Kolegice i kolege, počinjemo s radom. Prva točka danas je: - Konačni prijedlog zakona o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti, drugo čitanje, P.Z. br. 431; predlagatelj je Vlada RH na temelju čl. 85 Ustava RH, čl. 172 u vezi s čl. 190 Poslovnika RH-a. Prigodom rasprave o ovoj točki dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Ivica Poljičak, državni tajnik u Ministarstvu kulture, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici HS-a. Pred vama je danas u drugom čitanju Konačnije prijedlog Zakona o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti. U samom uvodu bih htio samo sažeto doista naglasiti nekoliko elemenata koji su važni za današnju raspravu. Dio toga je, naravno došao i do izražaja tijekom rasprave kada je bilo prvo čitanje ovdje pred vama u saborskim klupama. Sam Zakon o knjižnicama i obveza da ga donesemo i na taj način unaprijedimo normativni okvir knjižnice i knjižnične djelatnosti proizašao je i zbog toga u prvom redu što je važeći zakon iz 1997. godine koji je donio tada doista i jedan niz kvalitetnih rješenja i novina na određen način bio u nesuglasju sa suvremenim vremenom, bilo da je riječ o novim tehnologijama, bilo da je riječ o cijelom jednom novom društvenom kontekstu. Dakle, potpuno je sada razvidno što se pokazalo i u raspravi, naročito sa knjižničarskom zajednicom, da su knjižnice izašle potpuno iz onog tradicionalnog poimanja knjižnice, da su knjižnice poglavito na lokalnoj zajednici postali jedan javni prostor i mjesto okupljanja koje jača društvenu uključenost i koheziju lokalne zajednice, a kako živimo u informacijskom dobu, posebice naglašavam dio koji se odnosi, gdje knjižnica igra vrlo snažnu ulogu, ali ne više samo u onom narodnom smislu, kad kažem narodno, mislim na narodne knjižnice, nego sve knjižnice, dakle, imamo jednu umreženost koju su suvremene tehnologije kao takve omogućile i imamo cijelu jednu virtualnu stvarnost koje je postala sastavnicom, poglavito u znanosti, a knjižnice su jako povezane, naravno sa znanošću, postale su dio znanstvene svakodnevnice. U tom smislu, imajući u vidu da živimo u društvu znanja, imajući u vidu do koje mjere se razvilo cjeloživotno učenje kao takvo, imajući u vidu nove oblike pismenosti koje sam sad samo malo dotaknuo pa u konačnici i nove oblike knjiga s kojima se susrećemo, a valja nam ovdje voditi računa i onima koji sada sjede u osnovnoškolskim i srednjoškolskim klupama, oni se u prvom redu, to im je postao jedan prirodni ambijent, dakle to su novi oblici knjiga, dakle u kontekstu razvoja i prilagodbe novih informacijskih i komunikacijskih tehnologija, bilo je doista neophodno pristupiti izradi novog Zakona o knjižnici i knjižničnoj djelatnosti. I tu je postojalo visoko suglasje i postoji naravno još uvijek sa samom knjižničarskom zajednicom. Druga stvar, htio bih istaknuti da je 2018. godina kada smo raspravljali o prvom čitanju o Zakonu o knjižnicama, da smo ovdje, da ste vi ovdje prihvatili dva zakona koja pripadaju AKM zajednici, arhivi, knjižnice i muzeji, to je Zakon o arhivskom gradivu i arhivima i Zakon o muzejima. Ta dva zakona i ovaj treći koji je danas pred vama, ja vas da ga podržite i kada bude nakon i današnje kvalitetne rasprave, kad bude glasovanje, da ga prihvatite. Oni predstavljaju sada u ovom i baštinskom, ali i u ovom suvremenom smislu u kojem sam govorio, predstavljaju jednu cjelinu. Jedna od stvari koje ih nedvojbeno u ovom vodoravnom smislu povezuje je digitalizacija, digitalno društvo, vidimo da ovaj prvi dio prioriteta koji dolazi od strane Europske komisije da posebice, kad govorimo o kulturi o najširem smislu riječi, posebice prepoznaje i ovo što se odnosi na digitalizaciju, dakle e-Građanin, e-Uprava, tako da je to nešto što je bila pretpostavka, da između ostalog možemo raditi, o čemu ću nešto poslije kratko reći i nacionalne planove razvitka, koji su ponovno, da li je sad pretpostavka, da za sljedeću financijsku perspektivnu, europsku financijsku perspektivu za razdoblje 2021.-2027. godina možemo stvoriti sve relevantne pretpostavke da u tom smislu dalje možemo razvijati ukupnu djelatnost, arhiva, muzeja, o čemu ste vi već glasovali, znači ja vam se zahvaljujem na vašoj potpori, ali evo danas govorimo i o samim knjižnicama. Dakle, ovih svih promjena koje su se dogodile u ozračju, koje su se dogodile u normativnom dijelu kad govorimo o europskoj perspektivi, ali i ove promjene u ukupnom društvenom i tehnologijskom kontekstu su jako presudno, između ostalog utjecale, ne samo da se odlučimo na izradu ovog zakona, nego da ga na ovaj način možemo oblikovati. Dalje ne bi više u ovom uvodnom dijelu govorio, doista, knjižnice su vrlo respektabilne u Hrvatskoj. Htio bih više govoriti o onom što se odnosi na razlike između prvog i drugog čitanja, tako da vi dobijete što više prostora u današnjoj raspravi, ali bi spomenuo neke brojke o kojima se toliko ne govori. Jer knjižnice su nekako u svakodnevnici jako prisutne. Recimo obilaskom cijele Hrvatske, stigao sam primijetiti u jako puno knjižnica svih slojeva društva svih dobnih skupina, jako puno je korisnika, ali tu se ne događaju, u ovom medijskom smislu, su zanimljivi događaji, pa da su puni portali i puni mediji. Možda možemo kazati i na sreću, ali ću iznijeti neke brojke koje govore kakvo je trenutno stanje sa knjižnicama, mislim da je to vrlo, vrlo relevantno za istaknuti i danas u smislu rasprave koju ćemo voditi. Dakle, prema zadnjim službenim dostupnim podacima, možda se je brojka promijenila u nekoliko, jer evo i prošle godine, se otvorilo nekoliko podružnica, knjižnica ili nove knjižnice kao što su stubičke knjižnice u Stubičkim toplicama ili u Vodnjanu il u Cavtatu, djelovalo je 1768 knjižnica. Tako radi 4666 zaposlenih djelatnika, od čega je u smislu struke, na stručnim poslovima, kao knjižničari, zaposleno 3380 zaposlenica i zaposlenika. Od toga je samostalnih 169 knjižnica, 100 knjižnica je u sastavu drugih 1499 knjižnica je u sastavu ustanova i poduzeća. Evo još nekoliko pokazatelja, svi znamo za Nacionalnu i sveučilišnu knjižnicu, u kojoj radi 300 zaposlenih osoba. Također imamo 7 sveučilišnih knjižnica, 118 visokoškolskih, 2 opće znanstvene, 146 spacijalne knjižnice, 277 narodnih, 858 odnosno, školskih, 359 srednjoškolskih knjižnica. Od toga ističem i ovaj podatak, da je članova u knjižnicama bilo milijun 309 tisuća 484. Dakle, to su iznimno respektabilne brojke u svakom pogledu vrijedne poštovanja što smo prepoznali i jednu nosivih elemenata samog zakona je bio upravo taj smo inzistirali na sustav knjižnica. Sada bih u ovom kratkom, još uvodnom izlaganju, izdvojio ovih nekoliko elemenata razlika u odnosu na prvo čitanje, jako smo pratili raspravu koja je bila ovdje u Saboru, dosta se saborskih zastupnika tada javilo. U međuvremenu između 2 čitanja smo razgovarali sa predstavnicima knjižničarske zajednice, sa Hrvatskim knjižničarskim društvom, ali ne samo s njima, sa predstavnicima školskih knjižnica, tako da smo imali jednu živu raspravu i vjerujem da je to, da ste i vi to osluškivali da je to došlo i k vama ta informacija, da smo postigli jednu prilično visoku stopu suglasja u vezi sa ovim konačnim prijedlogom zakona koji se danas nalazi ovdje pred vama. Jasnije je definirano i precizirano obavljanje knjižnice djelatnosti kao javne službe, sjetiti ćete se kako je u jednom trenutku, možda neprimjereno, ali se je to dogodilo, da se je govorilo o nekako su u fokus kao mogućnost došle privatne knjižnice, premda toga … [[Govornik se ne razumije.]] nema, nije realno, definirali smo obavljanje knjižnične djelatnosti kao javne službe. Dakle, ona se obavlja kao javne služba, bez obzira je li osnivač javni, odnosno, je li javna ili privatna knjižnica. Dakle, svi stručni standardi koji se sada odnose na javne knjižnice i na obavljanje knjižnice djelatnosti, odnose se na sve vrste knjižnica, tako i u tom smislu i na privatne knjižnice. To je jedna rješidba do koje smo došli u dogovoru sa knjižničarskom zajednicom i to je prepoznato kao jedno unapređenje tekst zakona u odnosu na prvo čitanje. Također, posebice smo važnim smatrali, dodatno definirati digitalnu knjižnicu, to je jedna složenica, koja je možda na prvi pogled samo podrazumijevajući, međutim, kada ju krenete u normativnom smislu odrađivati, onda je doista važno biti precizan, jer digitalno se na neki način, u smislu jedne životnosti, tehnološkog napretka, stalno se mijenja i tu tehnologija koliko god je neutralna, ona ipak donosi do raznbih poboljšanja koje su promjene. Dakle, vi i te promijene nekako morate usuglasiti, što ćemo dodatno raditi na razini standarda u podzakonskim aktima, u što je akter uključena knjižničarska zajednica, ali smo morali i u ovom normativnom smislu, to napraviti. Dakle tu imamo 2 segmenta, imamo ono što je bilo analogno, pa se sada pretvara, digitalizira se i postaje digitalno, ali sve više imamo i onog što, kao izvorno nastaje digitalno i kao takvo ima svoj život u knjižnicama i treće, imamo sve više situacija kod nekadašnjih klasičnih specijlnih bolnica recimo, ja imam iskustva u nekoliko, sad recimo liječnici koji su uvijek imali svoje knjižnice, unutar bolnica, s obzirom na promjene koje su se dogodile, onaj dio klasičnog knjižnog fonda koji jest, on tu je, ali više nije aktivan u smislu posudbe, jer je praktički sve u bazama podataka. Sve je postalo digitalno, sve je praktično na internetu i to je u tom smislu jedna živa djelatnost. Također smo uspjeli unaprijediti sa knjižničarskom zajednicom dogovoriti u odnosu na prvo čitanje, a to je bilo pitanje definirana pojma obveznog primjerka, ali i pitanje primatelja obveznog primjerka, tako da smo došli do jednog rješenja, za koji držimo da je prihvatljiv jer svi prethodni primateljii obveznog primjerka, nisu bili podjednako zainteresirani, da svu širinu onoga što uključuje obvezni primjerak da ga istodobno primaju iz jednog objektivnog razloga, jer nisu imali prostorne mogućnosti. U tom smislu smo poštivali jednu naslijeđenu uvriježenu praksu koja je pokazala i svoje dobre rezultate, pa smo prethodne primatelje obveznog primjerka uvrstili u zakon kao takve. U tom smislu uz Nacionalnu i sveučilišnu knjižnicu koja bi po novom zakonu isto kao što je bilo i u starom primala dva primjerka publikacija, svega onog što je objavljeno ili proizvedeno. Druga knjižnica poput NSK što držim da je i iznimno vrijedno istaknuti to je Sveučilišna knjižnica u Splitu, Sveučilišna knjižnica u Splitu je moderna knjižnica, u tehničkom smislu ima sve pretpostavke i preduvjete da može biti primateljica na ovaj način obveznog primjerka a držim da se i na taj način vodi računa o jednom uravnoteženom, ravnomjernom razvitku kulturne infrastrukture koja nije samo u Zagrebu i koja je izvan u Zagrebu a po jedan primjerak publikacije bi išao sveučilišnim knjižnicama u Osijeku, Puli, Rijeci kao i u Mostaru te opće znanstvenim knjižnicama u Dubrovniku i Zadru što je praktički već sad stanje. Ali iznimno od ove prethodne odredbe se omogućava sveučilišnim knjižnicama u Osijeku, Puli, Rijeci kao i u Mostaru te opće znanstvenim u Dubrovniku i Zadru da se pravilnikom o obveznom primjerku koji ćemo zajedno sa knjižničarskom zajednicom raditi da se pojam obveznog primjerka može suziti sukladno potrebama ovih knjižnica. Sve knjižnice koje su matične knjižnice u regionalnom smislu one grade zavičajne zbirke i u tom smislu sve što se tiska na zavičajnoj razini također je dio obveznog primjerka ali ne ide u ove knjižnice. Dosta je bilo rasprave o tome tko može biti ravnatelj javne knjižnice. Tu smo, to me raduje posebice što smo zajedno sa Knjižničarskom zajednicom došli do ovog rješenja. Vrlo lako je izabrati ravnatelja knjižnice u Zagrebu, u gradovima srednje veličine. Međutim što se više udaljavate a znamo da ima jako puno općina koje imaju knjižnice pa i gradova sa manjim brojem stanovnika, vi nemate kompletnu osobu, često nemate kompletnu osobu. Kada kažem kompletnu osobu mislim u smislu kompetencija koje se traže zakonom dakle da ima položen stručni knjižničarski ispit. I dolazite do situacije da nemate koga imenovati za ravnatelja. Naravno da nam nije ni na kraj pameti bilo i u jednom trenutku da kršimo zakone i tu je bila jedna ozbiljna realna prijetnja da smo ostali inzistirati na tome da bi dio knjižnica možda u konačnici s obzirom da ne možete dobiti ravnatelja morali zatvoriti ili bi možda morali posegnuti za nekakvim rješenjima koja nisu prihvatljiva. Stoga smo ostali pri rješenju da kada se raspisuje natječaj, kod prvog raspisa natječaj tražimo kompetencije koje su neophodne i položen stručni knjižničarski ispit dakle da je netko završio studij knjižničarstva. Ako se na ponovljeni natječaj ne javi osoba koja ima te kompetencije onda smo uveli mogućnost da se tada može javiti osoba koja bi po onom klasičnom kako smo mi nekoć govorili VSS dakle da ima visoko obrazovanje pri čemu nismo inzistirali posebice na nekom od područja koje bi trebao zadovoljiti uz uvjet da u roku 3 godine mora položiti stručni knjižničarski ispit, dakle mora onda proći i adekvatno obrazovanje da bi mogao raditi u knjižnicama. Taj rok držimo realnim, držimo ga održivim o on omogućuje praktički kontinuiran normalan rad knjižnica na području cijele Hrvatske a istodobno se čuvaju sami standardi da ne može raditi bilo tko u knjižnicama. Govorim na mjestu ravnatelja. Ovdje možda evo privodeći pomalo ovaj dio rasprave kraju mogu kazati da se posebice još dodatno definira što je već bilo i u prvom čitanju, što je prihvaćeno, što je jako pozdravljeno a opet gledamo na razini cijele AKM zajednice, to je da se određuje status kulturnog dobra za Croatica, nacionalnu zbirku knjižnične građe te status kulturnog dobra i knjige za ostalu tiskanu građu nastalu do 1850. godine te svu rukopisnu građu javne knjižnice i knjižnice u sustavu pravnih osoba. Dakle ovdje sve što je prije toga dobiva status kulturnog dobra i na taj način se svim baštinskim knjižnicama omogućuje da se mogu aktivno uključiti u ne samo inventarizaciju nego i čuvanje dragocjene kulturne baštine dakle da mogu ući u sustav u konačnici financiranja, da se mogu javljati na programe što je od iznimne važnosti s obzirom da je Hrvatska i Hrvatski nacionalni korpus da su daleko, daleko stariji od bilo kakvog sustava knjižničarstva tako da je to posebno važno. I evo možda na samom kraju bih htio kazati nešto o hrvatskom knjižničnom sustavu, o njegovoj važnosti i posebnoj ulozi koju će imati unutar njega Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu koja obavlja knjižničnu informacijsku djelatnost Središnje knjižnice Sveučilišta u Zagrebu ali i Nacionalne knjižnice. Ona i dalje ostaje ključna institucija. Kao što kod arhiva imamo Hrvatski državni arhiv, za knjižnice je to Nacionalna i sveučilišna knjižnica a gradimo i jednu takvu situaciju i jedno stanje kod muzeja, želimo izgraditi da takvu, da taj status dobije muzejsko dokumentacijski centar, kako ga volimo kolokvijalno nazvati. Evo doista, najsažetije bi se o ovome moglo dosta govoriti. Držimo da pred vama imamo jedan kvalitetan zakon, on je u odnosu na prvo čitanje, unaprijeđenoj, on je sada sa visokom stopom suglasja, razgovoran, dogovaran, komuniciran sa knjižničarskom zajednicom te u tom smislu, stojim vam ovdje na raspolaganju za sva možebitna pitanja, za vaše komentare i nadam se vašoj podršci za ovaj zakon. Hvala vam lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Riješimo replike, zastupnik Vučetić, javio se za repliku.
Zahvaljujem neću raspravljati u ime kluba, samo da bih rekao da zakon podržavamo zbog toga što je uistinu došlo do razgovora između Ministarstva kulture i struke, što mi je potvrđeno. Međutim, tu ostaje još neke nedoumice. Jedna od njih je Hrvatska knjižnica za slijepe, nije potpuno jasno iz članka 38., koji govori o tome tko vrši nadzor stručni nadzor nad radom knjižnice, jer je navedeno za sve knjižnice, osim za Hrvatsku knjižnicu za slijepe, tko vrši taj stručni nadzor. Mislim da je to potrebno ili amandmanom riješiti ili da pojasnite. Nadalje, ni ovaj problem obveznih primjeraka, je ipak u konačnici sveden s 9 na 3 zbog prostornih ili bilo kakvih drugih uvjeta što negiramo samu zakonitost znanja. Znanje se ne smije svesti na prostor. Zahvaljujem.
Hvala odgovor na repliku. Državni tajnik Poljičak.
Hvala vam lijepo, poštovani g. Vučetić, što se tiče nadzora, evo možda je to isto trebalo istaknuti da je jedna od domina ovog zakona to je da smo posebno specificirali, izdvojili Hrvatsku knjižnicu za lijepe, imamo ovaj članak 43. kojim je definirano da se stručni nadzor nad radom knjižnica, da ga obavlja matična knjižnica. Tako da u tom smislu a nad matičnim knjižnica obavlja Nacionalna i sveučilišna knjižnica, tako da je i tu uključena i Hrvatska knjižnica za slijepe. A u vezi s obveznim primjerkom, razumijem vašu zabrinutost da je smanjeno sa 9, da je smanjeno na 3 kako vi kažete, ja ću kazati da nije smanjeno, nego da je obvezujuće minimalno 3, a tako samo sa sadašnjijim primateljima ili primateljicama obveznog primjerka u izravnoj komunikaciji, već smo započeli.
Hvala. Zastupnik Marko Sladoljev, javio se za repliku.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani državni tajniče, ovaj zakon, je proživio velike preinake u odnosu na prvo čitanje, mi ćemo u svojoj raspravi istaknuti, koje još odredbe smatramo spornim. Ja bi vas pitao samo u čl. 12. da standarde za bolničke knjižnice, npr. propisuje Ministarstvo kulture, a sadašnji zakon je to po meni, logičnije podijelio u četiri donositelja, tako da za specijalizirane knjižnice nadležan ministar prema području djelatnosti. Tako da npr. u ovom sadašnjem zakonu, standard za npr. bolnice, knjižnice, propisuje ministar kulture, a ne ministar zdravstva, šta smatrate po tom pitanju.
Odgovor na repliku.
Ovdje je sada temeljno pitanje, koliko možemo izvan Ministarstva kulture i Ministarstva znanosti i obrazovanja širiti, onda bi po tom ključu, za bilo koji oblik specijalne koji izlazi iz okvira ovog, trebali ići u nadležno ministarstvo, tako da smo išli sa ovim ključem da za narodne, specijalne i digitalne da je nadležan ministar za kulture, a školske, visokoškolske je nadležno Ministarstvo znanosti i obrazovanja. U tom smislu doista ima i dio preklapanja, jer dio specijalnih će možda biti i unutar visokog školstva itd. ali mislimo da je ovo prikladna odredba, svako daljnje širenje, mislim da bi proizvelo dodatne probleme i bilo bi to teško tumačiti, hvala.
Zastupnik Žagar javio se za repliku.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi državni tajniče, dakle, u svom uvodnom izlaganja ste više vremena posvetili novim tehnologijama i ono što ovaj zakon unosi, ali kako to biva s novim tehnologijama, koliko nam pomažu, toliko otvaraju sve vaš problema. Ja bih rekao da se digitalizacija u ovom zakonu uvodi i binarnom obliku, dobro je da se uvodi u čl. 3. se navodi, što je digitalna knjižnica, kasnije u čl. 6. se uvodi i pojam digitalizacije knjižnice građe. Međutim, mene s ovog stajališta više zanima, ne ovaj dio arhiviranje digitalizacije sadržaja, već me više zanima, nešto što smo imali jučer ovdje na saborskoj raspravi, a to je pristupačnost mobilnih aplikacija i mrežnih stranica osoba s invaliditetom. I u tom kontekstu čl. 28. koji govori o Hrvatskoj knjižnici za slijepe, je dobar, međutim, ne vidim sada poveznicu između Središnjeg državnog ureda za digitalizaciju društva ovog zakona i onog zakona jučer. Možda bi na tome trebali više poraditi, kako bi taj pojam digitalizacije doživio u punom obliku.
Odgovor na repliku. Ne. Zastupnica Dragana Jeckov, zatražila je repliku.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče, smatrate li da i nakon drugog čitanja izmjena koje ste uvažili, da ste zaista isključili mogućnost da nestručni kadar zauzme vodeće pozicije u knjižnicama?
Odgovor na repliku, državni tajnik Poljičak.
Cijenjena zastupnice Jeckov, ja držim da smo sa ovakvim zakonskim rješenjima, doista brana u bilo kakvom radu u knjižnicama.
Zastupnica Sabina Glasovac zatražila je repliku.
Hvala lijepo, poštovani državni tajniče, imam samo jedno pitanje za vas. Propisali ste uvjete za izbor ravnatelja javnih knjižnica koji kažu da osoba mora posjedovati adekvatno visokoškolko obrazovanje, odnosno razinu visokoškolskog obrazovanja, imati 5 godina rada u knjižnici i položen knjižničarski ispit, to su krucijalni uvjeti. Međutim, za ravnatelja Nacionalne sveučilišne knjižnice koliko vidim, možda krivo vidim osoba zapravo ne propisuje se uvjet da mora imati kao recimo osoba na nižoj razini u nekoj knjižnici najmanje 5 godina rada u knjižničarskoj struci jer ste rekli da osoba da bi bila birana za ravnatelja NSK mora imati doktorat znanosti ili zvanje knjižničarskog savjetnika znači ne i i, najmanje 5 godina iskustva u kulturi, obrazovanju ili znanosti što god to značilo i neke uvjete propisane statutom što znamo ako nije propisano zakonom da ovaj uvjet nećemo [[Upadica: Hvala.]] nećemo propisivati statutom.
Odgovor na repliku, državni tajnik Poljičak.
Kao što sam kazao cijenjena zastupnice Glasovac u uvodnom izlaganju, Nacionalna sveučilišna knjižnica doista ima poseban status što zakonski definiramo i kroz hrvatski knjižnični sustav i posebnim poglavljem koji se odnosi NSK i smatrali smo da izbor ravnatelja NSK ne može imati praktički iste elemente kao izbor ravnatelja Narodne knjižnice. Evo to je bio razlog zašto smo išli za distinkcijom i zbog čeg smo spominjali i doktorat znanosti i knjižničnog savjetnika i tome slično. Evo.
Zastupnica Anka Mrak-Taritaš, javila se za repliku.
Hvala lijepo poštovani podpredsjedniče sabora, uvaženi državni tajniče, u vašem uvodnom izlaganju ste u nekoliko navrata spomenuli činjenicu, mogućnost otvaranja privatnih knjižnica, pa me zanima da li uopće postoji takvih zahtjeva, da li postoji uopće takvih interesa, koliko je to uopće realno i zapravo ste govorili o tome da uvjete koje trebaju ispunit su uvjeti kao i bilo koja druga knjižnica osim što je ona u smislu upravljanja i u smislu financiranja na drugačiji način i u slučaju da takvih knjižnica bude u smislu nadzora i ostalih stvari koji će odnos biti ministarstva prema takvoj djelatnosti. Mi osobno držimo da je dobro da se to dešava i zadnji Interliber je pokazao to veliku zainteresiranost koja se ponovo vraća za čitanje, za knjigu, za to šuškanje papira kad čitate i mislim da je to izuzetno dobro, ali me zanima ovo vezano uz privatne knjižnice. Hvala.
Odgovor na repliku, državni tajnik Poljičak.
Cijenjena zastupnice Mrak-Taritaš tu treba biti vrlo u biti sažet, vrijeme ne dopušta širenje, da. Kazat ću vam, dakle postoji mogućnost osnivanja knjižnica unutar privatnog učilišta ili u sastavu ali u smislu drugom nismo primijetili zainteresiranost to sam se izrijekom raspitivao, toga trenutno nema, dakle može biti samo ovo i zbog tog smo htjeli stvorit pretpostavke za to. Stoga smo podvukli i ta knjižnica mora raditi kao javna služba u smislu dostupnosti i na nju se također odnosi stručni nadzor. I to evo, knjižničarska zajednica je primjerice bila zadovoljna sa takvim rješenjem.
Hvala. Prije nego nastavimo s daljnjim radom molio bi da pozdravimo svi učenike Srednje škole Krapina, koji su danas s nama na galeriji. [[Pljesak.]] Ako izvjestitelj odbora neće uzeti riječ, otvaram raspravu, prvi koji se javio za sudjelovanje u raspravi je Klub zastupnika MOST-a, u njihovo ime govorit će zastupnik Marko Sladoljev.
Hvala gospodine podpredsjedniče, poštovani državni tajniče, pred nama je dakle drugo čitanje Zakona o knjižnicama koje je doživjelo doista velikih preinaka koje u drugom čitanju zapravo postiglo suglasje sa strukom. Ono što ćemo mi pokušati u ovoj raspravi ovaj istaknuti su još neke odredbe koje su nam sporne, a to dakle tiče se prije svega članka 10. Dakle, prema članku 10. školske ustanove, visoka učilišta i javni znanstveni instituti dužni su osnovati knjižnicu u sastavu tih ustanova odnosno posebnim ugovorom s kojom drugom javnom knjižnicom, visokim učilištem i javnim znanstvenim institutom mogu osigurati knjižnične usluge nužne za obavljanje nastavne i znanstvene djelatnosti sukladno standardima iz članka 12. stavka 2. ovog zakona. Posljedice tako formuliranog članka je više. Prva vidljiva jest da se dovodi u pitanje dosadašnji zakon, zakonom propisani standard potpore obrazovanju i znanosti da visoka učilišta, znanstveni instituti moraju imati knjižnicu što se i vrednuje u postupcima vrednovanja tih ustanova. Otvaraju se također vrata i proizvoljnom zatvaranju knjižnice na visokoškolskim ustanovama u budućnosti, jednako kao što i svaka novo osnovana visoka škola, učilište neće morati niti razmišljati da na jednak način kao i druge ostvaruje iste standarde kvalitete potpore obrazovanja i znanosti te da jedna drugima budu nelojalna konkurencija. Za nas je neprihvatljiva i formulacija da bi javna knjižnica financirana javnim sredstvima u mnogim slučajevima trebala ta sredstva trošiti u korist nekog privatnog poduhvata, onako kako je sada po nama formulirano. Suštinski želi se ozakoniti sadašnje nelegalno stanje u kojem su i danas neka visoka učilišta koja ne ispunjavaju postojeću zakonsku obvezu. U ovako postavljenom članku 10. nema uopće obveze osnivanja knjižnice, čak ni roka za, po tome bi bilo koja visokoškolska ustanova mogla na temelju nekog ugovora o uslugama s nekom drugom bez ograničenja odustati od postojeće knjižnice u njezinom sastavu ili je ne osnovati uopće. Time ne samo što se financijski pogoduje nekim obrazovnim ustanovama koje ne žele knjižnicu, nego i potiče neravnopravnost i nestandardnost u njihovom radu. U pogledu pravnog prometa otvara se i različita pitanja zakonitosti npr. korištenje baza podataka, licenciranih za i nabavljenih specifično za javne ustanove. Pitanje standarda je posebno vidljivo, posebno štose radi o izravnoj suprotnosti sa svrhom standarda propisanih iz članka 12. Smisao se gubi pogotovo ako će visokoobrazovana znanstvena ustanova u postupku vrednovanja snositi posljedice svakog nedostataka u radu knjižnice, osiguranje dovoljne količine građa, prostora, djelatnika, radnog vremena knjižnice itd. I svaka druga ustanova će se lako izvući činjenicom da je sklopila ugovor s nekom javnom knjižnicom koja bi navodno trebala osigurati cjelokupno knjižnično poslovanje po standardu. Tu se i postavlja i dodatna pitanja ne samo tko će osigurati potrebna sredstva nego i mnogo praktičnih, tko će kao što je već napomenuto uopće moći koristiti baze podataka zbog toga što su licencirani ugovori vrlo striktni. Neke sklapa država isključivo za javno financiranje ustanove, neke ustanove striktno vezane uz njihovu ustanovu a dodatni je problem ako se kod ugovora neke obrazovne ustanove i javne knjižnice ... [[Govornik se ne razumije.]] radi o komercijalnoj transakciji, naplati usluge što mahom zabranjuje licencni ugovori za obrazovne ustanove. Pitanje pravne osobnosti i ovlasti djelovanja u pravnom prometu se također gomilaju pogotovo ako se radi o ustanovi s jedne strane i knjižnice u sastavu s druge strane. Osim već spomenutih pitanja javne knjižnice financiranja javnim sredstvima u korist nekog privatnog poduhvata, još dodatnih još problema nastaje ako se radi o dvije obrazovne ustanove koje sklapaju ugovor. Npr. jednog učilišta s knjižnicom i drugog učilišta bez knjižnice. Pitanje je i koji će studenti, građa i pristupi bazama prijaviti kod ustanove u postupku vrednovanja i kod nabavke baze podataka za potrebe licence. Hoće li isti prostor djelatnici, uvjeti rada pa čak i građa i pristupi bazama koji vrijeme da jednu knjižnicu, jednu ustanovu samo replicirati i ponoviti u slučaju druge. Takve virtualne situacije neće imati samo praktične posljedice u vidu neravnopravnosti kod postupka vrednovanja nego i ozbiljne pravne posljedice u pogledu pravne pripadnosti osoba, stvari, vlasništva, mogućnosti sklapanja licentnih ugovora za baze podataka i slično. Dodatno, standard za visokoškolske ustanove kojeg nema i kojeg tek treba donijeti i koji se navodi u članku 12., ne samo što bi se onda primjenjivao na tu jednu pružateljicu usluga već bise obzirom da ne piše koja javna knjižnica taj višeškolski standard mogao primjenjivati na neku javnu knjižnicu općeg karaktera koja uopće ne morate biti visokoškolska što je ne moguća situacija da jedna knjižnica operira prema dva standarda, pravno, logički i kao i prema svrsi samog standarda. U svjetlu svega rečenog, nije dovoljno samo prilagoditi sadašnji prijedlog članka 10., npr. polovičnim rješenjima tipa da na privatne školske ustanove i visoka učilišta mogu sklapati ugovore samo sa drugim privatnim knjižnicama, nikako javnim nego i prilagodba dovoljno dobra da ne bude samo pravno dubiozna nego da se izbjegne kaotična situacija tj. da se ne sroza već dosegnute standarde na svim obrazovnim ustanovama i ne pruža osnivačima tih ustanovama javnim a pogotovo privatnim, laka je mogućnost da izbjegavaju zakonske obveze, standarde, smanjuju troškove i budu nelojalni takmaci jedni drugim a postupak vrednovanja postaje farsa. Ponavljam, nezamislivo je i nemoguće da ono što bi prijedlog omogućio da standarde za visokoškolske knjižnice provode neke javne narodne knjižnice općeg karaktera, čak niti opće znanstvenog što je u naprijed čak i neizmjerljivo srozavanje visokoškolske i znanstvene djelatnosti. Obveza osnivanja knjižnice prema svemu navedenom mora biti i ostati jedino moguće i može se jedino formulirati rok za prilagodbu pogotovo i za već postojeće nezakonite situacije. Dakle, naš prijedlog zakona dakle novog članka 10. stavak 1. glasi dakle školske ustanove, visoka učilišta i javni i znanstveni instituti dužni su osnovati knjižnicu u sastavu tih ustanova. U ustanovama koja do stupanja na snagu ovoga zakona nisu ispunile tu obvezu, mogu u roku potrebnom da se osiguraju sredstva i osoblje za osnivanje knjižnice ne duljem od godinu dana od donošenja ovog zakona ili osnivanja nakon donošenja ovog zakona, privremeno posebnim ugovorom s kojom drugom javnom knjižnicom osigurati knjižnice usluge nužne za obavljanje nastavne i znanstvene djelatnosti sukladno propisanim standardima. Drugo, miješanje pojmova privatno i javno je teza koja pravno ne stoji, da neka samostalna knjižnica mora imati pravni oblik svog osnivača ili da Zakon o uslugama i europsko zakonodavstvo inzistiraju da knjižnice moraju imati sve moguće pravne oblike. Takav europski propis ne postoji, dapače u više europskih direktiva, knjižnice se ističu kao baštinske ustanove a Zakon o uslugama ne odnosi se na ne gospodarske ustanove od općeg interesa u koju spadaju i knjižnične djelatnosti. Javni interes je iskazan i u samom članku 1. stavak 2. prijedloga zakona. Temeljna knjižnična djelatnost je posudba i po Zakonu o obveznim odnosima, mora biti nekomercijalnog karaktera. A sva dosadašnja knjižnična djelatnost u RH obavlja se kao nekomercijalna djelatnosti, toga je do sada bio propisan pravni okvir ustanove za samostalne knjižnice. Najprikladnije mjesto u zakonu za afirmaciju tog načela bio bi možda članak 3. stavak 2. i stavaka 3. no kako se tu radi o najopćenitijim definicijama bilokoje javne ili privatne knjižnice i knjižnice u sastavu kako jesu, za to bi bio bolji članak 9. koji po našem prijedlogu bi mogao glasiti, pod 1: javnu knjižnicu kao samostalnu ustanovu može osnivati RH, jedinice lokalne i područne samouprave, te pravna osoba u pretežitom vlasništvu RH i pod dva, privatnu knjižnicu kao samostalnu ustanovu može osnovati druga pravna fizička osoba. Dakle, uz ove, dakle, naše opservacije i primjedbe, evo, zahvaljujem na pažnji.
Klub zastupnika HDZ-a također se javio za sudjelovanje u raspravi. U njihovo ime govorit će zastupnica Sunčana Glavak.
Hvala lijepa g. potpredsjedniče. Kolegice i kolege, 20. prosinca prošle godine je Vlada RH u saborsku proceduru uputila je Konačni prijedlog Zakona o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti. Konačni prijedlog Zakona, kao što je djelomično podsjetio na to i državni tajnik Poljičak, došao je na naše saborske klupe nakon što je usuglašen sa strukom, sa knjižničarima, sa ljudima koji se bave knjižničnom djelatnošću. Smatram da je to bio dobar put s obzirom da su od prvog do drugog čitanja u kontinuitetu, razgovaralo se s ljudima koji neposredno rade u tim ustanovama i znaju kako se odvijaju procesi. Sve ovo što je iznijeto, pa eto, i kolega prije mene, mislim da suštinski ne mijenja ono što je dobro u Zakonu, a moramo biti svjesni toga da globalizacija, digitalna tehnologija, knjižnice stavljaju pred nove izazove u našem multikulturalnom okruženju. Riješene su Konačnim prijedlogom koji je pred nama i neke nedoumice iz prvog čitanja, o čemu smo raspravljali na Odboru i smatram da su te nedoumice na dobar način riješene. Bilo je puno prijepora ili prijepora oko definicije obavljanja knjižnične djelatnosti kao javne službe. Jasnije je to definirano u ovom Konačnom prijedlogu imajući u vidu da se stručni standardi za obavljanje knjižnične djelatnosti odnosi na sve vrste knjižnica, tako da je sada navedeno da javne i privatne knjižnice obavljaju knjižničnu djelatnost kao javnu službu. Dodana je i Odredba o javnoj knjižnici u sastavu. Bilo je riječi o pojmu digitalne knjižnice, dakle, i taj pojam je jasnije preciziran, riječ je o knjižnici koja pruža usluge korisnicima temeljem sustavnog upravljanja digitalnim sadržajem uz posebne funkcionalnosti vezano uz taj sadržaj u skladu s utvrđenim pravilima. Oko obveznog primjerka raspravljalo se također između dva čitanja i taj pojam sada je puno preciznije definiran, obuhvaća publikacije koje nakladnici u RH, a sukladno ovom zakonskom prijedlogu, dostavljaju besplatno i o svom trošku, Nacionalnoj i Sveučilišnoj knjižnici u Zagrebu i drugim depozitnim knjižnicama radi pohrane i zaštite, te stvaranja Nacionalne zbirke knjižnične građe. Primatelji obveznog primjerka, to pitanje je riješeno na način da su nakladnici dužni obvezni primjerak besplatno, najkasnije u roku od 30 dana po završetku tiskanja ili proizvodnje, dostaviti NSK u Zagrebu, dva primjerka publikacija u obliku u kojem su objavljene, jedan primjerak dostavljaju Sveučilišnoj knjižnici u Splitu, te po jedan primjerak publikacija Sveučilišnim knjižnicama, to je već bilo rečeno u Osijeku, Puli i Rijeci, kao i Mostaru, te Opće znanstvenim knjižnicama u Dubrovniku i Zadru. Iznimno od prethodno navedene Odredbe, za Sveučilišne knjižnice u Osijeku, Puli i Rijeci, kao i u Mostaru, te Opće znanstvene knjižnice u Dubrovniku i Zadru, vrste publikacija iz čl. 37. ovog Zakona koji su im nakladnici dužni dostaviti kao obvezni primjerak, mogu se Pravilnikom o obveznom primjerku utvrditi u suženom obujmu prema potrebama knjižnica. Nakladnik iznimno vrijednog i skupog izdanja, a kada o tome govorimo, riječ je o grafičkim mapama, bibliografskim izdanjima i sl., dužan je također dostaviti po jedan primjerak tekstualnog dijela NSK-a u Zagrebu. U svrhu učinkovitije provedbe u praksi je, uzimajući u obzir posebnosti u sustavu visokoškolskih knjižnica, omogućeno je da sastav Upravnog vijeća može biti uređen drukčije, posebnim Zakonom, o tome smo raspravljali, bilo je propitkivanja oko sastava Upravnog vijeća, npr. predstavnik studenata u Upravnom vijeću za Sveučilišne knjižnice. Što se tiče ovlasti za imenovanje ravnatelja javne knjižnice, evo i kroz replike bilo je postavljeno to pitanje, s obzirom na područje i djelatnosti za koje se može osnovati knjižnica, izmijenjena je ovlast za imenovanje ravnatelja javne knjižnice i sada na način da je određeno da ravnatelje javne knjižnice kojoj je osnivač odnosno suosnivač RH imenuje i razrješuje ministar u čijem je djelokrugu rad knjižnice, kako bi se izbjegla eventualna dvojba oko nadležnosti pojedinih Ministarstava, imajući u vidu pojedine vrste knjižnica. Također je propisano da ravnatelja javne knjižnice, kojoj je osnivač pravna osoba u pretežnom vlasništvu RH ili lokalne jedinice ili samouprave odnosno zajedno s njima druga pravna i fizička osoba, imenuje i razrješuje tijelo upravljanja te pravne osobe propisano posebnim Zakonom i Statutom s obzirom da je izostalo uređenje ove materije. Što se tiče imenovanja ravnatelja javne knjižnice i tu su izmijenjeni uvjeti nakon konzultacija sa strukom, tako da se pored drugih uvjeta traži odgovarajuće obrazovanje, te položen stručni knjižničarski ispit. U slučaju da natječaj mora biti ponovljen, može se imenovati kandidat bez položenog stručnog knjižničarskog ispita uz uvjet njegova polaganja u roku od 3 godine. Tu se problematiziralo odnosno realno se gledalo stanje, što je s onim manjim sredinama, što je sa manjim knjižnicama i mislim da je na ovakav način iznašlo se dobro rješenje. Nastavno na ove odredbe propisano je da se smatra da položen stručni knjižničarski ispit imaju i osobe koje su temeljem zakonskih odredbi istoga oslobođene prema ranijim propisima. Što se tiče tijela koje imaju knjižnice, bolje je to precizirano u čl. 21, riječ je o stručnom vijeću, dakle da stručno vijeće imaju i knjižnice u sastavu s više od 5 zaposlenika. Za voditelja knjižnice u sastavu propisani su uvjeti za imenovanje uz mogućnost da se to pitanje posebnim zakonom drukčije uredi. Kako bi se osiguralo financiranje zadaća koje je obavljaju u okviru knjižničnog sastava sustava RH tu je nova odredba da se sredstva za obavljanje posebnih zadaća u sklopu knjižničnog sastava RH osiguravaju iz državnog proračuna, pa je to ujedno i odgovor na neka pitanja koja su se ranije pojavila i to putem ministarstva nadležnog za kulturu te ministarstva nadležnog za znanost i obrazovanje. Što se tiče imenovanja i razrješenja članova Hrvatskog knjižničnog vijeća, određeno je da će se u slučaju razrješenja članova vijeća prije isteka mandata, novi članovi na njihovo mjesto imenovati samo za preostali dio mandata. Dakle, tu kako bismo izbjegli dvojbe u pogledu trajanja mandata. Što se tiče postupanja s građom, koja je u posjedu Središnjeg državnog ureda za razvoj digitalnog društva, o tome smo jučer nešto razgovarali, zato je ovo bilo nastavno na današnju temu i raniji upiti, dakle radi utvrđivanja postupanja s tom građom, dodana je prijelazna odredba koja propisuje da se zbirka obveznog primjerka službenih publikacija nastala temeljem čl. 39 Zakona o knjižnicama, a koje se vodi u Središnjem državnom uredu za razvoj digitalnog društva, pripaja zbirci središnjeg kataloga službenih dokumenata RH u svrhu pohrane i zaštite građe te njezine trajne dostupnosti korisnicima, što je u konačnici najvažnije. Središnji državni ured za razvoj digitalnog društva tako je obvezan izvršiti digitalizaciju fizičkog dijela navedene građe te je predati nakon obavljene digitalizacije NSK u Zagrebu i tu će naravno biti potrebna sredstva, to je sasvim jasno, ona će se sigurno i na adekvatan način osigurati s obzirom da je nužno da se materijali digitaliziraju. Najvažnije je zapravo da knjižnična djelatnost bude u onoj svojoj osnovnoj funkciji, dakle osim posudbe, to je razvoj pismenosti, to je razvoj kulture, odgoja, obrazovanja i ona jest čuvar nacionalnog, književnog, znanstvenog i umjetničkog stvaralaštva. Još jednom, pohvaljujem i dobro je što je u proces donošenja zakona bila uključena struka jer struka je kao i knjižnica više od mjesta na kojem se posuđuju knjige. Novije knjižnice suočene su i s novim izazovima i dobro je da kombiniraju, one možemo ih nazvati tradicionalne posudbene aktivnosti, ali uz spoj i uključivanje novih tehnologija jer i sami korisnici zahtijevaju otvorenost novim medijima i dostupnost tehnologije. Po osvajanju novog Zakona o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti, za struku HKD bit će to sigurno jedan novi izazov, razdoblje intenzivnog rada, na izradi novih pravilnika, standarda koji su predviđeni ovim zakonom. Naravno da očekujemo i dalje suradnju Ministarstva kulture, Ministarstva znanosti sa strukom, a sve kako bismo naše knjižnice osuvremenili i naravno, osposobili da nam i dalje budu svojevrsni čuvari naše baštine. Klub HDZ-a podržat će Konačni prijedlog zakona. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub zastupnika SDSS-a također se javio za sudjelovanje u raspravi. U njihovo ime govorit će zastupnica Dragana Jeckov.
Zahvaljujem uvaženi potpredsjedniče HS-a, g. državni tajniče sa suradnicom. Dakle, u prvom čitanju istakli smo nekoliko važnih elemenata koje smo smatrali da će unaprijediti ovaj prijedlog zakona pa smo tako govorili o tome da je knjižnica djelatnost neprofitna i usmjerena na besplatno i svima dostupno osiguranje pristupa informacijama i kulturnim i stručnim znanstvenim sadržajima. Važno je da je nakon ove rasprave, da smo dobili dakle u drugom čitanju prijedlog zakona koji je dobar, koji je provodiv, sveobuhvatan i koji svim vrstama knjižnica kao i knjižničarima zaposlenim u njima omogućava podjednake uvjete rada i razvoja te omogućava preduvjete za razvoj knjižničnog sustava Hrvatske. U raspravi sam tada istakla važnu ulogu knjižnica u demokratizaciji društva, razvoju informacijskog društva kao i važnost knjižnične djelatnosti u cilju promicanja i razvoja pismenosti, kulture, obrazovanja, znanja te očuvanja nacionalnog, književnog, umjetničkog i znanstvenog stvaralaštva. Posebno sam se tada osvrnula na pravni okvir i organizaciju knjižnica nacionalnih manjina. Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina, zaokružena je legislativa RH prema nacionalnim manjinama, osiguravanjem prava na služenje svojim jezikom i pismom. U vezi s tim, otvorene su i opremljene središnje knjižnice nacionalnih manjina kojih je trenutno 10. Uloga središnjih knjižnica je da kroz koordiniranu nabavu, centraliziranu obradu i rasparčavanje građe osigura korisnicima slobodan pristup informacijama na materinjem jeziku. Većina središnjih knjižnica nacionalnih manjina u RH formirana je 90.-ih godina pri čemu je njihov rad 2000. prešao u djelokrug Ministarstva kulture. U četvrt vijeka svog postojanja manjinske knjižnice postale su važna mjesta promoviranja, kako kulture nacionalnih manjina, tako i mjesto susretanja hrvatske kulture i kultura njihovih matičnih država. Ovaj model u praksi postoji skoro 30 godina i nije spomenut u starom zakonu pa smo postavili pitanje treba li status predvidjeti u ovom novom zakonskom prijedlogu. Središnje knjižnice nacionalnih manjina svojom multikulturnom djelatnošću doprinose razvoju tolerancije, uvažavanja i razumijevanja u RH. Predlagali smo tada se taj status regulira u novom zakonu te predložili model kako je predviđeno dakle za knjižnice za slijepe i slabovidne. Obrazloženje pojedinih prijedloga koje smo istakli u prvom čitanju ministrica se na njih referirala u samoj raspravi posebno po specifičnoj tematici po pitanju knjižnica nacionalnih manjina ističući dobru tradiciju koju ima RH kao i dakle legislativu, posebno dakle kada je u pitanju financiranje i nabavka knjiga te prostor da se taj položaj, ostavilo je dakle prostora da se taj položaj još unaprijedi uredi. Pa smo dakle dobili objašnjenje da knjižnice nacionalnih manjina po svojoj definiciji nisu knjižnice, one su zapravo zbirke unutar narodnih knjižnica osim prosvjetne knjižnice koja je osnovana odnosno koja ima dugu tradiciju ali je osnovala udruga. Dakle ove zbirke kako nam je objašnjeno uređuju se podzakonskim aktima i nikakve detalje o bilo kojim zbirkama ovim prijedlogom zakona se nije dakle uređivalo. U prvom čitanju smo govorili i svakako pozdravljamo ove dopune i izmjene koje su nastupile u suradnji sa strukom međutim ipak ja bih još spomenula dakle u članku 10. stavak 1. da su školske ustanove i visoka učilišta i javni, znanstveni instituti dužni osnovati knjižnicu u sastavu tih ustanova s čime se slažemo. Dakle ali već u nastavku rečenice navodi se kako se definira da visoka učilišta i javni znanstveni instituti mogu potpisati ugovor sa kojom drugom vrstom knjižnica. Međutim iako je jasno da je prihvaćeno da se u školama moraju osnovati knjižnice što se instituta i visokih učilišta tiče i dalje je ostavljena mogućnost da mogu potpisati ugovor i ne moraju osnivati svoje knjižnice. Dakle smatram nedovoljno precizno navedeno tko je obavezan a tko nije. Jasno je kako su školske obavezne ali za visokoškolske ustanove i javne, znanstvene institute i dalje piše da su dužni ali i da mogu. U pravnom smislu ponovno su dakle ostavljena vrata za spekulacije mora li se nešto ili ne mora, ili se pak može i drugačije. Zato smatram da ovo rješenje nije dobro i da bi bolje bilo da u navedenom stavku piše školske ustanove i visoka učilišta i javni znanstveni instituti dužni su osnovati knjižnicu u sastavu tih ustanova a visoka učilišta i javni znanstveni instituti mogu posebnim ugovorom s kojom drugom javnom knjižnicom osigurati knjižnične usluge. Knjižnične usluge nužne su za obavljanje nastavne i znanstvene djelatnosti sukladno standardima iz članka 12 stavak 2. ovog zakona. Nadalje, u članku 20. dakle ipak je dovedeno malo u povoljnije stanje nego što je bilo prvobitno predloženo ali nigdje se ne naglašava važnost činjenice da ravnatelji moraju biti informacijski stručnjak. Stoga bi bilo dobro da se u stavku 9. doda sintagma iz područja informacijskih znanosti ispred riječi položen stručni knjižničarski ispit. Jasno je da je netko tko je položio stručni knjižničarski ispit vjerojatno ima i nekakav studij iz polja informacijskih znanosti ali isto tako ima i onih koji su davno po starom dakle mogli da imaju bilo koji fakultet i položen stručni knjižničarski ispit i to je dakle i oni su sada knjižničari. Na ovaj način bi se onemogućila izravna konkurencija nestručnog kadra u odnosu na stručni kadar koji se već dulji niz godina obrazuje u visokoškolskim ustanovama u RH koje školuju informacijske stručnjake, dakle knjižničarstvo, informatologija i slično, upravo zbog toga sam vam postavila pitanje na koje ste mi odgovorili. Nadalje, ako bi se stavak 9. koncipirao na predloženi način omogućilo bi se izravna zastupljenost stručnog kadra na rukovodećim pozicijama i u knjižnicama a istovremeno bi se stavkom 10. propisalo što ako se na natječaj ne javi osoba koja zadovoljava ovaj kriterij. Nakon što sam objasnila, neću sad čitati kao bi to trebalo izgledati to je sad već nešto o čemu više nema prostora za razgovor. Isto tako trebali bi stavkom 10. ovog članka obvezati eventualnog ravnatelja knjižnice koji nema završeni odgovarajući studij da ga u određenom roku završi npr. u roku od 3 godine pa bi u tom slučaju stavak 10. istog članka trebao glasiti: Iznimno od stavka 9. ovog članka ako se na ponovljeni natječaj ne javi osoba koja ima propisane uvjete za ravnatelja javne knjižnice može se na temelju predloženog četverogodišnjeg plana rada imenovati osoba koja ima završen diplomski i sveučilišni studij ili integrirani preddiplomski i diplomski sveučilišni studij ili specijalistički diplomski stručni studij ili s njim izjednačen studij uz uvjet stjecanja odgovarajuće kvalifikacije iz područja informacijskih znanosti te polaganja stručnog knjižničarskog ispita u roku od 3 godine od dana imenovanja te ispunjavanje drugih uvjeta propisanih statutom. Na ovaj način bi se svakako omogućilo zapošljavanje nestručne osobe u slučaju da na natječaj ne javi stručna osoba ali bi se ta nestručna osoba istovremeno obvezala da postane stručna u propisanom roku. Na ovaj bi se način ponovno izbjeglo stanje da u knjižnicama u nedogled i na čelnim pozicijama imamo nestručni kadar. Mislim da bi to bilo pošteno za sve. Također pohvaljujem uvažene izmjene koje su nastupile između dva čitanja, također pohvaljujem odličnu praksu koja je do sada postojala kada su u pitanju knjižnice nacionalnih manjina, koje su se financirale putem Ministarstva kulture, te se nadam u tom smislu da takva praksa će postojati i u buduće. I Klub zastupnika SDSS-a će podržati predloženi prijedlog Zakona o knjižnicama, kako je navedeno. Zahvaljujem.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a također se je javio u sudjelovanje u raspravi, zastupnica Sabina Glasnovac, govorit će u njihovo ime.
Hvala g. potpredsjedniče, poštovani predstavnici ministarstva, poštovane kolegice i kolege. Dobro je da, evo jučer smo imali baš jedan zakon o kojem smo raspravljali u Hrvatskom saboru, koji je doživio, odnosno, više zakona iz područja Ministarstva socijalne skrbi, koje su između prvog i drugog čitanja, sukladno i uvažavanje rasprava i argumente zastupnika u Hrvatskom saboru, doživjeli poprilične izmjene u odnosu na prvo čitanje u konačni prijedlog ovog zakona. Isto tako i ovdje i to mi je jako drago. To mi samo pokazuje da ipak ove rasprave u Hrvatskom saboru, i na odborima, nisu uzalud vođenje i da ipak može doći do bitnijih iskoraka, uvažavanje argumenata koje se iznesu u raspravi, implementaciju istih u zakonska rješenja. Mi znamo da je ovaj zakon u prvom čitanju, imao nešto više od 3000 primjedbi dospjelih na savjetovanju sa zainteresiranom javnošću, znamo da nažalost, prilikom izrade prijedloga zakona koji je upućen u Hrvatski sabor u prvom čitanju nije se dovoljno konzultirao sa strukom i rasprava u Hrvatskom saboru je bila zaista burna, ali je očito bila i poučna, jer evo, nakon rasprave u 1. čitanju imamo potpuno drugačiji prijedlog zakona gdje se nakon toga sijelo i za stol sa predstavnicima struke i neke stvari su se bolje reguliraju. U interesu društvenom, naravno, ali i u interesu, odnosno, uvažavajući mišljenje onih koji zapravo da bismo postigli taj društveni interes nosi taj cijeli sustav na sebe na leđima, to su ljudi koji su stručni u ovom području, koji rade u knjižnicama i stručni su u ovom području. Ono što pozdravljamo, je da se malo jasnije, preciznije definirao pojam digitalnih knjižnica, ono što također pozdravljamo jest izmjena u smislu da se pokušava novim zakonskim rješenjem spriječiti zlouporaba zakona u smislu da na čelu knjižnica iamo osobe koje su nestručne, pa se nadam, samo ću spomenuti, da više se neće dogoditi da tamo u nekom Slunju, za ravnatelja, v.d. kako god bude imenovana, vodoinstalater, samo zbog toga što ima iskaznicu vladajuće stranke. Iskreno se nadam, da do toga više, sudeći prema ovim novo postavljenim kriterijima, neće moći doći. U tome oko uvjeta za izbora ravnatelja ću reći nešto više malo kasnije. Dobro je i to što ste između prvog i drugog čitanja, izmijenili, odnosno, pokušali usuglasiti jednak stručni knjižničarski standard za privatne i javne knjižnice, međutim, žao mi je što do ujednačavanja tog standarda, nije došlo i kod propisivanja uvjeta, za osnivanje, za izmjene statusa kod ove 2 vrste knjižnica, a o tome ću isto reći malo kasnije. To su sve pozitivne strane zakona, znači, uvažanje struke, uvažavanje rasprave u Hrvatskom saboru, koji često komuniciraju s ljudima koji su aktivno zainteresirani za određena zakonska rješenja, koji ovdje, zapravo suglasnogovornici njihovih stavova, dobro je to što su se izmijenile određene stvari. Ono što smatramo da u ovom zakonu i dalje, u konačnom prijedlogu nije dobro, jest što te se očito vrlo jasno odredili prema tome da iz zakona izbacite knjižničarska zvanja. Vi znate zašto ste to napravili, ja bih voljela ovdje evo čuti, u vašem obećanju što je razlog tome da smo u dosadašnjem postojećem zakonu imali vrlo jasno taksativno navedeno što su to, koja su to knjižničarska zvanja. Sada ćemo te definicije, odnosno, te propise nešto što osigurava stručnost i standard u radu knjižnice, neovisno o kojim vrstama knjižnica se radilo. To ćemo vjerojatno propisivati nekakvim drugim standardima, kroz neke pravilnike ili podzakonske akte. Mislim da je tome i struke, dio struke se slaže s time, da je tome bilo mjesto u zakonu. Drugo što smatramo da je trebalo biti možda bolje regulirano, odnosno, i dalje ostaje na neki način nejasno kroz ovaj zakon, je zašto ste odustali od toga da i dalje imamo podjelu knjižnica na samostalne i knjižnice u sastavu, a onda pod podjelu samostalnih knjižnica na privatne i javne. Sada zapravo nemamo nigdje se ne spominje podjela knjižnica na samostalne i knjižnice u sastavu, iako se u samom pojmovniku, spominje što su to knjižnice u sastavu, ali oni kao ta kategorija naprosto ne postoje, a znamo da oni itekako egzistiraju u realnom životu kao ustrojstvene jedinice ustanova ili drugih pravnih osoba, neovisno o ovoj glavnoj vašoj podijeli na narodno školske, visokoškolske znanstvene specijalne itd. Drugo, što smatramo da smo se doveli možda u određeni disbalans ili u kontradiktornu situaciju, je to što nam je potpuno jasno i vi ste to gospodine državni tajniče u svom uvodnom izlaganju naglasili, znači knjižnice imaju misiju neprofitnih ustanova, imaju njihova djelatnost je javna, one su do sada bile i mogle biti registrirane samo i isključivo kao javne ustanove koje osiguravaju jednakopravan i besplatan pristup i informacijama i zabilježenom znanju. To su za nas bile knjižnice, znači ustanove od općeg interesa koje osiguravaju besplatan i jednak pristup dostupnim informacijama i zabilježenom znanju. E sad. I tu je bitna ta nekomercijalna djelatnost knjižnica, ali vi u vašem obrazloženju novog i prvog i drugog čitanja prijedloga zakona kažete da je upravo ta činjenica da su se do sada knjižnice mogle osnivati jedino i isključivo kao ustanove, bila prepreka u pogledu osnivanja knjižnica i da treba omogućiti obavljanje knjižnica i djelatnosti bez ograničenja s obzirom na pravni oblik. Dobro. To bi značilo da od sutra, kad mi usvojimo ovaj zakon se knjižnice mogu osnovati kao trgovačka društva. To i piše. I kao zadruge. E sad, a definicija, sama definicija trgovačkog društva je da je to zapravo pravna osoba koja samostalno i trajno obavlja gospodarsku ili bilo koju drugu djelatnost radi ostvarivanja dobiti, proizvodnji, prometom roba ili pružanjem usluga. Ja bih voljela, evo kad biste mi samo objasnili, kako ćemo pomiriti te dvije kategorije, znači knjižnice kao neprofitne ustanove, ali isto tako s druge strane prostor za registraciju odnosno osnivanjem istih kao privatnih ustanova odnosno u vlasništvu pojedinih subjekata koji u svom habitusu imaju načelo poslovanja, načelo dobiti, načelo trgovanja pružanja usluge, ali za određene materijalna sredstva ili materijalne neke druge vrijednosti. Treće, kod knjižnica u sastavu koje funkcioniraju u sklopu drugih ustanova pa evo tu imamo dosta knjižnica koje funkcioniraju u sklopu bolničkih ustanova, mislim da je čak propisana zakonska obaveza u nekim drugim zakonima, da su te zdravstvene ustanove dužne u registar djelatnosti neovisno o tome što je njihova primarna djelatnost zdravstvena djelatnost i pružanje zdravstvenih usluga, dužne su upisati u registar djelatnosti isto tako i knjižničnu djelatnost. Uvidom u registar zapravo je vidljivo da niti jedna od zdravstvenih ustanova, ako hoćete bolnica, a ima ih više od 20 koje u svom sastavu posjeduju knjižnice, nemaju upisano knjižničnu djelatnost iako su to dužni sukladno, čini mi se nekim drugim zakonima, ispravite me ako griješim. Zašto je tome tako i možemo li mi, jesmo li mogli u ovom zakonu striktno propisati odredbu kojim ćemo ih obvezati da to i čime? Nemali broj puta su zapravo komisija za bolničke knjižnice je pohodila Ministarstvo zdravstva i inzistirala upravo na primjeni zakonu u ovome dijelu. Nažalost od 2015. oni to čine bez uspjeha. Četvrto, kada govorimo o uvjetima za izbor ravnatelja knjižnica dobro je da se propisalo da su uvjeti za izbor ravnatelja adekvatna razina visokoškolskog obrazovanja, položen stručni knjižničarski ispit, što do sada nije bio slučaj, četverogodišnji plan rada i najmanje 5 godina iskustva u knjižničarskoj djelatnosti i to vrijedi za većinu javnih knjižnica u RH. E sad, kod nacionalne sveučilišne knjižnice smo napravili, malo drugačije smo posložili stvari. Do sada je bilo potrebno da imate odgovarajuću razinu i vrstu obrazovanja, da imate objavljene stručne, znanstvene i druge radove, bilo je potrebno da imate iskustvo u upravljanju nekom knjižničnom ustanovom, to od sutra više neće biti slučaj. Bit će potrebno samo da budete doktor znanosti, neovisno kojih, prometnih, bilo kojih, dakle bilo kojih. Ili da ste doktor znanosti i da ste bili ministar u nekom ministarstvu duže od 4 godine, možda i ne, i da zapravo vas netko proglasi, recimo Ministarstvo obrazovanja i da vas netko proglasi kompetentnim za upravljanje nacionalnom sveučilišnom knjižnicom jer vi kažete da je prvi uvjet ili doktor znanosti ili knjižničarski savjetnik. Ali nije to isto, knjižničarski savjetnik da bi to postao u svojoj struci na neki način top, ono creme de la creme, u svojoj struci, mora imati određeno iskustvo, određene kriterije, a doktor znanosti, mislim časno je to i svaka čast ljudima koji postignu tu najvišu razinu obrazovanja, ali znači li to da ste doktor znanosti nekih nesrodnih, apsolutno znanosti ili područja, znači li to da ćete vi shvatiti i moći stručno upravljati jednom tako važnom krovnom institucijom, knjižničarskom institucijom u RH. Znači ne traži se de facto nikakvo iskustvo u knjižnicama, u prijevodu. Nikakvo. Samo u upravljanju u nekim odgojno-obrazovnim ili kulturnim ustanovama, što god to značilo. I završno, obvezni primjerak smatramo da se ovim načinom da će se potpisat pravilnikom i jamčiti da sve se recimo sveučilišne knjižnice kao što je to do sada bio slučaj imaju pravo odnosno njihovi studenti, zaposlenici imaju pravo dostupne informacije, objavljene znanstvene radove, ne mora nužno jamčiti da će to isto pravo biti konzumirano, bolje bi bilo da smo kao do sada u zakonu imali vro jasno definirano tko ima pravo i kome se sve dostavlja obvezni primjerak svega što je producirano, svega što je nastalo, svega što je proizvedeno u RH. I ono što smatramo i slažemo sa kolegama koji su već to istaknuli ovdje prethodnim raspravama, smatramo da bi uvjet za dobivanje željenog statusa školske ustanove, visokih učilišta, javnih zdravstvenih instituta, klinički bolnički centar i kliničkih bolnica, trebala biti obveza osnivanja knjižnice kao samostalno ustrojstvene jedinice u svojim ustanovama da se izbjegne ova zapravo mogućnost da uopće ne moraju imati u svom sastavu ustrojstvenu jedinicu, knjižnicu, nego mogu sklopiti ugovor sa nekom drugom knjižnicom koja će mu onda pružati uslugu ali jasno na koje vrijeme, pod kojim uvjetima, to je prostor koji zapravo tu miješamo kruške i jabuke i mislimo da bi tu moglo doći do određenih zlouporaba i do narušavanja standarda i to bi završno bilo to u ime Kluba zastupnika SDP-a iako smo iznijeli ovako dosta sitnih primjedbi i stvari koje smatramo da bi mogle biti bolje regulirano ovim zakonom, držimo da je ovo ipak iskorak u odnosu na prvo čitanje i to ćemo vrednovati.
Hvala. Zastupnik Goran Beus Richembergh govorit će u ime Kluba zastupnika GLAS-a i HSU-a koji su se također javili za raspravu.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolegice i kolege, knjižničarstvo je vrlo stara struka pođemo li od Aleksandrijske knjižnice, vidjet ćemo da je u domeni kulturnih djelatnosti vjerojatno jedna od najstarijih. Međutim vrijeme je za moderno promišljanje te djelatnosti i u Hrvatskoj. Unatoč tome što su mnogi knjizi proricali lošu budućnost, proricali su da će nestati taj pisani medij, to se nije dogodilo i neće se vjerojatno dogoditi. Knjiga u pisano odnosno tiskanom obliku ne samo kao dio baštine nego i kao dio svakodnevnice, preživljava , ima svoju nezaobilaznu vrijednost. Naravno ne treba smetnuti s uma da je era digitalizacije ušla već odavno i u sferu svih pisanih medija pa tako i same knjige ali ona je čini se, proširila zapravo krug korisnika i na neki način olakšala pristup knjizi a knjigu kao tiskani medij nije uništila. Ovaj zakon kojega sad proučavamo i ocjenjujemo u drugome čitanju, definitivno je postigao određeni napredak od prvoga čitanja i to je ono što ćemo pozdraviti, klub GLAS-a i HSU-a u tom smislu prihvaća ovaj prijedlog ali želimo istaknuti obvezu i nas kao zakonodavca ali i Vlade kao predlagatelja da se upravo vodi računa o modernitetu i o budućnosti ove djelatnosti. S jedne strane možemo prostati možemo pristati na model, konzervativni model, zatvoreni model a to je da se knjižničarstvom i u smislu struke i u smislu upravljanja mogu samo isključivo knjižničari ali moramo biti svjesni da su upisne kvote na studije odgovarajuće, sve manje i manje, da potreba mreže knjižnica u RH je puno veća i da moderna knjižnica kad već to prepoznajemo kod privatnih i u slučaju javnih također treba otvoriti svoja vrata prema komparativistima, prema povjesničarima, prema stručnjacima za digitalne medije. Nama je u interesu da opstanu lokalne knjižnice. Nama je u interesu da knjižnica bude u svakome gradu, u svakoj općini a ne da sužavamo tak prostor i da zbog formalnih uvjeta praktički zatvorimo vrata budućnosti tih knjižnica. Knjižnice su danas mnogo više od čuvališta tiskanih knjiga, mnogo više od čitaonica, one su već dugo osobito u manjim sredinama i osobito tamo gdje ih vode ljudi koji su proaktivni i kreativni, kulturni centri u širemu smislu. Ne samo oni koji se bave knjigom kao takvom nego i kulturom u širemu smislu. U tome smislu mnoge knjižnice djeluju kao pravni kulturni i informativni centri u svojim sredinama organizirajući tribine, prezentacije, ako hoćete i filmske projekcije, razgovore, ne samo sa književnicima, nego sa ljudima iz kulture u širemu smislu. Isto tako i mjesto održavanja izložbe, to su načini kako dovesti i nove generacije u prostor knjižnica, kako ih naviknuti i privići knjizi. Zato im treba otvoriti prostor da i te multimedijalne funkcije jednako uspješno obavljaju kao i funkciju čuvanja tiskanoga fundusa. A što se tiče čuvanja tiskanog fundusa, nitko ne vodi računa o činjenici da ogromna količina knjiga naprosto propada. Vrlo je relevantno iskustvo pa ako hoćete i svjedočenje čitavog niza antikvara u Hrvatskoj koji svjedoče da više ne mogu primati knjige jer nemaju kud s njima a zapravo iz danas u dana ponuda navodna je sve veća, o čemu se radi? Radi se o tome da nove generacije ili zbog uvjeta stanovanja ili zbog nekih drugih interesa koje naslijede knjižnice svojih roditelja ili svojih baka i djedova, uglavnom te knjižnice bacaju. Taj knjižni fond ponekad iznimno vrijedan nude antikvarima ako ih ne mogu primiti, uglavnom ih bacaju. Lokalne knjižnice nisu uopće zainteresirane za to u pravilu a trebale bi biti. Privatne knjižnice, knjižnice građana sigurno su proteklih 100 g. imale veći fundus knjiga na čuvanju nego sve javne knjižnice zajedno. Ta književna građa u pravilu propada. Morali bismo voditi računa o tome, to se jednako odnosi i na arhive. Recimo imamo slučaju i mome gradu. Samo paralelu da povučem. Čovjek snima povijest svoga grada već punih 50 g. Samo na crno-bijelim, dakle na negativima ima više od 15 000 snimaka. Nalaze se u njegovoj garaži i nitko u mome gradu nije zainteresiran da preuzme tu građu koja je fenomenalan svjedok vremena. Danas-sutra kad ga više bude, pitanje je hoće li njegovi nasljednici to što je ostavština cijeniti, spasiti na neki način ili će to završiti u smeću. Mnogo toga sličnog, pisane građe, tiskanih knjiga se nalazi na policama stanova koji će se isprazniti, preuređivati, prodavati i završavat će na otpadu. Ne bi bilo loše da budemo svjesni da osnivač katkad nemaju dovoljno sredstava s jedne strane za obnovu i popunu samoga fundusa jer gradi ili općina koji su osnivači javne knjižnice ujedno su dužni i u proračunima osigurati sredstva ne samo za njen rad nego i za obnovu i dopunu fundusa. Oni koji to mogu sebi priuštiti strašno dobro pomažu, da knjižnice mogu parirati i novim naslovima i količinama i potrebama nove čitateljske publike ili suvremenim potrebama postojeće čitateljske publike. Tamo gdje novca nema, moramo znati da su lokalne knjižnice u velikim problemima jer nemaju sredstva za nabavku knjiga. Priča o obveznom primjerku pokriva samo najveće, pokriva Nacionalnu sveučilišnu biblioteku, ali ti obvezni primjerci ne stižu do onih drugih. S druge strane, kvote otkupa knjiga od Ministarstva kulture su mala, što znači otkupiti 20 primjeraka jedne knjige? Ne mnogo. U eri u kojoj su izdavači sretni ako mogu knjigu izdati u 200 ili 300, puna šaka brade ako je to 500 primjeraka, kako ćemo onda osigurati da ta knjiga dospije u sve knjižnice Hrvatske? Teško ili nikako. U svakome slučaju, treba relaksirati uvjete rada knjižnica, omogućiti im da ti uvjeti budu što bolji. S druge strane, otvoriti njihova vrata. Ako hoćete i za privatna partnerstva. Ne samo u smislu podjele na javne i privatne knjižnice nego i na mogućnost da se knjižnice bave izdavaštvom, na mogućnost da ulaze u sponzorske odnose, da se preko sponzorstava onih koji cijene knjigu i tiskanu riječ, ostvaruju novi projekti, promocije tiskanog blaga Hrvatske. Sve je to dio ukupne naše politike kad se govori o knjižarstvu, knjižničarstvu, pisanim medijima a u užem smislu o knjizi kao takvoj. Malo smo mi svjesni činjenice da mi u svojoj baštini kad se sve zbroji i oduzme ne vodimo računa. Ili vodimo jako malo. Na prste jedne ruke možete pobrojati validne izložbe koje je Hrvatska organizirala u inozemstvu da prezentira svoju kulturnu baštinu. Vrhunac su izložbe fotografija jer su lako prenosive, jeftine, a što je s drugom građom koja je mobilna, što je s baštinom u širem smislu, što je s našom brigom recimo u konkretnom ovom slučaju o književnoj baštini? Koliko smo mi hrvatskih autora do sada stimulirali za prevođenje? Malo, premalo. Ne bi bilo loše da u tome smislu revidiramo naš ukupni odnos prema vlastitoj baštini jer nacionalističke i šovinističke fore su čisto prodavanje magle. Ukoliko pogledate malo bolje, iza njih ne stoji apsolutno nikakva briga ni za narod ni za njegovu prošlost ni budućnost. Oni koji vode računa o tome, to su pravi domoljubi, oni čuvaju i omogućavaju za budućnost da baština postane između ostaloga ne samo očuvana nego i motiv i izvorište za nova stvaranja. Da se vratim na osnovnu temu, klub GLAS-a i HSU-a podržat će ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Klub zastupnika HSS-a također se javio za raspravu, u njihovo ime govorit će zastupnik Davor Vlaović.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege, uvaženi državni tajniče sa suradnicom. Evo u ime kluba HSS-a nekoliko riječi o Konačnom prijedlogu o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti. Svi se slažemo da je ovo važan zakon koji potiče razvoj knjižnične djelatnosti u cilju promicanja i razvoja pismenosti, kulture, odgoja, obrazovanja, znanosti, izvrsnosti i očuvanju nacionalnog i znanstvenog stvaralaštva i ono što je važno, osigurava dostupnost knjižnične građe informacija ljudima. Nije zgorega ponoviti da mi u Hrvatskoj imamo preko 1600 knjižnica i negdje oko milijun i 300 tisuća upisanih članova tih knjižnica. I da nam je želja donošenje ovog zakona jasnije definirati ovu djelatnost, ali učiniti dostupniju knjigu svakom našem građaninu u RH sa željom da ih bude dogodine i više upisanih u te knjižnice i da imamo više knjižnica u cijeloj RH, pogotovo u ruralnim područjima. Ovdje je bilo više primjedbi, pa se, evo i mi iz kluba HSS-a pridružujemo razmišljanjima da visokoškolske ustanove koje nemaju osnove vlastitu knjižnicu bi to trebale imati. Prvo zbog studenata koji moraju imati dostupnu građu za svoje znanstveno usavršavanje i stručno napredovanje, ali s druge strane, zbog jednakopravnosti nastupa na tržištu tih ustanova i da tu ne bude mogućnosti za zlouporabe, tako da, naš prijedlog iz HSS-a, da, ok, sad nemaju vlastite knjižnice, mogu to ugovorom potpisati sa drugim visokoškolskim ustanova, ali da se odredi rok, evo, po nama je dostatan rok od 5 godina da moraju osnovati vlastite knjižnice u svojim visokoškolskim ustanovama zbog jednakopravnosti i jednakog položaja na tržištu i mislim da bi to bio dobar prijedlog. Da je to dobar prijedlog. Također kad je riječ o mogućnosti osnivanja privatnih knjižnica, naravno da mi iz HSS-a zagovaramo slobodu i tržište i svakom da se bazi biznisom i to je i ustavno pravo da svatko ima pravo na rad, a onda i osnivanje vlastite djelatnosti. Međutim ono što mi ne želimo da se dogodi, što nije dobro, a ostavlja ovaj zakon mogućnost, da se javnim novcem financira i privatne knjižnice, e to bi trebalo preciznije napisati, ovdje je samo navedeno da se mogu osnovati, ali nije navedeno da se ne smiju javnim novcem poreznih obveznika financirati privatne knjižnice, pa bih molio tu objašnjenje i ako će ići nakon ovoga neki podzakonski akt gdje će to biti definirano da se ne može javnim novcem poreznih obveznika financirati privatne knjižnice. Naravno da su knjižnice važne u daljnjem opismenjavanju stanovništva u RH, mi imamo zadovoljavajuću stopu da je 97% stanovnika RH pismeno, međutim još uvijek je potrebno raditi na informatičkom opismenjavanju, digitalnom, financijskom, pa i širenju demokratske kulture i dijaloga u jednaku šansu za sve i svakom dati prostora da štiti svoje i nacionalne i svoje integritet svoje manjine i dobro je da se to ovim zakonom i definira. Mi smo još početkom 20. st. HSS, odnosno Radić, uočio važnost opismenjavanja, tada je većina stanovništva u Hrvatskoj bila nepismena i osnivanjem upravo narodnih knjižnica odnosno čitaonica po svim selima širio pismenost jer jedino pismen narod može usvajati nova znanja i vještine i može širiti i razvoj demokratskog društva pa i gospodarstva. I stoga, evo, zagovaramo da se u čl. 10 precizira na koji način bi se osnovale knjižnice u općinama i gradovima koji imaju manje od 3000 stanovnika jer mi nismo zadovoljni kako je ovdje navedeno da oni ne moraju osnovati javnu knjižnicu, narodnu knjižnicu nego da mogu sklapati ugovore sa susjednim općinama koje imaju, to je uvažavajući financijske kapacitete jedinica lokalne samouprave koji imaju manje od 3000 stanovnika možda i dobar prijedlog, ali uvažavajući potrebe stanovništva koji žive u tim općinama, u tim naseljima, to nije dobro i trebalo bi zakonski odrediti da se osnuju knjižnice i u tim općinama koje su manje od 3000 stanovnika i da im se financijski pomogle u tom dijelu jer ako vi u jednoj općini nemate knjižnicu, nemate poštu, nemate trgovinu, pa kako ćemo onda zaustaviti iseljavanje iz Slavonije, Baranje, Srijema, Like i drugih nerazvijenih krajeva. Jedan od preduvjeta ostanka na tim područjima je da imaju i dostupnu knjigu, da imaju knjižnicu na svoj terenu, ako je to zagovarao Radić početkom 20. st. mislim da i mi danas moramo reći da, treba knjižnica u svakoj općini i gradu, dokle god ih kao takve nismo odlučili ukinuti ili spajati sa drugim i susjednim općinama, onda bi trebali imati i knjižnicu u svojem selu, odnosno u svojoj općini. Također u čl. 10. st. 4 stoji da se moraju na tim područjima gdje nema knjižnice osigurati pokretne knjižnice, međutim ne definira se da li je to jednom tjedno, jednom mjesečno, jednom godišnje, pa je moje pitanje da li će se to nekim podzakonskim aktom definirati i ako hoće, da to evo javnost zna koji je to opseg, koji je obim i kolika bi bila onda dostupnost tih pokretnih knjižnica na tim područjima. Također kad je riječ o zapošljavanju ravnatelja i stručnih sposobnosti koje ta osoba mora imati za ravnatelja knjižnice, bilo je dosta primjedbi, one su i uvažene i popravljene, ali evo još jedna od strane HSS-a je da kad je riječ o stručnom knjižničarskom ispitu, navedeno je da se mora, ako ga nema, osoba koje je imenovana za ravnatelja položiti u roku 3 godine. Mislimo da je to predug rok, da je u većini drugih i sličnih natječaja to da se mora položiti u roku godinu ili godinu i pol dana i da bi to taj rok trebao se skratiti jer ako imenujete ravnatelja na 4 godine, a on tek za 3 godine mora položiti stručni knjižničarski ispit, onda je to predug rok i mislim da je primjereniji rok od jedne godine. I evo, želim pohvaliti i pitati, da li je ono točno kako je najavljeno da će se ići u obnovu i izgradnju knjižnice u Vinkovcima, pa bih molio u završnoj riječi čuti u kojoj je fazi to, da li je završena obnova knjižnice u Požegi, al naravno pozvati evo nadležno ministarstvo da pomogne u radu i knjižnicama i u Novoj Gradiški i u Slavonskom Brodu i u Županji, Iloku, Lipiku i Pakracu jer dosta je tamo građe tokom Domovinskog rata nestalo i uništeno. Podsjetio bi da tu nisu samo pružanje usluge našim čitateljima kroz knjigu, nego da se i niz drugih kulturnih sadržaja odvija u tim knjižnicama i da treba pohvaliti te uprave i lokalnu samoupravu koja daje tu svoj napor i da sigurno treba pomoći sredinama, a naravno opet je to vezano s proračunom. Mislim da mi moramo konačno izdvajati i više sredstava za Ministarstvo kulture i za kulturu u Hrvatskoj. Hvala.
Za pojedinačno sudjelovanje u raspravi javio se zastupnik Goran Aleksić.
Zahvaljujem poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege, predstavnici ministarstva, knjiga je nešto posebno. Kada uđem u knjižnicu imam osjećaj da sam ušao u neko posebno mjesto i ja se osjećam drugačije. Od malih nogu obožavam čitanje, nažalost zadnje dvije godine čitam jako malo jer sam posvećen nekim drugim stvarima, ali moram reći da ovaj zakon koji je potrebno donijeti ja osobno ću podržati. Podržat ću ga zbog toga jer sam u kontaktu sa knjižničarima zaključio da su oni tim zakonom sada zadovoljni, možda nisu u potpunosti, ali kompromisno je to sada u redu i zbog toga ću ja podržati taj zakon. Knjižnice nisu samo mjesto gdje se posuđuje knjige, knjižnice su i mjesta gdje se kulturno uzdižemo, ali uistinu se uzdižemo kulturno, jer tamo se događaju i likovne izložbe, tamo se događaju recitali, tamo se događaju muzički događaji, knjižnice su uistinu posebna mjesta koja, na koja ne smijemo zaboraviti i koja moraju ostati na jednom pijedestalu u RH. Evo ne bih više previše širio da ne uđem u neku patetiku, ali bih ovdje posebno još pozdravio neke moje drage knjižničarke, iskoristi ću priliku javno pozdraviti za mene najbolju knjižničarku u RH ravnateljicu Knjižnice Bogdana Ogrizovića, Jasnu Kovačević iz Zagreba i moju dragu knjižničarku iz Kutine Jadranku Delponte s kojom sam također proveo vrlo ugodne trenutke u kulturnim druženjima. Podržat ću zakon. Hvala.
Za pojedinačno sudjelovanje u raspravi javila se zastupnica Anka Mrak-Taritaš, izvolite.
Hvala lijepo poštovani podpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi državni tajniče sa suradnicom, kolegice i kolege evo pred nama je u drugom čitanju Zakon o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti kao što je kolega Beus Richembergh rekao u ime Kluba GLAS-a i HSU-a mi ćemo podržati ovaj zakon, ali u zakonu nekako treba razmišljati o bilo kojem nekoliko smjerova. Jedna od stvari koje valja pohvaliti je taj razgovor i taj napor koji je ministarstvo uložilo između prvog i drugog čitanja da se poboljša. Da, ne samo da ono što su saborski zastupnici u prvom čitanju naglasili o čemu smo raspravljali po odborima i na plenarnoj sjednici, nego kao što je državni tajnik rekao se je razgovaralo sa strukom i glavninu prijepora koji je bilo ste pokušali riješiti očito su još neke stvari ostale koje nisu, ali to je zapravo smisao dva čitanja zakona. Nije smisao dva čitanja zakona da bih rekli evo mi zakone donosimo u dva čitanja, nego ono što u prvom čitanju se ukaže kao prijepor da se proba riješiti i nema čarobnog štapića. I nitko od nas ne može riješiti sve, ali ako dobijete s terena nekakve signale da imate zakon koji u principu više-manje zadovoljava svih njih onda je to pokazatelj, napravljen je dobar posao, dobit ćemo jedan dobar pristojan zakon i onda dolazimo do realizacije i do stvarnosti. Znate, možete imati dobar, kvalitetan zakon ali onda u realizaciji vidjeti da ima niz problema. I tu je umješnost svakog ministarstva da prepozna te probleme na vrijeme i da ih proba otkloniti. Naravno kad govorimo o knjižnicama i o knjižničarskoj djelatnosti svatko od nas će se vratiti i nekakvo svoje osobna iskustva. Ono što veseli, veseli kad na zadnjem Interliberu koji je bio ako ste htjeli uopće doći na Interliber svaku nadu da idete svojim autom trebali ste napustiti jer nije bilo mjesta ni za parkirati aute, a onda se pokazalo da se na Interliberu, to su izdavači sami rekli, da je bila uspješnost, da su se knjige kupovale. Dakle, postoji način, postoji dakle mogućnost da vi zaista putem svih mogućih portala skidate da čitate, ali je stvar da čitate. Ono što su, što mlađe generacije su zaboravile, a za to smo krivi i mi koji ih odgajamo, zaboravilo se je čitati, iz tog čitanja se zaboravilo i pisati. Pogledajte kako izgledaju te poruke, ja moram priznati, ja sam imala nekakvu sreću da moja djeca su čitala i moje dijete je uvijek tražilo za Uskrs, Božić kad je dobio daj mi novce da kupim knjigu. Dakle, uopće ideja kupovanja knjige i čitanja je nešto što je za jednu zemlju izuzetno bitno i izuzetno važno. Između ostalog pokazatelji o nekoj zemlji bi trebali biti i pokazatelji koliko se u toj zemlji čita, jer vi, nema knjige koju kad pročitate nećete iz nje dobiti nekakvu, il će vas oplemeniti, il ćete se bolje osjećati, il ćete dobiti nekakvu informaciju. Ako sam točno zapisala, mislim da jesam, državni tajnik je uvodno rekao da imamo 1.300.000 članova knjižnica, imaju članovi koji su knjižnica zato što moraju, dakle djeca koja idu u osnovnu školu, pa srednju školu, pa na fakultet se učlanjuju jer moraju jer tu dobivaju neke stvari, a ima i onih koji to imaju tradicijski, ja sam sad probala se sjetiti kad sam se prvi put učlanila u knjižnicu, ja se ne sjećam, imam osjećaj da sam oduvijek učlanjena u knjižnicu koja je u Bjelovaru bila meni preko puta, kasnije i sve ostalo, ali je važno tog kontakta sa, važno je čitati važno je zapravo ta potreba da dobiješ informacije da se obrazuješ, da napreduješ, izuzetno važna. Jednako tako, ja uvijek i razmišljam o slikama i nastojim te slike pretvoriti i kad govorim o jednoj zemlji, o tome što ta zemlja je, između ostaloga, govori njena Nacionalna i Sveučilišna biblioteka. Za mene je Nacionalna i Sveučilišna biblioteka jedna od najljepših secesijskih zgrada, pri tom govorim na staru Nacionalnu i Sveučilišnu, to je jedna od najljepših secesijskih zgrada koja je, ne samo da je napravljena u Zagrebu, nego i na području Austro-Ugarske gdje je secesija imala svoj najveći uspjeh, na jednom prekrasnom mjestu gdje se ona svojim prekrasnim slikom izvana okreće i pokazuje se i dominira, ali kada uđete unutra, imate zapravo jedno veliko strahopoštovanje i to je dobro da se ima strahopoštovanje prema toj zgradi. Prema tome, koje iskustvo u toj zgradi možete dobiti prema cijeloj toj priči. Ja jednako tako moram reći da je i naša nova, dakle, onu Nacionalnu sveučilišnu biblioteku koju danas gledamo u smislu arhitekture zaista izuzetno važna, vrijedna. Meni je žao da se ona aula ne koristi više i moram priznati da mi je i osobno bilo krivo kad se je dio nje koristio za Gruntovnicu jel mislim da je vrijednost te biblioteke i napravljena je zbog nekih drugih stvari. I kroz takav odnos prema tome jedna zemlja kaže kakav odnos ima prema svojoj tradiciji, prema svojoj prošlosti, prema svojoj pisanoj riječi koja tu ostaje, ali kakav odnos ima i prema budućnosti. Knjižnice su mjesta gdje treba dolaziti, ne zato što morate, u jednom trenutku kad se obrazujete, morate, ali i mjesta u kojem su mjesta ugode. Ja mislim da sam u replici kad sam rekla državnom tajniku, ja volim onaj miris papira i volim kad papir šuška i kad čitam, dakle, koristim sve ove, kao što je koristim u svim mogućnosti jer nam je to jednostavnije, ali taj miris papira kojeg listate, to šuškanje je nešto posebno i jednako tako, ono što je naš zadatak, naš zadatak je da se djecu od malih nogu uči da se čita, da su knjižnice mjesta ugode na kojem, i to su, to su tradicionalno knjižnice radile, pogotovo za vrtićne skupine, za djecu u osnovnim školama, da dođu, da igraju, da igraju igraonice, oni se sad moraju prilagoditi i nekim novim uvjetima, ali je važno čitati jer oni koji čitaju će dobro govoriti, bolje će govoriti i bolje će pisati. Pogledajte samo poruke koje mlade generacije pišu, ne samo da su skraćene, o tome da veliko i malo slovo više nitko ne zna to je više, ali ne zna ni i, ije, č,ć je postalo nekakvo č između. Vi iz čitanja, iz kontakta s tim svim zajedno se obrazujete na način da jednog dana zaista tu svoju riječ, taj svoj jezik unaprijedite i da ga cijenite i da cijenite tu svoju prošlost, kulturu i tu je važnost svega ovog zajedno i zbog toga moram priznati da mi je i osobno drago, mi, nema Zakona kojim ne možete prigovorit, nema Zakona koji ne može biti bolji, ali kao što ste uvodno rekli, vi ste se potrudili da vezano uz ovaj Zakon, da razgovarati, da ponudite najbolje moguće rješenje, a i vidite da u ovoj Sabornici dobivate zapravo i nekakav afirmativan stav i svi podržavamo da je dobro da je, dobro je da su napori, ja moram priznati da vas razumijem i to sam i na Odboru za zakonodavstvo, kad ste vezano uz ravnatelje rekli da ćete u drugom krugu dići sve druge struke, ajdemo zaista razmišljati o tome što mi u RH imamo. Mislim da je puno važnije da imamo knjižnicu u koju će dolaziti ljudi, a da ravnatelj ne mora baš biti te struke iz jednostavnog razloga što ih neće biti, što ih neće imati, pa ajdemo se suočiti s realnosti i ponuditi odredbe u Zakonu koje su ostvarive i koje su realne. Hvala lijepo.
Prije nego nastavimo s replikama, molimo bi da skupa pozdravimo učenike srednje škole Krapina… [[Pljesak]] Za repliku se javila zastupnica Marija Alfirev.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Kolegice Mrak Taritaš, jako ste lijepo rekli i obrazložili i svoju viziju, dakle, čovjeka u RH kako bi trebao izgledati spram knjige, spram čitanja i apsolutno se slažem s tim. No, za razliku od vas, ja bih ipak istaknula ulogu stručnih ljudi, ravnatelja, pogotovo u manjim mjestima. Pogotovo u manjim mjestima jer upravo ti stručni ljudi su, ako rade svoj posao, a školovali su se, obrazovali su se u tom smislu, jako puno doprinose upravo toj kulturi čitanja, ne samo uzimanju, dakle, samo posuđivanju knjige, samo jednoj, osiguravanju rada te knjižnice, nego zaista na promicanju svih aktivnosti koji će doprinjeti ovome o čemu ste vi govorili [[Upadica: Hvala]] Stoga me raduje što su promijenili [[Upadica: Hvala]] u ovom čitanju [[Upadica: Isteklo je vrijeme]] uvjete za ravnatelja, oprostite.
Odgovor na repliku, zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Hvala lijepo kolegice Alfirev, ma čovjek je izuzetno važan, dakle, ajde uzmite od sebe, kad vi dolazite u neku knjižnicu i ako tamo sjedi za pultom netko koga možete pitati, koji vam da odgovor, kojeg pitate, čujte sad mi se čita nešto, šta mislite da bi bilo dobro, bolje se osjećate. Ali ono što je bila uloga knjižnica oduvijek i koju ne smijemo zaboraviti, njihova uloga u obrazovanju djece, pa obrazovanje djece je izuzetno važno, dakle, to koliko ćemo mi sada u sebe ulagati ili ne, to ovisi od svakog od nas, ali opće taj osjećaj djece da se čita. Dakle, uvijek je, pazite, vi sad, lektira je uvijek svima bila tlaka, vi sad sve lektire imate, otvorite na web stranici, samo je pitanje kako ćete ju prepisati. Prema tome, više pisanje lektire nema smisla, ali ima smisla razgovarat o tome što si pročitao.
Zastupnik Tomislav Sokol javio se za repliku
Hvala g. potpredsjedniče, kolegice Mrak Taritaš, spominjali ste pitanje obrazovanja i ja se slažem, mi danas imamo situaciju koliko se meni čini jer i sam dolazim iz tog sustava, da je navika nekakvog učenja, ulaženje u dubinu i slično, puno slabije izražena nego prije, stvari su puno površnije, ta znanja su možda šira, puno je informacija dostupnih, ali nažalost ono nije sistematizirano i nije dubinsko. I to se stvarno vidi na onim primjerima nepismenosti, nažalost, koje ste spomenuli. Međutim, isto tako je činjenica, da se u javnosti vrlo često stvara jedna atmosfera, da je neko sustavno, dubinsko znanje nije ni potrebno, ne trebaju nam činjenice, ne treba bubanj, itd. itd. Mislim da nam bubanj i nepotrebnih činjenice nije potrebno, ali neke stvari i neke činjenice se moraju znati, tako da meni nije drago da se stvara jedna javna atmosfera, da je dovoljno samo tako se u školi igrati i da će to biti dosta. Mislim da je neke osnovne činjenice, da biste radili bilo koji posao ozbiljno, na kraju morate znati. Hvala.
Odgovor na repliku, zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo. Kolega Sokol, točno tako, dakle, svi ovi uređaji koji imamo su zapravo s jedne strane zaista, u realnom vremenu, dobivate realnu informaciju, ali s druge strane su opasnost. Dakle, opasnost su jer se uzimaju činjenice, koje dobivate na Wikipediji kao istinite, što je apsolutno krivo. Ono što je važno, važno je da vi zaista, morate ući suštinski, dubinski u neke stvari. Morate, otići ako želite svoje znanje i produbiti. Morate otići u jednu knjižnicu, morate konzultirate sve informacije koje ne idu drugačije. Prema tome, ja sam sigurna, da u jednom trenutku, kada se opeku i dobiju po prstima jer su koristili poluinformacije će doći do toga i zbog toga je ovaj jedan zakon, dakle, zakon je prilika da o tome govorimo i na to ukazujemo. Mi i sami vidite i kroz raspravu smo se manje referirali na to što u zakonu smo zaključili da je dobro, ali smo se referirali na sve druge stvari.
Hvala. Zastupnik Davor Vlaović, javio se za repliku.
Hvala. Poštovana kolegice Anka Mrak Taritaš, lijepo ste istaknuli potrebu čitanja od malih nogu i širenje te kulture čitanja, ali svakako onda treba i dostupnost knjižnica, odnosno, knjiga tim stanovnicima, pogotovo u ruralnim područjima i želim ponoviti da u općinama ispod 3000 stanovnika, koje nemaju obvezu javne knjižnice je to često nije dostupno našim sugrađanima i na tom terenu postoje entuzijasti, koji pišu poeziju knjige, koje se organiziraju u udrugu, pa evo, primjerice, knjiženo, likovno društvo rešetati godinama, organizira susreta pjesnika iz cijelog svijeta, koji čuvaju hrvatski jezik i kulturu, a nažalost, često nemaju gdje deponirati svoju građu, svoje knjige, i širiti tu kulturu čitanja i pisanja i mislim da bi za takve entuzijaste i za takve književno likovne udruge, trebali više sredstva izdvojiti iz Ministarstva kulture i iz drugih izvora. Hvala.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepo uvaženi kolega, bez takvih entuzijasta puno stvari ne bi bilo. I često se pitamo i kada dođemo i kada vidimo u kojim uvjetima rade i s kojim sredstvima rade i treba im zaista čestita i dati ruku i reći radite dobar posao. Iza male sredine, postoji jedna od opcija, to su oni bibliobusi, koji idu, ali to nije do kraja rješenje. Postoji, uvijek treba vidjeti, koja su to rješenja, ali ono što cijelo vrijeme naglašavam, djecu se treba odgajati od najmanjih nogu, da je knjiga prijatelj, od slikovnica koje jesu, pa nadalje. Danas imate stvarno i zgodnih i edukativnih slikovnica, ali je važno poštivati knjigu, poštivati što je, jer samo tako možete imati generaciju, koja će poštivati svoje korijenje i poštivati uopće svoju povijest, sami da tu ne parafraziram nešto drugo i zbog toga je, i zbog toga zaista treba naglasiti tu važnost knjige i važnost čitanja.
Zastupnik Marko Vešligaj, javio se za repliku.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo, kolegice Mrak Taritaš, evo ja ću još jedanput ponoviti ono što su brojni rekli u raspravi i u replikama, da uistinu, knjižnice u manjim mjestima su jedna oaza kulturnoga života. I mogu reći, da možda nisam toliko toga bio svjestan, prije nego što sam postao gradonačelnik Pregrade, važnosti knjižnice za jedan život u maloj sredini, ali još više važnosti osobe, osobe odnosno, ravnateljice koja vodi tu knjižnicu, koja reći ću nikada nije izgubila svoj entuzijazam, nikada nije izgubila nekakav smisao za inovativnost ja to tumačim time očito što je cijeli život okružena knjigama, što je okružena ljudima i onda tu svoju jednu ljubav prenosi i na druge ljude, stvara zajedno sa gradom, jedan kulturni život, uistinu je na ponos. Ja vjerujem da takvih ljudi, još jako puno u Hrvatskoj i evo, drago mi je da smo ovim zakonom dali ipak jedan značaj, da se tako izrazim.
Odgovor na repliku, zastupnica Mrak Taritaš.
Hvala lijepo kolega Vešligaj, ja mislim da je u životu jedna od najstrašnijih stvari koje vam se može desiti da završite srednju školu i fakultet i radite posao koji ne volite. To je nešto što vam se najstrašnije može desiti, iz jednostavnog razloga, što se onda to vidi, onda vi to vidite i govorom tijela i sve ostalo. I vi kroz sve ove rasprave, zapravo, mi koji imamo nešto više godina se sjećam svojih odlaska u knjižnicu, sjećamo se ljudi koji su tamo bili, knjižnica može biti malo bolje ili malo lošiji opremljena, ali ljudi su izuzetno važni, važna je pristojnost tih ljudi, važna je volja, važno je da se nešto napravi, je onda, kada imate tu ideju, da nešto napravite, onda su to zaista knjižnice, postoji mjesto okupljanja. Ne zato što tamo netko ide zato što mora i mora napisati lektiru i mora nešto, nego zato što želi i to se u malim mjestima jako osjeti. Ja sam odrasla u Bjelovaru meni je knjižnica bila susjedstvo, meni je to bilo normalan stvar kao odlazak susjedu.
Hvala vam. Zastupnik Gordan Maras javio se za pojedinačno sudjelovanje u raspravi.
Hvala lijepo kolegice i kolege. Gospodine državni tajniče. Lijepo je čuti ovako jednu raspravu koju podržavaju više-manje svi saborski zastupnici, odnosno, svi saborski zastupnici koje smo čuli, možda je to i način na koji bi trebalo raditi ubuduće. Znači kada nakon prvog čitanja, se iznesu određene primjedbe, kada struka kaže također određene svoje sugestije da se onda zbija zakon toliko doradi da i struka pa i zastupnici i svi mi ovdje koji raspravljamo, na kraju nemamo što drugo nego podržati zakon i to je nešto što ne bi trebalo samo u ovom području prakticirati nego i u mnogim drugim područjima kojima nažalost se tako ne radi nego imamo rasprave gdje se struka ne uvažava. Znači ja, kao i svi ostali, sam zadovoljan sa izmjenama u odnosu na prvo čitanje, zadovoljan sam i zbog toga što će to sigurno osigurati i daljnji razvoj knjižničarske djelatnosti, zadovoljan sam i zbog toga što ovih 4066 zaposlenika u toj struci će imati bolji zakonski okvir za svoj rad, ali najviše sam zadovoljan zbog naših sugrađana, zbog onih koji koriste te usluge, slažem se kao i drugi zastupnici da treba promovirati i što više dostupnim činiti čitanje knjige i na taj način možda još tu mrežu širiti i siguran sam da će to ovaj zakon omogućiti. Naravno da mi imamo sada mogućnost i tehnološku da se dostupnost čitanja knjiga na neki način sve više i više širi, ali ono što ja mislim da, ja sam jedan od onih koji nije protivnik tehnološkog napretka, ali dosta često mislim da knjiga i u obliku u kakvom je bila do sada, ne virtualnom odnosno da se čita sa pomoćnih tableta ili drugih naprava, znači ima također ima neku svoju vrijednost i drago mi je, kada vidim da ljudi odlaze, posuđuju knjige itd. Sa druge strane, knjižnice, kao što vidimo iz ovih podataka su mjesto, to su mnogi kolege rekle, mjesto gdje se ljudi druže, rade se određene promocije, evo ja mogu reći da u knjižnici gdje su moja djeca, gdje odlaze je bila jedna Internet radionica, robotiku su tamo održavali, znači to je, to su mjesta koja treba promovirati na taj način kako bi se razmjenjivalo, ne samo neko znanje nego gdje bi se radila određena socijalizacija i usvajale neke nove vještine. Stoga hoću istaknuti jedan podatak koji je ovdje vrlo zanimljiv, koji nije još nitko spomenuo, a to je da se u knjižnicama u velikoj mjeri čitaju i dnevne tiskovine, odnosno novine, što daje do značaja knjižnicama kao mjestu informiranja naših sugrađana o svakodnevnim stvarima, ne samo o povijesti, o znanosti, o nekim literarnim djelima, nego o tome što se dešava u našoj zemlji, u svijetu, na dnevnoj razini. To govori i o strukturi onih koji koriste usluge knjižnica, to govori i o socijalnom statusu, vjerojatno se tu radi većinom o umirovljenicima kojima je teško izdvojiti 10 dnevno za novine, pa se ljudi tamo dođu podružiti, pročitaju novine, pričaju jedni sa drugima i to je nešto što daje također veliku vrijednost ovoj djelatnosti i veliku vrijednost tim mjestima gdje se to odvija. Htio bih napomenuti da bi volio da su primjerice, knjižnice mjesto ne samo gdje možeš koristiti određene usluge i interneta na način da je to recimo, kao u gradu Zagrebu, dopušteno besplatno u okviru pola sata. Evo, moja ideja, moja želja je da knjižnice postanu Wi-fi free zone za sve one, ja se ispričavam kolegice, samo malo. Znam ja da inače, situacija je drugačija, ja sam glasan, ali ovaj puta sam ipak vi. Tako da malo smo zamijenili uloge. Znači ja se zalažem za to da Internet bude dostupan u svim knjižnicama u RH na način da ljudi tamo mogu dolaziti i koristiti i da se to ne naplaćuje, da na taj način također pomognemo građanima dostupnosti informacija i mogućnost da se dodatno informiraju oko određenih stvari. U gradu Zagrebu, gradske knjižnice, znači, što je po meni posebno bitno, u njih treba više investirati i njih je 43 su čini mi se, prisutne i još, ja bih rekao treba investirati u bibliobuse, imamo nekoliko autobusa odnosno bibliobusa koji idu okolo sa knjigama, ali na taj način učiniti dostupnost građanima u njihovim kvartovima kraj njihovih domova možda ne bi bilo loše i u to treba sigurno investirati. Također pokazuje se da građanima imaju interes i da kada se govorimo o sajmovima u gradu Zagrebu, Interliber je jedan od najuspješnijih sajmova i gotovo stotine tisuća naših sugrađana dolazi posjetiti Interliber, tamo se informira, koristi određene mogućnosti kupnje knjiga, znači postoji jedna tradicija koju ljudi podržavaju i šteta je ne omogućiti to i zakonskim rješenjem, ali i podrškom lokalne zajednice još više, kako bi se ta kultura još pojačala, odnosno kako bi se u budućnosti zadržala. Također mislim da bi bio kvalitetan prijedlog, to govorim iz perspektive također lokalne, u Zagrebu do 15. godine je besplatno članstvo u knjižnicama grada Zagreba, mislim da ne bi bilo loše da se to napravi i do 18. godine, znači da se obuhvati i srednjoškolsko obrazovanje, pa možda čak i za studente na zagrebačkom sveučilištu kako bi omogućili u tom dijelu obrazovanja, da ljudi imaju dostupniju literaturu, da se smanje troškovi koji možda ne izgledaju ovako puno kada gledate na godišnjoj razini, ali s obzirom da nije puno možda ni platiti, ali nije puno ni kada se onda uprihoduje, znači grad bi mogao osigurati mogućnost takve besplatne članarine za studente, odnosno za učenike koji su u srednjoškolskom obrazovanju kažem sada je to ograničeno na one koji su u osnovnim školama. Znači, sve to skupa složiti u jednu cjelinu, promovirati ovo šta su i moji kolege prije govorili, a to je kulturu čitanja, kulturu skupljanja informacija, druženja, promocije, znanja i svega onoga što ide uz to i mislim da još jednom na kraju, imat ćemo onda još i bolji sustav i siguran sam da ovaj zakon upravo to će i omogućiti. Evo još jednom, pozdravite ministricu i ona je bila na prvom čitanju, kako bih rekao, tu je imala dosta kritika, šteta možda što nije došla da čuje da je zastupnici opozicije mogu i pohvaliti, ne? Tako da sa te strane, evo, što se tiče ovog zakona, ja sam među onima koji će ga također podržati. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo dvije replike. Možemo malo tiše molim vas? Prvo je poštovane zastupnice Sabine Glasovac. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Maras, točno i danas i jučer evo svjedočimo dobrim primjerima ministarstava i predlagatelja gdje između prvog i drugog čitanja uvažavaju konstruktivne prijedloge zastupnika, integriraju ih u same tekstove, bojim se da to jedino nećemo doživjeti iz Ministarstva obrazovanja jer oni pokazuju ovdje opet ispočetka uvijek da su sami sebi samodopadno dovoljni. A drugo, kada govorite o važnosti čitanja, da, evo baš je danas Svjetski dan glasnog čitanja koji pokazuje i ukazuje u koji su uključene brojne knjižnice koje pokazuje koliko je važno zapravo djeci glasno čitati od samoga rođenja da se na taj način, ne samo razvija osjećaj bliskosti između roditelja i djeteta, nego se isto tako kod njih razvija ta čitalačka vještina, pokazuje se da su kasnije puno vještiji u komunikaciji, više uspjeha u školi i u životu imaju, tako da evo i ovom prilikom i mi u HS-u da [[Upadica: Kolege Lenart, Šuker, molim vas…]] dobro je da se čuje da potičemo, shvaćamo važnost čitanja i da potičemo čitanje već od, kažem, roditelja, djece već od samog njihovog rođenja.
Odgovor poštovanog zastupnika Marasa.
Hvala lijepo. Evo vidim da vas kolega Šuker ne doživljava, dajte ga malo upozorite [[Upadica: A ni kolega Lenart.]] da, evo sad se smirio, u pravi ste u potpunosti, kolegice Glasovac, ono što ja mislim da u Ministarstvu obrazovanja ne shvaćaju da pod parolama koje ministrica govori, a vrlo malo radi, a to je, imat ćemo lakše torbe, sve ćemo sa tableta itd., zanemaruju taj ja bih rekao pristup u kojem smo govorili mnogi u školama da, recimo, vrlo teško je radnu bilježnicu zamijeniti gdje dijete mora napisati zadatak kako se odvijao od početka do kraja. Znači tu, ja mislim da ima dosta olaki pristup ministrica, bojim se da čak pod pritiskom nabavke određenih tehnoloških tvrtki promovira nešto što možda u konačnici neće biti najefikasnije. Hvala lijepa.
Hvala. Sljedeća replika je poštovane zastupnice Sunčane Glavak.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Kolega Maras, slažem se s vama da trebamo stvoriti ili održati naviku odlaska u knjižnice. Ako to nećemo činiti od najmanjih nogu, dakle da djeca nemaju tu naviku uzeti knjigu u ruku, biti u neposrednoj kontaktu s njom, onda će oni nažalost biti prepušteni virtualnom svijetu, što se slažem s vama nije dobro. S jedne strane, logični su izazovi novih tehnologija, ali s druge strane, procesi stjecanja trajnih znanja, ono što ostaje u nama, mislim da je onaj izravan izravan kontakt. U knjižnicama isto tako moramo napraviti balans, između tradicije, to je ona tradicionalna posudba, čitanje, nekakve ustaljene navike i između onoga što traže korisnici, a to je povezivanje sa novim tehnologijama, tako da tu moramo biti oprezni i tu moramo napraviti dobru vagu između starog i novog i onda izvući najbolje iz toga.
Odgovor poštovanog zastupnika Marasa.
Hvala lijepo. Ono što sam htio reći vezano uz to, da vrlo brzo ćemo vjerojatno i sa novim mrežama biti što se tiče tehnologije pokriveni, to će imati neku svoju vrijednost i za gospodarstvo i za obrazovanje apsolutno u budućnosti. U ovom trenutku ima još dosta sredina, ne govorim sad tu samo o Zagrebu, vjerojatno je to još veći problem u nekim manjim mjestima, gdje ljudi nemaju mogućnost optike itd., možda knjižnice mogu pružiti malo bolju vezu nego što imaju kod sebe kod kuće ili možda neki nemaju ni dobar signal kod sebe kod kuće, tako da sa te strane, knjižnice bi tu trebale biti mjesto u malim sredinama pogotovo i te vrste tehnološkog, ja bih rekao osposobljavanja građana da se jednostavnije, možda i besplatno spajaju na net i na taj način komuniciraju. To se sada naplaćuje i mislim da to također nije preveliki prihod i da bi se moglo u budućnosti možda i subvencionirati [[Upadica: Hvala.]] s razine gradova, recimo u gradu Zagrebu bi to trebalo biti besplatno.
Hvala. Sada će završno u ime Kluba zastupnika Živog zida nešto reći poštovani zastupnik Ivan Pernar. Izvolite.
Hvala uvaženi predsjedavajući. Htio bih reći da je danas golema većina znanja na internetu i općenito se Internet koristi kao izvor informacija. Reći ću vam samo jedan detalj, ako se ikad budete selili, vidjet ćete koliko knjiga imate i jednom kad knjigu pročitate, ta knjiga vam više zapravo neće trebati i ako… Sad gospođa Pusić je kao zbunjena, kao trebat će joj i dalje. Gledate, možda neka i hoće, ali da li će vam sve knjige koje ste ikad pročitali, da li ćete ih čitati dvaput, vrlo veliko pitanje s velikim upitnikom. Jednostavno danas cijeli svijet ide ka digitalizaciji. Na kraju krajeva i mi smo sad u Saboru došli do toga da nam se zapravo prijedlozi zakona šalju digitalnim putem da su dostupni on line, prije smo ovdje svi bili zatrpani papirima, toga ste svi svjesni imali smo stolove prepune papira. Tamo u kutije se non stop stari papir baco i što je zapravo najtužnije golema većina tih papira nikad se nije čitala. Međutim, ne govorim to zato da bi nekoga prozvao, govorim vam to zato da vam ukažem na trend i stog razloga smatram da bi sve knjižnice trebale imati, trebale imati wifi znači otvorenu mrežu, da svatko tko dođe u knjižnice ima pristup internetu kao mreži svih mreža gdje su dostupne de facto sve informacije. Ukoliko knjižnice nemaju otvorenu Internet vezu tada je čovjek ograničen samo na sadržaj koji postoji u knjižnici ukoliko je on u tom trenutku dostupan, a ako nije dostupan slikovito se kaže „pojeo vuk magare“ ne mogu jednostavno doći do njega. To je jedna stvar koju treba napraviti. Druga stvar je da bi studentima i učenicima osnovnih i srednjih škola, znači redovnim studentima i učenicima osnovnih i srednjih škola trebalo omogućiti da besplatno idu u knjižnicu. Zašto? Zato jer bi ih se na taj način potaknulo da idu u knjižnice, da gledaju na knjižnice kao, ne kao neko mjesto gdje oni kao moraju nešto plaćat pa onda nešto dobi, nego mjesto gdje mogu zapravo besplatno doći do znanja, gdje im je sve dostupno i gdje, jer gledajte najveći neprijatelj mraku je svijetlo, najveći neprijatelj neznanju je znanje. Ako želimo da se ljudi okrenu znanju moramo im olakšati pristup ka istom. To je naš apel, to je naš poziv i iz tog razloga smatram da treba, ove izmjene zakona u knjižnicama ne rješavaju ta pitanja, znači niti daju srednjoškolcima i redovnim studentima besplatan pristup knjižnicama, niti omogućavaju otvoreni Internet za sve, a Internet je u Finskoj ljudsko pravo, a kod nas u knjižnicama ga de facto nema. Pa zapitajte se da li možda ova Vlada, da li možda ovaj sustav iz političkih razloga ne želi da ljudi imaju pristup internetu, jer svi znate da veliki mediji su u velikoj mjeri kontrolirani od strane svojih oglašivača. Ako mi imamo narod odnosno društvo koje se informira putem televizije, putem radija, putem novina, a ne putem novih medija znači putem interneta mi ćemo imati i dalje situaciju da pola birača preko 70 godina glasuje za HDZ. Zašto? Pa zato jer su im dostupne one informacije koje dobivaju preko tzv. mainstream medija, to je jedan od razloga po meni ključan. Da ti stari ljudi imaju pristup internetu, da čitaju sve informacije a ne samo one koje određuje televizija, radio i novine pitanje je da li bi HDZ imao polovičnu podršku tih starijih birača. I to je manje-više to. Hvala vam.
Hvala lijepa, sada će u ime predlagatelja govoriti poštovani državni tajnik Ivica Poljičak, izvolite.
Gospodine podpredsjedniče, cijenjene zastupnice i zastupnici u prvom redu vam se želim zahvaliti na današnjoj raspravi i na podršci koja je iskazana prema zakonu koji se danas nalazi pred vama, tekstu iz drugog čitanja. Držim da je to doista bila jedna konstruktivna rasprava, pozorno sam pratio i evo u završnoj riječi neće biti potrebe svih ovih predviđenih 30 minuta s moje strane, mislim da će biti potrebno puno, puno manje vremena. Tko jednom knjigu zavoli, voli je cijeli život. To je moje iskustvo, vidim da takvih iskustava ima i ovdje u sabornici i to vas onda obilježi za cijeli život. Nije to nešto što je planirano kao naum nego jednostavno s vremenom shvatite da je to sastavnicom života, kao što je kisik neophodan za biološki opstanak, tako su nam i knjige u našem životu. I knjižnice su tu mjesto bez kog ne da ne možemo, nego ga i dalje želimo poticati, razvijati i sigurno je i ovo zakonsko rješenje kao takvo na tom tragu. Prije negoli što dam još možda nekoliko samo dodatnih objašnjenja želim kazati jedan dio koji je možda ostao iz razumljivim razloga po drugom planu, a to je da zakon nam daje jedan normativni okvir. Dakle, skup pravila unutar kojih se djelatnost odvija, ali ono što držim da je isto tako posebice važno a to je da ključni ciljevi koji su važni za daljnji razvoj djelatnosti za razvoj knjižnica, da će se utvrditi izradom nacionalnih plana, izradom suvremene metodologije i na taj način omogućiti dalje struci knjižničarskoj zajednici i korisnicima da kroz nacionalni plan razvitka koji će rezultirati izradom akcijskog plana sa skupom mjera, jasnim pokazateljima da ćemo imati daljnji kvalitetni razvoj i ključne ciljeve da će ga knjižničarska struka, knjižničarska zajednica stići ostvariti i u tom smislu zakon je stvorio sve pretpostavke. U vezi sa pitanjem nacionalnih knjižnica nacionalnih manjina, točno je da sada one funkcioniraju na razini knjižničnih zbirka i to pri matičnim knjižnicama, središnjim knjižnicama za nacionalne manjine. Tako imamo u Belom Manastiru za Mađare, Pučka knjižnica i čitaonica Daruvar za češku manjinu, Hrvatska narodna knjižnica i čitaonica Našice za Slovake, Gradska sveučilišna knjižnica Osijek je za austrijsku ima austrijsku čitaonicu, to je središnja knjižnica Austrijanaca, Gradska knjižnica i čitaonica Pula je središnja knjižnica Talijana u RH, Knjižnice grada Zagreba, knjižnica Bogdana Ogrizovića je središnja knjižnica Albanaca u RH. Također su knjižnice Grada Zagreba za Rusine i Ukrajince a Srpsko kulturno društvo Prosvjeta je središnja knjižnica Srba u RH. Dodajmo još na samom kraju da imamo cjelovitu informaciju do kraja da je Gradska knjižnica Ivan Goran Kovačić u Karlovcu središnja knjižnica Slovenaca a Narodna knjižnica i čitaonica Vlado Gotovac u Sisku da je središnja knjižnica za Bošnjake u RH. Dakle RH i u njeno ime Ministarstvo kulture preko središnjih knjižnica koje sam sad naveo itekako skrbi o knjižničnim zbirkama za predstavnike nacionalnih manjina, kontinuirano i to je ovdje istaknuto da je to dobra tradicija, to će se nastaviti. I u tom smislu smo dodatno modernizirali jedan model financiranja koji će biti u 2019. godini, sve knjižnice su potvrdno reagirale na dopis koji smo im uputili krajem 2018. godine, dakle to je neupitno. Ali ono što držim podjednako važnim da temeljem ovog zakona svaka nacionalna manjina može osnovati bilo kao samostalno ili kao knjižnicu u sastavu može osnovati knjižnicu. Dakle tu postoje pretpostavke i držim da je to kvalitetno i dobro riješeno. U vezi sa knjižničarskim zvanjima zašto ih nema u samom zakonu to je stvar koju smo dodatno raspravili sa knjižničarskom zajednicom. Na kraju smo definirali do kraja što je unutar cijele AKM zajednice da će se to riješiti putem pravilnika. Postojeća knjižničarska zvanja koja jest u tom smislu će biti u pravilniku. Tako da u tom smislu su to i dodatna jamstva koja znače i pojačavaju stručnost koja je u knjižnicama. A u vezi sa privatnim knjižnicama možda je vrijedno za naglasiti ponovno što sam kazao i u samom uvodu da se i na njih odnose standardi potencijalno one koje se mogu osnovati kao trgovačko društvo, također da se moraju obavljati kao javna služba. Ali ovdje da ne bi nekako ostalo po strani držim posebice važnim istaknuti, to je u članku 29. gdje je definirana, poglavlje i sredstva za rad knjižnica pa stoji izrijekom u stavku 1. sredstva za rad knjižnica osigurava osnivač a sredstva za rad knjižnica uključujući i sredstva za plaće, sredstva za nabavu građe, sredstva za program itd., da ne nabrajam sve, pa naravno i za usavršavanje knjižničarskih djelatnika to je obveza osnivača. Dakle to da nam bude svima razvidno i jasno istaknuto. A u vezi sa izborom glavnog ravnatelja Nacionalne i sveučilišne knjižnice, točno jest da ovdje se unaprijed ne traži, dakle postoji jedna širina, ali bih htio naglasiti da ne bih, naglasio bih važnost knjižničarskog savjetnika, to znači da je netko u knjižničarskom zvanju već punih 10 godina ali može biti i situacija da je dr. znanosti koji nije radio prethodno u knjižnici. Međutim, ipak je istaknuto ovdje te najmanje 5 godina iskustva u upravljanju u kulturi obrazovanja ili znanosti. To je ipak jedno sužavanje, ne može baš bilo koji dr. znanosti. Dakle ako netko tko nije radio u kulturi, obrazovanju ili znanosti on ne može pristupiti. Ovdje smo uvijek nekako kada smo razgovarali sa ljudima u prvom redu iz Nacionalne i sveučilišne knjižnice, imali smo recimo primjer nekadašnjeg ministra kulture, cijenjenog gospodina dr. znanosti Antuna Vujića, uglednog filozofa koji je godinama bio unutar akademske zajednice i sada je na čelu Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža, on po onom što je bilo na snazi u smislu važećeg zakona ne bi mogao biti imenovan ravnateljem, ili netko od sveučilišnih profesora sada koji rade na katedri za knjižničarstvo isto ne bi po sadašnjem zakonu. Međutim, i ovo treba da bi imali cjelinu ovdje reći, bilo tko i sa doktoratom a nije bio u knjižničarskoj zajednici ukoliko se zaposli kao glavni ravnatelj on ima jednu sitnu malu obvezu koja glasi da u roku od 3 godine mora položiti knjižničarski ispit. I sada odmah da razgraničimo i razjasnimo zašto su te tri godine. Zato što se mora da bi pristupili knjižničarskom ispitu vi morate završiti studij. Da bi završili studij, potrebno vam je neko vrijeme. Dakle ne možemo to su razlozi zašto to nismo mogli sažeti na godinu dana. U vezi sa nabavom knjižne građe tu već postoji dugogodišnja uhodana, iznimno kvalitetna praksa pri Ministarstvu kulture koja se nastavlja. Reći ću samo da je za 2019. tu predviđen iznos od gotovo punih 16 milijuna kuna. To je značajan novac i to je novac koji je namijenjen svim knjižnicama u RH. Pitanje zašto smo, nismo sada više zakonski inzistirali da svaka općina može osnovati narodnu knjižnicu. To je u jednom trenutku usudio bih se reći bio gotovo reformski zahvat, to je bila odluka tadašnjeg ministra kulture Biškupića koja je bila ugrađena u Sabor i Sabor je to prihvatio. Što smo imali za rezultat? Dio općina je dosita uspio osnovati narodnu knjižnicu. Ono to je pohvalno da svi gradovi imaju, dakle nemamo ni jedan grad koji nema. Međutim od 429 općina samo 85 općina ima narodnu knjižnicu. To je 19,8% od ukupnog broja općina. Mogli smo mi i dalje razmišljati neka ostane odredba koja je, ali hoće li ona dati rezultat kao takav. Stoga smo pribjegli nekoliko stvari za koje držimo da mogu dati rezultata. Prvo, upleli smo kroz Zakon i županije koje do sad nisu bile i to sa jednim ciljem da u svako naselje treba doć knjiga, dakle, knjiga u svakom naselju. To je prva stvar koja je novina u ovom Zakonu, držim da je kvalitetna. I druga, da omogućimo za više jedinica lokalne samouprave da se međusobno mogu, pogotovo ako su teritorijalno relativno blizu da mogu to pitanje riješiti zajedno. I treća stvar, to je ono što se ne vidi u Zakonu, a to je bilo u ciljevima, koristeći sredstva europskih i socijalnih fondova kroz nacionalnu strategiju poticanja čitanja javni poziv će biti u mjesecu lipnju, osigurali smo 49 milijuna kuna za provođenje strategije. Jedno od ključnih stvari i troškova koji su prihvatljivi su bibliobus kombi ili bibliobus odnosno bibliokombi, bibliobus ili bibliokamion u ovisnosti kako će biti koja jedinica područne odnosno regionalne samouprave zaiteresirana. Riječ je o jednom značajnom novcu i to je isto jedna od mjera koja približava knjigu svakom naselju. Evo, još samo na samom kraju, to su bili Vinkovci, što je cijenjeni zastupnik g. Vlaović rekao, to je doista zadnja knjižnica koja je stradala u Domovinskom ratu, koja još nije na primjeran način dobila svoje mjesto koje zaslužuje, radimo na zatvaranju financijske konstrukcije i čvrsto vjerujem da ćemo i knjižnicu u Vinkovcima, što Vinkovci i Vinkovčani zaslužuju da, da će to biti također na veliko zadovoljstvo riješeno. I još jednom vam hvala na današnjoj konstruktivnoj raspravi, na vašoj podršci Zakona, vjerujem da imamo kvalitetan Zakon, a to nas obvezuje za daljnji razvitak knjižnične djelatnosti, što će ići i kroz Nacionalni plan i kroz Pravilnike i to uvijek u suglasju i zajedno sa knjižničarskom zajednicom i oprostite što ću se njima na kraju zadnjima zahvaliti, predstavnici knjižničarske zajednice, Hrvatskog knjižničarskog društva, Hrvatskog knjižničnog vijeća, Hrvatskih školskih knjižnica, cijenjeni knjižničari koji su davali pojedinačni doprinos ravnateljima svim Sveučilišnih knjižnica u vezi sa obveznim primjerkom, njihov doprinos u izradi samog Zakona i za prvo čitanje, a i sad za drugo čitanje je doista nemjerljiv i evo, ovom prigodom im se želim zahvaliti. Hvala.
Hvala lijepo. Imamo nekoliko replika. Prva je poštovanog zastupnika Marka Sladoljeva.
Hvala g. potpredsjedniče. Evo, samo za kraj jedno još konkretno pitanje koje mi se, dakle, nametnulo od same rasprave i bilo je dosta riječi o digitalizaciji, sam Zakon ide u tom smjeru. Zadnjih dana smo imali prilike da se povela, evo, velika rasprava oko skeniranju digitalnih knjigovodstvenih isprava gdje će računovođe morati polagati certifikate, pa imam konkretno pitanje, da li će možda djelatnici knjižnica u svjetlu digitalizacije morati polagati certifikate što se tiče skeniranja određene građe?
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Odgovor na to pitanje sigurno nije zakonske razine, ali što se tiče certificiranja skeniranih dokumenata, to se razmatra na razini cijele i arhivske struke, računovođa, poduzetnika itd. i vjerujem da ovo što se odnosi na knjižnice je izvan toga. To je u prvom redu se odnosi na račune koji se u računovodstvenom smislu izdaju, ali to ćemo sigurno kroz knjigu standarda riješiti, al ne Zakonom.
Slijedeće replike poštovane zastupnice Anke Mrak Taritaš.
Hvala lijepo potpredsjedniče HS. Uvaženi državni tajniče, dakle, mi smo svi afirmativno raspravljali o ovom Zakonu i vi ste i u uvodnom obraćanju i sad zahvalili knjižničarskoj struci na pomoći, ali ste rekli da je ostao jedan dio možda malo prijepora, možda je sad prilika da sami ocijenite koji je to dio ostao i što ćete glede toga činiti.
Slijedeće replike poštovane zastupnice Sabine Glasovac.
Hvala lijepo g. državni tajniče, uspjeli ste me još dodatno zbuniti u vašoj završnoj riječi. Znači, ja ne osporavam da vi propisujete uvjete za ravnatelja, ali sad, ravnatelj knjižnice u Slunju će morati biti osoba koja, primjerice, ima najmanje 5 godina iskustva u knjižničarstvu i položen stručni ispit knjižničara. Ako to nema, u drugom ponovljenom natječaju morat će ga položiti za 3 godine. Ravnatelj Nacionalne sveučilišne knjižnice ne mora imati ni dana iskustva rada u knjižničarstvu, niti stručni ispit. To može biti koji, recimo, profesor s medicinskog, poljoprivrednog, Fakulteta brodogradnje za, jer je doktor znanosti, ima 5 godina iskustva u nekoj obrazovnoj instituciji, vodio je, recimo, nekakav odjel ili neku ustrojstvenu jedinicu i on zadovoljava formalne uvjete i nikoga ne obvezuje da mora položiti stručni ispit, da ima dana rada u struci, okej, vi propisujete te uvjete, ali ja samo kažem da je meni to malo sve skupa možda nelogično. Za niže razine smo postrožili [[Upadica: Hvala]] , a višu razinu smo, ne znam [[Upadica: Hvala]]
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Evo, potrudit ću se uvažena zastupnica Glasovac da bude malo logičnije. Ovdje u čl. 25. st. 4. stoji, koji ima doktorat znanosti, pa onda ide, ili zvanje knjižničarskog savjetnika, samo malo, dakle, netko tko je knjižničarski savjetnik, znači da je završio Studij knjižničarstva i znači da ima položen stručni ispit. Prema tome, znači da je radio u knjižnici [[Upadica: Molim vas, nećemo dobacivati iz klupe]] Ne, zašto bi bio i, ovdje smo naglasili posebnu ulogu Nacionalne sveučilišne knjižnice i posebnu ulogu ljudi koji se godinama bave knjižničarstvom kao doktori znanosti ili su u kulturi, obrazovanju ili znanosti, dakle, ostavili smo tu mogućnost, ali svejedno nakon toga mora položiti.
Hvala lijepa. Time zaključujem raspravu o ovoj točci a glasovati ćemo o njoj kada se steknu uvjeti. Sada ćemo preći na izjašnjavanje o amandmanima na konačni prijedlog Zakona o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti, drugo čitanje, P.Z. br. 431. predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske rasprava je zaključena, a amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo, te zastupnici Marko Sladoljev i Robert Podolnjak. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenom amandmanu, a to će biti poštovani državni tajnik u Ministarstvu kulture Krešimir Partl. Najprije o amandmanu Odbora za zakonodavstvo izvolite.
Amandman se prihvaća.
Postaje sastavni dio zakona. Zatim amandmani broj 1. zastupnika Marka Sladoljeva i Roberta Podolnjaka.
Amandman se ne prihvaća. Ne prihvaća se izmjena stavka 1. na predloženi način, budući da je Zakon o ustanovama, ne poznaje pojam samostalne ustanove. Ustanove su pravne osobe, te u pravnom prometu, mogu biti nositelji prava i obveza. S obzirom na predloženi stavak 2. da privatnu knjižnicu kao samostalnu uslugu može osnovati druga pravna i fizička osoba, ističemo da se pravna forma osnivanje privatne knjižnice, ne može ograničiti na predloženi način.
U ime predlagatelja amandmana poštovani zastupnik Sladoljev.
Poštovani državni tajniče, dakle, tražiti ćemo glasovanje o ovom amandmanu smatramo da ovo miješanje u zakonu pojma, javne i privatne knjižnice nije dobro, osim toga, … [[Govornik se ne razumije.]] su se tu pozvali na direktivu EU, iako toga nigdje nema, dakle u Europi postoji jasna distinkcija između javne i privatne knjižnice. Dakle, mi smo u amandman stavili dakle, da javnu knjižnicu kao samostalnu ustanovu može osnovati RH, jedinice lokalne i područne samouprave, te pravna osoba u pretežitom vlasništvu RH ili jedinice lokalne i područne, regionalne samouprave, a dva pod privatnim knjižnicu kroz samostalnu ustanovu može osnovati druga pravna fizička osoba i tražit ćemo glasovanje o ovom amandmanu. Hvala.
Amandman br. 2 i stih predlagatelja.
Amandman se ne prihvaća. Ne prihvaća se predložena izmjene čl. 10. stavka 1 budući da je navedena odredba usklađena sa čl. 54. stavkom 2 Zakona o znanstvenoj djelatnosti i visokom obrazovanju, koji propisuje da sveučilište može kao drugu sastavnicu imati i knjižnice, kao i sa čl. 55. stavkom 1 Zakona o odgoju i obrazovanju u osnovnoj i srednjoj školi, kome je prepisana da školska ustanova ima knjižnicu u obvezi je osnovati istu. Sukladno navedeno, školske knjižnice osnivaju se u sastavu škole, te se slijedom toga, ne može posebnim ugovorima s drugom javnom knjižnicom osigurati knjižnica usluga nužna za obavljanje nastavne djelatnosti, sukladno propisanim standardima. Dok visoka učilišta i javni znanstveni instituti mogu posebnim ugovorim s drugom javnom knjižnicom, osigurati knjižnice usluge nužne za obavljanje nastavne i znanstvene djelatnosti sukladno propisanim standardima.
U ima predlagatelja poštovani zastupnik Sladoljev. Izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče, poštovani državni tjaniče, dakle, ovaj čl. 10. hvatamo najsporije u cijelom zakonu i mi u saborskoj raspravi smo jasno istaknuli da nije postignuto visoko suglasje sa knjižničarskom strukom, dakle, ove amandmane smo radili upravo sa njima. Dakle, smatramo da će ovim člankom biti još smanjen dakle, standard koji je trenutno sada, da se njime želi ozakoniti trenutno nelegalno stanje. Smatramo da školske ustanove, visoka učilišta, javni i znanstveni instituti da su dužni osnovati knjižnicu u sastavu tih ustanova. Dali smo im tu i razumni rok. Dakle, i smatramo da ovim vašim prijedlogom članka da će se smanjiti standard hrvatskih knjižnica i znanstvenih djelatnosti uopće. Tražiti ćemo glasovanje.
Konačni prijedlog Zakona o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti, drugo čitanje, P.Z. br. 431, predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo te zastupnici Marko Sladoljev i Robert Podolnjak. O amandmanima smo se izjasnili ranije na sjednici, glasovat ćemo o amandmanima koje predlagatelj ne prihvaća. Dakle Odbor za zakonodavstvo je prihvaćeno, glasujemo sada o amandmanu zastupnika Marka Sladoljeva i zastupnika Roberta Podolnjak, to je amandman broj 1 koji Vlada ne prihvaća. Utvrđujem da nije dobio potreban broj glasova. Idemo glasovati sada i o amandmanu istih zastupnika, broj 2, Vlada ga ne prihvaća. Nije dobio niti ovaj amandman potreban broj glasova. Sada dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova, 105 za i 6 suzdržanih donesen Zakon o knjižnicama i knjižničnoj djelatnosti.
Sada ćemo prijeći na sljedeću točku a to je: - Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti, drugo čitanje, P.Z. br. 445; Predlagatelj je Vlada RH temeljem članka 85. Ustava RH i članka 172. u svezi sa člankom 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prigodom rasprave o ovoj točci dnevnog reda primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za pravosuđe te Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Amandman je podnio zastupnik Peđa Grbin. Želi li predstavnik predlagatelja dati dodatno obrazloženje? Da, poštovani državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa Josip Salapić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Pred nama je Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti. Ovo je po prvi puta da se na ovakav način prvi zakon koji kao lex specialis regulira područje koje do sada je bilo riješeno u više zakona, kako Kaznenim zakonom, Zakonom o državnim službenicima, Zakonom o radu, Zakonom o trgovini, Zakonom o službenicima i namještenicima u jedinicama lokalne i regionalne samouprave. Međutim, unatoč postojećim zakonima pojavila se nužna potreba da Vlada RH predloži ovaj poseban zakon koji će još više učvrstiti ovo do sada možemo reći područje koje nije bilo adekvatno regulirano s obzirom na pojavnosti u društvu i na veliku problematiku koju su …
Mogu vas zamoliti da vi svoje razgovore obavite izvan dvorane kolegice Glasovac? Poštovani državni tajniče izvolite. Izvolite.
Hvala lijepo, hvala potpredsjedniče. Kako smo svjedoci toga da se u svim organizacijama bilo javnim ili privatnim, da postoje određeni rizici ali i neadekvatna zaštita prema osobama koje su kao prijavitelji nepravilnosti ili u javnosti poznatiji kao zviždači prijavljivali određene bilo koruptivne radnje, bilo druge nepravilnosti koje su imale svoje refleksije bilo prema Kaznenom zakonu, Prekršajnom zakonu ili prema drugim važećim pozitivno pravnim propisima RH. Ovim Konačnim prijedlogom Zakona za zaštitu prijavitelja nepravilnosti objedinjujemo sve pravne standarde za zaštitu prijavitelja nepravilnosti u jedan poseban zakon. Konačnim prijedlogom zakona jasno se po prvi puta definira pojam prijavitelja nepravilnosti. Isto tako sam konačni prijedlog zakona obuhvaća široki opseg primjene zakona a što je vidljivo i iz same definicije nepravilnosti. Prijedlogom zakona propisujemo tri načina prijavljivanja nepravilnosti to je unutarnje prijavljivanje, to je znači prijavljivanje kod poslodavca, to se odnosi na one poslodavce i javna tijela koja imaju do 50 zaposlenika ili djelatnika, drugo je vanjsko, to je prema nadležnom tijelu, prema Konačnom prijedlogu zakona. Kao nadležno tijelo predviđamo Ured pučke pravobraniteljice koji i do sada po važećim propisima ima zakonsku ulogu da dakle sve nepravilnosti i dok ne stupi ovaj zakon može adekvatno rješavati i upućivati prema drugim nadležnim tijelima RH. I treće, to je razotkrivanje prema javnosti, to je ono ukoliko ovo unutarnje i vanjsko ne pokaže učinke onda ostaje ova treća mogućnost a to je da prijavitelj nepravilnosti putem medija i na određeni drugi način javnim priopćavanjem dakle svoja saznanja podijeli sa javnosti. Ono što je važno za reći ovim konačnim prijedlogom zakona prihvaćamo određene promjene u odnosu na prvo čitanje a to su intervencije u članak 17., članak 19. stavak 2., stavak 3., gdje predviđamo nove stavke 4. i 5. U članak 21. dodajemo nove stavke 4. i 5. Što se tiče članka 17. uređujemo način podrobnije, imenovanje povjerljive osobe i zamjenika povjerljive osobe što je novost u odnosu na prvo čitanje uz sudjelovanje 20% zaposlenika nužan je prethodni pristanak imenovane osobe. Dakle osoba koju poslodavac predviđa kao prijavitelja nepravilnosti mora naravno pristati, isto tako ako nema tih 20% podrške zaposlenika a onda poslodavac ima svoje diskreciono pravo da sam predloži osobu ako se tijekom vremena pojavi 20% prijedloga zaposlenika onda se to naravno mijenja. U članku 19. propisujemo postupak unutarnjeg prijavljivanja nepravilnosti jasnije, propisujemo dužnosti koje mora izvršavati povjerljiva osoba sa ciljem bolje zaštite prijavitelja nepravilnosti kao i lakšeg evidentiranja podnesenih prijava propisujemo obvezu za povjerljivu osobu da pisanim putem izvijesti nadležno tijelo za vanjsko prijavljivanje o nepravilnostima o zaprimljenim prijavama u roku od 30 dana od odlučivanja o prijavi to je članak 19., stavak 2. točka 1. Nadalje u članku 19. dodajemo stavak 4. koji propisuje da poslodavac ne smije utjecati ili pokušati utjecati na postupanje povjerljive osobe ili njezine zamjene prilikom poduzimanja radnji iz njihove nadležnosti koje su potrebne za zaštitu prijavitelja nepravilnosti. Dodajemo stavak 5. u kojem stoji da povjerljiva osoba ili njezina zamjena treba svoje dužnosti obavljati zakonito i savjesno i ne smije zloupotrjebljavati svoje ovlasti na štetu prijavitelja nepravilnosti. Isto tako podrobnije uređujemo postupak vanjskog prijavljivanja nepravilnosti te se dodaje u članku 21. novi stavak 4. i 5. kako bi se omogućila učinkovita komunikacija i dobivanje povratnih informacija između nadležnog tijela za vanjsko prijavljivanje, rekli smo da je to pučka pravobraniteljica sa ostalim tijelima ovlaštenim za postupanje prema sadržaju prijave to može biti recimo državno odvjetništvo RH, druga javna tijela koja su nadležna za daljnja postupanja ako se utvrdi da postoje osnovani elementi za takva daljnja postupanja. Isto tako moramo reći da određene prijedloge koji su se iskristalizirali u prvom čitanju ... [[Govornik se ne razumije.]] kroz radna tijela nismo mogli prihvatiti s obzirom na predviđene prijedloge koje smo iznijeli i nemogućnosti da rješavamo određena pitanja koja su se pojavila kao zahtjevi recimo pučke pravobraniteljice, to za sada nismo prihvatili dok ne vidimo kako će teći kad ovaj zakon stupi na snagu, sam način prijavljivanja nepravilnosti, samo potrebno ljudstvo, samo potrebna sredstva u svakom trenutku dakle, osim što 200.000 kuna godišnje dajemo pučkoj pravobraniteljici za informiranje javnosti o ovom novom zakonu. Dakle za, da se što više ljudi, tijela javne uprave, poslodavaca upozna sa zakonom. To je 200.000 kuna od dana stupanja na snagu ovog zakona dakle od 1. srpnja 2019. godine, ali tijekom vremena kroz eventualne rebalanse i kroz potrebe kada vidimo koliko ljudi je potrebo, eventualno koliko prijava ima, za sada predlažemo preraspodjelu unutar Ureda pučke pravobraniteljice. Isto tako, a sukladno najavljenim reformama i provedbi reformi Vlade RH za administrativnim rasterećenjem gospodarstva smatramo da ovaj prijedlog, da se ova, ova brojka od 50 zaposlenih smanji za 20 da u, to bi dodatno birokratiziralo i otežavalo uvjete poslovanja ovim manjim tvrtkama, pravnim osobama koje imaju manje od 50 zaposlenih. Isto tako smatramo da smo ovim konačnim prijedlogom zakona nomotehnički riješili određene nedostatke koji su se pojavili u prvom čitanju zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo nekoliko replika, prva je poštovanog zastupnika Peđe Grbina.
Zahvaljujem poštovani gospodine podpredsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče. Naravno da treba podržati intenciju donošenja ovakvog zakona i objedinjavanje ovakvih normi na jednom mjestu. Međutim, ono što vas pitam da li doista mislite da je 200.000 kuna koliko je predviđeno u proračunu za 2019. godinu odnosno isti iznos predviđen u proračunima za 2020. i 2021. godinu doista dovoljan kako bi se osiguralo uredno funkcioniranje Ureda pučke pravobraniteljice za ove poslove, osobno smatram da nije. Hvala.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
1Hvala lijepo podpredsjedniče, uvaženi zastupniče Grbin, rekli smo da je ovih 200.000 kuna od dana stupanja na snagu zakona od 1. srpnja 2019. godine novac koji služi Uredu pučke pravobraniteljice za informiranje javnosti, za medijsku promidžbu oko toga što ovaj novi Zakon o zaštiti prijavitelja nepravilnosti ili ti zviždača donosi javnosti, kakve su to zaštite, da se osoba može smatrati sigurnijom ako prijavi nepravilnost itd. Isto tako gospođa pučka pravobraniteljica ima oko 45 zaposlenih osoba sa, više njih sa visokom stručnom spremom, mi smo predložili ovom prvom koraku od stupanja zakona na snagu, da se preraspodijeli posao ukoliko je to moguće, ako je pojavi veći obim posla veliki broj prijavitelja, mi ćemo dakako financijski intervenirati i rebalansom omogućiti sredstva. Dakle, dobra volja i prostor postoji, a unaprijed osiguravati milijune i zapošljavati ljude bez znanja koliko toga treba [[Upadica: Hvala.]] ja mislim da je neozbiljno. Hvala lijepo.
Slijedeća replika poštovanog zastupnika Ivana Kirina.
Poštovani podpredsjedniče, poštovani državni tajniče, dobro je donošenje, oprostite, takvog zakona kojim se na jednom mjestu kompletno rješava sva problematika vezana za prijavitelja nepravilnosti, zaštita identiteta prijavitelja, zaštita prijavitelja ako su u stalnom radnom odnosu da mu se ne može dati otkaz, pravo na sudsku zaštitu, naknadu štete, zaštite osoba s kojima prijavitelj je povezan. Molim vas da li bi kod prijave nepravilnosti obrada slučajeva trebala biti tajna, jer tu može biti raznih namjera, nanošenja neosnovane štete osobama ili pravnim subjektima. Još uvijek je velom tajne, magle obavijen slučaj INE i zviždačice Vesne Balenović. Znamo da slučaj nije bio niti tajan, niti je bio zaštita, bila tu izražena [[Upadica: Hvala.]] zaštita identiteta. Molim vas između ostalog navodno je udruga [[Upadica: Hvala.]] zviždača dobila pola miliona kuna od INE. Hvala vam.
Slijedeća je replika poštovanog zastupnika Željka Jovanovića.
Hvala lijepo podpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, dio pitanja je već postavio kolega Peđa Grbin, dakle Hrvatska stabilno nazaduje u borbi protiv korupcije što vidimo i po najnovijem izvješću Transparency international gdje smo pali za dodatnih nekoliko mjesta, gdje smo ostvarili 48 bodova, lani 49, a znamo da je granica ispod koje se smatra zemlja korumpiranom 50. Prema tome, vrlo je bitno da građani, a svega 4% građana kaže da bi prijavilo korupciju ili da to zvuči još glasnije 96% ne bi prijavilo korupciju vrlo je bitno da imaju zaštitne mehanizme što ovaj zakon dobrim dijelom donosi. Međutim, ostavlja jednu dozu neozbiljnosti ovaj iznos od 200.000 kuna kojeg ste namijenili za 5 mjeseci ove godine i u istom iznosu za naredne dvije. Dakle, ako za 5 mjeseci ove godine planirate 200.000 onda je logično bilo da za iduću godinu barem kažete da će biti 400.000 kuna.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala podpredsjedniče, uvaženi zastupniče Jovanović, za promidžbu u prvih 5 mjeseci smatramo da je 200.000 kuna dovoljno, a isto tako slijedeće godine tih 200.000 kuna se može utrošiti u nešto drugo, dakle nije promocija svake godine toliko i ponavljam da zvučimo ozbiljno, s obzirom da je ovo važan zakon za sve nas, bez obzira s koje strane dolazite lijevo ili desno, bitno je reći da prvi puta reguliramo ovo područje. Isto tako postoji dobra volja Vlade RH da se ovo zakonom uredi kao lex specialis, rekli smo procijenit ćemo kada zakon stupi na snagu je li potrebno intervenirati u dodatna financijska sredstva za Ured pučke pravobraniteljice, je li potrebno raspisivati natječaje za nova zapošljavanja u Uredu pučke pravobraniteljice. Smatramo da u ovom trenutku, a vi to jako dobro znate, godinama se bavite antikorupcijom, vodite taj odbor da bi bilo neozbiljno dati silni novac, zapošljavati ljude dok ne vidimo efekte, prve efekte zakona. Hvala lijepo.
Slijedeća replika je poštovanog zastupnika Stjepana Ćuraja.
Zahvaljujem podpredsjedniče, poštovani državni tajniče, nešto oko financija ću ja malo u raspravi, mene zanima samo kod povjerljive osobe. Naime, poslodavac je dužan imenovati na prijedlog do 20% ako su suglasni, ako ne onda sam. Da li ta povjerljiva osoba mora biti zaposlenik? Ne mora. Ne vidim u zakonu da li mora ili ne mora. Da li kao onaj stručnjak zaštite na radu, da li on ima posebne financijske beneficije i što ako nitko ne želi to bit? Ja nisam naveo ovdje u zakonu, možete mi sigurno ukazati na to da je ili nije, znači ako on odbija biti, poslodavac ne može izvršiti svoju obvezu, onda je prinuđen na sankcije. Da li on može imenovati sebe kao povjerljivu osobu, što mislim da je nonsens. Ili nekog drugog iz uprave. Dakle tu samo malo dio i svakako jedna od zadataka iz čl. 19 povjerljiva osoba bi trebala biti i redovito godišnje informiranje o pravima zaposlenika i svim beneficijama koje proizlaze iz ovog zakona. Zahvaljujem.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala potpredsjedniče, uvaženi zastupniče Čuraj. Povjerljiva osoba mora biti zaposlenik kod pravne osobe kao i zamjena povjerljive osobe. Ali gdje smo, mi smo ovim prijedlogom zakona, da ne ulazimo previše u dubinu normiranja omogućili poslodavcu da svojim općim aktom riješi određena pitanja, a taj opći akt će upravo u imati u sebi, sadržavati ovo što vi govorite. Status povjerljive osobe, status njezine zamjene, načini postupanja, načini izbora povjerljive osobe jer može se dogoditi da više osoba unutar jedne pravne osobe ima potporu 20% zaposlenika, tako da se pravilnikom ili nekim općim aktom treba urediti način izbora takovih osoba. Dakle, to može biti jedna osoba, može biti više osoba, može više zaposlenika podržavati u većim pravnim osobama više osoba, tako da će to sve, ostavljamo da se rješava općim aktom kojega poslodavac iliti pravna osoba treba donijeti u 6 mjeseci. Hvala lijepa.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Roberta Podolnjaka.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče Sabora, poštovani državni tajniče. U završim odredbama predviđa se da ovaj zakon stupi na snagu 1. srpnja ove godine iako ćemo ga mi izglasati, vjerujem kroz nekoliko dana u veljači. I nakon toga imamo u prijelaznim odredbama i dosta duge rokove, za donošenje pravilnika, pa za imenovanje povjerljive osobe čak 9 mjeseci. Ne smatrate li da su ti rokovi predugački, da će oni zapravo za duže vrijeme do negdje 2020. g. odgoditi stvarnu primjenu ovog zakona budući da poslodavci neće imenovati povjerljive osobe, taj unutarnji kanal neće biti dostupan. Dosta su dugi rokovi koji zapravo će onda onemogućiti stvarnu provedbu ovog zakona kojeg želimo vjerujem da što prije stupi na snagu i da se počne primjenjivati.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala potpredsjedniče, uvaženi zastupniče Podolnjak. Prije svega, i sad dok mi o ovome raspravljamo, postoji mogućnost prijave nepravilnosti putem pučke pravobraniteljice, putem tijela progona RH, državnog odvjetništva, policije, USKOK-a itd. dakle svi trenutno imaju to pravo da mogu prijaviti eventualne koruptivne radnje. Zašto ovakvi rokovi? Ovo je novi zakon. Većina pravnih osoba fizički ne poznaje ovu materiju. Ostavili smo poslodavcima mogućnost da u ovom roku od 6 mjeseci + 3 mjeseca za izbor povjerljive osobe da se svi, a ovdje spominjemo i ovu javnu promidžbu, upoznaju da ovakav zakon postoji. Mi smatramo ozbiljnim dati određeno vrijeme, a ne ad hoc preko noći gurati poslodavce u područje koje dovoljno ne poznaju. Smatramo da je najvažnije da zaštita postoji, da ćemo ovako važan zakon donijeti i da će u razumnom roku, koji smo predvidjeli, svi biti javno upoznati sa mogućnostima i sa zaštitom koju ovaj zakon donosi osobama koje prijavljuju nepravilnosti. Hvala lijepo.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Mire Bulja.
Hvala lijepo. Uvaženi tajniče, zakonski okvir, tj. prijedlog zakona nije po prvi put. Bilo je ovdje prijedloga prije nekoliko mjeseci koji su po meni isto bili prihvatljivi. Ili su se mogli mijenjati tijekom rasprave, ali je povučen i sad vi dajete svoj prijedlog, međutim, problem je što ministarstvo, primjera, vanjskih poslova, g. Damira Sabljaka, samo što je prijavio korupciju unutar ministarstva, to je bilo i na antikorupcijskom vijeću odbora za, u našem Saboru, gdje je vidljivo da je bilo korupcije i taj čovjek je suspendiran. Znači ovaj zakon je PR opet. Mrtvo slovo na papiru jer ako Vlada koju vi predstavljate sada, ljude koji su prijavili nezakonitosti, vi suspendira i proganja ih. Znači ovaj okvir je isključivo čisti PR da bi vi ono što su oporbene stranke, tj. tada Živi zid predložili, samo marginalizirali i rekli, eto sad ćemo mi dat taj zakon. Bitna je volja, [[Upadica: Hvala.]] a manje bitan papir u borbi protiv korupcije.
Hvala. Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala potpredsjedniče. Uvaženi zastupniče Bulj, ovo je po prvi puta da parlament i Vlada na jedan ozbiljan način rješava ovim specijalnim zakonom sva prava, sve obveze i sva mogućnosti osoba koje prijavljuju nepravilnosti ili eventualne korupcijske radnje u javnim ustanovama ili kod svojih poslodavaca. Ne bih ulazio u konkretne slučajeve jer bismo zašli u jedno područje koje smatram populizmom, ovdje ja jako važno da HS jednim kvalitetnim zakonom svi zajedno pokažemo javnosti i damo poruku da su moguće ovakve radnje i da će zakonodavac na jedan ozbiljan i kvalitetan način riješiti ovo pitanje. Smatramo da imamo kvalitetan zakonski prijedlog, da očekujemo da će ovaj zakon u punom smislu te riječi zaživjeti kada dođe u primjenu i da smo pojačali ono što mi danas sve imamo. Sve ove konkretne slučajeve koje vi spominjete već nadležnim tijelima RH se mogu prijavljivati i mogu se izvršiti istražne radnje i dalje ... [[Govornik se ne razumije.]] tako da ne bismo trebali biti neozbiljni u ovako važnoj situaciji.
Hvala. Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu i prvi će u ime Kluba zastupnika MOST-a govoriti poštovani zastupnik Robert Podolnjak, izvolite.
Zahvaljujem g. potpredsjedniče Sabora, poštovani državni tajniče. Donošenje Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti popularno nazvanog Zakona o zviždačima trebalo bi pridonijeti jačanju pravne zaštite prijavitelja nepravilnosti i podići javnu svijest građana o nužnosti podnošenja prijava nepravilnosti radi zaštite javnoga interesa. Tako navodi predlagatelj zakona a to očekujemo i mi u Hrvatskom saboru. Stoga je važno kakav ćemo zakon donijeti i u konačnom izglasati i kako će u praksi kasnije funkcionirati instrumenti zaštite zviždača. Ovaj zakon trebao bi, morao bi poslužiti kao jamstvo svakoj osobi koja ima saznanja i želi prijaviti nepravilnosti da će ne samo zakon već i one institucije koje će biti zadužene za njegovu zaštitu pružiti svu moguću pomoć i spriječiti bilo kakav oblik odmazde odnosno osvete. Poznato je da je u proceduri Europskog parlamenta i Vijeća prijedlog Direktive o zaštiti osoba koje prijavljuju povrede prava Unije. Dakle dok mi danas raspravljamo o našem konačnom prijedlogu zakona postoji i jedan prijedlog europske direktive koji je, se bavi istom problematikom i naravno treba reći da se ovaj Konačni prijedlog zakona u dobrom dijelu svojih odredbi normativno slijedi prijedlog Europske direktive. Budući da je ta direktiva u raspravi da se predviđa da se njena implementacija u pravni poredak država članica EU odvija do svibnja 2021. godine moram reći da je pohvalno što je ovaj zakon predložen već sada za donošenje i što se rijetko događa da neku europsku direktivu implementiramo i prenašamo u naš pravni poredak i prije nego što ističu ti krajnji rokovi za takvu primjenu. Naravno među primjedbama koje imamo na ovaj Konačni prijedlog Zakona izdvojiti ćemo i dati ćemo i nekoliko amandmana na određene prijedloge, određene odredbe u ovom Konačnom prijedlogu. Prije svega želimo dodatno zajamčiti zabrane koje su definirane u članku 5. ovog Konačnog prijedloga. Trenutno je to definirano kao zabrana sprječavanja prijavljivanja nepravilnosti. Mi bismo tu formulaciju pojačali da je zabranjeno ne samo sprječavanje prijavljivanja već i sprječavanje utvrđivanja nepravilnosti nakon što je prijava podnijeta. Pored toga htjeli bismo kvalitetnije definirati što se u smislu ovog zakona smatra stavljanjem u nepovoljni položaj prijavitelja nepravilnosti. Naime, u našem zakonskom tekstu govori se o zabrani dakle stavljanja u nepovoljan položaj osobe koje prijavljuju nepravilnosti. U europskoj direktivi govori se jednostavnom riječi o osveti. Europska direktiva po našem mišljenju vrlo kvalitetno definira koji su to sve mogući oblici osvete nad osobama koje prijavljuju nepravilnosti. One se, dakle polaze i od privremenog udaljavanja osobe sa radnog mjesta, otpuštanja, razrješenja, uskraćivanja napredovanja, nazadovanja, negativnih ocjena rada, različitih oblika stegovnih kazni, diskriminacije, različitih oblika mobbinga, ne produljenja ugovora o radu na određeno vrijeme itd.. U našem Konačnom prijedlogu Zakona u članku 6. također su definirani, dakle sve ono što se smatra stavljanjem u nepovoljan položaj osobe koja prijavljuje nepravilnosti međutim ne na isti način kao što definira direktiva i rekli bismo ne definira i ne uzima u obzir sve moguće oblike osvete koje navodi direktiva. I stoga nam je, smatramo bolje rješenje uzeti neposredno tekst članka, mislim da je članak 14.-ti u direktivi koji navodi sve moguće oblike osvete. Jedino smo iz Konačnog prijedloga Zakona odabrali jednu, jednu moguću osvetu koju ste vi dobro spomenuli a to je, a nije sadržana u prijedlogu direktive a to je proizvoljno upućivanje na zdravstvene preglede ili preglede radi ocjene radne sposobnosti i druga nepovoljna postupanja. Mislimo da nema nikakve zapreke da se u Konačni prijedlog Zakona ugradi formulacija koja dakle neposredno proizlazi iz Direktive Europskog parlamenta i Vijeća. Jednako tako htjeli bismo da ovaj Zakon što je moguće prije stupi na snagu i da se primjenjuje jer vi ste rekli da je moguće i sada prijaviti nepravilnosti, to je točno, međutim ovaj Zakon govori o zaštiti osoba koje će prijaviti nepravilnosti. I kolega Bulj je spomenuo gospodina Sabljaka koji je prijavio određene nepravilnosti, međutim svi znamo s kakvim je on sankcijama sad suočen, da je sada zapravo na službeničkom sudu i pitanje je koje ga sve sankcije slijede. Ali ovaj Zakon još uvijek mu ne daje pravnu zaštitu. Prema tome, bilo bi izuzetno važno da ovaj Zakon stupi što ranije na snagu. Dakle nije samo dovoljno to što će on stupiti na snagu 1. srpnja ove godine. Postoje rokovi da pučki pravobranitelj donese određene Pravilnike, postoje rokovi da određeni Opći akt donesu poslodavci, da imenuju povjerljivu osobu, ali, kao što sam i rekao uvodno u replici, nama je neprimjereno da im se ostavlja rok od 9 mjeseci, nakon stupanja Zakona na snagu, da imenuju povjerljivu osobu. Dakle, sada je veljača, Zakon će biti izglasan vjerojatno kroz tjedan ili dva. Do 1. srpnja postoji dovoljno vremena da svi subjekti koji moraju postupiti po ovom Zakonu i pučki pravobranitelj i poslodavci koji su dužni donijeti određeni Opći akt i koji su dužni imenovati povjerljivu osobu da im ne treba toliko vremena nakon 1. srpnja da Zakon može u potpunosti zaživjeti i mislimo da je razumno promijeniti ove rokove da poslodavac povjerljivu osobu imenuje, ne u 9 mjeseci, nego u 6 mjeseci i da Zakon može u potpunosti se primjenjivati od početka slijedeće godine. Naime, ovo govorimo zato što poslodavci imenuju povjerljive osobe koje će biti zadužene da im se prijavljuju nepravilnosti od strane osoba, prvenstveno vjerojatno zaposlenika u toj pravnoj osobi, a koja je osoba uočila i o kojima ima saznanja. Dakle, te povjerljive osobe su taj unutarnji kanal prijavljivanja koji je predviđen ovim Zakonom, a koji je istovremeno predviđen i Europskom direktivom. Dozvolite nešto kratko o tome. Naime, najviše sumnje ili skepse u provedbi ovog Zakona, ali i Europske direktive, Nevladine udruge, Udruge zviždača, vide upravo u tom unutarnjem kanalu prijavljivanja koji je obvezan kao prvi korak uz određene izuzetke koje predviđa Zakon jer nemaju velika očekivanja od tog unutarnjeg kanala prijavljivanja. Dakle, od povjerljive osobe koju će imenovat poslodavac, koja bi trebala, dakle, prva postupiti temeljem uočenih nepravilnosti koje je dobila od prijavitelja nepravilnosti. Određene skepse imamo i mi i imamo daleko veća očekivanja od vanjskog kanala prijavljivanja nepravilnosti, a to je ta neovisna institucija, u našem slučaju, Zakonom predviđeni pučki pravobranitelj. Naravno, ne možemo unaprijed govoriti dok Zakon nije zaživio, kako će u praksi djelovati taj unutarnji kanal, taj vanjski kanal, ali nam je izuzetno važno i prvenstveno očekujemo da će pučki pravobranitelj, kao neovisno tijelo imati dovoljno resursa da može doista pro aktivno djelovati na zaštiti zviždača jer će se oni sasvim sigurno u velikom broju upravo obraćati tom vanjskom kanalu, čak možda u pojedinim situacijama i preskakati unutarnji kanal prijavljivanja jer Zakon u tom smislu i daje određene mogućnosti uz određene izuzetke. Ono što nam je važno reći da u pojedinim odredbama Zakona vidimo određena važna prava prijavitelja nepravilnosti, dakle, pravo na zaštitu i sudsku i naknadu štete i zaštitu identiteta i povjerljivosti. Vidjet ćemo kako će te zaštite u praksi funkcionirati jer sudski postupci, kao što znamo, mogu biti vrlo dugotrajni, pitanje je kakva će biti zaštita osobe koja je prijavila nepravilnosti kroz neko duže razdoblje kad bude suočena sa sudskim postupcima. Mi bismo očekivali i od predlagatelja Zakona da predloži određene snažnije oblike zaštite, primjerice, i mogućnost korištenja besplatne pravne pomoći u postupcima sudbene zaštite jer očekujemo da će zviždači u velikoj mjeri biti izloženi sankcijama poslodavaca i da tu ne bismo podcjenjivali opasnosti kojima su izloženi. Ono što nas djelomično brine u ovome Zakonu, to su zabrane zlouporabe prijavljivanja nepravilnosti. Vi predviđate dosta oštre sankcije za osobe koje bi, prema definiciji iz Konačnog prijedloga Zakona, zlouporabile prijavljivanje nepravilnosti u smislu da iznose informacije za koje su znale da nisu istinite, gdje traže protupravnu korist ili gdje poduzimanju druge radnje kojima je svrha isključivo nanijeti štetu poslodavcu. Ova treća točka je vrlo neodređeno definirana da prijavitelj iznosi određene nepravilnosti, a da će ga poslodavac teretiti da to čini sa isključivom svrhom da nanese štetu poslodavcu, iako te druge radnje nisu Zakonom definirane, i pitanje je kako će to se u praksi tumačiti. Mi smo svjesni toga da ova Odredba jest potencijalna opasnost jer Europska direktiva isključiva govori o zlonamjernim prijavama, ne definira pobliže što znači zlonamjerna prijava. Ova definicija koju ste dali u čl. 8. jer vrlo široka i može poslužiti poslodavcima kao mogućnost da tuže prijavitelje nepravilnosti sa pomalo neodređenim definicijama štete poslodavcu. Ovdje bi možda bilo dobro kvalitetnije elaborirati ali mi ćemo vrlo brzo u primjeni zakona vidjeti kakav je odnos poslodavaca, dakle onih pravnih osoba o kojima su te nepravilnosti prijavljene i morati ćemo vjerujem hitno intervenirati u određene izmjene zakona kako bismo i dodatno zaštitili zviždače koji će biti izloženi određenim pritiscima ili možda sudskim tužbama ili drugim vrstama sankcija i stegovnih postupaka. Hvala.
Hvala. Sljedeći Klub zastupnika je onaj HNS-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Stjepan Čuraj. Izvolite. Evo, koristim prigodu prije nego što kolega Čuraj započne govoriti da pozdravim na galeriji učenice i učenike Graditeljske i tehničke škole Zagreb. [[Pljesak.]]
Evo lijepi pozdrav još jednom, zahvaljujem potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Dakle, pa onako kako bi rekli ab ovo, dakle idemo otpočetka. Članak 3, prije svega uvodno samo da svakako mislim da ovaj zakon je apsolutno ono nešto što je za pohvalu, što u najvećoj mogućoj mjeri dakle nikad nema garancije zaštite zviždača, nikad ne može biti 100% garancije ali ono što mi moramo kao zakonodavci predvidjeti najveći stupanj i najveću moguću mjeru zaštite prijavitelja nepravilnosti kako bi upravo znajući da imaju onu zaštitu, imali slobodu i bili slobodni zapravo prijavljivati sve ono što smatraju i što su uvjereni da su nepravilnosti, odnosno protuzakonite radnje. U članku 3. su navedeni pojmovi, dakle čisto jasno da se ovdje razumijemo, govorimo o poslodavcima koji imaju 50 i više, ili više od 50 zaposlenih te tijela javne vlasti. I sada dolazimo do stavka 8. tko je povjerljiva osoba. To je ono nešto što sam u replici već naveo. To je osoba kako je ovdje navedeno imenovana za primanje prijava nepravilnosti i vođenja postupaka u vezi s prijavom nepravilnosti. Prva stvar koja nije navedena da li ta uopće osoba mora biti zaposlenik. Znamo da ono sve što nije zabranjeno je dozvoljeno, sve što nije navedeno je podložno tumačenju. Pa tako netko može svojim aktima kao svaki poslodavac dovesti to u pitanje da to može biti ajmo reći određeno odvjetničko društvo, odvjetnik, vanjski pružatelj usluga tzv. povjerljiva osoba. Pogotovo u situaciji kada govorimo da zato su zadužene i tijela javne vlasti. Pa imamo neku općinu gdje ako izuzmemo načelnika i zamjenika ima 3 zaposlenika, 4, pročelnika, administrativnog suradnika, možda jednog redara i to je to. I oni ne mogu imati onih 20% ili se ne mogu dogovoriti ili ih ima 4 pa imaju dva i poslodavac onda odlučuje da to bude recimo u prvom slučaju pročelnik koji je osoba, povjerljiva osoba protiv koje možda upravo idu prijave. Nije zabranjeno ili bude taj vanjski suradnik kako sam rekao. Znači nama se može dogoditi dakle situacija kod tih tijela javne ovlasti a opet u onim drugim firmama pogotovo oni koji rade na neke dislocirane, imaju podružnice u cijeloj Hrvatskoj pa dakle nisu na okupu pa imaju više od 50 zaposlenih ali nemaju na okupu više od 10. I to je isto operativno dosta teško, onda s svima njima komunicirati na takav način. I nama se može dogoditi da ta povjerljiva osoba ujedno nije zabranjeno naravno da bude netko od rukovodećeg kadra unutar same strukture, da li tijela javne ovlasti ili određene firme. Čak ne piše ovdje da to je, nije moguće da bude i sami direktor, član uprave i kako god. Jer ako oni se ne mogu dogovoriti on imenuje samog sebe. Druga stvar, govorimo koje su motiviranosti ljudi da se bave tim poslom, da li to nosi financijsku nagradu. Jer nama se može dogoditi zbilja da se nitko ne može dogovoriti da se nitko ne želi preuzeti tog posla. Nitko se ne želi zamjerati, ima ljudi koji ne žele uopće, u biti to imaju naravno i oni koji su možda i ... [[Govornik se ne razumije.]] i baš žele i tjerati pravicu što bi se reklo i uvijek se nađe, ali de facto nama se može dogoditi situacija da nitko ne želi i onda poslodavac određuje tko će biti dok se oni ne dogovore. I onda možda odrede nekog vanjskog, može odrediti samog sebe ili bilo kojeg drugog. Dakle u tom smislu jasna je intencija zakonodavstva, apsolutno da pozdraviti i kanale koje smo utvrdili koje dolaze kasnije, se javljaju. I sigurno da i je taj unutarnji prijavljivanje prvi korak i da ta osoba mora imati povjerenje zaposlenika. Ako mi tu već u startu izgubimo taj glavni i osnovni uvjet onda smo izgubili cijeli prvi korak. Jer ako stavimo tog pročelnika, nekog rukovodećeg kadra, direktora nekog sektora, samog člana uprave ili vanjskog odvjetnika kojeg je imenovala uprava odmah gubimo u startu pretpostavljam taj dio povjerenja. Tim goreg jer onda sad taj odvjetnik dolazi u neku svojevrsnu koliziju ako uopće i može, ne znam je li može s obzirom na zaštitu povjerljivih informacija između klijenta i njega, klijent je naravno član uprave, radnici mu dostavljaju, tu može biti zbilja svašta. To je samo onako nešto u nekim ludim, ludim slučajevima ali nisam ja pobornik da se previše stvari normiraju ali znamo kakav je mentalitet naših ljudi da uvijek gdje god mogu ići po ... [[Govornik se ne razumije.]] ili će otići po ... [[Govornik se ne razumije.]] ako to nije u najboljem slučaju, najčešće, ako to nije, najboljem slučajem ako to nije zabranjeno. Ne bih se složio sa kolegom ranije da, s člankom 8. zabrana gdje govori se da je zabranjena zlouporaba prijavljivanja nepravilnosti, da je to preširoko, nama se može dogoditi i suprotni efekt. Ovdje se stavlja jedan subjektivni, subjektivan dojam, odnosno odnos da ta osoba koja je dostavila informaciju je morala znati da nije istinita. To je malo jako teško utvrditi, dokazati, s obzirom da je to određeno subjektivno, određeni subjektivizam u pitanju, da li tu dostaviti neku formulaciju, a morala je znati da nije ili nije niko ni na koji drugi način nije mogla biti upoznata sa činjeničnim stanjem, onda da. Ali ako je netko nešto vidio pa namjerno, zlonamjerno išao a to govorimo sada o takvim zaposlenicima prijavljivati, pa ovaj povjerenik odbije, pa on nadležnom tijelu prijavi, pa nadležno tijelo uzima njegov iskaz koji još tajna osoba kao vjerodostojnim, pa pokreće postupak, pa dolazi čak do podizanja optužnog prijedloga i dizanja optužnice i onda na sudu on mora doći svjedočiti i onda se tamo ispostavi da nije istinito svjedočio ili da nije rekao ili bilo što drugo ili da je oslobođeno. Kad dođe do suda recimo on je prijavio, sud oslobodi nema nikakvih nepravilnosti, što ćemo sad, a onda se njegov identitet zna ili ne zna. Da li je on to zlouporabio, nije, da li je pretrpio poslodavac štetu za nešto što ima pravomoćnu presudu, da li ga on onda tuži zbog toga. Svašta još tu može bit, ali to ćemo morat izgleda u, u samom hodu napravit. Dakle, intencija je ono što je jako dobro da se treba zaštiti svakog prijavitelja, da on mora znati i tu zbilja dolazimo do i članka 12. koji govori o zaštiti i to ja bi čak, tu su navedene kazne u pravilu od 3 do 30.000 kuna za one koji naprave, čak po meni ne znam da li to može spast, ne može, ne spada u kazneno pravnu sferu, ali nekada možda bi te kazne bi trebale i moguće bit i možda i veće jel nije svejedno kad jednom se izgubi povjerenje, nije svejedno da se vidi da se nekom da kazna 5.000 kuna, možeš mislit. Poslodavac mu isplati jednokratno neoporezivo 5.000 kuna i dobro, što ima pravo i on plati kaznu. Obveza poslodavca, to sam posljedično naveo i ja smatram da kad govorimo o onima poslodavcima koji imaju više od 50 zaposlenih ovaj dio ćemo izuzet sa strane ovim, javne ovlasti koje imaju manje, sigurno da motiviranost osobe koja bi bila imenovana je tu glavno pitanje, a ne smijemo nametati još dodatni namet našim poslodavcima da oni moraju sad plaćati još tu osobu dodatno ili uzimati nekog posebnog ko bi to radio, jel de facto se može dogoditi da netko zaposli nekoga samo da to radi. Imamo različita javna tijela i vidi sistematizacijom netko ima mjesta gdje mu se zove povjerljiva osoba radno mjesto gdi to prikuplja i samo mu je to radno mjesto i to je moguće. Da mu to bude opis radnog mjesta i ništa drugo, ako je veliki sustav zašto ne, pogotovo u javnim ovim sistematizacijama kod tijela javnih ovlasti, državnih tijela uvijek znamo da svi imaju sistematizirano 500 a rade 300 i tak rade 20 godina, e sad ne znam tko tu koga laže jel treba 500 il ne treba 500, ako radi 300 zašto je 500, ako radi 300 mislim to smo se zbilja jako lijepo napravili davnih dana još al to je tema nekog drugog zakona. I kad dolazimo do obveze te osobe povjerljive, ja bi volio zbilja da stoji neka uputa da njegova jedna od glavnih obveza uz ovih svih navedenih sad da ih ne čitam ponovo koji su u stavku 2., dužnosti zapravo koje su njegove, da se stavi upravo i informiranje zaposlenika na njihova prava, na njegove obveze, na tajnost, na proceduru i na sve ono. Jel ovaj zakon će jedino polučiti neki uspjeh ako ljudi budu znali za njega da postoji, da imaju određena prava i da se liši strah iz ove jednadžbe. Onda, to je cilj i smisao ovog zakona, ne da se ljudi boje prijavit, ne da kažu to mene, ja mogu imat samo one neugodnosti zbog toga i uopće zašto bi to radio, nego upravo da znaju da rade dobru stvar u krajnjoj liniji da oni mogu čak i pomoći poslodavcu jer ne moramo de facto govoriti da taj poslodavac i taj protiv kog se prijavljuje, to može biti netko nadređeni u rangu unutar određenog sektora, dakle to ne mora biti ključno uvijek poslodavac kao vlasnik tvrtke ili odgovorna osoba u tvrtki to mogu biti daleko niže rangirane osobe. I tu već se počinje i tu sigurno je ono što treba, zato bi ja volio da i tu isto ako možemo razmisliti još jednom ili barem u onom pravilnicima to svakako uvrstiti ovaj da bude neki okvirni pravilnik za donošenje same tvrtke koji trebaju da oni imaju jednom godišnje pravo, obvezu na bilo koji način pismeno, usmeno kako god informirati zaposlenike o njihovim pravima koji proizlaze iz ovog zakona i što to sve znači. Mislim da je jako bitan i ovaj postupak zaštite prijavitelja jer to je krucijalno, to je sami smisao ovoga da oslobodimo, da omogućimo i da ljudi bez ikakve bojazni mogu istupiti i prijaviti i sigurno da onda je to nešto što će ajmo reći htjeli ne htjeli natjerati i osobe koji pomišljaju da opet još jednom razmisle i da se klone bilo kakvih nepravilnosti. Što se tiče financijskog dijela, ja se slažem sa predlagateljem da ne može, ja nisam vidio ovdje ni jedan, ni jednu studiju koju bi de facto reko ne treba 200.000 treba 548.000 ili treba 1.200.000 ili 738.542 kune za ovu godinu na temelju toga i toga. Toga nema, bitno da ima stavka u proračunu, bitno je da se znaju obveze, ja bi volio recimo da, a sigurno će biti prihoda u državni proračun od ovih prekršajnih kazni za poslodavce i za sve one koji se ogriješe o ovaj zakon, da se i ta sredstva možda tretiraju kao namjenska, da upravo idu u financiranje rada pučke pravobraniteljice i višak sredstava da se troši na informiranje građana odnosno svih onih koji spadaju pod djelokrug ovog zakona. Na taj način bi sigurno mogli naravno da možemo mi to pratiti i kroz samu riznicu i Ministarstvo financija, ali sigurno da na taj način bi možda se stvorio i jedna obveza zakonodavca pri budžetiranju da znači da su to namjenska sredstva i da tamo mora osigurati onoliko koliko treba, ovisno o broju prijava, ovisno koliko će, jer morate znati da je pučka pravobraniteljica za sve one tvrtke koje imaju mikropoduzeće koje ima manje od 50 zaposlenih zapravo ta prva instanca, nemamo osobu povjerljivu koja je inače provedena u ona tri koraka, ona je onda ta prva instanca osim naravno il u paralizmu ako gledamo neko nadležno tijelo sudskog progona ili kaznenog progona, kako god. I tu ćemo onda moguće očekivat dobivat određeni broj, al nitko ne može gledat u kuglu i reć kolko će to bit. Bitno je da imamo stavku u proračunu, bitno je da se u daljnjem znači ovdje je tako svejedno pisalo 200 ili 2.000.000 samo je ono što je bitno da sigurno financijski se ne ograničava rad i da zato dolazi do nemogućnosti primjene potpunosti ovog Zakona koji apsolutno u klubu HNS-a podržavamo i smatramo sigurno da će polučiti najbolje efekte ukoliko ljudi budu znali što su njihova prava i da zbilja budu osigurani, njihovi osigurani, njihova zaštita i anonimnost u određenim, naravno, do određenog trenutka samog prijavljivanja, da se ne moraju apsolutno borit. Evo, mislim da, podnijet ćemo Amandman vezano za ovaj dio, barem što se tiče, tko može biti povjerljiva osoba jer smatramo da tu bi mogli malo ipak normiranjem to usmjeriti u onom smjeru koji je i intencija i sami duh ovoga Zakona i intencija samog predlagatelja, tako da vjerujem da ćemo s ovim dobiti sigurno jedan odličan temelj za daljnje unapređenje, za daljnju doradu i da vidimo točno što će to u samoj praksi značiti, ali ovo je jedan veliki iskorak i sigurno što više ljudi bude ovo znalo i što ljudi bude više svjesno i od svojih prava da će to biti i bolja učinkovitost Zakona. Zahvaljujem.
U ime kluba, izvolite poštovani zastupnik Grmoja.
Hvala poštovani potpredsjedniče. Tražim stanku u ime kluba MOST-a kako bi se konzultirali o ovom prijedlogu Zakona. Naime, Vlada šalje u proceduru ovaj Zakon o zaštiti prijavitelja nepravilnosti odnosno zviždača, a u isto vrijeme predsjednik Vlade grubo nasrće na prijavitelje nepravilnosti. Naime, ovdje kada sam mu postavio pitanje o protupravnom trošenju novca u Veleposlanstvima u Canberri i Washingtonu, on je rekao sa najviše pozicije u ovoj državi, da takve predstavke obično ne vode ničemu, čime je grubo nasrnuo na prijavitelje nepravilnosti. Taj slučaj kojeg je iznio g. Sabljak, diplomat, znači, imali smo i ovdje pred Antikorupcijskim vijećem u HS gdje je glavni inspektor Ministarstva g. Božić potvrdio da su prekršeni Pravilnici, da je gđa. Loreta Bertoša Kušen bila lažno raspoređena zbog čega je u konačnici morala biti i smijenjena sa mjesta glavne tajnice u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova, a g. Paro za kojeg je državna revizija utvrdila nepravilnosti u Washingtonu oko angažmana vanjske osobe, mjesecima je čekao Potvrdu da ide u Brisel, na kraju je ipak tamo i otišao jer su se pomirili predsjednica i premijer, predsjednica je postala eksponent Plenkovićeve politike, tako da, evo, oni koji su učinili te nepravilnosti su nagrađeni, a g. Sabljak je udaljen iz službe. USKOK je na isti dan kad sam postavio pitanje premijeru Plenkoviću i kada je on dao takav neprihvatljiv odgovor, odbacio kaznenu prijavu, a do dan danas ta kaznena prijava nije dostavljena na uvid niti g. Sabljaku, niti meni, niti Antikorupcijskom vijeću u HS-u. Znači, očito je da se ovdje nešto skriva, a sam g. Sabljak uopće nije bio ispitan iako je podigao kaznenu prijavu i ponudio se USKOK-u da da dodatna saznanja. Ovdje se radi o korupciji koja se štiti s najviših razina ove države.
Hvala. Vidio sam da je još netko dignuo ruku, kolega Pernar, izvolite.
Pa također bi htjeli tražiti stanku zbog toga što je bilo ljudi koji su prijavljivali nepravilnosti, recimo, u HDZ-u i svjedočili o tome na sudu. Međutim, sad, priznali su zapravo što su sve radili, a onda kada je sad došlo ponovljeno suđenje, više se ničega ne sjećaju i sad je pitanje, da li ti ljudi trebaju i dalje imati status svjedoka ili bi možda trebali imati status optuženika ili bi možda trebalo dati ovaj status kao zaštićenih zviždača, ali kažem, trebali bi onda opet ponovit istu priču, a ne odjedanput senilno, da tako kažem, na neki način sve zaboravit jer oni su prije pričali kako su zakopavali isplatnice u vrt kuće, pričali su o tome kako su nosili torbe sa novcima iz crnih fondova HDZ-a, o svemu i svačemu, a danas se više ničega ne sjećaju, danas kad ih se pita, odmahuju glavom, a kada su neki drugi tako odmahivali glavom, onda ih se prijavilo, kao recimo, Luku Modrića za davanje lažnog iskaza, a ove ljude iz HDZ-a sa suđenja HDZ-u i Sanadaru, njih više nitko ne prijavljuje za davanje lažnih iskaza ako kojim slučajem mijenjaju svoj iskaz itd., nama se čini da jednostavno pravosuđe nije tu najpoštenije, čini nam se da sustav ne štiti one koji prijavljuju nepravilnosti, već štoviše, ja bi čak rekao da se vrši pritisak na svjedoke da mijenjaju iskaz, da, ili da se u najmanju ruku ničega ne sjećaju. Hvala.
Još netko želi stanku? Ne. Vidimo se onda u 3,15, u 13,15, oprostite. PREKID SJEDNICE U 13,00 SATI S obzirom na veliki broj prijavljenih 4 kluba, 9 pojedinačnih, što znači da bez ikakvih replika ćemo raditi ovu točku još 2 i po sata. Mi ćemo s ovom točkom danas završiti naš rad, a onda ćemo nastaviti slijedeći tjedan sa slijedećim točkama. Sad ćemo nastaviti raditi na ovoj točci i u ime kluba zastupnika Živog Zida i SNAGA-e sada će govoriti poštovani zastupnik Ivan Vilibor Sinčić, izvolite.
Hvala vam predsjedavajući. Kolegice i kolege, danas imamo Zakon o prijaviteljima nepravilnosti donosno Zakon o zviždačima, kako se on popularno zove. Mogli bismo govoriti o njemu kao o Zakonu o prijaviteljima korupcije i kriminala, to bi bio jedan onaj pravi potpuni naziv, a na taj naziv me je nadahnula gđa. Sonja Vlahek s kojom smo danas odradili Konferenciju u 11 sati. Gđa. Sonja Vlahek ispričala je svoju golgotu, svoju kalvariju, svoju mučnu priču, priču koja je počela kad su se otvorila vrata pakla nakon što je, nakon što je odbila potpisati fakturu Hrvatske pošte prema Fimi medijima koju je od nje tražio svemoćni direktor, Bog i batina u … [[Govornik se ne razumije]] Hrvatskoj pošti, Robert Jukić. Od degradacije, spuštanja sa višeg mjesta na niže, od mobinga, terora, pritisaka, prijetnji, ucjena, pa sve do fizičkog napada na gđu. Sonju Vlahek. Gđa. Sonja Vlahek imala je građanske hrabrosti suprotstaviti se takvom sustavu, boriti se za pravdu i mnogi drugi naši sugrađani, ne samo u Hrvatskoj pošti, nego i u INA-i, nego Imunološkom zavodu, Hrvatskim šumama, posvuda zapravo, znani i neznani, htjeli su vjerovati da je RH pravna država, da se mora uspostaviti vladavina prava, da oni koji se bore protiv kriminala da će biti nagrađeni, a oni koji su počinili kriminal da će biti kažnjeni. Međutim, u pravilu se to ne događa. U pravilu se to ne događa i ovaj Zakon o prijaviteljima nepravilnosti, zapravo je tek formalne naravi. On je tek formalne naravi, on neće dovesti do poboljšanja općeg stanja, a opće stanje u RH je takvo da se šalje jasna poruka da se kriminal isplati. To je jasna poruka i stalno ponavljam već koliko puta s ove govornice, šalje se jasna poruka iz politike, kriminal se isplati. Glavni generator korupcije, nažalost, su hrvatski Vlada i Sabor jel ovdje se donose Zakoni, ovdje se donose i odluke o imenovanju, ne znam, ravnatelja, direktora itd. odnosno Vlada kao netko koga mi delegiramo odnosno vladajuća većina i ako se ovdje dozvoljava kazneno djelo kupovine zastupnika koje je jako teško dokazati, nažalost, to je druga stvar, ali defakto je to kazneno djelo, djelo za koje je g. Sabo pao, osuđen, najpoznatiji slučaj, ako se to dozvoljava ovdje, što se tek može očekivati na drugim razinama. Podsjetimo samo na indeks Transparency International o stanju korupcije u RH, opet smo pali sa 49 bodova na 48, sve smo korumpiraniji, u padajućem smo trendu, a Vlada ne pokazuje nikakve ozbiljne namjere, nego tek formalne namjere da nešto napravi. Njezina borba protiv korupcije je tek deklarativna, ona i ne može biti drugačija jer je i sama nastala na takvim temeljima, nema legitimitet hrvatskih građana, ali neće ni ta Vlada, neće ni ta Vlada dovijeka. Ponavljam opet, ozbiljna borba protiv korupcije se ne može voditi bez zaštite zviždača, hrabrih ljudi koji izlože sebe, živote svojih obitelji jer žele dobro ovome društvu, žele da nam svima bude dobro, a ne samo pojedincima. Oni su isto mogli sagnuti glavu, pognutu glavu sablja ne siječe, narodna izreka, mogli su pognuti glavu, primiti mito ili tko zna sve drugo šta su mogli napraviti i imati dan danas svoje radno mjesto, međutim, oni su izabrali drugi put. Istinski su heroji hrvatskog društva, ja bih ih čak nazvao jedan od ideala građana, idealni građanin. Mi moramo stvoriti atmosferu u kojoj se zviždači osjećaju sigurno. Mi tu atmosferu ne stvaramo, upravo suprotno, ovakvim prijedlogom zakona koji je nedostatan, nedovoljan mi zapravo šaljemo jednu poruku, business as usual. Business as usual. Ne možete očekivati da će država stati iza vas u ozbiljnoj mjeri ako uočite nepravilnosti. U odnosu na naš zakon koji smo predložili prije nekih, sad je već godinu dana, ovo nije niti sjena toga zakona. Kao prvo, naš prijedlog zakona se odnosi na sve zviždače. I ovi koji su do sada, do stupanja ovog zakona na snagu odlučili se suočiti sa korupcijom i kriminalom. Od gđe. Vlahek, od Vesne Balenović, od Srećka Sladoljeva i kažem, opet brojnih znanih i neznanih neka mi netko ne zamjeri, vrijeme mi teče, da se sad ne nabrajam. Mi sve njih, kažemo, hvala vam ljudi, ali, eto, ali kao da niste, evo. Kao da niste. Jedan šamar u lice 20, pa i sad gotovo 30 godina zviždačke inicijative i ja se s time ne mogu pomiriti i apsolutno ne podržavam ovaj zakon. Mi moramo uspostaviti sustav u kojem će se nagrađivati onaj, u kojem će se poticati onaj koji želi izložiti sebe da pomogne cijelom društvu, da vuče cijelo društvo naprijed. To treba biti opredjeljenje na razini ovog Sabora, na razini Vlade. Ozbiljne mjere, pa ako već nema ideja iz Vlade kako to napraviti, ako se već ne slušaju prijedlozi oporbe, nemojmo izmišljati toplu vodu. Uzmimo primjere iz Europe, iz svijeta. Uzmimo rumunjski primjer. Laura Kövesi, iz Agencije DNA. Ako se ne varam Directia Nationala Anticoruptie ili kako li se već čita sa rumunjskog jezika je jedan od primjera koji Europska komisija navodi u svoj izvješću kako se treba boriti protiv korupcije. Ako se sjećam broja, 1500 dužnosnika, političara i gradonačelnika, zastupnika je palo zbog rada DNA u Rumunjskoj. Ne, mi nismo tome niti blizu niti uopće ima volje da se ide tim putem. Što se tiče prozivanja korupcije, ja bih samo podsjetio, da se vratim na moment na Hrvatsku poštu, da g. Ivi Sanaderu, premijeru kojeg evo već nema jedno 10 godina u politici se sudi zbog cijelog niza koruptivnih afera. Spomenuo bih ovu FIMI-mediju koja vuče se preko brojnih firmi iz kojih se izvlačio novac. Spomenuo bih također aferu Hypo gdje imamo presudu za ratno profiterstvo, doduše, još uvijek nepravomoćno. Još uvijek nažalost nepravomoćnu. G. Domagoj Margetić, koji je napisao ovu knjigu, upravo je on zaslužan za otkrivanje afere Hypo, on također u svojoj knjizi piše i o Hrvatskoj pošti. Afera HP-e u ozbiljnoj zemlji bi se u nekoliko godina sanirala, pitalo bi se g. Jukića što je to se tamo događalo, kakve su se to fakture davale prema FIMI Mediji, M-SAN-u, ne znam, Plivi, Sokolu Mariću i svim znanim i neznanim poduzećima s kojima je HP u to vrijeme poslovala. Pitalo bi se g. Božidara Kalmetu, i ako se ne varam, njegovog tadašnjeg tajnika g. Borića, što se to događalo u sektoru infrastrukture za koji ste zaduženi. Možda ga se sada kada mu se sudi za autoceste, upitaju i takva pitanja. Ozbiljna zemlja bi zaštitila zviždače, stala iza njih u potpunoj mjeri i ne bi se događalo na suđenjima da zbog straha, pritisaka se mijenjaju iskazi i sve ostalo. Ove mjere u ovome zakonu ja nisam vidio, ponavljam opet, zakon je nedostatan. Što se tiče konkretno, evo navodim, obrazlažem zašto zakon nije valjan, primjer HP-e što se tiče g. Ježića, je li ga netko pitao za njegovu imovinu? Od kuda mu sve ono što on ima ili nema? Naravno da nije jer u ovoj zemlji ne postoji ozbiljan pristup ispitivanju porijekla imovine. On ne postoji. Ja sam poslao pitanje premijeru da mi objasni koje institucije to rade, pazite gdje me uputio, na POSI. Na Povjerenstvo o odlučivanje o sukobu interesa. Pitam formalno njih, da imam formalne zapise, oni nešto zbrda-zdola, mi provjeravamo po kartici, itd. Također imamo onaj sektor u poreznoj, ali od kad je došlo do smjene vlasti, on je pao na niske grane. U praksi, imovinu u Hrvatskoj na ozbiljan način ne provjerava nitko. I dok god se to ne dogodi, zapravo, borba protiv korupcije je isključivo deklarativna. I zato nas je Rumunjska pretekla. Ako hrvatska Vlada ne zna sama što će, neka ne izmišlja toplu vodu, neka uči od uspješnijih, oni kojima je čak i Europska komisija rekla u svoj izvješću da su uspješniji, a to je recimo, upravo primjer Rumunjske. Premijeru Plenkoviću nažalost, nije bitno stvarno stanje, njemu nisu bitni stvarni indeksi, nezavisni pokazatelji, stručni pokazatelji, čak ni pokazatelji Europske komisije, njemu je samo bitna percepcija. Samo mu je bitna percepcija, da nešto na van izgleda dobro, da se nešto radi, da se nešto kreće, da se evo kao nešto reformira. Zapravo, unutra ostaje sve kako jest, business as usual. I zato je ovaj cijeli zakon nažalost farsa i ja se bojim da neće doći ni do kakvih bitnih promjena, a osobito ne do ozbiljne borbe protiv korupcije i kriminala i zaštite prijavitelja nepravilnosti u RH. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeći Klub zastupnika je onaj HDZ-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Tomislav Sokol, izvolite.
Hvala g. potpredsjedniče, g. državni tajniče, kolege zastupnici, pred nama je konačni prijedlog Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti. Znači, to je izuzetno bitan zakon, ja ću se pokušati koncentrirati na odredbe samog zakona o čemu evo, moj prethodnik baš recimo nije puno govorio, ali dobro, to je njih izbor. Naša, znači ovo je jedna izuzetno bitna tema, tema koja privlači veliku medijsku pozornosti i naravno da se oko nje lome i mnoga politička koplja. Činjenica je da korupcija postoji, činjenica je da je potreba mogućnosti prijavljivanje i zaštita tzv. zviždača izuzetno potrebni. Mi smo i ovdje, nažalost, takvi slučajevi korupcije i kaznenih dijela i sumnje na kazna dijela nisu mimoišli niti politiku niti ovaj Sabor, pa znamo da su neke stranke, poput stranke Živi zid isto tako bivalo optuženo od njihovih bivših članova, za žute koverte neprijavljene donacije itd. i to je ono što sve utječe na percepciju o kojoj je kolega Sinčić govorio. I ot je ono što definitivno nije dobro i to je ono protiv čega se trebamo boriti. Ono što bi međutim, naglasio da su u hrvatskom pravnom sustavu već postoje odredbe koje štite osobe koje prijave korupciju, samo ona postaje parcijalno. Znači to postaje kazneno pravno zaštita, zaštita od otkaza na radu, zaštita od diskriminacije i zviždača nakon prijave, zaštita od zlostavljanja od strane poslodavca, zaštita od prijetnje otkazom, obrnuti teret dokaza u radnim sporovima, anonimnost zviždača itd. Međutim ostalih posebno bi istaknuo članak 14. A Zakon o državnim službenicima gdje je postoji nekoliko odredaba koje upravo reguliraju ovu tematiku. Tako imamo odredbu, da ukoliko se prijavi opravdana sumnja na korupciju, da to ne predstavlja opravdan razlog za prestanak nečije službe, te je zajamčena zaštita anonimnosti, u slučaju prijave težih oblika korupcije. Također su propisane odredbe kojim se sankcionira zlouporaba takvih situacija, tako da tu već odredbe i određeni propisi postoje, samo je naravno pitanje njihove praktičke primjene, bez ulaženje u konkretne slučajeve, svakako to treba naglasiti, tako da naše zakonodavstvo, već na više mjesta regulira te stvari. Kažem, pitanje je praksa, ali tu se treba onda koncentrirati na ono što rade nadležna tijela, a ne na medijske natpise i to koristiti za skupljanje određenih političkih poena. Što se tiče samih zakona, poput Kaznenog zakona, Zakona o trgovini, Zakona o radu, Zakona o državnim službenicima, itd. tu je naravno i Zakon o kazanom postupku, koji sadrži cijeli niz odredbi, koji propisuje zaštitu ugroženog svjedoka, kakav bi upravo mogao biti svjedok, koji prijavljuje kako kazneno djelo, koje predstavlja korupciju. Tako da to svakako na zakonskoj razini onda imao i u tom dijelu. E sada potreba zaštite tzv. zviždača, istaknuta je i na međunarodnom planu, te se prilikom nacrta ovog prijedloga zakona, uzeti su u obzir i međunarodni standardi za zaštitu zviždača posebno preporuke Vijeće Europe iz 2014. a i predložena direktiva koju je spomenuo kolega Podolnjak u svojoj raspravi u ime Kluba Mosta. Što se tiče same direktive, meni je jako drago a mi tu idemo ispred zapravo i EU, pogotovo što je ta direktiva još u relativno ranoj fazi samog redovnog zakonodavnog postupka, mislim da ona još nije ni došla u prvo čitanje Europski parlament, da je tek nedavno zapravo iniciran interinsituicionalni dijalog, tako da je veliko pitanje, kada će nastupiti na snagu, koje će biti njene odredbe itd. Također što se tiče te direktive bih naglasio da ona pokriva samo one slučajeve koje su u području prava primjene EU, znači tu se radi, znači ona propisuje zaštitu zviždača za slučaj povrede prava EU. Naravno prava EU, pokriva jako široko područje, tu spada zaštita, sigurnost, zaštita potrošača, sigurnost hrane, sigurnost proizvoda, pitanje javne nabave, ali postoje područja koje itekako mogu biti predmetom prijave, znači za sumnju na korupciju i kazana dijela a koja nisu obuhvaćena pravom EU, tako da ovaj zakon ide još šire i to mi je svakako drago. Što se tiče samih odredaba zakona, on jasno definira pojam nepravilnosti, pojam prijavitelja nepravilnosti, koji mogu uživati u zaštitu kao prijavitelj. S postojećem zakonodavstvo nije do kraja razvidno tko se smatra prijaviteljem nepravilnosti, odnosno, zviždačem, već se pod tim pojavom smatra osoba koja u dobroj vjeri prijavljuje korupciju, pa stoga nije niti razvidno, kada osoba koja prijavljuje korupciju, postaje zviždač odnosno, prijavitelj nepravilnosti. Isti termin lako se može, tako se može poistovjetiti i s terminom ugroženog svjedoka i krunskog svjedoka i Zakona o kaznenom postupku, odnosno, Zakona o Uredu za suzbijanje korupcije i organiziranog kriminaliteta, dakle, ovdje imamo u jednom posebnom zakonu jasno definirano, što svakako nije loše. Ovim konačnim prijedlogom zakona, proširuje se i opseg nepravilnosti, definiranih, te se sada zaštita ne odnosi samo na slučajeve korupcije, nego uključuje nepravilnosti glede kršenja zakona i drugih propisa te nesavjesno upravljanje javnim dobrim, javnim sredstvima i sredstvima EU, koje predstavljaju ugrožavanje javnog interesa. Znači one nisu taksativno navedeno, već definicija obuhvaća dosta široki krug nepravilnosti, što svakako nije loše da se na taj način proširuje i opseg zaštite samih zviždača, znači kada oni prijavljuju pojedine nezakonite postupke. Dalje, ovim konačnim prijedlogom zakona, prijaviteljima nepravilnosti, omogućava se zaštita ne samo osoba u radnom odnosu prema Zakona o radu, već i zaštita pružanje širem krugu osoba, poput volontere, studenta, osoba koje rade preko ugovora o dijelu, odnosno, koje sudjeluju u djelatnostima kod poslodavca, a također su obuhvaćene i osobe koje su sudjelovale kao kandidati u postupcima zapošljavanja. To je isto tako dobro rješenje, jer i te osobe mogu imati informaciju itekakvog značaja i ukoliko neprijavljuju nepravilnosti, svakako trebaju biti obuhvaćene. Dakle, općenito ovim konačnim prijedlogom zakona, naglašena je zabrana sprečavanja prijavljivanja nepravilnosti, zabrana stavljanja prijavitelja nepravilnosti u nepovoljan položaj, ali s druge strane naglašena i potreba postupanja prijavitelja nepravilnosti u dobroj vjeri te zabrana zlouporabe prijavljivanja nepravilnosti. Znači mislim da je izuzetno bitno da ovakva odredba postoji, da se i prijava nepravilnosti ne bi koristile za osobne obračune, čemu nažalost i u političkoj areni dosta često možemo svjedočiti. Osobno također smatram da se to ne treba prenormirati, mislim da ova odredba zakona nije loša, praksa, naravno, ostaje na praski, da definira, koji bi to sve slučajevi konkretno trebali biti. Naravno ako se ispostavi da u praksi postoje problemi, da ne postoji jedinstvena primjena zakona, zbog neusklađenosti sudske praske, uvijek se mogu naravno i odredbe izmijeniti, dodatno precizirati itd. Ali, kažem ja osobno nisam nikada za reformiranje, mi smo tome često skloni, pa treba i ovdje dati priliku, ovakvom zakonu koji je ovko to regulirao da zaživi. Znači, ovim konačnim prijedlogom zakona, predviđeno je pravo na zaštitu prijavitelja nepravilnosti, koji uključuje zaštitu sukladno postupcima, koji su također predviđeni ovim zakonom. Posebno je naglašeni da prijavitelji nepravilnosti imaju pravo na sudsku zaštitu na naknadu štete, zaštitu njihovog identiteta i povjerljivosti, a zaštita je proširena i na osobe s kojima su prijavitelji nepravilnosti povezani. Naglašena je potreba pružanja pomoći prijaviteljima nepravilnosti od strane suda ili drugog tijela koje vodi postupak kako zbog neznanja prijavitelj ne bi bio uskraćen za pojedina svoja prava. Ono što je posebno bitno, znači postoje, što se već spominjalo, postoje 3 vrste prijavljivanja, znači postoji unutarnje, vanjsko te javno razotkrivanje. E sad oko unutarnjeg prijavljivanja je dosta već rečeno. Znači ono se tiče prijave znači unutar zapravo samog poslodavca, spominjalo se pitanje definiranja povjerljive osobe itd.. Što se toga tiče jest da je zapravo zakonom povjerljiva osoba zapravo dosta široko definirano, odnosno nije propisano ni da treba biti zaposlenik, ali ja upućujem na prvu točku članka koji je to regulirao i koji navodi da poslodavac mora osigurati mogućnost za unutarnje prijavljivanje. E sad, ja mislim da se i kroz svrhovito, odnosno teleološko tumačenje zakona može zaključiti da ako bi poslodavac imenovao samog sebe što su ovdje spominjali neki kao mogućnost da samim time se može reći da i ta odredba nije ispoštovana odnosno da on na taj način nije osigurao de facto mogućnost prijavljivanja. Tako da mislim da se i kroz tumačenje postojećih odredaba ta definicija povjerljive osobe može suziti kroz tumačenje i kroz praksu, ali kažem naravno vidjeti ćemo kako će biti definiran amandman HNS-a, može li se to možda definirati i samim zakonom preciznije. Također spominjane su neke situacije vezane šta ako bude loša atmosfera pa se nitko ne bi htio javiti zbog onih 20% koje mogu predložiti itd.. Sada mislim da ako je situacija takva i ako je atmosfera tako loša unutar tog poslodavca da se svi boje prijaviti, da se svi boje sudjelovati uopće u tom procesu i da se nitko ne usudi ništa onda teško da taj model u tom poslodavcu unutarnjeg prijavljivanja uopće može funkcionirati. Ali baš zbog toga postoji vanjsko prijavljivanje koje upravo je predviđeno za situacije kada uspješno unutarnje prijavljivanje nije moguće. I zato mislim da je dobro da imamo tih više mehanizama to je u skladu i sa preporukama Vijeća Europe i što svakako nije loše. Također se spominjalo pitanje definicije poslodavca kao firme, odnosno poslodavca sa više od 50 zaposlenih ako nije riječ o javnoj, zapravo javnom sektoru. E sada što se toga tiče, ja sam sklon podržati ovu odredbu, između ostalog tako je i u nacrtu direktive, znači u nacrtu direktive imate da se unutarnje prijavljivanje odnosi na poslodavca koji zapošljava više od 50 ljudi ili ako ima, ako se bavi nekim specifičnim sektorima ili ima godišnji promet više od 10 milijuna eura. Mislim da u praksi u Hrvatskoj takve situacije teško da će omogućavati poslodavce koji zapošljavaju manje od 50 radnika pa mislim da je i ova odredba zakona će zapravo pokrivati one slučajeve iz direktive. I također mislim da s obzirom da često govorimo o velikom opterećenju administrativnom i svih mogućih vrsta regulatornom na poslodavce u Hrvatskoj da ih ne treba stvarno poslodavce koji zapošljavaju 21, 22 radnika još dodatno opterećivati sa cijelom ovom formalnom procedurom i imenovanjem. Kažem za takve slučajeve postoje drugi kanali prijavljivanja koji su tu zapravo da rješavaju probleme i da zaštite same prijavitelje nepravilnosti. Vezano uz postupak vanjskog prijavljivanja nepravilnosti brojni međunarodni dokumenti i preporuke predviđa osnivanje nadležnog tijela zaduženog za zaštitu zviždača. Ovim konačnim prijedlogom zakona propisano je da se u Hrvatskoj radi o pučkom pravobranitelju. Znači mislim da je ta odredba dobra, mislim da pučki pravobranitelj to može kvalitetno obavljati i da ima resurse za to. Naravno kada zakon zaživi u praksi za što uvijek treba nekoliko mjeseci treba vidjeti kolika, jesu li potrebna dodatna sredstva, dodatna zapošljavanja itd.. Mislim da ne treba prejudicirati da pučki pravobranitelj u ovom sadašnjem obliku sa sadašnjim brojem zaposlenih i sa sadašnjom strukturom to neće moći obavljati nego treba doista vidjeti kako će zakon zaživjeti u praksi. Znači zakon dalje predviđa situacije u kojima prijavitelj nepravilnosti može razotkriti i informacije prema javnosti. Njima je dalje predviđena sudska zaštita prijavitelja nepravilnosti u subjektivnom roku od 3 godine od dana kada je prijavitelj saznao za štetnu radnju odnosno objektivnom roku od 5 godina od dana kada je štetna radnja prema prijavitelju poduzeta. I ono što bih posebno naglasio da je za prijavitelje nepravilnosti predloženo oslobađanje od troškova plaćanja sudskim pristojbi. Evo znači to je samo još jedan primjer odredbe koji itekako pomaže i ide u korist prijaviteljima tako da se ne mogu složiti sa onim što su govorili neki prijašnji predstavnici klubova da ovaj zakon ne donosi ništa za prijavitelje, dapače mislim da donosi dosta toga. Također je bitno da je propisana hitnost postupka sudske zaštite uz odgovarajuću primjenu odredbi Zakona o parničnom postupku koje se odnose na radne sporove osim ako zakonom nije nešto posebno propisano. Znači mi znamo da radni sporovi imaju prioritet i ja vjerujem da će tako u praksi funkcionirati i pitanje prijavitelja nepravilnosti što je znamo u našem pravnom sustavu, pravosudnom sustavu mada se ti rokovi smanjuju i mada je zaostataka sve manje ali ipak ti vremenski periodi i dalje nisu zanemarivi pogotovo u određenim vrstama postupaka tako da je ova odredba o hitnosti svakako nešto što je bitno za prijavitelje i koje im daje jednu dodatnu zaštitu, zaštitu njihovih prava u jednom sudskom postupku. Znači u želji da ovaj zakon ne bude samo deklaratoran, on sadrži postupovne odredbe koje predviđa podnošenje više različitih tipova tužbi a sve u cilju zaštite prijavitelja nepravilnosti te je predviđena mogućnost hitnog određivanja privremenih mjera kako bi se spriječila nenadoknadiva šteta prema prijaviteljima nepravilnosti. Ovo je isto tako jedna izuzetno bitna odredba jer u samim postupcima može doći ako se ne djeluje na vrijeme a dok se čeka konačna, odnosno pravomoćna sudska odluka može nastati šteta za sve prijavitelje i zato je ova mogućnost izričito predviđena zakonom što mislim da je dobro i da je još jedan dokaz kako se išlo zapravo u korist prijavitelja nepravilnosti. Što se tiče ukratko znači, mi u klubu HDZ-a smatramo da je ovaj konačni prijedlog zakona dobar, da je kvalitetan, mislim da unapređuje zaštitu prijavitelja nepravilnosti. Mislimo da on objedinjuje sustavno na jedno mjesto sva njihova prava koja imaju i to je svakako jedan korak naprijed. Što se tiče alternativnih prijedloga u njih stvarno ne bih ulazio ali bih napomenuo da mi u Ustavu imamo članak 90. koji zabranjuje retroaktivnost osim u izričito predviđenim slučajevima a to je posebno tako u slučajevima koje se tiču Kaznenog prava zato što su tu u pitanju temeljna prava okrivljenika itd.. Tako da možda zvuči dobro da bi se sadašnjim zakonom mogle regulirati neke stvari koje su se dogodile prije 20 godina ali u praksi mislim da takva odredba zakona, takav zakon ne bi prošao, mislim da ako ništa drugo ne bi prošo test ustavnosti, tako da mislim da ne treba ljude zavaravati nekim stvarima koje pravo jednostavno nisu moguće, nego treba podržati ovaj konačni prijedlog zakona, vidjeti mogu li se neke stvari eventualno još precizirati mada mislim da je i ovakav, da je zakon i ovakav dobar i iz tog razloga Klub HDZ-a će podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala lijepo, imamo jednu povredu Poslovnika dignutu, poštovani zastupnik Bunjac. U čemu je povrijeđen Poslovnik?
Hvala lijepo, povrijeđen je Članak 238. naime zastupnik Sokol uporno priča o nekakvim tvrdnjama da su u Živom zidu postojale neke koverte itd., ja bi samo htio pitati da li je tu informaciju dobio od Franje Varge ili od Blaža Curića? Hvala lijepa.
Naravno da to nije povreda Poslovnika i da ste zlorabili ovaj instituciju povrede Poslovnika i ja vam izričem opomenu radi toga. Slijedeći Klub zastupnika je onaj SDP-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Peđa Grbin, izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine podpredsjedniče, uvaženi gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Na prvi pogled kada razgovaramo o nečemu kao što je Zakon o zaštiti prijavitelja nepravilnosti dakle Zakon o zaštiti zviždača normalno bi bilo da ga svi podržimo i naravno da mi u Klubu zastupnika SDP-a podržavamo donošenje ovakvog zakona. Ali to što podržavamo donošenje pravnog akta kojim će se na jednom mjestu urediti čitava materija zaštite prijavitelja nepravilnosti dakle zviždača ne znači da je ta zaštita u konkretnom slučaju osigurana. Naime, ako pogledate norme tog zakona i usporedite ih u jednom velikom dijelu sa stvarnošću shvatit ćete da je ovaj zakon u stvari mrtvo slovo na papiru, da je ovaj zakon još jedna želja vladajućih da pokažu da nešto rade, a da u stvarnosti ne naprave ništa. Dopustite mi da obrazložim. Kao što je moj uvaženi prethodnik rekao, točno je ovaj zakon definira tri načina na koji ćemo se sukobiti, suočiti, boriti protiv nepravilnosti. Tri načina na koji će osobe koje su se suočile s određenim nepravilnostima, sa malverzacijama ili tako dalje moći obratiti trećima kako bi se te nepravilnosti razotkrile. I krenimo od onog u medijima i javnosti najzanimljivijeg, a to je razotkrivanje. Realno gledano kada govorimo o razotkrivanju ovaj zakon ne donosi bog zna što novo, ako netko smatra da je počinjeno nekakvo djelo kazneno djelo ili tako dalje, sjetite se primjerice slučaja gospođe Lepej i do sada ga je mogao prijaviti, da vam možda u određenim situacijama ovaj zakon olakšava onima koji razotkrivaju njihov pravni položaj, ali i do sada je to bilo tako. I do sada se u postupcima sudskima prije svega moglo dokazivati da javni interes u konkretnom slučaju prevladava onaj privatni, parcijalni da neka informacija ostane tajnom. Ovaj zakon to olakšava, ali objektivno po pitanju razotkrivanja kao možda i najvažnijeg medijski i javnosti najinteresantnijeg dijela djelovanja zviždača nije donio puno. Što znači da nam ostaju druga dva elementa ovog zakona, a to je vanjsko i unutarnje razotkrivanje. E pa sad krenimo na vanjsko razotkrivanje odnosno prijavu vanjskom tijelu. To tijelo je institucija Ured pučkog pravobranitelja sada pučke pravobraniteljice, naravno ja spadam u one koji misle da je taj ured pravo mjesto za prijavljivanje nepravilnosti, mislim da je taj ured u svojem dugogodišnjem radu pod raznim čelnicima dokazao da može u RH se boriti i meritorno ukazivati na nepravilnosti u različitim sektorima društva, od zatvorskog sustava, od postupanja policije prema migrantima itd., pa mislim da isto to može činiti i u slučaju kada se radi o prijaviteljima nepravilnosti. Međutim, međutim ako želimo da taj sustav radi, ako želimo da taj sustav djeluje onda kao i u svim drugim sferama života za to treba osigurati materijalna sredstva. Floskula je kolegice i kolege, unatoč onome što predsjednik Vlade danas govori da su uložili ogroman napor u borbi protiv floskula, floskula je da za to sredstva nisu potreba i floskula je da nemate, da nemate papir, dokument na temelju kojeg se može utvrditi kolika sredstva i za što su potrebna. Uvažena gospođa pučka pravobraniteljica nama je zastupnicima članovima Odbora za Ustav, poslovnik i politički sustav Hrvatskog sabora dostavila dokument iz kojeg je jasno vidljivo za što su joj i kolika sredstva potrebna. Dobio sam ga ja, dobile su ga i druge kolege koje sjede u Odboru za Ustav. Iz tog dokumenta je potpuno jasno da sa 200.000 kuna namijenjenih isključivo za informiranje javnosti u 2019., 2020. i 2021. ne možete napraviti ništa osim možda štampati letak. Poštovane kolegice i kolege, zar doista mislite da borbu protiv korupcije trebamo svesti na letak, ja mislim da ne, ja mislim da je to klasičan primjer bacanja prašine u oči, klasičan primjer u kojem se trudite prikazati da nešto radite, a u stvarnosti činite sve suprotno od toga. Bez sredstava za provedbu zakona, zakon ostaje mrtvo slovo na papiru. I u goroj smo situaciji nego da zakon nemamo jer ljudima koji bi se trebali osloniti na primjeru ovog zakona dajemo lažnu nadu. Poštovane kolegice i kolege ako ćemo donijeti ovaj zakon onda osigurajmo novac za njegovu provedbu, kratko i jasno. Iz činjenice da to nismo učinili proizlazi da vanjska prijava nepravilnosti kao institut koji se uvodi ovim Zakonom, pada u vodu. Što nam ostaje? Ostaje nam unutarnje prijavljivanje nepravilnosti. Čisto da bude jasno unutarnje prijavljivanje nepravilnosti ima nekoliko aspekata. Za mene je možda čak najmanje važan onaj aspekt koji se odnosi na povjerljivu osobu jer ispravno su neki prije mene govorili o tome da je upitno koliko će ljudi moći imati povjerenja u tu osobu, upitno je u nekim poslodavcima da li će se itko htjeti prihvatiti tog posla. Međutim, pitanje povjerljive osobe nije jedino pitanje zaštite koje se za zviždača definira ovim Zakonom. Za mene osobno, a vjerujem i za mnoge koji će se odvažiti da prijave nepravilnosti, puno je važnije slijedeće, a to je obveza poslodavca da zaštiti prijavitelja nepravilnosti. Obveza poslodavca da zaštiti prijavitelja nepravilnosti je pravni temelj za sudsku zaštitu koju će bilo koji prijavitelj nepravilnosti poduzeti protiv bilo kojeg poslodavca koji ga zbog toga što se drznuo otkriti da ovaj krši Zakon, maltretira, zlostavlja i čini bilo što drugo. Ovo je pravni temelj, da bi se taj pravni temelj mogao primijeniti, potrebno je pročitati odredbu ovoga Zakona i vidjeti što je po ovome Zakonu poslodavac. A po ovom Zakonu je poslodavac samo ona fizička ili pravna osoba koja zapošljava preko 50 radnika. E sad, da li znate koliko je u RH u ovom trenutku, ispričavam se, ne u ovom trenutku, podaci su za kolovoz 2018.-te, koliko je u kolovozu 2018.-te godine bilo aktivnih pravnih odnosno aktivnih poslovnih subjekata? Po podacima koje sam uspio naći, 158 000, puno više ih je neaktivnih, al 158 000 aktivnih poslovnih subjekata. A da li znate koliko od tih aktivnih poslovnih subjekata u RH zapošljava više od 50 radnika? 2,3%. 97,7% poslovnih subjekata u RH neće imati obvezu primjenjivati ovaj Zakon po definiciji koju ste vi dali, poštovani vladajući, 97,7%. Vanjskom uredu koji bi trebao služiti za prijavljivanje nepravilnosti za ovih 97,7% niste osigurali sredstva. U 97,7% poslovnih subjekata u RH zaposleni neće imati pravo na zaštitu ako prijavljuju nepravilnosti po ovom Zakonu. Što je to? Mrtvo slovo na papiru. Ali ide to i korak dalje. Ja bih čak mogao prihvatiti argumente da bi to bilo preveliko opterećenje, ali onda poštovane kolegice i kolege definirajte ono što poslodavac koji ima preko 50 zaposlenih mora napraviti i definirajte ono što mora napraviti svaki poslodavac, vi to niste učinili. Ali idemo i korak dalje, pazite sad jedan apsurd zbog kojeg sam i podnio Amandman na ovaj Zakon. Poslodavac po ovom Zakonu mora direktno zapošljavati 50 zaposlenih, ovaj Zakon ne uzima u obzir realnost koja je itekako prisutna u praksi, a definirana je i našim Zakonima, konkretno, Zakonom o trgovačkim društvima, da mnogi poslodavci u osnovi predstavljaju povezana trgovačka društva, gdje čak se može dogoditi da pojedino društvo u sustavu koncerna, pa čak niti jedno društvo u sustavu koncerna, nema 50 zaposlenih i onda koncern koji možda zapošljava nekoliko stotina ljudi, uopće nema obvezu primjenjivati odredbe ovoga Zakona koje se odnose na poslodavca. Ali pazite još veći apsurd. U Amandmanu sam kao primjer naveo jedan konkretan poslovni subjekt, naravno, ne prejudicirajući time da u tom poslovnom subjektu postoje nepravilnosti. Ali naveo sam ga zato što je eklatantan primjer loše napisanog Zakona u konkretnom slučaju. Adris grupa d.d. koja je krovno trgovačko društvo za Adris koncern, zapošljava 27 radnika iako čitav koncern ima 5398 zaposlenih. Adris grupa d.d. sa 27 zaposlenih po onome kako je ovaj Zakon napisan, nema obvezu provođenja Zakona. Sad ću vas pitati slijedeće, što mislite da li više saznanja o potencijalnim nepravilnostima ima sobarica ili sobar koji radi, primjerice, u Maistri, kao sastavnici Adris grupe ili možda više saznanja ima osoba koja radi u upravi društva i koja dolazi u svakodnevno u doticaj sa financijskim dokumentima na razini cijelog društva? Pa tko će prije moći prijaviti neku nepravilnost? Pa kome treba veća zaštita? Naravno, onome tko dolazi u doticaj sa puno većim skupom podataka, ne prejudiciram, naravno, da sobarica ili sobar ne bi mogli doći u takvu situaciju, ali je životno da se prijavitelji nepravilnosti nalaze u krugu onih ljudi koji uglavnom stupaju u doticaj sa financijskim dokumentima jednog poslodavca jer se u financijskim dokumentima uglavnom kriju tragovi pranja novca, malverzacija, izvlačenje novca, koje čega drugoga, a mi ih ne štitimo. Još jedan primjer, Uljanik. Uljanik d.d. kao krovno društvo Uljanik grupe također nema preko 50 zaposlenik i onaj tko iz Uljanik d.d. objavi informacije, po ovom Zakonu ne bi dobio zaštitu. Poštovane kolegice i kolege, klub zastupnika SDP-a apsolutno podržava intenciju donošenja ovog Zakona. Klub zastupnika SDP-a smatra da je ovo nužno učiniti, ali isto tako ne možemo prihvatiti polurješenja kojima se ne predviđa zaštita za zaposlene u 97,7% poslovnih subjekata u RH. Dok ne ispravite ove nedostatke na koje smo ukazali, mi ovaj Zakon ne možemo podržati. Hvala.
Hvala lijepo. Sada će u ime predlagatelja govoriti poštovani državni tajnik Salapić.
Hvala lijepo potpredsjedniče, uvaženi zastupniče Grbin. Javio sam se ispred Ministarstva pravosuđa, zbog dvije stvari. Prvo ne možemo prihvatiti činjenicu, da ovako ozbiljnu temu nazivamo mrtvim slovom na papiru, i evo, prvi puta da zakonodavac, na ovakav način, regulira ova izuzetno važno pitanje i osjetljivo pitanje za hrvatsku javnost. Drugo, krivo ste rekli da 97,7% obuhvaća sva ova poduzeća, dakle, 97,7% obuhvaća i mikro i mala i srednja pa time i velika. Sa time da se unutarnja linija zaštite odnosi na srednja i velika poduzeća, a vanjska na mikro i mala, tako da svi imaju pravo na zaštitu samo se odnosi na koji načini to tumačite. Krivo ste pročitali to, dakle, 97,7% poduzeća da, a to se odnosi na mikro, mala, srednja pa time i velika. Isto tako, govoriti da smo predloženim zakonom, omogućili bilo koga da koristi mogućnosti ovog zakona također nije točno. Dakle i amandman koji ste vi predali, još ćemo pojasniti kada dođe vrijeme za pojašnjavanje amandmana, jer sumnjam da ste imali krivu namjeru. Možda bi bilo dobro da smo to kvalitetnije raspravljali, jer nisam siguran da vi ne poznajete materiju kao odvjetnik. Bilo bi suludo da predlagatelj zakona, 97,7% mogućih aktera dakle, adresata ovog zakona, onemogućava u korištenju ovog zakona. Tako da to smatramo neozbiljnim. Zato sam se morao javiti. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo. Vi ste se javili za povredu poslovnika ili repliku? Dobro onda ste krivo digli, onda po redu. Prvo poštovani zastupnik Peđa Grbin.
Zahvaljujem poštovani g. potpredsjedniče. Poštovani g. državni tajniče, ovim zakonom je definirano unutarnje i vanjsko prijavljivanje nepravilnosti. Kada definirati unutarnje prijavljivanje nepravilnosti, tamo ste naveli odredbu, članak, koji se zove obveza poslodavca. U obvezama poslodavca, naveli ste samo ono što se člankom, na temelju članaka 3. točke 4. primjenjuje na poslodavca u smislu ovog zakona, ne na svakog poslodavca. Mi za svaki akt kojeg donosimo, definiramo pojmove u smislu tog zakona. U smislu ovog zakona, poslodavac je samo ona fizička ili pravna osoba koja zapošljava više od 50 ljudi. za njih vrijede pravila propisane ovim zakonom, za 97,7% poslovnih subjekata u HR, poslovnih subjekata, dakle, poslodavaca pravila i obveze koje proizlaze iz ovog zakona ne vrijede, ne primjenjuju se jer oni nisu poslodavci u smislu tog zakona. Vi kažete, osigurali ste vanjsko prijavljivanje nepravilnosti, jeste, ali niste novac za njegovu povredu. Hvala. Ispričavam se … [[Govornik se ne razumije.]]
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Ponavljam, uvaženi zastupniče Grbin, unutarnje prijavljivanje se odnosi na poduzeća od 50 zaposlenih pa nadalje, a vanjsko preko odredbe ovog zakona, … [[Govornik se ne razumije.]] Ureda pučke pravobraniteljice se odnosi na sve ostale. Isto tako, 200 tisuća kuna ponavljan je za javnu promidžbu, svijesti javnosti, oko namjere intencija ovog zakona. A isto tako već kada ste spomenuli, mi smo predložili pučkoj pravobraniteljici da se pokuša sa 45 osoba visoko zaposlenih, preraspodijeliti svoj posao. A ovo vam je projekcija ukupnih sredstava pučke pravobraniteljice, od 2006. g. od 6 milijuna i 900 do 2017. imamo 11,5 milijuna kuna u proračunu pučke pravobraniteljice. Sada mi napamet zapošljavamo nove ljude, ne znajući opseg ovoga zakona, bilo bi zadiranje u džepova svih građana RH. Ako se pokaže potreba za nova zapošljavanja i nova sredstva, mi ćemo ih dati. Mislim da ova tablica sve govori. Hvala lijepo.
Hvala. Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Željka Jovanovića.
Hvala lijepo. Uvaženi državni tajniče, ovdje se na neki način lome koplja oko apsolutne podrške u ovom zakonu, na stvari koje vi objašnjavate da je takva i u europskoj direktivi. Dakle, poslodavac i brojka od 50. Međutim, europska direktiva sigurno ne bi imala ništa protiv, ako mi poboljšamo te uvijete, tako da taj broj smanjimo na 20, možda bi bila ljuta da stavimo broju od 100. Prema tome, ne vidim zašto još jedanput ne biste razmotrili ovu primjedbu koja dolazi sa više strana i na taj način osigurali da ovaj zakon dobije apsolutni konsenzus u stvaranju preduvjeta, da veći broj građana u dobroj vjeri prijavljuje korupciju. Jer ja ću podsjetiti, ne možemo se uspoređivati sa EU po ovome, zato što u Hrvatskoj, samo 4% građana je voljno prijaviti korupciju, što je daleko ispod prosjeka EU.
Odgovor poštovanog državnog tajnika.
Hvala potpredsjedniče, uvaženi zastupniče Jovanović, europska direktiva je trenutno u raspravi i procesu donošenja. I koliko sam obavješten, razmišlja se o tome da ta donja granica poslodavca bude 250 zaposlenih, Hrvatska predviđa 50. Isto tako kada već sve otvaramo teme, mi smo prije od europske direktive koje će stupiti na snagu, 2021. g. išli sa ovako važnim zakonom. Dakle, Europa razmišlja o 250 a mi ovdje govorimo o 50. Mislim da je put i namjera ovog zakona sasvim ispravna. Hvala lijepo.
I zadnja replika je poštovanog zastupnika Tomislav Sokola.
Hvala lijepo g. potpredsjedniče. Pa ja kažem, htio sam se svakako referirati na europsku direktivu, jer jasnije intencija, zašto je ona postala limit 50, odnosno 10 milijuna eura. Baš zato što će upravo oni, opasna situacija korupcije se događati u poslodavcima, koji zapošljavaju više od 50 ljudi, koji su veliki, koji imaju sredstva, koji imaju resurse. Teško da će neki mali mikro poduzetnik, biti u situaciji, mislim može se dogoditi, ali male su šanse, da ugrozi, da zapravo predstavlja takvu opasnost za javni interes, da treba prijavljivati itd. Međutim, jedna stvar, čisto pravno tehnički, da postoje neke odredbe, koje se tiču poslodavca, a koje nisu, a koje se ne tiču samo unutarnjeg prijavljivanja. I u tom smislu, kada definirate poslodavca odmah na početku, onda se može tumačiti da se niti te odredbe ne odnose na poslodavce, ove ispod 50 ljudi. Pa možda bi tu čisto malo pravno tehnički trebalo vidjeti da se to precizira. Samo to.
Sada ćemo preći na sljedeći Klub zastupnika, a to je onaj HSS-a u ime kojeg će govoriti poštovani zastupnik Željko Lenart.
Poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Nakon 27 godina privatizacije, pljačke ove države, prisvajanja onoga što nije od ljudi koji su prisvojili, mi konačno donosimo Zakon o zaštiti prijavitelja nepravilnosti ili tzv. zviždača. Tko su ljudi koji prijavljuju nepravilnosti? Pošteni ljudi koji ukazuju na pljačku hrvatskog naroda, bogaćenje na temelju utjecaja političkih funkcija, potkradanje proračunskih sredstva RH, rasprodane nacionalne imovine, materijalne koristi utjecajnih pojedinaca. Svakodnevno smo svjedoci rasprodaje imovine RH, pa i danas, nakon 27 godina samostalnosti države Hrvatske. Mnogo je radnih mjesta nestalo zbog ovakve rabote pa kad se sjetimo samo INA-e, Telekoma, Željezare Sisak, poljoprivrednih kombinata, prerađivačke industrije, Rafinerije Sisak, i da ne nabrajam svega onog što je rađeno 90-ih, kolike su zdrave tvrtke uništene, raspačane i koliko smo izgubili zbog toga. Zadnja sumnjiva stvar koje se dešavala u Hrvatskoj je Agrokor. Zakon Lex Agrokor koji je napravljen samo za Agrokor i vidimo da se ne može primijeniti na brodogradilišta, Borg grupu i savjetnici koji su preko pola milijarde kuna izvukli iz Agrokora, a očito je zbog odlaska bivše ministrice gđe. Dalić i onoga što je g. Plenković govorio, da HDZ stoji iza svega. Nabava aviona F-16 koja je možda mogu reći tako, na sreću i propala, možda možemo zahvaliti SAD-u što je spriječio ovu nabavu aviona jer SAD su procijenile da ti avioni vrijede 135 milijuna dolara, a mi smo ih trebali platiti preko 500 milijuna dolara. Da li je i tu bilo kojekakve namjere, ja ne mogu to dokazati, nažalost, za ovakve iznose i za ovakve transakcije sigurno neće postojati zviždači jer ne da bi oni ostali bez posla, da bi bili poniženu u ovom društvo, vjerojatno bi ostali i bez glave da su se uhvatili prijave prijaviti nepravilnosti na ovakvim stvarima. I sad kad gledate, oni koji su nekada gledali Zvjezdane staze, u tim Zvjezdanim stazama je postojao jedan narod koji se zvao Borg, koji su imali kolektivnu svijest, pa meni to polako asocira i na ovo što se danas dešava u RH. Evo, nedavno čitam, jutros zapravo, u novinama plan našega premijera o novom Izbornom zakonu, o bonus mandatima koje bi trebali dobiti oni koji imaju pobjedu i stvaranju apsolutne vlasti. Izgleda se u Hrvatskoj stvara novi Borg narod, da će pripadnik tog naroda moć bit jedino onaj koji ima iskaznicu HDZ-a, a svi mi ostali ćemo vjerojatno morati spakirati kofere i otići živjeti negdje drugdje gdje žive normalni narodi. Hrvatsko nezaustavljivo pada na ljestvici borbe protiv korupcije. Postavlja se pitanje može li gore. Da, prema ovome što smo sada vidjeli i govorili, može. Prema indeksu percepcije korupcije Transparency Internationala za 2018. g. RH je sa 51 bod pala na 48. Dakle, tonemo u još dublju korupciju nego što je ona bila do sada. Možda ni danas ne bi bilo ovog zakona da nije došla preporuka Vijeća Europe. Hrvatska je 2005. godine ratificirala i Konvenciju UN-a protiv korupcije, ali se iza toga nije ništa desilo po tom pitanju, sve je funkcioniralo prema zamisli onih koji još uvijek nisu željeli da postoji ovakav jedan zakon. No, ako su sudovi, točnije suci, rak rana onog pravosuđa, koji to zakon, pa bio i najbolji na svijetu može bilo koga ohrabriti da bude zviždač? Ja vas to pitam u Hrvatskoj, tko će danas biti hrabar da bude zviždač? Predlagatelj zakona tvrdi da će zviždači ovim zakonom biti ohrabreni prijavljivati korupciju, nezakonitosti i druge nepravilnosti u društvu. Ja nisam siguran jer kakva se situacija politička u RH, kako se funkcionira i što narod vidi, a nemojte misliti da ne vidi, mislim da nitko ne želi biti kao neki zviždači koji su nažalost, kojima se srušilo nebo na glavu. Da se sjetimo gđe. Zrinke Paladino koja je spomenula terasu na Cvjetnom trgu i gradnji nebodera uz Maksimirski park, kako je završila. Gđe. Vesne Balenović koja je bila zviždač u INA-i, kako je i ona prošla u svom životu, a evo, vrijeme je pokazalo kako je i INA završila, da više neće biti hrvatska, već dugo ni nije. Onome koji krade i vara, laže i zakida državu, ništa se ne dešava, a zviždaču se sruši sve na glavu i jednostavno bude ostavljen sam sebi. Funkcioniranjem ovakvog sudstva nitko ne vjeruje da će jednostavno biti zaštićen za ono što je ukazao, a ukazao je u najboljoj namjeri da zaštiti imovinu RH i hrvatskog naroda. Lako za društvo reći će netko ali tu su sudovi dok mi ne riješimo proces sudova, dok ne riješimo vjeru u sudstvo, dok ne riješimo vjeru u ovaj državni aparat, u sustav koji je propao naravno da nitko neće više imati hrabrosti biti zviždač. Ali ipak nadam se da će i u budućim vremenima biti hrabrih ljudi koji će prijavljivati nepravilnosti, pljačku radnika, seljaka, cijelog hrvatskog naroda ali se i nadam da će te prijave jednom uroditi plodom. Mi smo danas svjedoci velikih, pod navodnicima, sudskih procesa koji se dešavaju u Hrvatskoj, gospodina Sanadera, Nadana Vidoševića i još nekih koji se sude već toliko dugo da nitko ne vjeruje da će uopće biti donesene presude za takve slučajeve. I zbog toga ljudi odlaze iz Hrvatske, zbog toga mladi napuštaju državu i oni već sada su zaključili da ne žele biti dijelovi ovoga naroda Borg, već da žele misliti svojom glavom pa makar to i u tuđoj državi. Krive vrijednosti su kod nas važne, no međutim onaj tko zviždi tko prijavljuje, njega se doživljava kao cinkera, a onoga tko laže i krade kao netkoga tko je moćan. Danas nemam vic, ali imam poslovicu a ta poslovica kaže „Tko laže taj i krade, tko krade taj i ima“ a tko ima tog nažalost poštuju u Hrvatskoj. Hvala lijepo.
Sad prelazimo na pojedinačnu raspravu i prvi se javio poštovani zastupnik Branimir Bunjac, izvolite.
Hvala lijepa podpredsjedniče sabora, uvažene kolegice i kolege, poštovani predstavnici ministarstva, prije nešto malo manje od godine dana Živi zid je donio u ovaj visoki dom svoj prijedlog zakona o zviždačima koji je u cijelosti odbačen pod evo izgovorom da vladajuća većina odnosno HDZ i partneri rade svoj zakon istoga imena i on je danas upravo ovdje na usvajanju. Međutim, kao što se je moglo očekivati između ta dva prijedloga zakona nalaze se velike razlike, usudio bi se reći jedan duboki ponor koji nažalost ide na štetu prije svega samih zviždača. Naime, kako se pokazalo predstavnici ministarstva pisali su zakon o nečemu o čemu u biti ne znaju puno što se vidi po tome da oni uopće nisu konzultirali zviždače. Znači oni su konzultirali najdalje dokle su stigli pravobraniteljicu, pučku pravobraniteljicu a same zviždače nisu konzultirali. Možda da su to učinili da su saslušali njihove priče, pa čak i prijedloge, savjete možda je ovaj zakon mogao biti puno kvalitetniji, al eto to je propušteno. Također, u ovome prijedlogu zakona ima jedan veliki minus a taj je da za sve one koji su prijavljivali nepravilnosti do danas, odnosno do 1. srpnja ove godine kad će zakon stupit u primjenu ne postoji nikakvo obeštećenje, nema nikakve rehabilitacije. Zakonodavac se izvlači na to da se ne mogu zakoni primjenjivati retroaktivno što nije istina, jer da se ne mogu retroaktivno primjenjivati zakoni onda politički zatvorenici u bivšoj državi nikada ne bi dobili nikakvo obeštećenje jer svi su oni osuđeni zakonito, ali nepravedno i potrebno je nepravde eto ponekad ispravljati čak i kad su stare po nekoliko desetljeća. Na koncu konca da nema retroaktivnosti ne bi mogli ni Hrvatski branitelji ostvarivati svoja prava s obzirom na to da je prije 10-tak ili ne znam kolko godina rečeno da se status Hrvatskih branitelja ne može više stjecati, a evo sad se po novom ipak može stjecati i mogu se ostvariti prava. Zviždači ili prijavitelji nepravilnosti isto su tako branili Hrvatsku državu kao svojedobno politički disidenti ili Hrvatski branitelji. Oni su stvarali ovo društvo, oni su gradili demokraciju i branili institucije ponajviše oni i oni su trpili strahoviti progon, ljudski progon, fizički i verbalni, sudski, materijalni i svaki drugi i mi ih sada odbacujemo skrivajući se iza nekakve pravne doskočice, a sve samo zato u stvari da dodatno se zastraše prijavitelji nepravilnosti, da se kupi vrijeme, da se ovaj zakon odradi kao puka forma, a ne kao sadržaj. Zviždači su vrlo bitni, presudni jer u Hrvatskoj, gospodin Salapić vrlo dobro zna i njegov mentor gospodin Bošnjaković, više od 30% sudskih sporova propada jer nema svjedoka odnosno ima svjedoka ali ti svjedoci ne žele svjedočiti ili ti svjedoci čak i onda kada svjedoče naknado promijene iskaz ili ga u cijelosti povuku. Znamo prema službenim statistikama, 10 do 30% poreznih prihoda nestaje u tzv. sivoj ekonomiji a između ostalog zato što se to nitko ne usudi prijaviti. Ako razgovarate sa obrtnicima, razgovarajte sa bilo kim koji ima neku tvrtku. On će vam otvoreno u lice reći da on 30 do 40% računa ne izdaje, ne izdaje jer je tako konkurentniji na tržištu. Ljudi će njega zvati a neće zvati onoga koji mu naplaćuje PDV. I to isto tako nitko ne prijavljuje, gubi se ogroman novac. Takvih primjera imate koliko god hoćete. Evo recimo mi smo dobili u Živom zidu prijavu da jedan veliki trgovački lanac ljudima dijeli plaće u vidu odvojenog života, ljudi žive u Zagrebu, rade u Zagrebu ali dobivaju odvojeni život. Ono to nama prijavljuju ali isključivo anonimno, ne usude se reći javno jer zna da će snositi zbog toga sankcije. Jedan drugi trgovački lanac na području Slavonije, g. Salapić, isplatio je 7500 nagrade svojim radnicima da bi ti isti morali tu isti gotovinu vratiti svom šefu koji im je to isplatio. Mi imamo takvih prijava ali ne možemo ljude nagovoriti da to javno kažu jer se boje, jer će dobiti otkaz, biti izolirani, stigmatizirani, progonjeni, tuženi, čak i premlaćeni, dobivat će prijetnje ne samo oni nego i članovi njihovih obitelji itd. Iste slučajeve imate u policiji, ne znam, čovjek iz Vukovara radi u Istri, godinama država mu isplaćuje desetine i desetine stotine tisuća kuna putnih troškova, zašto je to tako, ne zna se ali isto ljudi su nezadovoljni, država je oštećena, a javnost o tome ništa ne zna. Što je sa slučajem policajca Dinom Molnar? Koliku je štetu taj slučaj prouzročio u hrvatskoj javnosti? Ja sam vodi pododbor, mi smo donijeli neke zaključke, poslali DORH-u i ministru itd., hoće li što od toga biti, jedino što je od toga bilo, što te došli meni i naredili da o tome šutim, da potpišem izjavu. Što sa slučajem policajca Ante Podnara? Što sa slučajem policajke Ane Marije Braim koja je potpuno zdrava, visoko inteligentna osoba, prema liječničkom nalazu zatvorena u ludnicu i tamo dobivala ne znam, neke tablete koje su je paralizirale u slijedeća 3, 4 mj. da bi nakon toga dobila otkaz, odnosno bila poslovno u mirovini, oduzeta su joj djeca, i dandanas ju šikaniraju sa tim vještačenjima itd. Vi ste se tih ljudi odrekli. Vi u biti štitite one koji su ih progonili a ne one koji su ih progonili a ne one koji su ustvari pretrpili štetu. I zato mi možemo u Živom zidu reći da evo ipak su djelomično i pod našim pritiskom, djelomično po nalogu europskih birokrata, neki zakon napisali, možda će se taj zakon u budućnosti popravljati, možda će se taj zakon nadograđivati ali u svakom slučaju ostaje gorak okus, ostaj okus ponavljam još jednom, kupovine vremena gdje je ovoj trenutnoj vlasti bitno da se u njihovom mandatu nikakve nepravilnosti ne prijavljuju, ako će se nepravilnosti ne prijavljuje, ako će se nepravilnosti prijavljivati, nek to bude za 5, 10 ili 15 g., ali sada ne. Bitno je da sebe zaštitimo, da mi možemo svoju praksu nastaviti jednako kao i do sad, da se natječaji mogu provoditi kao što su se provodili, znači da se isključivo mogu zapošljavati podobni partijski kadrovi kao što je slučaj u Hrvatskim šumama, kao što je slučaj u HŽ-u, kao što je slučaj u HEP-u i brojnim drugim tvrtkama, da se koruptivne radnje obavljaju a da nitko za to ne odgovara. Prema tome, mi u Živom zidu podržat ćemo ovaj zakon isključivo zbog njegovog imena kao neki pužev korak u smjeru u kojem bi trebalo ići ali izražavamo duboko nezadovoljstvo njegovim sadržajem i u tom smislu predložit ćemo svoje amandmane. Hvala lijepa.
Hvala. Slijedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Ivana Pernara.
Uvažene dame i gospodo, svima je jasno da su zviždači laka meta a zašto su laka meta, zato jer je sustav stvoren kao piramida moći i stvoren je kao piramida moći u kojem ljudi na nižim razinama pokrivaju ljude na višim razinama i obratno. Ja bih se usudio reći ovako. Svaka riba smrdi od glave ili u narodu kolokvijalno rečeno, riba smrdi od glave a ne od repa. E, zašto se to govori? Zato jer korupcija na nižim razinama ne bi bila moguća da je na vrhu poštena ekipa međutim da li je na vrhu naše države poštena ekipa, to je ono što se svaki birač treba zapitati. Ja osobno smatram da ne. I svo nepoštenje koje ljudi primjećuju na svim mogućim razinama vlasti, po mojem je sudu rezultat toga. I sama ideja da će HDZ štiti zviždače ili ona sintagma da je HDZ započeo borbu protiv korupcije, to je Karamarkova bila umotvorina, to je svima neozbiljno, tj. mnogima je to neozbiljno. Možda netko to ozbiljno doživljava međutim, ja vam moram reći da zviždači koji su nas kontaktirali, zviždači s kojima smo mi radili su se redom žalili na taj zakon, iz više razloga. Prvi razlog je što se njegova primjena kreće tek od 2020. Ko živ, ko mrtav do 2020. Druga stvar, zakon se ne primjenjuje retrogradno, znači ne primjenjuje se slučaj zviždače u prošlosti. I što se zapravo događa? Događa se to da je HDZ odglumio tobože da on štiti zviždače, kao mi dovodimo Zakon o zaštiti zviždača, i to nakon što ga je Živi zid predao i nakon što su ga odbili. I donosi sada kao neki svoj zakon, koji će tobože pomoći, ali u budućem vremenu, možda nekim budućim ljudima i pitanje je koliko uspješno će im pomoći. Međutim, htio bi se osvrnuti na jednu stvar koja pokazuje neiskrenost aktualne vlasti, pođimo od pretpostavke da je HDZ poštena stranka, pođimo od pretpostavke, da je HDZ stranka s dobrim namjerama. Pođimo od pretpostavke, da HDZ ima najbolje namjere. Zašto je onda vladajuća većina odbila naš zakon, o ispitivanju porijekla imovine i oduzimanju nezakonito stečene imovine, zašto dame i gospodo? Zašto taj zakon vama u HDZ-u smeta? Znate koje je formalno objašnjenje koje smo dobili, kada ste, kada je Plenković odbio taj zakon, pa Plenković je rekao u smislu, kao, već i postojeća zakonska regulativa je dovoljno dobra, možda po njemu da. Ali da li javnost smatra da postoje ljudi, u našoj zemlji, kod kojih postoji nesrazmjer između prihoda, službenih i imovine, javnost smatra da da. Javnost smatra da se taj problem ne riješava. Međutim, Plenković smatra ne, sve je u redu, sve je super, postojeći zakoni su dobri. Za koga su dobri? Dobri su vjerojatno, po mojem sudu za njega. I za one koji imaju sumnjivu stečenu imovinu, za njih su super, a što je sa ljudima koji su opljačkani, što je sa ljudima koji su zviždači. Kao ono u nekom budućem vremenu mi ćemo tobože njima pomoći. Ovaj zakon, je zapravo šamar u oko zviždačima a reći ću vam i zašto, zato jer golema većina zviždača koji su se žalili na nepravilnosti, je kao uzorka nepravilnosti, onda, stranku koja je štitila te nepravilnosti, prokazivala HDZ. I sada HDZ koji nije toliko puta bio na tapeti, HDZ stranka kojoj se sudi za izvlačenje novca iz državnih poduzeća. Imate slučaj, tako sam pročitao, da je Branko Bačić, predao nekakav novac DORH-u iz crnih fondova, to sam ja čitao, to je čovjek koji tu sjedi u klupi. Ja sam to pročitao, možda to nije istina, evo ja pozivam DORH, javno da to demantira, ako nije istina. Međutim, upravo iz HDZ-a sada nama dolazi tobožnja zaštita zviždača. I htio bi baš pročitati, ovo tu, evo napisati ću na Google, Branko Bačić, crni fond, evo, da ne bi ispalo, da sam ja, evo slušajte izjavu. Glavni tajnik stranke na vlasti Branko Bačić, izjavio je kako su mu ruke apsolutno čiste te da je čisto poslovanje HDZ-a, potpuna izmišljotina, da sam uništio ili tražio da se uništi dokumentacija u stranci. Dapače, u trenutku kada sam došao na mjestu glavnog tajniku i doznao da postoje određene gotovinske naplate od gđe. Pavošević, odmah sam zatražio dokumentaciju i zatražio da se prestane s gotovinskim transakcijama. Upitan je, nije li izjavom o gotovinskim transakcijama, priznao postojanje crnog fonda, Bačić je kazao, u tom trenutku kada sam doznao za gotovinska plaćanja, ta gotovinska plaćanja je vodila pomoćnica tajnika za financije i glavni rizničar stranke. U tom trenutku, dok nismo utvrdili sve okolnosti i vjerovao sam da je taj dio gotovinskog plaćanja je valjan i zakonit u poslovanju stranke. Naknado sam utvrdio da je to dio sredstva koji nisu prelazili preko računa stranke, itd. itd. Pazite ovo zanimljivo tvrdi da ga nitko u istrazi o tome ništa nije pitano itd. itd. I evo, drage dame i gospodo, drage dame i gospodo, zapitajte se može li stranka u kojoj evo, kaže blagajnica Pavošević, dokaze smo uništili, Bačić, Barišić i ja, to ona govori. Prije nego što je uništio bilježnicu, naredio je da prestanu sve isplate, jer je tako naredila nova šefica HDZ-a Jadranka Kosor. Bivša blagajnica HDZ-a Branka Pavošević, USKOK-u je izjavila da je Bačića, čim je postao glavni tajnik HDZ-a, upoznala s pojedinostima u crnom fondu, a da je on u roku od mjesec dana od preuzimanja dužnosti zatražio da donose bilježnicu s evidencijama o uplatama i isplatama, te da je ta bilježnica u njezinoj nazočnosti rizničara stranke i šefa carine Mladena Barišića uništen. Zamislite, to govori gđa. Branka Pavošević, to ne govorim ja. Drage dame i gospodo, ono su ozbiljne optužbe. I ja sam čitao negdje, da je Bačić poslije taj novac, nek je zaostali iz crnog fonda, mislim da se radilo od par stotina tisuća eura i možda 2 milijuna kuna ne znam točno, da je predao DORH-u, možda me pamćenje krivo služi. Ja sada evo, tražim taj tekst i ne mogu ga pronaći, možda znači to nije istina, ali činjenica jest, činjenica jest da je HDZ umočen reći ću izraz umočen u takve situacije sa novcima da je krajnje licemjerno od njih da se prikazuju kao neki borci za zaštitu zviždača ili tobože borci koji su započeli borbu protiv korupcije, a iskazi sa suđenja Sanaderu, iskazi o tome da su se primale donacije koje se nisu knjižile, činjenica da se to suđenje odugovlači u nedogled, da je vjerojatno da će otić u zastaru, činjenica da državna revizija cijelo ovo vrijeme ne dovodi u pitanje iskrenost HDZ-ovih financija odnosno ne dovodi u pitanje da li je stanje na papiru jednako stvarnom stanju, da li je bilo poslovanja mimo računa već daje uredno izvješće za HDZ, vam govori po mojem sudu i o radu, ja bi se usudio reći, i politiziranosti državne revizije. I recimo, državnoj reviziji je sumnjivo 3.900,00 kn troška za gorivo, a milijuni, crne vreće i šta već, što ljudi o tome pišu, što DORH diže optužnice, to državnoj reviziji, koliko sam shvatio, nije sporno. I to je po mojem sudu jedna velika, velika sramota. Ja osobno ne želim vjerovat da je Branko Bačić nosio ikakve crne torbe DORH-u, ali kažem, činilo mi se da sam tako nešto pročitao, daj Bože da to nije istina, evo, još ću provjerit da bi izvijestio.
Hvala lijepa. Imamo nekoliko replika. Prva je replika poštovanog zastupnika Tomislava Sokola.
Hvala lijepa. Pa kolega Pernar, znači, odluke o tome je li netko nešto počinio ili nije u smislu kaznenog djela se donose pravomoćnom sudskom presudom, ali kad vi već volite ovako citirati i prenosit što prenose medije, onda bih ja, evo recimo, prenio nešto iz Jutarnjeg lista 18.9.2016.-te, znači, citiram: „Vidio sam pukim slučajem ono što nisam trebao. Kako pod okriljem noći u stožer Živog Zida stižu žute kuverte s novcem donatora kojih nema na službenom popisu.“ To je izjavio jedan vaš kolega. Pa evo, kažem, ja se isto tako nadam i vjerujem da to nije istina, ali kad već spominjemo što mediji pišu, to treba navesti odnosno što meni je problem kad netko citira medije kad mu odgovara, a kad mu ne treba, onda se poziva na linč novinara itd., tako čisto da se zna. A što se tiče toga da ovaj Zakon ne pomaže prijaviteljima, mislim da imate čl. 32 gdje su velike prekršajne odredbe kojim se štite, kojim se kažnjavaju poslodavci koji nanose štetu prijaviteljima, tako da mislim da treba i Zakon pročitati, pa onda o njemu raspravljat.
Odgovor poštovanog zastupnika Pernara.
Evo, ja ću pročitat iz medija: „No, čim je Sanader okrenuo leđa, Bačić se zbližio s njegovom oktroiranom nasljednicom Jadrankom Kosor i s njom se nekoliko mjeseci poslije uvalio u velike probleme. Naime, Bačić i Kosorica su mjesecima u svojim stranačkim odajama skrivali 2 milijuna i 300.000,00 kn i 300.000, 00 EUR-a crnog fonda koji im je u miraz na odlasku ostavio bivši premijer i predsjednik HDZ-a Ivo Sanader.“ I onda kaže ovako: „Kosor i Bačić“ Evo kaže: „Sve dok tadašnja čelnica HDZ-a nije shvatila da je vrag odnio šalu, te da bi DORH mogao zakucat. Nakon nekoliko mjeseci odlučili su taj Sanaderov miraz predati Mladenu Bajiću.“ Danas bi Bajić mogao podnijeti račune zbog svega. Znači, mi kad govorimo o crnom fondu HDZ-a, tu se radi o stvarnim novcima, novcima koje je netko predavao DORH-u, tu imamo i nepravomoćnu [[Upadica: Hvala vam lijepa]] presudu itd., itd.
Slijedeće replike poštovanog zastupnika Marina Škibole.
Hvala poštovani predsjedniče tj. potpredsjedniče HS. g. Pernar, RH je prema indeksu o percepciji korupcije 2018.-te ostvarila rezultat od 48 bodova, što je znatno lošije od prosjeka zapadne Europe i EU. Hrvatska javnost ima vrlo negativnu percepciju prema hrvatskom pravosuđu, ljudi smatraju da je hrvatsko pravosuđe izrazito korumpirano i postavlja se pitanje zašto je veliki nesklad tj. nesrazmjer između procesuiranih osoba u sudstvu koje pokreće, znači, Državno sudbeno vijeće i takve percepcije u hrvatskoj javnosti? Molim da mi to komentirate, hvala.
Hvala. Evo, odgovor poštovanog zastupnika Pernara. Ja vas molim, sad smo otišli u jako daleko od teme, pa predlažem da se sužimo na temu.
Na neki način, na neki način smo se uvaženi predsjedavajući udaljili od teme. Međutim, tema je aktualna, može li stranka HDZ koja je optužena za takve stvari, može li ona voditi borbu protiv korupcije i borbu za zaštitu zviždača? Po ovome što ja vidim, po ovome što ja vidim, neka mi netko objasni ako nije bilo tj. ako je DORH-u predano 2 milijuna kuna i 300.000,00 EUR-a, ako je predano, mediji o tome pišu, koji je to novac? Jel to novac i koji je davala država kroz redovna financiranja političkih stranaka ili je to novac koji je mimo računa dolazio? I znate čime se još vi HDZ-ovci branite, pa to je najluđa stvar koju sam vidio, je pa kaže nalaz državne revizije za te godine je bio pozitivan. Pa što to govori o državnoj reviziji? Što to govori o njihovom radu, dame i gospodo? To, nažalost, pitanje [[Upadica: Hvala]] se ne postavlja.
Slijedeće replike poštovanog zastupnika Branimira Bunjca.
Hvala lijepa zastupniče Pernar. Evo, nedavno je bio kod mene jedan zviždač, ozbiljan čovjek, 50 godina, dugo radi na zbrinjavanju otpada i kaže da ga je jedna stranka u Slavoniji tražila za zabrinjavanje otpada u Osječko-baranjskoj županiji nekoliko milijuna kuna mita da bi dobili taj posao, pa kad je on rekao, gle, ja nikada u životu nisam dao mito, onda su rekli da tako ne može u RH poslovati, ja ne znam gdje si ti naučio radit, ali u RH se tako ne može radit. I tako da su oni morali od toga posla odustati i taj posao je dodijeljen jednoj drugoj tvrtki pa me zanima da li će ovaj zakon potaknuti osobu koja mi je to rekla da imenom i prezimenom prijavi taj slučaj ili će ipak oni dalje to govoriti anonimno ovako meni u privatnim razgovorima od čega u biti onda na koncu nema nikakve koristi. Hvala lijepo.
Odgovor poštovanog zastupnika Pernara.
Evo, gospodine Bunjac iskreno sumnjam, ali ću vam pročitati slijedeći naslov „U sefu Mladena Bajića glavnog državnog odvjetnika leži dokaz da je HDZ imao crni fond, riječ je o 2.300.000 kuna i 300.000 EUR-a dakle oko 4.000.000 kuna taj novac je Mladen Barišić glavni rizničar HDZ-a i nekadašnji ravnatelj Carinske uprave nakon što je smijenjen sa svih stranačkih funkcija od kuće donio na ruke Branku Bačiću novom tajniku HDZ-a, novac koji nije bio evidentiran ni u kakvim stranačkim knjigama Bačić ipak pohranjuje u stranački sef. Međutim kada se oko Mladena Barišića počeo stezati obruč HDZ donosi odluku da se novac preda državnom odvjetniku.“ Evo ja pitam je li ikakav novac gospodin Bačić predao DORH-u, ako da o kojem se novcu radi, ako se radi o novcu iz crnih fondova da li namjerava HDZ konačno priznat krivnju u slučaju Fimi medija i vratiti novac [[Upadica: Hvala.]] za koji ih se optužuje da su ga uzeli iz državnih poduzeća [[Upadica: Hvala lijepa.]] ili namjerava zadržati [[Upadica: Hvala lijepa.]] ga za sebe?
Slijedeća pojedinačna rasprava je poštovanog zastupnika Željka Jovanović.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući, državni tajniče, kolegice i kolege, korupcija je sigurno veliki problem, problem svakog društva ona razara temeljne vrednote svakog društva, problem korupcije što se događa u četiri oka i što ju je teško dokazati pa samim tim i mogućnost da netko u dobroj vjeri prijavi korupciju i na taj način doprinese njenom razotkrivanju ima veliki značaj. U startu problem kod nas u Hrvatskoj je što brojna istraživanja pokazuju da građani nemaju povjerenje u pravosuđe, nemaju povjerenja u tijela javne vlasti i zbog toga nisu spremni prijaviti korupciju. Već sam danas nekoliko puta spomenuo i još jedanput ću to naglasiti jedno veliko istraživanje koje je obuhvatilo 41 zemlju pokazalo je da je u Hrvatskoj svega 4% građana spremno prijaviti korupciju odnosno 96 nije. U tom istraživanju kaže da je zanimljivo da je Hrvatska rangirana na prvom mjestu prema zadržavanju informacija koje nisu prijavljene zbog unutarnje pritiska, dakle zbog straha, čak 35% ispitanika u Hrvatskoj izjavilo je da su se naši u ovakvoj situaciji što je znatno više u odnosu na prosjek svih ispitanika u tih 40 zemalja koji je iznosio 14%. Što se tiče čimbenika koji utječu na sprječavanje prijave prijevare, mita i korupcije unutar organizacije u kojoj rade najviše ispitanika u Hrvatskoj navelo je strah za osobnu sigurnost 67% što je više od prosjeka svih ispitanika 46%, u ovoj kategoriji ispod Hrvatske nalaze se jedino Mađarska sa 69% i Nigerija sa 68% što svakako nije društvo u kojem bi željeli biti u ovom slučaju. Također, samo 6% ispitanika u Hrvatskoj izjavilo je da su upoznati s postojanjem sustava za prijavu nepravilnosti što je značajno ispod prosjeka ispitanika svih zemalja koji je iznosio 21%. Iz ovog istraživanja proizlazi zaključak koji kaže, ovi podaci pokazuju da organizacije još ne ulažu dovoljno u razvoj sustava za prijavu nepravilnosti, da zaposlenici nisu upoznati koje sustave koristiti ili osjećaju pritisak unutar organizacije da ne prijavljuju takve informacije, a što ukazuje na nedostatak predanosti od strane višeg menadžmenta. Osim ulaganja u sustave za prijavu nepravilnosti organizacije bi također trebale ulagati u edukacijske programe za podizanje svjesnosti vezano za njihovo korištenje. Isto tako, viši menadžment treba jasno i dvosmisleno poticati i davati podršku zaposlenicima za prijavu nepravilnosti u poslovanju. Evo to su preporuke iz kojih zapravo mi možemo vidjeti da se određena rješenja nalaze i u ovom zakonskom prijedlogu koji smo dobili, ali da upravo jedna nespremnost na nekakav kompromis, da ga tako nazovem, stvara i sumnju da li će zakon donijeti ono što bi svi htjeli, a to je da se poveća broj građana koji u dobroj vjeri prijavljuju korupciju. Prema tome i ta brojka od 50 zaposlenika kod definicije poslodavca koja se tvrdoglavo uzima kao granica za unutarnje prijavljivanje, kao i taj iznos od 200.000 kuna pokazuje da s pravom možemo govoriti o određenoj sumnji u kojoj će mjeri ovaj zakon donijeti povećanje broja građana koji su spremni prijaviti korupciju. Mi smo u ovom tjednu imali dva zakona koja su vrlo bitna za borbu protiv korupcije, Zakon o financiranju izborne promidžbe, danas ovaj zakon, Zakon o zviždačima koji bi trebali popraviti situaciju u Hrvatskoj koja nažalost nije dobra. Čuli smo u nekoliko navrata da od 2015. kada smo imali 51 bod na indeksu percepcije i korupcije svake godine imamo sve lošiji rezultat, dvije godine za redom 49 i ove godine odnosno 2018. 48. Bojim se da će sve ono što se događalo i u ovoj sabornici kod pretrčavanja i promjene stranačkih dresova koji su zaista bezprizorni jer se varaju birači, jer se mijenja stranački dres i daje podrška nekome za kojem niste dobili mandat od građana, još više povećati sumnju i nepovjerenje građana u integritet i tijela javne vlasti, a time i u ono što je ključno, dakle da bi netko prijavio sumnju ili počinjenje kaznenog dijela da bi bio zviždač on prije svega mora biti siguran da neće snositi posljedice za to i mora biti siguran da će taj njegov čin donijeti pravomoćnu osuđujuću ili oslobađajuću presudu, ali da će imati smisao taj njegov čin. U protivnom bojim se da će sve ovo biti, nažalost, mrtvo slovo na papiru jer ćemo se svi složiti da Hrvatska ima dobru strategiju suzbijanja korupcije, da ima dobar akcijski plan suzbijanja korupcije, da ima više i manje korektne zakone, ali to se ne vidi u svakodnevnoj praksi jer građani gube povjerenje u tijela javne vlasti, ne vjeruju pravosuđu, a to su preduvjeti da se poveća broj građana koji u dobroj vjeri prijavljuju korupciju. Sigurno da za budućnost Hrvatske borba protiv korupcije predstavlja jedan od prioriteta iz jednostavnog razloga što mladi koji odlaze iz Hrvatske u anketama koje također svi možete vidjeti kažu da je korumpiranost hrvatskog društva jedan od glavnih razloga zašto ne vide budućnost u Hrvatskoj i bojim se da od one sitne korupcije preko visoke korupcije ili političke korupcije, kako ju zovemo u Hrvatskoj, je mali korak do sistemske korupcije, a u sistemskoj korupciji građani ne vide više smisao da se bore protiv korupcije, što znači, da ne vide ni smisao da prijavljuju korupciju, odnosno, prevladava jedan skeptični stav, do kojeg nadam se da nećemo doći, a to je da je nepotkupljiv, samo onaj kome nije ponuđena dosta visoka cijena. Nažalost, taj stav je u Hrvatskoj sve rašireniji, ali nadam se, još uvijek am optimist da neće biti prevladavajući. Prema tome, za budućnost Hrvatske, osim zakonskih rješenja, svakako je neophodno, da se od najnižih razreda osnovne škole, kroz odgoj za građansko društvo i demokraciju ući buduće odrasle građane, koliko je važno da se bore protiv korupcije i naravno učinkovito pravosuđe, a negdje jedan od koraka ka tom cilju, svakako je i ovaj zakon, koji nije loš nije ni odličan da bi bio odlučan, fali mu dosta malo. Pa pozivam da se još jednom razmotri amandmani, koje je podnio, između ostalih i SDP i možda dobijemo u konačnici tekst koji će biti prihvaćen apsolutnom većinom u ovoj sabornici. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo 2 replike, prva je poštovanog zastupnika Marina Škibole.
Hvala poštovani potpredsjedniče Sabora. Gospodine Jovanović, u kontekstu sa vašom raspravom, htio bi vam pročitati izjavu Edvina Suterlanda iz SAD-a, koji je 1939. g. prvi definirao mafijaško političku simbiozu, on kaže da je riječ o kriminalu bijelih okovratnika, znači o višoj klasi, koji su nosili bijele okovratnike, načinu odjevanju, koji ih je odvajao od običnog pučanstva i bili su nedodirljivi. Njihov kriminal, gotovo je nevidljiv i obuhvaća sfere teških kaznenih dijela, kao što su zlouporabe vlasti, prisvajanje povoljnih kredita za sebe i svojih obitelji, potkupljivanje sudstva i drugih institucija, podnošenje lažnih računa poduzeća itd. Evo nemam više vremena, da nastavim ovo pročitati do kraja.
Odgovor poštovnaog zastupnika Jovanovića.
Hvala lijepo. Dakle, upravo možemo na tragu toga što ste rekli, ja mogu ponoviti, da u biti razlikujemo po definiciji danas 3 tipa korupcije, prva je ta sitna, džepna korupcija, nakon toga, tzv. … [[Govornik se ne razumije.]] visoka korupcija, koji su u Hrvatskoj dosta nespretno prevali kao politička korupcija, što ispada da je ta korupcija prisutna samo među političarima i na kraju sistemska korupcija, kada vlada opća opatija i kada nitko u društvu ne vidi više smisao da se bori protiv korupcije, dapače, u takvoj situaciji, pošteni građani, pristaju biti korumpirani kako bi uspjeli preživjeti u takvom korumpiranom društvu. To je nešto što ne smijemo dopustiti, tako da i zakonska rješenja, koja izlaze iz ove sabornice, moraju dati doprinos u borbi protiv sva tri tipa korupcije.
Sljedeća replika je poštovanog zastupnika Alena Preleca.
Hvala poštovani predsjedavajući. Kolega Jovanović, vi ste govorili gdje je Hrvatska na ljestvici korupcije, a ja ću pročitati sada nešto što sam pročitao na internetu, na net.hr, govori jedan stranac o Hrvatskoj i kaže ovako, stvarno me začudio naslov, kaže, Hrvatska proglašena najglupljom zemljom na svijetu. Oni mrze svakog tko je drugačiji, tko nije Hrvat, katolik, konzervativac, heteroseksualac, jer su nesposobni sami riješiti stvarne probleme poput korupcije i nepotizma. Za te probleme okrivljuju one drugačije, tvrdeći da mrze Hrvatsku. Napisao je jedan komentator, tumačeći, zašto Hrvatsku smatra glupom. Ja se s time ne slažem i smatram da Hrvatska nije najgluplja zemlja na svijetu, niti smatram da su Hrvati glupi, smatram da ima jako puno pametnih ljudi, međutim, oni očito nisu dobili šansu. Hvala.
Odgovor poštovanog zastupnika Jovanovića.
Kolega Prelec, u borbi protiv korupcije, aktivno sudjeluje od svog prvog ulaska u Sabor 2007. g. pa do danas i mogao sam pratiti različite faze u toj borbi, protiv korupcije u Hrvatskoj, koji je imala uzlazni silazni trend. Znači u trenutku kada je o borbi protiv korupcije, ovisilo ulazak Hrvatske u EU, onda je vladala jedna apsolutna pozitivna atmosfera i svi su se trudili pokazati političku volju da se suprotstave korupciji. Međutim, nakon što smo ušli i tada su i pokretni ovi veliki sudski procesi, protiv Sanadera, FIMI Medija, bojanje tunela, međutim, nakon što smo ušli u EU, dogodilo se je nešto slično kao u Rumunjskoj, u Bugarskoj, gdje je taj entuzijazam pao. I danas se nalazimo u jednom takvom trenutku, gdje vlada jedna opća rezignacija, a ove gadljive promijene stranačkih dresova samo tome doprinosi, prema tome, bojim se da je to razlog i opće apatije, koja vlada među građanima.
Hvala sljedeća rasprava, biti će one poštovane zastupnice Marije Jelkovac.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, poštovani državni tajniče sa suradnicima, evo, rekla bih nešto o ovom prijedlogu zakona, mislim da je zaista dobro i pohvalno što ustvari, prije isteka roka, po kojem bi trebali donijeti ovaj zakon, mi ustvari imamo prijedlog zakona u raspravi i mislim da je prijedlog zakona dobar. On ustvari uspostavlja sustav prijavljivanja na 2 razine i na taj način, mislim da, ustvari na 3 razine, na taj način, mislim da zaista omogućujemo prijaviteljima nepravilnosti, da ako nisu u situaciji da to prijave unutarnjeg sustava, da to učine putem pučkog pravobranitelja kao vanjskog sustava ili javno. Ono što je svakako dobro, a to je da ovaj zakon, jamči zaista svakom prijavitelju nepravilnosti, da bude zaštićen, u slučaju prijave i mislim da je prije svega dobro da ovu materiju ćemo u budućnosti imati na jednom mjestu u jednom zakonu. Mi i sada imamo u stvari propisano, da postoji prijavljivanje nepravilnosti, da su prijavitelji nepravilnosti zaštićeni kod poslodavca, ali mislim da je u svakom slučaju benefit, da to u budućnosti ćemo imati na jednom mjestu. Ono o čem bi ja nešto danas još rekla a što nije bilo rečeno a s čime bi se djelomično složila i sa raspravom kolege Grbina s mislim da je u replici kolega Sokol nešto rekao, to je da bi ustvari trebalo malo bolje definirati poslodavca obzirom da se neke odredbe unutar samoga prijedloga zakona odnose općenito na poslodavca a ne samo na poslodavce koji zapošljavaju najmanje 50 osoba a koji su onda obvezni uspostaviti sustav unutarnjeg razotkrivanja pa tako ću i u svom amandmanu predložiti još jednu izmjenu a ono se odnosi na slijedeće. U ovom prijedlogu ustvari ovo ograničenje broja od 50 zaposlenih odnosi se na samo na one poslodavce, fizičke i pravne osobe koji zapošljavaju ustvari u privatnom sektoru a ne i na javna tijela, tijela javne vlasti. E sad kad vidimo definiciju tko su sve tijela javne vlasti, onda vidimo da su tu jedinice lokalne i područne samouprave i sve tvrtke kojima su oni osnivači ili su one u njihovom većinskom vlasništvu. Onda sad kad vidimo našu situaciju koju imamo na terenu, vidimo da imamo jedinice lokalne samouprave u kojima imamo 10-ak zaposlenih, vidimo da imamo u malim gradovima malih trgovačkih društava u njihovom vlasništvu, malih komunalnih poduzeća npr., koji zapošljavaju pa čak i manje od 10 osoba. I smatram da bi u svakom slučaju bilo opravdano ovo ograničenje od 50 zaposlenih a za uspostavu sustav unutarnjeg razotkrivanja primijeniti i na tijela javne vlasti a upravo iz tog razloga da njima ne nametnemo, pogotovo ovako malim tijelima javne vlasti koji imaju stvarno minimalan broj zaposlenika i koji i sada ustvari su opterećeni njihovi zaposleni kojih je minimalan broj, brojnim nadležnostima koje već po zakonu imaju, da u budućnosti im ne nametnemo i ovo novo opterećenje. Mislim da oni na taj način prijavitelji nepravilnosti u takvim sredinama nikako ne bi bili oštećeni jer im ostaje ovaj drugi sustav, druga razina a to je prijavljivanje nepravilnosti putem vanjskog prijavitelja a to je pučki pravobranitelj i ono što želim naglasiti, mislim da ne bismo ustvari ovakvim prijedlogom kao što je sad, trebali tijela javne vlasti staviti u nepovoljniji položaj od ostalih jer mislim da oni to ne zaslužuju jer nismo do sada niti imali situaciju da koju bi mogli utvrditi da je u tijelima javne vlasti više prijava nepravilnosti nego u ostalim sustavima, naravno da bi bila idealna situacija kada bismo prijavu nepravilnosti na ovakav način unutarnjih razotkrivanja mogli uspostaviti prije svega u svim tijelima javne vlasti ali mislim da taj standard moramo prije svega postići obzirom na sam postavljeni sustav tijela javne vlasti, znači da imamo sustav postavljen tako da je u njemu dovoljan broj zaposlenika koji mogu adekvatno obavljati sve ono što im zakon nalaže. Mislim da ovaj moj prijedlog nije suprotan ni onome što su preporuke Europske komisije tako da evo u tom smislu će ići moj amandman pa molim predlagatelja da ga razmotri. Još jednom naglašavam da u svakom slučaju smatram da će prijedlog ovog zakona doprinijeti sprječavanju korupcije i ustvari u svakom slučaju d će omogućiti svim našim sugrađanima da u svakom slučaju budu oni aktivni subjekti u društvu koji će moći ukazati na takve nepravilnosti bez da bi zbog toga imali bilokakve posljedice. Hvala lijepa.
Hvala, imamo jednu repliku poštovanog zastupnika Saše Đujića.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Kolegice Jelkovac, vi ste rekli da je ovaj prijedlog zakona dobar i da će pomoći u borbi protiv korupcije, djelomično se mogu složiti s vama. Veći dio ovog zakona je dobar ali neće napraviti ništa niti će pomoći u borbi protiv korupcije zato jer za njega niste osigurali dovoljna financijska sredstva. 200 000 kn koja se ovdje spominju su sramotna, dakle pučka pravobranitelja bi trebala ustrojiti, oformiti jedan cijeli novi odjel a vi za to niste osigurali novce i to me uopće ne čudi od HDZ-a, dakle to je jedno ponovno lažno deklarativno prikazivanje borbe protiv korupcije a istinski u naravi bez financijske podrške. Dakle bez novaca se protiv toga boriti ne možemo i to će biti, ovaj zakon će biti mrtvo slovo na papiru i neće doprinijeti ničemu ukoliko istinski financijski ga se ne podupre i ja još jednom apeliram ovdje na vas, dakle osigurajte sredstva koja će biti dovoljna za provođenje ovog zakona. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor poštovane zastupnice Jelkovac.
Hvala lijepa. Kao što je i sam predlagatelj već rekao, dakle zakon stupa na snagu tek u drugoj polovici godine, tek ćemo vidjeti nakon stupanja na snagu zakona koje će sve potrebe se pokazati do kraja ove godine. U proračunu za ovu godinu su osigurana ona sredstva koja su procijenjena da će stupanjem na snagu zakona do kraja ove godine troškovi trebati biti pokriveni. Što se tiče svega ostalog, isto tako bih navela da razumijem nastojanja pučke pravobraniteljice ali ona i sada ima u svom sustavu zaposlen određeni broj ljudi koji smatram da sad u ovom trenutku se bave određenim prijavama nepravilnosti i mislim da neće nakon stupanja na snagu zakona nahrupiti ogroman broj prijava, tolika razlika u odnosu na sadašnji situaciju da bi trebalo zaposliti puno veći broj, ljudi ako to u budućnosti bude tako, imat ćemo nove proračune, osigurat će se sredstva, ako bude potrebno i u ovoj godini pa postoji rebalans proračuna, hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sada će završno u ime Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e govoriti poštovani zastupnik Ivan Pernar.
Uvažene dame i gospodo, duboko mi je žao što ovaj Zakon o zaštiti nepravilnosti se neće odnositi na zviždače, odnosno, na ljude, koji su ukazali na nepravilnosti u HDZ-u jer nema retrogradne primjene. Slušajte riječi, kaže Bačić se prisjetio, puno stvari, veli, u listopadu 2010. sam predao USKOK-u 2 milijuna kn i 300 tisuća eura. To sam učinio nakon što je Jadranka Kosor obavijestila glavnog državnog odvjetnika, da je HDZ u siječnju 2010. g. položio taj novac u stranačku kasu, rekao je bivši glavni tajnik HDZ-a Branko Bačić, u nastavku suđenju Ivi Sanaderu u slučaju FIMI Medija. Taj novac je u stranačku kasu položio bivši rizničar Mladen Barišić, on je naime, na početku suđenja, priznao optužbe da je novcem izvučenih iz državnih institucija i tvrtke preko marketinške agencije FIMI Medija punio HDZ-ov crni fond. Barišić je dao novac Marici Glavaš koja ga je položila u kasu. Barišić nam je rekao kako je tvorac koji koji su dali donatori i tako smo ga i tretirali rekao je Bačić. No kada je nedugo nakon toga u medijima počelo pisati o Barišić aferi FIMI Medija, Jadranka Kosor je o novcu položenom u kasi, izvijestila glavnog državnog odvjetnika Mladena Bajića, a Bačić je DORH-u odnio 2 milijuna kn i 300 tisuća eura. Evo, ja sada vas pitam, vaš kolega zastupnik tu, g. Bačić, priznaje, šef vaš šef priznaje da je nosio novac u DORH, zašto ga je nosio ako je to bio legalan novac? S druge strane, ako kojim slučajem, HDZ, je tada priznao da se radilo o crnom fondu i ako je priznao HDZ tada da je odnosno, Bačić, sam ako je priznao da se radilo o novcu crnih fondova, zašto HDZ sada kada se sudi ne priznaje krivnju, ne priznaje krivnju. Po mojem sudu, zato, jer oni u HDZ-u koji bi bili spremni govoriti istinu, nisu zaštićeni. Jer Zakon o zaštiti zviždača se na njih ne odnosi ovdje, nego samo u budućem vremenu, a što je sa vremenom od prije? Da li je zakon, namjerno napravljen na način da se ne može retrogradno primjenjivati, upravo zato da se ne bi pojavio, koji član HDZ-a koji bi rekao, da, ja znam za crne fondove, da ja znam za taj novac, ili koji zaposlenik, jer činjenica jest da su protiv vas na sudu svjedočili knjigovođa, računovođa, odnosno, rizničari itd. I na kraju krajeva, vi biste mogli reći, gospodine, to su sve, rekla kazala priče. I vi možete reći, gospodine nikakav novac nije postojao, ali koji je onda novac Bačić nosio u torbama u DORH to je pitanje koje se postavlja. Jer sud je, rekla međunarodna arbitraža, gledajte, Ježić je rekao da je primio 5 milijuna eura, ali tko je vidio te novce? Nitko ih nije vidio, i onda sud kaže, mi zaključujemo da iskaz Ježičev nije bio uvjerljiv, međutim, iskazi na temu HDZ-a su uvjerljivi, upravo zato jer postoji novac koji je kolega vaš Bačić nosio u DORH. Međutim, što se događa? Sud iz proceduralnih razloga ruši presudu, svjedoci svi sa suđenja HDZ-u više se ničega ne sjećaju, HDZ više ne priznaje krivnju itd. I vi onda ta i takva stranka, kažete tu nama, da je vama stalo do zaštite zviždača, ma je. Sonja Vlah vam ne vjeruje iz Hrvatske pošte, ona je prva koja vam ne vjeruje. A vjerujte mi, ne vjeruju vam ni drugi mnogi zviždači. A vi se pitajte zašto. Vi se pitajte jel moguće da HDZ plaća medije, da bi zataškavali njihove afere, pitajte se to, je li je to moguće. I je li moguće da se Živi zid napada, zato jer ne plaćamo reket medijima, to se pitajte. Da li je moguće, da sam ja stvarno veliki kriminalac, kakvim me mediji prikazuju, ili je moguće ipak da, ja možda ne plaćam reket medijima pa je to zapravo razlog, a netko ih možda plaća, hipotetski da pišu protiv mene, pa me zato napadaju. Mene dame i gospodo, da sam na vašem mjestu, bilo bi sram, ali vi gospodo iz HDZ-a po svemu onome što sam do sada vidio, srama nemate.
Imamo povredu poslovnika, poštovana zastupnica Jelkovac, izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani potpredsjedniče povrijeđen je čl. 238. poslovnika jer je kolega ustvari omalovažavao kolegu Bačiću, kolegu zastupnika koji nije ovdje prisutan i optužuje ga ustvari za kazneno djelo, ja bi voljela [[Upadica Reiner: Kolega Pernar, nemojte vikati s mjesta.]] da kolega Pernar, bude tako hrabar izvan ove sabornice, a kolega Pernar, vi ste vrlo vjerodostojni, a izvukli ste iz Hrvatskog sabora, kao zastupnik milijun kuna, koji su preko druge stranke netransparentno potrošeni. Hvala.
Hvala. Molim vas, ja procjenjujem da ovo nije povreda poslovnika, prema tome, ja vas molim, prestanimo sada pod kraju pseudo povreda poslovnika, jer ću davati opomene, ako se zlorabi poslovnik. Kolega Saša Đujić je dignuo povredu poslovnika.
Je, hvala lijepo g. potpredsjedniče. Povrijeđen je čl. 238. kolega Pernar je povrijedio taj članak, govoreći netočne tvrdnje o kolegi Bačiću, jer g. Bačić je u biti zviždač u HDZ-u, jer je on priznao šta HDZ radi i rekao je, i nije točno da zviždači u HDZ-u nisu zaštićeni, jer g. Bačić je nakon toga postao predsjednik Kluba zastupnika HDZ-a dakle, on je rijedak primjer zviždača u Hrvatskoj, koji je napredovao, nakon što je progovorio, tako da g. Pernar, nemojte govoriti te neistinite podatke.
Dobro. Procjenjujem da ni to nije povreda poslovnika. Molim vas, nemojmo zlorabiti tu instituciju, lijepo vas molim. Kolega Pernar, izvolite, što je povrijeđeno?
Htio bi reći, da nakon što mi je kolega iz SDP-a ukazao na moju zabludu, ja bi se zapravo htio ispričati HDZ-u ja bi htio zapravo htio reći da je istina da oni nagrađuju zviždače i ljude poput Branka Bačića, koji su milijune nosili u DORH iz crnog fonda po njegovom iskazu i uistinu evo njegov primjer napredovanja u stranačkoj hijerarhiji govori da uistinu je HDZ zapravo obziran i usudio bih se reći čak i milostiv [[Upadica:…]] [[Govornik se ne razumije.]] Hvala.
Dobro ja vam dajem opomenu jer ste zlorabili instituciju Poslovnika i ja vas molim da to ubuduće ne činimo. Nitko. Molim vas, nemojte to raditi. S time bih ja zaključio raspravu o ovoj točci, a o njoj ćemo glasovati kad se steknu uvjeti. Nastavit ćemo sa radom u srijedu, 6. veljače u 9,30. Prva točka bit će konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika, hitni postupak, prvi i drugo čitanje, P.Z. br. 566, a cijeli plan redoslijeda rasprava u HS-u za razdoblje od 6.-8. veljače, dostavit će vam se u ponedjeljak. Želim vam ugodan vikend. SJEDNICA PREKINUTA U 15,25 SATI. Hvala lijepo. Prije prelaska na izjašnjavanje o sljedećim amandmanima, pozdravimo na diplomatskoj galeriji izaslanstvo parlamenta Republike Austrije. … [[Pljesak.]] A sada ćemo preći na izjašnjavanje o amandmanima, na Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti, drugo čitanje, P.Z. br. 445. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske, rasprava je zaključena, amandmane su podnijeli, zastupnik Peđa Grbin, Klub zastupnika Mosta nezavisnih lista, zastupnik Stjepan Čuraj, zastupnica Marija Jelkovac, Klub zastupnika Živog zida i SNAGA-e. Pregled amandmana dostavljen vam je elektroničnim putem. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o podnesenim amandmanima a to će biti državni tajnik u Ministarstvu pravosuđa, poštovani Josip Salapić. Prvo, amandman 1 zastupnice Marije Jelkovac.
Amandman se djelomično prihvaća. Izmijenjeni tekst glasi: poslodavac je tijelo javne vlasti te fizička ili pravna osoba prema zakonu kojemu se uređuje radni odnosi, fizička ili pravna osoba kod koje prijavitelj nepravilnosti obavlja poslove. Poslodavac koji zapošljava najmanje 50 osoba dužan je uspostaviti unutarnje prijavljivanje nepravilnosti. U odnosu na predlagača amandmana, ispravili smo zadnji dio a to je unutarnje prijavljivanje nepravilnosti, bilo je predloženo javno razotkrivanje nepravilnosti, smatramo da je ovaj izričaj u zakonu bolji.
Poštovana zastupnica Jelkovac.
Hvala lijepa. Prihvaćam ovako izmijenjeni amandman i slažem se da je nomotehnički ispravnije obzirom na izričaj definiran u zakonu. Ustvari suština prijedloga mog ostaje ista, ja sam htjela da se na ovaj način omogući da javno-pravna tijela da se i na njih odnosi ograničenje od 50 zaposlenih za obvezu poslodavca jer smatram da imamo javno-pravnih tijela koje maju vrlo malo zaposlenih i da bi im drugačijim odnosno prvotnim prijedlogom nametnuli dodatno opterećenje. Hvala.
Drugi amandman je poštovanog zastupnika Peđe Grbina.
Amandman se ne prihvaća. Vezano za mogućnost definiranja poslodavca kao skupa povezanih subjekata u smislu zakona kojim se uređuje područje trgovačkih društava te tijela javne vlasti, takav prijedlog odbijamo prvo zbog nekoherentnosti takve definicije sa ostalim zakonima, konkretno, Zakonom o radu i Zakonom o trgovačkim društvima te smatramo da bi ovakva definicija prouzročila teškoće o primjeni ovog zakona. Iz definicije povezanih društava prema Zakonu o trgovačkim društvima razvidno je da se kod povezanih društava radi o pravno samostalnim društvima.
Poštovani zastupnik Peđa Grbin.
Poštovani državni tajniče, prije svega niste obrazložili odbijanje amandmana u cijelosti jer da ste obrazložili zašto odbijate ovaj amandman u cijelosti, osvrnuli bi se i na onaj dio gdje sam tražio da se smanji brojka od 50 na broj od 20 ali dobro, nije bitno, vaše je pravo da amandman odbijete. Međutim, ovo će dovesti do jednog potpuno, potpuno nakaradne situacije, ja ću vam je sad opisati u praksi. Primjerice, trgovačko društvo Adris grupa d.d. kao samostalna pravna osoba kao što već sada spomenuli, ima zaposleno 27 ljudi odnosno imalo je na dan 31. prosinca 2017. g., Adris grupa d.d. Zbog toga na način kako ste definirali u zakonu, Adris grupa d.d. ne mora provoditi odredbe ovog zakona koje se odnose na poslodavce jer Adris grupa d.d. nije poslodavac u smislu Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti pa primjerice ne mora primjenjivati odredbu koja glasi zaštititi prijavitelja nepravilnosti, u stvarnosti to znači može otkantati, otpustiti, riješiti se prijavitelja nepravilnosti što primjerice neki drugi poslodavac koji ima preko 50 zaposlenih ne bi morao. Međutim, zašto je to posebno problematično? Pa zato što Adris grupa bez d.d. kao trgovačko društvo koje je društvo zaduženo za upravljanje holdingom, ima ukupno 5398 zaposlenih. I sada pazite situaciju. Trgovačka društva iz sastava Adris grupe moraju provoditi ovaj zakon a Adris grupa d.d. ne. A ja vas pitam uvaženi državni tajniče, što mislite, tko će možda potencijalno imati više saznanja o nepravilnostima? Da li možda radnik u Cromarisu koji hrani ribu ili netko tko se nalazi u upravi trgovačkog društva i svakodnevno je u kontaktu sa financijskim izvješćima? Pa naravno da će ovaj drugi, ali njega ovim prijedlogom zakona ne štitite i zbog toga inzistiram na glasovanju o ovom amandmanu. Hvala vam lijepa.
Hvala. Treći amandman je zastupnika poštovanog Stjepana Čuraja.
Hvala lijepo. Prihvaća se u izmijenjenom obliku, izmijenjeni tekst glasi: Povjerljiva osoba je ... [[Govornik se ne razumije.]] poslodavca imenovan za zaprimanje prijava nepravilnosti i vođenja postupka u vezi sa prijavom nepravilnosti. Izmjena je samo kod riječi „imenovan“ zbog padeža.
Poštovani zastupnik Stjepan Čuraj.
Zahvaljujem. Prihvaćam ovu izmjenu, dakle sama intencija ovoga amandmana je bila da u onim slučajevima kad je zakon predvidio da se u kolektivu ne može dobiti osoba koja ima podršku u više od 20%, zakonom je predviđeno da poslodavac može imenovati tu povjerljivu osobu ali nigdje nije pisalo da ona mora biti iz redova zaposlenika pa ovim otklanjamo mogućnost da tu bude vanjska neka osoba, odvjetničko društvo itd. što zapravo kad je to netko ispred Poslovnika, više postiže se time veća objektivnost i povjerenje zaposlenika odnosno stranaka u samu funkciju i mislim da smo s time otklonili tu jednu nadam se bitnu mogućnost jer vjerujem da će sada to ipak imati puni smisao ovaj zakon i ta povjerljiva osoba će biti netko od strane zaposlenika, naravno bez obzira imenovana ona većinom volje zaposlenika ili samim poslodavcem, tako da još jednom prihvaćam ovaj amandman u izmijenjenom obliku.
Hvala. Postaje znači, objašnjenje je prihvaćeno. Četvrti Klub zastupnika MOST-a nezavisnih lista, izvolite.
Amandman se ne prihvaća. U članku 5. stavku 1. konačnog prijedloga zakona stoji da je zabranjeno sprječavanje prijavljivanja nepravilnosti. Postojeća odredba već se na dovoljno razvidan način naglašava da je zabranjeno sprječavanje prijavljivanja nepravilnosti.
U ime MOST-a nezavisnih list, poštovani kolega Nikola Grmoja.
Dakle, jasno je da je ovaj amandman koji sam predložio da on jasnije formulira ovu cijelu situaciju i odvraća predstavnike vlasti od znači represije prema prijaviteljima nepravilnosti. Mi smo imali situaciju ovdje u Hrvatskom saboru kada sam premijeru Plenkoviću postavio pitanje o protupravnom trošenju novca veleposlanstvima u Canberri i Washingtonu, da je on rekao sa najviše pozicije da takve predstavke obično ne vode ničemu, nakon čega je USKOK taj isti odbacio kaznenu prijavu koju je g. Sabljak podignuo zbog tog protupravnog trošenja novca iako je i Državna revizija ali i glavni inspektor ministarstva ovdje pred antikorupcijskim vijećem potvrdio da su prekršeni pravilnici, znači premijer je s najviše pozicije utjecao na cijeli proces i stao u zaštiti, ne prijavitelja nepravilnosti nego stao u zaštitu počinitelja nepravilnosti, koji su njegovi osobni poznanici i prijatelji u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova poput gospodina Joška Para ili znači bivše glavne tajnice u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova Lorete Bertoša Kušen koja je doduše na kraju ipak smijenjena, ali čovjek koji je prijavio nepravilnosti je maknut iz službe i protiv njega se još uvijek vodi postupak. Eto kakav je odnos Vlade RH i premijera Plenkovića i vas osobno prema prijaviteljima nepravilnosti. Znači s ovim prijedlogom zakona vi ne želite zaštiti prijavitelje nepravilnosti, nego ih želite i dalje izvrgnuti znači ovakvoj situaciji da kada nešto i prijave da ih se makne iz službe. Ovo je neprihvatljivo da ovaj amandman ne želite ovaj prihvatiti i time ste pokazali da ćete nastaviti raditi ono što je premijer ovdje meni u odgovoru na pitanje napravio.
Tražite glasovanje.
Tržim glasovanje.
Hvala. Peti amandman je također Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista.
Amandman se ne prihvaća, predložen amandman je u stvari prepisani članka 14. iz Prijedloga Direktive Europskog parlamenta i vijeća o zaštiti osoba koje prijavljuju povrede prava Unije 2018/0106 koja je objavljena 23. travnja 2018. godine. Ističemo da je odredba članka 6. stavka 2. Konačnog prijedloga Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti, propisana zabrana stavljanja prijavitelja nepravilnosti u nepovoljan položaj zbog prijavljivanja nepravilnosti. Nadalje, istim člankom propisano je sve što se smatra stavljanjem u nepovoljan položaj, ali ono nije taksativno ograničeno već može biti šire nego što je ovim člankom predviđeno pa obuhvaća i druga nepovoljna postupanja.
U ime kluba zastupnika poštovani zastupnik Podolnjak.
Apsolutno nam nije shvatljivo da ovaj amandman niste prihvatili, da pojasnim kolegama i kolegicama zastupnicima. U članku 8. stoji da će se zlouporaba prijavljivanja nepravilnosti čini osoba koja je dostavila informacije za koje je znala da nisu istinite, koja traži određenu protupravnu korist ili je poduzela druge radnje kojima je svrha isključiva, isključivo nanijeti štetu poslodavcu. Međutim [[Upadica: Molim vas možemo se malo utišati da kolega.]] kako tvrditi da osoba [[Upadica: Da čujemo kolegu.]] dostavlja informacije i za koje je znala da nije istinita, tko će to utvrditi prije nego što se to utvrdi u posebnom postupku i to pravomoćnom odlukom ili presudom. Dakle, vi dovodite svakog zviždača u vrlo neugodan položaj jer mu prijetite odnosno prijeti mu tužba poslodavca sa time da osoba daje neistinite podatke, da želi učiniti štetu tvrci, a da to poslodavac ni na koji način nije dokazao, ni na koji način nije dokazao ali to može biti podloga za zastrašivanje svakog zviždača koji želi otkriti određenu nepravilnost. Pa ne može poslodavac reći [[Upadica: Kolegice i kolege molim vas, ja vas lijepo molim dajte se malo smirite i utišajte.]] ovaj prijavitelj radi štetu tvrci a za to nema nikakav dokaz. Ako ne postoji postupak u kojem je to pravomoćno utvrđeno vi zapravo izlažete zviždače mogućnosti da ih poslodavci tuže i da tada upravo kad im je najviše potrebna sudska zaštita, da su izloženi čak možda progonu poslodavaca i drugim mjerama zastrašivanja. I zbog toga tražimo glasovanje o amandmanu.
I Sedmi amandman je Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista.
Amandman se ne prihvaća, u članku 21. stavku 2. točka Konačnog prijedloga Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti propisano je da je Pučki pravobranitelj, kao nadležno tijelo, daje opće pravne informacije prijavitelju nepravilnosti, vezane uz zaštitu prava prijavitelja nepravilnosti. Smatramo da navedena tijela u okviru djelokruga svoga rada, mogu dati odgovarajući pravnu pomoć prijavitelja nepravilnosti.
U ime Kluba zastupnika poštovani zastupnik Podolnjak.
Iz europske direktive i obrazloženja, jasno proizlazi da bi države članice ugrađujući tu direktivu u svoj pravni poredak, trebale učiniti sve na sudskoj zaštiti prijavitelja nepravilnosti. I nije dovoljno, da prijavitelj nepravilnosti dobije određene naputke ili pravne savjete od pučkog pravobranitelja. Ono što mi predlažemo amandmanom je da ima besplatnu pravnu pomoć. Sasvim je jasno da će prijavitelji nepravilnosti biti izloženi sudbenim postupcima, tužbama, da čine štetu svojim tvrtkama, da iznose neistinite informacije i da mogu biti suočeni sa sudskim tužbama. To će sasvim sigurno i biti slučaj. I umjesto da im pružimo svu pravnu pomoć i besplatnu pravnu pomoć u sudskim postupcima, koji kod nas mogu trajati i godinama, kao što nam je nažalost, dobro poznato, mi ovu sudsku zaštitu svodimo na naputke i određene informacije pučkog pravobranitelja o tome kakva su prava zviždača. To apsolutno nije dovoljno. Ako ih doista želimo zaštiti ako im stvarno želimo dati sudsku zaštitu, što ljudima koji su možda ostali bez posla, koji su otpušteni, koji su udaljeni iz radnog mjesta, koji nemaju materijalne uvijete da se brane na sudu, a mi mu skraćujemo besplatnu pravnu pomoć. Doista ti ljudi će biti nezaštićeni i onda doista, neće imati onu zaštitu koju upravo zahtjeva Europska direktiva i zbog toga tržimo glasovanje o amandmanu.
I 8 amandman je Kluba zastupnika Mosta nezavisnih lista.
Amandman se ne prihvaća, navedeni rokovi u kojima poslodavaca vezano uz postupke unutarnje prijavljivanje nepravilnosti, tj. 6 mj. za donošenje akta, odnosno, 9 mj. za imenovanje povjerljive osobe su primjereni, a skraćivanje istih bi onemogućilo učinkovito prilagodbu poslodavcima, a time bi bila ugrožena učinkovita zaštita prijavitelja nepravilnosti, u postupcima unutarnjih prijavljivanja nepravilnosti.
U ime Kluba zastupnika Mosta, poštovani zastupnik Podolnjak.
Zahvaljujem. Od svih amandmana koje smo podnijeli za ovaj amandman je bilo rečeno, čak i na Odboru za pravosuđe, da će se ozbiljno razmisliti u ministarstvu o njegovom prihvaćanju. Ali, gledajte o čemu je riječ, ovaj ćemo zakon, pretpostavljam izglasati, on će stupiti na snagu tek 1. srpnja ove godine, tada počnu teći rokovi, da poslodavci donesu pravilnike za primjenu ovog zakona i njima je dat rok izuzet dugačak, da u 9 mj. imenuju povjerenika za unutarnje prijavljivanje nepravilnosti. S obzirom na zakonske rokove, koji se propisuju, ovaj zakon, bi de facto se počeo primjenjivati sa svim institutima, od unutarnjeg do vanjskog prijavljivanja nepravilnosti, tek tamo iduće godine, negdje od kraja ožujka, odnosno, početka travnja. Dakle, mi sada u veljači, donosimo ovaj zakon, koji treba zaštiti zviždače, a javnost mora biti svjesna toga, da rokovi koji su predviđeni, za stupanje zakona na snagu, za izrade pravilnika, za imenovanje osoba koje će biti zadužene kao povjerljive osobe, su predviđeni, predugački rokovi, koji faktički odgađaju primjenu u punoj smislu riječi ovoga zakona, za tamo sljedeće godine, negdje u travnju mjesecu. Time, zapravo odgađamo zaštitu svih onih zviždača, koji će prijavljivati nepravilnosti i zbog toga tražimo glasanje o našem amandmanu koji traži skraćivanje tih rokova za primjenu tih zakona.
Hvala i 9. amandman je Kluba zastupnika Živog zida i SNAGA-e.
Amandman se ne prihvaća. Člankom 90. stavkom 4 Ustava RH, propisano je da su zakoni i drugi propisi državnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti ne mogu imati povratno djelovanje.
U ime Kluba zastupnika poštovani zastupnik Pernar. Molim vas, ako je netko imao uključen, kolega Podolnjak, kolega Podolnjak, molim vas, isključite se da kolega Pernar može reći, izvolite.
Hvala uvaženi. Htio bi reći da osnovni problem koji mi imamo vezano uz te zviždače, je u tome, da zviždača do sada je bilo puno i da su ti ljudi nastradali, a da zakon nema retro aktivnu primjenu, već će se odnositi samo na buduće zviždače i to tek od iduće godine, ne od ove. I dolazimo u problem, dolazimo u problem zato, jer zapravo nema zaštite za ljude koji su do sada prijavljivali nepravilnosti. Mi smo dali amandman da se kaže, da se primjenjuje retroaktivno ovaj zakon. Ukoliko se zakon neće primjenjivati retroaktivno, za sve te dosadašnje zviždače on neće imati nikakve primjedbe i zapravo za njih će predstavljati isključivo mrtvo slovo na papiru. A samim time, će pokazati da svi oni koji su do sada radili, odnosno, zviždali, prijavljivali nepravilnosti, da su to u jednom smislu, zabadava činili. I iz tog razloga tražim glasovanje. Hvala.
Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prijavitelja nepravičnosti, drugo čitanje, P.Z. br. 445, predlagatelj je Vlada RH, rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli zastupnik Peđa Grbin, Klub zastupnika MOST-a nezavisnih lista, zastupnik Stjepan Čuraj, zastupnica Marija Jelkovac, Klub zastupnika Živog zida i SNAGA-e. Pregled amandmana dostavljen vam je elektroničkim putem a o amandmanima smo se izjasnili na sjednici. Sada ćemo glasovati o amandmanima koje predlagatelj ne prihvaća pa idemo prvo zastupnica Marija Jelkovac, prihvaćen je u izmijenjenom obliku, dakle prihvaćen je i usuglasila se kolegica Jelkovac tako da ne moramo glasovati. Idemo onda na amandman broj 2 zastupnika Peđe Grbina, Vlada ga ne prihvaća. Nije dobio potreban broj glasova. Amandman broj 3 zastupnika Stjepana Čuraja isto tako je prihvaćen u izmijenjenom obliku, predlagatelj je to prihvatio. Amandman broj 4 Klub zastupnika MOST-a nezavisnih lista, Vlada ne prihvaća pa molim da glasujemo. Nije dobio potreban broj glasova. Amandman broj 5 istog kluba zastupnika Vlada ne prihvaća, molim, glasujmo. Nije dobio potreban broj glasova. Idemo na amandman br. 6. istog Kluba zastupnika, Vlada ne prihvaća. Nije dobio potreban broj glasova. Amandman br. 7. isti Klub zastupnika, Vlada ne prihvaća. Nije dobio potreban broj glasova. Amandman br. 8. istog Kluba zastupnika, Vlada ne prihvaća. Nije dobio potreban broj glasova. I zadnji amandman Kluba zastupnika Živog Zida i SNAGA-e, Vlada ga isto ne prihvaća. Nije dobio potreban broj glasova, pa dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona o zaštiti prijavitelja nepravilnosti, molim glasujmo. Utvrđujem da je većinom glasova 79 ZA, 33 suzdržana, donesen Zakon o zaštiti prijavitelja nepravilnosti. Dobro jutro poštovane kolegice i kolege, nastavljamo s radom kao i uvijek srijedom, prvi dan u tjednu kada je u pitanju plenarno zasjedanje, imamo govor u ime klubova ili nezavisnih zastupnika, pa evo tako je prvi dana kolega Ivan Lovrinović koji iznosi svoje stajalište u trajanju od 5 minuta. Izvolite.