nas utječe na to da se čak u posljednje vrijeme ne donose odluke. Pojedinci su u strahu, zbog onoga što se dogodilo drugima, a i zbog objektivnih okolnosti jer danas je svatko u stanju podnijeti kaznenu prijavu protiv svakoga i unaprijed ga osuditi. Anonimne kaznene prijave su preplavile brojne menadžere. U takvim okolnostima kad netko i neopravdano,neosnovano, neutemeljeno optužuje menadžere oni utječu na njihovu učinkovitost, utječe na učinkovitost cijelih poduzeća i utječe na kreativnost, a to nije dobro. A zamislite upravljati sa 53,6 milijardi kuna vrijednom imovinom. Pa to je jedna odgovornost. I moramo tu učiniti jedan iskorak. Odabirom pravih, objektivnih, dobrih i stručnih, profesionalnih sigurno se mogu polučiti dobri rezultati. Kao što se vide u nekim poduzećima bolji rezultati nego što su bili. Ali isto tako treba zabrinjavati povećani gubitak u prva 3 mj. u "Hrvatskim poštama" ili u "Croatia airlinesu". Ali je za pohvaliti smanjenje gubitaka u drugim poduzećima ili čak ostvarenje dobiti u pojedinima. Ne trebaju biti zabrinuti oni koji znaju i ispravno djeluju zbog onoga što se protiv njih podnose kaznene anonimne prijave jer često su one posljedica onih koji ne vole raditi, posljedica onih koji ne vole ni pravednost, ni profesionalnost, ali možda i zbog toga što su pojedine interesne skupine zbog određenih poslovnih poteza uskraćeni su im interesi pa onda pokušavaju diskreditirati menadžera koji radi ispravno i za dobrobit društva i za dobrobit naše države. Takvi moraju ustrajati i ne smiju biti obeshrabreni takvim potezima. Oni moraju razlučiti dobro od zla i činiti dobro bez obzira što o sebi moraju slušati loše. A o onima koji su se spotaknuli trebaju znati da su se oni spotaknuli isključivo zbog njihove bahatosti. A da oni koji profesionalno odgovaraju svojoj zadaći da je pred njima i budućnost dobra. Ova Vlada je napravila, kažem iskorak u odnosu prema trgovačkim društvima, pozitivan. Ali tu je toliki napredak moguć da doista treba i ubuduće na tome raditi. Ako jedan … [[Govornik se ne razumije.]] Središnja američka banka ima 7 članova nadzornog odbora onda nema nikakve potrebe da i u jednom nadzornom odboru u Hrvatskoj sjedi više od tog broja. Klub HDZ-a podržava maksimalno ovu odluku i podržavati će sve buduće odluke koje će biti usmjerene ka uspješnijem i učinkovitijem upravljanju državnih poduzeća. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je, reklo bi se, jedan tehnički prijedlog o produžetku roka za podnošenje Izvješća o stanju u trgovačkim društvima od posebnog državnog interesa, dakle kraj kolovoza 2010. godine mijenja se i to postaje kraj rujna 2010. godine. Jasno je i da po Poslovniku Sabora RH stanka u zasjedanju Sabora je od 15. srpnja do 15. rujna pa prema tome je nekako to i usklađeno, dakle Izvješće o stanju u trgovačkim društvima od posebnog državnog interesa sa radom Hrvatskog sabora. Dakle, jedno tehničko pitanje smo evo već po klubovima u dosadašnjim raspravama prenijeli u jednu zanimljivu tematiku koja je bila na dnevnom redu u listopadu 2009. godine kada je popis trgovačkih društava, da kažem tvrtki ili firmi, kako god hoćemo, bio na dnevnom redu sjednice Hrvatskoga sabora. Kada se govori o ovim mjerama koje je Vlada donijela u svezi trgovačkih društava koje su u većinskom ili djelomično vlasništvu Republike Hrvatske, bilo Hrvatskog fonda za privatizaciju, bilo Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje,zatim Hrvatske banke za obnovu i razvoj i ostalih onda se ne može ne zamijetiti da je taj broj sveden sa 210 na evo sada 66. Ne bih htio reći spala knjiga na dva slova, nego eto na 66, a od tih 66 trgovačkih društava na području Slavonije i Baranje na tom popisu ima 7. Kada se gleda temeljni kapital ovih društava onda vidimo da je to udio trgovačkih društava od posebnog državnog interesa na području Slavonije i Baranje još manji negoli je brojčani iznos dakle 66 prema 7. Dakle da nabrojim, radi se o Borovu, radi se o Vupiku, Luci Vukovar, na području Vukovarsko-srijemske županije. Na području Osječko-baranjske županije to je IPK Osijek i lječilište Bizovac, zatim Đuro Đaković holding u Slavonskom brodu i lječilište u Lipiku u Požeško-slavonskoj županiji. Kamo sreće da je na ovom popisu jedna kao što je na primjer Vupik ili IPK Osijek dakle trgovačka društva koja su značajna u poljoprivredi Republike Hrvatske, da je još nekada vrlo uspješno poduzeće vrlo uspješna tvrtka kao što je bilo Jasinje u Slavonskom brodu na žalost njega više nema to je ova 20-godišnja politika i ono što se događalo u kriminalnoj privatizacija i pretvorbi dovelo do toga da jedne tako uspješne tvrtke kao što je bilo Jasinje u Slavonskom brodu, jednostavno nestane, da se briše iz gospodarskih subjekata Republike Hrvatske. Govorilo se o hotelskim kompleksima i hotelima koji su također tvrtke od posebnog državnog interesa, pa je onda iz Kluba HNS-a došao nekakav prijedlog je li bolje to privatizirati nego da ostanu dalje udjeli Hrvatske države u dakle u tim hotelskim kućama, ali svjesni smo i svjedoci smo da imamo vrlo ružne i tužne primjere poput Sunčanoga Hvara i još nekih gdje je to učinjeno i da je danas problematika višestruka, i da i Hvar i zaposlenike Sunčanog Hvara pa i građane Republike Hrvatske zaista boli glava od onih problema koji su se dogodili u svezi toga. Govorilo se i o plaćama menadžera koji su zaista kada bismo a nemamo te podatke, a volio bih imati i u ovim poduzećima u ovih 66 ali i onima koji nisu na ovom popisu vidjeti koliko to plaća ima koje su zaista u odnosu na plaće u Republici Hrvatskoj bilo prosječne, bilo minimalne, ja znam da je odgovornost vjerojatno velika, ali mislim da veliki broj menadžera koji ne dijele jednaku odgovornost imaju vrlo visoke plaće i u ovim tvrtkama ali i onima koje nisu na ovome spisku, popisu. Dobio sam podatak da u jednoj našoj poluprivatiziranoj firmi više od 200 menadžera ima plaću veću od 40 tisuća kuna, neću namjerno govoriti ime te firme. E sada gospodin Marić je rekao da mjesta za napredak ima, i naveo je primjere 11 trgovačkih društava koje su napravile pomak u smislu pozitivnog poslovanja već u ovoj godini, a zahvaljujući mjerama Vlade, drugačijem odnosu, smanjenju broja članova nadzornog odbora itd. Bilo ih je gospodine Mariću i prije, mjesta je bilo i prije za dobro poslovanje. Ne samo 2010. godine ili prva tri mjeseca 2010. 20 godina su te tvrtke dakle Hrvatskom portfelju Hrvatske države, ili Hrvatskog fonda za privatizaciju, znači tek ove godine, zbog čega prije nije bilo pomaka. Kako to da sada zabilježimo neke pomake, iako u Hrvatskoj pošti i kako ste rekli u Croatia airlinesu bilježimo gubitke u tom dijelu. Podravka. Podravka sa dakle jedan klasičan ili tipičan primjer kako se svi kunu da nitko ništa nije znao, a Hrvatska ima država, ima svoj udio u Podravci. Znamo tko su sudionici, i tko je procesuiran tko je u procesu nije još procesuiran, tko je u procesu ovih radnji koje su se dogodile u Podravci. A mislite li ili mislimo li mi, da je potpredsjednik Vlade bivši potpredsjednik Vlade, da je predsjednik Vlade, i drugi potpredsjednik Vlade koji su bili, dakle govorim izravno o gospodinu Sanaderu, i današnjoj predsjednici Vlade nisu ama baš ništa znali što se događa u Podravci, iako je podravka ima dobar udio Hrvatske države u toj firmi. Ništa se nije znalo, ništa ja nisam znao, ma molim vas lijepo. Znamo gdje će se postaviti ravnatelj bolnice ili doma zdravlja u bilo kojoj općini u Republici Hrvatskoj ali nismo znali ništa o Podravci. Zna se točan sastav nadzornih odbora u bolnicama poimenično, svaki predsjednik Vlade točno zna ili njegov ministar zadužen za zdravstvo točno zna tko će mu biti ravnatelj bolnice. Kompetentnost o kojoj je govorio gospodin Marić i s kojom se ja slažem bi trebalo biti glavno mjerilo postavljanja ljudi i u nadzorne odbore ali i upravu svih tvrtki i poduzeća koja su ovdje navedena i ne samo njih nego i ostalih. Kompetentnost ne znači da svi političari nisu kompetentni kao što je sugerirano sa ove lijeve strane. Kompetentnost proizlazi iz stručnosti iz dokazanog poštenja i dokazane stručnosti, a ne iz političke pripadnosti ili ne znam ni ja čega i političkog djelovanja, pa i poštenje proizlazi iz političkog djelovanja. Ali jasno da u ovoj državi ima ljudi koji su po nekakvoj lokaciji ili po svom mjestu političari, a mogu biti stručni za mjesta u nadzornim odborima i upravnim vijećima. Međutim, sama procedura sam način na koji se neki postavljaju slučajevi, potpuno dezavuiraju ovakvu željenu praksu. Naveo gospodin Maras ovakve slučajeve i zaista nema mjesta ovakvim stvarima ako hoćemo ići naprijed. I ne samo da napreduje onih 11 poduzeća o kojima je govorio gospodin Marić nego i svi ostali. Malo je to 11 poduzeća od 66. Tečaj za nadzorne odbore, pa molim vas lijepo. Pa jedan dobro obaviješteni profesor na fakultetu se sjeti napraviti tečaj za članove nadzornih odbora i naplaćuje 18 tisuća kuna petodnevni tečaj za člana nadzornog odbora. 30 dobivenih certifikata za zlatovezom jel, zlatnom prašinom posvećenom. Pa gledajte ljudi u Slavonskom Brodu je takav tečaj je proveden za 30 polaznika puta 18 tisuća kuna, otišlo je 540 tisuća kuna ili pola milijuna kuna za tečajce koji su prošli taj tečaj. Mislite li da su oni pametniji sada? Mislite da oni znaju upravljati firmama za koje uopće nisu kvalificirani, koji uopće nisu iz te struke i nisu iz struke koja je bliska poslu ili djelatnosti koja ta tvrtka obavlja. Neću navoditi imena, ali ima ih ovdje među nama, ima među saborskim zastupnicima. Kompetentnost, to je samo željena formulacija gospodine Mariću i ja bih jako volio i suglasan sam s vama jel da se to tako provede i da to tako ide. Nažalost evo svjedoci smo da i od same Vlade i od premijerke koja je postavila kako je rekao gospodin Maras svoju glasnogovornicu u nadzorni odbor FINA-e to baš i ne ide tako. Kažu riba od glave smrti ne od repa. Bahatost, oholost novac i karijera osobina nekih menadžera u našem društvu. Što je doprinijelo tome? Zar mi ne možemo imati drugačije menadžere? Jesmo li mi u ovom da se ne bi naljutio državni tajnik, da kažem preddužničkom ropstvu zapravo postali moralni robovi zapada i onih koji nam tako rado daju kredite odlazeći u New York ili bilo gdje drugdje, pa se onda ponašamo po tim regulama i ugledamo u njihov način života, što ne ide trenutno ne ide u Republici Hrvatskoj. Jasno da su nadzorni odbori i uprave u ovim firmama točno raspodjela moći, stranačke moći i utjecaja. A iz tog načina poimanja članova nadzornog odbora i njihove funkcije proizlazi i nepotizam i klijentelizam koji je na djelu u Republici Hrvatskoj. Dok to ne riješim ne znam hoćemo li baš naprijed. To je netko nazvao rodjačkom politikom, ali ovaj naziv koji je tako možda sakriven u ove dvije strane riječi nepotizam, klijentelizam sve je više nego jasno. Uostalom krajem rujna imat ćemo priliku gospodine državni tajniče da vidimo te rezultate i rezultata koje je revidirala Državna revizija. Ovo ne bih volio ovaj glagol revidirala bude u nekakvoj negativnoj konotaciji. Jer revidirati znati štošta. I prema ispravnom i prema urednom poslovanju i obračunu ali prema izvješću koje može biti revidirano u smislu sakrivanja nečega. U svakom slučaju prihvatit ćemo ovaj prijedlog. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepo. Kolega Grubišiću radije bih replicirao s vama ali moram vam ispraviti jedan navod. Kazali ste da se imenovanje menadžera se radi u dogovoru stranaka i koalicijskih partnera. To nije baš točno, zato što ima vjerodostojan podatak o nekoliko menadžera koji su preživjeli i promjenu vlasti, samo nekoliko. I to baš onih koji loše posluju. Hvala lijepo.
U 12,52 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta po ovoj temi. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Promjena ove odluke u sebi sadrži samo jednu činjenicu da se produžuje rok u kojemu Vlada pred Sabor mora doći sa izvješćem o poslovanju poduzeća od općeg posebnog državnog interesa. Taj popis ujedno ne označava samo popis trgovačkih društava od posebnog državnog interesa nego je to i popis nadzornih odbora ili tijela u koje mogu biti imenovani državni dužnosnici ili oni koji po koalicijskom vladajućem sporazumu imaju pravo na nekakvu klijentelu. Međutim, pomak i to se sa kolegom Marićem iz HDZ-a slažem jest učinjen u samoj činjenici da će izvješće o poslovanju tih trgovačkih društava završiti i u Saboru a ne samo u Vladi. I to pozdravljamo. Međutim, ja ću sa dva dokumenta koja su proizvedena u Vladi Republike Hrvatske a oba su iz ove godine, ne ranijih godina, pokušati ilustrirati koliki je značaj dolazak takvog izvješća pred Sabor može imati u sebi, odnosno kako se ta izvješća rade, a ja bih rekao čak i falsicifiraju. Prvi primjer su Hrvatske šume. Naime, u nalazu Državne revizije kod Šumarske savjetodavne službe našao sam tvrdnju da je u 2007. od 89 milijuna kuna ubranih s naslova doprinosa za opću korisnost funkcije šuma namjenski utrošeno samo 6,8%. Dok je preostali dio novaca utrošen nenamjenski. To piše u izvješću Državne revizije. Gledajući Zakon o šumama ustanovio sam da Hrvatske šume svake godine Vladi Republike Hrvatske moraju dostaviti izvješće o ubranom doprinosu i načinu njegovog korištenja. I zbog toga sam resornom ministru poslao pisano zastupničko pitanje i on mi je odgovorio 12. veljače ove godine na način da mi je proslijedio odgovor kojega je on dobio od Uprave Hrvatskih šuma. Dakle, nije napisao on odgovor, nego mi je proslijedio odgovor, dakle ministar Pankretić kao odgovor na zastupničko pitanje proslijedio mi je odgovor Uprave Hrvatskih šuma koju je potpisao Darko Vukelić u kojemu piše: "Državni tajniče" citiram: "Hrvatske šume dostavljaju godišnja financijska izvješća Vladi Republike Hrvatske putem resornog ministarstva, Ministarstva regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva." I druga rečenica "Hrvatske šume do sada nisu dobile povratnu informaciju o tome je li ovaj materijal bio predmet rasprave na nekoj od sjednici Vlade Republike Hrvatske." Ja sam pregledao dnevni red sjednica Vlade unazad dvije godine i na ni jednoj sjednici Vlade nije bila točka Izvješće Hrvatskih šuma o utrošku sredstava koja se ubiru po stopi od 0,07%. Zatražio sam to izvješće iz Hrvatskih šuma i dobio za 2007. i osmu u kojem je doista vidljivo da u 2007. se potvrđuje nalaz Državne revizije o samo 6,9% namjenskog korištenja. Ali ono što je još katastrofalnije. I za 2008. iz izvješća je vidljivo da umjesto oko 105 milijuna koje je trebalo utrošeno po Zakonu o šumama je bilo utrošeno samo 32 milijuna. I to dobijam kao odgovor na zastupničko pitanje bez ikakvog komentara i potpisa ministra i činjenice da ovo izvješće Hrvatskih šuma nije bilo razmatrano ni na jednoj sjednici Vlade Republike Hrvatske. A šume tvrde da su ga proslijedile putem resornog ministarstva. I završavam činjenicom da plan za 2009. je također sastavljen mimo zakona. Da je Vlada barem jednu godinu razmatrala ovo izvješće Hrvatskih šuma prije Državne revizije bi ustanovili da se 80 milijuna kuna troši mimo zakona. I možda prije ne krize predložila ono što sad Vlada predlaže, da se taj doprinos ili smanji ili ukine, jer ga očito ne treba, jer ga Hrvatske šume troše mimo zakona za neke druge funkcije. To je prvi dokaz. To je javno poduzeće. Drugo. Da li ova poduzeća s popisa služe za financiranje humanitarnih akcija, sporta, tehničke kulture, kulture ili znanosti? Nema novaca. Treba reducirati socijalna prava. Postavio sam zastupničko pitanje i odgovor dobio 4. ožujka ove godine, ne prošle, ove godine iz kojeg je vidljivo da poduzeća s ovog popisa, a uzeo sam samo ona u kojem država ima vlasništvo više od 50% u prošloj godini za tobože humanitarne svrhe su podijelila i raspodijelila 11 milijuna i 136000, a za šport, tehničku kulturu, kulturu i znanost nevjerojatnih 80 milijuna i 642000. Kad to zbrojite to je oko 94 milijuna kuna novaca koje je trebalo završiti u državnom proračunu. Ali nije to sve! Ne. Croatia osiguranje je za šport i tehničku kulturu u prošloj godini izdvojila zamislite 43 milijuna 452000 po izvješću bivše uprave. ... [[Govornik se ne razumije.]] informaciju da je to lažan podatak, a odgovor na zastupničko pitanje potpisala je premijerka Kosor. Da je zapravo više od 80 milijuna izdvojeno za šport i da je bivša uprava lažirala podatke kad je davala podatke na zahtjev premijerke. Hrvatska elektroprivreda bila je toliko velikodušna da je u prošloj godini izdvojila čak 23 milijuna kuna za šport. Hrvatske šume 2 i pol milijuna. Ako ovih 94 milijuna kuna je trebalo završiti u državnom proračunu, a ne da ove tvrtke glume dobročinitelje, sponzoruše za različite namjene uz podsjećanje da u nadzornim odborima tih tvrtki su dužnosnici i to državni dužnosnici. Postavlja se pitanje kakva su to izvješća dolazila pred Vladu, pa čak i pred nadzorne odbore ako je moguće, da na zahtjev predsjednice Vlade iz tih poduzeća dolaze netočni podaci. Ako Hrvatske šume šalju putem resornog ministra ili ministarstva izvješće u protuzakonitom korištenju sredstava i tri godine nitko na to ne reagira što će vrijediti izvješće u Saboru u rujnu za prošlu godinu? Da ponovno konstatiramo nezakonsko trošenje, neodgovornost, neposlušnost, a ja bih se usudio reći da ovih 94 milijuna sponzorstva za različite namjene je najčešće išlo kao što sam imao prilike čuti kad se razgovara ili pregovara o donaciji pitanje predsjednika jedne uprave, ako ja vama dam donaciju kakve koristi ja od toga imam? To pitanje kakvu korist ja od toga imam je otprilike značilo da očekuje barem 10% da mu se vrati, ali ne tvrtki, nego njemu osobno. 94 milijuna su ova poduzeća odglumila dobrotvore, sponzorstva i te podatke dostavili u Vladu. Ja sam očekivao kada u Vladi vidite te brojke, a među njima je veliki broj gubitaša, gubitaša koji od države traže pomoć, hotelske kuće, tvrtke, da ćete barem predložiti ili Vlada donijeti uredbu tvrtkama u pretežito državnom vlasništvu s popisa od društvenog interesa zabranjuje se doniranje sredstava za sport, kulturu, tehničku kulturu i u humanitarne svrhe, jer to nije njihov posao. To je eventualno posao države, a višak sredstava kojega su na taj način do sad frčkali pripada državnom proračunu. Za takvu uredbu još nije kasno.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Drago Bodakoš.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče. Pa kolega Lesar rekli ste kakve će koristi biti od toga da izvješća se rade do kraja rujna, a ne do kraja kolovoza jer to je jedina stvar koja se mijenja u ovome popisu? Međutim, mislim da je pitanje uistinu bitno kakva korist će biti od toga, ali mislim da bi puno bitnije bilo, jer vjerojatno neće nikakva posebna korist biti jer će se stvari dešavati kao što se dešavaju bilo to izvješće u kolovozu ili rujnu, međutim ono što se dešava u ovom momentu, a to je da ta državna poduzeća, odnosno poduzeća koja su pod direktnim utjecajem države stvaraju jedan enormno veliki dug koji ide prema stvaranju velike nelikvidnosti jer upravo tvrtke koje neplaćanjem državnih poduzeća dolaze u tešku situaciju dolaze do toga da postaju nelikvidna, da poduzeća kojima nisu državne tvrtke isplatile određene poslove koje su za njih radili postaju insolventna poduzeća. Znači, dolaze u situaciju provođenja jedne i stvaranja jedne nelikvidnosti iz koje nelikvidnosti proizlazi normalno i gubitak radnih mjesta ili da ljudi koji rade u tim poduzećima ne dobivaju plaće. Prema tome mislim da je puno bitnije od ovoga da li će to biti kolovoz ili rujan da mi budemo u tijeku događanja i sprečavanja određenih problema koji nastaju zbog toga što ta državna poduzeća ne izvršavaju obveze koje bi trebale. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku.
Kolega Bodakoš ja se sad zapravo pitam da li bi pred Sabor trebalo dolaziti Izvješće o poslovanju tih državnih poduzeća ili Izvješće o radu nadzornih odbora? Ja želim vjerovati da se u jednoj toj tvrtki ništa ne može desiti, a da nadzorni odbor za to ne zna. Ne bi li dobili kvalitetnije podatke da dobivamo izvješće nadzornih odbora? I ipak je tema rasprave ovlasti i nadležnosti nadzornih odbora. Jer ako ovakve stvari se mogu dešavati da se daju netočni podaci na zahtjev predsjednice Vlade, da izvješća koja po zakonu moraju biti na sjednici Vlade, resorni ministar ne da na sjednicu Vlade, kao što je kod "Hrvatskih šuma" bio slučaj onda bi meni daleko više značilo izvješće tih ljudi koji u ime države nadziru rad uprava u trgovačkim društvima.
Gospodin zastupnik Davor Bernardić, izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege. Pa evo, ova odluka praktički čim je došla u Sabor na prihvaćanje već doživljava izmjene, odnosno pomiče se rok za podastiranje izvješća ovom Saboru o poslovanju trgovačkih društava od posebnog državnog interesa. Mi smo i tada upozorili na brojne probleme koji postoje u trgovačkim društvima i to ne samo tada nego obuhvatnom i sveobuhvatnom našom interpelacijom iz koje je Vlada, vladajuća većina, kako god, odbila bitne zaključke. Bitni zaključci koji su odbijeni su nepodastiranje planova poslovanja u tim tvrtkama, državnim tvrtkama, za sljedeće 3 godine, a što je elementaran i nužan preduvjet za svako buduće funkcioniranje iole ozbiljne tvrtke. Također, ono što je isto tako odbijeno, to je naš prijedlog bio, da se napravi analiza rada nadzornih odbora. I postavlja se pitanje kako mi možemo vjerovati da su namjere da se stvarno nešto napravi u državnoj upravi, tj. u državnim poduzećima iskrene i da su realne. Jednostavno ne možemo, pogotovo nakon toga što je kada je premijerka donijela odluku i izrazila želju da na sjednici Vlade da u nadzornim odborima tvrtki sjede stručni ljudi, tjedan dana nakon toga upravo je prekršila istu tu odluku i u nadzorni odbor imenovala ljude po političkoj liniji. I to je ono što stvara nepovjerenje ne samo kod nas oporbe jer mi smo na to navikli, nego nepovjerenje u sustav i nepovjerenje kod građana. Kako se može dogoditi i u kojoj zemlji da jedan predsjednik nadzornog odbora koji je brinuo i kontrolirao poslovanje HEP-a, tvrtke u državnom vlasništvu, jedne od ključnih poduzeća u vlasništvu RH, postane nakon što je kontrolirao poslovanje i nakon što je uprava smijenjena postane upravo predsjednik uprave? Pa to je ono na što želimo upozoriti, da se ne može na taj način upravljati državnim poduzećima koja iz državnog proračuna dobivaju dotacije od 2,9 milijardi kuna godišnje i koja su prošloj godini u odnosu na pretprošlu ostvarila za 2 milijarde kuna slabiji poslovni rezultat. 2 milijarde kuna nije malo, 2 milijarde kuna je jedan Pelješki most koji nažalost nije napravljen. Poanta priče svega na što stavljamo naglasak je da kod upravljanja trgovačkim društvima nema strategije i zato i ne čudi da ste odbili naš plan da se Saboru podastre izvješće o poslovanju svake od državnih tvrtki za period od naredne 3 godine. I kad nema strategije onda nije ni čudo da raste nelikvidnost u sustavu, a podsjetit ću vas da prema nekim podacima 5 najvećih tvrtki, to su HEP, HAC, Hrvatske ceste, Hrvatske željeznice i INA imaju preko 11 milijardi kuna nepodmirenih obveza. Time su sva državna poduzeća, da ovdje ne govorim o centralnoj državi i budžetu RH, stavljena u položaj da duguju skoro pola ukupnog iznosa dugovanja. I onda ne možemo pričati da je za unutarnju nelikvidnost kriv poslovni nemoral, odnosno nereguliranost. Upravo je kriv nered u državnim poduzećima i ona su postala tj. jesu glavni generator, jedan od glavnih generatora nelikvidnosti. Kada smo mi predlagali mjere prije godinu i pol dana kroz sve prijedloge zakona od kojih mnogi nisu ni došli na dnevni red, velik dio njih je odbijen. U isto vrijeme je to radio i SAD, u isto vrijeme je to radila i Europska komisija, tada se kriza u ovom Domu od strane vladajućih negirala. I onda ne čudi da je upravo ova prva konkretna mjera, a to je jamstveni fond doživio potpuni debakl. Iz tog fonda praktički oslobađanjem rezerve likvidnosti od HNB-a od otprilike skoro 4 milijarde kuna se gospodarstvo nije izvuklo ništa i to je osnovni problem, zašto, zato jer je to trebalo napraviti prije godinu i pol dana. To je trebalo napraviti prekjučer, ni jučer, a pogotovo ne danas, ne sutra. I to je razlog zbog čega je 120 tisuća ljudi ostalo bez posla, ljudi koji su na neki način zbog nemara, zbog neadekvatne reakcije žrtvovani. 120 tisuća ljudi koje su ostale bez posla, njihove obitelji koje si ne mogu priuštiti ni približno one iste stvari koje su si mogli priuštiti i Hrvatska u jednoj dubokoj strukturnoj krizi bez izlaska i percepcije izlaska skorog iz krize. Kada pričamo o tome onda se treba osvrnuti na ukupan prihod od 70 milijardi kuna koja generiraju državna poduzeća. To je ogroman novac, to je više od pola državnog proračuna i kada se zapravo sve zbroji država, tj. Politika upravlja sa preko 70% toga u ovoj zemlji. I stoga je iznimno važno i kako se ti novci troše, to stalno ponavljamo, iznimno je važno tko sjedi u upravama i da se uprave trebaju imenovati na temelju javnog natječaja. Iznimno je važno da u nadzornim odborima sjede stručni i kompetentni ljudi, a ne ljudi postavljeni po političkoj liniji jer to je način za političku korupciju i to je način kako se stvari ne rješavaju. 70 milijardi kuna u tim poduzećima, njima se mogu pribrojiti poduzeća ispod kojih je udio vlasništvo države ispod 25% i nedavno je predstavljen program Vladinih mjera za spas gospodarstva, koji dolazi nakon 11 mjeseci, 10 mjeseci nakon što je premijerka Kosor preuzela predsjedavanje Vladom, opet jako dug period i opet jako kasno, i opet na žalost samo na slide show a ne na konkretne prijedloge koji dolaze u ovaj Sabor. Od tih mjera niti jedna mjera nije usmjerena na stvaranje nove vrijednosti nego na poreznu redistribuciju, na određene uštede ali nama fali mjera usmjerena na stvaranje nove vrijednosti. Jer ako Hrvatsko gospodarstvo ne naraste mi nećemo imati što oporezivati. Jedemo sami svoje tkivo i to je ono što brine, s tim da ove mjere koje su usmjerene na poreznu redistribuciju trebalo napraviti prekjučer, čak ni ne jučer, a pogotovo ne danas ili sutra. Stoga imamo razloga za zabrinutost, nemamo razloga niti za euforiju nit za optimizam kada su te mjere u pitanju, a pogotovo nemamo razloga za euforiju i optimizam kada je u pitanju prodaja državnih udjela u poduzećima kojima je taj državni udio manji od 25%. Kada vi prodajete sa jednom takvom mjerom državni udio u poduzećima onda morate znati u što ćete usmjeriti taj novac, morate imati konkretan plan u što se usmjerava novac od prodaje državnog udjela u tom poduzeću. NO, to u tom planu nije naznačeno, gdje bi to trebalo usmjeriti, ili jednostavno samo u državni proračun programski da se iservisiraju tekuće obveze odnosno da se pokrpaju rupe koje tamo jesu i rastu. I to je razlika u konceptu, razlika u onom što mi želimo napraviti i što želimo da bude odgovorno upravljanje u državnim poduzećima, a to moram vas još jedanput podsjetiti ste odbili ne prihvaćanjem zaključaka interpelacije, a to su zaključci koji pozivaju na pristojnost, oni nisu radikalni oni su jednostavno želja da državna poduzeća podastru svoje planove poslovanja u iduće 3 godine kao odgovorne tvrtke, i da se iz njih vidi analiza rada nadzornih odbora i to ste odbili i mi u Klubu SDP-a ne vidimo za to niti jedan valjan razlog. Hvala.
Hvala. Jedan ispravak gospodin Dragan KOvačević.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Naime, ispravio bih netočan navod kolege koji je konstatirao da je Fond za razvoj gospodarstva propali projekt. Mislim da je to apsolutno nestručno, nekompetentno tvrditi za mjere kojima je tek prije nekoliko danas išao treći krug natječaja, koje su usmjerene i na tekuću likvidnost i na reprogram dugova i nove investicije i očekivati nekakve efekte preko noći. Dakle, tu se ne može jednostavno ignorirati činjenica da je minimalno 60-tak milijardi kuna biti ubrizgano u gospodarstvo i ovaj drugi dio koji ste kazali da program gospodarskog oporavka ništa ne donosi za gospodarstvo. Pa gledajte imate barem dva podnaslova, a to je financije, gospodarstvo i onaj može i reći znanosti gdje je na 10-tke vrlo konkretnih mjera propisano koje će omogućiti razvoj gospodarstva ali i stvoriti kvalitetniji okvir za poslovanje gospodarskih subjekata.
Hvala. Sada ćemo prekinuti raspravu, jer je prekinut i televizijski prijenos. Nastavit ćemo u 15. sati sa raspravom o izlaganju zastupnika gospodina Davora HUške na ovu temu. Nakon 15 sati, nakon završetka ove rasprave ide rasprava o prijedlogu kandidata za izbor člana Državnog sudbenog vijeća iz reda sveučilišnih profesora znanosti, pa Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju itd. Možda bi danas se još uspjelo zaključiti sa točkom 12. pročišćenog dnevnog reda a sutra bi imali samo glasovanje u 11 sati o raspravljenim točkama dnevnog reda. U 11 sati.
Kolegice i kolege, predlažem da nastavimo sa popodnevnim radom. U tijeku je pojedinačna rasprava. Najavljen je bio Davor Huška, on je odustao od rasprave, drugih prijava nema. Prema tome zaključujem i pojedinačnu raspravu. Predstavnici predlagatelja ništa. Prema tome zaključujem i raspravu po ovoj točki. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na prijedlog Odluke o izmjeni Odluke o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje prijedlog Odluke o izmjeni Odluke o popisu trgovačkih društava od posebnog državnog interesa. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je ova odluka donešena većinom glasova, 124 glasa za, ništa protiv i 1 suzdržan.
I prelazimo na točku 7. dnevnoga reda, a to je - Prijedlog kandidata za izbor člana Državnog sudbenog vijeća iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti Predlagatelj je Odbor za pravosuđe. Odbor za pravosuđe je dostavilo prijedlog na temelju čl. 34. Zakona o Državnom sudbenom vijeću. Materijale ste primili poštom. Predstavnik predlagatelja, dodatno obrazloženje? Nema. Prijavljenih za raspravu nema? Ako nema prijavljenih za raspravu onda zaključujem i ovu točku dnevnoga reda. Budući da je predloženo više kandidata provest će se tajno glasovanje sukladno čl. 231. Poslovnika. Taj članak određuje da se tajno glasanje provede u pravilu kod izbora, odnosno imenovanja u slučaju kada je broj predloženih kandidata veći od broja koji se bira, odnosno imenuje. Glasovat će se sutra kao što je najavljeno, znači oko 11 sati.
I prelazimo na prijedlog kandidata za izbor člana Državnog sudbenog vijeća iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti. Predlagatelj Odbor za pravosuđe, budući da je predloženo više kandidata provest će se sukladno članku 231. Poslovnika tajno glasovanje. Gospođe i gospodo predlažem da mi tri zastupnika pomaže kod provođenja i predlažem Emil Tomljanović, Sonja Šimunović i Marijana Petir. Otvaram raspravu. Nema rasprave. Da li se slažemo? Slažemo se, dobro. Određujem stanku od 45 minuta, to znači u 12 i 50, a možda i prije. Dakle u 12 i 45. Dobro, evo, rezultat glasovanja za člana Državnog sudbenog vijeća iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti. Objavljujem da je od ukupno 153 zastupnika glasačke listiće primilo 111 zastupnika za člana Državnog sudbenog vijeća iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti glasovalo je 111 zastupnika, nevažećih ... kako je ovaj 111 pa još jedan? Aha, nevažećih od ovih 111 je bio 1. Profesor doktor Boris Bukljaš je dobio 98 glasova, profesor doktor Alan Uzelac 10, profesor doktor Petar Veić 2. Proglašavam da je za člana Državnog sudbenog vijeća iz reda sveučilišnih profesora pravnih znanosti izabran profesor doktor Boris Bukljaš. Čestitam novom članu Državnog sudbenog vijeća na izboru i želim mu uspjeh u radu. Ovo je izvješće popisala gospođa Sonja šimunović, gospođa Marijana Petir i gospodin Emil Tomljanović. Zaključujem sjednicu, a o slijedećoj sjednici će zastupnici biti na vrijeme obaviješteni. Želim da se ugodno osjećate i da provedete ovo vrijeme u aktivnom odmaranju. Evo. Hvala lijepa.
Prelazimo zatim dalje na 8. točku dnevnoga reda, to je - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.br. 530 Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Prilikom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku sukladno čl. 159. Poslovnika, hitni postupak, prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnijeti do kraja rasprave sukladno čl. 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Izvješća sa sjednice odbora smo primili na sjednici. Amandmane je podnio Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj i Odbor za zakonodavstvo. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Da. Državni tajnik Josip Kraljičković. Izvolite tajniče.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane saborske zastupnice, poštovani saborski zastupnici dopustite da ukratko obrazložim prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju. Zbog gospodarske situacije čiji su negativni učinci se značajno odrazili na sektor poljoprivrede, ali i ribarstva, pristupili smo izradi izmjene i dopune Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnome razvoju. Najvažnija izmjena u ovome zakonu odnosi se na povećanje iznosa primitaka izravnih plaćanja iznad kojih su nositelji obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava obvezni upisati se u Registar obveznika poreza na dohodak. Predložen je jedinstveni prag od 24 tisuće kuna primitaka od izravnih plaćanja iznad kojeg je obavezan upis u Registar poreznih obveznika. Taj će se prag primjenjivati od ove 2010. godine. U postojećem su zakonu bila 2 praga, za razliku 2010. i 2011., držimo da je ovo puno prihvatljiviji prijedlog i sa stajališta provedbe, a i sa stajališta samih poljoprivrednika. Druga promjena se odnosi na područje poticaja u ribarstvu. Zbog odvajanja strukturnih potpora u ribarstvu od ostalih poljoprivrednih potpora trebalo je jasno utvrditi što će biti s dosadašnjim poticajima u ribarstvu? Naša je namjera da se ove potpore završe do ulaska u EU što smo jasno istakli u izmjenama ovoga zakona. Dakle, proizvodni će se poticaji u morskom i slatkovodnom ribarstvu primjenjivati još najmanje ove i iduće 2011. godine. Istodobno će se postupno razvijati sustav strukturnih potpora što je osnovni način poticanja ovoga sektora kada uđemo u EU. Okvir za te potpore smo već donijeli usvajanjem Zakona o strukturnim potporama u ribarstvu u prosincu prošle godine. Održavanje postojećeg modela proizvodnih poticaja u ribarstvu doprinijeti ćemo opstojnosti poslovnih subjekata u našem ribarskom sektoru koji već godinama ostvaruju veći izvoz od uvoza i time potvrđuju svoju važnost. Naime, ni ovi naši proizvođači također nisu pošteđeni učinaka globalne gospodarske krize i prijevremeno ukidanje ovih poticaja nije bila opcija koju bismo prihvatili. Međutim, vodili smo računa da se i na proizvodne poticaje u ribarstvu moraju primjenjivati odredbe financijske discipline, slično kao i na ovu vrstu poticaja u poljoprivredi. U tome smislu preciznije je određeno da se sredstva za proizvodne poticaje u ribarstvu trebaju također usklađivati sa raspoloživim poticajima u proračunu. To znači da su iznosi koje i nadalje zadržavamo u zakonu na svim stavkama, zapravo najviši iznosi koji mogu biti isplaćeni u skladu s raspoloživim proračunom. Od ostalih izmjena ističem da su one tehničke prirode, pretežno. Koje omogućavaju raspodjelu sredstava prikupljenih modulacijom na sve vrste državne potpore u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Također, jasnije je potpisivanje načina obračuna prava na izravna plaćanja kao i usklađivanje uvjeta za ostvarivanje prava na izravna plaćanja u ekološkoj proizvodnji sa Zakonom o ekološkoj proizvodnji poljoprivrednih prehrambenih proizvoda. Odmah mogu u uvodu također reći da kao predlagač u ime Vlade RH prihvaćamo predložene amandmane od Odbora za zakonodavstvo i Odbora za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj. Zahvaljujem se.
Hvala lijepo državnom tajniku. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Dragica? Kolegica Zgrebec u ime Odbora za poljoprivredu. Izvolite kolegice.
Hvala gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj raspravio je na sjednici održanoj 21. i 23. travnja prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i ruralnom razvoju i to kao matično radno tijelo. U raspravi su sudjelovali predstavnici HGK-a, HOK-a, Hrvatske poljoprivredne komore i HUP-a. ocijenjen je pozitivnim prijedlog da se poticaji u ribarstvu zadrže u dosadašnjem obliku do stupanja RH u punopravno članstvo EU. Također, u cilju očuvanja stabilnosti poslovanja malih obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava podržan je prijedlog da se obveze o upisu u Registar obveznika poreza na dohodak propiše za ona obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja u prethodnoj godini su ostvarila 24 tisuće kuna primitaka po osnovi izravnih ulaganja. U dosadašnjim odredbama Zakona taj iznos je za 2010. godinu trebao iznositi 12 tisuća, a iza toga 7200 kuna. Dobrim je ocijenjeno i povećanje praga za obračun modulacije sa 36 na 100 tisuća što je bilo obuhvaćeno prethodnim izmjenama i dopunama Zakona. U raspravi su iznesene konkretne primjedbe. U članku 2. stavku 5. alineja 10. izneseno je mišljenje da bi bilo potrebno jasnije definirati poticaje za komercijalnu i ekološku proizvodnju ribljih proizvoda iz 4. skupine, te da je u tom smislu potrebno amandmanom intervenirati u tekst prijedloga zakona. Izraženo je nezadovoljstvo što se člankom 5. mijenja u članku 18. vezano uz članak 18. stavak 4. do sada važećeg Zakona, tom izmjenom sredstva prikupljena modulacijom neće se više koristiti za financiranje mjera ruralnog razvoja već se mogu koristiti za financiranje državnih potpora u poljoprivredi u tekućoj godini. Imajući u vidu nužno stalno poboljšanja konkurentnosti poljoprivrednog sektora a o čemu najbolje rezultate postižu za sada samo velika poduzeća izneseno je mišljenje da sustav modulacije ne bi trebao biti na njihovu štetu. Predstavnik predlagatelja je podsjetio da je do sada samo 5% od ukupnog broja korisnika potpore dobivalo više od 57% sveukupnih potpora po osnovi izravnih plaćanja. Imajući u vidu važnost apsorpcijske sposobnosti u skladu s tim mogućnost da se djelotvorno i na odgovarajući način iskoriste financijska sredstva Europske unije u sklopu provedbe pretpristupnih fondova, konkretno SAPARD-a odnosno IPARD programa izraženo je mišljenje da je Republika Hrvatska imala znatno manje vremena za pripremu SAPARD programa od ostalih tranzicijskih zemalja i nakon provedene rasprave Odbor je odlučio većinom glasova da predloži Hrvatskom saboru da donese Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori, poljoprivredi i ruralnom razvoju uz sljedeći amandman: „U članku 2. dodatnom stavku 5. podstavku 10. mijenja se i glasi: Riblje proizvode 4. skupine, smrznuti riblji proizvodi u ambalaži s potrebnom deklaracijom, prema vrsti proizvoda pakiranje u pojedinačnim ambalažama do maksimalno 10 kg za domaće tržište ili za izvoz neograničene količine a koje su namijenjene ljudskoj prehrani“ i obrazloženje kao što je bilo u tekstu rasprave. Hvala lijepa.
Hvala lijepo uvaženoj kolegici Zgrebec. Odbor za zakonodavstvo? Nema. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. Prvi se javio uvaženi kolega zastupnik Zlatko KOračević u ime Kluba HNS-a.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Tema potpora poljoprivredi i ruralnom razvoju je već u zadnjih imali smo osnovni Zakon prošle godine u 6. mjesecu, pa izmjene u 12. mjesecu, pa izmjene sada u 4. mjesecu, očito je da ubrzano pokušavamo odraditi ono što nismo odradili davno prije. Sigurno da sve te aktivnosti i ne samo ove na temu potpora nego čitav sklop zakona koji su vezani na poljoprivrednu proizvodnju i na ribarstvo su u svrhu ubrzanog usklađivanja, ubrzanog jer na vremenu smo prilično puno izgubili, da se ne vraćamo na ukupnu štetu i stanje poljoprivrede, utrošena sredstva državnog proračuna, učinak tih sredstva pri čemu je također puno riječi potrošeno, međutim, za sve naše sumještane za sve naše građane koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom i dalje je situacija da se ispravim preciznije za veći dio i dalje je situacija kritična za razliku od nekih koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom ili se bave poljoprivrednom proizvodnjom kao dodatnom djelatnošću je ta priča upravo zahvaljujući potporama i nesređenom sustavu potpora je izuzetno dohodovna, praktički može se reći kruh bez motike. Međutim, ponavljam puno riječi o tome potrošeno, nemam namjeru to ponavljati jer i to što smo progovorili nije imalo snažniji utjecaj i znatniji utjecaj da se stvari u tom području promijene. Sama reforma državnih potpora u poljoprivredi nije nam važna, makar je potrebna, nije nam toliko važna zbog usklađivanja s Europskom unijom, ona nam je daleko važnija zbog preživljavanja i napretka Hrvatske poljoprivrede i pripreme Hrvatske poljoprivrede za sve ono što ih čeka vrlo skoro, što ih čeka ulaskom u Europsku uniju, a da li smo i koliko smo ih pripremili govori činjenica da mi praktički u 7 mjeseci jednu te istu temu, stalno sa nekoliko izmjena članaka prilagođavamo nečemu. Konkretno ovim izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju mijenjaju se dvije ključne stvari. A to je prvo da se malim obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima da jedno prijelazno razdoblje u sustav naplate poreza na dohodak i nešto što smo mi u 12. mjesecu vrlo jasno prigovorili da ono ograničenje od 7 tisuća kuna, će stvoriti dodatni trošak malim poljoprivrednim proizvođačima i da to treba dići na iznos koji je sada ovim zakonom verificiran. To smo predlagali, to smo moli u 12. mjesecu vrlo elegantno mogli riješiti jednim amandmanom i sigurno da u ovih 4 mjeseca svi ti naši poljoprivredni proizvođači ne bi bili u situaciji u kojoj su danas, a danas im omogućavamo nešto na što smo prigovarali. Vjerojatno je razlog u tome što smo mi u oporbi vidjeli taj problem, pa zato ta priča nije prošla, što generalno nije dobro. Dalje, normalno sektor ribarstva. Sama činjenica da smo nedavno donijeli Zakon o morskom ribarstvu i zbog neusklađenosti sa ovim izmjenama o dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i ruralnom razvoju moramo te stvari uskladiti. I sada dolazimo, po meni jedne vrlo bitne stvari, koju treba reći, a to je naime Poslovnikom Vlade Republike Hrvatske, to je članak 27a. je propisano da prilikom predlaganja zakona i ostalih akata koji su u ingerenciji Vlade, da je potrebno napraviti i procjenu učinka tog zakonskog prijedloga, te odluke procjenu učinka, ne samo financijske mi to dobivamo redovno u svim prijedlozima Vlade koji nam dolaze u saborsku raspravu, dobijamo procjenu učinka na proračun, na financije. Ali u Poslovniku rada Vlada iz 2007. godine piše da Vlada mora napraviti procjenu učinka na gospodarstvo da mora napraviti procjenu socijalnih učinaka, da mora napraviti procjenu ekoloških učinaka. Ja vas pitam, da li u jednom zakonu do sada osim procjene financijskih učinaka, da li smo imali procjenu učinka na gospodarstvo u bilo kojem zakonu do sada? Prijedlogu zakona koji je vezan za područje poljoprivrede. Da li smo imali od Vlade procjenu učinka na poljoprivrednu proizvodnju zakonskim prijedlogom koji je upućen u saborsku proceduru? Nismo imali. Mislim da ta sama činjenica govori puno o radu Vlade, o procjeni Vlade kada donosi pojedine zakonske prijedloge, zakonske prijedloge koji konkretno u ovom slučaju i ovim zakonom u značajnoj mjeri definiraju mogućnost i šansu poljoprivrednih proizvođača. I da je tu procjenu učinka Vlada napravila kod osnovnog zakona o državnim potporama o kojem smo raspravljali u 6. mjesecu prošle godine, a koji je bio u funkciji priprema okvira za poljoprivrednu proizvodnju do ulaska u Europsku uniju u funkciji priprema koje su propuštene usklađivanja sa zajedničkom europskom poljoprivrednom politikom, da smo to imali sigurno danas ne bi raspravljali i ovom prijedlogu zakona. Bi možda, ali sasvim sigurno ono što je dosadašnjim zakonskim prijedlozima našoj poljoprivrednoj proizvodnji stvorilo problem, bez obzira što im je stvorilo jednu situaciju da bez obzira koliko se oni trudili koliko oni radili na svojoj poljoprivrednoj proizvodnji s tom poljoprivrednoj proizvodnji su u minusu, neodržive. I tu je sada naša odgovornost. Mi iz oporbe tu odgovornost shvaćamo, evo na primjeru visine da li 7 tisuća ili 24 tisuće o čemu smo govorili u 12. mjesecu. I zaključno, mi u klubu Hrvatske narodne stranke podržat ćemo ovaj prijedlog izmjena i dopuna Zakona o državnoj potpori u poljoprivredni i ruralnom razvoju s Konačnim prijedlogom zakona. Međutim, isto tako upozoravamo da li će to ovim provedbom najavljenih Vladinih mjera da li će i u području poljoprivrede adekvatna odgovornost prema poljoprivrednim proizvođačima uslijediti? Želimo vjerovati. Međutim vrijem pred nama će to ubrzo pokazati. I želimo upozoriti na još jednu nešto što smatramo da je prostor, da je mogućnost posebno za mala poljoprivredna gospodarstva, to je prostor ruralnog razvoja. Da li imam donešenu strategiju ruralnog razvoja, da li je usklađena sa europskom politikom, da li usklađena sa potencijalom koje se otvara u europskim sredstvima u trenutku kada uđemo u Europsku uniju? Sredstva iz tzv. modulacije bila su predviđena za ruralni razvoj. Mi sada uzimamo iz ruralnog razvoja i usmjeravamo u ukupnu kasu da pokrijemo one minuse koji su stvoreni neodgovornim obećanjima poljoprivrednim proizvođačima, radi smirivanja njihovog potpuno opravdanog revolta. Prema tome, gospodine državni tajniče, mislim da ovom Hrvatskom saboru bi trebalo dati informaciju kada će biti strategija o ruralnom razvoju, gdje smo mi u ruralnom razvoju? Ako mi u HRvatskom saboru nemamo tu informaciju, ja vas pitam kakvu informaciju imaju naši građani, posebno na ruralnim područjima, a posebno vezano na mogućnost financiranja ruralnog razvoja u vremenu pred nama? Ili smo još uvijek vezani na velike sustave i sisteme i na velike potrošače, dosadašnje potrošače svih potpora u poljoprivrednoj proizvodnji? Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegi Koračeviću. S nama su studenti sociologije Filozofskog fakultete. A naša kolegica je njihova profesorica i ponosna na to što su tu. Ja ih pozdravljam. A mi nastavljamo sa raspravom. U ime kluba SDSS-a uvaženi kolega zastupnik Mile Horvat. Izvolite kolege.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pozdravljam državnog tajnika sa suradnicom. Dakle, prijedlog izmjene i dopune Zakona o potpori u poljoprivrednoj proizvodnji je očito jedna neiscrpna tema jer mi otprilike svakih 6 mjeseci otvaramo tu temu i svakih 6 mjeseci pokušavamo regulirati nešto što očito će nam u budućnosti biti sve teže riješiti, sve teže i teže regulirati na nekakvo opće zadovoljstvo. Sam prijedlog izmjene ovog zakona kojeg ste ovdje predložili, a koji se odnosi na sektor ribarstva i poticaja u ribarstvu i sređivanja stanja u ribarstvu mi u potpunosti podržavamo jer mi smo potpuno zadovoljni i smatramo logičnim ovo objašnjenje koje ste vi u uvodnom dijelu dali. Ja bih volio kada sve te mjere koje ministarstvo ulaže i u ovaj sektor i u druge sektore, a sad govorimo o ribarstvu doprinijele tome da se bar približno vratimo u ribarstvo na onu količinu proizvodnje koju smo imali prije rata, pa onda ja tad vjerojatno danas u Baranji kad bih htio pojesti jedan dobar fisch ne bih morao to raditi od šarana koji se uvozi iz Mađarske. To je jedna praktična stvar, a definitivno je to tako da mi na onom prostoru nemamo nekakvo kvalitetno uzgajalište slatkovodne ribe. Međutim, na ovu raspravu me potaklo nešto drugo. Potaklo me je pitanje i odgovor koji smo jučer dobili na naše zastupničke klupe, a pitanje je postavila kolegica Petir. Odnosi se isto na kategoriju poticaja u poljoprivredi i ona je pitala činjenicu da potpore iz državnog proračuna dobivaju i uvoznici poljoprivrednih proizvoda. Dakle, uvoznici poljoprivrednih proizvoda pa je ona tu tad i prehrambenih proizvoda, pa je ona tad konstatirala pa ispada, citiram "da Hrvatska potiče uvoz na vlastitu štetu". Svakako da ovo otvara, ova konstatacija otvara niz pitanja i o ukupnom stanju u agraru, a otvara i niz pitanja vezanih za kategoriju poticaja. U svom odgovoru Vlada je kompetentno odgovorila, pa je rekla između ostaloga da bi ukidanje ili smanjivanje prava na potporu uvoznicima poljoprivrednih proizvoda predstavljalo kompleksno pitanje prvo. A drugo da bi to ograničavalo, to ograničenje na potporu bi isključivalo uvoznike poljoprivredno-prehrambenih proizvoda i moglo bi se tumačiti kao mjera kojom se narušava načelo jednakog tretmana, slobode tržišnog natjecanja, nediskriminacije itd. itd. I u drugom dijelu odgovora daje ovakvu činjenicu, Vlada kaže da je prošle godine u apsolutnim iznosima izvezeno poljoprivrednih proizvoda u vrijednosti od 984 milijuna eura, a uvezeno milijarda i 600 milijuna eura. Znači, postoji jedan debalans na štetu uvoza u iznosu od 633 milijuna eura. Svaki komentar na ovu temu bi na neki način bio izmišljen, ali je ono u svakom slučaju otvorilo prostor da se raspravlja i o poticajima, o učinkovitosti poticaja svih vrsta. Dakle, o svemu onome što je država ovih proteklih 10 godina iz svog proračuna uložila i transferirala u razvoj agrara. Prvo, ja ću tako reći nekakvo svoje viđenje te problematike, pa ću reći ovako. Prvo, mislimo da je država do sada sa sistemom poticaja i takvom vrstom politike prema proizvođačima napravila dobar posao, jer su na onom prostoru Istočne Slavonije i Baranje podignute stotine i stotine hektara prvo nasada tako da je recimo moja županija Osječko-baranjska županija time postala najšljivarskija županija. Najviše hektara šljive je podignuto u Republici Hrvatskoj upravo u zadnjih pet godina u Republici Hrvatskoj. Podignuto je stotine vinograda, plastenika. Imamo podignutih i u privatnom aranžmanu, dakle manjih posjednika, puno muznih krava po nekakvim zadnjim europskim tehnologijama. Nesreća je što su ti ljudi da bi podigli te farme morali cijelu svoju cjelokupnu imovinu založiti pod hipoteku. Istina je tu isto tako da smo mogli voditi malo veću kontrolu u sortimentu. Dakle, sadilo se uglavnom i nešto što ne priliči onom podneblju i nešto što bi sutra moglo imati i problema u tržišnom plasmanu. Ali je činjenica da su se ljudi kad su ulazili u ovaj posao pozivali i vjerovali su u nekakvu stabilnost koju im je zakonska odredba o trajnosti poticaja garantirala, garantirala nekakav realni prihod svake godine po kategoriji poticaja i oni su po tom osnovu ušli u velika zaduženja, možda po nečijoj procjeni nerealna, možda je ta mehanizacija i preskupa i neekonomična itd. Ali je činjenica da je to urađeno vjerujući u zakonsku odredbu koja je rekla i garantirala, dakle ne kao nekakva odluka Vlade koja se može mijenjati ili nekakvog administrativnog organa, nego kao najviši akt ove države, odnosno ovoga Sabora je definiran sistem poticaja i potpora. I to je bio jedan od ključnih razloga zašto su se ljudi odlučili ući u nekakve vlastite rizike i ući u tako visoke kredite. Tako je stvoreno kao što smo jednom i konstatirali negdje oko 170000 OPG-a. Ako uzmemo da je svaki OPG ili prosječni OPG ima tri člana porodice, možda i četiri, a netko i više. Dakle, nekakav prosjek četiri vidimo da je tad za tu djelatnost agrara vezano otprilike pola milijuna stanovnika Republike Hrvatske. To je jedan veliki broj ljudi i ako je što dobro urađeno, onda je urađeno da je osnivanjem tih OPG-a se apsorbirao vrlo veliki broj nezaposlenih ljudi koji su ostali bez posla zbog transformacije, odnosno privatizacije bivših društvenih poduzeća zbog ukidanja zadruga, otkupnih stanica itd. Prema tome, ako je šta dobro urađeno urađeno je takvom politikom poticaja do sad to što su se podigli hektari nasada, što smo formirali jedan solidan katastar za ulazak u Europsku uniju iako smo to mogli produžiti još ove dvije godine pa ga kvalitetnije povećati. Ali ne znam zašto nismo. I što su ljudi se angažirali u sistemu OPG-a, naučili su, ušli su u sustav PDV-a, postali su na neki način nekakvi mali biznismeni. Danas imamo situaciju koja nije ni malo obećavajuća. Dakle, polazeći od toga konstatiramo da se smanjuju se poticaji osnovnim kategorijama, a to su osnovni primarnim proizvođačima. I to što se smanjilo pitanje je kako će se isplatiti. Ostaju potpore otkupljivačima što smatram u nekim slučajevima prilično nelogično. Konkretno, rekao sam a reći ću još jedanput ako u cijeloj Slavoniji ima svega dvije hladnjače za otkup voća po nekakvim ULO standardima, ULO hladnjače po europskim standardima, onda je sasvim normalno da su oni monopolisti i da oni biraju od koga će otkupiti, od koga neće otkupiti, čiju će robu skladištiti, čiju neće. I takvi monopolisti još na to sve od države dobiju nekakvu subvenciju od 80 lipa po kilogramu jabuke. Dakle, jabuka je garantirana cijena 2 i pol kune. Od tih 2 i pol država im daje 80 lipa za otkup, a onda oni tu robu klasiraju, pa obično u većini slučajeva to plate kao drugu klasu ispod kunu i pol. Dakle, otvoren je prostor za manipulaciju od tim otkupljivačima iz prostog razloga što su monopolisti jer su jedini. I to se dešava i to je vrlo destimulativno. I na prostoru odakle ja dolazim mnogo ljudi je razočarano ovakvom jednom politikom i dovodi se u pitanje više, mnogi su u dilemi da li da se bave tom proizvodnjom ili da se ne bave. Danas imamo, kao što smo i rekli, kao što je Vlada priznala i kategoriju poticaja uvoznicima. Ni to mi baš nije previše logično, ni previše jasno. Ako imamo dovoljno svoje proizvodnje neoliberalizam i neoliberalno tržište ne pretpostavlja poticanje uvoza. To je neko čudno poticanje. Ali je činjenica da je rezultat toga to da se domaća roba ne otkupljuje, da na policama imamo čileansko vino, da imamo kineski luk, da imamo, ne znam što sve nemamo. Svi to dobro znamo. A istovremeno se kod nas voće baca, zaorava se, ljudi imaju problem sa otkupom stoke. Jedino što na neki način funkcionira to je otkup mlijeka. U tom cijelom segmentu te poljoprivredne proizvodnje. Dakle, ja govorim nekakva iskustva sa prostora iz kojega ja dolazim. Dakle, sve skupa nameće se nekakav zaključak da je takva jedna proizvodnja u kojoj je država strašno puno uložila živih sredstava tokom ovih 10 godina, sad na kraju postala na neki način taoc uvozničkih lobija ili nekakvih monopolista, kako monopolista u koncesiji tako i u uvozu tako monopolista u prodaji. I treća stvar o kojoj bih nešto rekao jeste kategorija koncesija zemljišta o kojoj nismo pričali. Nema puno veze s ovim, ali u kontekstu svih ovih dešavanja ja mislim da je treba prokomentirati jer se dešava da u prostoru istočne Slavonije i Baranje je koncesija davana na 30-ak godina i da cijena koncesije po hektaru danas iznosi 260 kuna. To je uglavnom poljoprivredni kraj i općine, da ne nabrajam koje sad, prihod od koncesije je njihov osnovni prihod. I ukoliko vi sad, danas plaćate kao individualni seljak, pojedinac, ste primorani da po 120 ili 150 eura plaćate hektar zakupa godišnje, a koncesionaru je država dala pravo da 17 hiljada hektara u jednoj općini uzme po 260 kuna po hektaru na 30 godina. Ja postavljam jedno matematičko pitanje, za koliko sredstava je proračun te općine zakinut tokom ovih godina? Odnosno, koliko bi infrastrukturnih stvari u toj općini se moglo napraviti? Koliko bi se kvalitet života mogao poboljšati da je korigovana ta cijena koncesije u skladu sa svim troškovima kao što se i korigiraju troškovi našeg života? A onda ćemo sutra razgovarati o nerentabilnosti, nesolventnosti nekakvih jedinica lokalne samouprave pa ćemo reći zato što nemate prihod, ne ostvarujete prihod, mi ćemo vas ukinuti. A da bude još na to veća tragedija i to malo koncesijskih prihoda se ne plaćaju ažurno nego se prenose čak i u drugu godinu pa se iskazuju po završnim računima problemi itd. Prema tome, ako mi imamo sad činjenicu da imamo tako niske koncesije, jeftine koncesije, ako imamo činjenicu da imamo poticaje na proizvodnju, poticaje na otkup, poticaje na uvoz pa smo jedno vrijeme imali kapitalna ulaganja do 40% povrat kapitala na velike investicije, a znamo tko je mogao koristiti velike investicije. Nije sigurno seljak koji je prezadužen zbog nekakvih osnovnih stvari mogao ući u velike investicije pa ostvarit povrat velikih kapitalnih ulaganja nego su to uradili veliki sistemi, a imamo uz to negativnu bilancu roba, onda jednostavno možemo postavit pitanje na kojoj poziciji i u kojem kontekstu se nalazi naše selo danas pred ulaskom u EU i pred još oštrija pravila i europskoga tržišta i prodaja roba, otkupa roba i po još suroviji tretman u pogledu ovog što mi danas radimo, a to su poticaji itd. Prema tome, ovo je nešto što sam ja imao potrebu da kažem jer sam to smatrao da je to jedan presjek stanja i način egzistencije ili neegzistencije naših seljaka. Bojim se da selo dolazi u sve veću krizu i da ćemo sutra ovaj problem imati kao puno veći problem. Potpuno se slažem sa prethodnikom da smo trebali definirati kao strateške dokumente već dosad i regionalni razvoj i ruralni razvoj, a ne znam vjerojatno ćemo to do kraja godine uraditi. Možda će se tad i neke dileme iz ovog svega i neke anomalije iz ovog svega ispraviti. U svakom slučaju mi ćemo ovaj prijedlog teksta podržati. Hvala.
Hvala lijepo. U ime kluba HDZ-a uvaženi kolega zastupnik Krešo Filipović. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Evo pred nama se nalazi prijedlog izmjena i dopuna Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i ruralnom razvoju kojeg je ovaj Visoki dom usvojio prije 10-ak mjeseci ili točnije 3. srpnja 2009. godine. Naravno potrebno je reći i to da kako su u međuvremenu, odnosno u prvoj polovini prosinca 2009. godine već donesene jedne izmjene i dopune ovoga zakona. Odmah na početku ove svoje rasprave želim reći kako ćemo mi iz Kluba zastupnika HDZ-a podržati prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju kao što smo to napose učinili i u srpnju prošle godine prilikom donošenja potpuno novog zakona, odnosno osnovnog zakona, ali i u prosincu prilikom donošenja njegovih prvih izmjena i dopuna. Za predložene izmjene i dopune Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju karakteristična je, kao što je to bio slučaj i kod prvih izmjena i dopuna, činjenica kako se njime ne predviđaju nikakve značajnije promjene koje bi značile daljnju prilagodbu našega sustava potpora onome u EU nego se radi o nekoliko izmjena i dopuna kojima se, rekao bih, prvenstveno pokušavamo prilagoditi trenutnoj i još uvijek teškoj gospodarskoj situaciji u našem društvu. Dakle, osnovni cilj jednih i drugih izmjena i dopuna može se svesti na pokušaj ublažavanja posljedica trenutnih nedaća koje bi mogli najteže pogoditi mala, uglavnom obiteljska, poljoprivredna gospodarstva i sektor ribarstva te na preciznije, jasnije i kvalitetnije određenje pojedinih odredbi samoga osnovnoga zakona. Ali o tome nešto više malo kasnije. S obzirom na činjenicu o kojoj sam govorio maloprije da se ne radi o nekakvim suštinskim izmjenama i dopunama zakona koji znače daljnju reformu i prilagodbu prema sustavu potpora koji se primjenjuje u EU i s obzirom na tu činjenicu da reforma sustava potpora u RH nije počela jučer nego ona traje već duži niz godina mislim da je potrebno nekoliko rečenica reći o razvoju sustava potpora u RH. Naime, Zakon o državnoj potpori u poljoprivredi i ribarstvu i šumarstvu kojem je prethodio Zakon o poljoprivredi donesen još 2002. godine. Spomenuti zakoni tada su predstavljali značajan zaokret u poljoprivrednoj politici Republike Hrvatske a nedugo zatim uspostavljeni sustav potpora koji se praktično primjenjivao do sredine prošle godine bio je značajno transparentniji te iz godine u godinu značajno financijski izdašniji u odnosu na sve prethodne sustavu. Od toga trenutka potpore uistinu postaju jedna od ključnih mehanizama poljoprivredne politike u Republici Hrvatskoj, s obzirom da je već tada zauzet stav da je potrebno u potpunosti razdvojiti ove komercijalne potpore, znači ove koje su namijenjene povećanju proizvodnje i strukturiranju gospodarstva od onih nekomercijalnih odnosno onih dohodovnih potpora koje su namijene onim nekomercijalnim poljoprivrednim gospodarstvima. Tada je ujedno stvorena i pretpostavka za početak strukturnih reformi Hrvatske poljoprivrede kroz model kapitalnih potpora, te potpora ruralnom razvoju koje su s vremenom unapređivane kako u kvantitativnom tako i u kvalitativnom smislu. Ovdje posebno želimo naglasiti 2004. godinu kada su doneseni operativni programi razvoja govedarske proizvodnje te operativni programi podizanja višegodišnjih nasada. Mislim da je kolega Mile o tome nešto govorio da su u postupku tih operativnih programa u posljednjih godina ipak postignuti značajni rezultati kada je u pitanju Hrvatska poljoprivreda. Dakle, ovakav pristup posljednjih godina kada je znatno više novca odlazilo u opremanje i tehnički tehnološko unapređenje proizvodnje, te kroz operativne programe za povećanje obima poljoprivredne proizvodnje, zasigurno je značajno pridonijelo strukturnim reformama Hrvatske poljoprivrede, dakako samim time i podizanju ukupne konkurentnosti Hrvatskih poljoprivrednika. Dakle, iz ovog se jasno može razlučiti kako je stav Hrvatske demokratske zajednice za razliku od nekih kolega da ipak u posljednjim godinama ukupni sustav potpora koji je funkcionira ipak polučio značajne rezultate u Hrvatskoj poljoprivredi i po pitanju obima proizvodnje ali i po pitanju kvalitetnijeg strukturiranja poljoprivrednih gospodarstava. Smatramo potrebnim posebno istaknuti problem kada je u pitanju politika potpora u poljoprivredi s kojom su se baš kao i danas Republika Hrvatska, suočavale sve zemlje bivše pristupnice Europskoj uniji, a koje se odnose na taj jedan raskorak u kojem su se nalazile prilikom pristupanja Uniji. Naime, dok Europska unija ima veliki problem sa suficitom u poljoprivrednoj proizvodnji zbog kojega kroz reformu sustava potpora teži ka smanjenju proizvodnje i proizvodnih potpora uvođenja šeme jedinstvenog plaćanja po gospodarstvu uz istodobno očuvanje održivosti poljoprivredne proizvodnje, te dostizanja najviših standarda kada je u pitanju kvaliteta proizvoda, dobrobit života, zdravlje ljudi i zaštita okoliša. S druge strane zemlje pristupnice uglavnom kao i mi danas imale su problema sa deficitom, te su stoga nastojale povećati svoju proizvodnju, kako bi dostigle razinu Europske unije i time si osigurali značajne bolje pregovaračke pozicije. Za dostizanje toga cilja ključna politika potpora koja ide u pravcu podizanja razine proizvodnje i jačanja konkurentnosti poljoprivrednih proizvođača, te u pravcu postupnog usvajanja Europskih standarda kroz zakonodavnu i institucionalnu prilagodbu. Upravo novi Zakon o državnoj potpori i poljoprivredi i ruralnom razvoju, kojeg smo usvojili prošlo ljeto predstavlja postupnu prilagodbu nacionalnog sustava potpora u području mjera tržištu cjenovne politike i politike ruralnog razvoja sa zajedničkom političkom politikom Europske unije. A ujedno nudi prijelazno razdoblje za pripremu naših poljoprivrednika za konkurentan nastup na zahtjevnom Europskom tržištu. Dakle, politika potpora uređena Zakonom o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju još uvijek se nalazi u određenom raskoraku sa politikom potpora u Europskoj uniji, odnosno ona prepoznaje kompromis potpunog usklađenja i naših trenutnih potreba. Dakako Zakonom su prihvaćeni određeni standardi bez kojih se neće moći provoditi izravna plaćanja ulaskom u Europsku uniju, ovdje prije svega mislimo na obvezu ispunjavanja višestruke sukladnosti, uspostavu integriranog administrativnog i kontrolnog sustava te na ustrojavanje agencije za plaćanje u poljoprivredi. Konačno Izmjenama i dopunama Zakona s konca prošle godine kao što je uvodno rečeno uvažavajući tešku ekonomsko i financijsko stanje u zemlji podignuli smo prag za obračun bodulacije sa 36 tisuća kuna na 100 tisuća kuna, te intenzitet potpore dohotku poljoprivrednih gospodarstava sa 12 tisuća na 24 tisuće kuna. Dakle, išlo se u pravcu zaštite malih poljoprivrednih gospodarstva čiji je dohodak već ovako skroman i koji su u ovim teškim vremenima zasigurno i najranjiviji. Kada su u pitanju predložene Izmjene i dopune Zakona o kojima trenutno raspravljamo, najvažnije izmjene odnose se na povećanje iznosa primitaka od izravnih plaćanja u prethodnoj godini iznad kojeg su nositelji obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava obvezni se upisati u registar obveznika poreza na dohodak. Dakle, predložen je jedinstveni prag od 24 tisuće kuna koji će se primjenjivati do tekuće 2010. godine za razliku od trenutno propisanih pragova u iznosu od 12 tisuća i 7200 kuna, za 2010. i 2011. godinu. Očekivanja su kako će se na ovakav način pridonijeti opstanku malih i veoma ranjivih poljoprivrednih gospodarstava poglavito u uvjetima u uvjetima gospodarske krize. Druga, ali isto tako važna promjena, ili bolje rečeno dopuna Zakona odnosi se na sektor ribarstva koji je od iznimne važnosti za Republiku Hrvatsku kako iz gospodarskog aspekta isto tako s aspekta pridruživanja Europskoj uniji. Naime, prije nekoliko mjeseci usvojili smo Zakon o strukturnoj potpori i uređenju tržište u ribarstvu temeljem kojih će se razvijati sustav strukturnih potpora namijenjeni sektoru ribarstva kao jedinom mogućem obliku potpora ovome sektoru nakon ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju. Također člankom 83. Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju u sklopu prijelaznih i završnih odredbi stavljen je van snage do tada važeći Zakon osim u dijelu koji se odnosi na poticaj u ribarstvu, što znači da se poticaji u ribarstvu trenutno koriste sukladno odredbama Zakona koji je u najvećem svojem dijelu stavljen van snage. S obzirom da ovakva situacija na određen način zbunjuje, predlaže se jasnije definiranje sudbine proizvodnih poticaja namijenjenih sektoru ribarstva i to u okviru važećeg zakona uz napomenu kako će se isti zadržati u primjeni sve do ulaska Republike Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije. Nadalje, predloženim odredbama kojima se zakon dopunjuje vodilo se računa o tome da se odredbe financijske discipline slično kao što se one primjenjuju na ostala direktna plaćanja u poljoprivredi primjenjuju i na proizvodne poticaje u ribarstvu. U tom kontekstu preciznije je određeno da se sredstva za proizvodne poticaje u ribarstvu također trebaju uskladiti sa ukupno raspoloživim proračunskim sredstvima za te namijene. Predloženim zakonom predviđeno je još nekoliko izmjena koje su čisto tehničke naravi a odnose se na omogućavanje raspodjele sredstava prikupljene modulacijom na sve vrste državnih potpora poljoprivredi. Jasnije se propisuje način obračuna prava na izravna plaćanja, te konačno usklađuju se uvjeti za ostvarivanje prava na izravna plaćanja u ekološkoj proizvodnji sa Zakonom o ekološkoj proizvodnji poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Na kraju Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržati će usvajanje predloženih Izmjena i dopuna Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju prvenstveno iz razloga što se njime u jednom dijelu uvažavajući teško ekonomsko stanje nastoji dohodovno pridonijeti najranjivijim skupinama obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava i sektoru ribarstva. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Slijedi dalje rasprava po klubovima. U ime Kluba HSS-a uvaženi zastupnik Zdravko Kelić.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Pa evo Ministarstvo poljoprivrede, ruralnog razvoja i ribarstva stavilo je jednu točku dnevnog reda o kojoj smo mi raspravljali prije nekoliko mjeseci, naravno ovdje se radi o određenim izmjenama i dopunama zakona. Naime, već tada se uočilo da u prijedlogu ministarstva koji je stavljen od 12 tisuća kuna od kojih svi oni koji ostvaruju veće potpore moraju ići u sustav PDV-a, ne bi u konačnici bilo dobro za proizvodnju u poljoprivredi i u konačnici bi sasvim sigurno došlo do određenih poremećaja. Zašto to kažem? Kažem iz jednostavnog razloga što smo mi već tada u Hrvatskoj seljačkoj stranci kazali da je to prihvatljivo i da to nije dobro u konačnici i da se taj limit treba dignuti gore bar na 24 tisuće kuna. Jel između 12 i 24 tisuće kuna je nekoliko desetaka tisuća obiteljskih gospodarstava. Prema tome, ne radi se o nekoliko njih nego nekoliko desetaka tisuća gospodarstava koji sasvim sigurno bi bili upitni u daljnjoj proizvodnji. Jednostavno gledajući ako čovjek uđe u sustav PDV ili porezni sustav on ima određene i troškove kroz to, a ako pogledamo s kolikim novcima se u tome dijelu se raspolaže, onda možemo vidjeti da netko sa 12,5 tisuća kuna ako će ostvariti potpora mora ući u sustav PDV-a jednostavno ne može biti konkurentan sutra i ne može se jednostavno pronaći po današnjem ovom poreznom sustavu ne može se pronaći u jednoj ozbiljnoj proizvodnji. Govorim isključivo za one, a takvih je koji se danas bave najviše ratarstvom. To bi sasvim sigurno značilo pad naše proizvodnje, to bi značilo da bi jedan veliki broj obiteljskih gospodarstava došlo u izuzetno tešku situaciju. Naravno pitanje je i daljnjega funkcioniranja. To bi za samu državu značilo određene poremećaje i produbljavanje ovako teške krize i naravno u konačnici sigurno bi značilo i nova nezapošljavanja, ili sasvim sigurno nove osobe koje bi se pojavile na Zavodu za zapošljavanje. Kada pogledamo strukturu u poljoprivredi onda sasvim sigurno možemo vidjeti da najveći dio malih obiteljskih gospodarstava jel i ovo zovemo pod malo obiteljsko gospodarstvo i ostvarivanju potpora ili poticaja mala obiteljska gospodarstva brojčano su puno veća od onih velikih, ali primaju puno manje potpora. Ili jednostavnije gledajući nekoliko posto velikih prima više od 50% potpora koje se uopće daju u poljoprivredi onda se stječe dojam da je u Hrvatskoj problem mali proizvođač. Nije problem mali proizvođač. Neću reći da je problem veliki proizvođač. Ali sasvim sigurno problem je da moramo sačuvati radna mjesta, da moramo osposobiti ljude koji će moći sutra živjeti od svoga rada i kvalitetno živjeti od svoga rada. To je lagano kazati i lagano reći, ali naravno postavlja se pitanje kako to učiniti kada danas posebno u Slavoniji gotovo nemamo niti jedne klaonice. Ako pogledate prerađivačku industriju da je gotovo i nema. I onda čovjek postavi pitanje proizvodnja tu jeste, kakva je takva je, možda nije onakav kakva bi htjela da bude, ali idemo u pravcu da bude što bolje, da bude konkurentna i sutra kada uđemo u Europsku uniju. I onda se postavi pitanje, da li mi sa takvom proizvodnjom možemo plasirati svoju robu ili svoj proizvod? Naravno da dolazimo u jednu izuzetno tešku situaciju i samo jednoj Slavoniji nema klaonice, nema mljekare, nema prerađivačke industrije, čovjek postavi pitanje kome da proda svoj proizvod. I ako se tome još nadoveže ova negativna slika o našem uvozu, onda sasvim sigurno svatko od nas može kazati za našu proizvodnju nije dobro. Ono što je također za nas bitno, a to je da pokušamo iskoristiti ove dvije godine do ulaska u Europsku uniju i da pokušamo ustrojiti naša obiteljska gospodarstva na način da ona mogu sutra opstati. Nama je jasno u HSS da neće moći svi opstati to je činjenica i od toga ne možemo pobjeći. Ali da pokušamo sačuvati što veći broj. Jer priča koja se plasira i to već duže vrijeme da kod nas po našim selima, evo tako ću reći može biti 4, 5 obiteljskih gospodarstava ostalih nema. To nije priča koja pije vodu, to je priča koja nekom odgovara. Priča koja samo odgovara onima koji bi htjeli doći do što većeg površine zemlje i koji mogu doći u poziciju da sa velikim površinama mogu ostvarivati i veliki profit. To nije dobro. I čisto se postavlja pitanje što ćemo onda sa onima koji budu živjeli tu, od čega da žive? Što jednostavno je teško naći odgovor na to pitanje. Ja stoga i vjerujem da i ova inicijativa koja je išla od naše strane prema tome da se ovaj limit digne na 24 kuna će samo u jednom dijelu pomoći jednom dobrom broju obiteljskih gospodarstva da uspije opstati čisto na jednoj gospodarskoj i tržišnoj sceni i da se pokuša pripremiti kroz ove dvije godine za onu pravu utakmicu koja je pred nama. Što se tiče samog zemljišta o kome je ovdje također bilo riječi, evo ja se neću puno oko toga govoriti, ali moram reći sigurno da određeni pojedinci, određene osobe na natječajima došle u poziciju da dobiju jedan dio državnog poljoprivrednog zemljišta, da li koncesija, zakup pa i kroz kupovinu sasvim sigurno da su u puno boljoj poziciji nego oni koji danas i to velikoj mjeri uzimaju zemljište u zakup od fizičkih osoba. To je ono što je velika razlika, razlika je u tome što je prethodnik i kazao 250 tisuća ako je zakup jednog hektara i ako je to tisuću 500 kuna, sasvim sigurno da nije isto, da je u puno boljoj poziciji onaj koji daje 250 kuna, nego onaj koji daje tisuću 500 kuna. Jer samo da ima zaradu po hektaru u toj razlici, ne treba mu ništa više ako naravno obrađuje puno zemlje. A takvih je jako puno. I mi danas imamo jednu ovakvu sliku pogotovo u Slavoniji gdje se radi o velikim površinama gdje pojedinci ili subjekti imaju određene površine. Iz tih površina oni mogu itekako dobro zarađivati. I danas im odgovara situacija da elementarna nepogoda bude svake godine da se proglasi, da ne moraj onaj referentni prinos koji je potreban prikazati i na taj način mogu ostvariti potpore i poticaje. U tom pravcu mi trebamo ići i pokušati sve one koji žele na ovakav način da funkcioniraju da ih ipak spriječimo, a da u isto vrijeme pokušamo kažem motivirati i one koji danas ne da žele, oni žele, ali jednostavno nemaju drugog izbora moraju da žive od životne zemlje i od svoga rada. Do sada se također povlačila jedna teza, ljudi isključivo se moraju baviti poljoprivredama ako i žele. Međutim, ako pogledamo malo situaciju danas i unutar Europske unije, ako pogledamo što je poljoprivreda, pa su neke zemlje išle iz godine u godinu da se to obiteljsko gospodarstvo mora povećavati i ono se povećavalo. I kad je došlo do jedne granice onda su kazali čekajte, da li je to dobro ili nije dobro i pokazalo se da nije dobro. Mi danas imamo u dobroj mjeri mješoviti sustav gdje imate ljude koji žive na selu, zaposlen je možda u nekom trgovačkom lancu, ima plaću 2 i pol tisuće kuna i kod kuće ima određeni posjed gdje se bavi supruga, da li djeca u slobodno vrijeme i on i to mu je dodatni prihod. To je ono što je itekako bitno za ove male, jer danas je veliki dio kod nas koji su obiteljskog gospodarstva baš u ovome dijelu obuhvaćeni. Mi možemo reći da to nije budućnost Hrvatske, da je budućnost da ljudi krenu u jednu ozbiljniju proizvodnju. Ali ovo je jedna socijalna komponenta o kojoj mi danas pogotovo moramo govoriti kad je teška gospodarska i socijalna slika kod nas i u Hrvatskoj i u cijelome svijetu. Stoga je itekako bitno da možemo prevladati tu tešku krizu i na ovaj način o kojem mi danas ovdje i govorimo. Što se tiče ribarstva, naravno mi podržavamo u Hrvatskoj seljačkoj stranci da ostane postojeći onaj model koji je bio još ove dvije godine, jer se pokazalo da bi promjena tog modela sasvim sigurno dovela i proizvođače riba u jednu izuzetno tešku situaciju. Ako pogledamo da je tu obuhvaćeno preko 3 i pol tisuće raznih subjekata, onda možemo vidjeti da sasvim sigurno je jedna ozbiljna tema i sasvim sigurno ono što je bitno za nas to je da je izvoz puno veći nego što je uvoz. I to je ono što nam daje za pravo da vjerujemo da će ulaskom u Europsku uniju naši ribari biti spremni, spremniji nego što su danas i da će imati sasvim sigurno prostor jedan iz kojeg će moći crpiti svoju energiju i iz kojih će moći naravno crpiti jednu dodatnu zaradu i sasvim sigurno živjeti od ovoga svoga rada. Na kraju svega ovoga Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke još jednom evo pozdravlja što je inicijativa našeg kluba uvrštena i danas je došla evo na dnevni red. Stoga ćemo mi i podržati ovaj prijedlog izmjena i dopuna ovoga zakona. Hvala lijepo.
Hvala kolegi Keliću. Na redu je u ime Kluba zastupnika SDP-a uvažena kolegica Dragica Zgrebec.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Ne raspravljamo često o poljoprivredi u Hrvatskom saboru i zato je ovo prilika da i nešto šire kažemo o stanju u hrvatskoj poljoprivredi, nešto šire nego što su same izmjene i dopune ovog Zakona o državnim potporama i ruralnom razvoju. Zapravo, postoji jedna nasušna ja bih rekla potreba da mi u Parlamentu raspravimo kakvo je stanje danas u poljoprivredi i kako smo mi pripremljeni za novi sustav poljoprivrednih potpora i potpora ruralnom razvoju kada ćemo u vrlo kratkom razdoblju morati primijeniti europsko zakonodavstvo, odnosno tzv. zajedničku poljoprivrednu politiku koju primjenjuje zemlje članice Europske unije i koje su prošle različite faze što se tiče potpora svojim nacionalnim poljoprivredama. Prešle su nešto što smo i mi u jednom dijelu imali, pa možda malo zapustili, pa se vratili korak natrag. Dakle, prošle su onu fazu kada se povećavala proizvodnja i sve je bilo usmjereno na to da povećate proizvodnju, pa kad su to dostigle išle su na kvalitetu, odnosno na strukturu. Pa kad su imale i preveliku proizvodnju i dobru kvalitetu i dobru strukturu onda su najveći dio sredstava usmjerili u ruralni razvoj, odnosno na održavanje tih seoskih područja i zadržavanje stanovništva na tim područjima. A mi bismo sada kroz dvije godine morali sve to učiniti. Dakle, i povećati proizvodnju koja je nedostajuća i promijeniti strukturu, povećati kvalitetu, konkurentnost i osposobiti zapravo te naše ruralne prostore i za život onda i za jednu dobru poljoprivrednu proizvodnju. Kad ocjenjujemo što smo mi u proteklom razdoblju učinili može se reći da nismo učinili potrebne pomake u restrukturiranju poljoprivredne proizvodnje unatoč stalnom povećanju proračunskih sredstava za ove namjene. Ako ćemo promatrati naše poljoprivredni dio proračuna samo u razdoblju od 10 godina vidjet ćemo da su tu iz godine u godinu se povećavala sredstva. Na žalost, ona su najčešće zapravo predstavljala supstitut za visoke proizvodne cijene. Inputi u poljoprivrednoj proizvodnji su rasli daleko brže. Imali su te skokove daleko veće nego što su bile cijene poljoprivrednog proizvoda koje su već u dužem razdoblju ili su na istoj razini, a najčešće su i u padu. Barem one krajnje cijene koje dobiva poljoprivrednik. Kada je 2002. godine usvojen novi Zakon o potporama uvodeći uz poticaje u proizvodnju koju danas govorimo kao izravne ili direktne poticaje i potporu dohotku i kapitalna ulaganja i potporu ruralnom razvoju kao početak ruralnog razvoja on je značio izvjestan napredak i to smo u nekoliko navrata ovdje u Parlamentu i rekli. Međutim, ipak se predugo ostalo na tome da nam je primaran poticaj na proizvod. Izgubljeno vrijeme teško se može nadoknaditi i zaista postoji realna zabrinutost s kakvim ćemo mi problemima doći sa dijelom poljoprivrednika 2011. godine kad ćemo morati primijeniti novi sustav potpora u poljoprivredi, odnosno kada ćemo postati i članica Europske unije. Hrvatska poljoprivreda nije se oporavila od tranzicijskog šoka, privatizacije velikih poljoprivrednih kombinata koji su i prerađivačkih poduzeća uz koje su bila vezana tadašnja seljačka gospodarstva, ali i prijelaza na tržišno gospodarstvo. Ja ovdje često govorim da poljoprivreda ni u jednoj državi nije propuštena čistim tržišnima zakonitostima. Pa to se vidi i po tome da svaka država potiče svoju nacionalnu poljoprivrednu ekonomiju i tretira ju kao stratešku. Nekad se govorilo da je hrana, da hrana mora imati istu takvu zaštitu kao što ima obrana jedne zemlje. Cilj svake poljoprivredne proizvodnje je osigurati kvalitetu i sigurnost opskrbe svog vlastitog stanovništva, a tek onda kad to imate onda idete i u izvoz ukoliko ste konkurentni, ali vrlo je važno ili ne smije se zaboraviti da onima koji se bave takvom proizvodnjom treba osigurati i stabilnost dohotka, a to je onda upravo ta mjera kad ja kažem da ne treba poljoprivredu prepustiti ili ne smiju se prepustiti čistim tržišnim zakonitostima, da ona oscilira. Jer ona ima druge zakonitosti u proizvodnji nego što to ima recimo npr. industrija. Kod nas se dešava često da industrija zapravo prebacuje dio troškova upravo na poljoprivrednike, ne kupuje poljoprivredne proizvode u sezoni, ne isplaćuje im u nekakvim normalnim rokovima i zapravo sve troškove zaliha, kamata uskladištenja prebacuje upravo na tog primarnog proizvođača. I evo mi ocjenjujemo u klubu da mi zapravo nismo još uvijek ostvarili niti jedan od ova 2 važna cilja. Hrvatska je neto uvoznik i poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda unatoč našim realnim proizvodnim resursima koji bi trebali osigurati domaću potrošnju. Povećanje sredstava iz državnog proračuna za potpore, dakle nije rezultiralo promjenom strukture niti visinom proizvodnje. Ja ću ovdje podsjetiti samo na nekoliko godina za koje su objavljeni podaci. Recimo udio potpora za poljoprivredu u državnom proračunu povećan je sa 2% koliko je iznosio u 2005. godini na 3% u 2008. godini. Sada ima neku tendenciju pada. Ali smo istovremeno uz neke objektivne razloge, dakle elementarnih nepogoda, u tim godinama bilježili i pad obujma ukupne poljoprivredne proizvodnje. Nemamo niti vidljivih pomaka u konkurentnosti, sigurnosti dohotka i dostatnosti. Konkurentnost je niska iz više razloga, evo samo nekoliko. Imamo usitnjen posjed koji zapravo povećava fiksne troškove, nisku tehnološku opremljenost, nepovoljnu starosnu i obrazovnu strukturu proizvođača, visoke cijene reprodukcijskog materijala. A dok istovremeno državni monopolisti koji osiguravaju dio reprodukcijskog materijala kao što su mineralna gnojiva tzv. plavi dizel, značajno utječu na proizvodne cijene poljoprivrednih proizvoda, ali tu su i visoki porezi. Velik dio proizvođača poljoprivrednih proizvođača nije u sustavu poreza na dodanu vrijednost i to njima zapravo za tih 22, odnosno trenutačno 23% poskupljuje sav ulazni materijal koji ne mogu odbijati kada prodaju svoje proizvode. Na konkurentnost utječe i razvijena gospodarska infrastruktura, prvenstveno tržišna, ali i ona komunalna na seoskim područjima od pristupnosti određenim komunalnim objektima. Struktura proizvodnje je nepovoljna jer dominiraju žitarice, prvenstveno imamo previsoku proizvodnju kukuruza i pšenice koja onda svake godine znači značajan pritisak na državu sa stanovišta prodaje, ali i sa stanovišta cijene koje su previsoke da bi u jednoj otvorenoj ekonomiji kao što je hrvatska prerađivačka industrija mogla platiti takvu cijenu. Nemamo efikasne projekte za okrupnjavanja zemljišta koja bi najvećim dijelom trebala preuzeti država kao državnu infrastrukturnu investiciju gdje bi kroz projekt … kao kompleksnog uređenja prostora sređivala i prostor, ali i zemljišne knjige kao jedan od također velikih problema. Da ne govorim da bi trebalo činiti prilagodbe u obrazovnom sustavu i podizati obrazovnu strukturu. Po nekim podacima ispod 1% zaposlenih na OPG-ima ima stručnu spremu nižu od, dakle nema niti 1% nema visoku stručnu spremu. A da kad govorimo o ruralnom razvoju o tome se tek ozbiljnije govori posljednjih 2, 3 godine. Hrvatska je izrazito ruralno područje. 92% teritorija, gotovo 50% stanovništva, a kad se govori o razvijenosti kaže se da uravnoteženi razvoj ima svega 5% ruralnih područja ili naselja, a razvijeno je tek oko 8%. Naše prednosti se odnose na očuvanost i plodnost zemljišta, na kvalitetne vodne resurse, obalni pojas. Dakle, imamo i značajne prednosti koje nažalost ne koristimo. I kad se govori o izmjenama konkretnoga zakona onda što zapravo mijenjamo? Nešto što smo mislili da više nije potrebno, a onda se to pokazalo kao veliki nedostatak proizvođačima, odnosno ako bi se primijenio nekoliko desetaka tisuća poljoprivrednih gospodarstava ne bi moglo koristiti potpore. Dakle, najbitnije je 4 ili 5 stvari. Vraćaju se izravna plaćanja u ribarstvu koje će moći egzistirati još recimo 2 godine. Ovdje su već kolege koji su prije mene govorili rekli da je u ovoj situaciji ukoliko ima sredstava to dobro. Osigurat ćemo nešto povoljniju situaciju za ribare, ali to je i jedini dio proizvodnje, odnosno dio poljoprivrede i ribarstva koji osigurava ili ima suficit između uvoza i izvoza. Mijenja se namjena sredstava prikupljenih modulacijom na način da se ona mogu koristiti u tekućoj godini za izravna plaćanja dok po postojećem zakonu bi ona trebala ići u potpore za ruralni razvoj. Već sam rekla da što se tiče ruralnog razvoja imamo dosta nisku apsorbcijsku kapacitet OPG-a pa onda eto u tom nekom prelaznom razdoblju možemo i to podržati. Jasnije se definira konačni obračun prava na isplatu izravnih plaćanja i utvrđuju se rokovi za obračun, to je reklo bi se tehnička stvar. Međutim, nije to samo tehnička stvar. Korisnik potpora mora točno znati vrijeme, odnosno mora imati neke rokove i da se zna planirati kada ima pravo na te potpore. Međutim, i ova četvrta izmjena se odnosi na ostvarenje izravnih plaćanja odnosno kada se treba ići u sustav poreza na dohodak. To već nekoliko puta mijenjamo, osobno mislim da to nije dobro, ne pripremamo ljude, doći će trenutak kada će to morati učiniti onda će imati veliki broj korisnika potpora koja će ispasti iz tog sustava potpora. Također nije dobro kada se pod pritiskom daju obećanja, kao što je bilo nakon posljednjih prosvjeda poljoprivrednika, i ovdje želim upozoriti jer su me zamolili i poljoprivrednici udruženi u poljoprivredne zadruge da ova posljednja odluka Vlade kojom će se dodjeljivati sredstva za proljetnu sjetvu samo onima koji imaju ispod 300 hektara poljoprivrednih površina, upravo oni mali proizvođači koji su se udružili u poljoprivredne zadruge, koji imaju male površine, ali su se zato udružili da preko poljoprivrednih zadruga mogu ostvarivati potpore sada su došli u situaciju jer su u okviru zadruge koja ima više od 300 hektara, tako udruženih poljoprivrednika i poljoprivrednih površina i ne bi mogli koristiti ovu pogodnost što se tiče proljetne sjetve. I oni su državni tajniče uputili i u Ministarstvo jedan takav zahtjev i mislim da bi bilo dobro i realno da ga razmotrite i uključite i njih u korisnike ovog dijela sredstava za proljetnu sjetvu. Klub SDP-a će prihvatiti ove izmjene. Hvala.
Hvala lijepo. U ime i ispred Kluba zastupnika Nacionalnih manjina uvažena kolegica Zdenka Čuhnil. Izvolite kolegice.
Uvaženi potpredsjedniče, uvaženi tajniče, kolegice i kolege. Klub nacionalnih manjina zasigurno će podržati ove izmjene i dopune zakona o državnoj potpori u poljoprivredi jer u vrijeme recesije, pada gospodarske aktivnosti, rasta nezaposlenosti tko ne bi podržao promjene koje kažu da imaju temeljno zadatak očuvati stabilnost poslovanja malih obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava. Ono što jeste novina jest ustvari podizanje cenzusa za ulazak u sustav poreza na dohodak i pitam se da li je to dobro, da li je to dobra usluga ili je to samo odlaganje odluke reći im istinu i čekati vrijeme kada će ući u Europsku uniju i suočiti se sa svim onim problemima o kojima je prethodno govorila i kolegica Zgrebec, jer možda bi bilo bolje da smo ih ostavili da moraju ući u sustav poreza na dohodak da konačno uzmu olovku, da počnu računati što im se isplati, što im se ne isplati, odnosno što je njihova produktivnost i kako doći do konkurentnosti da bi se nosili sa problemima koje im nosi Europska unija. Jer moram reći da svih 10 godina, ulagali smo velika sredstva u poticaje, na žalost nismo u potpunosti iskoristili ono što je činila Europska unija da zaista podignemo i količinu i kvalitet poljoprivrednih proizvoda da bismo danas zaista mogli govoriti da ćemo poticati samo ukupni dohodak jer bismo imali zaista osnove za to činiti jer upravo tako je radila europska unija, ali mi uvijek uzimamo samo ono završno iz Europske unije, ne kompariramo pozicije u kojima se trenutačno nalazi naša poljoprivreda. Najbolja slika o tome gdje je naša poljoprivreda jeste kada pratimo naš uvoz koji je u prošloj godini bio 2,2 milijarde dolara, da je izvoz bio svega 1 milijardu i 300 milijuna, odnosno da je naša negativna bilanca gotovo oko 900 milijuna dolara. To nam govori da Hrvatska ipak još u mnogim proizvodima nema samodostatnosti, odnosno ako bi imala samodostatnosti nema konkurentnosti da se može nositi na tržištima Europske unije. Nas prati još jedan problem svih 10 godina, a to je da iako smo imali okrupnjeno svega 20% zemljišta, tzv. Društveni sektor koji je u datom momentu posao državni, mi u ovih 10 godina, ja znam da ima objektivnih okolnosti krenuvši normalno od zemljišnih knjiga, mi smo do danas uspjeli riješiti ovisno od županije do županije, negdje između 30 i 40% što prodajom što koncesijom. Nama većina toga zemljišta se nama daje na jednogodišnji zakup uz potvrde, koje na žalost danas ne može se niti registrirati niti u zemljište gospodarstvenika jer upravo sada uknjižbom svih zemljišnih čestica po korisnicima jednostavno Arcot ne prihvaća takve elemente odnosno da može potvrda sa korištenjem od jedne godine upisati se u obiteljsko gospodarstvo da bi se temeljem njega mogli koristiti poticaji. Jednako tako mi ne možemo govoriti niti o ozbiljnom obrazovanju naših poljoprivrednika, što jednako tako svih ovih 10 godina nismo pokušali riješiti. Mislim da nisu dovoljno zimski seminari već da se trebalo ozbiljnije uhvatiti u koštac s obrazovanjem. U ovom zakonu govorimo o određenim poticajima vezanim uz ekološku proizvodnju gdje jednako tako više nije dovoljno potvrda da netko ekološki proizvodi, već taj netko će morati imati certifikat. Certifikat iza kojeg može stajati struke, iza kojeg stoji analitika da je zaista ekološki proizveden proizvod. Međutim, ta s jedne strane, iako smo postigli negdje oko 1,5% tih površina, grubo negdje 15 tisuća hektara koje uključuje i samouključivanje i zajedno sa potvrdom, bojim se da iako svi kažemo da je budućnost te proizvodnje velika, bojim se da vrlo teško će se ta proizvodnja moći plasirati na tržištu jer je ona daleko, daleko isto tako skuplja od Europske proizvodnje. Naime, nedavno sam čitala jednu anketu gdje se 70% turista opredijelilo se za ekološki proizvedenu hranu, platili bi je i 20% do 30% više. Ali naša konvencionalna proizvodnja je skuplja 20, 30% što znači da je ekološka proizvodnja je daleko iznad toga, odnosno cijene moraju biti iznad toga, jer je proizvodnja normalno manja, proizvodnja je složena i traži više znanja, ali traži i daleko više rada, jer nema primjene pesticida, jer nema primjene mineralnih gnojiva itd. što znači da ćemo opet pasti na ispitu konkurentnosti i nećemo se moći nositi sa takvom proizvodnjom. Mi jednako tako danas ne možemo još uvijek govoriti da smo uspjeli u rješavanju tržišne infrastrukture. I ono malo zadruga što smo stvorili vidjeli smo da jednim laganim potezom koji se sada dogodio kada smo rekli veliki iznad 300 hektara, ne mogu više aplicirati na određene poticaje, a upravo su nam se neke zadruge i ponovno neka veće poduzeća angažirali da riješe tržište upravo za male proizvođače za ta mala gospodarstva. A kako će to izgledati ja mislim da ćemo najbolje vidjeti za dva mjeseca kada nam krene žetva, kada su veliki već najavili da imaju dovoljno svoje proizvodnje i da zbog mjera destimulacije koje se poduzimaju jednostavno ne žele imati posla sa malim proizvođačima. Prema tome, ponovo ćemo imati neću reći traktore na ulicama, ali zasigurno velikih glavobolja prije svega Ministarstvo poljoprivrede. Podržavam i produženje poticaja izravnih, odnosno po kilogramu u ribarstvu, jer možda je ribarstvo to koje je pretrpjelo najviše štete, jer kada smo krenuli na privatizaciju prvo smo krenuli sa privatizacijom samo građevina. Nismo željeli razgovarati niti o koncesiji, niti smo željeli riješiti pitanje površina pod ribnjacima jel je bolje reći zemljišta na kojemu su ribnjaci bili do posljednjeg zahvata kada smo konačno definirali da te površine idu u koncesiju i kada smo konačno to riješili. I zaista ti ribnjaci zaslužuju da potičemo po kilogramu da ponovno vratimo proizvodnju na one '90. kada smo 70% ribe izvozili, kada smo imali sigurno tržište. A prateći da imamo i danas proizvodnju žitarica još na najvišoj razini budući da ju je najlakše proizvesti, a poticaji su relativno visoki. Znači imamo dovoljno hrane i prema tome ribarstvu trebamo dati šansu da iskoristimo ovo vrijeme do ulaska u Europsku uniju kako bi se vratilo na stare grane. Ali jedno malo upozorenje. Upozorena sam sa terena da unutar pojedinih ribnjačarstva kola preprodaja ribe i povlačenje svako od njih poticaja, pa molim ministarstvo da malo pripazi da ne bismo za godinu, dvije ponovo imali lijepu afericu ovaj puta ne povlačenje zbog preprodaje zemlje unutar porodice, već zbog preprodaja ribe unutar pojedinih ribnjičarstva. Govorila sam o ekološkoj proizvodnji, prema tome podržimo i taj segment. Mislim da će ministarstvo tu imati jako puno problema, jer sam rekla ona je skupa, certifikat će se vrlo teško. Možda ipak treba paralelno dosta uložiti u znanje i održivi razvoj gdje postoji mogućnost primjene i pesticida i visokih tehnologija. Ali kvalitetnih kontroliranih pesticida, selektivnih koji mogu dati dobre rezultate bez velikih negativnih efekata na poljoprivredu. I prema tome, jedno i drugo ima šanse da u Hrvatskoj proizvodimo ali kažem bez ovog segmenta utjecaja na samu produktivnost. Bilo bi dobro usporediti koliko sati treba europski proizvođač pšenice za proizvodnju jedne tone ili koliko treba u Hrvatskoj, koliko se rada troši i odmah bismo vidjeli da još puno trebamo raditi na primjeni znanja, na tehnologijama jer nije dovoljno samo kupiti veliki traktor i time biti siguran da ćemo proizvoditi, već mislim da zaista poljoprivredi nedostaje znanja. Kažem podržat ćemo ove izmjene iako mislim da su one isto tako samo palijativne, da one nisu dostatne, jer zasigurno da ovog časa govorimo ozbiljnije i o strategiji poljoprivrede i netko je danas već spomenuo i strategiju ruralnog razvoja. Upravo kroz te dvije strategije mogli bismo dati bolje dati viziju sela, viziju poljoprivrede i na taj način osigurati i dohodak našim poljoprivrednicima. Prema tome, evo podržavamo sve izmjene, ali očekujemo više angažmana iz samog Ministarstva poljoprivrede da još do ulaska u Europsku uniju spasimo i učinimo maksimalno što se učiniti može. Hvala lijepa.
Hvala kolegici Čuhnil. I posljednja prijava u ime klubova. Klub HDSSB kolega Boro Grubišić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Kako se uči povijest tako bi se moglo reći da je dojam da svaka država pritišće i stišće seljaka do one mjere dok ne zašuti. Smatrajući da seljak proizvodeći do žita do blaga, kada kažem blaga u smislu stočnog fonda, uvijek može sebi naći koricu kruha i osigurati prehranu sebe i svoje obitelji. U neovisnoj slobodnoj Hrvatskoj državi očekivali smo promjeni svi skupa. Naša Slavonija koja je prije svega da kažem ruralna poljoprivredna sredina sa najviše obiteljskih gospodarstava sa najvećim površinama, koja je podnijela najveći teret rata, slobodno to mogu reći i koja je najviše dala doprinosa Republici Hrvatskoj za njenu neovisnost i slobodu, čiji je dobar dio bio okupiran i na istoku i na zapadu, dakle zapadna Slavonija, istočna Slavonija i Srijem i Branja eto doživljava crne trenutke i ne samo vezana uz ove novčane iznose potpore, poticaje, kapitalne investicije itd. nego li ono što je najgore jedan depopulacijski trend sa potpunim izumiranjem sela što je jasno usko vezano uz sve ovo. Mogu vam nabrojiti ono što znam, a to je u Županiji brodsko-posavskoj da nekih sela više i nema i to u neposrednoj blizini Slavonskog Broda poput Crnog potoka u općini Podcrkavlje i još nekih u općini Okučani itd. Ili pak sela u kojima živi pet, šest staraca ili starica. Zna se kakav je ishod i budućnost takvih sela. Zašto je tome tako? Zašto selo ne bi bilo također jedno lijepo, a da ne kažem idealno mjesto za život, za življenje čovjeka. Pa bio je od pamtivijeka, bio je i u turska vremena kada je bio zulum, desetina i ne znam ni ja šta ili harač kako već kažu ovi sa lijeve strane. Jesmo li to nametnuli harač veći nego turska carevina. Kako mi tretiramo našega seljaka i naše selo? Kako uopće zamišljamo Hrvatsku? Sa uvoznicima 2 milijarde i 200 milijuna dolara. Pet milijuna tovljenih svinja je potreba Hrvatske i njenog turizma i općenito građana, stanovništva Hrvatske za prehranu, milijun Republika Hrvatska proizvede. 4 milijuna se uvezu. To nije bilo ni kad smo žirovali svinje po Slavoniji, a kamoli danas u vrijeme mogućnosti moderne proizvodnje svinja. U Klokočeviku djeca ne znaju kako izgleda krava. Misle da je to ljubičaste boje poput čokolade Milka, a na selu, 20 km od Slavonskog Broda. Pa što smo mi to doživjeli i šta mi to radimo? I onda ovaj pokajnički rekao bih zakon ili popravni zakon nakon ovih prosvjeda, nakon grace perioda koje u pregovorima Vlada daje sama sebi, dakle u pregovorima sa seljacima. Pa onda poticaje za 2008. isplaćuje 2011. Tako je sa grace periodom kako se kaže, rokom odgode, možemo po hrvatski. Rok odgode za ukidanje harača 7 mjeseci. 1.11. ili 31.10. kako je popravljeno poslije. Sve sada na odgodu. Sve sa grace periodom. I tako seljak sa grace periodom polako nestaje. Kažu zakup poljoprivrednog zemljišta i gospodin Kelić sam spominje one koji imaju stotine hektara zemlje. Pa gospodine Kelić vaš predsjednik Poljoprivredne komore godinama to radi, koga ste postavili, instalirali za predsjednika Poljoprivredne komore. Pa o čem vi govorite? Vaš član. Pa dajte nemojte, bar da šutite o tome. Zakup državnog poljoprivrednog zemljišta 250 kn. Ja se ponosim mojim predsjednikom Liječničke komore koji je primarius doktor Egidio Čepulić. Ali ja ne znam kao Poljoprivredna komora obuhvati sve institucije Zavod za tlo, Zavod za maslinarstvo, Zavod za vino, za enologiju, za ne znam ni ja što sve i onda se postavi ovako. Osoba koja godinama dakle uživa blagodati ove države u obliku poticaja a i naknada šteta od elementarnih nepogoda uz tarupanje redovito. Oni koji su Slavonci znaju šta je tarupanje. Dakle, zakup državnog poljoprivrednog zemljišta 250 kn, zakup privatnog poljoprivrednog zemljišta 1500 kn. Zaista je bitna razlika i zaista oni koji zakupljuju poljoprivredno zemljište privatno u nadi da će to doprinijeti poljoprivrednoj proizvodnji, da će sami nešto napraviti su pravi entuzijasti za razliku od ovih koji imaju, koji su zakupili državno poljoprivredno zemljište. 10 godina je jedan te isti ministar, bilo ministar poljoprivrede, bilo ministar ruralnog sad razvoja i još uvijek kako kaže gospođa Čuhnil 30, 40% državnog poljoprivrednog zemljišta nije se uspjelo, je se uspjelo raspodijeliti, razriješiti a ostatak nije. 10 godina? Pa što nama treba stoljeće da mi to riješimo? Pa kakva je to politika? Gdje je tu što netko kaže strategija? Nije strategija, nego gdje je vizija i koncepcija poljoprivrede uopće Republike Hrvatske? I sad ono konkretno što je ovdje, a to je da se povećava iznos primitaka od izravnih plaćanja u prethodnoj godini za kojeg su itd. normalno je i jasno je da svatko tko je dobronamjeran i tko želi dobro ovom našem seljaku barem do ulaska u Europsku uniju neće odbiti ovakav prijedlog zakona koji mu omogućuje da do 24000 kn ne mora uvoditi sustav PDV-a. Ali se pitam tko je to donio prije ovoga, ove odredbe od 12000 kn za 2010. i 7200 kn za 2011. Mi stalno popravljamo zakone neke! Kao da to nismo znali da to seljak neće moći, da će ga to jako da kažem financijski opteretiti. I sad smo se sjetili da bi trebalo ipak 24000. Popravni, stalno idemo na popravni iz nekakvih zakona. Harač na popravni, golf igrališta na popravni, 24000 državne potpore u poljoprivredi na popravni. Pa dobro šta je ovo? Je li mi razmišljamo uopće? Jel' Vlada razmišlja? Jel' ministri razmišljaju? Jer stalno popravljaju nešto. I vjerujte mi kako je rekla gospođa Čuhnil šuška se i to vrlo glasno da će uskoro zbog ovakvih stvari, zbog neisplate obećane rate do 15. travnja seljacima, zbog toga što su kako reče veći proizvođači već nemaju potrebu za otkupom pšenice, kukuruza da, vjerujte da će, ne kažem, ne obećajem jer to nije ni cilj nikakav građanski neposluh ili nered nije cilj nikome od nas ovdje. Ali u ovakvoj situaciji ne bi bilo iznenađenje ako se dogodi ponovno prosvjedi seljaka u vrlo, vrlo skoro vrijeme. Žetva ide, sjetva je da kažem u komplikacijama, tako da cijena Petrokemijinog gnojiva, umjetnog gnojiva je znate kako je išla gore. O ekološkoj proizvodnji možemo govoriti koliko god hoćemo. Ona je na jedan i pol posto ukupno poljoprivredne proizvodnje Republike Hrvatske. O navodnjavanju da i ne govorimo jer je i također u istoj otprilike stopi i postotku koji kao i ekološka proizvodnja. i evo gdje smo mi doveli našu poljoprivredu da moramo zaista, neću reći strepiti, od ponavljanja prosvjeda seljaka koji su tako, da kažem, dovedeni na ovo mjesto, na rub egzistencije i da im, jer oni ne mogu platiti ni struju, ni vodu, ni školovati djecu umjetnim gnojivom koje im je obećano u zamjenu za,ili naknadu za poticaje. Ne može on dovesti u HEP jednu paletu gnojiva i reći čujte ovi mi je za ratu struje. Ribarstvo, jasno kao i ovaj dio poljoprivredni, također podržavam. Međutim, ima nešto zanimljivo u ovome svemu. Kaže da je, kako je RH započela sa uspostavom novog sustava gdje je sufinanciranje u određenom postupku vezano kroz europski ribarski fond kojeg će RH moći koristiti danom ulaska u EU. Nužno je zadržati postojeći model poticanja kako se ne bi dovelo u pitanje opstojnost subjekata u ribarstvu. Gle, znači poticaji u ribarstvu tek danom ulaska u EU. A kad smo mi to ZERP da kažem ukinuli? Pa jesmo mogli i mi reći da ćemo ZERP ukinuti danom ulaska u EU? Ali ne! Diktat je diktat, ispunjavanje nekakvih imaginarnih zahtjeva su ispunjavanje i mi smo ih ispunili, a evo naši će ribari to, dakle danom ulaska u EU moći povući ili povlačiti, dobivati sredstva iz Europskog fonda za ribarstvo. I stalno tako. To je ono što govorimo stalno da hrvatski ulazak u EU ne treba biti na koljenima, ali nažalost događa se to izgleda na svim poljima pa eto i u ovom ribarskom dijelu. Sve u svemu, da ne duljim dalje i da ne trošim vrijeme govornicima, HDSSB je jasno kao jedan vid eto dobre namjere predlagatelja ovoga zakonskog prijedloga će prihvatiti ovaj zakonski prijedlog iako nismo zadovoljni, nimalo zadovoljni ukupnim stanjem u poljoprivredi i načinom vođenja poljoprivrede od strane nadležnog ministarstva i vladajućih ili ljudi koji su dosada vodili ministarstvo. Tako da evo, samo toliko. Hvala lijepo.
Hvala. Znači kobasica i nafta se spremaju. Ispravak navoda zastupnik Kelić.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa evo gospodin Boro Grubišić je kazao vaš član stranke je predsjednik Poljoprivredne komore i vi ste ga na to postavili. Naime, svi znamo da to nije točno. Predsjednik Poljoprivredne komore jeste član HSS-a, ali znamo kako je on postavljen. A to zna i gospodin Grubišić kako je postavljen. A gospodine Grubišiću ja imam hrabrosti i snage ovdje reći i pozvati ako treba i gospodina Griničića i bilo koga drugoga za razliku od vas koji trebate kazati da li su vaši članovi sada stranke, uvaženi zastupnici koji su pored vas, imali hrabrosti 2004. godine kazati koliko dobija Slavonija poticaja, a koliko dobija sada? A sad dobija duplo više nego onda kad su oni šutili.
Niste više … [[Upadica se ne razumije.]]
… [[Govornik se ne razumije.]] a to je da se potpore i poticaji smanjuju. Ja vas lijepo molim, recite svima nama koliko je Osječka županija smanjila izdvajanje u poljoprivredi od prošle godine na ovu godinu? Sve ćete znati.
Hvala lijepo.
To nije ispravak gospodine predsjedniče.
Ne možete replicirati, to je u žaru borbe. Ne nije replika, na klubove nema replike. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, klubove smo iscrpili. Pojedinačno se javila uvažena kolegica Nevenka Marinović. Izvolite kolegice.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, državni tajniče, kolegice i kolege. Evo osnovni cilj prijedloga Zakona o izmjenama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju zbog činjenice da se posljedice sadašnje gospodarske krize osjećaju i u sektoru poljoprivrede i ribarstva je omogućiti malim obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima duže prijelazno razdoblje za ulazak u sustav naplate poreza na dohodak, a ribarima osigurati razdoblje u kojem će ostvariti pravo na poticaje koji se financiraju iz nacionalnog proračunu i to do ulaska u EU. Važno je ovdje napomenuti kako je RH već započela sa uspostavom novog sustava gdje je sufinanciranje u određenom postotku vezano kroz Europski ribarski fond, to su ove strukturne potpore, kojeg će RH moći koristiti tek danom ulaska u EU. Ali dotada je nužno zadržati postojeći model poticaja kako se ne bi dovelo u pitanje opstojnost subjekata u ribarstvu. Osnovni cilj, dakle, ovih poticaja u ribarstvu u razdoblju do stupanja u punopravno članstvo RH u EU je upravo osigurati pozicioniranje proizvodnje na zadovoljavajućoj razini u ovom pretpristupnom razdoblju. A ove izmjene koje donosi ovaj zakon idu upravo u tom pravcu. A najvažnije se odnose upravo na to da sredstva prikupljena modulacijom u prethodnoj proizvodnoj godini koriste se za financiranje državne potpore u tekućoj godini, ali se i proširuje mogućnost raspodjele sredstava prikupljenih primjenom modulacije na sve vrste državnih potpora u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Sljedeća promjena propisuje se način obračuna prava na izravna plaćanja i obveze vraćanja preplaćenog iznosa u slučaju da je korisniku isplaćeno više od iznosa dobivenog konačnim obračunom, to dobro regulira čl. 6. ovog prijedloga. Nadalje, povećava se iznos primitaka od izravnih plaćanja u prethodnoj godini iznad kojeg su nositelji svih obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava obvezni upisati se u Registar obveznika poreza na dohodak pri Poreznoj upravi naravno sukladno propisima o porezu na dohodak. Zbog razumijevanja malih poljoprivrednih gospodarstava koja su pogođena trenutnom gospodarskom situacijom predlaže se obveza upisa u Registar obveznika poreza na dohodak za ona gospodarstva koja su u prethodnoj godini ostvarila 24 tisuće kuna primitaka po osnovi izravnih plaćanja. Podsjetit ću samo da je broj gospodarstava koja su ostvarila izravnu potporu za 2009. godinu iznosio 104 tisuće 072 obiteljska gospodarstva, a broj gospodarstava koja su ostvarila dohodovnu potporu za 2009. godinu je 17 tisuća i 508 gospodarstava. Znači, imamo izuzetno velik broj poticajnih gospodarstava. Još jedna novost u ovom prijedlogu koja ide u prilog ribarima je da se zadržavaju proizvodni poticaji u ribarstvu i nadalje u obliku i na način kako su ranije definirani. Do određenog nerazumijevanja došlo je donošenjem i stupanjem na snagu Zakona o strukturnim potporama u ovom sektoru koja se odnose na sufinanciranje kapitalnih investicija i projekata, a ne na poticanje po kg ili komadu. Čl. 2. predloženih izmjena definirani su poticaji kroz model poticanja proizvodnje u ribarstvu, odnosno točno za što se dodjeljuju poticaji za ovaj model. Evo model poticanja proizvodnje u ribarstvu, znači kod modela poticanja proizvodnje potiče se i konvencionalna i ekološka proizvodnja. Kod konvencionalne proizvodnje uzgoj autohtonih vrsta bijele ribe, recimo brancin i podlanica po kilogramu se potiču sa 5,4 kune po kilogramu. Uzgoj školjaka znači dagnje 0,8 kuna po kilogramu, riblja mlađ 0,25 kuna po komadu, a kod ulova male plave ribe poticaji su 0,35 kuna po kilogramu. Kod ekološke proizvodnje ovi iznosi su veći i za brancin i oradu iznose 7,02 kune po kilogramu, a kod područja sa težim uvjetima doseže čak 9,5 kuna po kilogramu. Zbog uočenih problema u provedbi Zakona odnosno postojanju mogućnosti korištenja sredstava državne potpore u cilju da nije bio predviđen njihovim donošenjem predložen je amandman koji jasno definira ovu skupinu, odnosi se na 4. skupinu smrznutih ribljih proizvoda poticaja sa točno određenim proizvodima koji ste potiču. Vlada Republike Hrvatske je ovim prijedlogom zadržavajući postojeći model poticaja osigurala pozicioniranje proizvodnje na zadovoljavajućoj razini u ovom pretpristupnom razdoblju. Vlada Republike Hrvatske je do sada puno uložila u ovaj segment. Treba istaknuti da su mnoge državne mjere poticanja i gradnje flote dovele uz nešto uvoza brodova do toga da se u pivaricama, odnosno floti većih brodova za izlov plave ribe, došlo do zadovoljavajućih kapaciteta odnosno da je dovoljno osnaženo. Ministarstvo je samo u 2008. godini sa 100 milijuna kuna pomoglo sektor ribarstva, što kroz izravne poticaje što kroz cijenu plavog dizela, u cilju da hrvatski ribari postanu konkurentni ulaskom u Europsku uniju sufinancira se i osiguranje brodova, upisi u registar itd. Pozdravljam primjenu odredbi financijske discipline u smislu određivanja sredstava za ribarstvo u državnom proračunu kao i smanjenje jediničnih iznosa ukoliko zahtjevi premaše raspoloživa sredstva za poticaje u ribarstvu. Glava 2. te novi članci od 52a. do 52d. reguliraju model poticanja u ribarstva uključujući podnošenje zahtjeva, administrativnu kontrolu, kontrolu na terenu i isplatu novčanih sredstava. Podsjetit ću da je ribarstvo tradicionalna djelatnost naše obale i otoka, da je izvor egzistencije za veliki dio obalnog i otočnog stanovništva te da se prvi uzgoj brancina i podlanica dogodio upravo u Zadru krajem 80-tih godina prošlog stoljeća a prvi uzgoj tune na mediteranu 96. u Kali tuna uzgajalištu pokraj otoka Iža. Kalska ribarska flota je najjača na Jadranu, a preko 80% kapaciteta soljenja inćuna je na području Zadarske županije. Na području županije Zadarske također ima 540 ribara što obrtnika što poduzeća, a ulov u ovoj županiji predstavlja oko 35% od ukupnog ulova u Republici Hrvatskoj. Najznačajnije vrste u ulovu su srdele i inćun koje su baza i za prerađivačku industriju i za uzgoj tuna. Gospodarski ribolov i uzgoj obavlja negdje oko 60 tvrtki odnosno poduzeća koje su prema FINA-i predala financijska izvješća za 2008. godinu. Deset, od ukupno 20 najvećih izvoznika za 2008. godinu su poduzeća iz djelatnosti ribarstva iz Zadarske županije, to govori o važnosti ove grane za našu županiju ali općenito u gospodarstvu Republike Hrvatske. Ribarstvo čini u Zadarskoj županiji ukupno 13% izvoza a prerada i konzerviranje ribe dodatnih 14. Dakle, 27% od izvoza otpada na ribarstvo. Nedavno je Hrvatski sabor donio Zakon o morskom ribarstvu, prethodno Zakon o strukturnim potporama u ribarstvu, a sa ovim Zakonom o morskom ribarstvu se uređuje gospodarenje i zaštita obnovljivih bioloških bogatstava našeg mora, način i uvjeti obavljanja ribolova i uzgoja, praćenje ulova i uzgoja sustav praćenja plovila, ustroj nadzora i inspekcija. Taj zakon nadalje omogućava odgovorno i održivo iskorištavanje živih bogatstava mora na ekološki uravnotežen ali i gospodarski i društveno opravdani način. Upravo tako kvalitetan zakonski okvir trebao bi osigurati ne samo opstojnost nego razvoj otočnih zajednica ali i ovog segmenta. Evo, upravo zbog činjenice koju sam navela da je ribarstva tradicionalna djelatnost naše obale, otoka, izvor egzistencije za veliki dio našeg stanovništva, držim da će red koji se ovim zakonskim propisima osigurava, naravno uz kontrolu provedbe, i ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju uz sve mjere koje su do sada napravljene a koje su bili u funkciji podizanja konkurentnosti učiniti ovaj sektor spremnijim za pristupanje Europskoj uniji stoga podržavam ovaj prijedlog.
Hvala lijepo kolegice. Vjerujem da se kolega Bodakoš neće jako ljutiti što sam pobrkao redoslijed prijave. Izvolite vi ste na redu kolega.
Hvala lijepa potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Evo i danas imamo opet izmjenu Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Kada gledamo ovo je u 9 mjeseci, od kada smo otprilike donijeli ovaj drugi Zakon, to je druga izmjena, međutim, karakteristika izmjena Zakona o državnoj potpori ona su prisutna stalno i od prvi Zakon koji je donesen 23. 7. 2002. godine, zakon o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu, doživio je do donošenja ovog novog Zakona 2009. godini, 5 izmjene i dvije uredbe Vlade. Iz svega toga proizlazi bilo je svake godine jedna uredba Vlade ili jedna izmjena, a ovdje je već u 9 mjeseci dvije, ne znam kako ćemo nastaviti. Mislim da je sve to ipak rezultat, da često puta ono što bi trebalo prihvatiti a govori da li je oporba ili netko ili struka ne prihvaća se onda vrlo brzo se uvidi kao što je recimo i ovdje prisutno ovih 12 tisuća da se prijeđe na24 tisuće što je sigurno pozitivno i mi smo normalno u prethodnim raspravama što je kolega Kelić govorio o tome se govorilo da je to premali iznos bio za porezne obveze, da bi kao takav mogao ući u porezne obveznik. Međutim, ono što je karakteristično i o čemu mi često puta ovdje govorimo, ali se o tome ne razmišlja, ne prihvaća od strane predlagača da svaka takova izmjena donosi, iza takve izmjene stoje određeni novci, stoje određene obveze. Stoje obveze, ja ću vam iznijeti jednu, recimo 9. 1. 2009. godine donesena je uredba Vlade koja je bila da se kukuruz sa 1250 kuna po hektaru prenese odnosno da bude 2250 za rod 2008. godine. Koliko je to novaca? To je novaca ni manje ni više bilo nego 300 milijuna kuna. 300 milijuna kuna za kukuruz koji je već obran jer smo znali da je 300 tisuća hektara obranog kukuruza, da je on pokupljen, da je spremljen i sada smo mi sa tisuću 250 povisili na 2 tisuće 250. normalno da je s tim to je bila uredba koju je potvrdio poslije Sabor i normalno da je prihvaćena i obveza od 300 milijuna kuna. Poslije se ona proteže. Evo još sada što je Boro govorio 2008. godina isplatit će se onih 205 milijuna kuna 2011. Pa da nismo prihvatili takvu uredbu i povećali tako naprasno ne znam. Iz kojih razloga zna se iz kojih razloga je 2009. bila izborna godina lokalnih izbora, prema tome zbog toga se to povećalo ali se prihvatila i obveza. Prema tome, isto tako sve ovo što se donosi iza toga stoje određeni novci. Ovo što smo rekli obiteljska gospodarstva duži prijelazni period, mislim prihvaćamo kao takvo. Ali to isto znači da od PDV-a da neće biti poreza na dohodak ono što se očekivalo. S druge strane ribarstvo produljuje se razdoblje poticaja. Pa normalno da prihvaćamo dok ne dođemo u Europsku uniju i iz europskog fonda. Međutim jedna stvar koja mene ovdje preko koje prelazimo preko nje prešli smo i na Odboru za poljoprivredu prešli smo i ovdje, to je pitanje modulacije. Pitanje modulacije isto je nešto što mi sada kažemo neće više biti modulacija za ruralni razvoj, a to je ona osnovna stopa 7% u 2009. odnosno 8% u 2010. plus dodatna stopa od 4% za sve one koji pređu 2 milijuna 160 tisuća, odnosno ovo je za onih 100 tisuća. I bilo je u prošlom zakonu da sredstva prikupljena modulacijom koriste se za financiranje mjera ruralnog razvoja. Što će biti sada? Sada će ta sredstva prikupljena modulacijom za prethodnu proizvodnu godinu koristiti se za financiranje državnih potpora u poljoprivredi u tekućoj godini. Zbog čega to sada? Jel nije i prije bilo degresivna stopa od 4% od 2005. isto zakon poznaje tako degresivnu stopu kada je 300 milijuna da se je primjenjivala 300 milijuna onih bi koji su dobivali preko 78 tisuća kuna godišnje, to je 300 milijuna sredstava. Da li je itko od njih uplatio i da li je to gospodine državni tajniče došao taj novac i usmjeren prema ruralnom razvoju i sve ono zbog čega se sve to donosi? Ne. Mi smo sada opet prešli na ovaj dio i tu ćemo sada ta sredstva, što ćemo mi sada s tim sredstvima? U prvom redu kada bi raspravljali o tome od koga se uzimaju ta sredstva, znamo od koga se uzima. Da li je ta stopa modulacije previsoka ili nije? To je isto druga stvar upitna. Jer u Europskoj uniji ta dodatna stopa za nove članice će biti 3% i to 2012. međutim dobro to je tako kako je. Ali se ona usmjerava prema ruralnom razvoju. U Hrvatskoj rekli smo da se uvodi evo rekli smo da se uvodi ta modulacija, prihvatili smo ju u prošlom zakonu. Međutim što je s tom modulacijom trebalo? Trebala se usmjeriti za poboljšanje konkurentnosti, za poboljšanje okoliša, krajobraza, za poboljšanje kvalitete života u ruralnim krajevima. Prema tome, razvoj ruralnog dijela, zašto je potreban taj razvoj ruralnog dijela? Pa upravo zbog toga što ćemo mi od 2012. godine preko 370 milijuna eura bit će usmjereno prema ruralnom razvoju od strane Europske unije. Da bi to mogli prihvaćati a u roku od tri godine očekuje se pun iznos da će se dobivati pun iznos od tog ruralnog razvoja, potrebno je onda stvoriti strategiju ruralnog razvoja i programe i način da taj novac povučemo. Međutim, naša modulacija ide ne sada prema ruralnom razvoju, već će se ovakvom izmjenom otvoriti mogućnost da se ta sredstva vraćaju u izravna plaćanja, odnosno u poticaje. E sada postavlja se pitanje da li će to biti samo u poticaje izravne ili će to biti ruralni razvoj, ja ne znam iz ovoga svega. Međutim, postavlja se pitanje, koliko će se to sredstava prikupiti od 2009. godine, od 2010. godine? U kojoj funkciji će to u krajnosti biti? Da li će to opet zatvoriti one rupe koje smo kao potpredsjednica Vlade i sada kao predsjednica Vlade, gospođa Kosor obećala? Da li će to stvoriti nove probleme koji se najavljuju? Problemi su najavljuju jer 143 tisuća hektara posijane pšenice, najave otkupljivača da je neće otkupljivati. Da li se spremaju to neka sredstva da državne rezerve okupe tu pšenicu? Ja ne znam što će biti, ali vjerojatno oko pšenice da će biti velikih problema. Evo sve to kada gledamo ova modulacija ona se odnosi na one koji su dobili najviše, ona je trebala biti usmjerena prema ruralnom razvoju, sada se usmjerava ne znamo gdje. I sada kada gledate mi prihvaćamo te zakone jer malo ima dobroga malo ima lošega, malo ima nečega što ne znamo, ali činjenica je da svako prihvaćanje izmjene zakona da iza toga stoje određena sredstva. Kažem bilo je već 300 milijuna koje nismo povukli na ime tih modulacija, sada na određena sredstva. Koliko će toga biti nema nikakvih izračuna i oni koji će plaćati tu modulaciju na neki način su već izmodulirani, jer to su oni proizvođači koji imaju preko 300 hektara. Prema tome, oni koji ne mogu dobiti na osnovu onih dogovora u Đakovu onih 600 kuna u repromaterijalu na neki način uzimamo od onih koji su bili konkurentni ipak su i najveći proizvođači, a pokušavamo opet socijalnu problematiku zatvoriti sa nekim stvarima koje bi trebale biti usmjerene prema socijali, a ne da se daju sredstva za proizvodnju koja ne može biti konkurentna. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I posljednja prijava za pojedinačnu raspravu uvaženi kolega Branko Kutija.
Zahvaljujem se gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege. Evo u cilju očuvanja stabilnosti poslovanja malih obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava koja su najviše pogođena gospodarskom krizom, potrebno je još jedno vrijem omogućiti poslovanje bez obveze upisa u registar obveznika poreza na dohodak. Također, posljedice trenutne gospodarske situacije osjećaju se i u sektoru ribarstva. S obzirom na probleme s kojima se ovaj sektor suočava u prilagodbi sa pravnom stečevinom Europske unije ocjenjuje se da poticaje u ribarstvu treba zadržati u dosadašnjem obliku do stupanja Republike Hrvatske u punopravno članstvo Europske unije. Zakonom se uređuje sljedeće. Znači, sredstva prikupljena modulacijom u prethodnoj proizvodnoj godini koriste se za financiranje državne potpore u tekućoj godini. Predloženom izmjenom proširuje se mogućnost raspodjele sredstava prikupljenih primjenom modulacija na sve vrste državnih potpora u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Propisuje se način obračuna prava na izravna plaćanja i obveza vraćanja preplaćenog iznosa dobivenog konačnim obračunom prava po korisniku. Povećava se iznos primitaka od izravnih plaćanja u prethodnoj godini iznad kojeg su nositelji svih obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava u obvezi upisati se u registar obveznika poreza na dohodak pri Poreznoj upravi sukladno propisima o porezu na dohodak. U dosadašnjim odredbama Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju taj iznos je za 2010. godinu iznosio 12000 kuna, a 2011. godine iznosi 7200 kuna. Zbog trenutne gospodarske situacije kojom su u sektoru poljoprivrede najviše pogođena brojna mala obiteljska poljoprivredna gospodarstva ovim izmjenama se predlaže da se obveza upisa u registar obveznika poreza na dohodak propiše na ona obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja su u prethodnoj godini ostvarila 24000 kuna primitaka po osnovi izravnih plaćanja. Zadržavaju se proizvodni poticaji u ribarstvu u nastupajućem razdoblju, obliku i na način kako su ranije definirani. Temeljem osnovnog zakona u tekstu Zakona o državnoj potpori poljoprivredi i ruralnom razvoju nije na dovoljno jasan način određeno pitanje proizvodnih poticaja u ribarstvu koji se nastavljaju isplaćivati temeljem ranijeg zakona. Obzirom da je u međuvremenu stupio na snagu zakon kojim se reguliraju strukturne potpore u ovom sektoru kako ne bi dolazilo do eventualnih poteškoća u tumačenju i provedbi ovim se izmjenama jednoznačno određuje način provedbe modela poticaja proizvodnje u ribarstvu. Važno je napomenuti da se strukturne potpore odnose na sufinanciranje kapitalnih investicija i projekata, a ne poticanje po kilogramu ili komadu. Usklađuju se odredbe koje se odnose na plaćanja za ekološku proizvodnju sa odredbama Zakona o ekološkoj proizvodnji i poljoprivredi i prehrambenih proizvoda. Isto tako je mislim bitno za naglasiti da je ministar poljoprivrede gospodin Čobanković najavio reformu sustava poljoprivrednih potpora u Hrvatskoj u razdoblju 2010., 2013. kako bi se na pragu pristupanja Europskoj uniji ipak podigla hrvatska konkurentnost. Reforma sustava potpora uostalom i jedan je od uvjeta za dovršetak pregovora sa Europskom unijom u poglavlju odnosno području poglavlja 11. o poljoprivredi i ruralnom razvoju još ove godine. Za manje od 22 mjeseca ukidaju se sve carinske barijere sa Europskom unijom, tako da će se već od iduće godine bitno pojednostaviti sustav izravnih plaćanja. U 2008. godini davalo se čak 218 različitih potpora, lani 37 da bi se reformom potpora od 2010. do 2013. proizvodna plaćanja smanjila na 8 najosljetljivijih sektora, a to su mlijeko, krave dojilje, tov goveda, duhan, šećerna repa, ovce, koze, maslina i svinje. Hrvatska je kao i druge pristupnice Europske unije osim Slovenije odabrala regionalni model potpora što znači da će ukupan državni prostor od 2011. imati tretman jedne regije u kojoj će se kroz nacionalnu pričuvu potpora prevladavati specifičnost u poljoprivrednoj proizvodnji. Evo, zbog svega ovoga podržat ću donošenje ovoga zakona. I zahvaljujem se.
Hvala lijepo. Sve prijave smo iscrpili. U ime predlagatelja, državni tajnik gospodin Kraljičković. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane saborske zastupnice, poštovani saborski zastupnici zahvaljujem se na vrlo korisnoj raspravi prije svega onima koji su dali primjedbe na ukupno stanje u poljoprivredi. Ali držim da su sve primjedbe vrlo konstruktivne, vrlo dobronamjerne. Također hvala svima onima koji su podržali, a to ste svi učinili prilikom ovih izmjena i dopuna zakona, odnosno ovaj zakon. Ono što je također važno vas podsjetiti da gotovo svaka druga stranica koja se u Hrvatskoj ovih godina piše u području zakonodavstva, prilagodbe Europskoj uniji se odnosi na djelokrug Ministarstva poljoprivrede ribarstvenoga razvoja. Znači, veliki posao koji je iza nas i veliki posao još koji je ispred nas. Dakle, u okviru tog posla sigurno imamo i značajnih poteškoća koje držim da vrlo dobro zajednički savlađujemo ili prevlađujemo i da ćemo uspjeti doći do konačnog cilja među ostalim koje smo si postavili, a to je i ulazak u Europsku uniju 2012. godine. A da taj posao dobro radimo ponavljamo da nam Europska unija u svojoj financijskoj perspektivi za Hrvatsku odredila novac kojega smo mi sami kad smo računali, izračunali smo da je značajno manje. Tako da ćemo u punim godinama korištenja sredstava Europske unije one biti dvostruko veće nego danas i doći će ukupno na razinu gotovo 6 milijardi kuna za područje poljoprivrede i ruralnog razvoja. A to držimo da je to doprinos Ministarstva poljoprivrede, hrvatske Vlade, ali evo mogu reći i svih vas. Kad je riječ o dokumentima koji su rađeni, koji su izrađeni, a ovdje su spominjani Hrvatska ima strategiju ruralnog razvoja. Hrvatska Vlada je donijela strategiju 2008. godine, tako da evo ako možemo pripomoći strategija je dostupna, može se vidjeti, dati na uvid svima i postoji kao javan dokumenat. Također, vezano uz Zakon o poljoprivredi u izradi je i Nacionalni program za poljoprivredu i ruralni razvoj koji će se do konca godine 2010. izraditi i Vlada će ga donijeti. Što se tiče rezultata koji su vidljivi, a koji su ja ću reći objektivni, a odnose se na poljoprivredu, a sigurno su rezultat i potpora u poljoprivredi i ukupnog rada u području poljoprivrede. To ću evo govorim pokazati na temelju nekih brojaka koje su naturalne, znači nisu financijske, nisu na temelju procjena već na temelju službenog izvora. Korištene poljoprivredne površine su posljednjih osam godina povećane za 10%, površine voćnjaka za 25%, površine vinograda za 19%, površine samo jabuka za 53%, površine maslinika za 31%, proizvodnja maslina za 122% ili dva puta je povećana proizvodnja maslina. Proizvodnja mlijeka za više od trećine. Također, kapaciteti ... [[Govornik se ne razumije.]] su povećani gotovo su sada već na razini dostatnosti. A ako mjerimo i u pokazateljima koji su isto često korišteni kao porast bruto vrijednosti poljoprivredne proizvodnje, onda se ona kreće na razini 9%, od toga stočarstvo 16%, a biljna proizvodnja 5%. Možemo slobodno reći usprkos svim nepogodama koje je hrvatska poljoprivreda imala, a samo u 10 godina među ostalim elementarne nepogode su prosuđene da njihova šteta je bila za poljoprivredu gotovo 10 milijardi kuna. Pa plus, evo ostale, među ostalim držimo i tranzicija koja također ima nužne posljedice u poljoprivredi na poljoprivredu i na selo također ostavlja svoje posljedice. Usprkos svega toga držimo da poljoprivreda pokazuje još uvijek vrlo dobru žilavost i vrlo, da tako kažemo, još vidljiv i prepoznatljiv i razvoj i razvitak. Pa evo svima vama za, ovako za podsjećanje i svima nama na ponos gdje smo to među ostalim posebno pomakli i odmakli ili posebni pomak ili vidljivi učinili u poljoprivredi sigurno u sektoru vinarstva, sektoru maslinarstva. Pa danas se hrvatska vina, hrvatsko maslinovo ulje postiže i najbolja odličja na najznačajnijim svjetskim ocjenjivanjima. Pa naši proizvođači također su već prisutni na svjetskim tržištima. I također među ostalima možemo govoriti o hrvatskim regionalnim prepoznatljivim proizvodima, da ne ističemo samo evo, kulen, pa pršute pa sireve razne, to je sve među ostalim i doprinos mjerama poljoprivredne politike i da tako kažemo sigurno i potporama u poljoprivredi. Ono što je važno podsjetiti sve nas je da je struktura kako je ovdje rečeno više puta hrvatske poljoprivrede vrlo slična europskoj poljoprivredi. Prošli puta nisam to stigao odgovoriti, ali prosječni poljoprivredni posjed u EU od 27 zemalja je 12 hektara, znači dvostruko je veći od hrvatskoga. Ne 6 puta veći, dvostruko je veći. A od toga 70% su poljoprivredna gospodarstva do 5 hektara. U Hrvatskoj je to nešto iznad 6%. Ako uzmemo samo stare zemlje, znači onih 15 zemalja starih najvećih i najbogatijih europskih zemalja, prosjek poljoprivrednog posjeda je 21 hektar. Znači, nešto 3,5 puta veći od hrvatskog prosjeka. A i kod njih je više od 50% su gospodarstva manja od 5 hektara. Znači, kad govorimo o europskoj poljoprivredi onda moramo govoriti o malom posjedu, obiteljskom posjedu, između ostalog i onda moramo također uvažiti i naše mjere i našu agrarnu politiku jer nama je želja i cilj i zadaća da se uskladimo i približimo EU. … [[Govornik se ne razumije.]] , a ona upravo daje naglasak na tu poljoprivredu, na te poljoprivredne proizvođače i tako da je i naš zakon koji je sada na snazi, kojega sada djelomično mijenjamo, on uzima u obzir svaki hektar. Znači na taj način je dosadašnji rad zadruga postao manje važan za manja poljoprivredna gospodarstva. Znači, uloga koju su zadruge imale prije da objedinjuju, da rade umjesto tih gospodarstava, stvaraju potpore ovog časa ili sad ovim zakonom je ta uloga na taj način zbog tog posla nije više tako potrebna i tako važna. Posebice kad gledamo u novim uvjetima kada je svaki poljoprivrednik bitan, za njega je važno da se upiše u upisnik i u arku i da na taj način ostvari i prava sutra kad dođe u EU i da postane prepoznatljiv i postaje nosilac potpora i sam svog razvoja, a svi oblici organiziranja će mu u tome pripomoći da on postane još konkurentniji ili bolji. Kada je ovdje bilo riječi među ostalim o, ja sam tu sad nešto pribilježio, među ostalim Hrvatska poljoprivredna komora niti jedna institucija nije u toj komori, nju su izabrali na temelju zakona svi poljoprivredni proizvođači i oni su imali pravo glasa i na temelju tog glasovanja i na temelju sve skupštine izabrali su svojeg predsjednika i svoj upravni odbor. Znači, tijela komore nije nitko na to utjecao, znači sami poljoprivredni proizvođači, znači maksimalno kažemo je bila demokracija kao na parlamentarnim izborima. S te strane mislim da je to svima to poznato i svima jasno. Izbori su bili javni i nisu bili nigdje zatajeni ili skrivani. Kada je riječ, između ostalog, o cijeni o kukuruzu u 2008. godini onda znamo da je došlo do pada cijene i dohotka pa da se na taj način pokušavalo pripomoći proizvođačima da se ublaži taj pad dohotka i da se pripremi novi Zakon o potporama koji je iduće godine i donesen i koji je uvažio da su potpore od iduće godine 2250 kuna bile po hektaru maksimalni iznos potpora. Modulacija, kada je riječ o njoj onda je praktično danas u našem zakonu ona prepisana iz uredbe EU tako da možemo reći da smo u tom dijelu 100% preuzeli i njihovu pravnu stečevinu. Kada je riječ o sredstvima i vezano uz ovu izmjenu dopune zakona onda moramo to povezati sa mjerama programa IPARD gdje su sredstva za ruralni razvoj ove godine oko milijardu kuna i držimo da je to također vrlo značajan iskorak u ovoj godini i godinama koja je ispred nas. I pripomoć poljoprivrednicima upravo u tim strukturnim promjenama u razvoju, odnosno u povećanju njihove konkurentnosti. Držim da, evo i ovo pojašnjenje će evo pripomoći da slika o poljoprivredi bude još nama svima bliža, dostupnija i da nam bude svima još više izazov za daljnju suradnju i pripomoć u razvoju poljoprivrede i zakonodavstva u području poljoprivrede. Zahvaljujem se.
Hvala lijepo državnom tajniku. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i ruralnom razvoju, hitni postupak, P.Z.br. 530. Predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj i Odbor za zakonodavstvo. Tijekom rasprave predstavnik predlagatelja prihvatio je amandmane te se o njima ne glasuje jer oni postaju sastavni dio konačnog prijedloga zakona sukladno čl. 169. Poslovnika. Dajem na glasovanje konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnoj potpori u poljoprivredi i ruralnom razvoju. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj konačni prijedlog zakona je prihvaćen većinom glasova, 125 glasova za, 3 suzdržana i ništa protiv, zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Prelazimo na 9. točku dnevnog reda, a to je - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Savezne Republike Njemačke o financijskoj suradnji (2003. godina), hitni postupak, P.Z.br. 531. Prijedlog akta primili ste poštom. Prilikom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog što je predlagatelj predlagao da se ovaj zakon raspravi u hitnom postupku. Sukladno čl. 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Moglo se podnositi amandmane do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun. Izvješće sa sjednice odbora ste primili. Predlagatelj ne izražava želju da se javi uvodno i ne vidi potrebu za uvodno obrazloženje. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Ako ne treba i ne žele ni oni onda otvaram raspravu po klubovima. U ime kluba HDZ-a uvažena kolegica Nevenka Majdenić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana predsjednice Vlade, kolegice i kolege. Uvažavajući vrlo dobre odnose između Republike Hrvatske i Savezne Republike Njemačke, i nadasve cijeneći vrlo značajnu ulogu koju je Savezna Republika Njemačka odigrala u našoj borbi za osamostaljenje i međunarodno priznanje, te znatnu tehničku i stručnu pomoć u provedbi našeg poslijeratnog oporavka i obnove te gospodarskih, tržišnih i pravni reformi, mi u Klubu zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podržavamo potpisivanje ovog ugovora između dvije Vlade. Svima je poznata dosadašnja pomoć Savezne Republike Njemačke našoj zemlji, pomoć će nam i dalje biti potrebna i moramo uvažavati i podržavati naše bilateralne odnose na svim područjima života i rada. Ali isto tako nam je jasno da je Njemačka visoko pravno uređena zemlja, da je kolijevka europskog zakonodavstva i vrlo strogo cijeni i primjenjuje prihvaćene i dogovorene pravne norme i zakonske propise. U tom duhu svaki dvostruki pravni posao i pravni akt mora biti precizno i stručno definiran, sastavljen i provediv na obostranu korist a ne na nečiju štetu. Zbog toga su brojna međudržavna radna tijela predstavništva izaslanstva morala od pokretanja postupka za sklapanje ovog Ugovora 2003. godine pa do njegovog potpisivanja 2010. godine od strane obje Vlade odraditi velik posao oko svih tehničkih, pravnih, formalnih i institucionalnih normi pregovaranja. Sada je taj posao završen i pred nama u Hrvatskom saboru predstoji još posljednji čin u tom postupku to je potvrđivanje predmetnog ugovora. U svojoj novijoj povijesti od osamostaljenja do danas Hrvatska je sa Saveznom Republikom Njemačkom zaključila veliki broj dvostranih međunarodnih ugovora i sporazuma i ni jedan nije bio štetan po Republiku Hrvatsku. Hrvatska, naprotiv Hrvatskoj su ovim međunarodnim aktima stavljena na raspolaganje znatna financijska sredstva pod subvencioniranim kamatama i vrlo povoljnim uvjetima koji u tom vrijeme nisu se mogli dobiti nigdje u svijetu. Nadalje, Njemačka nam je samo od 2000. godine odobrila preko 4 milijuna eura bespovratnih sredstava, odnosno darovnica. Zbog toga mi u Klubu HDZ-a vjerujemo da će ovaj Ugovor biti koristan i da će realizacija projekta koji se njima financira doprinijeti realizaciji još jednog našeg strateškog cilja i postizanja europskih standarda na području vodnog gospodarstva. Ovim Ugovorom Vlada Savezne Republike Njemačke odobrava Vladi Republike Hrvatske ili drugom zajmoprimce kojeg Vlade zajednički izaberu zajam do 18 milijuna eura za projekt vodoopskrba i zbrinjavanje otpadnih voda u Republici Hrvatskoj, faza 3. Korištenje sredstava zajma utvrđivat će se posebnim ugovorom koji trebaju sklopiti Kreditna banka za obnovu i razvoj u Frankfurtu na Maini ili Vlada ili drugi izabrani zajmoprimac. S obzirom na ustaljena pravila potvrđivanja međunarodnih ugovora kojim država izražava spremnost da bude već vezana potpisanim ugovorima te da se u ovoj fazi ne mogu izvršiti izmjene i dopune teksta mi u Klubu zastupnika HDZ-a imamo povjerenja u državne institucije koje do sada su odradile postojeće faze postupka, te predlažemo da se ovaj Zakon prihvati po hitnom postupku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolegice. I u ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik kolega Klemenić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Kao što znamo Njemačka je jedna od najrazvijenijih zemalja svijeta, i jedna od osnivačkih članica Europske unije. Članica je Ujedinjenih naroda, NATO Saveza, skupine G8 i G4. Najveća je europska zemlja po broju stanovnika te ima najsnažnije europsko gospodarstvo. To su samo neke od činjenica vezane uz Republiku Njemačku a također je važno napomenuti da je Republika Njemačka u mnogim važnim momentima za našu zemlju odigrala značajnu i važnu ulogu. Prvenstveno sada mislim na noviju povijest kada je Njemačka svojim jakim utjecajem i političkom moći bila vrlo snažan oslonac u trenutcima stvaranja naše domovine, a financijskim, stručnim i tehničkim angažmanom dala je i kontinuirano daje snažnu potporu razvoju gospodarstva Republike Hrvatske. Tehničkom i financijskom pomoću Njemačka i na materijalan način demonstrira spremnost da kontinuirano pruža potporu Hrvatskoj na njenom putu prema europskoj uniji. Ugovori o financijskoj suradnji koji se sklapaju između dvije države, predstavljaju pravni temelj financijske suradnje, a prema informacijama koje se mogu iščitati na stranicama Njemačkog veleposlanstva u Hrvatskoj od 2000. godine Njemačka je Hrvatskoj u sklopu financijske suradnje osigurala oko 4,5 milijuna eura bespovratnih sredstava, te omogućila kredite s povoljnom kamatom u ukupnoj vrijednosti od 265 milijuna eura, za vodoopskrbu i zbrinjavanje otpadnih voda, za poticanje energetske učinkovitosti i obnovljivih izvora energije za energetski projekat zaštite klime te gradnju luke Zadar. Pored financijske suradnje u sklopu njemačko-hrvatske tehničke suradnje Njemačka je Vlada od 1992. godine do danas stavila na raspolaganje sredstva u ukupnoj vrijednosti od 67,5 milijuna eura za projekte kao što su poticanje gospodarstva i zapošljavanje, poticanje gospodarstva i zapošljavanje u prehrambenoj industriji, izgradnja katastarskog sustava, reforma sustava strukovnog obrazovanja, integrirano upravljanje obalnim područjem te fond za studije i stručne kadrove. Ovim predmetnim Zakonom potvrđuje se ugovor između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Savezne Republike Njemačke o financijskoj suradnji koji je potpisan 17. veljače ove 2010. godine, a kojeg su prethodno ovlaštena izaslanstva obje države precizno utvrdila i usuglasila. Zapisnikom iz prosinca iz 2003. godine o radnim sastancima između predstavnika ministarstva obju Država utvrđeno da je da gospodarska reforma, izgradnja tržišnog gospodarstva posebice malih i srednjih poduzeća, te restrukturiranje turizma i opskrba pitkom vodom, gospodarenje vodama i zbrinjavanje otpadnih voda predstavljaju osnovna područja bilateralne gospodarske suradnje. Kako se ovaj projekt uklapa u prioritetno područje gospodarske suradnje između Savezne Republike Njemačke i Hrvatske, i ustvrđeno strateško opredjeljenje Republike Hrvatske kojim je od fundamentalnog značaja definirano očuvanje kvalitete voda, sprečavanje onečišćenja, zbrinjavanje otpadnih voda, te osiguravanje stabilne opskrbe vodom, predmetni zajam doprinijeti će ostvarenju spomenutih kvaliteta i postizanju europskih standarda na području javne vodoopskrbe. Isto tako ovim zakonom potvrđuje se ugovor između dviju Vlada o financijskoj suradnji i njime se formalno iskazuje pristanak Republike Hrvatske da bude vezana ugovorom o financijskoj suradnji o zajmu u iznosu od 18 milijuna eura sa sniženom kamatnom stopom, a spomenutim sredstvima biti će financirana treća faza projekta vodoopskrbe i zbrinjavanja otpadnih voda u Republici Hrvatskoj. Prve dvije faze navedenog projekta financirane su ranije odobrenim sredstvima, i sredstava Pakta o stabilnosti i Njemačkih proračunskih sredstava. Navedena sredstva iz ovog zajma koja se potvrđivanjem ovog Ugovora stavljaju Republici Hrvatskoj na raspolaganje doprinijeti će postizanju Europskih standarda u javnoj vodoopskrbi i odvodnji te pročišćavanju otpadnih voda, što je ujedno i jedan od Hrvatskih strateških prioriteta. Vjerujem da smo svi u ovom Hrvatskom saboru jedinstveni u ovakvom stavu i da će zastupnici Hrvatskog sabora prepoznati prednosti ovog ugovora te jednoglasno dignuti ruku za ovaj zakon kojim se produbljuje suradnja između naše zemlje i Savezne Republike Njemačke, a osigurana sredstva biti će utrošena u već ranije definirane prioritete. Hvala.
Hvala lijepo. Novih prijava za raspravu nema. Stoga predlagatelj nema potrebe ništa posebno obrazlagati. Zaključujem raspravu. I zaključujem s time 9. točku dnevnog reda. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
Prelazimo na konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade RH i Vlade Savezne Republike Njemačke o financijskoj suradnji, 2003. godina, hitni postupak, P.Z. broj 531., predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Savezne Republike Njemačke o financijskoj suradnji 2003. godina. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Konačni prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 112 glasa.
Prelazimo na 10. točku dnevnog reda, - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju ugovora između Vlada Republike Hrvatske i Vlade Češke Republike o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. broj 532 Prijedlog akta primili ste poštom. Predlagatelj akta je Vlada Republike Hrvatske. Kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi po hitnom postupku. Po Poslovniku amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća sa sjednice odbora ste primili. Žele li predstavnici predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državna tajnica Tatjana Vučetić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče. Dakle ovim zakonom potvrđuje se ugovor između Vlada Republike Hrvatske i Vlade Češke Republike o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka kako bi njegove odredbe u smislu članaka 140. Ustava Republike Hrvatske postala dio unutarnje pravnog poretka Republike Hrvatske. Vlada Republike Hrvatske i Vlada Češke Republike potpisale su ugovor o uzajamnoj zaštiti klasifikacijskih podatka dana 1. veljače 2010. godine u Pragu. Navedenim ugovorom stvara se pravni okvir te se uspostavlja pravila uzajamne zaštite klasificiranih podataka u odnosima Republike Hrvatske i Češke Republike koje će se odnositi na sve buduće klasificirane ugovore i ugovore o suradnji a koji sadrže ili uključuju klasificirane podatke. Ugovorom se uspostavljaju pravni okviri za osiguranje zaštite klasificiranih podataka koji zajednički nastaju ili se razmjenjuju između ugovornih strana, utvrđuju se istoznačni stupnjevi tajnosti, obveze u pogledu nacionalnih mjera za zaštitu klasificiranih podataka, određuju se nadležna tijela za provedbu ugovora, mehanizmi prijenosa klasificiranih podatka, kao i postupanje s klasificiranim podacima sadržane su posebne odredbe o klasificiranim ugovorima, uređuje se način ostvarivanje posjeta, postupanje u slučaju provedbe sigurnosti kao i pitanje troškova nastalih u provedbi ovog ugovora. Za provedbu novog zakona nije potrebno osigurati dodatna financijska sredstva u državnom proračunu Republike Hrvatske. S obzirom na prirodu postupka potvrđivanja međunarodnih ugovora kojima i država formalno izražava spremnost da bude vezana već sklopljenim međunarodnim ugovorom, kao i na činjenicu da se u ovoj fazi postupka u pravilu ne može mijenjati ili dopunjavati tekst međunarodnog ugovora, predlažemo ovom Domu da se ovaj prijedlog zakona raspravi i prihvati po hitnom postupka objedinjavajući prvo i drugo čitanje. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem državnoj tajnici. Da li se u ime klubova netko javlja? Ne. U ime odbora sam htio reći oprostite. U ime klubova je prijava tu. I najprije kolega zastupnik Emil Tomljanović, a tu je i vaša prijava. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Uvažena državna tajnice, kolegice i kolege. Pa evo uvodno bih htio naglasiti da Klub zastupnika HDZ-a podupire Prijedlog Zakona o potvrđivanju ugovora između Vlada Republike Hrvatske i Vlade Češke Republike o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka. Naime, predmetnim ugovorom reguliraju se odnosno uspostavljaju osnovne pretpostavke za osiguranje zaštite klasificiranih podataka koje zajednički nastaju ili se razmjenjuju između ugovornih strana. Osim toga dakle utvrđuje se u prvom redu istoznačni stupnjevi tajnosti, zatim obveze u pogledu nacionalnih mjera za zaštitu klasificiranih podataka, isto tako određuju se nadležna tijela za provedbu predmetnog ugovora, te se razrađuju mehanizmi prijenosa klasificiranih podataka, te postupanje s klasificiranim podacima. Za naglasiti je i to da su razrađene odredbe o klasificiranim ugovorima, dakle način ostvarivanja posjeta i sastanaka stručnjaka, te postupanju u slučaju povrede, sigurnosti te pitanje troškova koji nastaju provedbom ovog ugovora. Nadalje mislim da je vrlo bitno naglasiti u smislu mogućnosti potpisivanja ovakvog međunarodnog dokumenta, da je Republika Hrvatska razradila čitav projekt u smislu donošenja zakona i podzakonskih propisa kojima se na jedinstven i sveobuhvatan način uređuje područje informacijske sigurnosti. U prvom redu tu mislim na Zakon o tajnosti podataka, ali isto tako i na Zakon o informacijskoj sigurnosti, te na Zakon o sigurnosnim provjerama. Ovdje svakako treba napomenuti i uredbu o mjerama informacijske sigurnosti. Upravo donošenjem toga normativnog okvira, odnosno navedenih propisa stvoren je ne samo pravni temelj, već su uspostavljeni i strukovni standardi za cjelovito uređenje klasificiranje podataka i to kako na unutarnjem tako i na međunarodnom planu. I u izloženom smislu treba shvatiti i ovaj zakonski prijedlog kojeg Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice apsolutno podupire. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. I sada uvažena kolegica zastupnica Danica Hursa u ime Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Ovim prijedlogom zakona potvrđuje se ugovor između Vlada Republike Hrvatske i Vlade Češke Republike o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka koji je potpisan u Pragu 1. veljače ove godine. Ugovorom se osigurao pravni okvir i značajan mehanizam za ostvarivanje zaštite u području informacijske sigurnosti te zaštite klasificiranih podataka koji se razmjenjuju između dvije zemlje. Isto tako ugovorom se utvrđuju istoznačni stupnjevi tajnosti, obveze u pogledu nacionalnih mjera za zaštitu klasificiranih podataka, određuju se dalje nadležna tijela za provedbu ugovora, određuju se mehanizmi prijenosa klasificiranih podataka, kao i postupanje s istima. U ugovoru su sadržane posebne odredbe o klasificiranim ugovorima. Ugovorom se dalje uređuje način ostvarivanja posjeta i sastanaka stručnjaka. Dalje se ugovorom regulira postupanje u slučaju povreda sigurnosti kao i pitanje troškova nastalih u provedbi ugovora. Zbog interesa da Republika Hrvatska što skorije okonča svoj unutarnji pravni postupak kako bi se stvorile pretpostavke da ugovor u skladu sa svojim odredbama u odnosima dviju država stupi na snagu mi u klubu HNS-a dajemo podršku prijedloga zakona.
Hvala kolegice. Iscrpili smo time prijave klubova. Imamo jednu pojedinačnu prijavu za raspravu. Uvaženi kolega Ivo Grbić. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana državna tajnice, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Temeljem Nacionalnog plana za pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji za 2008. godinu tijekom 2007. i 2008. godine donijet je niz zakonskih i podzakonskih propisa kojim se na jedinstven i cjelovit način uređuje područje informacijske sigurnosti čime je stvorena osnova za upoznavanje strukovnih standarda za adekvatno uređenje zaštite klasificiranih podataka i na unutarnjem i na međunarodnom planu. Ova potreba za međunarodnom razmjenom podataka koji su prema nacionalnom zakonodavstvu klasificirani ili označeni jednim po zakonu utvrđenih stupnjeva tajnosti proizlazi iz bliskih vanjsko-političkih odnosa između država i povećane potrebe za uzajamnim i usklađenim djelovanjem na rješavanju suvremenih poglavito sigurnosnih problema koji često svojom složenošću i sveobuhvatnošću nadilaze nacionalne okvire. Ugovor između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Češke Republike o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka potpisanim dana 1. veljače 2010. godine u Pragu uspostavljen je pravni temelj za osiguranje zaštite klasificiranih podataka koji zajednički nastaju ili se razmjenjuju između ugovornih stranaka bilo da se to radi o utvrđivanju istog, znači stupnjeva tajnosti, obveza u pogledu nacionalnih mjera za zaštitu klasificiranih podataka ili u određivanju nadležnih tijela za provedbu ugovora. Mehanizama prijenosa i postupanja sa klasificiranim podacima, uređenja načina posjeta i sastanaka stručnjaka, te postupanje u slučaju povrede sigurnosti kao i na kraju pitanja troškova nastalih u provedbi ugovora. Radi navedenog, a obzirom da Hrvatski sabor potvrđuje ugovore čime se u stvari iskazuje formalni pristanak Republike Hrvatske da bude vezano ovim ugovorom podržavam donošenje Zakona o potvrđivanju ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Češke Republike o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka.
Hvala lijepo kolega. Zaključno predlagač? Nema potrebe. Ovime smo iscrpili ukupne prijave za raspravu. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Češke Republike o uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka, bio je hitni postupak, P.Z. broj 532. predlagatelj Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Češke Republike u uzajamnoj zaštiti klasificiranih podataka. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Konačni prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 125 glasova.
Kao što je već bilo i najavljeno danas ćemo završiti sa točkom 12. a ona je - Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlada Republike Hrvatske, Vlade Bosne i Hercegovine i Vlade Federacije Bosne i Hercegovine o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima, Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o izmjeni Sporazuma između Vlada Republike Hrvatske, Vlade Bosne i Hercegovine i Vlade Federacije Bosne i Hercegovine o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima i Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 536 Predlagač je Vlada Republike Hrvatske. To je P.Z. br. 536. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod utvrđivanja dnevnog reda izjasnili smo se o hitnosti postupka. Amandmani se mogu podnašati do kraja rasprave. Raspravu su proveli dva odbora i to Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješće ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Da. Državna tajnica Tatjana Vučetić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče. Dakle, osnovnim sporazumom koji je sklopljen '96. godine države ugovornice su se obvezale da će na zamolbu, a sukladno uvjetima propisanim sporazumom međusobno izvršavati kaznene presude koje je donio sud jedne države ugovornice protiv državljanina druge države ugovornice ili protiv osobe koja na njezinom području ima prebivalište, a kojim se izriču sljedeće kazneno-pravne sankcije uvjetna osuda u kojem slučaju se preuzima nadzor nad osobama kojima je izrečena uvjetna osuda tijekom vremena provjeravanja ili kazna zatvora ili druge mjere lišenjem slobode, sigurnosne ili odgojne mjere. Temeljni uvjeti za preuzimanje izvršenja ili nadzora prema odredbama sporazuma su pravomoćnost presude, državljanstvo države izvršenja ili prebivalište u državi izvršenja, obostrana kažnjivost, suglasnost osuđenika, pristanak države presuđenje i države izvršenja, preostalo vrijeme izdržavanja kazne zatvora, mjere lišenja slobode i uvjetne osude koji ne može biti manji od šest mjeseci. Razlozi za odbijanje, preuzimanje i izvršenje ili nadzora su protivnost temeljnim načelima pravnog sustava države izvršenja ili međunarodnim obvezama države izvršenja, politička, vojna ili fiskalna priroda djela na koje se odnose pravomoćna presuda, ... [[Govornica se ne razumije.]] osobe u vrijeme počinjenja kaznenog djela, zastara izvršenja kaznene sankcije, načelo ne bis in idem, presuda donesena in absencia, presuda koju je donio izvanredni sud, azil koji osuđena osoba uživa u državi izricanja presude. Sporazumom između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o izmjeni Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske, Vlade Bosne i Hercegovine i Vlade Federacije Bosne i Hercegovine o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima donesenim 2004. godine mijenjaju se pojedine odredbe temeljnog sporazuma, te se proširuje teritorijalno područje primjene Sporazuma na cijelo područje Bosne i Hercegovine čime se stvaraju uvjeti za dosljednu primjenu režima međusobnog izvršavanja sudskih odluka predviđenog sporazumom na cijelom državnom području obiju država ugovornica. Sporazum i ovaj privremeno se primjenjuje od dana potpisivanja. Sporazumom između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o izmjenama Sporazuma o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima donesenih u drugom mjesecu 2010. godine mijenjaju se pojedine odredbe temeljnog sporazuma kojim izmjenama je cilj napuštanje suglasnosti osuđenika kao uvjet za preuzimanje izvršenja strane kaznene presude kojim je izrečena kazna zatvora ili mjera lišenja slobode ili uvjetna osuda, a čime se želi osigurati učinkovito provođenje postupka preuzimanjem izvršenja, a u svrhu osiguranja izvršenja kaznenih sankcija izrečenih osuđenicima koji bijegom na državno područje države svog drugog državljanstva žele izbjeći izdržavanje izrečene im kazne. Sporazum se također privremeno primjenjuje od dana potpisivanja. U prigodi potpisivanja ovog potonjeg sporazuma ministri pravosuđa dviju država održali su sastanak o kojem je sačinjen i zapisnik, a kojim su ministri zbog jasnoće provedbe samog sporazuma o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima zauzeli jedinstven stav o sljedećim pojmovima: pod pristankom na prijenos izvršenja ili nadzora u smislu čl. 2. st. 1. točka 4. sporazuma kako je izmijenjen podrazumijeva se zahtjev za priznavanje izvršenja strane sudske odluke upućen od strane države moliteljice zamoljenoj državi. Nakon provedenog postupka i priznanja strane sudske odluke dodatnu suglasnost države moliteljice nije potrebno tražiti. Pod dijelima vojne, političke i fiskalne prirode u smislu odredbi čl. 3. st. 1. točka 2. osnovnog sporazuma imaju se smatrati standardi iz ove kategorije djela utvrđeni europskim konvencijama koje uređuju ovo područje. Sukladno tomu iznimke se ne mogu odnositi na djela protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom. Sporazumom kako je izmijenjen ne uskraćuje se pravo osobama koje bez suglasnosti izdržavaju kaznu u jednoj od država ugovornica da sukladno odredbama osnovnog sporazuma na vlastiti zahtjev kaznu izdržavaju u državi svog državljanstva ili prebivališta. Isto se odnosi i na osobe koje su u postupku izvršenja odluke. Ovim zakonom potvrđuju se temeljni sporazum i 2 sporazuma kojima su sačinjene određene izmjene sporazuma kako bi se njihove odredbe u smislu čl. 140. Ustava RH smatrale dijelom unutarnjeg pravnog poretka RH. I u tom smislu predlažemo da se usvoji. Hvala vam lijepo.
Hvala državnoj tajnici na uvodnim obrazloženjima i pojašnjenjima. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. U ime kluba SDP-a uvažena kolegica zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege. Moram odmah reći na početku da će klub SDP-a podržati donošenje Zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade RH i BiH kolokvijalno nazvan o međusobnom izručivanju, odnosno o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima. Za napomenuti je da je još Vlada Republike Hrvatske još 3. siječnja 2003. godine donijela odluku o pokretanju postupka za sklapanje ovog sporazuma. Zaista nije trebalo nam 7 godina da u međuvremenu i dopunimo ugovor i da evo tek sada dođe on pred naše klupe i da mi danas o njemu raspravljamo i vjerujem da ćemo uskoro i glasovati o njemu. Naime, nadam se da i ovaj zakon nije zakon kojeg ćemo nazvati lex Šimić i da je on donesen upravo radi tog jednog slučaja. Jer godinama znamo da upravo koristeći zapravo zloupotrebljavajući blagodat dvojnog državljanstva da su neki ljudi radili teška kaznena djela i u Hrvatskoj i u BiH i nekim drugim susjednim zemljama, nakon što bi bili osuđeni oni bi osujetili izvršenje i pobjegli od ruke pravde te zemlje te našli utočište u nekoj drugoj zemlji, mnogi u Hrvatskoj,a mnogi su i pobjegli iz Hrvatske. Zato Hrvatska ne bi trebala biti licemjerna pa onda upirati prstom na Šimića, a tajiti i prešućivati mnoge, mnoge koji su našli utočište u Hrvatskoj. Među njima su visoki dužnosnici HDZ-a u BiH, među njima je Jelavić, među njima je Ivan Bender, među njima su mnogi koji tamošnje vlasti traže. Neki ih traže radi toga što su već pravomoćno osuđeni, a neke se traži zato što se pokreće, zato što je pokrenut kazneni postupak i to zbog vrlo teških i ozbiljnih djela. Zbog ratnog zločina, zbog klasičnog kriminala, ubojstava, bludničenja. Prošle godine je pobjegao košarkaški trener, sklonio se u Hrvatsku jer je silovao 14-godišnjeg dječaka. Hrvatska mora naći odgovor i za ove, ja znam da to nije predmet sada ovog ugovora, mi sada govorimo samo o izvršavanju ugovora, odnosno o izvršavanju sudskih odluka i to onih koje su pravomoćne. I još ću nešto reći o tome, naime svi ćemo se složiti i tu je jedno suglasje postoji, da ništa gore ne izvrgava ruglu institucije jednu državu kao odluka koja se ne može izvršiti. Bolje da onda nikad pokrenut postupak nije bio nego kad se takva odluka ne može izvršiti. U bilo kojoj stvari. Bilo u upravnoj stvari, u prekršajnom, u građanskoj stvari, a pogotovo u kaznenoj stvari. To najviše blamira državu, njezine institucije i ruši povjerenje ljudi u pravdu. Naprosto dozvoljava se tim ljudima da se rugaju institucijama, da se rugaju državi. I zato je dobro, možda uvijek se eto treba dogoditi jedan slučaj koji će onda evo zakotrljati cijelu situaciju i nastojati razriješiti ove stvari. Dakle, evo još jednom da ponovim, mnogi se nalaze u BiH, ne samo ovaj slučaj o kojem najčešće mediji pričaju nego mnogi drugi su pobjegli, ali jednako tako mnogi su se i sklonili. I ne zna se više jel blamira državu to što joj je netko pobjegao, što je dozvolila da joj pobjegne, ili što trpi takve kriminalce kao poštene građane u RH. I to jednostavno, to je jednostavno jedan veliki problem koji mi moramo riješiti. Druge zemlje ga imaju u manjoj mjeri. Postoji jedno opće načelo da ni jedna zemlja ne izručuje svoje državljane. Mi se sjetimo i našeg potpis zakona o pristupanju statutu stalnog Međunarodnog kaznenog suda za kaznena djela ratnog zločina gdje je Hrvatska bila među prvim potpisnicima tog stalnog Međunarodnog kaznenog suda. Međutim, taj kazneni sud sudi samo za specifična kaznena djela, odnosno za kaznena djela ratnog zločina. I to je stalna institucija, i tu nema onda ovog instituta da bi se neka zemlja mogla pozvati na to ako je zemlja potpisnica, a taj sud je počeo sa svojim radom jer je dovoljno bilo zemalja potpisnica, evo ponavljam među kojima je i Hrvatska da bi se pozvao eto na tu činjenicu da ne izručuje svoje državljane. Međutim, kod ove druge vrste klasičnog kriminaliteta mi smo u ozbiljnom problemu i u tom smislu smo u većem problemu nego bilo koje druge zemlje, najviše zemlje u ovoj regiji, zemlje koje su nastale raspadom bivše Jugoslavije. Slovenija ima manjih problema, neće ona primiti, kako ne bježe u Sloveniju, nego najčešće bježe iz Hrvatske u Srbiju, Crnu goru čak i manje u Bosnu i Hercegovinu. Bosna i Hercegovina je najveće utočište ali jednako tako i obrnuto iz Bosne i Hercegovine u najvećoj mjeri bježe u Hrvatsku u manjoj mjeri u Srbiju. Znači neki problem je. Nije samo da ti ljudi imaju dvojno državljanstvo Hrvatske i Bosne i Hercegovine, počesto su to kombinacije i sa Bosnom i Hercegovinom, i Slovenskim državljanstvom, kako se to Sloveniji ne događa. Zato što on na svojoj granici tretira tog građanina dok nije ušao u Sloveniju u svoju zemlju kao stranca, tek kada je on ušao na njen teritorij on postaje njezin državljanin ukoliko ima državljanstvo te zemlje i onda je ta zemlja se dužna ponašati prema njemu kao prema vlastitom državljaninu. Tu je najveći problem s granicom, što nema takav jedan uređen sustav sa našim kaznenim tijelima da bi mogla osujetiti izigravanje sudske presuda. Evo prilikom, ako je netko osuđen, ako je već propušteno, nećemo ulaziti u sudske postupke zašto mu nije oduzeta putovnica, ako netko napušta našu zemlju bez obzira što on ima dvojno državljanstvo mi ga tretiramo kao našeg državljanina. Bez obzira što će on tamo pokazati drugu putovnicu, on je naš državljanin i može mu se uskratiti izlaz iz zemlje, nikada to nije učinjeno, ni u jednom slučaju, ni kada su bježali ni kada su dolazili. To više nije slučajno. To nije slučajno, to se događa i zašto se to radi, jer se to može događati. Ovo je jedan prvi korak da se tome stane na kraj. Međutim, nije dovoljno samo Ministarstvo pravosuđa, tu treba raditi pogranične službe, carinske službe i moraju biti umreženi. Tu samo Ministarstvo pravosuđa ne može puno napraviti, ono se evo ovako dovijava ovakvim ugovorima. Pitanje je dakle kada se riješi ovo pitanje dakle nema dvojbe da se ne radi o nikakvom automatizmu, nego da se radi o jednoj određenoj proceduri ali taj ugovor omogućava takvu jednu proceduru da se onda osobe koje se to tiče podnose odgovarajuće pravne lijekove i dakle imaju sva pravna sredstva koja im stoje na raspolaganju. Međutim, ovo je svakako pitanje da mi pokušamo razriješiti naš najveći problem, mi ne možemo reći mi imamo taj institut i mi sada tu ništa ne možemo, ali mi imamo taj problem koji mi moramo riješiti i mi ne možemo biti gluhi, nijemi i slijepi da Hrvatsko pravosuđe traži brojne osumnjičenike i već optuženike za teška kaznena djela, jedan nam je pobjegao u Njemačku pa se svako malo javi i ruga se Hrvatskoj. A taj se često viđa u posjetima naših državnika kada idu u Njemačku i on uvijek kruži oko bilo koje političke garniture i nedavno je osramotio nađevši se u takvom krugu sa našom premijerkom Kosor kada je bila u Njemačkoj. A traže ga, pravomoćno je osuđen od jednog suda, dva druga suda županijska ga tuže za gospodarski kriminalitet. Naravno da ćemo ovo lakše riješiti kada uđemo u Europsku uniju, međutim, problem dvojnog državljanstva kojeg su mnogi zloupotrebljavali on se mora razotkriti od samog početka kako su mnogi ljudi dobijali dvojno državljanstvo. Neki su ga dobivali po zakonu, i tu je sve čisto a druga je stvar što su ga zloupotrijebili. Ali postavljam pitanje koje sam postavila na Odboru, kako je netko rođen u Srbiji, nema nikakve veze s Hrvatskom dobio Hrvatsko državljanstvo i mi sada doznajemo, nikada nije boravio nego kasnije to se otkriva, kada je boravio, kada je činio kaznena djela i to se otkriva pred Srpskim pravosuđem, da imaju Hrvatsko državljanstvo čime su to onda oni zadužili Hrvatsku kada su kriminalci dobili Hrvatsku putovnicu, to je sramota prije svega za nas. Koliko je ono putovnica podijeljeno u Mostaru i nitko nikada za to nije odgovarao. Da. Podijeljene su putovnice ljudima protuzakonito, i mi vidimo koji su to ljudi, mi vidimo preko sredstava informiranja vidimo da se to često radi o kriminalcima za drogu, organizirani kriminal, sada se sudi jednoj takvoj kriminalnoj skupini u Beogradu. I mi to moramo razriješiti, mi moramo razriješiti te zlouporabe tko je tim ljudima, koji po zakonu nikako, ni po ondašnjem ni po današnjem Zakonu nisu mogli dobiti Hrvatsko državljanstvo. Evo, Klub SDP-a podržava donošenje ovog Prijedloga zakona svjesni da to samo Ministarstvo neće moći učiniti da je to interdisciplinarna stvar da bi se prije svega ovaj Ugovor proveo, vidimo da ministar ima ozbiljne volje i on je to obećao i ostaje kod svog obećanja ali ostaje i ovaj veliki problem za one koji nađu pribježište, koji nađu utočište, azil od progona za ozbiljna i teška kaznena djela, mi to moramo konačno staviti na tapet i taj jedan institut koji i dalje egzistira kod nas apsolutno ga relativizirali kako bi doskočili takvim kriminalcima i obeshrabrili ih u takvim njihovim rabotama. Hvala.
Hvala kolegice. Imamo jednu ispravku navoda kolega Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Nije točno da se za jednim dužnosnikom HDZ-a iz Bosne i Hercegovine traga po Hrvatskoj, to je netočan navod. I druga stvar o ovome svemu što ste kazali ja mislim da bi bilo dobro upitati bivšu ministricu pravosuđa.
Povreda Poslovnika.
Povreda Poslovnika, najlakše je reći nije točno, a nije točno što je on mene ispravio odnosno iskrivio je moj točni navod. Prema tome, time je učinio povredu Poslovnika, odredbe članka 209. radi se, radi se pogledajte na internetu radi se o Ivanu Benderu visokom HDZ dužnosniku Bosni i Hercegovine zatim se radi. Ma nemojte molim vas. ... [[Upadica se ne razumije.]] U Hrvatskoj se nalaze i bivši zatim dalje federalni pripadnik Ministarstva obrane Ivan Hasimović, general Ivan Meić. Pogledajte molim vas na internetu pa će vam biti sve jasno.
Nemojmo tako ispravljati nemojmo se tako služiti tablicom POslovnika. Sve ono što negdje piše na portalima lako je dostupno, svako može pročitati. Prelazimo na dalje na raspravu po klubovima, kolegica zastupnica Ana Lovrin u ime Kluba HDZ-a. Izvolite kolegice.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice sa suradnicom, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će Zakona sporazuma između Vlada Republike Hrvatske i Vlade Bosne i Hercegovine o međusobnom izvršenju sudskih odluka o kaznenim stvarima koje je donio sud jedne države ugovornice protiv državljanina druge države ugovornice ili protiv osobe koja na njezinom teritoriju ima stalno prebivalište. Podržat će iz razloga jer će ovim sada potvrđivanjem i izvršavanjem ovog sporazuma koji će već u primjeni biti omogućeno izbjegavanje upravo situacija o kojima je bilo govora u polemičkim tonovima, jesu li istinite ili nisu istinite. Pa ako i jesu onda će omogućiti da sve te osobe koje su osuđene na području jedne države sustigne ruka pravde i ne mogu izbjegavati izvršenje presude na području druge države. Kako one koji su pobjegli iz Bosne u Hrvatsku tako i obrnuto onih koji su pobjegli iz Hrvatske u Bosnu. Što se tiče Bosne i Hercegovine odnosa u ovom dijelu poboljšanja pravnog prometa i načela koje je zaključen zbog načela pravičnosti socijalne rehabilitacije osuđenih osoba, koja se mislila postići u najvećoj mjeri na način da se osuđenoj osobi omogući izdržavanje kazne u domicilnoj državi, ali se to s vremenom zapravo izrodilo zbog određenih odredaba ovoga sporazuma izrodilo se na način da osoba koja je osuđena je mogla upravo izbjegavati izvršenje sankcije, jer je za to bio potreban njezin pristanak. Dakle, ovaj sporazum koji je prvi zaključen još 1996. sa Bosnom i Hercegovinom doživo je svoju izmjenu ne čekavši od one 2003. kada je podnijeta prva inicijativa za tu izmjenu, nismo čekali 7 godina nego je taj sporazum izmijenjen već 2004. godine za vrijeme ministrice Vesne Škare Ožbolt, kada je unijeta u ovaj sporazum jedna bitna izmjena, mala tekstom ali sadržajno jako bitna, dakle obuhvatila je tom izmjenom i područje Republike Srpske, dakle ne samo Federacije Bosne i Hercegovine već cjelovito područje Bosne i Hercegovine. I evo do ove sada zadnje izmjene 2010. godine kada je otklonjena ona zapreka da tako osuđene osobe zaista nad njima kaznena sankcija bude izvršena, a to je uvjet njihovog pristanka koji je potreban. Dakle, sada sa ovim izmjenama također tekstualno malim, ali sadržajno izuzetno bitnim briše se odredba da je potreban pristanak osuđene osobe, u svim člancima gdje je on bio potreban. I također se dodatnim zapisnikom koji su ministri potpisali uz ovu zadnju izmjenu sporazuma definiraju neke možda odredbe koje su bile sporno tumačene, a to je utvrđuje se točno što se smatra pristankom na prijenos izvršenja ili nadzora i još što je važnije, dakle definira se ona iznimka od toga kada se neće preuzimati izvršenje ili nadzor. Dakle ukoliko se to djelo za koje se izvršenje sankcije traži ako je ta pravomoćna sudska odluka političke, vojne ili fiskalne prirode pa se onda i definira koji standardi se primjenjuju, dakle utvrđuje se da se primjenjuju standardi utvrđeni europskim konvencijama koje uređuju ovo područje, a da prema tome onda isto u to ne potpadaju djela, ne odnosi se na djela protiv vrijednosti zaštićenih međunarodnim pravom, što znači da se ne odnosi ni za kaznena djela za ratne zločine. Evo dakle, iz razloga što smatramo da nitko ne smije izbjeći ruku pravde da ne smije izbjeći izvršavanje kaznene sankcije ili nadzora ukoliko se radi o uvjetnoj osudi, mi ćemo podržati donošenje ovog zakona. Rekla bih da zaista postoji problem zloporabe dvojnog državljanstva. On je najizraženiji ovdje nama sa susjednim državama. Svi upiru zbog nekih poznatih slučajeva na područje Bosne i Hercegovine. Ali što se tiče Bosne i Hercegovine evo mi sporazum imamo, imali smo kakav takav, sada imamo dobar jer je pretrpio ove zadnje izmjene. Ali recimo sa Srbijom nemamo nikakav sporazum iz razloga što Srbija jednostavno neće potpisati takav sporazum. A kao što znamo mnoge osobe imaju dvojno državljanstvo Srbije i Hrvatske i mnoge osobe su se sklonile na područje Hrvatske. Srbija kao i Hrvatska ima ustavnu zabranu izručenja vlastitih državljana. I stoga su te osobe na području Srbije na području Crne Gore sasvim mirne i sasvim zaštićene. Ali Hrvatska provodeći načelo da za kaznena djela treba odgovarati, treba ih procesuirati, treba biti suđen, nastoji suradnjom između državnih odvjetništava na način da se tim državljanima dostavljaju svi dokazi koje Hrvatska ima da bi se progon kazneni provodio na područjima tih država, jer je to sada jedini mogući način. Što se tiče Hrvatske, Hrvatska upravo predloženim ustavnim promjenama o kojima smo jučer govorili je otvorila mogućnost u pogledu ne izručenja vlastitih građana. Što se tiče instituta ne izručenja vlastitih građana to je institut koji poznaju mnoge europske države i mnoge svjetske države. On je uobičajen jer država štiti svoje državljane ne od toga da ne bi odgovarali za počinjena kaznena djela već da bi ih izručivali možda u neke države u čije pravne sustave nemaju povjerenja zbog mogućih političkih implikacija ili nedostatne demokratičnosti ili razvijenosti pravnih sustava na području tih država. No, što se tiče Hrvatske ona će ulaskom u Europu dakle ući u krug zemalja koje će imati europski uhidbeni nalog. Znači, unutar zemalja članica Europske unije, a što se tiče ostalih zemalja ovim ustavnim promjenama otvorit će se mogućnost sklapanja međusobnih sporazuma o izručenju državljana. Naravno i ti će se sporazumi dogoditi onda kada države procijene da mogu imati međusobno povjerenje u svoje pravne sustave. Dakle, Hrvatska u tom smislu je poduzela što treba poduzeti. Ali u nekim slučajevima dakle ne može ono što ne želi druga država. Ne bi bilo nipošto dobro da država otvori mogućnost i da otvoreno izručuje svoje državljane bez ikakvoga pitanja, a da ne dobije reciprocitet od drugih država. I kao što je ovdje već detaljno elaborirano, dakle ovim sporazumom se određuju uvjeti pod kojima će se vršiti nadzor i izvršenje sudskih odluka o kaznenim predmetima. Dakle, ne a priori, ne bezuvjetno. Također iznimke kada se on neće preuzimati. Određen je postupak, određeno je vrijeme stupanja na snagu ovoga sporazuma. I evo ja bih još također podržala i tu odredbu u ovom sporazumu da se on primjenjuje od dana potpisivanja. Dakle, da sve ove slučajeve izbjegavanja odgovornosti da se u odnosu na njih postupak mogao poduzeti odmah, a da zapravo sporazum stupa na snagu 30 dana nakon što zadnja potpisnica obavijesti da je provela postupak ratifikacije sukladno nacionalnom zakonodavstvu. Evo, još jedanputa mi podržavamo ovaj sporazum u cilju da svak' odgovara za počinjena kaznena djela i da ne mogne izbjeći sankciju. Hvala.
Hvala lijepo. Drugi klubovi se nisu prijavili. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Dragutin Lesar. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Arsen Bauk. Nema ni Arsena. Ivo Grbić. Kolega Grbić je tu. Izvolite kolega.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana državna tajnice, poštovane kolegice i kolege. Uvodno bih želio istaknuti da podržavam prijedlog zakona, jer se njime uređuje izvršavanje sudskih odluka u kaznenim stvarima koji su od osobitog interesa za Republiku Hrvatsku i Bosnu i Hercegovinu. Posebno bih pohvalio napore predlagatelja koji su rezultirali potpisivanjem sporazuma kada znamo da su pregovori o njima vođeni od 2004. godine, da je bilo potrebno izgraditi odnose uzajamnog poštovanja i povjerenje između dviju država što zasigurno nije lagan posao nakon svih ratnih događanja. Koliko god naziv samoga zakona zvučao pomalo čudno za istaknuti je da se radi o tri sporazuma, te da zadnji sporazum rješava obostrani interes za uređenje suradnje na području kaznene politike dviju država u izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima za čije provođenje načelo univerzalnosti nije dalo potrebne rezultate. Stoga brisanjem suglasnosti osuđenika kao uvjeta za preuzimanje izvršenja kaznene presude ovaj sporazum otklonit će dosadašnje probleme, osigurat će učinkovito provođenje postupka preuzimanja izvršenja, a sve s ciljem da se osigura izvršenje kaznenih sankcija izrečenih osuđenicima koji bijegom na državno područje države svoga drugoga državljanstva žele izbjeći izdržavanje kazne zatvora. Mišljenja sam da je dobro da se sporazum primjenjuje od dana potpisivanja kako bi se što prije mogle započeti određene radnje. Ali isto tako valja ukazati da potpuna primjena sporazuma neće biti jednostavna. Na temelju svega iznijetoga podupirem donošenje Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske, Vlade Bosne i Hercegovine i Vlade Federacije Bosne i Hercegovine o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima, Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine i izmjeni Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske, Vlade Bosne i Hercegovine i Vlade Federacije Bosne i Hercegovine o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima i Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o izmjenama Sporazuma o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima.
Hvala uvaženi kolega. Ovime smo iscrpili prijave pojedinačne rasprave, a samim time ja i zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti. Rekli smo da idemo do točke 12. Tu smo stigli, pa ćemo onda i današnje zasjedanje završiti. Nastavljamo sutra u 11,00 sati glasovanjem. Hvala vam lijepo.
Prelazimo na Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Hrvatske i Vlade Bosne i Hercegovine i Vlade Federacije Bosne i Hercegovine o međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine u izmjeni Sporazuma između Vlada Republike Hrvatske, Vlade Bosne i Hercegovine i Federacije Bosne i Hercegovine u međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima i Sporazuma između Republike Hrvatske i Bosne i Hrvatske u međusobnom izvršavanju sudskih odluka u kaznenim stvarima. Bio je hitni postupak P.Z. broj 536. predlagatelj Vlada Republike Hrvatske. Rasprava je zaključena. I dajem na glasovanje ovaj Prijedlog sporazuma kojeg sam pročitao. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj Prijedlog zakona je prihvaćen jednoglasno sa 123 glasa.