Zahvaljujem. Tražim od MUP informaciju o tome da li je pokrenuo postupak protiv lica koja su pre dva dana ispisala preteće i uvredljive grafite na zidu Šejh-Mustafinog turbeta u centru Beograda. Šejh-Mustafino Turbe je deobeogradske kulturne baštine i ono je bogatstvo grada Beograda i njegovih građana. Velika je sramota da skoro čitava javnost nemo posmatra i ćuti pred ovim vandalskim činom. Ono što je tamo napisano predstavlja primitivizam najniže vrste. Ukoliko želimo uređenu državu i ukoliko želimo red, dužnost svakog civilizovanog čoveka je da osudi ovakav sramni postupak, bez obzira protiv koga je on uperen. Ko su ta lica koja u sred grada ostavljaju preteće i uvredljive poruke pripadnicima druge vere? Država ne sme dozvoliti ovakve pretnje i grubo kršenje prava i sloboda njenih građana, bez obzira na njihovu veru i naciju. Tražim i očekujem da će Vlada Republike Srbije oštro reagovati na ove pojave, jer ovo nije prva poruka ovakve vrste upućena na ovakav način. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vesna Milekić.
Poštovane kolege, upućujem pitanje Ministarstvu rada i socijalne politike. Pre nekoliko dana javio mi se jedan rudar iz rudnika Jasenovac u opštini Žagubica. Taj rudar ima oko 30 godina radnog staža, ali je pre izvesnog vremena imao nesreću na radu i on je postao invalid treće kategorije. Na jedno oko je slep 80%, na drugo je slep 100%. Na jedno uvo je gluv 80%, a na drugo je gluv 100%. Naravno, on je još uvek u radnom odnosu, jer su zbog brojnih malverzacija sa lažnim invalidima izuzetno pooštreni uslovi za ostvarivanje penzija. To nije ništa sporno, ali pitanje je – šta učiniti sa ovakvim slučajevima gde su ljudi sa ovakvim oštećenjima u životnoj opasnosti? Kada ovo kažem, ne želim dodatno da dramatizujem ovu već dramatičnu priču, ali na sve ovo moram da dodam da ovaj nesrećni čovek mora dnevno da pređe oko 15 kilometara da bi otišao i vratio se s posla. U njegovoj situaciji, sa dodatnim glavoboljama i nesvesticama, može se lako dogoditi da se smrzne u nekom smetu ili da nastrada od nekog vozila. Koga onda da pitamo za odgovornost? Još treba dodati da nije dobio nikakvo obeštećenje za povredu na radu, ali mu je rudnik velikodušno povećao platu za neverovatnih 640 dinara mesečno. Odlaskom u penziju ovaj čovek verovatno samo spašava goli život, jer o kvalitetu života čoveka koji ne može da čita novine, ne može da gleda televiziju, da sluša radio, ne može baš previše da se govori. To je više vegetiranje nego življenje. Na taj način se oslobađa mesto za prijem nekog mladog, snažnog i prevashodno zdravog čoveka za rad na tako teškom i odgovornom mestu kao što je rudnik. Od vas očekujem odgovor kako da rešimo ovakve ljudske sudbine, ali da rešenja zaista budu ljudska. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov.
Zahvaljujem. Zakonom o podsticajima u poljoprivredi predviđeno da poljoprivredni proizvođači imaju pravo na subvencije u iznosu od 6.000 dinara po hektaru. Još marta meseca ove godine poljoprivredni proizvođači iz Negotina predali su zahtev. Do danas ta sredstva nisu dobili. Pitam Ministarstvo poljoprivrede – kada će biti isplaćenje subvencije u iznosu od 6.000 dinara po hektaru? Na koji način Ministarstvo poljoprivrede planira da razvija poljoprivredu ukoliko subvencije kasne po nekoliko meseci? Drugo pitanje postavljam Ministarstvu prosvete i Ministarstvu finansija. Činjenica je da kada prosvetni radnici odu u penziju imaju pravo na otpremninu po kolektivnom ugovoru. Još juna meseca pojedini prosvetni radnici otišli su u penziji. Prošlo je šest meseci i ti prosvetni radnici nisu dobili otpremninu. Obrazloženje Ministarstvo prosvete je da nema para. Da li je moguće da Ministarstvo prosvete nema novca da isplati otpremnine prosvetnim radnicima koji su još juna meseca otišli u penziju? Njihov broj nije veliki. Tražim da mi Ministarstvo odgovori kada će biti isplaćene otpremnine tim prosvetnim radnicima? Treće pitanje postavljam Ministarstvu privrede, ali i Ministarstvu pravde. „Industrija hemijskih proizvoda“ u Prahovu je nekada bila veliki gigant, zapošljavala pet ili šest hiljada ljudi u neko srećno vreme. Nakon neuspele privatizacije, kada je „Industriju hemijskih proizvoda“ u Prahovu kupila grčka firma „Neokimiki lavrentijadis“ nije došlo do ulaganja predviđenih ugovorom i ta privatizacija je raskinuta, tako da se „Industrija hemijskih proizvoda“ u Prahovu nalazi u restrukturiranju, a pojedini njeni delovi u stečaju. Postavljam pitanje Ministarstvu pravde. I u delu kompanije „Industrija hemijskih proizvoda“ u Prahovu, a to je deo „AD Đubriva“ iz stečaja je firma prodata za nekih četiri miliona evra. Stečajni upravnik je ta sredstva položio na račun banke. Radnici do danas iz „AD Đubriva“ nisu dobili svoje neisplaćene zarade, a „AD Đubriva“ kupila je „Eliksir grupa“. Postavljam pitanje – kada će radnici „AD Đubriva“ dobiti plate koje im pripadaju? Drugo pitanje odnosi se na holding „Industrije hemijskih proizvoda“ u Prahovu, koji je u restrukturiranju. Na sajtu Ministarstva privrede objavljena je lična karta tog holdinga. Za 600 radnika postoje pravosnažne presude koje su predate Narodnoj banci za isplatu nekih 20-ak plata iz prethodnog perioda. Kako je moguće da Ministarstvo privrede i Narodna banka dozvoljavaju „Eliksir grupi“ da posluje i ima promet, a da se pravosnažne presude koje su predate Narodnoj banci ne izvršavaju? Koji je razlog za tako nešto? Zaista sam se pitala zbog čega lokalna samouprava u Negotinu, gde su na vlasti SPS, DS i URS ne postavi takvo jedno isto pitanje. Na sajtu Ministarstva privrede sam videla da se u bordu direktora IHP u restrukturiranju nalaze bivši zamenik predsednika opštine iz DS i sadašnji zamenik predsednika opštine iz SPS. Zbog čega lokalna vlast u Negotinu trpi to šta radi „Eliksir grupa“ sa radnicima Prahova? Ko dozvoljava „Eliksir grupi“ da posluje preko novog žiro računa i da pri tom onemogućava NBS da radnicima po pravosnažnim presudama isplati lične dohotke? Mnogi radnici više ne rade u toj fabrici i ta sredstva su im potrebna da prežive jer nemaju drugo zaposlenje. Postavljam pitanje Ministarstvu privrede i NBS – kada će biti izvršene sudske presude za tih 500 ili 600 radnika koji se nalaze na izvršenju kod NBS?
Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović.
Uvaženi predsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, ovo pitanje ili informaciju koju želim danas da postavim ili da tražim, uputio bih predsedniku Narodne skupštine i uputio bih guvernerki Narodne banke Srbije, gospođi Jorgovanki Tabaković. O čemu se zapravo radi? Zašto jednom i drugom zajedno? Svi mi narodni poslanici imamo obavezu da radimo sa građanima i iz te obaveze proizašla je i činjenica da u Šapcu imam poslaničku kancelariju koja radi svakog radnog dana i kroz koju je do sada prošlo preko 400 ljudi. O broju predmeta ne vodim tačnu evidenciju, pošto se ljudi javljaju više puta za različite stvari, ali šta je bitno? Bitno je da je, između ostalih, pre nekoliko dana u kancelariju došla gospođa koja ima problem sa refinansiranjem kredita, odnosno problem sa bankama koji suje iz nekog razloga dovele u nezavidan položaj i smatrao sam da je to problem. Građani imaju problem sa postupanjem banaka u situacijama kada govorimo o refinansiranju postojećih kredita. Iz takvog jednog problema uputio sam pitanje direktorki, odnosno guvernerki Narodne banke Srbije gospođi Jorgovanki Tabaković, kako bi uspela da ovaj problem reši. Imam i broj pod kojim sam poslao. To je 28. oktobra pod brojem 97. u 2013. godini. Naravno, pismeno obaveštenje još uvek nisam dobio u svoju kancelariju, ali se neko iz Narodne banke Srbije usudio da pozove tu građanku koja se meni žalila i da joj kaže, odnosno izgrdi zbog toga što se žalila narodnom poslaniku i zbog toga što je ukazala na problem koji eventualno postoji u postupanju banaka prema građanima. Sada postavljam pitanje predsedniku Narodne skupštine i postavljam pitanje guvernerki ko se to usudio u Narodnoj banci Srbije da zameri građanima što se žale narodnim poslanicima? Pa, kome treba da se žale? Kome treba da upute neku žalbu, primedbu? Zbog čega mi postoji, na kraju krajeva? Sada je tamo neki niži službenik u Narodnoj banci Srbije dao sebi za pravo i uzeo slobodu da pozove telefonom tu građanku i da je izgrdi zbog toga što se usudila da se požali meni ili bilo kome od ovde nas kolega narodnih poslanika. Kakav je to način? Zato postavljam pitanje vama i postavljam pitanje guvernerki kako će rešiti problem u svojoj ustanovi, pri čemu ne želim da postoji bilo kakva sumnja. Verujem da guvernerka radi savesno i odgovorno svoj posao, ali ponašanje službenika i postupanje prema građanima na ovaj način je nedopustivo. Isto tako moram da primetim da je ovo neka vrsta udara i da funkciju narodnog poslanika, na to što mi radimo u svojim sredinama, na kancelarije koje organizujemo i vodimo. Moram da kažem da moja radi svakog radnog dana, da u svakom trenutku možete dobiti odgovor. Kroz nju je prošlo 400 građana i ne vidim zašto bi bilo koji državni službenik, pripadnik administracije, član Vlade imao problem sa tim. Molim za brz odgovor. Hvala.
Uveren sam da ovo što ste rekli na ovakav način da nije bilo zle namere guvernera Narodne banke. Potrudiću se da saznam punu informaciju. Molim vas da predate u mom kabinetu, ako imate detaljnije inforamcije, da možemo da reagujemo. Svakako da je pravo građana da se obrate Narodnoj skupštini. To pravo niko ne može da im oduzme, tako da je to potpuno normalno. Reč ima narodni poslanik Suzana Grubješić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, postaviću pitanje i tražiti obaveštenja od Agencije za borbu protiv korupcije, Poreske uprave, Ministarstva pravde, odnosno Privrednog suda, Agencije za licenciranje stečajnih upravnika, Saveta za borbu protiv korupcije i predsednika Vlade. Povod za postavljanje ovih pitanja i traženje objašnjenja je mejl koji je stigao u našu poslaničku grupu. Koliko vidim sa ovog obimnog spiska primalaca mejla, stigao je u sve poslaničke grupe ovde. Ne bih da idem dalje kome je sve poslat. Dakle, pitanje je vrlo jednostavno – da li su ovi navodi, koje smo dobili, tačni? Da li je tačno da je Saša Radulović, sadašnji ministar privrede, vodio u periodu od 2007. godine do danas 15 stečajnih postupaka i da je od tih 15 okončao samo dva? Da li je tačno da je Saša Radulović sve vreme dobio nadoknadu kao stečajni upravnik za angažovanje u svakoj od ovih firmi ponaosob? Ako je to tačno, kako je moguće da je njegova imovinska karta prazna, jer kada odete na sajt Agencije za borbu protiv korupcije vidite da on nema nikakvu ni pokretnu, ni nepokretnu imovinu? Ako je tačno da je prosečna nadoknada 100.000 dinara mesečno po stečajnom upravniku i onda pogledate da se radi o periodu od šest godina i 15 firmi, dođete do cifre od oko 49,5 miliona dinara. Da li je tačno da je Agencija za licenciranje stečajnih upravnika pokrenula postupke protiv Saše Radulovića po tri osnova? Da li je tačno da je jedan postupak okončan i Saši Raduloviću izrečena kazna od 100.000 dinara i javna opomena zbog nepravilnosti u vođenju stečaja preduzeća „Novi autoput“? Da li je tačno da je shodno tome Privredni sud u Beogradu dana 15. decembra 2011. godine razrešio Radulovića sa mesta stečajnog upravnika ove firme? Da li je tačno da je razlog za izricanje kazne i činjenica je Radulović bio u drastičnom sukobu interesa? Iako je bio plaćen kao stečajni upravnik, Radulović je zaključivao ugovore o knjigovodstvenim uslugama sa sopstvenom firmom „E market kapital“. Dakle, faktički sve računovodstvene i knjigovodstvene usluge u postupcima stečaja vodila je njegova firma „E market kapital“. Da li je tačno da je, nakon njegovog stupanja na funkciju ministra privrede, vlasništvo nad ovom firmom preneo na suprugu, koja je nastavila sa ovim poslom? Da li je tačno da su pred disciplinskim većem agencije za licenciranje stečajnih upravnika u toku još dva postupka protiv Saše Radulovića i to jedan zbog odugovlačenja stečajeva i drugi zbog prikrivanja imovine „Delta legala“? Prikrivanjem imovine „Delta legala“ učinjena je usluga lažnim investitorima koji su prevarili kupce stanova i time direktno oštetili građane koji svoj novac i dan danas potražuju od ove firme. Da li je tačno da je u ovim postupcima Radulović šest meseci izbegavao da primi poziv na raspravu pred disciplinskim većem Agencije za licenciranje stečajnih upravnika, pravdajući se da je bio na odmoru, bolovanju i službenim putovanjima? Da li je tačno da se do danas nije pojavio pred ovim većem, iako mu je poziv na kraju uručen preko suda? Da li je tačno da Savet za borbu protiv korupcije ne može ništa da uradi po ovom pitanju? Da li je tačno da je član Saveta Dušan Slijepčević istovremeno i advokat Saše Radulovića? Da li je tačno da je članica Saveta Miroslava Milenović angažovana od strane Saše Radulovića kao savetnik u Ministarstvu privrede? Da lije tačno da je 11. aprila 2011. godine na pitanje o kralju stečaja Saši Raduloviću, Jelisaveta Vasilić, članica Saveta, rekla – po zakonu može da ima firmu, ali ni u kom slučaju ne može da je angažuje za poslove u kompanijama u kojima je stečajni upravnik? Da li je tačno da je i dan danas Saša Radulović član Saveza udruženja stečajnih upravnika i da je u ime tih svojih kolega predložio novi nacrt zakona o stečaju, po kome će ubuduće stečajni upravnici udruženi u komoru licencirati sami sebe i da taj posao više neće raditi ni država preko svoje agencije ili preko Ministarstva pravde? Na kraju, pošto je ministar Saša Radulović juče rekao da nije političar i da govori istinu, najmanje što od njega možemo da očekuje je da nam i ovog puta kaže istinu. Pitanje predsedniku Vlade je da li je sve ovo znao pre nego što je Sašu Radulovića predložio za ministra u Vladi Republike Srbije?
Reč ima narodni poslanik Petar Petković. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Lažni izbori na Kosovu i Metohiji su propali 3. novembra. Neizlaskom na nezakonite izbore narod je stavio tačku na pogubnu politiku razaranja Srbije. Narodna volja je porazila politiku sadašnje vlasti i jasno stavila do znanja da samo priznaje izbore države Srbije. Da još sto puta organizuje izbore albanskih separatista, odgovor vlastima biće isti – bojkot. Da Skupština Srbije raspiše izbore, narod će stoprocentno izaći na te izbore. Umesto da posluša svoj narod i da se rukovodi srpskim Ustavom i srpskim zakonima, vlast ekstremno gazi volju naroda terajući ga na izbore kojima se direktno ubijaju srpske državne institucije na KiM. U tom upornom povinovanju Briselu i lažnim kosovskim zakonima, vlast u Srbiji je izgubila svaku meru i osećaj za sopstveni narod i državu. Vlast ne preza ni od kakvih postupaka ma koliko god da su oni pogubni, samo ako je rezultat slomljena volja srpskog naroda koji treba da saučestvuje u predaji Kosova. Zato postavljamo pitanje Vladi Republike Srbije – ko je dao mandat Vladi da nasilno, represivno i brutalno primorava srpski narod na Kosovu da se otcepi od svoje države Srbije? Koja su to sve demokratska sredstva neophodna, ne bi li narod prihvatio Briselski sporazum? Kako je moguće da juče Krstimir Pantić, po nalogu Vlade, potpisuje odluku privremenog organa Kosovske Mitrovice u kojoj se izdaje nalog da svi direktori opštinskih javnih preduzeća, citiram: „budu zajedno sa svojim radnicima i članovima njihovih porodica i da organizovano odlaze na biračka mesta“? Kolektivno glasanje do sada još se nikada nije organizovalo i ovo je prvi put da vlast nalaže radnicima da zajedno sa članovima svojih porodica idu na izbore. Da li je ovako postupanje zapravo deo plana za implementaciju Briselskog sporazuma, gde Zajednica srpskih opština treba da predstavlja radni logor u kome važe kolektivna naređenja? Vladu Srbije treba da bude sramota što je njen kandidat ovako nešto mogao da pomisli, a kamoli tek da izda ovakvu naredbu. Vlast u Srbiji svakim svojim potezom izvrgava demokratiju ruglu, upada iz greške u grešku samo zato što pristaje na Briselski sporazum kojim se priznaju kosovski zakoni, kojim se priznaju kosovska ministarstva, kosovska lažna država i, na kraju, kosovska separatistička vlast. Koje to dobro srpski narod može da očekuje, ako se povinuje Hašimu Tačiju i albanskim separatistima? Zna dobro srpski narod i pored sve medijske propagande šta ga čeka ako se odrekne svoje države Srbije. Zna dobro srpski narod da se glasanjem po kosovskim zakonima odriče onoga što ima, a prihvata ono što nema i što nikada neće imati. Zajednica srpskih opština nikada ne može biti isto što i srpske državne institucije, jer naprosto u toj zajednici nema srpskog finansiranja, nema ni srpskih zakona, nema ni Ustava države Srbije, ali zato ima i te kako kosovskih zakona, kosovskog ustava po planu Martija Ahtisarija. Zato narod nije izašao na lažne izbore, jer dobro zna da to nisu nikakvi lokalni izbori, već izbori za izlazak iz Srbije. Umesto da uvaži upravo tu činjenicu i da se pokloni pred narodnom voljom, vlast odlazi na poklonjenje u Brisel i na dalje instrukcije kako da savlada sopstveni narod. Ako za Brisel važi Briselski sporazum, ako za Prištinu važi kosovski ustav, pa nema ničeg prečeg nego da za srpske vlasti važi srpski ustav i zakoni države Srbije. Ako je sadašnja vlast donela odluku da uvede… (Predsednik: Vreme.) … Evo, završavam, privremene mere u četiri opštine na severu Kosova, isto tako i vi predsedniče Narodne skupštine treba da donesete odluku i da raspišete izbore u četiri opštine na severu KiM. Tako će svi izaći, izaći će srpski narod, povešće sve svoje porodice i niko na to ne treba da ih tera.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine predsedniče, moje pitanje je upućeno premijeru, gospodinu Ivici Dačiću i ministarki zdravlja, gospođi Slavici Đukić Dejanović, a tiče se trenutnog položaja Instituta za virusologiju, vakcine i serume „Torlak“. Naime, država je u saradnji sa Svetskom zdravstvenom organizacijom, Evropskom investicionom bankom, uložila zadnjih godina preko tri miliona evra u „Torlak“, sa očekivanjem da se ostvare minimalni rezultati poput proizvodnje polio vakcine i proizvodnje vakcine protiv sezonskog gripa. Međutim, i pored toliko uloženih sredstava, mi nismo dobili proizvodnju tih vakcina i i dalje se te vakcine uvoze. Ono što zabrinjava to je da nemamo podataka da li je Vlada izvršila detaljnu kontrolu na koji način su utrošena tako velika sredstva i zašto je izostao očekivani rezultat, budući da smo mi negde oko 50 miliona evra kredita povukli za hitnu rekonstrukciju 21 bolnice u Srbiji. Institut „Torlak“ je veoma značajan za tržište Srbije i za tržište jugoistočne Evrope. Ulaganja u Institut su počela u značajnijoj meri još od 2005. godine osavremenjavanjem pogona i očekivanjem da se dobiju rezultati koji su izostali. Gospođa Slavica Đukić Dejanović u izjavi medijima često naglašava da ona ne može da se bavi istragama, pa nas to dodatno zbunjuje, budući da je Vlada odobrila značajna sredstva i onda je po nama sasvim prirodno da Vlada bude zainteresovana na koji način su utrošena ta sredstva i zašto je izostao očekivani rezultat. Sa druge strane, u javnosti se pojavljuju i spekulacije da po oprobanom receptu, koji smo videli u postupku kriminalnih privatizacija, da se ide na namerno urušavanje Instituta „Torlak“, da bi ga neki tajkun tako urušenog kupio za mali novac, a ja ne mogu da kažem ispred moje poslaničke grupe ni da li je to tačno, da li nije, ali spekulacije u tom smislu, u svakom slučaju postoje. Zbog toga su moja konkretna pitanja – kako su nestala sredstva za proizvodnju polio vakcina, odnosno kako su utrošena? Kako su utrošena sredstva za proizvodnju vakcine za sezonski grip, koja nije proizvedena? Da li postoji sumnja da postoji plansko, sistemsko urušavanje Instituta „Torlak“ da bi ga kupio neki tajkun za mali novac? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivana Dinić. Izvolite.
Poštova i predsedniče, uvažene kolege narodni poslanici i poslanice, moje pitanje danas je upućeno ministru kulture i informisanja, gospodinu Ivanu Tasovcu, a vezano je za Nacrt zakona o javnim servisima i njegov uticaj na građane Niša, koji je najveći grad na jugu Srbije i kao takav ima pravo da zahteva ravnopravnost u oblasti informisanja njegovih stanovnika, kako je to i predviđeno Ustavom. Naime, Nacrt zakona o javnim servisima nije pripreman u skladu sa Medijskom strategijom koja je, pored Beograda i Novog Sada, predviđala još šest regionalnih javnih servisa. Izmenama je nastao predlog da se dva javna servisa finansiraju iz budžeta za koji sredstva izdvajaju svi građani Republike Srbije, ali da im to ne garantuje jednaku dostupnost informacijama koje se odnose na pojedine gradove i regione južno od Beograda. Takav Nacrt zakona o javnim servisima u suprotnosti je sa Ustavom Srbije. Tokom oktobra meseca održan je niz javnih rasprava i to u Novom Sadu, Kragujevcu i Beogradu, dok je jug Srbije zaobiđen. Na tim javnim raspravama prisustvovali su pojedini medijski radnici iz Niša i Vranja, ali nije bilo predstavnika lokalnih samouprava niti poslanika, što znači da se nije čula volja i potreba građana ostatka Srbije. Niš polaže pravo na adekvatno informisanje. Nacrtom zakona o javnim servisima predviđeno je da RTS emituje program na najmanje dva TV i tri radio kanala. Predviđeno je postojanje najmanje dva kanala Radio i televizije Vojvodine i najmanje tri kanala Radio Novog Sada. Južno od Beograda Nacrt zakona ne predviđa postojanje regionalnih javnih servisa. Pri tom, predviđen budžet za RTS i RTV je oko 65 miliona evra, a procene su da bi za šest regionalnih javnih servisa, predviđenih Strategijom ali ne i Nacrtom zakona, bilo dovoljno od tri do pet miliona evra. Ako budu usvojeni nacrti zakona o medijskim javnim servisima i elektronskim medijima u obliku koji je predviđen, a prema kome će javni servisi biti samo RTS i RTV, jug Srbije i Niš biće diskriminisani, a građani nacionalne manjine u ovom delu Srbije će ostati bez informacija od vitalnog značaja. Prema Predlogu nacrta zakona RTS i RTV će plaćati svi građani Srbije preko budžeta. U isto vreme nacrt predviđa povlačenje države iz lokalnih medija što praktično znači i diskriminaciju ovog dela Srbije. Sami građani Niša, njih 35.000 svojim potpisima, kao i skupštinska odluka govore da jug Srbije ima prava na svoj servis koji će izveštavati o manjinama, osobama sa invaliditetom, imati emisije na znakovnom jeziku za gluve, emisije koje edukuju i obrazuju. To privatnik neće raditi, jer u toj oblasti nema kiča, nema senzacionalizma, niti plasiranja laži kako bi se neko isprovocirao ili mu se naudilo, a samim tim nema ni profita. Na još jednu činjenicu je vrlo bitno obratiti pažnju. Na poslednjoj javnoj raspravi o Nacrtu Zakona o elektronskim medijima članovi radne grupe utvrdili su da ni jedan član te radne grupe, koji je naveden u objavljenom rešenju, zapravo nije učestvovao u izradi nacrta ovog zakona, čime je ukazano na nelegitimnost postupka izrade medijskih zakona, kao i neligimitet odlučivanja o konačnoj verziji Nacrta Zakona o javnom informisanju, a koje će ići na mišljenje nadležnim ministarstvima i administraciji u Briselu. Takođe, Radna grupa za izradu Nacrta Zakona o javnom informisanju i medijima se sastajala više puta tokom marta i aprila ove godine, iako je rešenje o formiranju te radne grupe isteklo još februara iste. Na osnovu svega navedenog pitanje za ministra kulture jeda li ćemo dozvoliti da medijski prostor južno od Beograda ostane bez javnog servisa, mogućnosti ravnopravnog informisanja i dostupnosti informacija koje su jedan od najznačajnijih faktora razvoja najsiromašnijeg, multinacionalnog regiona, regiona sa velikim procentom nepismenog stanovništva? Da li ćemo ovaj region na ovakav način još više degradirati i načiniti ga zaostalijim ili ćemo radi na njegovom razvoju, opismenjavanju, informisanosti zašta je opstanak javnog servisa zapravo preduslov? Hvala.
Reč ima narodna poslanica Nataša Vučković. Izvolite. Prijavljena je narodna poslanica Nataša Vučković. Greška u registraciji. Reč ima narodna poslanica Gorica Mojović. Izvolite.
Postaviću tri pitanja. Prvo pitanje upućujem Ministarstvu kulture i informisanja – kada će Narodnoj skupštini Republike Srbije biti dostavljen Predlog nacionalne strategije razvoja kulture u Srbiji? Rok za donošenje tog dokumenta istekao je pre tri godine. Za to vreme promenili smo četiri ministra kulture i očigledno da kulturna politika u Srbiji po najviše zavisi od ličnih afiniteta ili animoziteta ministara, a manje od jednog temeljnog koncepta koji treba da bude utvrđen Nacionalnog strategijom i zato imamo improvizaciju i toliko promena na kulturnoj javnoj sceni Srbije. U vezi sa tim i sledeće pitanje. U prethodne tri godine kako su povremeno do javnosti stizale informacije na izradi ovog dokumenta, bilo je angažovano više eksperata, radnih grupa itd. Svi oni su za to vreme imali određene nadoknade iz budžeta, bili plaćeni ne samo članovi radnih grupa, nego su u toku priprema i izrade tih nacrta Strategije trošena sredstva i za druge namene. Moje pitanje Ministarstvu kulture – koliko je u poslednje tri godine u svrhu navodnih priprema za izradu Nacionalne strategije u kulturi utrošen budžetskih sredstava? Drugo moje pitanje upućeno je Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. U ovoj oblasti postoje četiri nacionalna saveta. Tri koje je imenovala Skupština Srbije - Prosvetni savet, Savet za obrazovanje odraslih i stručno obrazovanje, Savet za visoko školstvo i Nacionalni savet za nauku i tehnološki razvoj. Pitanje Ministarstvu prosvete i nauke – koje sve uslove i kakve ovo ministarstvo obezbeđuje za rad ovih nacionalnih saveta i kolike su nadoknade članovima ovih nacionalnih saveta? To pitanje postavljam zato što smo ovih dana suočeni sa pokušajem Ministarstva kulture da se dovede u pitanje status Nacionalnog saveta za kulturu, da se ospori njihov rad i naravno da se sve to podvede pod pitanjem troškova budžeta. Naravno da znam da svi ovi nacionalni saveti, koji rade u oblasti prosvete, imaju dobre uslove za rad. To mi je i ministar prosvete potvrdio. Imaju takođe i nadoknade za svoj rad i nemam ništa protiv toga. Ali, smatram da država ne može prema nekim nacionalnim savetima da bude majka, prema drugima maćeha i čini mi se ako dobijemo odgovore na ova pitanja od Ministarstva prosvete da ćemo svi zajedno onda nastojati da ujednačimo položaj svih nacionalnih saveta. Treće pitanje upućujem republičkim fondovima zdravstvenog osiguranja i Republičkom fondu penzionog i invalidskog osiguranja. Da li, koliko i u kom vremenskom periodu Grad Beograd po osnovu uplata doprinosa za samostalne umetnike duguje ovim fondovima? Pre neki dan smo imali da čujemo od jednog mog uvaženog kolege iz poslaničke grupe SPS da stotine samostalnih umetnika imaju problem zbog toga što Grad Beograd kasni sa uplatama za doprinose za zdravstveno i penziono osiguranje, što 2002. godine otprilike je to tada ukinuto itd. Pošto vrlo dobro znam da Grad Beograd ne samo da kasni sa uplatama, nego, naprotiv je 2002. godine je izmirio sva dugovanja nastala od 1994. godine, kad je tadašnjim Zakonom o kulturi ukinuta obaveza plaćanja doprinosa samostalnom umetniku i baš se pitam ko je tada bio ministar iz koje stranke i koja poslanička većina je donela takav zakon. Ali, svejedno i bez pravnog pravnog osnova i bez zakona svojim odlukama Grad Beograd je 2002. godine izmirio sve obaveze prema samostalnim umetnicima i od tada svake godine uplaćuje na ime novih obaveza između 80 i 100 miliona dinara godišnje. Ako je to nebriga, onda ja zaista ne znam kolika je briga? Pošto se ovo pitanje iz iste poslaničke grupe i od kolega iz te stranke često pojavljuje u javnosti, nadam se da nakon što dobijemo zvanične odgovore od ovih fondova više neće biti zabuna i nesporazuma. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pošto nisam dobio odgovor na pitanje koje sam postavio pre desetak dana predsedniku Vlade gospodinu Ivici Dačiću, ja ću ga danas ponoviti i očekujem da uskoro dobijem odgovor na to pitanje. Pitanje se naravno tiče situacije na severu srpske AP Kosovo i Metohija i svega onoga što se dešavalo u vreme održavanja lokalnih izbora na koje je Narodna skupština Republike Srbije između ostalih pozvala građane Srbije da izađu, kada je sa preko 90% glasova u Narodnoj skupštini Republike Srbije podržala Briselski sporazum. Znači, skoro svi osim jedne marginalne političke grupacije. Iskoristio bih situaciju da sada pozovem građane Severne Mitrovice da u nedelju izađu na izbore. Narod neću pozivati, jer iako kao narodni poslanik imam pravo više da se pozivam na narod, nego predsednik marginalne političke stranke, koja je inače inspirator svog onog nasilja koje se događalo od strane onih koji su pozivali na bojkot i sprečavali građane severne Kosovske Mitrovice da izađu na izbore, da na ponovljene izbore, u nedelju masovno izađu na ponovljene izbore. Zašto? Zato što bojkot jednostavno i taj poziv na bojkot nije uspeo. Ko god pričao da je uspeo i ko se god pozivao na narod u stvari priča besmislice, jer ako je izašlo 40.000 Srba na izbore, ako su izabrali svoje predstavnike u skupštinama više od 10 opština. Autonomna pokrajna Kosovo i Metohija ima mnogo više od četiri opštine na severu Kosova. Malo pre smo čuli pitanje gde se pita Skupština i država kada će raspisati izbore na četiri opštine severa Kosova? Zašto ne na celom Kosovu i Metohiji? Briselskim sporazumom Srbija učestvuje u raspisivanju na teritoriji cele AP Kosovo i Metohija. 40.000 Srba ili naših sunarodnika izašlo je i zahvaljujući tome izvesno je formiranje zajednice srpskih opština. Takođe, mogu reći da u severnoj Kosovskoj Mitrovici ako građani poslušaju svoju državu, izađu masovno, mogu da ostvare pobedu već u prvom krugu. Niti je Srbiji, niti narodu na Kosovu i Metohiji, niti građanima severne Kosovske Mitrovice u interesu zaoštravanje situacije i pravljenje, samo u jednom malom delu Kosova i Metohije situacije takve da će na vlast doći Albanci, umesto da bude apsolutna većina Srba u severnoj Kosovskoj Mitrovici, što se može dogoditi. Onda postoji postoji opasnost, znači niko iz države sada ne zastrašuje te ljude da će ostati bez posla. Ali, ako dođe Albanac na vlast i ako bude Albanac gradonačelnik, onda će ti ljudi ostajati bez posla. Svi su pozvali građane severne Kosovske Mitrovice da izađu na izbore, međunarodna zajednica, pozivamo se na Rezoluciju 1244. Tačno da je pozvala i EU, ali je pozvala prekjuče i Rusija, preko Ministarstva inostranih poslova sve Srbe da izađu masovno na izbore i u drugom krugu 3. decembra, a i na ponovljene izbore u severnoj Kosovskoj Mitrovici. Ne treba da slušaju one koji pozivaju na bojkot, a pri tom bojkot sprovode nasilnim metodama, nasilnim merama i koji su činili sve ono što su činili, sprečavali građane da izađu. Nadam se da se ovaj put država Srbija spremila da do toga ne dođe. Ponavljam pitanje predsedniku Vlade, gospodinu Dačiću – da li će i kada svi oni koji su na nasilan način sprovodili bojkot u severnoj Mitrovici, biti procesuirani i kažnjeni zbog toga što su radili, kako se nikada više niko ne bi usudio da se politikom bavi i da u politici koristi nasilne metode. Zahvaljujem.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja da koristi svoje pravo iz člana 287. Poslovnika Narodne skupštine? Ako ne, nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Čedomir Protić, Saša Dujović i Olgica Batić. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na načelni pretres 13. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O OSTVARIVANjU PRAVA NA ZDRAVSTVENU ZAŠTITU DECE, TRUDNICA I PORODILjA Primili ste Predlog zakona koji je podneo narodni poslanik Nebojša Stefanović. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova pojedine poslaničke grupe. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, takođe vas podsećam da narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi koji imaju pravo da govore, svako po jednom a do petminuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika za učešće u raspravi, prema članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predlagač, narodni poslanik Nebojša Stefanović želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama je zakon kojim se nastavlja politika Narodne skupštine da štiti posebno osetljive kategorije našeg stanovništva. Sam Ustav je predvideo da su deca, samohrani roditelji, majke, trudnice i porodilje kategorija kojima je potrebna zaštita i mi ovim predlogom zakona činimo korak dalje u poboljšanju zdravstvenog i socijalnog sistema naše zemlje. Naime, ovim zakonom se omogućava svoj deci, svim osobama do osamnaeste godine starosti, svim trudnicama i porodiljama, i do godinu dana posle porođaja, da im se obezbedi pružanje zdravstvenih usluga, bez obzira da li su im overene isprave o zdravstvenom osiguranju ili nisu. Suštinski događalo se u prethodnom periodu da se, naravno zbog teških socijalnih uslova, zbog teške situacije i u privredi, dešavalo se da se ne uplaćuju određeni doprinosi za radnike i da oni kada dođu da overe svoje zdravstvene knjižice, te knjižice ne mogu da im se overe i da na osnovu toga ne mogu da ostvare neka od svojih osnovnih prava, kao što je pravo na zdravstvenu zaštitu. Da se to ne bi dogodilo, u razgovorima Republičkim fondom za zdravstveno osiguranje došli smo do rešenja. Republički fond, zahvaljujem se direktoru Fonda, gospodinu Babiću, što je to uspeo da realizuje, pronašli su dovoljno sredstava u Fondu da se pokrije ovakva vrsta odluke, odnosno ovakav zakon koji će omogućiti da se svim trudnicama, porodiljama i svakom detetu obezbedi zdravstveno osiguranje, bez obzira na ove kategorije. Videli ste, ne želim da navodim sve zakonske i ustavne razloge koji nam omogućuju da to činimo, ali želim da kažem da je članom 66. Ustava Republike Srbije, posebno vodeći računa o ovom predvideo da se garantuje posebna zaštita u podršci majci pre i posle porođaja. Mislim da je to veoma važno da uvek imamo u vidu. Dakle, ovo je samo još jedan od zakona koji smo doneli u prethodnom periodu, da kažem, koji su omogućili kvalitetniju zaštitu ove kategorije stanovništva. Razgovarajući sa kolegama u Odboru za zdravstvo, koji su lekari, koji neke od ovih segmenata poznaju mnogo bolje nego ja, došli smo do toga da će možda biti potrebno i u nekom budućem periodu, posebno kodifikovati sve propise iz ove oblasti u jedan, možda opširniji zakon i da tako definišemo kvalitetniju i bolju zdravstvenu zaštitu, ali to je posao koji je tek pred Narodnom skupštinom. Ovo nije poziv, na ovaj način, donošenjem ovog zakona ne znači aboliranje onih poslodavaca od odgovornostiza neizmirene doprinose. To je nešto čime će morati da se bavi i poreska uprava i drugi državni organi. Međutim, mi omogućavamo jednaku zakonsku zaštitu dece, trudnica i porodilja i ne želimo da oni koji nisu svojom krivicom dospeli u ovakvu poziciju snose neku vrstu odgovornosti, odnosno da se na njima prelomi težina situacije koja vlada u nekim kompanijama. Mi smo, da kažem, i u skladu sa konvencijama i rezolucijama UN koje su ratifikovane u ovom parlamentu, gde smo se faktički obavezali, naročito istakli potrebu da se obezbedi zdravstvena zaštita deci, kao nedvosmisleno pravo na najviši mogući stepen zdravstvene zaštite, ispunili ovakvu vrstu međunarodnih obaveza, a ne samo obaveza, već i dužnosti koju osećamo i koju treba da ispunimo prema građanima naše zemlje. Dakle, još jednu stvar bih želeo da istaknem, a to je da je sve ono što sam video u dosadašnjem toku rasprave u Odboru za zdravstvo me uverilo da postoji izuzetno visok stepen konsenzus u ovoj Narodnoj skupštini. Bio sam ponosan što su svi narodni poslanici prepoznali, ili da kažem većina oni koji su bili prisutni na Odboru za zdravstvo su prepoznali ovo kao važnu stvar koju radimo za našu zemlju. Dakle, ovo je stvar o kojoj ćemo, naravno razgovarati danas, ali ja se nadam da ćemo na kraju kada budemo u danu za glasanje odlučivali o ovoj temi, sa najvećim mogućim stepenom zajedništva doneti ovu odluku i pokazati da Srbija želi da bude zemlja koja štiti svoje građane, koja štiti osetljive kategorije stanovništva, i time svoju budućnost. Hvala vam.
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora, Odbora za zdravlje i porodicu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo? Molim vas da se izvestioci prijave. (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa? (Da.) Narodni poslanik Nebojša Zelenović ima reč. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani predsedniče Narodne skupštine kao predlagaču ovog zakona, ja sam na Odboru za zdravlje glasao za ovaj predlog. Nisam bio najsrećniji, ne zato što imam nešto protiv toga da deca, trudnice i porodilje treba da se leče, nego više zbog načina na koji uređujemo ove stvari. Ali, glasao sam kao što su i svi glasali. Bilo mi je jako drago što sam prisustvovao jednoj sednici Odbora na kojoj su svi članovi Odbora glasali za jedan propis. To znači da idemo ka nečem boljem. Moja osnovna zamerka je bila u tome zašto predlažemo zakon, zašto ova stvar mora ili treba da se uredi zakonom. Ja poštujem iskrenu i dobru nameru predsednika Skupštine i njegova uverenja da je ovo način koji će rešiti problem koji trenutno postoji. Ali, sa druge strane, ovo nam isto govori, sama činjenica da mi danas pričamo o ovom zakonu, govori nam da naš sistem ne funkcioniše. Jer, ako mi sada donosimo ovakav propis, to znači da Zakon o zdravstvenom osiguranju i Zakon o zdravstvenoj zaštiti, kao trenutno važeći zakoni, ne funkcionišu. Oni ne omogućavaju deci, trudnicama i porodiljama da se leče. Uopšte im ne omogućava pristup u zdravstvene ustanove. Moje pitanje je – zašto je to tako? Ali, na kraju ćemo doći do zajedničkog odgovora, odnosno, ja ću ga dotle ponuditi. Želeo bih da se pozovem na član 68. Ustava koji kaže da sva deca, sve trudnice i porodilje, ali i samohrane majke sa decom do sedam godina starosti, imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, u skladu sa zakonom, a ako tonije moguće u skladu sa zakonom, onda na teret javnih prihoda, a to znači iz budžeta. Sada ću vam objasniti kako u životu funkcioniše kada se dete trudnice ili porodilje pojavi u nekoj zdravstvenoj ustanovi i pri tom nema overenu zdravstvenu knjižicu. Šta se onda desi? Postoje dve situacije. Prva situacija je da odmah budu vraćeni kući, sa konstatacijom da nemaju overenu zdravstvenu knjižicu i samim tim nemaju ulaznicu u naš zdravstveni sistem. Druga situacija koja je, verujte, na našu sreću, ali zaista na našu sreću, češća, a to je da lekari na sopstvenu odgovornost, medicinske sestre na sopstvenu odgovornost, puštaju i dozvoljavaju deci, trudnicama i porodiljama da se leče. Takvu vrstu humanosti moramo da poštujemo. Zašto oni to rade? Zašto puštaju? Puštaju zato što su svesni da je potrebno pružiti zdravstvenu uslugu deci, trudnicama i porodiljama. Ali, šta se onda dalje desi u životu? Kada pruže uslugu, ta usluga se fakturiše Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje i ja ću vam sada objasniti plastično put fakture o toj usluzi. Kada ta faktura iz bilo kog mesta ili opštine u Srbiji stigne u direkciju u Beograd, na njoj stoji jedna oznaka gde piše da je izdata faktura bez overene zdravstvene knjižice. Automatski program Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje poništava takvu fakturu i vraća je u zdravstvenu ustanovu odakle je došla. To je problem. Dakle, problem je zašto se takva faktura vrati. Iskren da budem, ja sam do sada imao više kontakata sa direktorom Republičkog fonda, gospodinom Babićem i zaista cenim njegovu dobru nameru i vidim da se on čovek trudi i da želi da popravi stvari. Zato sam mislio da je možda dovoljno omogućiti programu da pusti takve fakture. Ali, ako vi tvrdite da to ne može i da je ovaj zakon rešenje, ja poštujem i glasaću za ovo, kao što će glasati i Poslanički klub Zajedno za Srbiju. Ali, ja i dalje govorim da sistem ne funkcioniše i da ga moramo promeniti. Još jedna bolna stvar – ko će sve ovo da plati? Pošto u Ustavu piše da ide na teret javnih prihoda, znači da bi trebalo da plati budžet Republike Srbije. Verujte, ja o ovoj stvari pričam poslednjih godinu i po dana a ljudi u Odboru za zdravlje i porodicu su svedoci. Ja tražim već godinu i po dana preko Odbora da se omogući ovo što se danas predlaže ovim zakonom. Ali, zaista mi nikada nije palo na pamet da predložim zakon, jer sam mislio da nije potrebno. Mislio sam da je dovoljno da u okviru našeg sistema omogućimo da sistem prodiše, da profunkcioniše. Na raspravi na jednoj od sednica Odbora ministarka zdravlja je rekla, a rekla je to i ovde u sali kada smo imali jednu raspravu, da tadašnji ministar finansija ne dozvoljava da budžet plati lečenje deci, trudnicama i porodiljama. Mene sad interesuje kako može jedan ministar da da sebi tu slobodu i dozvolu da sistem ne funkcioniše i da budžet, zaboga, neće da plati lečenje deci? Zato postavljam jedno sasvim logično pitanje – a ko će sada to da plati? Zaista, s te strane, ja poštujem odluku direktora Republičkog fonda da on preuzme na sebe teret plaćanja tih obaveza, ali vam kažem da to nije u skladu sa Ustavom. To nas sada dovodi do jednog zaključka koji niko ovde ne može da pobije, a to je da ponovo sistem ne funkcioniše i da mi pokušavamo da iznađemo neka prinudna, okolna rešenja da sistem počne da radi. Pitam predsednika Skupštine, kao predlagača zakona, ko koči? Ko ne dozvoljava da sistem počne da funkcioniše? Ko nam je prepreka da uradimo nekakve ozbiljne prepreke u ovom društvu? Opet vam kažem da ćete u Poslaničkoj grupi Zajedno za Srbiju imati podršku za svaku ozbiljnu, suštinsku i strukturnu reformu. Odmah ću vam reći da ministar Dinkić nije imao lošu nameru, ali da je bio svestan da kada krene da plaća iz budžeta sve ono što su usluge proistekle iz neoverenih zdravstvenih knjižica, odnosno lečenja na taj način, mi govorimo o novcu koji sada u ovom trenutku iznosi šest milijardi dinara, a Republički fond od budžeta na ime tih usluga dobija samo 10%, što je 600 miliona dinara. To ponovo pokazuje da sistem ne funkcioniše. Ko će da plati lečenje? Niko ne plaća poreze, niko ne plaća doprinose, 65% poljoprivrednika nije u stanju da plati svoje doprinose. Znači, ne da neće, nisu u stanju. Preduzetnici nisu u stanju da plate svoje doprinose, članovi njihovih porodica, zbog kojih donosimo ovaj zakon, nisu u stanju da se leče, nisu u mogućnosti da se leče. Ponovo sistem ne funkcioniše. Mislim da sam pružio dovoljno dokaza i zadržaću neko vreme poslaničke grupe da kasnije kroz razgovore razjasnimo neke stvari. Još jedna stvar, više kao dobronamerni savet. Mi ćemo izglasati ovaj zakon. Koliko sam dobio informaciju, svi će glasati za ovaj zakon i podržati ga. Ja ponavljam – ako je to rešenje, mi ćemo ga podržati. Ali, postoji sada deo kada ovaj zakon, kao i svi zakoni do sada, treba da počnu da žive u stvarnosti. Ja sad opominjem vas, predsedniče Skupštine, kao nekog ko predlaže ovakvu stvar, jer postoji mogućnost da će nakon ovoga u Republičkom fondu pokušati da primene ovaj zakon tako što će izdati niz nekih formulara, niz nekih neverovatnih potvrda koje će naši građani, deca, trudnice i porodilje morati da pribave da bi dokazali da mogu da se leče. Ne znam da li znate, ima jedna potvrda koja ima jako neobično ime u sistemu zdravstvene zaštite, a zove se PZŽD obrazac. Neverovatna stvar. To je potvrda za žene i decu da mogu da se leče. Taj PZŽD obrazac – to vam je muka živa, verujte. On omogućava deci i ženama zaposlenih, dakle samo šifra radni odnos, čiji poslodavci nisu platili doprinose, da se leče. Što ponovo pokazuje da sistem ne funkcioniše. Šta je sa decom i ženama poljoprivrednika? Ko će njima da izda PZŽD obrazac? Šta ćemo sa preduzetnicima? Jesu li oni manje vredni? Poslednjih godinu i po dana ja ukazujem na ove probleme. Zaista želim da probudim, sada, ovde, neku energiju da probamo da se dogovorimo o tome šta je nama suštinski važno u državi. Da li nam je lečenje svih kategorija stanovnika pod jednakim uslovima po principima solidarnosti bitno, ili nije. Onda da kažemo ko to želi, a ko ne želi, ko koči, a ko ne koči. Ponavljam još jednom, poslanička grupa Zajedno za Srbiju će podržati zakon, jer vi tvrdite da je on rešenje. Ako je rešenje mi to ne možemo kočiti, ali zaista očekujem u vrlo bliskoj budućnosti ozbiljne i korenite reforme. Hvala.
Deset minuta i 50 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović. Izvolite.
Potpuno se u nekim aspektima slažem sa vama, i o tome smo detaljno pričali. Nisam hteo više da ulazim u raspravu o tim aspektima, o tome smo detaljno pričali na sednici Odbora za zdravstvo. Dakle, svi smo svesni da već mnogo godina ne postoji savršen sistem zdravstvenog osiguranja u Srbiji, zdravstvene zaštite. Postoji svest i u ovom parlamentui u ovom društvu, da taj sistem mora da se poboljšava, i mi idemo ka tome. Međutim, postoji nešto o čemu smo razgovarali ovde i ja sa direktorom Fonda, i na odboru kojim predsedavam, Odboru za prava deteta, a to je - da li mogu deca da čekaju da mi sve to rešimo? Neke žene su danas trudnice, danas su porodilje, neka deca danas imaju potrebu da im se ovo pravo ostvari. Ako budu čekali da mi postignemo društvo kakvo je u Švajcarskoj, plašim se da će mnogo čekati. Zato je bila samo namera da ovim zakonom koji jeste leks specijalis, dok ne budemo uradili jednu opsežniju kodifikaciju zakonodavstva iz oblasti zdravstvenog osiguranja zdravstvene zaštite da ovo bude zakon kojim ćemo pomoći da stvar bude rešena. Dakle, mi i članom 4. definišemo da se pravo ostvaruje samo na osnovu isprava o zdravstvenom osiguranju, bez obzira da li je ona overena ili nije. Naš, moj cilj i svih ljudi koji su ovo podržali, prvenstveni cilj je bio da niko dete, trudnicu ili porodilju, a znam da su lekari, mi smo pričali o tome sa lekarima, niko od lekara, normalnih ljudi to nikad nije radio, nisu oni vraćali decu i rekli – nemate overenu zdravstvenu knjižicu, možete da se vratite kući. Većina normalnih ljudi je njima pregled i radila, ali je postao problem što su oni time suštinski kršili zakon. Onda ide drugo, zaista ne znam toliko o ovim protokolima o čemu ste vi pričali, Fonda i da kažem tim programima, ali je suštinski ta faktura išla na teret zdravstvene ustanove koja je obavljala pregled, ili centra za socijalni rad. Sada smo pronašli sredstva da to rešava Fond. To je zakonit način. Lekare ne dovodimo u situaciju da moraju da rade nešto što je etički moralno, a protivzakonito, a ove ljude dovodimo u ravnopravan položaj. Potpuno sam saglasan sa vama da treba da radimo više, da treba da radimo zajedno, treba da vidimo gde se koči. Ima tu još dosta ugroženih socijalnih grupa. Imamo mi potrebu da rešimo i njihove probleme. Moramo da idemo brže korak po korak. Naravno, imajući u vidu ekonomsku snagu zemlje. Da ne donosimo zakone koji neće biti primenljivi. Ovaj zakon je obezbedio svoje finansijsko pokrivanje, dakle imaćemo kako može da se realizuje, i ako nije idealno rešenje, u ovom trenutku je rešenje koje omogućava da problem bude rešiv. Samo zbog toga sam predložio kao leks specijalis, a nadam se da ćemo u ovom sazivu možda imati priliku da jedan strukturni način rešimo i neka druga pitanja, naravno u dogovoru sa svim relevantnim institucijama.
Reč ima ovlašćena predstavnica narodna poslanica Vesna Milekić. Izvolite.
Poštovane kolege, mi se ovde u parlamentu svakodnevno susrećemo sa različitim predlozima zakona. Oko većine njih se poziciona i opoziciona strna spore, i retko se događa da naiđemo na neki pravni akt za kog ni jedna strana nema ništa protiv njegovog donošenja. Zakon o kome danas diskutujemo je jeda od takvih. Istinski verujem da ne postoji ni jedna osoba, ne samo u ovoj sali, već i širom zemlje koja ima nešto protiv ovakvog jednog zakona. Konvencija UN o pravu deteta iz 1989. godine, koju je naša zemlja ratifikovala 1990. godine, ističe upravo potrebu da se u potpunosti obezbedi zdravstvena zaštita deci. Naš Ustav garantuje ustavnu zaštitu majkama pre i posle porođaja, ali sve to je nedovoljno ukoliko se ne izglasa upravo ovaj zakon. Socijaldemokratsko uređenje koje ipak naše društvo teži, podrazumeva da ovakve posebne kategorije budu i posebno tretirane, naročito kada je u pitanju omogućavanje zdravstvene zaštite. U trenutnoj našoj ekonomskoj situaciji koja povremeno poprima dramatične tonove, naročito kada se spomene nezaposlenost ili još više neizmirivanje doprinosa od strane poslodavaca, dodatno otežava situaciju onima kojima je zdravstvena sigurnost možda i najneophodnija. Desetine hiljada porodica nemaju ni jednog člana koji je zaposlen i koji može preko svoje firme, eventualno da otvori deci, ili trudnoj supruzi, zdravstvenu knjižicu. Ukoliko tu dodamo da su takve porodice ispod ivice siromaštva i da im je plaćanje troškova lečenja u potpunosti finansijski nemoguće, u toj matematici rezultat je veliki broj dece sa hroničnim bolestima, i još veći broj žena sa problemima pri začeću i održavanju trudnoće. Tako da se broj trudnica koje su zbog neredovne i neadekvatne procedure u toku trudnoće izgubile bebu penje na neslavno rekordno mesto među svim evropskim zemljama. Koliko je važno pričati o tome da je neophodno da deca imaju besplatno zdravstveno osiguranje je čist pleonazam, posebno kod nas kad je novorođena beba prava retkost, kad nam kroz samo nekoliko decenija zbog bele kuge preti tiho odumiranje nacije. Nisu u problemu samo oni najsiromašniji. Kod nas se nažalost smatra da samo oni koji imaju prihode od 40 hiljada dinara nisu siromašni. Ali, ukoliko oni moraju da plate svaki pregled kod lekara, svaku vakcinaciju, svaku intervenciju ili čak i one najbeznačajnije lekove protiv kašlja ili ekcema, oni automatski odlaze ispod granice siromaštva. Jedan moj lik iz predstave u kojima će se mnoge majke prepoznati govori upravo to. Dođe jesene, počne vrtić, dva dana su u vrtiću, dve nedelje sam dežurna po domovima zdravlja i dečijim klinikama. Upravo te majke će sad moći da odahnu, da se više ne ponižavaju pred namrgođenim sestrama na šalterima koje ponekad nemilosrdno odrezuju ko će platiti, ko ne, nego će moći svoju decu da vode na preventivne preglede i na lečenje bez obzira što možda nisu zaposlene ili nisu u mogućnosti da na drugi način obezbede plaćanje doprinosa. Ništa nije bolja situacija ni sa ženama koje se odlučuju na trudnoću. Put do rođenja deteta nije svakoj ženi jednostavan. Mnoge žene, posebno u nekoliko poslednjih godina neobjašnjivo teško održavaju trudnoću. Lekari još uvek nisu otkrili pravi razloge za to ali posledice su jasne, vidljive i pogubne. Najčešće se žene upravo zbog nesređene i loše finansijske situacije sve kasnije odlučuju na rođenje deteta, a to još dodatno postaje otežavajuća okolnost i sada je normalno nošena trudnoća gotovo retkost. Samo one žene koje su prolazile kroz to znaju koliko je to potrebno snage, strpljenja, hrabrosti i novca da bi se sve to postiglo. Snagu i hrabrost su nekako i nalazile, ali novac za preglede, za ultrazvuk, za medikamente, različite testove i analize uglavnom je nedostajao. Često se takve trudnoće fatalno prekidane. Treća kategorija su porodilje. Jedna isto tako osetljiva grupa sa svim svojim specifičnostima. Uz redovne ginekološke preglede, često se pojavljuju i problemi koji se moraju rešavati uz različite medicinske programe. To su laboratorije, ultrazvučni pregledi, ali ne retko i pregled psihologa i psihijatara. Majka sa novorođenčetom prepuštena sama sebi bez podrške porodice, bez materijalne sigurnosti, da bi se obratila stručnim službama često postaje opasnost i za sebe i za bebu. Eto, zato naša zemlja, zemlja sa najstarijim stanovništvom u Evropi gde je svaka trudnoća incident, a svaka novorođena beba gotovo čudo, mora da preduzme mnogo toga da ubedi mlade parove da se odluče na rađanje deteta, jednog deteta naravno i još jednog deteta, jer samo ako je troje u porodici natalitet raste. Onda mora da brine o toj trudnici da donese zdravo dete na svet. Mora da se pobrine da se ta ista žena što bolje oporavi od trudnoće i spremi na novu trudnoću, a svakom tom detetu da odrasta zdravo i zadovoljno. Ovaj zakon podržavam ne samo kao poslanica SDPS kojoj je socijalno blagostanje prioritet, ne kao članica Ženske parlamentarne mreže, već i kao majka dve devojčice uz koje je prošla sve ove faze, od prvog ultra zvuka, pa sve do slinavih nosića i tona antibiotika. Hvala.
Pet minuta i 30 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice. Reč ima narodna poslanica Nevena Stojanović. Izvolite.
Hvala vam uvažena predsedavajuća, uvažene narodne poslanice i narodni poslanici, na samom početku ću istaći da će poslanička grupa JS u danu za glasanje svakako podržati ovaj Predlog zakona o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu dece, trudnice i porodilja. I želim da kažem kao ovlašćeni predstavnik za ovu tačku smatram da su cilj i namera očigledno i u naslovu ovog predloga zakona i da bi mogli što se mene tiče odmah i da glasamo, ali ću iskoristiti priliku da se osvrnem na ovaj predlog iz ugla poslaničke grupe JS. U obrazloženju predloga ovog zakona se spominje da je pored usklađenosti sa Ustavom Republike Srbije tačnije sa članom 66. kojim se garantuje posebna podrška majci i pre i posle porođaja. Ovaj predlog zakona usklađen i sa konvencijom Ujedinjenih nacija o pravu deteta iz 1989. godine kojim se ističe potreba da se obezbedi posebna zdravstvena zaštita deci kao nedvosmisleno pravo na najviši mogući stepen zdravstvene zaštite i na zdravstveno osiguranje u punom obimu. Ali, ona je još i deo sveobuhvatnije barem za ovu oblast Konvencija o zaštiti materinstva sa kojom smo izmenama i dopunama usklađivali Zakon o radu u aprilu ove godine i time pokrenuli bujicu nerazjašnjenih pitanja i nataloženih problema. Ovakvi zakoni nastaju kada se uzmu u obzir okolnosti zaposlenih žena i potreba da se obezbedi zaštita trudnoće što je zajednička obaveza i države i društva. Pored ovih navedenih konvencija iz EU tačnije iz evropskih komisija i Direkcija za socijalna pitanja nam stižu brojne direktive kojima se pokušava uticati na nacionalno zakonodavstvo kako bi se ono približilo evropskom. U ovom posebnom slučaju sa sigurnošću mogu reći da nas te smernice navode na potpuno pravi put što dokazuje Predlog zakona pred nama koji će pretpostavljam podržati sve poslaničke grupe. Spomenuti dokument Predlog zakona koji danas razmatramo, ali i delovi Zakona o radu i Zakona o finansijskoj podršci i porodici sa decom, predstavljaju ne samo pomoć ovoj posebnoj kategoriji stanovništva već mogu biti i praktični instrumenti za popravljanje demografske piramide našeg društva. Tačnije da se izrazim, povećanje nataliteta, što svakako dodatno motiviše poslaničku grupu JS da podrži ovaj predlog. Nažalost, kada se spominju socijalno ugroženi delovi našeg stanovništva, među njima se neretko navode upravo trudnice, porodilje i deca. Jedan od osnovnih razloga je bila do sada nesigurna zaštitna zaštita ove kategorije, a svesni smo činjenice da su žene u trudničkom i post trudničkom periodu i naravno deca, izloženi povećanom riziku od oboljevanja s toga im je zaista ta ista zaštita preko neophodna. Znamo da zbog trenutnih zakonskih propisa oni nemaju pravo na lekarsku pomoć i konsultacije kada nemaju overene zdravstvene knjižice zbog neuplaćenih dospelih doprinosa na zdravstveno osiguranje. Država kao uređivač društva merama i propisima koje donosi šalje i određenu poruku tom istom društvu. Ovim zakonom se postiže da trudnice, porodilje i deca, bez obzira na staž obaveznog osiguranja i toga da li imaju pečat u zdravstvenoj knjižici budu ravnopravno kada govorimo o zdravstvenoj zaštiti i omogućava im neophodno lečenje. Time država, tačnije, sada parlament sugeriše ovom društvu da su upravo deca i majke ti o kojima treba najviše i da brinemo. Da bi ovo zaživelo svakako je neophodno kažnjavanje osoba u zdravstvenim ustanovama i RFZO ukoliko se ne budu poštovale zakonske odredbe, mislim na zakon o kome danas diskutujemo, a čije će usvajanje još značiti i znatnu promenu u sistemu zdravstvene zaštite, rekla bih u velikoj meri na bolje. Pošto je JS uvek bila glasna ne toliko o raspravljanju ovim temama već u ostvarenju konkretnih mera koje smo donosili kako bi se ostvarivala veća prava trudnica, porodilja i dece. Sada ćemo kao i poslanička grupa biti deo glasova u ovom parlamentu koji podržati ovaj predlog zakona. Kao što sam već spomenula ovaj predlog podržavamo, jer smatramo i da predstavlja korak ka unapređenju borbe za podizanje nataliteta i ovom domu ćemo uvek podržavati sve predloge koji mogu doprineti toj borbi bez obzira sa koje strane dolazi. Međutim, iskoristiću priliku da pomenem da kada sagledamo činjenice i statistička predviđanja na osnovu dosadašnjeg trenda u Srbiji, bi za 10 godina moglo živeti pola miliona ljudi manje. Zato moram da kažem da nismo zadovoljni postojećim konkretnim i praktičnim rešenjima na nivou Republike Srbije. Smatramo da Vladina strategija za podsticanje stanovništva, usvojena u ovom parlamentu još 2008. godine, nije dovoljna da bi se njen cilj i ostvario. Mere koje su u njoj navedene, rešavanje nezaposlenosti bračnih parova sa decom, troškovi rađanja, njihovo preuzimanje na državu, mogućnost oca da odsustvuje sa posla radi nege deteta, što bi predstavljalo veliku podršku majkama koje moraju da se vrate na posao. Dakle, te mere nisu sprovedene, možda negde iz opravdanih razloga, a možda i zbog nedovoljnog sluha za ovaj problem. Razlozi su sada nebitni. Sve to ovu vladu sada ne sprečava da donese novu, poboljšanu, ali što je još bitnije, sprovodljivu strategiju za borbu protiv bele kuge, odnosno strategiju podsticaja za obnavljanje stanovništva. Ova strategija bi bila zvezda vodilja i mogli bismo donositi sopstvene direktive koje bi proizilazile iz razumevanja i potrebe našeg naroda, donosili bi jednostavno odluke koje odgovaraju našem mentalitetu i ne bismo morali da čekamo na zvuk pištaljke i da u niskom startu donosimo zakone. U kreiranju tog plana bi nam mogle biti od inspiracije i neke od opština i gradova koji su shvatili važnost ovog pitanja. Primeri za to su Beograd koji omogućava zaposlenim trudnicama da na trudničkom bolovanju pun iznos plate, a ne samo 65%, što je propisano zakonom ili Niš koji je osnovao savet za pronatalitetnu politiku, inače te vrste u našoj zemlji i realizovao projekat sa nacionalnim Zavodom za zapošljavanje, kojim se kroz gradske subvencije stimulišu poslodavci da zaposle žene koje planiraju potomstvo ili su u prvom tromesečju trudnoće, a da su pri tom u obavezi poslodavci da nakon isteka porodiljskog bolovanja vrate te žene na posao. Pozitivne primere i inspiraciju bi mogli pronaći u mnogim drugim gradovima i opštinama koje izdvajaju iz sopstvenog budžeta, sume upućene upravo trudnicama, porodiljama i deci i time ne pokazuju samo svesnost postojanja problema, već spremnost da se problem negativnog nataliteta i rešava. Nabrojaću neke od njih, to su Loznica, Požarevac, Kragujevac, Subotica, Nova Varoš, Zrenjanin, Zaječar, Valjevo, Bor, Kraljevo i naravno lider u tome grad Jagodina koji zasigurno od svih gradova i opština ima najviše izdvajanja za decu i trudnice. Ne bih nabrajala sve što se u Jagodini ostvaruje, jer za 20 minuta ne bih uspela sve i da nabroji, ali napomenuću samo da više vrsta finansijske pomoći koje se dodeljuju svakoj porodici koja dobije prinovu u tom gradu, pomoć nezaposlenima i samohranim majkama, zapošljavanje supružnika gde nijedan ne radi, pomoć u školskom materijalu, svima poznate besplatne ekskurzije koje su često od političara okarakterisane kao nebitne, ali činjenica da su upravo te nebitne mere dovele do toga da škole u tom gradu moraju da proširuju svoje kapacitete i otvaraju nova odeljenja za đake prvake, čak i u nekim pojedinim mesecima 2012. godine se rađalo duple više beba u poređenju sa istim mesecima u prethodnoj godini. Da ne bi ispalo da koristim vreme za promovisanje vlasti u Jagodini, istini na volju iz pomenutog i navedenog primera gradova i mera koje se donose i u Kruševcu i mnogo drugim gradovima, možemo zaključiti da se vlasti na lokalu sve više okupljaju oko ovog problema i da bez obzira na stranačku pripadnost i političku ideologiju, donose slična rešenja koje zasigurno ove gradove čini jačim i spremnim za borbu protiv bele kuge. Moj zaključak i zaključak JS je da gde postoji volja, postoji i način. Ovom prilikom želim i u ime poslaničke grupe JS da pozdravim spremnost predlagača ovog zakona, da radi na unapređenju prava žena i dece, u ovom slučaju trudnica, porodilja i dece, što je pokazano ne samo ovim predlogom zakona, već i drugih usmerenih na poboljšanju života, onima kojima je briga države i društva najpotrebnija. Ali, želim da ponovim i da dodam da verujemo, da ako bismo se više vodili unutrašnjim motivima i istinski osluškivali potrebe našeg društva, nikada ne bismo morali da čekamo na pokazne štapiće EU i UN, već bismo pravovremeno pronalazili, možda čak i efikasnija i efektivnija rešenja i modaliteta kao odgovor na te potrebe. Hvala svima na pažnji.
Deset minuta i 33 sekunde iskorišćeno je od vremena ovlašćene predstavnice, poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Žarko Korać. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, teško da će biti poslanika ili poslaničkih grupa u Skupštini danas, koji neće podržati ovaj predlog zakona, jer niko ne može biti protiv toga da se obezbedi puna zdravstvena zaštita za ove tri kategorije stanovništva, ove tri grupacije u stanovništvu. To su maloletna lica do 18 godina, porodilje i trudnice. Međutim, nažalost, potreba da se ovakav zakon predloži, koji će naravno biti usvojen, duboko sam ubeđen, pokazuje šta ne valja u našem sistemu zdravstvene zaštite. Ne kažem da je neko to namerno uradio s našim sistemom zdravstvene zaštite, nego objektivno u kakvoj situaciji se nalazi naš sistem zdravstvene zaštite. Kao što je moja koleginica Ljiljana Lučić već primetila na Odboru za zdravlje i porodicu Skupštine Srbije, ako se pogleda Zakon o zdravstvenoj zaštiti Srbije, inovirani zakon, znači od ove godine, imamo u jednom delu tog zakona, sada govorim o drugom zakonu, ovom predlogu, po četiri načela zdravstvene zaštite, imamo član 19, član 20. i član 21. Znači, govorim o važećem zakonu o zdravstvenoj zaštiti u Republici Srbiji. Imamo načelo pristupačnosti zdravstvene zaštite, načelo pravičnosti zdravstvene zaštite i ovo što je sada najvažnije imamo načelo sveobuhvatnosti zdravstvene zaštite. Znači, član 21. da je zdravstvena zaštita u Republici Srbiji sveobuhvatna. To sveobuhvatna se ne može drugačije interpretirati, nego kao jedno obećanje u zakonskoj formi građanima Srbije, da svi imaju prava na zdravstvenu zaštitu. Ovaj zakon o zdravstvenoj zaštiti to pravo ne ograničava, ali se u praksi pokazalo da se nama ograničava jednom nizu grupacija u našem društvu i jedna od tih grupacija koja je posebno pogođena tim ograničavanjima, to su te overene zdravstvene knjižice, odnosno uplata doprinosa su pre svega zemljoradnici. To je jedna vrlo velika kategorija stanovnika u ovoj zemlji koji su inače u vrlo teškom položaju iz raznih razloga i to je, u stvari, po onome što ja znam, mogao bi neko da kaže pošto je ovo zakon koji je predložio predsednik Skupštine, odnosno da kažem skupštinski zakon, što nije često ali je legitimno i legalno. Nemamo nikoga iz Ministarstva zdravlja ili iz fonda, ali bilo bi zanimljivo znati da li i u kojoj meri se taj problem rešava, jer to je bio, a to znam i dok sam bio u Vladi, veliki problem zdravstvene zaštite zemljoradnika, to da li oni doplaćuju ili ne uplaćuju doprinose, ili često ne mogu, ili kasne itd. često im se to otpisivalo. Ovaj zakon je izabrao, dakle predlagač, predsednik Skupštine, Stefanović, je izabrao tri zaista ugrožene kategorije stanovnika i niko ne može da spori da bi oni morali da imaju pravo na punu zdravstvenu zaštitu, ali s druge strane navešću svoj primer, sa stanovišta svoje struke, posebno sam zainteresovan, pored ovih kategorija, na primer za kategorije invalida. Po jednoj definiciji UN, koja važi manje-više za svako društvo, obično se smatra da u svakom društvu otprilike 10% stanovništva pripadaju nekoj kategoriji invalidnosti, ili pripadaju kategoriji invalida, da ne ulazim u različite kategorizacije, ne postoji jedna jedinstvena koje sve tipove invalidnosti postoji, ali otprilike svaki deseti čovek je neka vrsta invalida. Sada bih mogao da napišem predlog zakona isto ovako, ne kritikujući ovaj zakon, nego mogu da napišem predlog u kojem bi se posebno obećala zdravstvena zaštita, nezavisno od toga da li se doplaćuju doprinosi invalidima u ovom društvu, jer ja sam sa stanovišta svoje struke posebno na njih osetljiv i neke kategorije invalida zaista imaju ogromne probleme. Oni inače po definiciji često moraju da imaju zdravstvenu zaštitu jer ne mogu da funkcionišu bez zdravstvenih pomagala itd. to je sada posebna tema. Dakle, mi ovde otvaramo jednu temu koja je ključna za naše društvo, jedna od tih ključnih stvari. Iz vremena socijalizma prethodne države mi smo nasledili jednu ispravnu stvar. To je osećanje ljudi i stav države i društva, da svaki pripadnik tog društva, našeg društva ima pravo na zdravstvenu zaštitu. To je, po mom mišljenju jedno istorijsko dostignuće koje je ova država postigla pre 30, 40 i 50 godina. To je nesporno. To je nešto što najbogatija društva nude svojim građanima i postoje zemlje u kojima se to poštuje do kraja. Ali, tu počinju glavni problemi. To su društva koja su veoma, veoma ekonomski razvijena. Ako neko hoće da pravi analogiju, verovatno glavni lekar Baraka Obame će biti taj medi-ker i sada vidite otpore u tom društvu, ne ulazeći uopšte u tu priču. Tu on upravo pokušava da proširi zdravstvenu zaštitu na neke druge kategorije američkih građana koje nisu pokrivene. Znači, to je ključno za svako društvo sa stanovišta očuvanja zdravlja nacije. U ovom slučaju, pošto su trudnice reproduktivne sposobnosti nacije, koja je inače u Srbiji, kao i u čitavoj Evropi ugrožena, dakle, ovim zakonom smo otvorili pitanje kako se zdravstvena zaštita sprovodi u našoj zemlji i ovde dobijamo vrlo jasan odgovor, upravo zato što se ne uplaćuju doprinosi, jedan priličan broj ljudi, njemu zdravstvena zaštita nije dostupna. Postavljam pitanje javnosti i svim poslanicima – kako se uopšte leče ti ljudi? Da li imamo neki odgovor na to pitanje? Da li se oni uopšte ne leče, da li daju pare za privatno lečenje? Da li se dešava ono što znamo da se dešava da mnogi lekari, kada dođe trudna žena a nema zdravstvenu zaštitu ili kada dođe maloletnik onda oni zažmure i u stvari ga leče besplatno. Znači, zdravstvenoj zaštiti iz koje će odgovornost svoje etike, struke, da ne mogu nikog da vrate sa praga ko je došao bolestan i zatražio zdravstvenu pomoć, ali to nije sigurno. Ima verovatno lekara koji to neće da urade, koji se boje sankcija, posebno ako taj tretman podrazumeva i korišćenje nekog materijalnog sredstva itd. Prema tome, koliko god ja ovo podržavam, ja ću naravno lično glasati i poslanička grupa, ovde se ipak postavlja pitanje da mi priv put dobijamo kroz ovaj zakon, paradoksalno, neku realnu sliku situacije sa zdravstvenom zaštitom u Republici Srbiji. Ovaj zakon je vrlo kratak, on ima deset članova od kojih prvih sedam se odnose na definicije tih kategorija stanovništva, ali su zanimljive tri odredbe, i one su u stvari, želim da vam skrenem pažnju, kolegama narodnim poslanicima, to su u stvari sankcije. Ovaj zakonu suštini ispravno predviđa sankcije, to su tri grupe sankcija, ali centralno je da mora Zdravstveni fond da vodi registar tih usluga, da su dužne ustanove da te, kako bih rekao, poslate ljude, da registruju i onda imamo član 7. koji je srž ovog zakona. Član 7. – novčanom kaznom od 300 hiljada do milion dinara kazniće se za prekršaj Republički fond, ako licima iz člana ovog zakona omogući ostvarivanje prava u skladu sa ovim zakonom. To je sad jedna krupna promena. Prvi put se predviđa kažnjavanje zavoda ako ne obezbedi zaštitu. To znači dozvoljava mogućnost da neko tuži iz ovih kategorija, pre svega trudnica i porodilja, da može da tuži Zavod za zdravstvenu zaštitu, ako joj nije pružio uslugu ne lekara i zdravstvenu uslugu, nego fond ako nije obezbedio tu uslugu. Ja verujem da je ovo bilo neophodno ali to vam pokazuje kako izgleda stanje u Srbiji u kojoj se za, kako bih rekao, koliko je meni poznato po glavi stanovnika da kažem, kako svi to izražavamo u evrima, nešto preko 200 evra godišnje izdvaja za svakog građanina, sa tim se vrlo mala zdravstvena može pružiti, a istovremeno naši građani kao ljudi koji su imali jedan relativno dobar sistem zdravstvene zaštite, očekuju dobre zdravstvene usluge. Sve ovo što se dešava dalje, ovi apeli da se leče deca u inostranstvu, da se dobrovoljni prilozi skupljaju, govorida se naš zdravstveni sistem jedva održava i jedna stoji na nogama. Vi ste, gospodine Stefanoviću, kao predlagač i Narodna skupština koja će, kažem, verujem da usvoji ovaj zakon, mi smo ovde otvorili jednu veliku temu, a to je šta u stvari garantuje naš sistem zdravstvene zaštite i kome garantuje koji oblik zdravstvene zaštite? To stalno promakne kada donosimo zakone. Mi živimo uvek kada donosimo zakone često u jednom idealnom svetu, ali se ovde prvi put suočavamo sa realnosti, a realnost je da jedan veliki broj ljudi, izdvojiću ovde posebno zemljoradničke porodice, ali druge i ljude koji rade u privatnim firmama, koji ne uplaćuju u fond tu zdravstvenu zaštitu, da čitav niz ljudi u našem društvu u stvari tu zdravstvenu zaštitu nema i na toj nekoj margini cveta ta privatna praksa, cvetaju vračare, cvetaju nenaučne metode lečenja i još nešto o čemu u našem društvu se nikada ne govori, ljudi ne idu uopšte kod lekara, ljudi čekaju da prođe, leče se sami, piju čajeve. To nije ni malo smešno, to je tragično. Mi moramo jedanput u ovom društvu da raščistimo jednu stvar. Bez obzira što je lepo živeti u carstvu slobode, mi smo prešli u carstvo nužnosti i u tom carstvu nužnosti moraće Fond, on je to uradio sa listom lekova, znači, to je urađeno sa lekovima, ali nije urađeno u odnosu na zdravstvene usluge, da jednom konačno kaže koje zdravstvene usluge se garantuju. Ovo vam je zakon koji pokazuje da se ovim ljudima garantuje zdravstvena zaštita, ali ja vam tvrdim da mnoge druge kategorije stanovništva nemaju garantovane zdravstvene zaštite i da mi ne znamo koji procenat invalida uopšte ide kod lekara, jer često nema para to da plati, Fond to ne pokriva. Za kraj, pitanje koje je ovde već pokrenuto je koliko će ovo sve da košta? Mi smo dobili odgovor, predlagač je to sam istakao u uvodnom izlaganju, iz Fonda dobili odgovor da su nađena sredstva, to znači sredstva za sprovođenje ovog zakona, što je meni lično veoma drago. Još jednom upućujem apel, to ne može da reši ovaj zakon. Mi smo sada krenuli jednim putem koji vodi suštinski do toga koje se zapravo zdravstvene zaštite faktički garantuju građanima ove zemlje? Bilo bi idealno da se neke oblici zdravstvene zaštite garantuju svim građanima ove zemlje, uplaćivali, ne uplaćivali, imali zdravstvenu knjižicu, nemali zdravstvenu knjižicu. Pripadnici moje struke rade u zdravstvu. Ja sam nisam nikada radio u zdravstvu i ne znam kako se lekar oseća kad mu na vrata dođe bolestan čovek, čovek sa povredom i on treba da ga vrati. Pita ga – imate li overenuzdravstvenu knjižicu, vratite se nazad. Ja sam siguran i nadam se da postoji mnogo lekara u Srbiji, ako uopšte postoji, koji će to da urade. Ali, realno i te ljude vi dovodite u vrlo težak položaj, jer on treba da pruža zdravstvene usluge, a to niko neće da pokrije, odnosno država u ovom trenutku ne pokriva. Mi smo krenuli jednim putem da se dogovorimo oko toga šta se garantuje? Voleo bih da Skupština, kada prođe glasanje, uputi jedan poziv za jednu raspravu Ministarstvu zdravlja, da konačno Srbija, ako je ušla u carstvo nužnosti, a izgleda iz njega ne možemo da izađemo, carstvo nužnosti je carstvo para, koliko imamo novaca uopšte za zdravstvenu zaštitu u ovom slučaju, da mi ipak raščistimo šta su prioriteti ovoga društva? Nisu svi jednaki prioriteti. Primera radi, stomatološka praksa se davno privatizovala i većina naših građana više i ne očekuje, bar većina građana, da neće da plati za tu vrstu stomatoloških usluga, ali sa ovim drugim ostatkom zdravstvenog sistema mi to nismo uradili. Završavajući da kažem, to nije vezano za ovaj zakon, za vreme ministra prof. Tomice Milosavljevića, mi smo u njegovom mandatu imali dve potpuno različite odluke oko toga kakvo je mesto privatne zdravstvene zaštite u sistemu zdravstvene zaštite. Jednom smo imali da je to inkompatibilno, jednom smo imali da je to kompatibilno. Očigledno se jako luta. Ja razumem, to su teški problemi, ali mi nekako kada usvajamo ove zakone… Namerno sam pročitao Zakon o zdravstvenoj zaštiti koji je usvojen u ovoj Skupštini. Izmene su usvojene ove godine, da vidite kako smo usvojili član koji ne može drugačije da se interpretira, član 21, nego da se faktički garantuje svim građanima Srbije… Ako vi govorite o načelu sveobuhvatnosti zdravstvene zaštite, ako je to načelo, iz načela možete da izvučete da onda svako ima prava, i to je ispravan član, ali da vidite kako se usvajaju često apstraktne odredbe koje u praksi izgledaju ovako, da morate dodatni zakon da biste zaštitili neke kategorije. Ako ćemo mi donositi ovakve dodatne zakone, onda mi u stvari definišemo sistem zdravstvene zaštite na nov način. Mi sankcije uvodimo ako se ne pruži zdravstvena zaštita, mi uvodimo princip izveden, operacionalizovan iz ove odredbe, načela, da neke kategorije imaju onda faktičko pravo nezavisno od toga da li su uplaćeni doprinosi i onda mi, u stvari, idemo ka jednom sistemu u kome ćemo jasno znati, nažalost, šta se u Srbiji jedino stvarno garantuje kao zdravstvena zaštita. Dakle, još jedanput, ja ću to podržati, ali mislim da je ovaj predlog zakona otvorio jednu mnogo, mnogo veću temu a to je kakvo je faktičko stanje zdravstvene zaštite, a ne zakoni. Mi smo zakonodavno telo, ali mi vrlo retko dobijamo pune odgovore, ne krijem ja, Ministarstvo zdravlja, ali to jeste njegov posao i Fond, kakvo je faktičko stanje sa zdravstvenom zaštitom? Još jedanput, meni se čini da će ovaj zakon najviše da pomogne ne samo ljudima koji rade u malim privatnim firmama, nezaposlenima kojih je sve više, nažalost, u Srbiji, nego će pomoći i zemljoradnicima, jer kod te grupacije unutar našeg stanovništva ima najvećih problema sa doprinosom za zdravstveno osiguranje. Hvala lepo.
Iskorišćeno je 14 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Gospodine predsedniče, predlagaču zakona, dame i gospodo narodni poslanici, počeću od nečeg što je vrlo zanimljivo i što bi trebalo da poslanici pogledaju, a to je poslednji Izveštaj UN o perspektivama stanovništva na planeti. Oni kažu u tom izveštaju, do 2015. godine istočna Evropa i Balkan će biti prostor na kome će doći do enormno velikog pada stanovništva. Očekuje se da će pad stanovništva iznosi u Srbiji do 2015. godine 0,5% godišnje. To je ogroman pad stanovništva, ali ono što je interesantno, naši demografi se u potpunosti slažu sa ovom procenom. Kada se ukrste dve vrste podataka, jedno je natalitet, koji je u Srbiji očigledno na vrlo niskoj stopi, i, sa druge strane, očekivane migracije, koje su takođe u velikom broju prisutne na ovim prostorima, jer su posledica socijalnih, ekonomskih, političkih parametara, onda dolazimo do toga da zaista ova prognoza jeste crna, ali je i vrlo istinita. Kaže, ova prognoza, naši demografi tvrde, da će do kraja praktično 2053. godine u Srbiji biti dva miliona stanovnika manje, a da će do kraja veka u Srbiji živeti samo četiri miliona stanovnika. Ako pogledamo da je sada praktično druga decenija ovog veka, mi ćemo za 80 godina izgubiti više od tri miliona stanovnika. O tome zaista moramo da vodimo računa. Prvi razlog za ovo jeste negativan prirodni priraštaj i on jeste jako nizak, a naročito posle 90-ih godina. Do 90-ih godina, on je bio negde 2,1%, stopa rađanja je bila 2,1%, a sada je on ispod 1,6%. To je ono da prirodna prosta reprodukcija ne može biti zadovoljena. Druga stvar jesu, rekla sam, te migracije. To je vrlo ozbiljna tema da bi sada o tome pričala. Mislim da je to tema za neku drugu sednicu. O tome ću kasnije govoriti. Podatak kaže da 93% opština u Srbiji ima negativan prirodni priraštaj, odnosno imaju demografski staro stanovništvo. Zašto to govorim? Zašto počinjem, kada govorim o ovom zakonu, predlogu ovog zakona, na ovaj način? Prvo, htela bih da upozorim sva nas, koji smo ovde u Skupštini izabrani od naroda ove zemlje, da vodimo računa o opstanku ovog naroda. Drugo, da obratimo pažnju na one mere podsticanja rađanja koje su postojale i do sada, ali očigledno kada uzmemo sve u obzir one nisu dale rezultat. Tada dolazimo do teme ovog zakona, a to jeste zdravstvena zaštita dece. Prvo ću pohvaliti predlagača da konačno poštuje definiciju određenu Konvencijom o pravima deteta šta je to i ko je to dete? Mi u našim zakonima, nažalost, imamo različito tumačenje čak i godina koga predstavlja dete. Moram da kažem još jednu stvar, neću je prvi put reći, moj prethodni govornici su rekli mnogo o tome, materija ovog zakona je zapravo već uređena. Ona je određena Zakonom o zdravstvenom osiguranju i delimično Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, ali praksa pokazuje da sistem ne funkcioniše, da iako je ona uređena, ona zapravo ne može biti realizovana u praksi. Prema našim zakonima, ovim koje smo pomenuli, moram da pomenem Ustav u članu 68. koji takođe garantuje vrlo široka prava na zdravstvenu zaštitu ovim kategorijama. Dakle, zdravstvenu zaštitu dece do 18 godina, trudnica i porodilja je garantovana ako imaju overenu zdravstvenu knjižicu. Problem nastaje ako knjižica nije overena, a nije overena zbog toga što neko treći, poslodavacu ovom slučaju, ne ispunjava svoju zakonski propisanu obavezu da mora da uplati doprinose kako bi ove kategorije mogle da se leče. To znači u praksi da porodica koja nema overenu knjižicu, a najčešće je jedan član porodice zaposlen, a na osnovu njegove kategorije zaposlenosti ostvaruju pravo na zdravstvenu zaštitu drugi članovi porodice, oni, ako treće lice, poslodavac ne uplati te doprinose, ne mogu da se leče. Ovde se očigledno radi o tome da su te najranjivije kategorije, dakle deca, trudnice i porodilje u poziciji da apsolutno ne mogu da ostvare svoje zakonom i Ustavom garantovano pravo. U ovom trenutku više od 50.000 radnika i njihovih porodica ne može da ostvari to pravo. To je jako velika armija ljudi, građana naše zemlje, naših sugrađana. Uprkos brojnim najavama da ćemo problem rešavati, jer svi vidimo da problem postoji, nažalost, ovo je prvi put da o tome otvoreno govorimo i ovo je prvi put da sem nekih rasprava na Odboru za zdravlje na ovaj način možemo na plenumu da govorimo o ovoj temi. Moram da kažem još jednu stvar. Propusti su, iako je najavljeno da će ti propusti biti regulisani izmenama pravilnika koji bi trebalo da reši pitanje upravo ovih kategorija, a da knjižice nisu overene, nažalost, ti propusti nisu ispravljeni. Ostao je jedan deo te ranjive kategorije, dakle, i dece i porodilja i trudnica, onih koji su ostali praktično bez doprinosa uplaćenih od poslodavaca posle tog graničnog datuma 9. avgusta 2011. godine. Dakle, sad oni ponovo ne mogu da budu lečeni. Moram da kažem da u ovom pravilniku imamo još jednu kategoriju koju je vrlo važno da definišemo. To su samohrani roditelji i nezaposleni. Oni takođe imaju pravo na overu zdravstvene knjižice, takođe i socijalno ugrožena lica. U praksi to ne izgleda tako. Moram da kažem da je jedno od prvih obećanja ministarke zdravlja Slavice Đukić Dejanović, bilo da će se upravo baviti ovom temom i da ćemo upravo rešiti i ovu kategoriju, da ćemo upravo omogućiti pravo ovim ljudima da se leče. Međutim, desilo se to što se desilo. Mi danas prvi put o tome raspravljamo. Sve je trebalo da se reši tim potvrdama koje bi trebalo da reguliše zavod, ali očigledno te potvrde u praksi ne funkcionišu tako jednostavno. Pomenula sam taj pravilnik koji je donet u novembru 2012. godine i koji je trebalo da reguliše ovo pitanje, da reguliše zapravo da ove kategorije, ako nisu u mogućnosti da overe svoju zdravstvenu knjižicu, dobiju potvrdu o tome i da se leče, ali taj pravilnik je napravio tu selekciju, mogu da kažem, i diskriminaciju, jer je napravio presek sa datumom 9. avgust 2011. godine. Dakle, oni poslodavci koji nisu uplaćivali doprinose do tog datuma su na neki način pomilovani. Treća lica, odnosno deca, porodilje i trudnice na osnovu toga mogu da dobiju potvrdu i da se leče, ali je ostala ova kategorija, da oni poslodavci koji ovo u međuvremenu od 9. avgusta 2011. do danas nisu uplaćivali doprinose, sada su diskriminisane porodilje, trudnice i deca onih zaposlenih kod tih poslodavaca, koji ne mogu sada da ostvare svoje pravo. Pripremajući se za ovaj zakon, ja sam pogledala još jedan dokument. To je Izveštaj Zaštitnika građana za prošlu 2012. godinu. Kada su u pitanju prava dece na zdravstvenu zaštitu, Zaštitnik građana je u postupku kontrole utvrdio da Fond krši prava deteta na zdravstveno osiguranje i zdravstvenu zaštitu kada decu ostavlja bez overene zdravstvene knjižice, zbog toga što treće lice, a rekla sam već poslodavci, nisu izvršili svoju zakonsku obavezu uplate doprinosa. Ono što je najvažnije što on konstatuje, kada se pravo na zdravstveno osiguranje ne ostvaruje po drugom osnovu, dete ima zakonom uspostavljeno pravo da bude zdravstveno osigurano po osnovu činjenice da je dete. Ponovo se vraćamo na Ustav, član 68. koji lepo kaže i vrlo jasno kaže – da ako knjižica nije overena, dakle, ako ne može da ide na teret poslodavca lečenje, ono ide na teret javnog budžeta. To je ono o čemu mi treba da govorimo. Dakle, mi imamo uređeno ovo pitanje zakonima, ali se iz nekog razloga to pitanje stalno ne rešava i krši. Hajde da pogledamo kakvo je stanje u drugim zemljama u okruženju. Sve zemlje u okruženju govore o tome da deca, porodilje i trudnice, ove vrlo ugrožene kategorije i vrlo ranjive kategorije, imaju pravo na povećanu pažnju zajednice i, pre svega, pravo na zdravstvenu zaštitu. To govorimo kada govorimo i o nekim drugim zemljama, pa hajde da pomenemo i zemlje visokog standarda: Švedsku, Norvešku i druge zemlje, zaista vrlo visoku zdravstvenu zaštitu, ali je očigledno da to u Srbiji ne funkcioniše na taj način, iako imamo sve osnove u zakonu jasno određene. Ponovo komentar Zaštitnika građana, pa da deca ne ostvaruju prava iz zdravstvenog osiguranja kao članovi porodice osiguranika, bez obzira na to što su tako prijavljeni. Ispunjen je zakonom propisan uslov za primenu alternativnog osnova za osiguranje, a to je pripadnost posebno osetljivoj grupi, a to su deca. Zato je i preporuka Zaštitnika građana bila Fondu da overu zdravstvene knjižice deci i u slučajevima kada poslodavac nije uplaćivao ove doprinose. Deca nikako ne treba da budu žrtve jednog, da kažem, i vrlo bahatog odnosa nekih trećih lica. Sada meni ovde nije jasno, kada sve ovako lepo piše u zakonima, kada to imate počev u vertikali od Ustava, pa u ovim zakonima, kako je moguće da Fond, taj koji treba da radi posao koji je propisan zakonima, taj posao ne radi, nego nailazimo na neverovatna tumačenja kada su u pitanju neke elementarne stvari koje se odnose na zdravstvenu zaštitu i na zdravstveno osiguranje. Fond u poslednje vreme tumači da treba da se van sistema napravi jedan humanitarni fond za lečenje dece. Ne može da bude van sistema bilo šta. Sve mora da postoji lepo napisano u sistemu. Onda imamo skaradno tumačenje da Ustav ne dozvoljava promenu pravilnika i da Ustav ne dozvoljava da se deca leče u inostranstvu, što je potpuno smešno. Ne znam kako ste vi, predsedniče, upravo u obrazloženju našli tumačenje u Ustavu da ovo sve lepo u Ustavu stoji i da u Ustavu mora da se omogući lečenje dece. S druge strane, posle izmena i dopuna tog pravilnika o kojima sam govorila, o ispravi i zdravstvenom osiguranju, posebno o ispravi za korišćenje zdravstvene zaštite, rekla sam već, ostala je jedna grupa dece, porodilja i trudnica kojima zdravstvene knjižice nisu overene posle 9. avgusta 2011. godine, potpuno diskriminisana. Ona ovog momenta ne može da se leči i ovaj zakon bi mogao da se primeni, recimo, upravo na ovu kategoriju. Ovaj zakon zapravo reguliše pitanje cele populacije u jednom vrlo dugom vremenskom periodu, neograničavajući se na neki poseban period, neograničavajući se na neki poseban presek koji zapravo nigde nije ni dokazan kao racionalan presek, da znamo da je baš tog datuma bilo nešto, pa eto, tada možemo da ga napravimo kao presek. Očigledno je potreba da se i ovaj problem reši trajno. Očigledno je dobro što imamo ovakav zakon, mada je moja dilema, ako već imamo regulisao ovo pitanje i jednim zakonom, kako će onda to izgledati u praksi? Vidimo da Fond pronalazi razne načine da se ogradi od svojih obaveza, onda očekujem da će se on pozivati na onaj Zakon o zdravstvenom osiguranju. Vi kažete da je ovo leks specijalis. Ima logike da zakon koji je kasnije donet bude primenjivan, ali ja se bojim da to nakaradno tumačenje koje nam Fonda stalno servira neće biti u korist ovih kategorija i da ćemo opet dolaziti do toga da ćemo morati ovde u Skupštini da rešavamo pitanje, profesor Korać je pomenuo, osoba sa invaliditetom, da ćemo na neki drugi način pokušati da rešimo pitanje poljoprivrednika. Volela bih da to uredimo jednim zakonom, a to već negde imamo i da se taj zakon konačno i primenjuje. Naši zakoni inače formalno pružaju snažnu podršku materinstvu i deci, ali je vrlo česta situacija da se u praksi to ne dešava na taj način. Imamo problem i što građani ne znaju svoja prava do kraja, naročito žene, naročito marginalne grupe i žene iz marginalnih grupa ne znaju svoja prava i jednostavno nisu u situaciji ni da traže da ona budu ostvarena, a i oni koji svoja prava znaju, dolaze u situaciju da ne smeju da se zamere poslodavcu, jer će biti sankcionisani, jer će izgubiti posao u ovim vremenima, a to je vrlo neodgovorno ponašanje što se poslodavaca tiče, jer poslodavci neprekidno ističu obaveze zaposlenih, a nigde ne ističu svoju obavezu da plaćaju doprinose. Mada, kada pogledam s druge strane kakva je situacija, ni firme više ne mogu da opstanu sa zakonima koje mi ovde u Skupštini donosimo. S druge strane, meni to pokazuje da i građani nemaju poverenja u državu ako nisu u stanju da se bore za svoja prava. Izveštaj Zaštitnika građana u ovom drugom delu, koji se odnosi na ugrožavanje zdravlja i ugrožavanje zdravstvene zaštite, neispunjavanja zdravstvene zaštite zakonom osigurane za kategoriju trudnica i porodilja, takođe pokazuje primere kršenja i takođe pokazuje da Fond tumači vrlo kreativno svoje obaveze, pa tako, recimo, preventivne preglede karcinoma materice i dojke, koji su zakonom određeni da budu jednom godišnje, Fond plaća jednom u tri godine. Sada da kažem konačno nešto o samom zakonu. Demokratska stranka Srbije će glasati za ovaj zakon. Podneli smo jedan broj amandmana i jesmo zaista izrazili jednu otvorenu sumnju kako će biti primenjivan samo specijalno ovaj zakon i da li ćemo morati sada da pravimo nove zakone za nove kategorije. S druge strane, ti amandmani i jesu, o njima ćemo govoriti kada dođe vreme, kada budemo govorili o amandmanima, negde terminološki možda u nekim delovima, a negde smo proširivali vreme za koje neke kategorije stanovništva mogu da ostvare svoja prava. O tome ćemo kasnije govoriti. Podržaćemo zakon. Moramo samo da otvorimo još jedno pitanje – zašto kao predlagač niste otvorili pitanje kategorije žena koje rađaju treće dece, do koje granice će to vremenski njihovo pravo biti omogućeno? S druge strane, zaista moram da kažem da je vrlo tužno da uopšte govorimo o tome da trudnicama i porodiljama ograničavamo pravo na zdravstvenu zaštitu godinu dana, 12 meseci po rođenju deteta, a govorimo o potrebi natalitet u državi povećamo, govorimo o potrebi da se pažnja društva konačno posveti i nekim drugim grupama. To me negde ljudski jako boli i mislim da bi to trebalo otvorimo kao temu i da o tome razgovaramo. Ono što je moje veliko pitanje su sredstva. Vi ste rekli i piše u obrazloženju da je direktor Fonda Babić rekao da su sredstva pronađena u okviru postojećih sredstava Fonda i da će se raditi o sredstvima od 500 miliona i da neka druga sredstva neće morati da se traže, ali pronašla sam izjavu gospodina Babića koji je rekao da su sredstva za tu kategoriju pronađena u okviru postojećih, iako će onda možda biti umanjena i rebalansom budžeta, jer ovde se govori o izjavi koja je išla nakon onoga što ste vi u junu mesecu rekli, da ćemo mi o ovom zakonu raspravljati u julu, pa nismo. Eto, sada je novembar. Znači, izjava je iz tih vremena. On kaže da će sredstva možda biti umanjena i rebalansom budžeta, tako da će i na godišnjem nivou za ovo biti potrebno izdvojiti neka dodatna sredstva. Stvarno nisam pogledala budžet u tom delu. Videću da li su odvojena ta sredstva, ali prosto mi se čini da je vrlo važno da ta sredstva budu i opredeljena ako ćemo se već opredeliti da glasamo za ovaj zakon. Dakle, DSS će glasati za ovaj zakon.
Iskorišćeno je 17 minuta i 45 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, predlagač akta. Izvolite.
Hvala vam na nekim korisnim sugestijama. Kao što sam rekao drugim kolegama, slažem se da otvorimo raspravu o svim temama koje široko pogađaju naše društvo ne samo o ovoj temi. Naravno, ovim zakonom se rešava samo jedan od problema. Ja sam se skoncentrisao na rešavanje problema one dece, trudnica i porodilja koja svoja prava ne mogu da ostvare upravo zato što poslodavci nisu mogli ili nisu uplaćivali doprinose. U razgovoru sa Službom za informacije Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje rečeno mi je da i posle ovog datuma od 9. avgusta 2011. godine, žene mogu da dobiju obrazac PŽD, odnosno potvrdu za pružanje zdravstvene zaštite. To zamenjuje zdravstvenu knjižicu. Potvrda se može dobiti ako se dostavi dokumentacija iz PIO Fonda o neizmirenju doprinosa poslodavca. Da li je to sve idealno? Nije, slažemo se potpuno, ali je moguće da se reši. Dakle, država je uspostavila mehanizam kojim se to rešava. To nas dalje povlači na sve ono što su prethodni govornici, počevši od mene, na startu ove rasprave rekli, a to je da je zdravstveni sistem ne savršen i da moramo da radimo da ga poboljšamo. Dakle, korak po korak. Voleo bih da možemo brže, ali to je doprinos koji sam mogao da pružim. Nadam se da će i ostale kolege učestvovati i dati svoj doprinos da taj sistem bude bolji i savršeniji i da razgovaramo sa svima ostalim i kroz javne rasprave i kroz sve ostalo, da vidimo kakva sredstva postoje i šta je to što je realno. Rebalans srećom nije bio od onog perioda kada smo gospodin Babić i ja govorili o pronalaženju sredstava za ovo, tako da nikakva sredstva neće biti umanjena. On je bio prisutan na Odboru za zdravlje i porodicu pre dva dana, kada smo razgovarali o tome. Ponovio je da su sredstva obezbeđena, svih 500 miliona ili koliko već tačno u dinar, ne mogu sada da kažem, je potrebno da bi se po njihovoj projekciji ovo realizovalo. Sredstva su opredeljena i tu su. Dakle, neće biti bojazni da će biti nedovoljno sredstava da se ovaj zakon realizuje. Dakle, to je nešto što je potpuno sigurno. Svakako da se slažem da treba posebnu pažnju obratiti možda i na žene koje rađaju treće, četvrto i više dece. Možda treba posebno definisati kako da njih bolje zaštitimo, ali to je dobra tema za razmišljanje. Kao što znate, ja sam jedan od poslanika koji je potpuno spreman da prihvati kritiku i sugestiju i bolje rešenje, kao što sam spreman, kada budemo razgovarali o amandmanima koje je podnela vaša poslanička grupa, da se zajedno dogovorimo šta je od toga realno i šta može da se prihvati.
Narodna poslanica Milica Vojić Marković, pravo na repliku.
Hvala gospodinu predlagaču. Kada sam govorila o tome da pravilnik jasno određuje da taj datum jeste presek, govorila sam na osnovu … ne znam kako bih nazvala skup koji je bio u maloj sali i kome ste predsedavali i vi povodom predloga zakona gospodina Zaštitnika građana, gde su bili samohrani roditelji, pa i dece sa invaliditetom, gde smo mogli da dobijemo ovu informaciju da to nije tako, da zapravo neki od njih nisu mogli da ostvare svoje pravo posle tog datuma, jer je taj datum bio nekakav presek koji ni jednim racionalnim razlogom nije opredeljen. S druge strane, ono što meni kao poslaniku strašno smeta jeste da je, recimo, ako pogledate taj pravilnik na koji se pozivam uporno, donet u novembru 2012. godine, on u potpunoj koliziji sa zakonom na osnovu kojeg je donet. To je onda priča o tim podzakonskim aktima koji ne prate zakon, nego prate neku svoju logiku. U tom smislu je moja vrlo otvorena sumnja u to kako će ovo tumačiti Fond.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Mirjana Dragaš, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, Predlog zakona o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu dece, trudnica i porodilja čim se pojavio kao predlog izazvao je veliku pažnju svih parlamentarnih stranaka, medija i građana u najširem smislu. Iz ukupnih reakcija iz javnosti koje su se do sada pojavile od samog njegovog predlaganja izazvao je pažnju u pozitivnom smislu zato što je naišao kao takav na odobravanje i na jedno razumevanje koje je shvatilo da treba da omogući u narednom periodu jednu bržu, efikasniju i kvalitetniju zdravstvenu zaštitu ovih osetljivih kategorija stanovništva. Razlozi za predlaganje ovog zakona sadržani su u potrebi upravo da se stvore bolji, brži i efikasniji uslovi za ostvarivanje prava na zdravstvenu zaštitu ovih kategorija, dece, trudnica i porodilja, koje su obuhvaćene, inače, kao što je i do sada rasprava to pokazala, i ustavno-pravnom zaštitom. To su odredbe Ustava član 68. i 97, ali i dalje od toga. Podrazumeva se i to pravo da je rešeno međunarodnim dokumentima koje je naša zemlja prihvatila Poveljom UN o pravima deteta i na koncu samim opštim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti. Još polovinom godine, čini mi se juna 2013. godine, u Srbiji je bila aktuelna kampanja „Prioritet za decu i trudnice“. To je bio čini mi se i povod da dođe i do razmišljanja i razgovora na ovu temu o dodatnoj zaštiti dece, trudnica i porodilja i u okviru Ženske parlamentarne mreže, čiju aktivnost ovom prilikom svakako želim da pohvalim i samog Odbora za prava deteta koji je u svom dosadašnjem mandatu u stvari pokazao punu opravdanost njegovog formiranja i njegovog postojanja. Zakon već samom svojom pojavom skrenuo je pažnju na sebe i na novine i rešenja koja je takođe sa sobom nosio. Nije ovo prvi zakon koji je predložen ovde u Skupštini, a koji je izazvao našu ukupnu saglasnost, bez obzira na parlamentarnu stranku iz koje je komentar dolazio. Naime, setimo se da je ovde bio razmatran Zakon o zaštiti trudnica i porodilja iz oblasti radnog odnosa, koji je zahtevao obavezu poslodavca na njihovu kompletnu zdravstvenu zaštitu i nemogućnost da im da otkaz za vreme porodiljskog odsustva. Ovde smo razgovarali i o Zakonu protiv nasilja o ženama, koji je takođe izazvao našu ukupnu saglasnost da ovim dodatnim zakonom treba obezbediti zaštitu žena u društvu. Sada ovaj zakon o zaštiti dece, porodilja i trudnica u odnosu na ostvarivanje prava na besplatnu zdravstvenu zaštitu, takođe pokazuje naš ukupan pozitivan odnos prema inicijativi. To je nešto što u stvari pokazuje opredeljenost našeg društva da uslove u kojima živimo treba da poboljšavamo. Treba da stvorimo zakone i da ih poštujemo koji idu upravo u stvaranju veće socijalne, zdravstvene sigurnosti, veće zaštite i prava na život, većeg i boljeg prava na obrazovanje i uopšte kvalitet života. Generalno kada je o ovom reč, ja bih istakla da je brzina i kvalitet koju ovaj zakon obezbeđuje nešto što je u svakom slučaju efikasnost u smislu da je dogovoreno i da je predloženo, što ja takođe podržavam, da na primenu ovog zakona u odnosu na vreme kada se on usvoji ne bude nešto produženo, da se dugo na njega čeka, već da njegova primena bude sutradan po njegovom objavljivanju. Problemi zdravstva poznati su dugi niz godina. O problemima u zdravstvu u raznim situacijama u prethodnom vremenu govorilo se sa manje ili više pažnje. Niko do sada nije uzeo da jasno kaže njegovu analizu, njegove probleme i njegove krivce. Ne želimo da se bavimo krivcima, ali želimo da konstatujemo da za jednu godinu dana ove Vlade i ovog ministra zdravlja ne mogu niti su mogli da se isprave svi problemi koji su u zdravstvu taloženi godinama, koji su ovim ili onim merama urušavani, prava smanjivanja, regulisana na drugi način i samim tim pravo na obezbeđenu zdravstvenu zaštitu u odnosu na građane je smanjivana ili je relativizovana. Kada je reč o ovom zakonu, želim da kažem da je interesantno to što je već primećeno u raspravi da se svega nekoliko, tri ili pet članova, odnosi na samu regulaciju materije, da je ovim zakonom takođe u ostalih dva ili tri člana predložena odnosno predviđena i krivična odgovornost za nepoštovanje ovog zakona, čime je obavezan Republički fond za zdravstvenu zaštitu da dosledno, u skladu sa ovim predlozima, ima da ispunjava svoje obaveze. Pitali smo se i pitamo se kako će se obezbediti ostvarivanje ovog prava ukoliko osoba nema overenu zdravstvenu knjižicu? I to je ovim zakonom regulisano – dobijanjem potvrde od strane Fonda o stanju u kojem se osoba nalazi, odnosno starosti deteta, ostvarivaće se ovo pravo, bez obzira da li je zdravstvena knjižica overena ili ne, bez obzira na to ima li obaveznu markicu, bez obzira na to da li je poslodavac uplatio doprinose ili ne. Ali, ovom prilikom želim da naglasim da i dalje Skupština, Vlada i zakoni, Ministarstvo finansija i sve druge relevantne institucije treba da insistiraju na tome da obaveze poslodavca prema ispunjavanju svojih obaveza kada su u pitanju doprinosi za zdravstveno i penziono osiguranje moraju striktno da budu poštovane. Dakle, ovo ih ne oslobađa te obaveze. Predlog ovog zakona takođe predstavlja i značajnu promenu u odnosu na siguran položaj dece, trudnica i zaštitu ovih kategorija stanovništva u najosetljivijem periodu svoga života i iskazuje važan odnos i brigu za zdravlje i priraštaj stanovništva jer su to, pored obrazovanja, u stvari najznačajniji nacionalni resursi. Zato briga o deci, trudnicama i porodiljama treba da bude prioritet svake države, a posebno Srbije, kada imamo u vidu kakvi su naši problemi i pojave kada je reč o broju stanovnika i uopšte populacionim problemima. Prema poslednjim izveštajima svih nacionalnih službi, Srbija svake godine u broju stanovnika izgubi jedan grad, kažu oni koji to fleksibilnije hoće da izvedu ili da nam ukažu na problem da se svake godine, recimo, gubi jedan Apatin, Negotin ili Petrovac. To negde znači oko 30.000 stanovnika. U Srbiji svake godine više stanovništva umire nego što se rađa. U mnogim naseljima odavno se nije rodilo nijedno dete. Mnoga sela ostala su samo sa nekoliko staračkih domaćinstava. Kuće i škole ostale su zatvorene. Možete li sutra ili možemo li svi zajedno sutra da zamislimo jednu Srbiju koja će imati svoje šume, reke i pašnjake, koja će imati svoje njive i livade, ali u kojima neće biti dovoljno dečijeg plača, neće biti dovoljno raspoloženog stanovništva koje će stvarati novo delo? Ako takvu Srbiju možemo da zamislimo sada, onda će nas ta ideja obavezati već sada da i ovom merom koju apsolutno podržavam, kao i drugim merama slične vrste koje smo u Skupštini donosili u ovom periodu, ubuduće stvorimo bolje, sadržajnije i sveobuhvatnije mere koje će obezbediti da se stanovništvo u Srbiji obnavlja, da radi, da ima zdravstvenu i socijalnu zaštitu po meri ljudskog života, da ima pravo na obrazovanje i ostvareno pravo na rad i samim tim da imamo snažniju i ekonomski razvijeniju Srbiju. Dakle, i ovaj predlog zakona ja doživljavam na putu ovakvog jednog cilja i ovakvog jednog zadatka. Mere Vlade koje su usvojene u poslednjih godinu dana, napori i ciljevi koji su postavljeni, a koji pre svega idu u smislu ekonomske revitalizacije, stvaranja novih industrijskih i proizvodnih pogona, industrijskih ne u onom najklasičnijem smislu reči, ciljevi koji idu ka obezbeđenjem većeg broja radnih mesta i otvaranjem proizvodnih pogona u stvari su nešto što može Srbiji da obezbedi sopstveni kapital. A složićemo se svi da samo sopstveni kapital koji imamo u svojim rukama i koji smo svojim radom stvorili, može da nam obezbedi budućnost. Takva Vlada koja na ova pitanja proizvodnje i rada gleda odgovorno, moći će onda u celini da obezbedi i rešenja koja se odnose na ova druga pitanja koja znače život. Mi smo probleme sa stanovništvom uočili, unazad skoro 40 i više godina. Do 1960. godine demografi i statističari kažu da se obnavljanje stanovništva u Srbiji održavalo na nivou proste reprodukcije, odnosno da se tada rađalo 2,1 dete. Od tada ovaj problem je svake godine sve izraženiji. Ima sve negativniju tendenciju da bi po statističkim podacima od 2002-2012. godine, to su popisi stanovništva, dakle, za poslednjih 10 godina gubili su godišnje 31,967 hiljada, odnosno za ukupni period preko 300 hiljada stanovnika. Stručnjaci koji se bave ovim pitanjima, lekari, psiholozi, ekonomisti, akademici itd. su tražili da država u ovom periodu stane sa jasnom politikom prema potrebama obnavljanja stanovništva i da to stavi kao svoj prioritetni zadatak. Donošene su razne mere, programi, strategije razvoja itd. koje su podrazumevale i koje su u sebi planirale određene mere u smislu zaštite stanovništva, njegovog obnavljanja, prava na zaštitu i poseban položaj dece, omladine itd. Međutim, ono što možemo sa žalošću da konstatujemo je da vidimo da su svi ti programi i sve te strateške orijentacije za ovih deset godina ostale na papiru. Ono što je bitno, bar tako doživljavam, jeste da je za ovih deset godina divlji liberalni kapitalizam ušao u Srbiju na širom otvorena vrata i posle 2000. godine je prosto promovisao nove vrednosti koje ovde do tada nisu postojale. Spojen sa našim neznanjem, neodgovornošću, stavljanjem ličnih interesa iznad opštih, jer to je sada in i oličenje novog vremena, kada je trebalo sve bez kriterijuma privatizovati, bez cilja i brige rasprodati, tada se desio i definitivni naš ekonomski, ali i demografski gubitak i pad. Preduzeća su zatvarana, ljudi su ostajali bez posla, bez mogućnosti da ga opet nađu. Mladi nisu imali gde da se zaposle i zato i tada, a i dalje postoji stalna tendencija odlaska mladih i obrazovanih ljudi iz Srbije. Mere zdravstvene i socijalne zaštite u tom periodu su smanjivane. Iz preduzeća su izbačeni, jer to napokon ne ide sa kapitalom, profitom, i privatnim vlasništvom, a država oslabljena nove obaveze i zadatke nije mogla da isprati. U tom smislu navešću samo kao primer ili kao ilustraciju da je pre 2000. godine postojao Zakon o društvenoj brizi o deci. Ovaj zakon je npr. definisao postojanje naknade za zarade za žene za vreme porodiljskog i produženog porodiljskog odsustva zaposlenog roditelja i usvojioca radi nege deteta u iznosu 100% zarade. Postojao je materinski dodatak koji je definisao da obavezu 30% zarade za majke koje nisu bile zaposlene. Zatim pomoć i oprema novorođenčetu, dodatak za decu, naknada troškova i boravka u predškolskoj ustanovi za treće dete, i niz drugih mera koje se odnose na prvo, drugo i treće dete, četvrto dete u predelima i područjima Srbije u kojim je naročito izražena demografska depopulacija i problem neobnavljanja stanovništva. Predškolsko vaspitanje i obrazovanje za decu bez roditeljskog staranja, decu sa smetnjama u razvoju, decu na produženom bolničkom lečenju, vaspitno obrazovni program u godini pred polazak u školu, boravak i predškolsko vaspitanje i obrazovanje i preventivna zaštita dece predškolskog uzrasta, odmor i rekreacija do 15 godina starosti dece u dečijem odmaralištu, regresiranje troškova boravka itd. itd. Znači, preko deset i više različitih mera bile su predviđene, mi smo ih u jednom trenutku odbacili. Rekli smo da preduzećima ne mogu da postoje, država ih nije prihvatila, a onda smo krenuli u stvaranje nekih novih mera. Kad pogledamo ovaj zakon, videćete niz članova koji su povezani na kojima se određenim periodima vremenskim kaže da se brišu, da oni više ne važe, da je npr. taj zakon od 1992. godine ovako složen i sistemski postavljen menjan 14 puta da bi svaki put imao sve nižu i nižu stopu zaštite. Založila bih se, kao što je to u delu rasprave već do sada izraženo, da taj sistem razmotrimo ponovo. Da se vratimo dobrim rešenjima koje je imala naša bivša socijalno odgovorna država, a čije su vrednosti tako brzo i bez kriterijuma odbačene, mada nisu ovo jedine takve vrste. Ova Vlada odgovorno čini napore u pravcu ekonomskog oporavka. Lično ću smatrati da su njeni ciljevi upravo ovakvi i da će naši napori u narednom periodu upravo ići u ovom cilju, kao što sam rekla, i da će samim tim biti izraženo da su nacionalni ciljevi i interesi zdravlje, obrazovanje, populaciona politika i nacionalni program. Ovaj zakon doživljavam da ide u tom pravcu. Podržavam ga lično, kao i sve druge koji će na ovom pravcu ubuduće da daju određene predloge, makar to bili i parcijalni, da bi u celini imali sutra sigurnost da ćemo do ovakvih ciljeva zajedno da dođemo. Istovremeno, želim da izrazim da će i SPS u danu za glasanje se složiti sa ovim zakonom i posebno pohvaliti ukupnu aktivnost Odbora za prava deteta u ovom parlamentu. Hvala.
Iskorišćeno je 17 minuta od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vera Paunović. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, poštovani narodni poslanici, vrlo kratko ću se osvrnuti na zakonski predlog koji je podneo predsednik Narodne skupštine, s obzirom da sam članica Ženske parlamentarne mreže i da dolazim iz stranke kojoj su veoma bitna rešenja iz oblasti socijalne zaštite. Podsećam vas da je poslanička grupa PUPS podnela svoj Predlog zakona o izmenama Zakona o zdravstvenom osiguranju, kojim je predviđeno da se naknade za trudničko bolovanje isplaćuju u visini pune zarade trudnica, kao još jedan vid podrške države i društva, trudnicama koje ta prava počinju da ostvaruju od 1. januara 2014. godine. Naime, ovim predlogom dodatno bi se regulisala mogućnost pružanja zdravstvene zaštite deci i trudnicama i porodiljama,socijalno ugroženim grupama. Namerno koristim reč – dodatno jer je besplatna zaštita ovim kategorijama već načelno garantovana krovnim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti. Međutim, ako se na jednoj strani postave zakonski i ostali pravni paragrafi, a na drugoj strani stvarno stanje i pitanje mogućnosti ostvarivanja svojih prava, uviđamo da je to stvarno stanje daleko od onoga koje je zakonodavac proklamovao i želeo prilikom donošenja Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Činjenica je da određen broj poslodavaca ne uplaćuje socijalne doprinose, a da onda to za posledicu ima i da zaposleni i članovi njihovih porodica ne mogu da ostvare Ustavom garantovano pravo na zdravstvenu zaštitu, nažalost, odavno su postali naša surova stvarnost. Prema tome, razlozi za donošenje ovakvog zakona u zemlji sa zdravstvenim i finansijskim sistemom ne bi se ni postavljali, pa ne bi bilo potrebe za donošenje ovakvog zakona. Ali, pošto su kod nas rad na crno i neuplata doprinosa socijalnim fondovima odavno postala uobičajena stvarnost, to se donošenje ovakvog zakona koji suštinski otklanja nemogućnost ostvarivanja prava na zdravstvenu zaštitu zbog neoverene zdravstvene knjižice postavlja kao jedna nužnost za koju se nadamo da svi moramo da radimo, da će to što pre postati izlišno, te će poslanička grupa PUPS glasati za ovaj predlog. Hvala na pažnji.
Od vremena ovlašćene predstavnice iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi. Narodni poslanik Dušan Milisavljević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani poslaničke, gospodine Nebojša Stefanoviću, na samom početku mog izlaganja želim da skrenem pažnju na to da se danas u svetu obeležava Svetski dan protiv dijabetesa, protiv šećerne bolesti, protiv bolesti od koje u Srbiji boluje više od pola miliona naših sugrađana i sa tim u vezi sam zvanično tražio od Sekretarijata Narodne skupštine da večeras kupola Narodne skupštine bude prebojena plavom svetlošću, što je međunarodna boja borbe protiv dijabetesa. Takođe želim da čestitam slavu Sveti Kozma i Damjan koja je slava mnogih Srba, ali i slava mnogih lekara, lekarskog esnafa. To je na samom početku. Poštovani gospodine Stefanoviću, na samoj sednici Odbora smo vodili jednu dobru raspravu povodom Predloga zakona i krenuću isto kao što sam krenuo i tada na samoj sednici Odbora kada sam postavio pitanje – zašto Ministarstvo zdravlja nije dostavilo mišljenje na Predlog zakona? To se po prvi put dešava da skupštinski Odbor za zdravlje i porodicu nije dobio mišljenje Ministarstva zdravlja povodom pre4dloženog zakona. Drugo pitanje, zašto danas nije sa nama ministarka zdravlja nevezano što ste vi predlagač? Mislim da je pre trebalo da bude, s obzirom i da ste predsednik Skupštine i predlagač, neko iz Ministarstva zdravlja ovde. Želim da čujem i mišljenje i Ministarstva zdravlja. Ono što sam dalje na Odboru rekao u plenarnoj sednici ponavljam, da sam pitao predstavnike Republičkog fonda i Ministarstva zdravlja – zašto ovaj Predlog zakona iz već postojećeg Zakona o zdravstvenom osiguranju, pa i zdravstvenoj zaštiti, koji smo u prošlom mandatu usvojili izdvajamo? Građane Srbije i kolege poslanike ću upoznati sa članom 22. važećeg našeg srpskog Zakona o zdravstvenom osiguranju, koji predviđa isto što i ovaj zakon predviđa. U tom članu 22. se kaže - osiguranicima u smislu ovog zakona i pod uslovima propisanim ovim zakonom smatraju se i lica koja pripadaju grupaciji stanovništva koja je izložena povećanom riziku oboljevanja. Stav 1. ovog člana je - deca do navršenih 18 godina života, školska deca i studenti do kraja propisanog školovanja, a najkasnije do navršenih 26 godina u skladu sa zakonom. Stav 2. - žene u vezi sa planiranjem porodice, kao i u toku trudnoće, porođaja i materinstva do 12 meseci nakon porođaja. Ono što ovaj član 22. štiti, ne štiti samo ove dve grupacije, on štiti i neke druge ranjive grupe, pa ću ih ja spomenuti i pitati - a zašto možda diskriminišemo starija lica od 65 godina koja su u stavu 3. ovog zakona predviđena? Da li diskriminišemo osobe sa invaliditetom po propisima o penzijskom i invalidskom osiguranju, kao i mentalno nedovoljno razvijena lica koja se nalaze u stavu 4? Da li diskriminišemo u stavu 9. nezaposlena lica i druge kategorije socijalno ugroženih lica čiji su mesečni prihodi ispod prihoda utvrđenih u skladu sa ovim zakonom? Da li diskriminišemo u stavu 11. lica romske nacionalnosti, koja zbog tradicionalnog načina života nemaju stalno prebivalište, odnosno boravište u Republici Srbiji? Da li pod stavom 12. važećeg Zakona o zdravstvenom osiguranju član 22. stav 12. - žrtve nasilja u porodici, da li su i one stavljene u drugi plan, pod stavom 3. - žrtve trgovinom ljudi. Ima tu puno stava. Ono što želim da kažem je da smo mi već izglasali ovaj zakon i on je već utkan u postojeći Zakon o zdravstvenom osiguranju. Problem je što, nažalost, sistem zdravstva u Srbiji ne funkcioniše i mislim da je to ona prava tema. To je tema o kojoj moramo da razgovaramo. To je tema – zašto je morala ministarka zdravlja da bude ovde. Ne može gospodin Stefanović da odgovori neke stvari, pošto se ne bavi medicinom, nije lekar i nije u sistemu zdravstva, ali zato su morali predstavnici Ministarstva zdravlja da budu ovde i da kažu – šta vi ljudi radite zadnjih godinu i po dana? Nisu ovde samo ugrožene trudnice, porodilje i deca. Ugroženi smo svi. Jesu ovo najranjivije grupacije, ali građani Srbije jasno vide svakog dana kako se leče. Građani Srbije preko medija čuju kako je sistem zdravstva sjajan, kako je sve fenomenalno, sve funkcioniše i ako neko nešto suprotno kaže, kažu – zloupotreba položaja, smenićemo te, komentarišeš nešto što nije tvoj delokrug posla. Mislim da je apsolutno jasno građanima Srbije u kakvim se uslovima leče. To su stvari koje ne smemo prećutati i moramo o tome pričati, isto kao što je ovo jako humana stvar, zaštititi trudnice i porodilje i decu do 18 godina. Takođe je humano i za ostale građane koje sam spomenuo da budu zaštićeni. Njima Ustav garantuje, ali im sistem nekako to onemogućuje. Zadnjih više od 20 godina je sistem zdravstva planski ili neplanski urušavan i zadnjih godinu i po dana je definitivno doživeo jedan kraj, propast. Čak i onaj Tomica Milosavljević, koji je po meni bio najlošiji ministar zdravlja, u tom vremenu je barem nešto funkcionisalo. Bilo je loših stvari, ali sada mislim da je stanje jako loše. Lično ćuse uvek složiti, podržaću ovakve inicijative i kao lekar i kao profesor, neću ni jednog pacijenta, niti sam i jednog pacijenta koji je došao bez knjižice i bez uputa vratio, nijedan lekar to nije uradio. Ja ne znam lekara koji je to mogao da uradi, da bolesnog pacijenta vrati, pa makar znao da on možda čak i krši zakon. Nama je glavni zakon, zakon života i borbe za naše pacijente. Moramo više da pričamo o uslovima lečenja. Šta se to desilo zadnjih godinu i po dana sa našim zdravstvom? Zašto u našem zdravstvu nema lekova? Zašto su centralizovane javne nabavke dovele do nestašica lekova, što je direktno dovelo do ugrožavanja zdravlja naših građana. Pominju se uštede koje su realizovane kroz štednju u zdravlju, praktično se uštede javljaju i neki novac koji je višak u samom sistemu zdravstva. Ja kažem, taj višak je napravljen zato što centralizovane javne nabavke nisu sprovedene, mnogi nisu znali kako da usklade te potrebe i taj novac je ostao. Sada kažem – onda smo praktično štedeli na zdravlju stanovništva Srbije, jer ako kažem da nemate u mnogim zdravstvenim ustanovama sinkuma, eftila, niripana, stanicid gaze, flormirala, rivotrila, hlorafenikola, sirup eritromicina, atropin kapi, da ne nabrajam više, još 40 lekova. Mi sada kažemo – hoćemo da štitimo trudnice. Svakako da hoćemo da štitimo trudnice i to je tema. Ali, ja hoću Ministarstvo zdravlja da sedi ovde i da kažekako će da štiti trudnice. Šta je kampanja Ministarstvo zdravlja? Idemo po kućama, merimo visinu, težinu, stanje nacije. Ljudi, pa mi smo bolesna nacija. Nama deca nemaju para za lečenje, ne mogu da se leče. Ministarstvo zdravlja je potrebno da meri nama struk, a struk nam je sve tanji zato što smo siromašni, pa naši građani se praktično zdravije hrane nego neke druge zemlje, zato što su siromašni, sa 30.000, 20.000 plate, ne mogu da kupe neko meso, kupuju bukvalno voće i povrće, što je u principu zdravo, ja kao lekar kažem da je zdravo, ali je dobro da se jede i meso, dobro je da se pije mleko, a sa našim platama ne možemo. Sada treba da merimo visinu, težinu građana, kako bi znali da nešto nije dobro. Ja to uporno pričam godinu i po dana – nije dobro. Građani mi kažu – bravo, brani nas, bori se za nas, a ministarka kaže – on kleveće i laže, to nije tačno. Dajte da pričamo, ako pričamo o borbi za prava trudnica, dece do 18 godina, to je sjajno, ali moramo da kažemo da li je to funkcionalno u državi Srbiji. Ponavljam, nijedan lekar nije vratio nijednog pacijenta sa praga bolnice. Koliko god fama lekare bije zbog korupcije, nekih afera, nekih stvari, ali verujte da nijedan normalan lekar nije vratio pacijenta. Ako je neko vratio, mogu da potpišem da je on zalutao u lekarsku profesiju. Poenta je da shvatimo da nam je sistem nefunkiconalan, da od toga ne smemo da bežimo, niti vladajuće stranke, niti stranke opozicije i da, kao i na sednici odbora kada smo pričali, mislim da je to bila dobra sednica odbora gde smo imali pozitivne stavove, pozitivna mišljenja o tome da stvarno treba da vodimo računa o našim građanima, da kažemo – mi hoćemo, kao političari, ali ljudi koji su nadležni za to moraju da sprovedu to. Ko je nadležan za to? Nije Nebojša Stefanović nadležan. Nije Dušan Milisavljević nadležan. Nadležno je Ministarstvo zdravlja, koga nema ovde. Ne znam zašto ga nema. Ili se ograđuju od ovog predloga zakona, ili se ograđuju od gospodina Stefanovića, ili rade važnije stvari. Mere struk i težinu građana Srbije, da bi znali da li smo bolesni ili nismo bolesni. Mislim da puno stvari u Srbiji nije dobro. Ono što je merilo toga je da smo nažalost u vrhu evropske liste po broju oboljenja od malignih bolesti, po broju oboljenja od povišenog krvnog pritiska, ali nažalost i po broju smrtnosti od onkoloških bolesti i od kardiovaskularnih bolesti. Ako to Ministarstvo zdravlja ne zna, ja mu to poručujem. Ljudi, nemojte da merite težinu građana. Znajte da nam pacijenti umiru zato što čekaju za onkološki tretman u Nišu, u Novom Sadu više od tri, tri i po meseca, pa kada mi neko kaže – da, Dušane, ti zbunjuješ javnost, ja vam kažem da ti građani, ukoliko izgube dve nedelje od završenog hirurškog tretmana, se nalaze u lošijem procentu preživljavanja nakon završenog tretmana. Njemu se direktno ugrožava život. Kao narodni poslanik moram da branim interese građana koji mi se obrate i ja to znam da moramo da rešimo. Ne možemo da bežimo od tih problema. Problemi su i liste čekanja. Liste čekanja su definitivno postale moda u državi Srbiji i to moda u zadnjih godinu i po, dve dana. Juče je glavna vest u Kragujevcu bila da se u Kragujevcu zakazuje operacija u Kliničkom centru za 2025. godina. Ljudi mi ćemo pre da uđemo u EU, nego što će neko da dočeka da dođe na operaciju. To je skandal. Šta je prioritetnije za Ministarstvo zdravlja, nego da kaže – čekaj, ministarka je iz Kragujevca, neka ode tamo da vidi šta je problem, neka reši taj problem. To su stvari koje treba ministar zdravlja da radi. Da sam ja na tom mestu, ja bih prvo to rešio. Ne mogu liste čekanja da budu problem. I trudnice su na listi čekanja, danas pričamo o trudnicama, pričamo o deci, deca za operaciju čekaju jako dugo. Prošle godine, sećate se, bilo je polemike kada sam otvorio temu operacije katarakte i 20.000 građana koji čekaju. Ima tu i žene i dece, ima tu i naših najstarijih građana. Sada je 25.000. Umesto da se smanji broj, on se povećao. Nije za to DS kriva. Tu mogu čista obraza da kažem – DS nikad, nažalost, nije imala ni pomoćnika ministra, ni državnog sekretara, a kamo li ministra. Nažalost, krivi jesmo što smo puštali G17 da nas uništi, da uništi naše zdravstvo. Prihvatam tu krivicu. Ali ovo, moramo da shvatimo da to zdravstvo mora da bude prioritet svih stranaka, da zdravstveni sistem ne sme da bude sistem koji će da se deli – to je SPS uzeo, to je SNS uzela, to su demokrate uzele. Prioritet zdravstvene politike ne sme da nas deli. Moramo da shvatimo da nam građani loše žive, da se građani loše leče i da mora svako od nas da da neki doprinos da se to poboljša. Inicijativa gospodina Stefanovića je da se ovo precizira. Ne vidim tu ništa loše. Glasao sam već jedanput za taj predlog zakona i mogu ponovo da glasam, ali poenta je da gospoda iz Ministarstva zdravlja moraju da budu tu i da nam kažu kako će omogućiti to lečenje, jer je to lečenje sada jako loše i pod velikim znakom pitanja. Nedostatak različitog materijala. Vi sada čekate i za vakcine, čekate i za kukove, čekate za stentove. Ljudi, kao lekar vam kažem, imate dobrog direktora Kliničkog centra Srbije, da ne kritikujem kao opozicija, Miljka Ristića, profa je dobar, ali čovek nema čime da radi. Znači, nemaju ljudi sa čime da rade. Neko mora da bude kriv za to. Ne može da niko nije kriv. Znači, sve je super i niko nije kriv, a ljudi sa infarktom miokarda moraju da čekaju da se radi angiografija, da se uradi stend. U nekim afričkim zemljama, ne želeći da vređam afričke zemlje, ali spram njihovog ekonomskog stanja oni imaju bolju zaštitu nego što imamo mi. To su stvari koje moramo da pričamo. Kukovi, ostale proteze ili sada najava da ćemo neke zaliske da uzimamo iz Kine, koje nijedna zemlja u Evropi neće da uzima, pa se kardiohirurzi pobune za to. Znači, ima mnogo problema. Ja želim da debatujem sa ministarkom zdravlja, sa ljudima iz Ministarstva zdravlja i sa predstavnicima Republičkog fonda. Ljudi, dajte malo da se uzmemo svi u pamet. Ovo nije kritika radi kritike opozicije, da kažete - vi samo kritikujete, već ja u svakom obraćanju nudim i neko rešenje. PREDSEDAVAJUĆA: Narodni poslaniče, molim vas da sva rešenja pokušate da povežete sa odredbama zakona koji je na dnevnom redu. Stvarno vas molim. Izvolite. Hvala puno. Mislim da niste lekar, tako da ne razumete probleme. Svi ovi problemi koje sam naveo su problemi sa kojima se suočavaju naše trudnice. Zamolio bih vas da me gledate i da ne pravite grimase dok ja pričam. Da li mogu da nastavim? Ukoliko ne dozvoljavate, mogu i da prekinem ono što sam mislio da govorim. Hvala puno.
Iskorišćeno je 14 minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Podsećam sve učesnike u raspravi o obavezi poštovanja člana 106, da se govori o temi dnevnog reda, kao i o obavezi da svaki narodni poslanik, učesnik rasprave sasluša predsedavajućeg koji ima obavezu da da sugestiju kada slušajući bilo kog učesnika smatra da je dobro podsetiti na temu dnevnog reda, da ne bude nesporazuma oko toga šta je uloga predsedavajućeg. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, predlagač akta. Izvolite.
Samo moram da kažem jednu stvar, zato što to ipak jeste na neki način povezano sa radom Skupštine. Naime, ministar zdravlja ili predstavnici Ministarstva zdravlja ne mogu biti ovde ako ih mi ne pozovemo. Dakle, oni ne mogu samoinicijativno da dođu, a mi ih formalno nismo zvali. Nismo ih zvali zato što oni nisu predlagači ovog akta. Bio je pomoćnik ministra prisutan na Odboru za zdravlje, sedeo je sa moje desne strane i on je uzeo reč drugi ili treći u raspravi, više se ne sećam. Sećate se da je on rekao na sednici Odbora da Ministarstvo zdravlja podržava donošenje ovog zakona. Dakle, oni su se odredili. I tada kada smo pričali rekao sam da se potpuno slažem da bi mnogo bolje bilo da je ministar dala mišljenje, odnosno da je Ministarstvo dalo mišljenje, da nam je dalo obrazloženje. Mislim da bi to bilo bolje za Narodnu skupštinu, ali, naravno, kao što znate, Narodnu skupštinu mišljenje bilo kog izvršnog organa ne obavezuje. Dobro je da se i ove teme koje nemaju direktno veze sa ovim zakonom, a tiču se zdravlja građana Srbije, otvaraju. Nadam se da ćemo u narednom periodu imati prilike da kroz javne rasprave, javna slušanja, kroz neku vrstu konsultacija koje budemo imali sa Ministarstvom, a nadam se i drugim nadležnim državnim organima baš za ovu oblast, pokrenemo ova teška pitanja. Ova teška pitanja postoje mnogo godina. Sećamo se kada je godinama unazad Klinički centar prokišnjavao, pa je ogroman novac dolazio u Klinički centar, a on nije mogao ni da se okreči. I za to su neki ljudi odgovorni i to treba utvrditi. Dakle, postoji mnogo stvari o kojima treba da razgovaramo. Zahvaljujem se svima na podršci, onima koji su do sada učestvovali u raspravi, na podršci da ovaj zakon bude samo prvi korak u rešavanju ovih krupnih pitanja. Zaista mislim da i druge kategorije zaslužuju jednu sveobuhvatnu raspravu, o čemu ćemo, nadam se, imati prilike već u narednim mesecima da ozbiljnije razgovaramo, kao i o osobama sa invaliditetom, o čemu je govorio gospodin Korać, što je veoma važna kategorija. Postoji veliki broj invalidnih lica u našoj zemlji. Takođe, da razgovaramo i o deci sa posebnim potrebama, o deci sa retkim bolestima itd. Postoji zaista jako veliko opterećenje ovog društva, ali moramo isto tako i da vidimo šta od toga gde spada. Kad smo razgovarali sa ljudima iz Ministarstva rada, oni sa pravom kažu – ne može sve da padne na nas, sve kategorije padaju na nas, a mi prosto nemamo sredstava. Tako da, moramo da vidimo šta spada u zdravstvo, šta spada u socijalu, a šta spada u neke druge kategorije, da pronađemo novac i, naravno, onda da se posvetimo ovome. Još jednom kažem, hvala svima. Gospođa Čomić se tu vešto snalazi, ona je dosta dugo narodni poslanik, ali nije lako. Molim da pomognete narodnim poslanicima koji predsedavaju, potpredsednicima Narodne skupštine, jer nije lako uvek održavati red u sali, pošto mi svi imamo različita mišljenja i kada sednemo u ove klupe, verujte, potpuno drugačije izgleda iz ove perspektive, a drugačije kada ste na poziciji predsedavajućeg.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević, pravo na repliku – dva minuta. Izvolite.
Hvala puno. Poštovani gospodine Stefanoviću, u predlogu vašeg zakona i na samoj sednici Odbora direktor Fonda je rekao da je on obezbedio sredstva za sprovođenje ovog zakona. Opet ću pročitati važeći član 22. postojećeg Zakona o zdravstvenom osiguranju, koji kaže da se u budžetu Republike Srbije obezbeđuju sredstva za uplatu doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje za lica iz st. od 1. do 4. ovog člana i na osnovici i po stopi doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje koji su propisani ovim zakonom. Tako da, već postoje regulisana sredstva povodom Predloga ovog zakona za st. 1. i 2. člana 22. Ono što isto moram da potvrdim, jeste da, po važećem Zakonu o zdravstvenom osiguranju, član 204. reguliše sve stavove iz člana 22. To znači da je budžet Srbije garant sredstvima finansijskom lečenju svih ovih ranjivih grupa. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, ovlašćeni predstavnik. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine Stefanoviću, naša poslanička grupa će sa velikim zadovoljstvom, kao i ostale poslaničke grupe, podržati ovaj predlog zakona. Dobro je da ovakve inicijative dolaze i od predsednika Skupštine i od poslaničkih grupa itd. Ono što smo mi očekivali i što je sasvim prirodno, s obzirom na stanje u zdravstvenom sistemu, to je upravo da Ministarstvo zdravlja, koje je najupućenije u problematiku i stanje u zdravstvenom sistemu, inicira ovakve zakone i ovakve izmene, da pokažemo da smo od poluhumanog društva krenuli ka jednom pravičnijem i humanijem društvu. Nažalost, takva inicijativa je izostala i čini nam se da je upravo Ministarstvo zdravlja jedna od najslabijih karika u radu ove Vlade i da apsolutno nema tu procenu neophodnosti strukturnih reformi u našem zdravstvenom sistemu. Član sam Odbora za prava deteta, otac troje dece i naravno da moramo kada donosimo sve zakone da gledamo kroz jednu ljudsku prizmu i kroz prizmu onoga što se zaista konkretno dešava na terenu. U svim mojim diskusijama o stanju u zdravstvenom sistemu rukovodio sam se, ne samo onim što vidim u medijima, nego i ličnim iskustvima i onim što nam se svakodnevno javljaju građani i lociraju kao glavne probleme u funkcionisanju našeg zdravstvenog sistema. Skoro se javilo nekoliko porodilja iz nekoliko zdravstvenih ustanova i ja sam ih pitao – kakvi su vaši utisci o prijemu i svemu ostalom? Verujte da su oni jako slični. Odlazak u porodilište treba da bude jedan poseban dan u životu i porodilje i cele porodice i celog društva. Prijem treba da bude dostojan čoveka, jer se donosi na svet jedan ili više života i ono što je minimum očekivanja porodilja, to je jedan ljudski odnos i etički odnos lekar – pacijent. Ona, nažalost, najčešće izostaje. Prva stvar koju porodica mora da uradi to je da nađu neku vezu, kod nekog lekara koji će da uradi ono što mu njegova lekarska obaveza nalaže, da posveti dužnu pažnju porodilji, da se ne bi desilo nešto vanredno. U mnogim velikim zdravstvenim centrima i dalje, recimo, bojleri ne rade, nema tople vode za trudnice i porodilje, bubašvabe su po sobama u kojima su smeštene trudnice i porodilje. Kažem, ne samo lekari, a naravno tu slika nije crno-bela, ima onih izvanrednih, nego celokupno medicinsko osoblje i pomoćni radnici od spremačica do lekara se najčešće, po ocenama pacijenata, ponašaju kao mali bogovi zato što su sigurni sa svojim platama, njih ostvaruju iz budžeta Republike Srbije. Znaju da su svi u prilici da ih mole za neku uslugu i to se na neki način zloupotrebljava, što dokazuje u koliko smo mi, kao društvo i kao ljudi, izgubili na humanosti, koliko smo moralno posrnuli. Kada se priča o opštoj odgovornosti, iznosim neke životne situacije, a posle ću reći i o nečemu drugom što je podjednako važno, izostaje na svakom mestu odgovornost sankcija praćenja stanja od strane Ministarstva. Gospodin Milisavljević, kao predsednik Odbora za zdravstvo, je pričao o tome da ne rade mnogi aparati neophodni i za dijagnostiku i za kasnije praćenje, ne samo trudnica i porodilja, nego uopšte svih osiguranika. Mi smo nekoliko puta u Narodnoj skupštini pokrenuli to pitanje i mnogi aparati, poput aparata za zračenje, u velikim zdravstvenim centrima ne rade i zna se da pacijent posle hirurške intervencije sa nekim malignim oboljenjima ako ne dobije zračnu terapiju u roku od 30, 30 i nešto dana, da je rizik za smrtnost mnogo veća. Nikada nismo videli da je Ministarstvo zdravlja smenilo direktora, kaznilo, pozvalo na odgovornost, koji je direktno odgovoran zbog toga što aparati ne rade, što nije obezbedio, jer RFZO redovno prenosi sredstva za te namene, nego je odgovor ministarke zdravlja da se loše planiraju sredstva rukovodilaca. A, opet, izostaje odgovornost. Ista je situacija i sa nedostatkom lekova, nekih elementarnih lekova, gde se pacijenti na bolničkom lečenju upućuju da kupuju lekove, ne izdaje im se potvrda da mogu te lekove da naplate od RFZO. Tako pacijenti dva puta plaćaju jednu uslugu. Plaćaju kroz obavezno zdravstveno osiguranje i krši se zakon, traži se ponovo da kupe lekove i plus im se ne skreće pažnja da imaju pravo da refundiraju troškove od RZZO. Gospodin Milisavljević je pomenuo nešto što sam hteo da pomenem i što san nekoliko puta pominjao, to su famozne liste čekanja. Kragujevac je, eto, na tom nepopularnom mestu i to se zadnjih nekoliko godina stanje održava iz godine u godinu i nažalost, uz puno razumevanje za lekare koji imaju ograničeni resurs, često nedostaju potrebni implatanti. Ministarstvo zdravlja i RFZO nisu, čini nam se, preduzeli sve mere koje treba da preduzmu da bi se liste čekanja smanjile. Nacionalni sistem zdravstvene zaštite žena, dece i omladine iz 2009. godine utvrđuje ciljeve zdravstvene zaštite dece, trudnica i porodilja. Znači, prevenciju, lečenje, očuvanje i zaštita navedenih grupacija stanovništva, ali nama je bio potreban jedan leks specijalis, specijalan zakon da bismo ovo, a i nacionalni sistem zdravstvene zaštite bukvalno sproveli u praksi. Pošto su to kategorije stanovništva sa povećanim rizikom oboljenja, dobro je što se uz pravo da se leče i da dobiju punu zdravstvenu zaštitu, omogućava i da naplate troškove prevoza u vezi sa korišćenjem zdravstvene zaštite i dobro je što, ono na čemu smo mi stalno insistirali, odgovornost, odnosno za ne odgovornost sankcija, što su ovde predviđene kaznene odredbe, čini nam se primerene težini odgovornosti koju treba da imaju koji ne poštuju zakon. Ovaj zakon je jedan put ka poboljšanju humanosti i onoga o čemu sam ja pričao, jednog ljudskog pristupa ljudima koji su najčešće, pored porodilja koje imaju odlazak u bolnicu koji je pozitivan, ljudi sa ugroženim zdravljem.Naše društvo u tome delu je pokazivalo i pokazuje neki visok stepen humanosti, da ne bude slika samo crno belo, jer recimo, za pružanje hitne medicinske pomoći strancima, skitnicama, licima koje nemaju zdravstvenu knjižicu i zdravstveno osiguranje nisam čuo negde da je slučaj u nekoj zdravstvenoj ustanovi da se takvim licima nije pružila hitan medicinska pomoć ali potpuna medicinska zaštita je jedno drugo pitanje. Od zdravstvene ustanove do zdravstvene ustanove, od navika, od tradicije, od sturkture rukovodilaca, od toga kakve je vrednosti plasiraju, zavisi u velikoj meri i pristupa prema zdravstvenoj zaštiti. Evo, pomenuću jedan negativan možda beningni, možda ne tako bitan primer, ali primer koji je klasika u našem zdravstvenom sistemu. Recimo, jedna pacijentkinja je u Zdravstvenom centru Čačak imala hipertenziju sa krvarenjem iz nosa i to je trajalo nekoliko dana. Primljena je u Zdravstveni centar i verovali ili ne, za pet dana bolničkog lečenja niko joj nije izmerio krvni pritisak. Recimo, u okviru Zdravstvenog centra Čačak imamo jedan drugi pozitivan primer, a to je Dom zdravlja Guča, gde radi izuzetno ljubazno medicinsko osoblje, izuzetno ljubazni lekari i gde se dešava ovo što se dešava u bitnijem zdravstvenom centru Zdravstvenog centra Čačak. Ovaj zakon gledamo i u kontekstu borbe protiv bele kuge. Zbog čega? Pa, mi smo najstarije evropsko društvo. Imamo više starijih od 52 godine nego mlađih od 15 godina. Demografskipokazatelji su za ovo društvo katastrofični. Ovo je jedan od doprinosa borbe protiv bele kuga, a mi smo nekoliko puta u Narodnoj skupštini ukazivali na demografska kretanja i demografske trendove ove zemlje koji su krajnje negativni. S druge strane, ono zaista što je dobro, pomoć deci i porodiljama u smislu jednokratne novčane naknade. To daje Republika, lokalne samouprave i to je zaista nešto što je dobro i što naravno moram da ostane na snazi. Treba razumeti poziciju lekara, da ne bude da je za stanje u zdravstvenom sistemu odgovorni samo lekari ili medicinsko osoblje. Zbog čega? Zato što imaju veliki broj pregleda dnevno, konstantne su gužve, zato što po mnogim bolestima spadamo u negativnoj listi u evropski vrh po bolesti malignih oboljenja, kardiovaskularnih oboljenja, što se tiče smrtnosti. Što je nivo zdravstvene zaštite najslabiji u Evropi, jer bolju zdravstvenu zaštitu ima čak i Albanija. Što je jedan lekar u prilici da dnevno pregleda od 30 do 70 pacijenata i što nisu plaćeni i ne zauzimaju položaj u društvu u odnosu na svoje kolege iz bolje uređenih sistema. Ono što sam takođe hteo da kažem, to je da i postojeći Zakon o zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj zaštiti predviđa pristupačnost, pravičnost i sveobuhvatnost zdravstvene zaštite, ali očigledno je i svih diskusija proizilazi, pa i iz samog Predloga ovog zakona da se to do sada nije poštovalo. Šta ćemo mi dobiti ovim zakonom? Pa, dobićemo dosta toga. Trudnice će se makar u ovom delu i porodilje osećati sigurnije, a posebno mislim i na seosku kategoriju stanovništva i mnogo kolega je ukazalo na ono na šta smo i mi ranije ukazivali na jako veliki problem zdravstvenog osiguranja naših poljoprivrednika, invalida i osoba sa jako lošom socijalnom kartom. Dvesta evra godišnje odvaja svaki naš zaposleni u sistem zdravstvene zaštite i to su izdvajanja koja nisu dovoljna i naravno da se boljim uređenjem sistema zdravstvene zaštite neće eliminisati svi problemi, ali se može mnogo toga eliminisati. Bez obzira šta uradio neki rukovodilac zdravstvene ustanove, mi smo samo u ovom sazivu Skupštine dva puta dug zdravstvenih ustanova pretvarali u javni dug građana, radi se o iznosu od čini mi se 140, 150 miliona evra, bez obzira šta uradio rukovodilac zdravstvenih ustanova. Da li ima nedostatak, nestašicu osnovnih lekova, a Republički fond za zdravstveno osiguranje je prebacio sredstva. Da li je napravio veliki gubitak protivzakonito itd, upravo po sistemu partijske zaštite, pošto Ministarstvo zdravlja određuje i uglavnom postavlja kadrove iz njihove političke opcije, rukovodilac zdravstvene ustanove može da uradi bukvalno bilo šta nikakve odgovornosti dok je njegova stranka na vlasti neće biti, što mislimo da zaista mora da se promeni, i moramo konačno da razdvojimo one koji zaista dobro rade, koji rade veoma bitan društveni posao, veoma složen posao za koji se dugo školuju, dugu traju specijalizacije, rade stresan posao, takve treba da nagradimo, a one druge čini mi se da treba da na neki način kaznimo. Mi smo negde oko 50 miliona evra sredstava uložili u rekonstrukciju zdravstvenih ustanova i nabavku aparata i opreme, a mnogo sredstava je dobijeno iz donacije. Nikada nismo dobili povratnu informaciju kako su ta sredstva utrošena, a izuzev onih natpisa u medijima da je tu bilo brojnih zloupotreba nikada nismo dobili adekvatne odgovore državnih organa, što opet ukazuje na jednu vrstu neodgovornosti i opšteg javašluka. Ono što nas u budućnosti interesuje to je da li ćemo mi zaista uspostaviti jedan, pre svega humaniji, ljudski odnos u sistemu zdravstvene zaštite, da li ćemo pored ovih kategorija stanovništva obuhvatiti i neke druge kategorije stanovništva? Da li će oni koji pre svega rukovode zdravstvenim ustanovama, to rade na loš način, konačno početi da snose odgovornost za loše rukovođenje? Evo, završavam…
Narodni poslaniče molim vas da sadržaj svoje diskusije dovedete u vezu sa zakonom.
Najčešći izraz koji možemo čuti od strane građana u sadašnjem sistemu zdravstvene zaštite je - teško onome koji nikoga nema u sistemu zdravstvene zaštite da mu se nađe pri ruci. Hvala.
Petnaest minuta i 40 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa želi da koristi svoje vreme, u ovom delu sednice? Ako da, molim vas da se prijavite. Pošto nema prijavljenih nastavljamo sednicu raspravom po prijavama za reč narodnih poslanika, i obaveštavam vas da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika podnele većina poslaničkih grupa, ima 40 narodnih poslanika prijavljenih za reč i prelazimo na deo sednice gde reč dobijaju narodni poslanici po redosledu. Prvi prijavljeni narodni poslanik Karolj Čizik, posle njega narodna poslanica Radmila Gerov. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici. Pitanje obnavljanja stanovništva i povećanje nataliteta ne može biti ostvareno samo jednom merom. Problem je kompleksan i zahteva sveobuhvatne mere, kao što su olakšice u stambenoj politici, kreditnoj politici, poreskoj politici, politici zapošljavanja. Potrebno je preduzeti nešto konkretno kako bi se natalitet oprezno i postepeno podsticao. Ključnu ulogu u podsticanju povećanja nataliteta mora da vodi grad, država stvaranjem povoljnijeg ambijenta za rađanje. Demografski sunovrat počeo je početkom devedesetih godina, ali se do sada nijedna Vlada nije ozbiljno bavila ovim problemom. Pre dve godine usvojena je Strategija podsticanja rađanja koje je ostalo mrtvo slovo na papiru, jer se ne primenjuje. Razlog je kažu prazna kasa. Oživljavanje Strategije o podsticanju rađanja ne zavisi samo od novca. Nije potreban novac da inspekcija počne da radi svoj posao i kažnjavaju poslodavce koji otpuštaju buduće majke čim odu na trudničko bolovanje. Dodatan novac ne treba ni da se zdravstvena služba organizuje bolje, kako trudnice ne bi plaćale lekare na porođaju. Usklađivanje radnog vremena vrtića sa radnim vremenom roditelja porodicama bi se mnogo olakšalo. Država ne radi ništa na tome da roditeljima pomogne. Postoje načini da se poboljša situacija, ali država mora da pokaže minimum dobre volje u konkretnom ispunjavanju mera vezanih za populacionu politiku. Nisu dovoljne izjave o podrškama porodice. Mala pomoć lokalnih samouprava kada se dete rodi, izuzimanje PDV-a na dečije potrepštine, a sa puno dokumentacije koju treba skupljati mesecima, i posle mesecima čekati na povraćaj sredstava. Predloženi zakon koji je danas na dnevnom redu predviđa da svaka deca, trudnice i porodilje imaju pravo na zdravstvenu zaštitu na osnovu zdravstvene isprave koju izdaje Republički fond za zdravstveno osiguranje, bez obzira da li je taj dokument overen ili nije. Predloženi zakon je dobar i ne ide u pravcu toga da oni koji ne uplaćuju doprinose budu zaštićeni, jer time treba da se bave poreske uprave i druge nadležne institucije koje treba da pokažu čvrstinu u naplativosti poreza i doprinosa. Procena je da će to koštati između 450 i 500 miliona dinara što Fond može da podnese. Trudnice i porodilje će dobiti nesmetani tretman, a njihova će se zdravstvena zaštita vršiti kvalitetnije. U Srbiji prema procenama sindikata, zdravstvene knjižice nisu overene za 100.000 radnika. Radnici su postali kolateralna šteta, nesavesnih poslodavaca, koji ne uplaćuju poreze i doprinose, između ostalog i zdravstveno osiguranje. Zaštitnik građana Saša Janković, utvrdio je da RFZO krši pravo deteta na zdravstveno osiguranje, kada odbija da overi knjižice deci, čijim članovima poslodavci ne uplaćuju zdravstveno osiguranje. Pravo deteta ne može da zavisi od izvršavanja obaveza trećeg lica, jer ono je zajamčeno Ustavom, gde je obaveza države da neposrednost snosi i troškove ostvarivanja tog prava. Demografi već dugo upozoravaju na katastrofalne kombinacije, niskog prirodnog priraštaja i odliv mladih u druge države i glavni razlog što Srbija svake godine ostaje bez 40.000 ljudi. Dodatno zabrinjava da je naša zemlja jedna od najstarijih u Evropi, te da je već sasvim očigledno da će do 2025. godine većina građana biti stariji od 65 godina. Nude se razni recepti koji bi pomogli da se Srbija izbori sa belom kugom. Niska stopa rađanja za sobom povlači prekomerno starenje stanovništva. Trenutno je u Srbiji šestina stanovništva starija od 65 godina, 900.000 građana u centralnoj Srbiji i oko 300.000 u Vojvodini. U 2003. godini je prirodni priraštaj bio pozitivan, uz svega 10 opština u Srbiji, a ni u jednoj od 65 opština u Vojvodini. Srbija svake godine izgubi po jednu varošicu od 30.000 stanovnika, jer umre oko 100.000 ljudi, a rodi se samo 70.000 beba. Istraživanje koje je pre dve godine radilo Društvo demografa Srbije pokazalo je da od 165 opština u Srbiji negativan prirodni priraštaj ima 158. Više se rodilo beba nego što je umrlo ljudi samo u sedam opština. Jedina mera države uvedena kao podsticaj rađanja je roditeljski dodatak. Naravno, da bi ostvarili ovo pravo postoji spisak od deset stavki šta se sve od dokumenta mora priložiti. Tako novopečeni roditelji moraju da izdvoje bar petnaestak dana da prikupe potrebnu dokumentaciju. Pored svega, ipak je najveći problem velika stopa nezaposlenosti mladih ljudi u Srbiji. Mladi u takvoj situaciju ne mogu osnivati porodicu. Još na kraju samo da dodam, da možete očekivati da će poslanička LSV u danu za glasanje podržati ovaj zakon. Hvala lepo.
Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Radmila Gerov. Posle nje narodna poslanica Sanja Čeković.
Zahvaljujem predsedavajuća, ali ja bih vas zamolila, obzirom da predlagač, gospodin Stefanović nije u sali, da mi date mogućnost da govorim onda kada on bude u sali, ili da ga pozovete da dođe ovde, a nemam ništa protiv da nastavite po spisku, ukoliko to drugim poslanicima ne smeta, iz razloga što hoću da mu postavim par pitanja.
Saglasna. U slučajevima kada je narodni poslanik predlagač onda kao što i svaki narodni poslanik nema udobnost saradnika koji umesto nas rade, ali ja mislim narodni poslanik u zgradi i da je zaista u pitanju kratka pauza, tako da možemo da sačekamo pet minuta i da se vrati. Ne može se odoleti da se ne pošalje kratka poruka predstavnicima Vlade da na isti način, kao predlagač akta trenutno, takođe uvažava Narodnu skupštinu. Samo vas molim da se prijavite ponovo. Izvolite. Narodna poslanica Radmila Gerov.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, danas kada razmatramo Zakon o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu dece, porodilja i trudnica, sebi zaista moramo da postavimo jedno pitanje, kakav je uopšte zdravstveni sistem u ovoj zemlji. Da li je on dobar, loš i treba li ga menjati? Da je on idealan, mi danas na dnevnom redu ne bi imali ovakav Predlog zakona. Gospodine Stefanoviću vi ste predlagač ovog akta. Smatram da bez obzira na to, to imate pravo po Poslovniku o radu Narodne skupštine, smatram da je predlog ovog zakona trebalo da da Vlada i da danas ovde imamo ministra zdravlja, koji bi mogao da odgovori još na neka pitanja. Naravno, ja vama ne zameram na tome što ste vi predložili ovaj zakon, mada smatram pošto ste predsednik parlamenta, da je vaš osnovni zadatak da se potrudite da povećamo rejting ove institucije u kojoj se danas svi nalazimo. Da bismo znali kakvu imamo zdravstvenu zaštitu i na koji način treba da je promenimo, mi pre svega treba da znamo uzroke zbog čega zdravstveni sistem u Srbiji funkcioniše, na način na koji funkcioniše, i zbog čega je sve veći broj građana nezadovoljan pruženom zdravstvenom uslugom. Ja sam gospodine Stefanoviću, tražila da se vratite u salu, obzirom da imam da vam postavim par pitanja vezana za ovaj zakon, a vi ste predlagač tog zakona. U članu 3. predlog zakona, vi predlažete da deca, trudnice i porodilje ostvare pravo na zdravstvenu zaštitu u sadržini, obimu standardu koji su obuhvaćeni obaveznim zdravstvenim osiguranjem. Znamo li mi šta je uopšte obavezno zdravstveno osiguranje u ovoj zemlji? Koja to prava imaju, ne samo trudnice, porodilje i deca, nego i ostali građani, a koji se smatraju obaveznim zdravstvenim osiguranjem? Mislim da je to osnovno pitanje, naravno na koje vi, pretpostavljam da ne možete da mi date odgovor, ali na takvo pitanje smo verovatno mogli ili bar trebali da očekujemo da možemo dobiti odgovor od ministarke zdravlja. Da li ovim članom 3. se podrazumeva da će se taj član primenjivati i na lečenje dece u inostranstvu, obzirom da znamo da je formirana komisija koja odlučuje o tome da li deca mogu ili ne da se leče u inostranstvu? Da li će se i na decu koja nemaju overenu zdravstvenu knjižicu primenjivati to da mogu da se leče u inostranstvu? Da li član 3. podrazumeva, pošto ne znamo, ja mislim da niko u ovoj zemlji ne zna šta je to obavezno zdravstveno osiguranje, daje mogućnost ženama, i zbog čega npr. to nije u predlogu ovog zakona, da imaju pravo lečenja vezano za vantelesnu oplodnju? Složićete se u tome da ukoliko je natalitet veliki problem, a jeste u ovoj zemlji, onda je sigurno potrebno da država izdvoji značajna sredstva za van telesnu oplodnju. Država za tako nešto mora da nađe para. Kada govorimo o toj obaveznoj zdravstvenoj zaštiti i o ovom predlogu zakona, moram da postavim jedno pitanje. Vi ovde članom 4. predlažete da se ta prava ostvare na osnovu isprave, bez obzira da li je ona overena ili nije. Rekli ste u uvodnom izlaganju da to predlažete iz razloga što mnogi poslodavci nisu uplaćivali doprinose. Da li to znači, da kada se trudnica, dete ili porodilja pojave u zdravstvenoj ustanovi, a nema zdravstvenu knjižicu, znači ne poseduje ispravu, da one neće imati prava koja pruža ovaj zakon? Ma koliko da mi znamo da oni koji su nezaposleni mogu zdravstvenu knjižicu da dobiju preko Nacionalne službe za zapošljavanje. Činjenica je da u Srbiji mnoge žene, mnogi građani ne znaju da takvo pravo uopšte imaju. Zato vas pitam, pošto ste predlagač, da li će se ovaj zakon primenjivati i na one koji nemaju zdravstvenu knjižicu uopšte? Zakonom ste predvideli određene kazne za Republički fond za zdravstveno osiguranje, ukoliko ne omogući ostvarivanje prava porodiljama, trudnicama i deci, tačnije ukoliko ne ostvari prava na zdravstvenu zaštitu vezanu za ovaj zakon. Mi smatramo da je potrebno uvesti još jednu kaznu. Nije dovoljno što u poslednja dva člana vi kažete, da će zdravstvena ustanova snositi kaznu ukoliko ne obavesti Republički fond za zdravstveno osiguranje, o tome npr. da je beba preminula. Smatramo da zdravstvena ustanova treba da ovu kaznu, ukoliko vrati porodilju, dete ili trudnicu ukoliko nema overenu zdravstvenu knjižicu. Da bi ovaj zakon sproveli, znači, on se sprovodi pre svega tako, što žena ili trudnica dođe u zdravstvenu ustanovu? Ukoliko tu nju vrate, a za to nije propisana kazna, ona to svoje pravo neće ostvariti. Zato mislim da u Predlogu zakona u ovom članu 9. treba dodati, da će kaznu platiti zdravstvena ustanova ukoliko ženu ili trudnicu ili dete vrati bez overene zdravstvene knjižice. Da bi govorili o tome, da će sada trudnicama i porodiljama i deci biti bolje, mi pre svega moramo da znamo da nije dovoljno samo da ih primi lekar, i tačno je da su mnogi lekari i do sada primali i žene, i stara, i bolesna lica na pregled iako nisu imali overenu zdravstvenu knjižicu. Potrebno je da zdravstvene ustanove imaju uslove za rad. Na primer, potrebno je da imaju inkubatore. Mi takve podatke nemamo - u koliko zdravstvenih ustanova u Srbiji nema ultrazvuka, inkubatora i osnovnih lekova za lečenje, ne samo koji su potrebni trudnicama, nego i ostalim građanima ove zemlje. I zaista jeste veliki problem od kada su objedinjene javne nabavke i napravljena ta centralizovana javna nabavka. Znam da je bila želja da se naprave uštede, ali u pojedinim lokalnim samoupravama i u pojedinim zdravstvenim ustanovama vi danas nemate lekova za lečenje osnovnih bolesti, a kamoli astme ili neke druge bolesti. Imate situaciju da u pojedinim zdravstvenim centrima u delu gde se rade porođaji takođe nema osnovnih sredstava koja su potrebna za to. Da je Vlada predlagač, mi bi danas sve to mogli da pitamo ministarku zdravlja. Znate šta je glavni problem, gospodine Stefanoviću? Ova država nema podatke o tome koliko ljudi, koliko građana se uopšte leči u zdravstvenim ustanovama u ovoj zemlji. Jedan broj građana se sigurno leči kod privatnika. To su oni građani koji mogu to da plate. Ali, najveći broj građana se ne leči uopšte. I što je još gore – oni su sami svoji lekari. Ali, to rade i trudnice, to rade i deca. Ne mislim da deca to daju sama sebi, nego, terapiju im daju majke na osnovu nekog iskustva. Sada je već postala praksa da se terapija propisuje na internetu tako što se na Guglu ukucaju simptomi i ljudima dođe daleko brže da neke lekove kupe nego da odu u zdravstvenu ustanovu, što onda stvara drugu posledicu, da umesto da nešto sprečimo, mi kasnije neke probleme moramo da lečimo. Mi nemamo ništa protiv da ovakav zakon bude usvojen u parlamentu, ali bih vas molila da mi odgovorite na jedno osnovno pitanje – da li će to pravo ostvarivati i oni koji uopšte nemaju zdravstvene knjižice i da li smatrate da treba da budu sankcionisane zdravstvene ustanove ukoliko vrate decu, trudnice i porodilje bez overene zdravstvene knjižice?
Iskorišćeno je devet minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima predlagač akta, narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Moram da vam kažem da smo sličnu raspravu vodili sa nekim od kolega kada sam predlagao i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu. Ja tako mislim i nastaviću da se tako ponašam da kada zakone predlažu narodni poslanici, to povećava nezavisnost ove institucije. Ne pada mi napamet da čekam Vladu, da li će ikada ili neće da predloži neki zakon. Kada osetim potrebu da neke stvari rešavam, predlagaću zakon. To pravo ima svaki narodni poslanik. Mislim da to povećava nezavisnost ove institucije i njen ugled, da Narodna skupština koristi to pravo i baš zato je Ustavnim zakonom dato pravo da svaki narodni poslanik može da predloži zakon. To je nešto što je važno za ovo društvo. Da li treba da čekamo izvršne organe vlasti? Mislim da ne treba. Jer, možda izvršni organi vlasti na to neće gledati kao što mi gledamo. Istovremeno, ne bih se ja bavio onim aspektima koji nemaju nikakve veze sa ovim zakonom. Dakle, ja stvarno ne mogu da odgovaram na pitanja koja su u domenu ministra zdravlja. Kao predsednik parlamenta, ja podržavam da se ovde jednog dana otvori tema o zdravlju i o zdravstvenoj zaštiti i o zdravstvenom osiguranju i o svemu onome što opterećuje naše društvo. Ali, to sada nije predmet ovog zakona. Predmet ovog zakona je ono što jasno definišemo – potrebu da rešimo, možda je moglo kroz neke druge sistemske načine ali bi sve to trajalo mnogo duže, prava jednog dela našeg stanovništva kojima su u prethodnom periodu ta prava oduzimana. Jer, ako lekari ne vraćaju, kao što su mnogi rekli, niko ne vraća ni porodilje ni decu, onda nema potrebe da kažnjavamo institucije jer se to ne dešava. Onda ima potrebe da predvidimo da se kažnjava Fond koji to pravo ne omogućava. Ako lekari vraćaju, onda ono sve što smo govorili ovde nije tačno. Moramo da definišemo šta je. Ili postoji evidencija pa znamo da se niko u Srbiji ne leči, ili se svi leče privatno, ili ta evidencija postoji pa onda niko od nas ne zna kako se ti ljudi u Srbiji leče, koliki je njihov broj i na koji način? Znači, moramo da se opredelimo šta nam je pravac razmišljanja. Sve ovo treba da ostavimo za jednu sveobuhvatnu raspravu o zdravstvenom osiguranju, zdravstvenoj zaštiti i svemu ostalom kada budu prisutni predstavnici ministarstva. Što se tiče ovog konkretnog pitanja, ja mislim da svako ima mogućnost da relativno lako dođe do zdravstvene knjižice. Dakle, poenta je da ta zdravstvena knjižica ne mora da bude overena. Ne mora niko da se potrudi za ove kategorije koje smo naveli, a u raspravi smo govorili o drugim kategorijama, niko od ovih navedenih kategorija ne mora da brine da li je za tu markicu plaćen doprinos ili nije. To je suština i ono što mi pokrivamo iz Fonda. Kad smo u raspravi govorili o onom čuvenom PZŽD, definisali smo da svako ima pravo na PZŽD obrazac, čak i oni koji nemaju zdravstvenu legitimaciju, i mogu dobiti taj obrazac koji zamenjuje zdravstvenu knjižicu i na takav način rešavaju svoju situaciju, samo uz potvrdu iz dokumentacije PIO fonda o neizmirivanju doprinosa poslodavca. Znači, postoji više načina da se ovo pravo reši. Mi moramo imati neku zakonitost. Ne može neko tek tako da uđe sa ulice a vi ne znate ni ko je to, da li je uopšte državljanin Republike Srbije. Znači, postoji nešto što se ipak zakonom mora rešavati. Ovo što sam ja predlogom ovog zakona pokušao da rešim, mislim da je pozitivna stvar i korak napred. Pozivam sve druge narodne poslanike da se uključe u raspravu i da daju kvalitetne doprinose i svoje predloge zakona, da daju amandmane, pa da pokušamo da rešimo ta pitanja. Na sednici Odbora za zdravlje nismo pomenuli ta pitanja, ali poslanička grupa DSS je predložila pet amandmana na ovaj zakon. Neke od tih amandmana ću ja prihvatiti, pogotovo u onom delu gde se pooštrava kažnjavanje, jer mislim da je to dobra stvar. Pokušaćemo da pokažemo da izvrgavanje ovog zakona i njegovo neprimenjivanje neće biti tolerisano i tako će svaka žena i svaki onaj koji je pravni zastupnik deteta moći da tuži Fond, a Fond će naći način da natera zdravstvene ustanove, u stvari, koji ima takvu vrstu odnosa sa njima, jer faktički preko njega naplaćuje svoju uslugu, da se te zdravstvene usluge obavljaju u zdravstvenim institucijama. Mislim da je to najlogičnije.
Narodna poslanica Radmila Gerov, dva minuta, pravo na repliku.
Želim da vam se zahvalim na odgovoru, ali zaista ne mogu da se složim sa vama kad kažete da bi onda mogao neko i od stranih državljana. Jer, svi građani ipak imaju lične karte. Hvala vam i na odgovoru da se ovaj zakon neće odnositi na žene i decu koja nemaju uopšte zdravstvene knjižice. Ja smatram da to nije u redu, bez obzira na činjenicu što vi kažete da svi mogu da nabave zdravstvenu knjižicu. Šta će biti sa trudnicom, porodiljom ili detetom koji kod kuće zaboravi knjižicu a mora da ode kod lekara, ima hitan slučaj? Znači, na njih se to pravo neće odnositi? Mnogi u Srbiji ne znaju na koji način mogu da dođu do zdravstvene knjižice i smatram da ukoliko se može sa neoverenom, onda je potpuno jasno da bi to pravo moglo da se ostvari i bez zdravstvene knjižice.
Narodni poslanik Nebojša Stefanović, predlagač akta.
U konsultaciji sa kolegama, postoji još jedan način da se to pravo ostvari bez zdravstvene knjižice – uz potvrdu centra za socijalni rad. Dakle, drugim zakonima su predviđeni načini da svako može da ostvari to zdravstveno osiguranje, odnosno da uz određeni dokument, validno legitimisanje, pred zdravstvenom institucijom može da ostvari to svoje pravo. U tom smislu nema problema. Problem je bio kako da neko ko ima zdravstvenu legitimaciju a nisu mu uplaćivani doprinosi ne bude vraćen, odnosno da lekar koji mu obezbedi lečenje, uprkos tome, ne bude u prekršaju. Samo je to bila suština ovog zakona.
Reč ima narodna poslanica Sanja Čeković, posle nje narodna poslanica Ljiljana Lučić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo kolege poslanici, zakon koji danas razmatramo, kako ga je i sam predlagač nazvao, jeste leks specijalis Zakona o zdravstvenom osiguranju dece, porodilja i trudnica. Zašto mi danas raspravljamo takav zakon? Šta je uzrok da se Zakon o zdravstvenoj zaštiti i rešenje u Ustavu u članu 68. do sada nije poštovalo i ova grupacija osetljivog stanovništva do sada nije mogla da ostvari zdravstvenu zaštitu? Mislim da smo toga svi svesni. Fondovi zdravstvenog osiguranja u Srbiji nisu imali redovne prihode od doprinosa za zdravstveno osiguranje. Doprinosi za zdravstveno osiguranje se izdvajaju prilikom isplate zarada, dakle, ličnih dohodaka zaposlenih u preduzećima i u privatnom i društvenom sektoru. Sam podatak da veliki broj preduzeća nije uplaćivao doprinose zdravstveno osiguranje govori o tome da se i već stečena prava po prethodnom zakonu nisu realizovala. Osnovno pitanje našeg poslaničkog kluba je – kako ćemo i ovaj zakon realizovati, kako ćemo uspeti da sada ove kategorije stanovništva namirimo sa zdravstvenim osiguranjem? Da li ćemo uspeti da u fondovima obezbedimo taj novac? Da li ćemo to uspeti upošljavanjem ljudi u Srbiji? Da li ćemo to uspeti boljim ekonomskim i privrednim aktivnostima ili postoje neka sredstva koja će se u iznosu od 500 miliona, koliko je pomenuto u obrazlaganju zakona, odvojiti i dati fondovima na raspolaganje? Svakako da je ovakva tema koja je danas u Skupštini celo jutro od svih poslaničkih grupa podržana, ne može ni jednu poslaničku grupu opredeliti da glasa protiv, ali može postaviti ključna pitanja, a ključno pitanje je – odakle novac za primenu ovog zakona? Zašto u ovom trenutku mi obuhvatamo tri kategorije stanovništva? Jesu osetljive i svi smo na te kategorije stanovništva vrlo odgovorni i emotivno vezani. Ali, šta ćemo sa ostalim kategorijama? Kada ćemo njih obuhvatiti zakonom i kada će svi u Srbiji imati osnovno pravo na zdravstveno osiguranje? Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić, a posle nje narodna poslanica Zlata Đerić.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine Stefanoviću, kolege poslanici, slušajući izlaganje, pre svega, predlagača zakona, ali i nekih drugih kolega, prosto nisam sigurna da li smo svi pročitali važeći Zakon o zdravstvenom osiguranju, ali ono što je još važnije, da li predlagač zakona zna kakva su rešenja u važećem Zakonu o zdravstvenom osiguranju. Takva su da deca, trudnice i porodilje, jasno je definisano, imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, bez obzira da li su deo obaveznog osiguranja, odnosno da li su za njih plaćeni doprinosi. Zato mi nisu i dalje, iako pažljivo slušam raspravu, jasni motivi zašto mi danas imamo na dnevnom redu predlog ovog zakona. Naime, ne samo da Ustav štiti pravo na zdravstvenu zaštitu dece, trudnica i majki tokom porodiljskog odsustva, već se to čini u našem pravnom sistemu i Zakonom o zdravstvenoj zaštiti član 11. i kao što sam rekla, posebno Zakonom o zdravstvenom osiguranju. Naime, ovim zakonom u članu 17. se jasno definišu oni osiguranici koji uplatom doprinosa na ostvarene prihode imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, a članom 22. kao osiguranici se definišu, pored ostalog, i ona lica koja su u kategoriji socijalno ugroženog stanovništva ako ne ispunjavaju uslove za sticanje svojstva osiguranika iz člana 17. zakona ili ako prava iz obaveznog zdravstvenog osiguranja ne ostvaruju kao članovi porodice osiguranika. Dakle, apsolutno sve jasno i precizno definisano u važećem zakonu. U članu 22. navodi se 16 kategorija stanovništva koja na ovaj način imaju svojstvo osiguranika, a pod tačkama 1. i 2. upravo se navode deca do navršenih 18 godina života, školska deca i studenti do kraja propisanog školovanja, najkasnije do navršenih 26 godina života, žene u vezi sa planiranjem porodice, kao i u toku trudnoće, porođaja i materinstva do 12 meseci nakon porođaja. Dalje, u važećem zakonu članom 204. rešeno je i ko finansira zdravstvenu zaštitu ovih kategorija stanovništva i eksplicite se navodi da sredstva za uplatu doprinosa za osiguranike iz člana 22, iz svih ovih 16 kategorija, se obezbeđuju u budžetu Republike Srbije. U tom smislu, prvo bih ustvrdila da nije tačno ono što stoji u obrazloženju Predloga zakona, jer tu se navodi da u važećim zakonskim okvirima ne postoji mogućnost da se deci, trudnicama i porodiljama obezbedi pravo na zdravstvenu zaštitu kada nisu overene zdravstvene knjižice, a one nisu overene kada nisu uplaćeni doprinosi. Ponavljam, ove kategorije ne uplaćuju doprinose, jer one su iz člana 22. samo oni koji ostvaruju prihode i koji su regulisani članom 17. uplaćuju doprinose. Dakle, to nije tačno, taj prvi razlog zašto nam predlagač šalje zakon u proceduru ne stoji. Ono gde se naročito ne bih složila sa delom obrazloženja u kojem se navodi, citiram: „Navedene odredbe Ustava Republike Srbije i Konvencije UN od posebnog su značaja u periodu pripreme Republike Srbije za pristupanje EU. U tom smislu odredbe ovog zakona predstavljaju deo ispunjenja obaveza koje Republika Srbija ima prema evropskoj zajednici kada je u pitanju posebna zaštita dece, trudnica i porodilja“. Kraj citata. Stvarno ne znam šta da kažem na ovaj deo obrazloženja Predloga zakona. Mogu da ovo okarakterišem kao površnost, kao brzinu, neprofesionalnost, ali ne mogu a da ne kažem da se osećam i uvređeno što mi je kao poslaniku, kao građaninu Srbije ovakav predlog došao, gde se kaže da bilo kojim pitanjem, a posebno prava dece, trudnica i porodilja, mi se bavimo zato što imamo obavezu prema EU. Verujem da i predlagač to nije mislio, jer ovo je stvarno uvredljivo, tim pre što naše pozitivno zakonodavstvo u potpunosti reguliše zdravstvenu zaštitu ovih kategorija kada nisu osiguranici u smislu obaveznog osiguranja. Zašto kažem da verujem da i predlagač to misli, da je prosto ovo deo neprofesionalnosti u pisanju ovog obrazloženja? Zato što on i sam kada navodi kasnije u izjavi o usklađenosti propisa sa propisima EU, s pravom navodi da zakon koji je predložio ne treba usklađivati SSP, niti sa propisima EU. Tačno, niti postoje neka kodirana pravila. U EU postoje tzv. otvoreni metod koordinacije u socijalnom sektoru, gde se primeri dobre prakse primenjuju u socijalnoj i zdravstvenoj zaštiti, dakle, u socijalnom sektoru u najširem smislu te reči ne postoje nikakve direktive, a pri tom, kao što sam već nekoliko puta naglasila, mi to imamo dobro regulisano. Ipak verujem da postoji neki motiv za predlaganje ovog zakona. Možda negde postoje problemi u primeni jako dobrih rešenja iz postojećeg zakona. Moguće je da to postoji, ali onda, po meni,postavlja se pitanje – da li kada ne primenjujemo zakon, kada postoje neki problemi u primeni, da li je lek za nesprovođenje zakona usvajanje novog zakona? Mislim da su eventualno problemi u primeni važećeg Zakona o zdravstvenom osiguranju se mogli rešiti možda definisanjem neke eksplicitnije norme, znači, radom na samom Zakonu o zdravstvenom osiguranju, možda čak i da Ministarstvo zdravlja mnogo preciznija uputstva za ponašanje uputi Zdravstvenom fondu, jer ovo izgleda kao da se poslanik Stefanović dogovorio sa direktorom Zdravstvenog fonda i sada će sve da bude u redu. To je stvarno skandalozno. Pri tom, svi ovde govorimo o tome kako su nam kategorije kao što su deca, trudnice i porodilje jako važne, spremni čak i da prema spolja, u javnosti predstavimo, naružimo sve nas – državu, Vladu, društvo, da to nemamo regulisano. Stvarno je neprimereno. Šta govori sam zakon? Pred nama je desetak članova u kojem se kaže da deca od 18 godina, trudnice i porodilje do 12 meseci od porođaja imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, bez obzira da li im je zdravstvena isprava overena. Drugačije rečeno, to je ono što garantuje član 22. važećeg zakona. Doduše, ne baš isto. Vidite, u važećem zakonu u članu 22. stoji da su to deca ne samo do 18 godina, nego da su to i studenti do kraja propisanog školovanja, najkasnije do navršenih 26 godina i, ono što je jako važno, u postojećem zakonu stoji da je to i zdravstvena zaštita žena u vezi sa planiranjem porodice, a ne samo trudnice i porodilje. Šta mi kada sve to razgrnemo, znate, imamo s ovim predlogom? Imamo gora i restriktivnija rešenja nego u važećem zakonu. Mislim da toga svi moramo da budemo svesni. U članu 3. predloga poslanika Stefanovića se navodi da deca, trudnice i porodilje ostvaruju pravo nad zdravstvenom zaštitu, bez obzira na prethodni staž zdravstvenog osiguranja, u skladu sa zakonom koji se uređuje zdravstveno osiguranje. Vi biste rekli – pa, dobro možda su tu postojali neki problemi, možda je to sada neko rešenje, ali to nije tačno. S obzirom da ove kategorije prava iz zdravstvene zaštite, po već postojećim zakonu, koriste na teret republičkog budžeta, a ne iz obavezno uplaćenih doprinosa, postavlja se pitanje da li je ovaj član uopšte potreban, odnosno ja sam mišljenja da je u ovom slučaju potpuno irelevantno da li postoji staž osiguranja ili ne. Dakle, član 3. ne treba ni da postoji. U predloženom zakonu se takođe govori o pravu na naknadu troškove prevoza u vezi sa korišćenjem zdravstvene zaštite. Moguće je da je član 30. važećeg zakona tu neprecizan, jer on eksplicite govori o troškovima prevoza kada se radi o deci, ne tako jasno kada se radi o trudnicama i porodiljama. Možda bi tu moglo da se malo pojasni, ali ne da se donosi specijalni zakon, nego da se to uradi na važećem zakonu. Kada se radi o troškovima sprovođenja zakona, poslanik Nebojša Stefanović u obrazloženju Predloga zakona navodi da za njegovo sprovođenje nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu i da će se sredstva obezbediti u okviru pozicija u finansijskom planu republičkog fonda za zdravstvo. Ovakvo obrazloženje u jednu ruku je tačno, a u jednu ruku nije tačno. Naime, određena sredstva se svake godine iz republičkog budžeta prenose u Fond. Upravo u svim finansijskim planovima Fonda to eksplicite stoji, za zaštitu kategorija iz člana 22. Ono što je nevolja, što ta sredstva nisu dovoljna i u tom smislu ovo obrazloženje nije tačno. Ako hoćemo da se ivažeći zakon i ovaj zakon sprovode, potrebno je više sredstava. Naime, u finansijskom planu za 2011, 2012. i 2013. godinu, republički budžet je transferisao Fondu za ove namene 615.048.000 svake godine. Dakle, nije podizao ni za inflaciju, ni za rast potrošačkih cena. U tom smislu isticanje da nisu potrebna dodatna sredstva prosto nije tačno. Jedini problem sa realizacijom člana 22. važećeg zakona jeste nedostajuća sredstva. Predlagač je predvideo kazne ako se ne sprovodi ovaj zakon. Ja postavljam pitanje šta se dešava sa drugim kategorijama obuhvaćenim članom 22? Ko će njih da štiti? Ko će za njihovu zdravstvenu zaštitu da preti novčanim kaznama? To su, kolege su već navodile, lica starija od 65 godina, osobe sa invaliditetom, lica u vezi sa lečenjem HIV-a, koja primaju novčanu socijalnu pomoć, lica romske nacionalnosti, žrtve nasilja u porodici, žrtve trgovine ljudima. To su samo neke od 16 kategorija. Da li je rešenje da za svaku od ovih kategorija mi ovde, bilo ko od nas, uputi neki zakon od četiri, pet članova i da takvom jednom masovnom proizvodnjom zakona fingiramo stvarnu zaštitu ovih kategorija ili da uozbiljimo saradnju između Ministarstva i Fonda, a mi kao poslanici ovde da usredsredimo pažnju na primenu postojećeg zakona, da kontrolišemo tu primenu, a kada budemo raspravljali o budžetu za 2014. godinu, tražimo veća sredstva da se iz republičkog budžeta transferišu fondu, kako bi istinski bili zaštićeni, pre svega da imaju pristup zdravstvenoj zaštiti najosetljivije kategorije našeg stanovništva. Hvala.
Iskorišćeno je 13 minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, predlagač akta. Izvolite.
Naravno, imate pravo da posmatrate ovaj predlog zakona kako god želite. Ja sam iz vaše rasprave shvatio da je vama izuzetno bila važna forma. Vašu kritiku sam doživeo na takav način. Mislim da je mnogo važnija suština. Voleo bih da ste ovako žestoko i ovako argumentovano radili u periodu kada je vaša stranka bila stožer vlasti i da ste rešili sve te probleme, da se zakon potpuno primenjuje, da nema dece kojoj fali zdravstvena zaštita, da su sva deca obezbeđena, da su obezbeđene sve kategorije, da se uopšte ne postavlja pitanje pet godina, deset godina, četiri godine, tri, nebitno, ali niste. U trenutku kada je moja stranka na vlasti osetio sam imam potrebu da nešto uradim. Zahvalan sam svim onim narodnim poslanicima koji će taj rad da podrže, apsolutno očekujući da ćemo rešiti neke od problema. Pitajte one žene koje ne mogu da reše te probleme i te slučajeve koji su bili u medijima unazad godinu dana. Njima nije bilo smešno i nisu mogli da se pozovu na član 22. Oni nisu mogli da ostvare svoja prava. Kada vidim da neko ne može da ostvari svoja prava uvek ću se založiti da na bilo koji način pomognemo rešavanjem, pa makar to bilo i kroz „lex specialis“. Da li se svi zakoni dobro primenjuju? Siguran sam da ne. Ja nisam ekspert za zdravstvenu zaštitu, ali ću se boriti dok sam narodni poslanik, i kada ne budem, naravno, bio, da se prava dece, žena, trudnica i porodilja maksimalno poštuju u ovoj zemlji. Učinićemo sve što je u našoj moći i SNS i svi ostali koji žele tome da se priključe, da se ne traže obrazloženja i razlozi zašto nešto nije urađeno, nego da uradimo. To je suština ovog zakona. Nakon ovog zakona, kao što smo uradili sa izmenama Zakona o radu, kao što smo uradili i sa izmenama Zakona o parničnom postupku sa pravno nevidljivim licima, pomogli smo da situacija bude bolja nego što je bila i to je suština promena koje predlažemo i u ovom zakonu. Naravno, ko ne želi da prihvati, očekujem da glasa protiv i da pokaže da suštinski, pragmatično stoji iza svojih reči. Kada kažete da nešto ne valja, nemojte da glasate za. Nemojte to podržati, jer ako budete glasali za, onda sve ovo što je rečeno danas kao kritika pada u vodu. Ako glasate protiv, onda ste dosledni svojim rečima. Pokažite da ste dosledni svojim rečima i glasate protiv i pokažite da ste protiv ovoga. Potpuno se slažem. Ako budete glasali za, onda ne znam kako bih tumačio vaše reči, osim možda kao pokušaj opozicione stranke da kritikuje nešto što dolazi iz redova većine, makar to bilo dobro i za decu, trudnice i porodilje.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić, pravo na repliku. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Znate, rekli ste da se ovde radi o nerazumevanju šta je suština, šta je forma. Za mene i za poslanike DS suština je da li neka prava možete da realizujete ili ne, a ne da li se ovde bavimo proizvodnjom zakona. Dakle, ja sam u svom izlaganju naglasila pre svega potrebu da važeće zakone sprovodimo, videla šta je problem, problem su nedostajuća sredstva, u tom smislu kritikovala vaše obrazloženje, da ako hoćemo istinsku zaštitu ovih najosetljivijih kategorija, ne treba dodatnih sredstava. U budžetu za sledeću godinu je taj transfer koji ide iz republičkog budžeta, prema fondu prvi put naveden tako da ne znate koja sredstva idu za štićenje ove kategorije iz člana 22. Dakle, svake godine smo znali, malo je tih sredstava, ali to je 600 i nešto miliona. To je jedna stvar. Vi ste, gospodine Stefanoviću, sada uveli i neku stranačku priču ovde. Reči ću vam, imam sada pravo pošto ste vi to uradili, moguće je da se kvalifikuje kako smo mi radili na različite načine, ali ja ću da vam kažem, ne počinje život sa SNS. Rađala su se deca u Srbiji, žene su odlazile na trudničko bolovanje, išle kod lekara i treća stvar, ono što je jako važno. Rekla sam samo jednu stvar. To što vi nudite već postoji. Demokratska stranka je glasala za važeći Zakon o zdravstvenom osiguranju. Nije nama problem deset puta da glasamo za ono što smo mi definisali i ovde usvojili. Nećete vi reći za šta ću ja da glasam. Samo kažem da smo mi danas izgubili jedan dan zbog demagogije, jer ta rešenja imamo.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Nebojša Stefanović, predlagač akta. Izvolite.
Drago mi je da su ljudi u Srbiji mogli da čuju da ovo nazivate demagogijom i drago mi je da je to vaš stav, da ljudi mogu ogoljeno, jasno da čuju da je pozicija vaše stranke i vas lično po ovom pitanju, da su prava dece, trudnica i porodilja demagogija. Izuzetno mi je drago da ste to jasno rekli. I sada je ta priča potpuno ogoljena. Što se tiče toga, naravno da ne počinje priča sa SNS, ali toga su neki trebali da se sete ranije kada je život počinjao sa njima pa do u periodu kada su na vlasti to kažu. Ja kažem u ovom trenutku kada je moja stranka na vlasti. Ne čekam da odem u opoziciju pa da kritikujem. Ne čekam da odem u opoziciju pa da se setim da je trebalo nekog pomoći i zaštititi. Ja se toga sećam u trenutku kada je moja stranka na vlast i mi preuzimamo svoju odgovornost zašto nešto ne funkcioniše najbolje i popravljamo. Ja očekujem, naravno, da to urade i svi drugi. Naravno, ja niti bih se ikada usudio, niti mi pada napamet da odredim kako će ko da glasa. To treba da urade svi u ime svoje savesti, ali da o nekom zakonu kažu da je demagogija, da smo izgubili da za njega, sigurno ne bi glasao za taj zakon. Onda bih potpuno devalvirao sve što sam rekao. Samo sam u tom smislu rekao, ali hvala vam što ste nam pojasnili kakav je vaš stav po tom pitanju.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić, replika.
Znate šta, svako za nas može da tvrdi šta god želi. Da li je neko demagog ili ne, drugi će da procene. Evo samo jedno pitanje koje na najbolji način razbija to pitanje o demagogiji. Gospodine Stefanoviću, koliko sredstava iz republičkog budžeta je opredeljeno za štićenje prava na dostupnu zdravstvenu zaštitu svih kategorija stanovništva iz člana 22. važećeg zakona.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Mogu samo da vam kažem da su sredstva opredeljena za štićenje stanovništva iz kategorije zakona koji ja predlažem, što je moja obaveza, znam da je oko 500.000.000 dinara i to je moj posao. Kada bude ministar zdravlja ovde i kada bude budžet na dnevnom redu, moći će da govori o drugim kategorijama. Ja ne mogu da govorim o tome danas, ali za ove kategorije stanovništva iz Predloga zakona koji je pred nama to je opredeljeno i to je dogovoreno u saradnji sa Fondom za zdravstveno osiguranje. Ne znam cifru u dinar, ali oko 500.000.000 dinara.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Lučić i ovim zatvaramo krug replika.
Zadovoljna sam tim odgovorom. U svom izlaganju sam pokazala, nadam se vrlo ubedljivo, da ste smanjili prava koja već postoje kada se radi o deci, trudnicama i porodiljama, a sada ste priznali i da ste smanjili sredstva. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Naravno, to nije tačno, pošto cifra o kojoj ste prethodno govorili je za ukupan broj svih kategorija o kojima smo govorili. Ovde je samo deo tih kategorija. Ovo su nova sredstva koja će se dodatno uložiti u njihovu zdravstvenu zaštitu. Jasno mi je da neko ko ne želi to da vidi ima pravo da kaže kako god želi.
Sa informacijom da ima dodatnih 500.000.000 kao nova sredstva za ove pozicije, određujem pauzu. Rad nastavljamo u 15,00 časova. Imam obavezu da vas obavestim da saglasno članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, Narodna skupština će danas raditi i posle 18,00 časova, imajući u vidu potrebu da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Nastavljamo u 15,00 časova, prva prijavljena je narodna poslanica Zlata Đerić, posle nje narodni poslanik Vladimir Gordić. Hvala.
Imamo dve varijante, pošto će predsednik malo kasniti, da počnemo mi sa radom. Postoji varijanta da oni koji žele da govore, govore, a oni koji hoće da sačekaju predsednika, da ustupe mesta. Može li tako? Da li se slažete? Prva na redu je Zlata Đerić. Da li želite da govorite? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, današnji Predlog zakona posmatram u svetlu pokušaja da se u Srbiji nađe jedno rešenje koje će unaprediti rešavanje problema koji nas dugo muči, a to je problem nataliteta. Srbija je prva zemlja u Evropi po mortalitetu, poslednja po natalitetu. Mi smo jedna od najstarijih nacija i po svim pokazateljima u srpskoj porodici imamo 0,88 dece u periodu u kom se rađaju. S obzirom da se svaki pet brak u Srbiji raspada, imamo jedno značajno saznanje da je u Srbiji pre svega porodica u krizi, porodične vrednosti su u krizi i da ekonomska kriza doprinosi propadanju ili nestajanju društva i države. Rekoh da ovaj zakon posmatram u svetlu pokušaja da se ovaj problem prevaziđe ili umanji. Nije lako i neće biti jednostavno, pogotovo ako znamo da svake godine u Srbiji umre jedan grad i ako po svim surovim pokazateljima znamo da ako ovako nastavimo za 500 godina nestaćemo biološki. Ne trebaju nam ratovi, neće bitii neće imati ko ni da vodi ratove. Nova Srbija, kao politička stranka, je svojevremeno na izborima 2003. i 2004. godine izašla sa jednom platformom. Nazvali smo je „Jedan, dva, tri“, kao pokušaj da se startuje nešto novo. Šta je bilo iza toga? Bila je naša politička želja da nametnemo neke prioritete u politici kojom zastupamo interes povećanja nataliteta u Srbiji. Šta je to „Jedan“? Svaka u Srbiji treba da ima svoj krov nad glavom, jedna kuća, jedan stan, da bi imala elementarnu ekonomsku sigurnost na kojoj će zasnivati svoj opstanak. Šta je „Dva“? Svaka porodica treba da ima dve sigurne plate da bi mogla da planira svoju budućnost, jer bi ta budućnost bila svakako dobra. I šta je „Tri“? Svaka porodica bi trebala da ima troje dece, ili teži da ima troje dece, jer troje dece su garant, ili težnja, da će se natalitet povećati. To je ono što smo pokušali tada da demonstriramo kao svoju jednu političku platformu. Od nje nismo odustali i danas je momenat da ja podsetim građane Republike Srbije da je moj predsednik stranke, gospodin Velimir Ilić, upravo sa tom platformom izašao u svojoj predsedničkoj kampanji. To je ono na čemu treba svi da insistiramo i nadalje. To je jedina formula stvarne ekonomske i svake druge sigurnosti koja bi garantovala opstanak Srbije, biološki opstanakSrbije, o njemu se govori. Ovaj zakonski predlog ćemo mi svakako podržati u danu za glasanje. Polemisalo se ovde da postoje rešenja. Da, postoje rešenja i mi imamo dosta ozbiljno dobrih zakonskih rešenja i u socijalnoj politici. Onda smo došli do toga da je problem u sprovođenju u nekim nedoslednostima. Ono što mi svakako moramo da obezbedimo i da uvek podržimo, bez obzira koliko zakona postoji,to je da oni funkcionišu u svakom trenutku za dobrobit građana, jer to je jedina njihova svrha, da oni svojim sprovođenjem doprinose sigurnosti svakog pojedinca da iza njega stoji država, da ih njega stoje čvrste institucije jer svaki građanin investira u tu neku svoju sigurnost i u te svoje institucije i u tu svoju državu i mi kao najviši zakonodavni ogran smo dužni da to obezbedimo koliko god je to moguće. Nikada nemamo suviše dobronamernih rešenja. Uvek ih pozdravljamo. Neka postoje, neka egzistiraju i neka se sprovode. U tom smislu NS u ovom zakonskom predlogu vidi dobar zakon i u danu za glasanje ćemo ga podržati.
Sledeći bi bio Vladimir Gordić.
Sačekaću da dođe predsednik Skupštine.
Sledeća je narodna poslanica Slavica Savić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ovim zakonom kada bude usvojen biće omogućeno deci do 18 godina starosti, trudnicama i porodiljama do godinu dana posle rođenja deteta da ostvaruju pravo na zdravstvenu zaštitu i pravo na naknadu troškova prevoza u vezi sa korišćenjem zdravstvene zaštite na osnovu odgovarajuće isprave o zdravstvenom osiguranju, zdravstvene knjižice i u slučajevima kada ona zbog neuplaćenih doprinosa za obavezno socijalno osiguranje nije overena. U takvim slučajevima kada je reč o trudnicama i porodiljama ovim Predlogom zakona propisano je izdavanje i drugih potrebnih dokumenata i to izveštaj lekara specijaliste ginekologije i akušerstva o utvrđenoj trudnoći i otpusna lista zdravstvene ustanove o obavljenom porođaju. Predlogom zakona propisana je i dužnost zdravstvene ustanove odnosno lekara specijaliste da odmah obaveste republički fond o izvršenom prekidu trudnoće, rođenju mrtvog deteta i o smrti deteta do godinu dana života. Predlogom zakona propisana je obaveza republičkog fonda da ministarstvu dostavlja sve zakazane izveštaje što znači da republički fond u svakom trenutku mora da ima potpuno tačnu evidenciju. Ministarstvo u postupku nadzora nad sprovođenjem ovog zakona upozoriće na uočene nepravilnosti, odrediće rok i mere za njihovo otklanjanje. Ministarstvo pokreće i postupak za utvrđivanje odgovornosti. Propisane su i novčane kazne za republički fond i odgovorno lice ako ne omoguće ostvarivanje prava iz ovog zakona, takođe i novčane kazne za zdravstvene ustanove i zdravstvene radnike ako ne dostave potrebne izveštaje i obaveštenja. Odredbe ovog zakona odnose se na navedene kategorije lica, bez obzira po kom osnovu su osigurana, ako ova prava ne mogu da ostvare po osnovu obaveznog zdravstvenog osiguranja. Danas je bilo reči o tome da su ova prava oblast osnovnih zakona, Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Zakona o zdravstvenom osiguranju. Međutim, narodni poslanici SDPS podržavaju usvajanje predloga ovog zakona koji će omogućiti njegovu primenu odmah nakon njegovog usvajanja, posle objavljivanja. Put za izmene i dopune dva velika osnovna zakona, koje bi predložilo ministarstvo, duži je, s obzirom na zakonske i poslovničke odredbe za utvrđivanje nacrta, odnosno predloga zakona, kada je Vlada predlagač. Ono što je osnovno i čime se moramo rukovoditi, a što je i predlagač ovog zakona jasno rekao, jeste to da deca, trudnice i majke uživaju posebnu ustavno pravnu zaštitu. Ako je ostvarivanje njihovih prava iz bilo kojih razloga onemogućeno, država mora da bez odlaganja uspostavi sistem njihove zaštite. Drugim rečima, utvrđene obaveze poslodavaca da uplaćuju doprinose i neizvršavanje tih obaveza, koje je u dugom nizu godina država tolerisala, ne mogu sada biti razlog za nepružanje zdravstvene zaštite licima navedenim u ovom predlogu zakona. Vlada će neminovno morati da sistemski rešava ovo pitanje, jer su pravo na život i pravo na zdravstvenu zaštitu osnovna ljudska prava. Poslanici SDPS podržavaju donošenje ovog zakona i zahvaljuju predsedniku Narodne skupštine, odnosno narodnom poslaniku koji je uočio najkraći put i predložio zakon kojim će deci, trudnicama i porodiljama biti omogućeno da ostvaruju pravo na zdravstvenu zaštitu i na naknadu pratećih putnih troškova. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Gordić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsedniče Skupštine i predlagaču zakona, poštovane koleginice i kolege, na samom početku ovog izlaganja želim da kažem da sam ja na sednici odbora glasao za ovaj zakon, kao jednu od mogućnosti da se reši ovaj problem, odnosno da se postigne cilj koji verovatno imaju svi poslanici u ovoj Skupštini, a to je da se našoj deci, trudnicama i porodiljama obezbedi potpuna zdravstvena zaštita. Međutim, smatram da ovaj zakon, zakon koji predlaže predlagač, je najbolji način da se to reši. Naime, postoje sve mogućnosti da se u postojećoj zakonskoj regulativi ovaj problem potpuno reši i da se svoj deci, trudnicama i porodiljama omogući da imaju overenu zdravstvenu knjižicu i da ostvare svoja prava iz zdravstvenog osiguranja. Naime, Ustav proklamuje potpunu zdravstvenu zaštitu ovim kategorijama i kaže da se ona ostvaruje iz javnih prihoda, ako to nije omogućeno na drugi način. Sa druge strane, u Zakonu o zdravstvenom osiguranju, osim članova koji regulišu na koji način su oni osiguranici, imamo i član 22. koji jasno kaže da, ako oni nisu uspeli da regulišu to svoje pravo preko drugih članova, imaju mogućnost da, zahvaljujući članu 22, overe zdravstvene knjižice i da uživaju sva prava koja im sleduju u zdravstvenoj zaštiti. U članu 204. zakona, sredstva koja su potrebna za uplatu doprinosa za ove ugrožene kategorije obezbeđena su kroz budžet Republike Srbije, a to možemo videti i u Predlogu budžeta za narednu godinu, kao i u predlozima za ovu godinu i prethodnim godinama, to je suma od nekih šest miliona dinara koja je obezbeđena za plaćanje doprinosa za omogućavanje zdravstvene zaštite za ova ugrožena lica. Prema tome, ukoliko imamo dete koje ima neoverenu knjižicu zbog toga što njegovi roditelji ne primaju platu ili njihov poslodavac nije uplatio doprinos za zdravstvenu zaštitu, postoji mogućnost da preko člana 22. svi oni budu osigurani. Prema tome, smatram da je ovo daleko bolje rešenje nego zakon koji je predlagač predložio, jer u zakonu koji on predlaže imamo situaciju da će i dalje deca, trudnice i porodilje verovatno imati neoverene zdravstvene knjižice. Smatram da je ovo jedan populistički način da se postigne cilj koji se želeo ovim zakonom, a kome svakako svi težimo i da je jedan ružan način da se možda počne kampanja za mogućeg budućeg gradonačelnika Grada Beograda. Mislim da je potpuno moguće regulisati unutar postojeće zakonske regulative sve ove probleme jednostavnim opovrgavanjem jedne preporuke koju je Ministarstvo finansija uputilo ka Ministarstvu zdravlja i Republičkom fondu, a to je da se svim onim osiguranicima kojima nije uplaćen doprinos od strane poslodavca ne overe zdravstvene knjižice. Prema tome, apelovao bih ovom prilikom na predsednika Skupštine, koji je predlagač ovog zakona, da prestane sa populizmom i da napokon počnu nešto da rade u interesu svih naših građana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Nažalost, voleo bih da mogu da se u bilo čemu složim sa vama, ali uglavnom ne mogu, pošto niste u pravu. Naime, hajde da raščistimo ovu priču o Zakonu o zdravstvenom osiguranju jednom za svagda. Članom 22. jesu predviđena zdravstvena osiguranja za određene kategorije, ali članom 17. i članom 30. se definiše da određene kategorije, kao što su recimo poljoprivredni proizvođači, imaju pravo na zdravstveno osiguranje samo kada je član 30. ovog zakona u pitanju, pod uslovom da je dospeli doprinos za zdravstveno osiguranje plaćen. Šta ćemo sa, recimo, detetom poljoprivrednog proizvođača? Na osnovu kog člana zakona dete poljoprivrednog proizvođača može da bude zaštićeno? Recite mi na osnovu kog člana zakona. Pošto toga nema, onda smo mi, ja kada sam predložio ovaj zakon sam hteo to da omogućim i to će faktički biti glavni doprinos ovog zakona, da svako dete, trudnica i porodilja, koji prema Zakonu o zdravstvenom osiguranju nemaju pravo na potpunu zaštitu, sada imaju. To nije populizam. Na kraju krajeva, žao mi je što vaša stranka u prethodnom periodu nije dala doprinos da mi od danas ne moramo uopšte da razgovaramo o ovom zakonu. Da ste to rešili suštinski ranije, mi bi danas potpuno normalno pričali o nekim drugim stvarima. Što se populizma tiče, nisam ja mazio goluba Gutu, nisam ja mazio kučiće i mačiće po Beogradu, nisam ja trčao po porodilištima i pokušavao da uzmem jeftino neki politički poen. Radili su to neki drugi i znaju građani Beograda koji su to ljudi radili. To je bio populizam, to je bilo ono što građani Beograda i Srbije neće nikada više da podrže i to ćete videti na prvim sledećim izborima u Beogradu.
Vladimir Gordić ima reč.
Član 22. jasno kaže da ako pravo iz obaveznog zdravstvenog osiguranja ne ostvaruju kao član porodice osiguranika, osiguranicima se smatraju, pa se nabraja – deca do navršenih 18 godina života, školska deca, studenti itd, žene u vezi sa planiranjem porodice, kao i u toku trudnoće, porođaja i materinstva, lica starija od 65 godina, osobe sa invaliditetom itd. Prema tome, prema ovom članu mogu da budu osigurani. Ne može da bude dete talac poslodavca koji nije uplati zdravstveno osiguranje ili poljoprivrednika koji nije uplatio zdravstveno osiguranje. Ako smo već definisali da su deca naša budućnost. Ovo je zaista sa vaše strane veliki populizam. Imam utisak da uopšte niste pročitali postojeću zakonsku regulativu kada ste predlagali ovaj zakon.
Reč ima Nebojša Stefanović.
Upravo vam ukazujem na član 17. Naravno da ne može dete da bude taoc i neće nikada ni biti kada se usvoji ovaj zakon, ni dete, ni trudnica, ni porodilja. Žao mi je što su članom 17. određene kategorije predviđene koje su osigurane po osnovu radnog odnosa. Zakon predviđa da su neke kategorije našeg stanovništva osigurane po osnovu radnog odnosa. Dakle, poljoprivrednici nisu uplaćivali doprinose, nije imao novca da uplaćuje doprinose i na osnovu toga njegova žena i njegovo dete mogu da dođu u problem jer su oni osiguranici po osnovu radnog odnosa. Na osnovu ovog zakona oni neće imati problem. Dakle, ovaj zakon rešava da oni nemaju problem koji su do sada imali, a dešavalo se da ljudi imaju problem. Pogledajte samo šta se dešavalo u Srbiji u poslednjih mnogo godina. Da ti ljudi nisu imali problem, da nisu dolazili u sukob sa raznim birokratskim elementima, mi danas ne bi ni razgovarali o ovom pitanju, ali taj problem je realan, životni, bez obzira da li to piše u nekom slovu papira ili ne. Mi sada rešavamo taj problem i kada ga rešimo ti ljudi ga više neće imati.
Molim narodne poslanike da ne reaguju glasno, da ne dobacuju, jer je to povreda Poslovnika. Repliku ima narodni poslanik Vladimir Gordić. Izvolite.
Mislim da niste u pravu jer članom 17. se regulišu oni osiguranici koji rade, koji su zaposleni, koji primaju plate ili su plaćeni doprinosi za njih. Međutim, ako dete ne može da ostvari na taj način zdravstvenu zaštitu, preko svog roditelja koji ne prima platu ili nije plaćen doprinos za njega, ono ima potpuno pravo po članu 22, što je jasno ovde definisano, da ostvari to svoje pravo. Druga stvar, ono što je neprikosnoveno, Ustav mu garantuje obaveznu zdravstvenu zaštitu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pošto se ovde otvara tema prošlosti, situacija koju je prethodna Vlada ostavila 2012. godine u oblasti zdravstvene zaštite dece, trudnica i njihovog zdravlja mnogo je bolja nego situacija koja je zatečena 2000. godine, kada se ovoj socijalno osetljivoj kategoriji dugovalo 24 dečijih dodataka i gde ste vi toj politici kumovali. Nemamo mi problem da deset puta glasamo za zakone za koje smo već glasali, to je najmanji problem za DS. Nemamo problem da glasamo ni za one zakone koji su već izglasani i koji se već primenjuju. Ako će to da umiri nečiju savest zbog toga što ste propustili da za te zakone glasate kada su bili u skupštinskoj proceduri, mi vas podržavamo u tome. Ako će to vašu savest umiriti zbog vašeg političkog delovanja ili nedelovanja, ja ću vas podržati i kazaću – u redu, predložite vi zakon koji već postoji. Na stranu što postoji i član Ustava 68. koji kaže da svako ima pravo na zaštitu fizičkog i psihičkogzdravlja i da deca, trudnice i majke tokom porodiljskog odsustva, samohrani roditelji sa decom do sedme godine i stari ostvaruju zdravstvenu zaštitu iz javnih prihoda. Ako vam je ovo početak kampanje za gradonačelnika Beograda, i to pozdravljam. To je vaše legitimno pravo. Vi ste i predsednik Skupštine i imate pravo da se kandidujete sa raznim političkim temama, ali u Beogradu na ovu temu kucate na otvorena vrata. Nigde u Srbiji nije uređena zaštita žena, trudnica i dece kao u gradu Beogradu. Tu se najviše odmaklo. Ovo vam je kao u Bibliji, svako ima pravo da primi svoju platu, i oni koji su došli u prvi sat, a i oni koji su došli u jedanaestom satu. Mi iz DS se ne ljutimo što će plata onih koji su došli u jedanaestom satu biti ista kao plata onih koji su došli u prvi sat. Samo neka zabludeli sinovi dođu svojoj evropskoj kući, na evropski put, mi smo apsolutno saglasni i glasaćemo za ovaj zakon, barem ja, ako će to umiriti nečiju savest zbog onoga što je propustio u ranijem političkom delovanju. Ali, kada govorimo o ovom zakonu, želim da vam kažem da postoje gradovi u Srbiji u kojima se danas preti trudnicama da moraju da napuste odbornički klub DS i priđu odborničkom klubu SNS. Vi koji govorite: „o“, to se dešava u Despotovcu. Nemojte od mene da pravite vašeg bivšeg stranačkog kolegu i prijatelja, onih s bedžom, jer ja to nisam. Ali, ako baš hoćete, u Karavukovu se kandidatu za gradonačelnika ne maze psi i mačke, nego mu se mrtav pas, njemu i njegovoj trudnoj ženi, stavlja ispred vrata da se upozori da ne sme da se kandiduje. Nemojte tako da brinete o trudnicama. Na kraju, pošto će o ovome mnogo ozbiljnije govoriti moje koleginice i kolege koji se bave ovom problematikom, samo ću vam kazati jednu stvar. Ako već hoćete da brinete o trudnicama, a nećete da čekate Vladu da se godinu, dve, tri ili pet seti da donese zakon o ostvarenju prava na zaštitu dece i trudnica i porodilja, dođite u Trstenik. Evo, pozivam i kolegu iz Vrnjačke Banje da i on dođe u Trstenik. Tamo je SNS dala istražno pravo za traženje nikla. Znate li kako će nikl da ugrozi zdravlje dece, trudnica i porodilja? Istraživanje nikla u Trsteniku će pokazati i te kako kako zaista ova Vlada vodi brigu o zdravlju nacije. Ne postoji prljavija tehnologija i molim vas da nas, kada je reč o ovom zakonu, ne vraćate na teren prošlosti. Na terenu prošlosti nema ničega sem različitog sećanja i uloga u istoj tragediji, koju ne valja ni prizivati, niti zaboraviti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Javljam se po čl. 106, 107. i 108. Poslovnika. Mislim da ste, gospodine predsedavajući, prekršili nekoliko puta Poslovnik. Prvo zato što se prethodni govornik sve vreme obraćanja, iako je rekao da mnogi drugi imaju mnogo pametnije stvari da kažu, direktno obraćao nekome u sali, a znate da za tako nešto nema pravo, već vama kao predsedavajućem. Drugo, pričalo se o Karavukovu, pričalo se o mnogim drugim stvarima. Možemo da pričamo i o Mladenovcu, možemo da pričamo i o takvim stvarima, možemo da pričamo i o mandatima koji su prelazili motivisani i dolazili na stranu DS. Možemo da pričamo o svemu, ali ne mogu da prihvatim činjenicu da je SNS dala istražno pravo. Srpska napredna stranka je politička organizacija koja ni Ustavom ni zakonom ne može takve stvari da radi. Zbog toga nemojte da mešamo babe i žabe i da ovde ovo najviše zakonodavno telo koristimo za takve neke tirade. Zamolio bih vas da svako ko se vraća u prošlost i ko svaki trenutak u ovoj sali koristi za vraćanje u prošlost, mislim da možemo jednog dana videti opet ovde neke ljude oko zgrade Narodne skupštine kako nose neke slike, neke televizore ili ne znam ti ni ja šta. Ovde govorimo o budućnosti. Ovde govorimo da će svako dete u Srbiji dobiti pravo, svaka trudnica, svaka porodilja će dobiti pravo na besplatno lečenje. To je osnovno ljudsko pravo. Ne mogu da nam budu puna usta budućnosti, puna usta dece, a da za njih ništa ne radimo. Ovo je jedan od koraka da se za budućnost Srbije i radi i molim vas da uvedete ovu raspravu u normalne tokove.
Samo jedan mali komentar. Ko god koristi ovaj predlog zakona da se služi iznošenjem političkih stavova, mislim da ne dobija ništa sa tim, naprotiv. Iskreno da vam kažem, zbog toga sam i ćutao. Ako neko pokušava ovaj zakon da zloupotrebi u neke druge svrhe, neka mu služi na čast, svakome. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, mislim da ste povredili član 107, odnosno dostojanstvo Narodne skupštine. Mislim da nije vaše da procenjujete da li neko neku temu na određeni način zloupotrebljava u političke svrhe. Lično smatram da je ovaj zakon par ekselans primer upotrebe dece u političke svrhe, odnosno korišćenje … Gospodine predsedniče Skupštine, molim vas da ne dobacujete dok ja govorim. Predsedavajući, da li možete da mi obezbedite da obrazložim zbog čega ste povredili Poslovnik? Dakle, šef poslaničke grupe SNS u svom govoru, koji ste vi dopustili i zbog toga reklamiram Poslovnik, se osvrnuo na činjenicu da je poslanik DS govorio o nečemu što se desilo ovih dana, a to je da je domaća životinja, kućni ljubimac ubijen i bačen na vrata potencijalnog kandidata za predsednika opštine Odžaci, a da je pre toga predsednik Narodne skupštine Republike Srbije govorio da smo mi mazili kučiće i mačiće. Da, mi smo mazili kučiće i mačiće, ali nismo ubijali kučiće i mačiće. I to jeste ozbiljan problem ovog sistema – da se ne osudi takvo ponašanje i da se niko o tome ne oglasi, a to je činjenica koja se desila. Pokušajte preko vaših stranačkih tela u Odžacima da proverite da li se to desilo, da li je vašem bivšem članu stranke učinjeno ovo, gotovo da ne mogu ni da ponovim, gnusno delo koje je svojstveno režimima kojima ne bi voleli da se vraćamo? Hvala.
Gospodine Veselinoviću, uopšte nije moj pokušaj bio da ja cenim šta ko želi da kaže. Ali, ja vas molim, ako već reklamirate povredu Poslovnika, pokušajte vi da se njega pridržavate. Jeste li svesni da ste i vi prekršili Poslovnik, jer ste replicirali Babiću koji je takođe izašao iz okvira Poslovnika? Meni je najlakše da ja vama izričem opomene. Ali, tražiti od nekoga drugoga da se ponaša, a sami se tako ne ponašate, dobacujete i jedni i drugi - tako ne može. Možete da tražite da se u Danu za glasanje izjasnimo o tome da li je prekršen Poslovnik. (Ne) Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Vi ste u velikoj meri rekli u jednoj rečenici ono što sam ja hteo. Ja to nisam shvatio možda na početku ove rasprave, ali sada shvatam da postoje poslanici u ovom parlamentu koji sve gledaju kroz stranačku politiku. Žao mi je zbog toga. Žao mi je zbog jedne rasprave koja je bila veoma dobra i kvalitetna i koju su podržali, ja sam to uvek isticao na početku ali to više neću činiti, očigledno da ovaj zakon ne podržavaju sve poslaničke grupe i ne podržavaju svi narodni poslanici. To treba reći. To treba građani da znaju, ko podržava a ko ne podržava, ko pokušava i na ovom zakonu da gradi jeftine političke poene. I to danas građani Srbije jasno vide. Da nije bilo problema, da deca, trudnice i porodilje nisu imali problema u prethodnom periodu sa mnogim stvarima, mi danas možda ne bi razgovarali o ovom zakonu. Međutim, pošto su imali probleme, pokušali smo ovo da rešimo. Ovaj zakon je i kada smo ga imali na Odboru za zdravlje dobio apsolutnu podršku svih članova Odbora i meni je zbog toga veoma drago. Međutim, drago mi je da u plenumu vidimo da je nekim ljudima teško da podrže nešto dobro a što dolazi iz neke druge poslaničke grupe. I tu se vide velike zavere, izborne kampanje, kandidature itd. Meni je zbog toga žao, zato što svi narodni poslanici u sazivu, makar kad su bili pripadnici vlasti, su mogli da menjaju te zakone brže i efikasnije. Žao mi je što danas to ne vide kao svoje pravo da govore o tome na pozitivan način i žao mi je što ne prepoznaju da postoje određene kategorije našeg društva koje nisu imale adekvatnu zaštitu u skladu sa zakonima koji su donošeni u prošlosti. Jednostavno, dešava se. Nije sve bilo onako kako je možda zakonodavac i želeo, a možda je nešto i propušteno. Kada bi sve gledali malo ozbiljnije, kada bi se gledali sa pozicije da ovim zakonom nešto poboljšavamo tim ljudima, da im pomažemo, pri čemu svako ko se uključi u to i brani može da uzme deo kredita, na kraju krajeva, kada budemo glasali za to, svi oni koji budu glasali „za“ jednako su zaslužni, jer ne mogu ja sam da izglasam ovaj zakon u Narodnoj skupštini, koliko god bio predlagač. Žao mi je što to ne vide mnogi na takav način, ili bar neki, i što pokušavaju da raspravu o ovom zakonu pretvore u političko nadmetanje. Ja u tome neću da učestvujem. Ja hoću da govorim o zakonu, hoću da govorim o tome kako daljim zakonima i javnim raspravama da poboljšavamo zdravstveno stanje ljudi u ovoj zemlji, kako da ono što danas nemaju imaju sutra, kako da radimo na tome da Srbiji i njenim građanima bude bolje, a ne bilo kojoj političkoj stranci, a oni koji to vide kao poligon za priliku da stranački zarade neki poen ili da se dodvore nekome ko je mazio goluba Gutu, ja u tome zaista ne mogu da im pomognem. Hvala.
Reč ima Janko Veselinović. Izvolite.
Uvaženi gospodine Stefanoviću, nemamo mi problem da podržimo odnosno da glasamo za ovaj zakon. Mi smo vam samo rekli šta će to naše glasanje predstavljati. To će biti glasanje za nešto što smo već usvojili, što smo izglasali. Mi ćemo u Danu za glasanje glasati za nešto što je prethodna Skupština usvojila, a što ste vi trebali samo da primenjujete. Vi zbog toga što niste sposobni, odnosno vaša Vlada da primenjuje doneto, zbog toga što ste doveli zemlju pred bankrot i zbog toga što imate nesposobne ministre, od ministra finansija, ekonomije, do ministra zdravlja, donosite pred poslanike ovakve zakone koji jesu populistički. Nije nama trebao zakon kojim ćemo mi definisati šta je dete, pa se u članu 1. ovog zakona kaže: „Dete u smislu ovog zakona smatra se lice do navršenih 18 godina“. Ko to ne zna? Ko ne zna da se sa 18 godina stiče punoletstvo? Zar smo trebali danas da se sastanemo ovde zbog toga? Da nismo možda trebali da pričamo kako da izmenimo Zakon o javnim nabavkama pa da se omogući popravka aparata koji ne rade u dečijim bolnicama i zbog toga deca ne mogu da se leče čak ni od hemofilije, gospodine Stefanoviću? Zar nismo o tome trebali pričati, a ne o golubu Guti? Vi ste prvi pomenuli stranku, SNS. Mi smo vrlo argumentovano razgovarali i opovrgavali vaša nastojanja da kažete da je ovo novost. Ovo nije nikakva novost, niti će ovim deca i porodilje dobiti bilo šta novo. U tome je suštinska razlika. Mi ćemo glasati za ovaj zakon ako vi tvrdite da vam je to potrebno, da vam je potrebna naša podrška, ali mi kažemo da sa ovim ništa novo nećemo dobiti. Hvala.
Vreme, gospodine Veselinoviću. Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, molim vas da obratite pažnju na ono što ću reći. Vrlo pažljivo biram svoje reči da ne bih izazvao repliku. Ne pominjem nijednog poslanika, nijednu poslaničku grupu niti se moja rasprava direktno odnosi na ono što je rekao neko od prethodnih govornika. To što neko ne može da podnese što su određene ličnosti mazile goluba Gutu, to je sada druga stvar, ali to tada nije bio populizam. Kada su isto određeni u gradu Beogradu imali, a postojali su tu neki, mogao bih sada da vam tu pričam o tome kako su trčali, to je bila trka od porodilišta do porodilišta ne bili se bolje slikali i ko će u prvi sekund da stigne da se slika sa nekom bebom ne bili se uzeo neki jeftini politički poen. Naravno, bilo je tu, mogao bih da kažem 38 milijardi razloga zašto se to radilo, ali neki od tih razloga zašto danas nemamo uređenu zdravstvenu zaštitu što se novac besmisleno trošio, što se trošio na korupciju. Što su Bulevar Kralja Aleksandra umesto za milijardu u sto miliona rekonstruisali za milijardu i sedamsto miliona. To je bio jedna od razloga zašto danas nemamo novca. Zato što se novac bacao i što je nestajao u različitim džepovima i u različitim, da kažem, korupcionaškim aferama. Ali, u ovom slučaju konkretno, ne vidim da svi podržavaju ovaj zakon. Meni je to važno da istaknem pošto očigledno neko hoće da bude ujedno i za i protiv zakona što je apsolutno nemoguće. Ili ga podržavate i kažete da ste za zakon zato što je on dobar za građane Srbije ili on nije dobar za građane Srbije i ne želite da ga podržite. Nemoguće je i jedno i drugo. To je populizam kada hoćete da budete ujedno i kritičari, ali ne želite plašeći se reakcije javnosti da kažete da ste protiv. To je populizam. Treba biti otvoren i jasan. Ili ste za ili ste protiv. Na kraju krajeva, u danu za glasanje će se to veoma jasno pokaže.
Povreda Poslovnika, Janko Veselinović. Izvolite.
Predsedavajući povredili ste Poslovnik član 106, 103. i još neke članove. Dakle, dozvolili ste gospodinu Stefanoviću da priča van teme koja je na dnevnom redu. Dakle, ovde na dnevnom redu nije Bulevar Revolucije, ili Bulevar Kralja Aleksandra, ni golub Guta, ja zaista ne znam ko mazi goluba, golub uglavnom leti, ali moguće da je i to bilo. Ali, to nije tema dnevnog reda, gospodine Stefanoviću.
Nemojte molim vas, da se obraćate tako.
Molim vas predsedavajući da imate jednake kriterijume. Nas ste upozorili da smo bili mimo teme, a ovlašćeni predstavnik priča o rekonstrukciji Bulevara Revolucije. Zamislite kada bi mi na svakoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije govorili o stanju komunalnih problema u Novom Sadu, ili na mestima gde mi nismo bili na vlasti. Mi to nikada do sada nismo radili. Nema gotovo dana da poslanička grupa SNS ne govori o komunalnim temama u Beogradu i problemima Beograda.
Po čemu je to sada vezano za povredu Poslovnika.
Zato što je govorio van teme. Obrazlažem da o toj temi može da govori na skupštini grada Beograda, a ne u Skupštini Republike Srbije, ako to nije na dnevnom redu, recimo neki kredit koji bi mogao biti u narednom periodu.
Gospodine Veselinoviću, vi ste zaboravili šta ste vi diskutovali kad ste govorili o povredi Poslovnika, pa ste spomenuli Zakon o javnim nabavkama, Tiršovu, itd. Znači, jednostavno ste svojom replikom kroz povredu Poslovnika izazvali da vam se adekvatno i odgovori. Prema tome, vodite računa šta vi govorite, pa tako onda tražite i od drugoga. Možete da se izjasnite u danu za glasanje ako hoćete. Reč ima narodni poslanik dr. Nebojša Stefanović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Želim da ukažem na povredu člana 104. Poslovnika. Narodni poslanik ima pravo da koristi repliku kada se pomene, kao što sam ja više puta bio pomenut imenom i prezimenom, i u tom svom obraćanju ima prava da brani svoj stav na način kako ima pravo da ga brani. Ja vas molim samo, da ubuduće koristite svoje pravo koje imate kao predsedavajući Narodne skupštine da izričete disciplinske mere onim narodnim poslanicima koji kroz povredu Poslovnika hoće da otežaju rad ove skupštine, koji hoće da ga zloupotrebe, znači pravo na povredu Poslovnika i pravo na povredu poslovnika koriste kao repliku.
Gospodine Stefanoviću, ipak morate imati poverenja i u mene dok predsedavam i svako ima svoj kriterijum, dozvolite da ja svoj neki kriterijum.. ja potpuno uvažavam da nekada ljudi pređu meru da kažem, i da zaslužuju opomenu, ali ja sam malo tolerantniji u tom smislu i izbegavam do krajnjih granica. U tom smislu verujem da i vi mene razumete. Vi možete jasno kao i svaki drugi da tražite da se izjasnimo, ne tražite, dobro. Veroljub Arsić, nemate osnova. Nemojte molim vas. Po Poslovniku izvolite, nemojte da odete mimo Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, zato što po članu 104. Poslovnika ukoliko se narodni poslanik uvredljivo izrazi ili pogrešno protumači izlaganje ima pravo da govori poslanik koji je prozvan, ima pravo da govori šef poslaničkog kluba ukoliko to želi, a ovde ja bio, znači reči i spominjao se Zakon o javnim nabavkama, pa pošto sam ja bio ovlašćeni predstavnik predlagača po Zakonu o javnim nabavkama koji je mnogima ovde trn u oku, i da je taj zakon odnosno posredno ja stavljen u kontekst da zbog Zakona o javnim nabavkama, medicinske ustanove ne mogu da leće decu. Ako je već tako, onda kada je zakon u pitanju, a mi donosimo zakone, ako se neki zakon ne poštuje, ili ako neko ne ume da ga poštuje, nije kriv zakon nego onaj koji ga sprovodi. Svaki put kada neko napadne Zakon o javnim nabavkama o kome su se izjasnili i Evropska komisija i Međunarodni monetarni fond, i Svetska banka i druge međunarodne finansijske institucije, koje su rekle da je zakon dobar, onda kada ga napadne postavljam pitanje – da li to radi u svrhu političke promocije svoje stranke ili u svrhu korupcionara, afera i onih koji nude mito da bi se neka njihova roba ili usluga uzela od građana Srbije?
Gospodine Arsiću, ja mislim da ste i vi svesni da ste i vi povredili instituciju povrede Poslovnika. Tu je šef vašeg poslaničkog kluba, on ako je ta stranka ima pravo da reklamira da replicira i u tom smislu zbog toga, bez obzira što ste vi bili predlagač Zakona o javnim nabavkama ja ne vidim da su oni vas prozvali, već je prozvato kroz Zakon o javnim nabavkama celokupnu poziciju koja je glasala za taj zakon. Ja ne vidim tu vašu ličnu odgovornost, vi ste jednostavno izglasali, i koliko ste vi odgovorni, ja se isto osećam, nisam to shvatio da ste vi prozvani u tom smislu. Molim vas da mi pomognete i da se ne zloupotrebljava institucija povrede Poslovnika i da se replicira. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući ja zaista moram da vam ukažem na to da ste na najgrublji mogući način povredili član 107. i unizili zaista dostojanstvo ove institucije. Zbog čega? Vi ste dopustili prethodnom govorniku sve vreme znajući da on nema nikakvog osnova da govori, dali ste mu reč bez ikakvog osnova da mu date reč dopustili ste mu da završi svoje izlaganje iako nije imao nikakvog osnova da govori da biste sada na kraju očitali mu lekciju. Dakle, ako hoćete da poštujete Poslovnik, a u obavezi ste da poštujete, dakle ja vas pozivam i na član 106. vi ste odgovorni za rad ovog parlamenta dok god predsedavate njime. Nedopustivo je da date nekome reč znajući da nema nikakvog osnova da dobije reč. Dopustite mu da govori sve vreme bez ikakvog osnova, a onda na kraju održite nekakvu lekciju. Da je to uradio naš poslanik opozicije ja sam sigurna da biste ga prekinuli izrekli mu opomenu i oduzeli reč. Dakle, to je ono što ste morali da uradite da ga opomenete da mu oduzmete reč. Naravno, pre toga niste smeli uopšte da mu date reč, jer on ni po kom osnovu po ovom Poslovniku nije smeo da dobije reč. Ako hoćete da ova debata teče u normalnom toku, ako hoćete da održite red u ovoj Skupštini na temi za koju mi smatramo da je važna, ali da je zloupotrebljava predlagač, a ne onaj ko ukazuje na to kako se zloupotrebljava ta tema, onda molim vas pre svega poštujete Poslovnik i imajte ujednačen kriterijum. Hvala.
Meni je žao gospođo Kolundžija što vi niste pratili tok sednice u tom momentu. Ja sam gospodinu Arsiću ako ste zapazili dao reč po osnovu reklamiranja povrede Poslovnika. Ako to niste zapazili to je meni žao, ali sam i posle isto tako iskoristio da instituciju povrede Poslovnika zloupotrebio. Ja sam obavezan da svakom dam reč ko traži povredu Poslovnika i po tom osnovu sam mu dao. Ako želite da se o povredi Poslovnika izjasnimo. Reč ima narodni poslanik Vera Paunović. (Ne, odustajete.) Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, gospodine predsedniče ovo što ste nam vi predložili nije ništa novo. Da postoji suštinska briga za ove kategorije stanovništva potrebno je poboljšati kvalitet zaštite ugroženih kategorija stanovnika. Šta je sa invalidima i starim licima? Član 1. vašeg zakona upućuje nas da deca, trudnice i porodilje imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, bez obzira na to da li se ova prava mogu ili ne, da ostvare po osnovu obaveznog zdravstvenog osiguranja, kao i da imaju pravo na naknadu troškova prevoza u vezi sa korišćenjem zdravstvene zaštite. U članu 22. važećeg zakona o zdravstvenom osiguranju se navodi da se ova lica smatraju osiguranicima jer pripadaju grupaciji stanovništva koje je izloženo povećanom riziku obolevanja. Postojeći zakon čak obuhvata širi krug lica, pa tako obuhvata ne samo decu do 18 godina, već i školsku decu i studente do navršenih 26. godina. Ne samo trudnice i porodilje, već i žene u vezi planiranja porodice. Mi smo iz DS glasali za prvi predlog zakona iz 2005. godine, a i u vreme kada smo mi vodili Vladu izmene i dopune Zakona. Zašto je ovaj zakon, vi ćete se naljutiti, demagoški? Zato što sam gledao komentare posle vašeg predstavljanja zakona. Bravo, Nešo, majstore. Bravo, bravo, ti jedini brineš o nama, o trudnicama, o deci i ostalom. Pročitajte komentare posle vaše konferencije za štampu. Prema podacima Republičkog zavoda za statistiku, devojke u Srbiji se danas za potomstvo odlučuju tek na kraju treće decenije. Prosečna prvorotka danas ima 27,2 godine, dok je 60-ih godina imala 23 godine. Veliki broj žena po utvrđivanju trudnoće od strane ginekologa ne želi da se vrati na radno mesto. Razlozi su, kako to prepišu lekari, medicinske prirode, ali realnost govori da su loši uslovi rada, neprofesionalan odnos prema koleginicama u drugom stanju, naročito od strane nadređenih, pravi razlog otvaranja bolovanja. Jedna od ideja koja definiše EU je i sastav socijalnih potpora. Uverenje da je država odgovorna za brigu o svojim građanima raširena je u svim zemljama članicama i postala je vrsta zajedničke kulture izjednačena u mišljenju 27 zemalja. Evo kako, na primer, ta briga izgleda u Danskoj. Studenti koji redovno studiraju mogu živeti u bračnoj ili vanbračnoj zajednici i imati decu, te iako nemaju posao. Izdržavanje porodice im je omogućeno zahvaljujući potporama danske vlade. Svi redovni studenti studije mogu pohađati potpuno besplatno i mesečno primati stipendiju koja mesečno iznosi više od 800 evra. Nije dovoljno samo zalagati se za evropske vrednosti, a ne razumeti ih. Naravno, podržaću ovaj zakon, jer nam vi sve vreme spočitavate da ukoliko imamo primedbe na zakonska rešenja da ne treba ni da glasamo za ovaj zakon. Kao što smo glasali za izmene i dopune Zakona o obaveznom zdravstvenom osiguranju, tako ćemo glasati i za ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić.
Poštovane dame i gospodo, drage građanke i građani Srbije, svakako čestitam predlagaču što je uspeo da danas, koristeći svoje pravo predsednika Skupštine i vladajuću većinu, stavi na dnevni red ovaj zakon, zbog toga što je uspeo da pokaže građankama i građanima da on brine o porodiljama, trudnicama i deci i pružio priliku svima nama da se pridružimo tome i kažemo da svi mi brinemo. Koleginice i kolege, koje veoma poštujem, govorili su danas u prepodnevnom delu Skupštine o tome da svako zaslužuje ovo pravo, govorili su o zdravstvenom osiguranju, govorili su o potrebi da natalitet u Srbiji bude veći. Stojim iza svega toga što su oni rekli. Moram da vam kažem da dok nije počela svoj govor koleginica Lučić, mislila sam da samnom nešto nije u redu, da samo ja pogrešno čitam sve ove zakone koje imam pred sobom. Moram da priznam da sam to proveravala sa drugim kolegama. Da li je moguće da sam ja pogrešno pročitala sve važeće zakone iz ove oblasti? Nisam, naravno. Reći ću vrlo jasno, ovo pravo postoji. Ovo pravo postoji u našem pravnom sistemu. Da li se ono uvek upražnjavalo? Verovatno ne i dobro je da danas govorimo o tome zašto ne. To bi imalo smisla da smo danas na javnom slušanju ili sednici odbora pokrenuli pitanje zašto se prava iz pozitivnih zakona ne primenjuju u praksi. Zašto Republički zavod ne primenjuje u praksi pravo sve dece, trudnica, žena u vezi sa planiranjem porodice i još 20-ak kategorija da ostvaruju svoje puno pravo u zdravstvenoj zaštiti? Imam obavezu da kažem da će moja poslanička grupa podržati ovaj zakon. To je isto kao da nas pitate da li bismo podržali zakon kojim se definiše da svi građani imaju pravo na besplatan vazduh ili da li svi građani Srbije imaju prava da šetaju slobodno ulicom. To im ne zabranjuje ni jedan zakon. Da, morate podržati takav zakon, ne možete biti protiv njega. Lično, želim da kažem, za mene ovaj zakon ima efekat placeba. To je efekat poznat u medicini, farmaciji, verovatno psihologiji itd, kada pacijentu dajete jednu supstancu koja u suštini nema nikakvu aktivnost, a on može verovati da će mu biti od koristi. Neki psiholozi ili lekari smatraju da je to dobro, ne može da škodi, neće da pomogne, a ne može ni da škodi, pa je u redu, možda će nekom autosugestijom doći do nekog pozitivnog efekta. Lično sam protiv takvih supstanci, zato što smatram da one na neki način umrtvljuju lične snage da se borite protiv neke bolesti. Mislim da se to dešava danas u Skupštini. Skupština ima svoju nadzornu ulogu. Skupština treba da pokrene svoju nadzornu ulogu i ona to ne čini u dovoljnoj meri. Problem Srbije je u tome što se donosi veliki broj zakona, što veliki broj tih zakona ne nalazi svoju primenu i to građane čini nezadovoljnim. Zbog toga Skupština treba da pozove izvršnu vlast i treba da pozove sve institucije koje zakone ne primenjuju i da ih natera da primenjuju zakone. Zbog toga Skupština ne treba da se umrtvljuje donošenjem novih zakona, ako takvi zakoni već postoje. Naravno, ovo apsolutno nije nikakva politička diskusija u nekom negativnom smislu. Želim da obrazložim svoje stavove, jer pred sobom imam sve zakone koji regulišu ovu oblast. Zakon o zdravstvenoj zaštiti jasno kaže da postoji posebna društvena briga za zdravlje na nivou Republike Srbije i on definiše u svom članu 11. koje su to kategorije koje su posebno zaštićene ovom društvenom brigom. On tu definiše i navodi ovih 16 kategorija stanovništva koji su posebno zaštićeni u okviru društvene brige za zdravlje. U članu 12. se jasno kaže da ako zakonom nije drugačije uređeno, sredstva za ostvarivanje zdravstvene zaštite iz člana 11. ovog zakona obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije i prenose se organizaciji za obavezno zdravstveno osiguranje. Da bi ovo dalje precizirao Zakon o zdravstvenom osiguranju uvodi član 22. kojim kaže, između ostalog, ako osiguranici ne ispunjavaju uslove za sticanje svojstva osiguranika iz člana 17. ovog zakona, a članom 17. definiše se da su osiguranici oni građani za koje se uplaćuje zdravstveno osiguranje po različitim osnovama, i ne ostvaruju kao članovi porodice osiguranika, onda se oni članom 22. smatraju osiguranicima, kao da im je uplaćeno osiguranje, i to su: deca do navršenih 18 godina, žene u vezi sa planiranje porodice, lica starija od 65 godina, osobe sa invaliditetom, lica koja boluju od posebnih bolesti, dijabetes, HIV, retke bolesti itd, monasi i monahinje, materijalno neobezbeđena lica, korisnici stalne novčane pomoći, nezaposlena lica, lica romske nacionalnosti, žrtve nasilja u porodici, trgovine ljudima, obavezna imunizacija, preventivni pregledi, samohrani roditelji koji imaju do sedam godina života itd. Svi su oni osiguranici. Oni imaju pravo na zdravstvenu zaštitu. Svako ko drugačije tumači ove zakone u velikoj je zabludi i krši zakon. Molim vas da to stvarno raščistimo i da pravilno pročitamo ove zakone. Republički fond, ako nije dozvoljavao prava, a nije, nekim ljudima da se leče po osnovu ovoga je kršio zakon i treba da snosi odgovornost za to. Republički fond je doneo i Pravilnik o zdravstvenim knjižicama, kako mi to kažemo popularno, a zovu se zdravstvene legitimacije, formalno. U ovom pravilniku on definiše overu zdravstvenih knjižica, između ostalog, definiše i overu zdravstvenih knjižica osiguranicima iz člana 22. Zakona o zdravstvenom osiguranju, znači, svim ovim kategorijama koje sam pročitala. Svojim pravilnikom Republički fond kaže da su oni obavezni da overe zdravstvene knjižice svim ovim licima. Znači, obavezni su da ih overe i definiše na koliko meseci se kome overavaju itd. Znači, svi oni mogu da imaju overene knjižice. Zašto nemaju overene knjižice? To je pitanje koje treba da postavimo Republičkom fondu. Zato sam ja, dame i gospodo, stvarno veoma zbunjena. Šta na ovaj zakon kaže Republički fond i šta kaže Ministarstvo zdravlja? Kako je moguće da oni kažu – da ovaj zakon je potreban, ako njihovi zakoni, njihovi pravilnici definišu pravo svih ovih osoba da budu korisnici zdravstvenog sistema u punoj meri, koju im ovi zakoni obezbeđuju? Da stvar bude još gora, da kažem, bila bih komična da nije tragično, mi tek danas dobijamo mišljenje Vlade na ovaj zakon, kada je rasprava o njemu već počela. U Vladi stoji da Vlada poziva, predlaže da se zakon prihvati u celini, a uvažavajući potrebu da se reguliše zdravstvena zaštita dece, trudnica i porodilja koja se na drugi način zbog ne uplate doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje ne mogu ostvariti prava obaveznog zdravstvenog osiguranja. Poštovani članovi Vlade, ministarko zdravlja, predsedniče Vlade, pitam vas koja se to prava ne mogu ostvariti ako zakon, kako sam rekla, svi ovi zakoni regulišu da ta prava postoje? Da li je, dame i gospodo, stvarno moguće da Vlada ne zna koji su joj zakoni na snazi i kako da ih tumači? Ako se sporimo oko tumačenja zakona, dajte da sednemo da pričamo o tome. Ja smatram da smo svi danas dovedeni u jednu vrlo neprijatnu situaciju da raspravljamo o ovome, da vodimo neke političke diskusije, da jedni druge optužujemo, da zloupotrebljavamo decu i trudnice. Naravno da ne. Ali, pitam vas, da li sutra treba da predložim zakon kojim će se obezbediti mogućnost korišćenja zdravstvene zaštite dijabetičarima? Mnogo dece ima među dijabetičarima, veliki je broj obolelih, neki od njih nemaju zdravstveno osiguranje. Da li treba da predložim taj zakon? Da li ćete ga svi vi podržati? Podržaćete ga. Reći ćete da je to dobro. Ali, to pravo već postoji, kao što za osobe sa invaliditetom ne treba da donosimo poseban zakon. Oni imaju pravo na sve ovo. Samohrani roditelji sa decom do sedam godina imaju pravo. Prosto mi se čini da ne bi trebalo dalje da se dovodimo u ovakve situacije i da bi trebalo da raspravljamo o tome kako zdravstveni sistem da učinimo funkcionalnim. Da, imaju prava svi ovi ljudi na overavanje zdravstvenih knjižica. Ali, u čemu je problem? Dobili ste neku procenu na 500.000.000 da je potrebno, ne znam na osnovu čega. Da li tačno znamo koliko ima trudnica, koliko ima dece koja su neosigurana po drugim osnovama? Na osnovu čega je donesena ta procena od 500.000.000? Ono što ja znam kao podatak je da je iz budžeta godišnje potrebno 25 milijardi dinara da bi se prava svih ovih 20-ak kategorija ljudi, koje postoje u zdravstvenom sistemu, ostvarila, zato što Fond nema uplate za njih. Za njih moramo da platimo mi svi, država koja to pravo garantuje. Zato iz budžeta treba da se uplati 25 milijardi dinara. Moja stranka je imala odgovornost u oblasti finansija. Sada ima neko drugi. Nema ova država 25 milijardi dinara da plati to osiguranje. Koliko uplaćuje? Šesto miliona. Šta će se desiti? Propada Fond zdravstvenog osiguranja. Šta to dalje znači? Urušavanje sistema zdravstva. Nema para za lekove, nema para za lečenje u inostranstvu, nema para za aparate, nema para ni za šta u zdravstvu. Zdravstveni sistem se urušava. Onda svi oni koji imaju pravo na zdravstvenu zaštitu suštinski ne dobijaju tu zdravstvenu zaštitu. Zato se mi zalažemo za jednu suštinsku ozbiljnu raspravu o tome šta mi želimo od zdravstvenog sistema, kuda idemo i kako ćemo ga reformisati. Kao što smo danas suočeni sa veoma teškim merama u oblasti privrede, kao što smo suočeni sa veoma teškim merama koje se moraju doneti u oblasti reforme penzionog sistema, isto tako moramo da postignemo neki konsenzus o tome kako ćemo stabilizovati zdravstveni sistem da bismo svi dobili zdravstvenu zaštitu. To je ono pravo pitanje koje će obezbediti kvalitetnu zdravstvenu zaštitu pacijentu, a takođe, s druge strane i nesmetan rad svima onima koji u sistemu zdravstva rade. Nije rešenje smanjiti plate lekarima, proglasiti ih nekim ko ne daje prava pacijentima, reći da su korumpirani. Nije to rešenje, jer lekari niti su administracija, niti su teret države, niti je zdravlje roba. Zdravlje je vitalni resurs društva i društvo ne može ni da napreduje, ni da se razvija, ni ekonomski da ima neki prosperitet ukoliko nema zdravlja. Zato je po meni to osnovno pitanje i to je pitanje kojim ozbiljno i odgovorno treba da se bavimo kao društvo, ne samo kao političari, Skupština ili Fond zdravstvenog osiguranja. To je pitanje koje je u centru rasprave koju treba i danas da vodimo, a ne da se prepiremo oko nečega što već zaista postoji kao osnov. Samo još ovo nisam dodala. Postoji već i kaznena politika. Znači, predviđene su i kazne za one koji ovo pravo ne obezbeđuju, pa u kaznenoj odredbi stoji, recimo, Zakona o zdravstvenom osiguranju, da će se novčanom kaznom od 300.000 do 1.000.000 dinara kazniti ona zdravstvena ustanova koja ne pruža zdravstvenu zaštitu ili osiguranom licu ne obezbedi zdravstvenu zaštitu koja je pravo iz obaveznog zdravstvenog osiguranja itd. Znači, imamo već i kaznene odredbe. Po meni, mnogo je bolje da se kao Skupština bavimo time kako da obezbedimo punu primenu svih zakona koji se u Skupštini donesu, jer možemo ih donositi bezbroj u toku jedne godine ili u toku jednog mandata ukoliko nismo u stanju da obezbedimo njihovu primenu. Za ovo sam se uvek zalagala. U Skupštini Srbije postoji i Odbor za prava deteta, kojim predsedava predsednik Skupštine i mislim da je to bilo pravo mesto da se pozovu predstavnici Republičkog fonda i Ministarstva zdravlja i upitaju zašto ne obezbeđuju ovo pravo svima, nego da sada donosimo jedan novi zakon koji u suštini, ponavljam, predstavlja jedan placebo efekat i u suštini ne donosi ništa novo, ali neće ni škoditi. To je moje mišljenje. Hvala.
Reč ima predsednik Skupštine Nebojša Stefanović.
Stvarno neću dozvoliti da se devalvira efekat koji će ovaj zakon proizvesti kod građana Srbije i ono što ću učiniti da dodatno zaštitimo jedan deo populacije koji zaštitu nema. Naime, vi možete da steknete pravo na zdravstveno osiguranje po dva osnova. Možete da budete u radnom odnosu, možete biti zaposleni i to pravo se ostvaruje na različite načine, što precizno definiše član 17. Zakona o zdravstvenom osiguranju. Dok ste u toj kategoriji, vi ne možete preći u član 22, dok ste zaposleni. Ne možete kao zaposleni koristiti pravo iz člana 22. jer ste zaposleni, bez obzira da li ste poljoprivredni proizvođač ili radite u fabrici. Ako neko ne uplaćuje doprinose dok je u svojstvu zaposlenog, što reguliše član 17. i ne može koristiti pravo iz člana 22, on sa neoverenom knjižicom nema pravo na zdravstveno osiguranje. To je ono što je prosto. Ovim zakonom oni ljudi koji pripadaju kategoriji zaposlenih lica koja je definisana u članu 17. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, ti ljudi danas, bez obzira da li im je knjižica overene ili neoverena, odu normalno kod lekara i ostvare svoja prava, to je suština, ne one kategorije koje već obuhvata član 22, jer neko ko je zaposlen nema pravo da koristi statut nezaposlenog lica. Zakon jasno definiše da se prema članu 30. to pravo ostvaruje samo ako su doprinosi plaćeni. Ako doprinosi nisu plaćeni, on na to pravo do sada nije imao pravo. Nije mogao da ga ostvaruje. Mi od današnjeg dana, odnosno od dana usvajanja ovog zakona, omogućavamo toj kategoriji lica da to pravo koristi i to je veoma jasno. Praksa u prethodnim godinama je pokazala da je takvih ljudi bilo i to je bio okidač zašto se ovaj zakon usvaja. Ovo nije nikakav placebo efekat. Ovo je rešavanje jednog problema koji je realan, koji postoji. Kada su prethodni ministri imali priliku da gazduju ovim ministarstvom voleo bih da su te probleme brže i efikasnije rešavali, ali nisu.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Ja mogu da se složim sa vama da prethodni ministri nisu sve probleme u zdravstvu rešili. Nemam nikakav problem sa tim, ali vas pitam ko kaže to što ste vi rekli? Ko to tumači? Dovoljno sam dugo u Skupštini da umem da čitam zakone i ne može mi niko ubediti u suprotno, osim možda nekog suda koji je nadležan da da ovo tumačenje, a tumačenja je u stvari nadležna da daje Skupština. Član 22 kaže da se osiguranicima smatraju oni koji nisu osigurani na drugi način i piše deca… Ko kaže da oni nemaju prava? Ko kaže da dete nekog ko je zaposlen, a nisu mu uplaćivani doprinosi, ne može po članu 22. da bude osiguran samo zato što je dete? Ko to kaže? Taj ko to kaže, taj pogrešno tumači zakon. Hajde da suočimo ta tumačenja. Da se razumemo, često se zakoni pogrešno tumače. Da li zbog pogrešnog tumačenja zakona treba da se donosi novi zakon? Pa, mi ćemo onda imati pet milijardi zakona. Znači, ko vam je protumačio na taj način? Da li to imate u pisanoj formi?
Reč ima gospodin Nebojša Stefanović. Izvolite.
Pa, kao što ni vi nemate u pisanoj formi, ne moram da imam ni ja, ali samo ako iz razloga zbog pogrešnog tumačenja ima osnova da ovaj zakon danas donesemo, da takvog tumačenja više nikad ne bude. Evo, sada ću tačno i precizno pročitati, evo, da ljudi čuju kako glasi član zakona. Član 22. stav 1: „… ako ne ispunjavaju uslove za sticanje svojstva osiguranika iz člana 17. ovog zakona gde se definišu zaposlena lica“. Oni koji su zaposleni, ispunjavaju uslove iz člana 17. zakona. Oni ispunjavaju uslove. To što poslodavac ne uplaćuje doprinose, njih ne svrstava u sledeću kategoriju. On samo ne ispunjava ono što mu član zakona propisuje. U tom trenutku vi pripadate kategoriji zaposlenih, koji ima određena prava definisana članom 17. i član 30. koji govori da vi morate da imate uplaćene doprinose, a s druge strane, ne možete da ih koristite, jer vam poslodavac ne uplaćuje te doprinose i vi ste tamo negde između. Niste nezaposleni, niste dete, niste posebno zaštićena kategorija žena, žena koja je zaposlena. Žena koja je zaposlena je dužna da ima overenu zdravstvenu knjižicu. Tako kaže zakon. Ako je nema, ne može da koristi svoja prava. To je vrlo precizna definicija. Žena poljoprivredni proizvođač, koja radi celog života u poljoprivredi, dođe, nema overenu zdravstvenu knjižicu, dođe kod lekara ioni kažu – izvinite, zašto vam zdravstvena knjižica nije overena, vi ste zaposleni? Vi niste nezaposleni. Ona kaže – izvinite, nisam imala novca da uplaćujem doprinose ili - nisam znala, ja sam mislila da mi poslodavac uredno uplaćuje doprinose. U tom trenutku vas ni jedan drugi član zakona, i pokažite mi gde piše da je suprotno, ne prebacuje u sledeću kategoriju, jer zakon jasno kaže – ko nije stekao pravo iz člana 17. Ona je stekla prava time što je zaposlena. Ona može da da otkaz na poslu, da postane nezaposlena, da ide na biro i onda stiče pravo iz člana 22. Ali, ako hoće žena, što je normalno, da ostane zaposlena, ona mora da koristi prava iz člana 17. U trenutku kad poslodavac nije platio doprinose, ona de fakto ta prava ne može da koristi. Sada, usvajanjem ovog zakona, mi rešavamo taj problem i taj slučaj, čak i ako je razlog lošeg tumačenja, imamo problem koji ćemo da rešimo.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Zaista je ovo poslednji put, jer cenim to što i gospodin Stefanović zaista argumentima razgovara i želim tu diskusiju da zadržim u tom smislu. Mogu da se složim sa delom obrazloženja gospodina Stefanovića. Moguće je takvo tumačenje. To je tačno. Verovatno ste u pravu da je takvo tumačenje moguće. Smatram da takvo tumačenje nije tačno i da nije dobro, a tako smatra i Zaštitnik prava građana, koji je protumačio da se deci narušava pravo. Pretpostavimo da i on zna nešto o zakonima. U svakom slučaju, možemo da se složimo da postoji dilema oko tumačenja ovih zakona i sigurna sam da se to pitanje može rešiti i moglo rešiti time što bi se eventualno doneo neki pravilnik ili odluka, ili neki pravni akt nižeg ranga koji bi to precizno definisao i dao tumačenje ovog zakona i time omogućio sve ovo. Dakle, prosto ako neko pogrešno tumači zakon, a ja mislim da ga pogrešno tumači, mislim da se to moglo prevazići i na drugi način. Ali, kao što sam rekla, u redu je, nemamo ništa protiv, glasaćemo i za ovaj zakon. Drago mi je da diskusija ostane na ovom nivou.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Hoću samo jednu ispravku vezanu za poljoprivredne proizvođače. Njima se knjižice overavaju kada plate porez, ali ista je stvar. Ako ne plate porez, oni do usvajanja ovog zakona nisu imali pravo na zdravstveno osiguranje. Što se tiče ovog zakona, evo, držim pred sobom jednu zdravstvenu knjižicu. Ovde ima jedna rubrika, pošto ste dužni da imate zdravstvenu knjižicu, osim onih kategorija stanovništva koji ima drugačiju vrstu legitimacije, odnosno isprave s kojom dolaze u zdravstvene ustanove – osnov osiguranja. Ovde piše 1010 zaposlena lica. Vi kada dođete sa ovom zdravstvenom knjižicom, oni kažu 1010 zaposlena lica. Koji član zakona se primenjuje na vas, 17. ili 22, za zaposlena lica? Član 17. Piše 1010 – zaposlena lica. Ne piše - zaposlena lica, ali kojima poslodavac možda u ovom trenutku nije uplatio, pa su prešli u 22, ali možda ako im uplati ponovo, prelaze… Ne, jasno piše 1010 – zaposlena lica, član 17. Oni pogledaju ovde i kažu: „Nema markice. Izvinite, nije vam overena zdravstvena knjižica. Hvala lepo i doviđenja.“ To je slučaj koji se dešavao. Usvajanjem ovog zakona, bez obzira šta vam pisalo ovde, bez obzira kakva markica ili ne markica, imali je ili nemali, vi imate pravo da imate zdravstvenu zaštitu i time rešavamo problem za jedan veliki ili mali broj stanovnika ove zemlje koji to pravo nisu mogli da ostvare. Kažem vam jasno, ovde piše: osnov osiguranja - zaposlena lica.Od tog trenutka na vas se odnosi član 17. i ne može nikako da se odnosi član 22. Možete da se postavite na glavu i da tumačite kako god hoćete, član 17. zaposlena lica. Zaposleno lice ne može da ostvari svoje pravo u skladu sa članom 30. ako zdravstveno osiguranje nije plaćeno. To je bila ta kvaka i taj problem koji je bio problematičan. To je ono što je bilo problematično u donošenju ovog zakona. Spreman sam do sutra ujutru da se javljam, nije mi teško. Dakle, koliko god sati trebalo da diskutujemo da ovo objašnjavam, da ponovim još 1.000 puta, 20.000 puta ponoviću, jer ovo je ono što je istina i ovo je jedino tumačenje zakona, jer kada piše osnov osiguranja 1010 - zaposlena lica, vi u skladu sa zakonom ne možete da primenjujete na zaposlena lica nešto što se na zaposlena lica ne primenjuje, jer ste stekli osnov osiguranja samo na ovnovu toga što ste zaposleni. (Snežana Stojanović Plavšić, s mesta: Replika.)
Gospođo Plavšić, mislim da vi vaša neslaganja ovde nećete moći rešiti. Ta neslaganja će se rešiti glasanjem, ali, evo, daću vam još ovom prilikom pravo na repliku. Zaista gubi više smisao. Izvolite.
Pa i ja mislim. Zato sam i dala ovaj doprinos rekavši da se neću više javljati, ali vi sad gledajte kome ćete poslednjem dati reč i dokle to može da traje. Zaista ne bih dalje da u tome učestvujem, ali gospodin Stefanović kaže da do ujutro hoće da se javlja. Zaista ne bih želela da na taj način razgovaramo i nije mi cilj da se javljam do ujutru. Ali, gospodine zar vi tumačite zakon na osnovu zdravstvene knjižice? Dakle, to šta piše na zdravstvenoj knjižici, to govori o tome kako zakon tumači Republički fond zdravstvenog osiguranja. Tumači ga pogrešno. To kakva je knjižica, da li je crvena, plava ili bela, ne govori ništa o zakonu koji stoji iza nje, molim vas. Znači, ne mogu da prihvatim taj argument. Na toj knjižici može da piše i nešto drugo. To šta će pisati na knjižici zavisi i od toga kako se tumači zakon, a zakon se tumači pogrešno, iza toga stojim i ne možete me ubediti da je to drugačije. Ako postoji pogrešno tumačenje zakona, to se mora menjati na nižim nivoima. Nije Skupština mesto gde treba da se donosi novi zakon o tumačenju zakona. Neću se više javljati.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Nažalost, ovde nema nikakve pravne logike. Zdravstvena legitimacija nije nešto što neko odštampa kod kuće na štampaču pa ponese. Uređeno zakonom, zakon definiše ko ima pravo da stekne ovo na koji način i šta ovde piše, a ovde vrlo jasno piše, jedna kolona u kojoj piše – osnov osiguranja. Ako neko ovo falsifikuje, ide u zatvor. Osnov osiguranja može da piše i nešto drugo. Može da piše drugi osnov osiguranja, ali taj koji ima drugi osnov osiguranja on nema taj problem, na njega se ovaj predlog mog zakona uopšte i ne odnosi. Njegova prava su regulisana i članom 22. Međutim, svako ko u koloni ima 10 – 10 koji kaže – da je osnov osiguranja zaposleno lice, na osnovu toga što je zaposleno lice na njega se primenjuju odredbe iz člana 17. koje kažu – dodatno u članu 30. da ta prava možete da ostvarite samo ako su doprinosi uplaćeni, i to je vrlo, vrlo jasno u zakonu, ne u zdravstvenoj knjižici. To ne piše ni na koricama zdravstvene knjižice, ni sitnim slovima na naslovnoj strani, piše u zakonu, i zakon se tako tumači, ne zato što to kažem ja, nego zato što je to naprosto tako. Voleo bih da su ljudi koji su donosili taj zakon, možda nisu primetili, možda im je jednostavno to promaklo, ja ne mislim da je neko imao zlu nameru da je ovu kategoriju stanovništva oštetio, ali se desilo da su ljudi oštećeni, jer oni dođu sa ovom zdravstvenom knjižicom u skladu sa zakonom knjižica im se pogleda, kažu osnova osiguranja – zaposlena lica, pogledaju pozadi nemate markicu, izvinite mi možemo da vas primimo na naš obraz, ali prva zdravstvena ustanova onda ne može da fakturiše ovo Fondu ako leči te ljude bez zdravstvenog osiguranja ili neki nesavesni lekar može tog pacijenta da vrati kući, u skladu sa zakonom. Da bismo to ispravili, mi ćemo nadam se u danu za glasanje doneti zakon. Vašu raspravu smatram korisnom. Vi ste mi pomogli da objasnim ove stvari koje možda nisu jednom delu narodnih poslanika, možda ni javnosti bile do kraja jasne, ali sam samo hteo da vam pokažem iskreno, evo najiskrenije, ljudski ne da nisam imao nameru, nadao sam se da ćemo sad već preći na sledeću tačku dnevnog reda. Iskreno, kao predsednik parlamenta verujte mi da vodim računa o rasporedima kad ministri dolaze, kad ne dolaze, vi znate da ne vodimo raspravu kada ministara nema i da bi njima mogao isto bolje dogovorim te termine, nadao sam se da ćemo mi ovo završiti. Međutim, imao sam potrebu da pokažem da ovo nije bio uzaludni zakon ili ponavljanje nekih prethodnih zakona. Ovo je jedna šupljina, možda suptilna, fina, mala kojom se kreće po ivici, ali nažalost u skladu sa zakonom ova kategorija našeg stanovništva u ovom trenutku je ostala bez osiguranja na osnovu toga što im poslodavci nisu uplaćivali doprinose i ostala uskraćena za zdravstveno osiguranje. Mi ovim zakonom to rešavamo, idemo dalje, i spreman sam da i sa vama i sa svima drugima radimo, hajde da poboljšamo još, hajde još i druge kategorije stanovništva, hajde da vidimo šta još ne radi u našem zdravstvenom sistemu. Hajde da imamo javno slušanje u kome ćemo i sve druge stvari da otklonimo, odnosno da pokušamo da otklonimo. Naravno da pokušamo da nađemo i realne izvore finansiranja. Meni je trebalo nešto vremena, jer sam sa gospodinom Babićem, direktorom Fonda radio na tome da li ćemo imati sredstva za to. Mogao bih da predložim još 50 drugih zakona, možda i boljih i kvalitetniji od ovog. Ali, ako ne mogu da obezbedim finansiranje nije u redu da ja to prebacujem nekom drugom u dvorište i da kažem – e, mi smo naše obavili, digli smo ruku, a vi sad pronađite novac. Jednostavno ne mogu tako neodgovorno da se ponašam prema zdravstvenom sistemu. Hvala i na vašoj raspravi, hvala na podršci na zakon. Znači mi što će vaša poslanička grupa glasati, jer smatram da smo na dobrom putu.
Reč ima narodni poslanik Ljuban Panić.
Hvala poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodne poslanice i narodni poslanici, uvaženi predlagaču, gospodine predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Stefanoviću, hvala gospođi Plavšić što mi je uštedela jedno dva minuta čitajući članove zakona. Ostavila mi je dovoljno vremena se složimo kroz ovu raspravu i o članu 17. i o članu 22. da prosto definišemo kategorije i prava iz tih članova po onoj staroj da je ponavljanje majka znanja. Ako se ne zna, onda može i da se nauči stalnim ponavljanjem gradiva. Član 17. definiše osiguranike, jel tako? Suština je da osiguranik ima direktno pravo na zdravstveno osiguranje, a osigurano lice ima pravo izvedeno iz njegovog. Dakle, vi gospodine predsedniče Narodne skupštine dok ste studirali, ako niste bili zaposleni, bili ste osigurano lice imali ste izvedeno pravo na zdravstveno osiguranje, jel tako? Dakle, definisali smo šta je osiguranik, a šta je osigurano lice, slažemo se oko toga. Onda dolazimo do člana 22. i izmene iz oktobra 2012. godine koje su pohvalne, pre svega i za ministarku zdravlja i moramo biti korektni to da kažemo, koje kažu – osiguranicima. Znači, složili smo se šta su osiguranici, jesmo. Dakle, osiguranicima se smatraju i lica ako ne ispunjavaju uslove za sticanje svojstva osiguranika iz člana 17. ovog zakona, pa kaže – deca do navršenih 18 godina života, školska deca i studenti, žene u vezi sa planiranjem porodice, kao i u toku trudnoće, porođaja i materinstva. Dakle, ako smo se složili šta su osiguranici i da imaju pravo na direktnu zdravstvenu zaštitu i ako kasnije pet članova nakon toga kažemo ponovo da su osiguranici, a složili smo se šta su oni, i ove kategorije zbog kojih navodno danas predlažete ovaj zakon, onda mi apsolutno dobijamo potvrdu da je tačno ono što određeni poslanici, i moja prethodnica i drugi poslanici ovde govore. Vi ste često i to sa pravom kao predsednik Narodne skupštine deo državnog vrha. Često se taj državni vrh u poslednjih godinu i po dana sastaje po raznim pitanjima koja su važna za našu zemlju i to je u redu. Godinu i po dana ste na vlasti. Ovim zakonom, prepisivanjem rešenja koja već postoje, ne radite ništa drugo do priznajete nemoć da rešite stvarne probleme koji postoje u tim oblastima. Nije vaš posao da iznova definišete prava koja već postoje, već ako se ona ne ostvaruju da dovedete do toga da se ona ostvaruju. To je vaš posao. Vaš posao gospodine Stefanoviću, a ne vaša krivica, da se razumemo, svi ljudi u Srbiji i svi mi ovde smo bili na vlasti u nekom trenutku, nije vaša krivica to što nam poput Kikindskog odeljenja akušerstva izgledaju na način na koji izgledaju. Ali vaša je krivica ako godinu i po dana nakon što ste došli na vlast se tamo ništa ne popravi, a predlažete zakonska rešenja koja već imamo godinu dana ovde, a imamo ih. Dakle, složili smo se šta su osiguranici i osigurana lica. Vidite, malo pre ste doveli javnost u zabludu. Ovaj zakon je vaš Predlog zakona. Bavi se ženama, odnosno trudnicama, decom i porodiljama. Malo pre smo pričali o nezaposlenima. Nemojte da dovedete slučajno u zabludu ljude koji ovo gledaju da i lica koja se neobuhvataju ovim zakonom dobijaju pravo na zdravstvenu zaštitu. Za malo ste to uradili. Možda nesvesno, kao što ne znate da razlikujete osiguranike i osigurana lica i to da su u članu 22. ti osiguranici su dobili prava koja ovde danas predlažete. Postoji još jedna stvar jako zabrinjavajuća u ovom zakonu, gospodine predsedniče Narodne skupštine. Narodna skupština Republike Srbije je organ koji donosi predlog Ustava Republike Srbije i to je uradila 2006. godine. Ovaj saziv Narodne skupštine je nadležan i vi kao njegov predsednik da Ustav promenite ako za to postoji politički dogovor. Nadasve, dužni ste kao predsednik Narodne skupštine i mi svi ovde kao narodni poslanici da budemo primer kada je u pitanju poštovanje Ustava. Član 42. Ustava se bavi zaštitom podataka o ličnosti gospodine predsedniče i kaže da svako ima pravo da bude obavešten o prikupljenim podacima o svojoj ličnosti u skladu sa zakonom i pravo na sudsku zaštitu zbog njihove zloupotrebe. Vi ovim zakonom lekare činite dužnim da dostavljaju podatke o prekidu trudnoće i rođenju mrtvog deteta. To je grubo kršenje člana 42. Ustava Republike Srbije. Zakon o zaštiti podataka u članu 16. definiše naročito osetljive podatke, gospodine predsedniče, i kaže da podaci koji se odnose, između ostalog, na zdravstveno stanje mogu se obrađivati na osnovu slobodno datog pristanka lica. U vašem poslaničkom klubu imate ljude koji mogu da objasne koliko je strašan prekid trudnoće nakon šestog meseca, kako se to radi i kakve medicinske zahvate to zahteva. To je strašno. Ovo morate izbaciti. Vi ste predsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Zamislite da se pojave udruženja, a to uopšte nije isključeno, ili zamislite situaciju da 25 narodnih poslanika podnese Ustavnom sudu predlog da se oceni ustavnost člana ovog zakona. Zamislite da to Ustavni sud zaista oceni neustavnim, u šta verujem da bi to učinio. (Narodni poslanik Nebojša Stefanović, s mesta: Molim vas, učinite to.) Zamolio bih predsedavajućeg da opomenete predsednika Narodne skupštine. (Predsedavajući: Molim vas da ne dobacujete sa mesta.) Nije lepo dobacivati, gospodine Stefanoviću. Tome nas vi učite sve ovo vreme ovde. Gospodine predsedniče Narodne skupštine, s obzirom na to kako se ponašate sada, smejete i dobacujete, meni nije smešno to što sam rekao da godinu i po dana od izbora vi činite državni vrh i ništa se popravilo nije za ljude, a vi se bavite prepisivanjem. Jasno je ljudima koji sede sa vama u klupama o čemu se radi, kada vi a ne vaša poslanička grupa predlažete ovakav zakon. Vi ste primer javne vlasti kada je u pitanju zaštita trudnica i porodilja, briga o deci i socijalne politike u gradu Beogradu, kojeg ste pre 50 dana smenili. Vi ste možda i hteli, ali vam predsednik partije nije dozvolio da budete gradonačelnik Beograda. Procena je da možda treba da poradite na imidžu, gospodine predsedniče Narodne skupštine, pa onda ovom temom želite da napravite od sebe … (Predsedavajući: Gospodine Paniću, molim vas.) … Sve je dobro dok me ne kidnapujete kolima. Hvala. Procena je da je ovo nešto protiv čega nećemo glasati, ali je nešto što neće rešiti probleme u oblasti kojom se bavite. Ovo je tek, gospodine Stefanoviću, jeftin način da se ne bavite onim čime biste trebali da se bavite, a to je unapređenje života građana. Bavite se unapređenjem sopstvenog imidža. Hvala vam na brizi koju iskazujete. Molim vas samo da sledeći put malo bolje pročitate zakonska rešenja i da onda zakone koje smo doneli sprovodimo, a ne da donosimo nove da bi imali alibi što ne sprovodite stare. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Vi jeste, gospodine predsedavajući reagovali, ali prekasno i rekao bih retko. Članovi 106, 107. i 108. Nemojte više dozvoliti, molim vas, da se na ovakav način poslanici iz većine dobacivanjem, glasnim smejanjem i komentarima koji su apsolutno neprimereni i temi koju danas obrađujemo i duhu ovog razgovora koji pokušavamo da vodimo, zbog čega dozvoljavate i reagujete tek na kraju, a posle niste reagovali, a opet su dobacivali. Znam da je njima sve smešno zato što kada je čovek pun helijuma kao njihova stranka onda pre nego što pukne najviše se smeje. Nemojte to da dozvolite. Zašto predsednik Skupštine u funkciji narodnog poslanika sve vreme dobacuje i viče na poslanike DS – učinite to? Sa kojim pravom? Da li je on naš učitelj ovde? Dok ne sedi na vašem mestu ne može biti ni senka učitelja, a vi jeste i zbog toga reagujte i opomenite ga, a ne – gospodine Paniću, nego gospodine Stefanoviću, pa kada počne da viče vratite ga u ležište. Hvala.
Moram da odgovorim. Ovde je praksa dobacivanje. Prihvatam da ste vi u pravu, ali su u pravu i oni kada govore da vi njima dobacujete. Prosto mi je smešno da ljudima izričem opomene zato što dobacuju. Ne znam dokle me terate da gubim strpljenje. Pitam se gde mi je granica. Po Poslovniku bi pola sale izbacio odavde. Izazivate da ovde napravim haos, a ja to neću. Nećete me izazvati u tom smislu da napravim od Skupštine cirkus. To neću dozvoliti ni po koju cenu, da napravim ne znam šta. Imam veliko strpljenje. Hvala bogu, godine su me tome naučile i sve dok smatram da je to podnošljivo, to ću da trpim. Ali da me izazovete da pravim ovde cirkus među vama, to neću uraditi. Imate pravo da se izjasnite o povredi Poslovnika u danu za glasanje. Želite. Gospodin Babić, povreda Poslovnika.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 106. stav 1. Verovao sam kada je prethodni govornik krenuo da obrazlaže povredu Poslovnika, pa je reklamirao da je želeo da ukaže na govor člana njegove poslaničke grupe, jer od 10 minuta bar je devet minuta bilo reči o državnom vrhu i o mnogim drugim stvarima, ali ne o tački dnevnog reda. Mislim da je i ta pretnja – hajdemo pred Ustavni sud pretnja praznim, nikakvim. Mi smo sigurni u zakon o kojem se danas raspravlja. Sigurni smo i u zakonitost i u ustavnost. Sigurni smo u životnost tog zakona. Zbog toga smo spremni da kažemo – dajte ako vas ima 25 koji će tako nešto da opovrgnu, potpišite se i ići ćemo i pred Ustavni sud i izmerićemo se bilo gde i pred Ustavnim sudom i pred građanima Srbije. Svuda ćemo se izmeriti i možda … (Predsedavajući: Gospodine Babiću molim vas, nemojte izazivati repliku.) … vam to pričam kao balon napumpan, ali mnogo je bolje biti napumpan balon nego izduvan i negde na đubrištu političke istorije.
Uopšte ne vidim spora da li će neko da pokrene postupak pred Ustavnim sudom ili neće. Ja to ne shvatam kao pretnju, već kao njihovo pravo koje glasno izražavaju. Ne mislim da je to bio vid povrede Poslovnika. Molim vas, budimo tolerantni koliko god možemo. Molim vas, ako ćete svaku začkoljicu… Pa, čovek je upotrebio Ustavni sud. Dobro, rekli ste - okrenite ako ste u pravu jer će Ustavni sud odlučiti ko je u pravu, a ko nije. Ne vidim da je to neka povreda Poslovnika. Reč ima predlagač zakona, Nebojša Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, Zakon o zdravstvenom osiguranju definiše više kategorija lica koja mogu biti po različitim osnovama zdravstveno osigurana. Na primer, nezaposlena lica. Nezaposlena lica imaju pravo na zdravstveno osiguranje u skladu sa ovim zakonom. Dakle, da li su oni nezaposleni, da li su deca, da li su odrasli ljudi, žene, muškarci, itd, imaju pravo da uz određenu ispravu imaju pravo na zdravstveno osiguranje. Međutim, dolazimo do problema kada se radi o zaposlenim licima. Zaposlena lica koja imaju za osnov zdravstvenog osiguranja 1010, gde im piše kao osnov osiguranja – zaposlena lica. I vi kao zaposleno lice imate pravo na zdravstveno osiguranje samo ako su vaši doprinosi uplaćeni. Nažalost, takav je zakon i to je dobro za državu jer, znate, ne možete imati pravo na neko osiguranje ako nemate osnov, ako niste plaćali zdravstveno osiguranje. Ja bih voleo kada bi zdravstveno osiguranje moglo da bude u potpunosti besplatno, ali, u ovom trenutku ne može. I vi sad kao zaposleno lice sa osnovom osiguranja 1010 nemate markicu kojom garantujete, odnosno, nisu vam uplaćeni doprinosi, vi ne možete da ostvarite, recimo vi i ja, koji smo zaposlena lica, ako nemamo tu markicu, ne možemo da ostvarimo određena prava. Posebno je to opasno kada se radi o deci, majkama, trudnicama i porodiljama. Postoje slučajevi da trudnice i porodilje nisu ni sanjale da njihovi poslodavci nisu plaćali doprinose, žene normalno radile, bile uverene da firma funkcioniše, uplaćuju njihove doprinose, odu u zdravstvenu ustanovu da se konsultuju vezano za svoju trudnoću, da krenu u taj proces i neko im na šalteru kaže – dajte nam zdravstvenu knjižicu, pogleda osnov osiguranja 1010, nema markice. Ili, kaže – niste overili knjižicu. Ona kaže – izvinite, nisam videla. Ode u svoju firmu, odnosno ode u nadležnu državnu instituciju za to i oni kažu – vaša firma vam nije godinu dana uplatila doprinose, ja ne mogu da vam overim zdravstvenu knjižicu. Ta žena ima izbor ili da ide kod privatnog lekara, što je košta mnogo više, ili da se ne leči, ili da očekuje milost neke zdravstvene ustanove koja će da je leči suprotno zakonu, što je jasno definisano članom 30. Zakona i članom 17. Zakona koji govori o kategoriji zaposlenih lica. Međutim, mi ovim zakonom koji je danas pred nama rešavamo ovaj problem. Rešavajući ovaj problem, mi smo predvideli da i zaposlena lica iz kategorije 1010, ukoliko im firme nisu uplaćivale doprinose, da njih to apsolutno ne pogađa i ne tangira i te žene, majke, trudnice, porodilje, njihova deca, imaće pravo na zdravstvenu zaštitu, imaće pravo da se leče, neće više brinuti i gledati je li markica overena ili nije. Možda trudnica nema ni vremena da brine o tome, ima mnogo važnijih problema. Treba da brine o svom detetu koje treba da stigne na svet. Nju i ne treba da brine da li je neka markica nalepljena ili nije, ili da li je poslodavac ispunjavao svoje zakonom propisane obaveze. Nju treba da zanima da štiti svoje zdravlje i da se posveti svom detetu. Žao mi je što se ovde iznose neke reči koje uopšte nisu u skladu sa istinom, ali ja se time neću naročito baviti. Ja znam da postoji jedan mali krug obožavalaca Gute i Guta je bio veoma popularan u jednom periodu, ali više nije. I sad, mali klub obožavalaca Gute ima nešto protiv ovog zakona. Međutim, ono što ja mogu da vam kažem, to je da većina građana nije protiv ovog zakona. Većina građana voli kad se jednoj novoj kategoriji ljudi obezbeđuju dodatni uslovi zaštite. E, sad, da li mali klub obožavalaca Gute to može da podnese ili ne može, ja to ne znam. Za sve one koji smatraju da ovaj zakon na bilo koji način krši bilo kakva prava, ja im savetujem da ne čekaju, da to ne pominju u kondicionalu, već da dan nakon objavljivanja ovog zakona u „Službenom glasniku“, odnosno stupanja na snagu ovog zakona, potraže pred određenim državnim institucijama to pravo i pokušaju da dokažu da su ta neka prava osporena, odnosno da nisu u skladu sa najvišim pravnim standardom ove zemlje. Ako se to tako dogodi, ovaj zakon neće biti na snazi. Ali, ako se to tako ne dogodi, pokazaće se da nisu bili u pravu kada su govorili o tome. U svakom slučaju, drago mi je da, bez obzira na ton koji se menja na sednicama Skupštine i to je potpuno prirodno i nešto što je u skladu sa parlamentarnom demokratijom, većina ljudi koja ovde govori kaže da će podržati ovaj zakon. Iskreno, nikada ne bih podržao zakon za koji smatram da je besmislen, nikada ne bih glasao za njega. To bi bilo suprotno inteligenciji. Ako smatrate da je nešto besmisleno, da je suvišno, ne glasate za to, ne podržavate to. Jednostavno, kažete – ja stvarno ne mogu da glasam ili ne dođete tog dana na glasanje. Ali, ako za nešto glasate, vi svojim glasom kažete – ja ovo podržavam. Narodni poslanik ima samo četiri opcije: da ne glasa, da glasa za, da glasa protiv i da bude uzdržan. Nema petu opciju. Ako ne dođe, on nije glasao. Dakle, meni je žao što veoma jasne odredbe zakona 17. i 22, koje su toliko jasne da je zaista besmisleno da ovo čitam više i da ponavljam sve što tu piše, jasno definišu ko na osnovu kog člana ima pravo na zdravstveno osiguranje. Drago mi je da ćemo, a ja sam uveren većinom glasova svih narodnih poslanika, u Danu za glasanje omogućiti kategoriji stanovništva koja iz člana 17. nije mogla da ostvaruje pravo na zdravstvenu zaštitu i da će te žene, majke, trudnice, porodilje i njihova deca imati isto pravo na zdravstvenu zaštitu kao i sve druge kategorije našeg stanovništva, to mi je veoma važno, sve kategorije koje su do sada imale pravo. Ako neka od ovih kategorija, svako dete, trudnica ili porodilja, po Zakonu o zdravstvenom osiguranju nije mogla da ostvari svoje pravo na zdravstveno osiguranje, ovim zakonom to pravo dobija. To pravo niko ne može da ospori i veoma mi je važno da to bude tako, a ja se nadam da će svi ili ubedljiva većina narodnih poslanika to pravo prepoznati kao našu obavezu da gradimo bolje društvo. Hvala.
Hvala. (Ljuban Panić, s mesta: Replika.) Gospodine Paniću, nemate osnova za repliku. (Ljuban Panić, s mesta: Poslovnik.) Ako zloupotrebite Poslovnik, unapred vam kažem da ću vam izreći opomenu. Nemojte posle da se ljutite. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Javljam se po članu 104. Poslovnika. Pogrešno je protumačen deo mog izlaganja. Gospodin predlagač je pogrešno protumačio deo mog izlaganja i s tim u vezi ja zaista imam pravo na repliku, tim pre što zaista nisam dobio pojašnjenje na jedno pitanje i jednu sumnju koju sam izneo, a radi se o zaštiti podataka o ličnosti. Zamolio bih vas samo da postavim konkretno pitanje, bez ulaska u političku politiku i dijalog, zaista. To vam obećavam kao jedan od mlađih poslanika jednom od starijih. Samo bih voleo da dobijem razjašnjenje za to. Treba mi minut i u pitanju je konkretno pitanje vezano za…
Molim vas, vi pokušavate kroz instituciju povrede Poslovnika da izdejstvujete repliku. Opomenuo sam vas da ću vam izreći opomenuo.
Predsedavajući, zaista imam pravo na repliku.
Međutim, pošto ste na pristojan način pokušali na to da ukažete, zato vam neću izreći za sada opomenu, ali vam neću ni dozvoliti repliku. To je moje pravo. Znate dobro da je moje pravo da dam nekome repliku ili ne. Molim vas, sedite.
Mislim da kršite moja poslovnička prava.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Predlog zakona o kome danas raspravljamo je koristan i on će svakako dobiti podršku poslaničkog kluba DSS. Njime se rešava jedan u nizu problema sa kojima se suočava jedna vrlo osetljiva kategorija stanovništva. Zaista, mogu da kažem da je velika stvar ako omogućimo zdravstvenu zaštitu trudnicama, porodiljama, ženama naravno i deci, ukoliko njima poslodavac kao osiguranim licima ne uplaćuje i ne izvršava svoje obaveze, odnosno ne isplaćuje doprinose za obavezno zdravstveno osiguranje. Ovde moram da govorim o jednoj drugoj stvari, a to je da bi ovaj zakon mogao da se sprovede potrebno je da za to budu obezbeđena određena finansijska sredstva. Moram da kažem da sam bila vrlo iznenađena kada sam pročitala u ovom predlogu zakona u obrazloženju gde se kaže – da za sprovođenje ovog zakona nije neophodno obezbediti dodatna finansijska sredstva, i da su ta sredstva obezbeđena na pozicijama finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Moram da priznam da sam pročitala budžet, i to vrlo detaljno u onom delu gde bi ova sredstva trebalo da budu opredeljena, ali da ih nažalost, nisam našla. Videla sam da se u tom pogledu stavka koja se odnosi na finansijski plan Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje jednostavno na toj stavci ne postoje sredstva za sprovođenje ovog zakona. Mislim da to naravno, nije dobro. Jedno je kada direktor Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje kaže – da će on izvršiti ove obaveze koje stoje zakonom i da po njegovoj proceni ta sredstva iznose između 450 i 500 miliona dinara. Najlošije bi bilo kada bi mi danas doneli ovaj zakon, a kada ne bi bili u poziciji i mogućnosti da ga sutra sprovodimo zbog toga što sredstva u Fondu ne postoje. To je naravno najlošije rešenje. Ako bi me gospodin predsednik možda saslušao onda bi i došli do nekog rešenja. Evo, u stanju sam, da predložim amandman, kada bude rasprava o budžetu, da opredelimo sredstva u iznosu od 500 miliona dinara za ovu namenu, jer kažem, predsedniče, ne znam koliko ste me čuli, nisam u budžetu da su ta sredstva opredeljena, čak ni na poziciji Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Kažem, da bi izašli iz ove situacije, imamo vrlo konstruktivan predlog, u interesu nam je da ovo zaživi. Predlažemo da kada bude rasprava o budžetu, evo ja se nudim da predložim amandman, da izdvojimo sredstva u iznosu od 500 miliona dinara za ovu namenu. Nadam se da će takođe, u tom slučaju biti obezbeđen konsenzus koji danas vlada prilikom rasprave, a nadam se i prilikom izglasavanja ovog zakona. Danas su nažalost, zaposleni u firmama koje ne izmiruju svoje obaveze odnosno u kojima poslodavci ne uplaćuju doprinose za obavezno zdravstveno osiguranje, možda u najnepovoljnijem položaju danas u državi, čini mi se da su nepovoljnijem položaju u odnosu na sve druge kategorije, pa čak ako pomenemo i nezaposlene. Jer,nezaposleni mogu mnogo lakše da dođu do važećeg zdravstvenog dokumenta, nego recimo, zaposlena lica u firmama koje te svoje obaveze ne izmiruju. Svakako da su kategorije na koje se ovaj zakon odnosi, bar ako pogledamo sadašnju demografsku sliku Srbije u ovom trenutku, kategorije od prvorazrednog značaja za naše društvo. Zakon nesumnjivo rešava jedan od važnih problema sa kojima se suočavaju ove kategorije stanovništva. On sa druge strane otvara i neka druga pitanja. Recimo, prvo pitanje je da li je na osnovu svih važećih pozitivno pravnih propisa koji važe u Republici Srbiji, da li je Republički fonda za zdravstveno osiguranje i pre donošenja ovog zakona, znači u onom periodu koji prethodi ovoj raspravi, bio u obavezi da postupa po onome što ovaj zakon reguliše. Mislim da jeste. Pročitala sam kompletan godišnji izveštaj Zaštitnika građana za 2012. godinu, i u njemu se kaže, tačnije Zaštitnik građana konstatuje i smatra da je Republički fonda za zdravstveno osiguranje prekršio prava dece time što je odbio da im overi zdravstvene knjižice, iako je na to prosto, imao obavezu, čak i u onoj situaciji ukoliko poslodavci nisu uplaćivali doprinose za obavezno zdravstveno osiguranje, jer deca ne mogu da trpe i ne mogu da budu žrtve onih trećih lica koji ne izmiruju svoje obaveze. To pravo je njima zagarantovano Ustavom i na to pravo oni moraju da imaju privilegiju. Sa druge strane u situaciji kada država ne može da obezbedi finansijsku disciplinu, onda sve te vrste obaveza koje drugi ne mogu da izmire, padaju na teret države. Ovaj zakon takođe otvara jedno drugo pitanje, a to je – zašto država ćuti? Zašto ne preuzima ništa? Zašto ne reaguje? Zašto toleriše toliko veliki broj pravnih subjekata koji ne uplaćuju doprinose za zdravstveno osiguranje? Danas ih ima više od nekoliko hiljada. Po izveštaju poreske uprave dugovanja po osnovu doprinosa za zdravstveno osiguranje samo do 31. marta 2013. godine iznosi 60 milijardi dinara i to naravno bez onog iznosa novca, bez onih dugovanja koje su u fazi mirovanja, znači, bez duga koji miruje. Mislim da se radi o ogromnom iznosu gde država u ovom smislu mora da ima mnogo oštriji stav. Naravno, nikako ne bih volela da ovaj zakon predstavlja osnov bar, kako da kažem, tumačenje poslodavaca, da ga oni smatraju kao njihovu zaštitu, već naprotiv država mora da ima mnogo proaktivniju ulogu i da drastično sankcioniše upravo ovakva ne plaćanja doprinosa za zdravstveno osiguranje zato što smatram da od toga najviše štete imaju građani, a posebno ove kategorije koje bi trebalo da nam budu na prvom mestu ako vidimo sa kakvom demografskom slikom se Srbija danas suočava. Kao što sam rekla na početku ovaj predlog zakona rešava jednu u nizu problema sa kojima se suočavaju trudnice i porodilje. Mi takođe znamo da i trudnice i porodilje se danas suočavaju sa mnogim problemima, kao što su recimo problemi sa isplatom naknade za porodiljsko odsustvo ili recimo trudničko bolovanje. Takođe, imamo situaciju da mnoge trudnice se suočavaju sa diskriminacijom naročito nakon korišćenja porodiljskog odsustva, time što recimo na određenim radnim mestima budu diskreditovane ili stavljene na neku drugu nižu funkciju itd. To su svi problemi na koje mi moramo kao predstavnici naroda da ukažemo. Zbog toga smatram da je dobro što ste izašli sa ovakvim predlogom, ali takođe smatram da ovaj problem moramo da gledamo šire i da ga rešavamo sistemski. Umesto da materinstvo bude na neki način shvaćeno kao privilegija kao nagrada, ono se danas shvata na potpuno drugačiji način jer žene često dolaze u situaciju da zbog materinstva trpe određene probleme i određen posledice koje ne bi smele da se dešavaju. Mislim da je i te kako važno da između ostalog, znači takva shvatanja pokušamo bar koliko je u našoj moći da iskorenimo. Takva shvatanja doprinose jednom do sada već alarmantnom depopulacionom procesu u Srbiji, rekla bih značajno utiču na jedan od najvećih problema sa kojima se mi kao društvo danas u Srbiji suočavamo, a to je nerešen problem bele kuge, problem sa kojim bih država morala mnogo ozbiljnije da se uhvati u koštac, ako se ne varam to je bilo i jedno od predizbornih obećanja, nego i jedno od obećanja koje je premijer Dačić u svom ekspozeu naveo kao prvo pitanje, prvi zadatak sa kojim će da se pozabavi. Do sada vidimo da nešto na tom planu ne funkcioniše kako treba. Ako sve to znamo podaci sa poslednjeg popisa nam govore da je samo u Srbiji između dva popisa nestalo 424.000 stanovnika i ako svemu tome dodamo da se Srbija suočava danas sa jednim vrlo intenzivnim starenjem stanovništva, da je vrlo visok nivo mortaliteta, vrlo nizak nivo fertiliteta da se danas u Srbiji imamo svake godine 16.000 maloletničkih trudnoća, da imamo ogroman procenat izvršenih abortusa on je sasvim jasno da ova tema i da sve ove probleme o kojima danas raspravljamo moramo da posmatramo na sistemski način i mislim da je vrlo važno i da je krajnje vreme kao nacija probudimo i da shvatimo da je demografska obnova stanovništva Srbije, danas jedna od najvažnijih pitanja sa čime treba da se bavimo i da je poslednji trenutak da ona dobije adekvatno mesto na lestvici u Srbiji. Hvala.
Iskorišćeno je 11 minuta i 10 sekundi. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, predlagač zakona.
Poštovana gospođo Radović vi znate da ja imam posebne simpatije za izlaganja koja vi imate i potpuno spreman da sve ovo prihvatim i da zajedno razgovaramo sa direktorom fonda i sa ministrom Krstićem, kada budemo donosili budžet za narednu godinu. Iskreno se nadam da ćemo moći još sredstava da obezbedimo, da ćemo pokušati da uradimo i više nego što je bilo planirano i da se izborimo za svaki dinar, u tom smislu. Hvala na konstruktivnoj raspravi i ja sam se obradovao što ste vi sa dna liste govornika, došli, da možemo ovako u raspravi da imamo razmenu ovih, čini mi se, veoma korisnih argumenata. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsedavajuća, gospodine predsedniče Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, razgovaramo danas o Zakonu o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu dece, trudnica i porodilja. Reč je o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu kategorije stanovništva koja je obuhvaćena posebnom ustavnom pravnom zaštitom i to u članu 68. u stavu 2. i 3. Ustava Republike Srbije. Takođe, ovo pitanje je definisano i u Konvenciji o pravu deteta, koja je ratifikovana u Narodnoj skupštini Srbije 1990. godine. Recimo, u članu 24. ove konvencije kaže se – države članice priznaju prava deteta na najviši nivo zdravstvene i medicinske zaštite i na rehabilitaciju. Države članice će nastojati da nijednom detetu ne bude uskraćeno pravo na takvu zdravstvenu zaštitu. U tački 2. pod d) piše – obezbeđenje neophodne medicinske zaštite, majke pre i posle rađanja deteta. Dakle, decidno i jasno su definisana obaveza države, kako Ustavom tako i konvencijom koji je pravni akt međunarodnog karaktera i koji mora da se poštuje, i kada je reč o troškovima koji proizilaze iz poštovanja ove obaveze, ta sredstva moraju da se nađu. Država je dužna da to nađe. Ova osetljiva grupa društva, deca, trudnice i porodilje, zaslužuju svu pažnju i naklonost države i društva koje je okrenuto humanim i najvišim vrednostima kojima ljudski rod treba da teži. Naša stvarnost je drugačija na činjenicu da imamo neuplaćivanje dospelih doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje, iz više razloga. Uslovi za privređivanje i poslovanje su veoma teški, ali ima i dosta onih poslodavaca koji ne prijavljuju zaposlene radnike i na takav način ne izvršavaju obaveze uplaćivanja doprinosa. Dakle, ovde je pitanje zdravstvene zaštite dece, trudnica i porodilja i izuzetno je važno to sa više aspekata. Prvo, to su socijalno najosetljivije kategorije stanovništva. Drugo, to su najvažniji subjekti na koje se odnosi populaciona politika svake države, jer bez žena koje žele da postanu majke, nema opstanka i napretka, niti budućnosti jednog društva i jedne države. Dakle, ova pitanja koja danas ovde obrađujemo ipak zaslužuju da budu posmatrana i u širem kontekstu populacione politike, što podrazumeva, pored zdravstvene zaštite, socijalnu zaštitu, ekonomsku sigurnost i druge uslove za dostojan život trudnica, porodilja, razvoj i podizanje dece. Za državu Srbiju je veoma važno, država sa izraženom depopulacijom, u kojoj je prosek po porodici 1,4 deteta, da se vodi računa o zaštiti ovih osetljivih grupa, o majkama, o deci i to je od posebnog značaja. U tom kontekstu, zdravstvena zaštita je jedan od najvažnijih aspekata, sveobuhvatne zaštite koju država, ukoliko želi jednu perspektivu i boljitak da vodi računa. Međutim, zdravstvena i socijalna zaštita treba da budu elementi sveobuhvatne populacione politike. O značaju populacione politike, kao jednom od razvojnih prioriteta, ovde u Narodnoj skupštini je govorio i premijer Ivica Dačić koji je narednu 2014. godinu nagovestio godinom porodice. Dakle, po mom shvatanju, sve institucije sistema bi trebalo da se bave dugoročno sa određenim akcionim planovima, aktivnostima koje će dati pun doprinos u ovoj oblasti. Danas u vreme velike krize svaki korak ka postizanju pune zaštite dece, trudnica i porodilja je važan i u tom smislu ja razumem ovaj zakon i podržavam ga. Kada govorim o svojoj ličnoj podršci, želim da kažem, a to je već rekla naša predstavnica koja je u ime SPS ovde govorila, Mira Dragaš, SPS će svakako podržati ovaj zakon i to svi narodni poslanici, od prvog do poslednjeg. Ono što je veoma važno, treba reći da i lokalne samouprave u okviru svojih materijalnih mogućnosti treba da se bave ovim aspektima, a to znači da pored utvrđenih iznosa koji su zakonom definisani, treba da obezbede i dodatne roditeljske dodatke za nezaposlene, a i za zaposlene porodilje, ako je to moguće. Moram da kažem da, nažalost, u Republici Srbiji postoje velike razlike u tom pogledu između razvijenih lokalnih samouprava i nerazvijenih. Beograd isplaćuje 50.000 za svako rođeno dete u jednom porođaju za nezaposlenu porodilju. Isti taj iznos uplaćuje i opština Petrovac na Mlavi, odakle ja dolazim, ali je to upola manje, 25.000, ne zbog toga što manje vodi računa, ili je toj našoj lokalnoj samoupravi manje stalo do toga, već su takve mogućnosti. Velike su razlike u onome što su i budžeti i što je razvijenost tih lokalnih samouprava. Drugo, visina plate, odnosno zarade za vreme trudničkog bolovanja, konačno je to rešeno na jedan bolji način nego do skora, ali mi imamo situaciju da trudnice mogu da ostvare pun iznos plate u vremenu od 28 do 40 dana pre porođaja i devet meseci kao porodilje posle rađanja. Postavlja se pitanje - šta je sa trudnicama koje moraju da održavaju trudnoću od samog početka, reč je o rizičnoj grupi, a to se često događa, koje moraju da idu na bolovanje i kojima se smanjuje plata na 65% do ovog vremena najmanje 28, odnosno 45 dana pre porođaja? Drugo pitanje koje želim ovde da napomenem jeste diskriminacija budućih majki i trudnica i porodilja u svetu rada. Danas privatni poslodavci postavljaju nedopustive i nehumane uslove mladim ženama. Uslov da bi dobile posao jeste da ne rađaju, da nisu u drugom stanju i da nemaju malu decu. Često su primoravane da potpišu izjave da neće rađati. Postavlja se pitanje - kakva će to biti budućnost ove zemlje sa jednom takvom životnom filozofijom i zahtevom onih koji ostvaruju profit i koji misle samo na danas, a ne misle i na sutra ove zemlje? Upravo zbog toliko uvrežene diskriminacije jedna građanka sa inicijalima J.O, neću izgovoriti njeno ime, možda se obratila i nekim drugim poslaničkim grupama, nezaposlena trudnica, obratila se i našoj poslaničkoj grupi, a u ime mnogih mladih žena koje su diskriminisane zato što žele da budu majke. Njeno pitanje glasi – zanima me zašto se trudnice tretiraju kao građani drugog reda, koje ne samo da neće niko da zaposli, već nisu poželjne ni posle trudnoće zbog toga što su postale majke, a o poslu mogu samo da sanjaju? Zaista teško pitanje, odnosno pitanje je jednostavno, ali je teška stvarnost. Ovaj primer pokazuje složenost, dubinu i višeslojnost ovih pitanja i zaista treba, kao društvo i kao država, da težimo sistemskim, sveobuhvatnim rešenjima i da to rešimo. Na samom kraju želim da kažem da nama, a i meni lično, ostaje nejasno kako to neki narodni poslanici kritikuju i osporavaju ovaj zakon i protiv su zakona, a na drugoj strani će za isti glasati? To apsolutno nema veze sa nikakvom logikom, ni sa onim što je zdrav razum. Lično razumem razloge i potrebu donošenja ovog zakona. Još jednom, poslanička grupa SPS će glasati za ovaj zakon, ali uz napomenu da je možda pitanja, koja su nedovoljno definisana i rešena na pravi način u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti i u Zakonu o zdravstvenom osiguranju, trebalo izmeniti i dovesti u red kroz izmene i dopune ovih zakona. Ovakvim donošenjem zakona, leks specijalis, po određenim pitanjima, iz određene oblasti, mi parcijalno prilazimo određenim pitanjima i određenim problemima. U okviru jedne oblasti koju treba da uredimo jednim posebnim zakonom, doći ćemo do toga da ćemo imati više posebnih, parcijalnih zakona koji treba to da reše. Mislim da to nije put i metod za sistemsko rešavanje svih ovih pitanja. Naravno, to ne umanjuje vaš napor i trud na definisanju ovih pitanja. Ova moja primedba je sasvim dobronamerna i mislim da je opravdana ali, još jednom naglašavam, poslanici SPS glasaće za ovaj zakon jer veoma je važno, jer on ide u prilog onome što su interesi naše budućnosti, a vezano je za trudnice, za porodilje i za decu. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je 13 minuta i 55 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Tamara Tripić, a posle nje narodna poslanica Irena Vujović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, kada pomislimo na ove posebne ugrožene kategorije stanovništva, neminovno je da se izazove reakcija razumevanja podrške i pune saglasnosti. Znate, deca i trudnice su uvek tema koja podrazumeva da smo svi za. Po pravilu, svi, kao što smo videli ovde, imamo potrebu da iskačemo sa izjavama da su oni državni i društveni prioritet, izlog našeg odnosa prema budućnosti, slika našeg društva i vizija za bolje sutra. U tom smislu, ideja konsenzusa na temu njihove zaštite je zagarantovana, ali pravo i ostvarivanje prava su dve potpuno različite stvari. Imamo relativno pristojan zakonski okvira, a ipak smo poslednja država u Evropi, na listi od 34 zemlje, po kvalitetu zdravstvene zaštite. Dakle, imamo pravo, a nemamo kvalitet. Nemamo suštinsku konzumaciju prava. Za mene je iskren odnos ka pravima trudnica i dece da im omogućimo uslove da mogu normalno i u skladu sa savremenim standardima da ostvare svoje pravo na potomstvo, da deca nesmetano mogu da ostvare pravo na prevenciju, ali i lečenje, koje im garantuje sam Zakon o zdravstvenom osiguranju. Da ne grešim dušu, zakon uvodi naknadu troškova, prevoza u vezi sa ostvarivanjem prava na zdravstvenu zaštitu, i to je lepo. To baš i nije najveći problem. Meni je mnogo važnije da ne šaljem supruga u Valjevo da bi mi kupio sirup za obaranje temperature, već da se lek, kao normalna stvar, nalazi u svim apotekama u Srbiji. To je ostvarivanje prava na zdravstvenu zaštitu. Konzumacija prava na zdravstvenu zaštitu je da u bolnicama ne traže alternativu za berodual, jer je to neophodan lek za inhalaciju dece prilikom upale pluća, što je, složićete se, za mališane teško oboljenje. Majkama, trudnicama i porodiljama treba suštinsko ostvarivanje prava, da bi imale kvalitet života kakav zaslužuje građanin jedne savremene države. Moram da ponovim, zakon nam daje prava koja su već predviđena. U tom smislu, želim da vam pomognem kako i na koji način se čita zakon. U našoj državi Ustav je najviši pravni akt ove zemlje. U tom smislu, svi zakoni moraju biti u skladu sa Ustavom. Kada se bilo koji zakon donosi, skupštinski Odbor za ustavna pitanja daje mišljenje da li je predloženi zakon u skladu sa Ustavom. Tako je bilo i kada smo donosili Zakon o zdravstvenom osiguranju. Skupštinski Odbor za ustavna pitanja je dao mišljenje da je taj zakon u skladu sa Ustavom, a Ustav nam nedvosmisleno kaže u članu 68. – deca, trudnice, majke tokom porodiljskog odsustva, samohrani roditelji sa decom do sedme godine i stari ostvaruju zdravstvenu zaštitu iz javnih prihoda, bili oni osigurani, ne bili oni osigurani, oni su pokriveni zdravstvenom zaštitom u našoj državi. Dalje, u zakonu članovi 7. do 9. predviđaju novčane kazne za Republički fond, odnosno zdravstvene ustanove za uskraćivanje navedenih prava. Ja moram priznati da je to jedan koristan detalj u predloženom zakonu, zato što je ovo pravo postojalo i ranije, ali je praksa pokazala da se ne primenjuje zbog različitog tumačenja odredbi važećeg Zakona o zdravstvenom osiguranju. U razlozima za donošenjem ovog zakona ističe se da odredbe ovog zakona predstavljaju deo ispunjenja obaveza koje Republika Srbija ima prema evropskoj zajednici, da je od posebnog značaja za pripreme Republike Srbije za pristupanje EU. To je jako čudna formulacija, obzirom da se već u izjavi o usklađenosti propisa sa propisima EU eksplicitno pokazuje da za predloženi normativni sadržaj propisa ne postoje odredbe sporazuma i prelaznog sporazuma. Znači, ovaj zakon nema veze sa procesom evropskih integracija. U obrazloženju zakona stoji da za sprovođenje zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu i da će ista obezbediti u okviru pozicija u finansijskom planu Republičkog fonda zdravstvenog osiguranja. Znate, kada se povećavaju prava, pod uslovom da se zaista proširuje obim, to mora nešto da košta nekoga. Znam da je u Beogradu ideja besplatnih karata za prevoz rešena fakturama GSB-a prema Skupštini grada. Dakle, neko uvek mora da snosi troškove. Sva sreća da nas je poslanik Stefanović obavestio da je on sredio sa direktorom Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje oko nekih 500 miliona i mislim da to i nije baš najbolji način raspolaganja državnim sredstvima. Dakle, može se reći da ovaj zakon govori o temama koje su i više nego značajne za Srbiju. Otvara temu položaja trudnica, majki i dece, ali njihov položaj suštinski ne rešava. Niko njima ne garantuje da će za osam dana od objavljivanja u „Službenom glasniku“ njihov položaj biti bolji, a kvalitet brige o njihovom zdravlju veći. Da vas podsetim ponovo, Srbija je zaista u Evropi poslednja po kvalitetu zdravstvene zaštite. Imamo preko 300.000 parova koji imaju problem sa sterilitetom. Domovi zdravlja su imali, a možda još uvek imaju, problem sa vakcinama protiv tetanusa. Problem nestašice insulina u apotekama već kao hroničan problem naše države. Operacije i specijalistički pregledi se zakazuju za neke termine koji su bezobzirno daleki. Citostatika čas ima, čas nema. I to je problem, to je ono što suštinski tišti građane Srbije. To je tema koja mora da se otvori u društvu. Poštovani predsedniče Skupštine, ne sporim ja da je ovim kategorijama stanovništva zaista potrebna besplatna markica za prevoz, jer negde je to suština vašeg Predloga zakona, ali nemojte da vređate građane Srbije da će besplatnom markicom da se poboljša kvalitet zdravstvene zaštite za trudnice, decu i porodilje. U tom smislu, za predloženi zakon može i ne mora da se glasa, jer govorimo o pravima koje je zakon već predvideo. Moram da izrazim sumnju da mi današnji dan zasedanja parlamenta bukvalno trošimo kako bi SNS pokazala svojim koalicionim partnerima ko kosi, a ko vodu nosi, jer zakon ne predlaže ni resorno ministarstvo. Predlagač zakona je zaboravio da pozove ministarku na raspravu o ovom zakonu. Ministarka nije prisustvovala ni sednici skupštinskog odbora kada je ovaj predlog zakona razmatran. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović, predlagač zakona.
Moram da kažem da mislim da je uvredljivo za građane Srbije kada neki narodni poslanici namerno ne žele da kažu šta je suština ovog zakona ili kada devalviraju prava koja neke kategorije ovog društva treba da ostvare. Ali, dobro, to je legitimno pravo određenih poslanika i politike koju vode. To će građani oceniti na narednim izborima i reći šta misle o tome. U svakom slučaju, mislim da je većina, ako ne i svi predstavnici poslaničkih grupa koalicionih partnera SNS jasno stavili do znanja šta misle o Predlogu zakona. Mi ovo radimo jedinstveno. Svi su podržali. Ja se zahvaljujem i našim koalicionim partnerima koji su pokazali da umeju da cene prava ljudi, ne to što sam ja predlagač zakona, bez njihovih glasova, bez glasova većine narodnih poslanika ovaj zakon ne bi bio usvojen. Meni je drago da su, pre svega, ove divne dame koje su poslanice parlamenta, koje su danas shvatajući ozbiljnost i značaj donošenja ovog zakona za građane Srbije koji ova prava ne mogu da ostvare dale veliku podršku i Ženskoj parlamentarnoj mreži i svima ostalima koji su to podržali, jer je to pravi način da zaštitimo prava nekih ugroženih slojeva stanovništva. Suština ovog zakona je da one kategorije stanovništva koje su obuhvaćene članom 17. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, a koji nemaju overene zdravstvene knjižice na osnovu toga što njihovi poslodavci ne uplaćuju uredno zdravstvene doprinose, mogu da ostvare svoja prava na zdravstveno osiguranje. Samo je to suština ovog zakona. Sve ostalo je dodatno. Definiše se dodatno da imaju pravo na besplatan prevoz, ali to je samo periferna odluka u ovom ovde. U ovome je suština, samo srce ovog zakona, da oni koji imaju svoje zdravstvene knjižice, kategoriju zaposlena lica, a poslodavci im ne uplaćuju doprinose, mogu da ostvare svoja zdravstvena prava. To je prava, iskrena i jedina suština i namera ovog zakona. Ko to želi da vidi, želi, a ko ne želi da vidi, ne želi. Nemam nameru da se sporim sa tim ljudima, ubeđujući ih preterano, ali ću se svaki put, posle svake diskusije koja to pokuša da na drugačiji način predstavi, javiti i u nekom vremenu koje ja budem smatrao potrebnim definisati jasno šta je suština ovog zakona, pobrojati sve i ako bude trebalo ponovo da pokažem i zdravstvenu knjižicu, pobrojim posebne kategorije, kao što je, recimo, 1814, kategorija onih koji su na birou i nezaposleni su. Oni imaju drugačije pravo na ostvarivanje zdravstvene zaštite. Na primer, kategorija 1010 se odnosi na zaposlene i oni koji su zaposleni, a poslodavci im ne uplaćuju doprinose, imaju sada pravo da ostvare svoju zdravstvenu zaštitu na zakonit i uređen način. To je istina i to je suština. Na kraju krajeva, svi koji ne misle da je tako, ja ih otvoreno pozivam – molim vas, nemojte da glasate za ovaj zakon. Nemojte biti deo populizma, demagogije, nemojte biti deo gubljenja vremena. Nemojte biti deo urušavanja ugleda Narodne skupštine, jer ako budete glasali, vi se onda slažete sa svim mojim argumentima. Ako glasate protiv, vi u tom trenutku stajete na stranu svojih argumenata i zaista iskazujete da ne mislite da je ovo bilo svrsishodno. Međutim, mislim da je kod određenog dela narodnih poslanika, što smatram legitimnim i normalnim, prisutna želja da iz opozicionog stava, iz stava kritike, pogotovo je to oportuno kada je predlagač predsednik parlamenta i to je veoma korisno pokazati u suprotstavljanju stavovima, čak i kada argumenti govore drugačije. To je legitimno pravo. Međutim, građani Srbije od toga nemaju koristi. Imaju korist kada usvojimo ovaj zakon, pa jedna majka, trudnica ili porodilja, koja je zaposlena, a firma joj ne njenom krivicom nije uplaćivala doprinose, dođe kod lekara. Oni kažu – juče je stupio zakon, sada uopšte ne gledamo da li imate markicu, niti nas to zanima. Ona kaže – e, sada imam korist, sad sam stigla brže do lekara, sad me niko ne pita da li sam ispunila neki birokratski element. To je korist koju će žene, majke, trudnice, porodilje imati od ovog predloga zakona. Meni je veoma drago da je većina narodnih poslanika to prepoznala, kao što sam uveren da je to učinila i većina građana Srbije i da ćemo mi u danu za glasanje zaista većinom glasova pokazati da Narodna skupština ima snagu da unapredi ovo društvo i dodatno zaštiti kategorije koje smo kao društvo ovim ili onim razlogom, zbog nepažnje, propusta, zbog nesposobnosti, nestručnosti, uopšte nisu bitni razlozi, doveli do toga da je ova kategorija ostala da visi. Dakle, bilo je ovde razgovora, naravno, da na ovaj način ne pružimo slučajno aboliciju onim kompanijama koje ne plaćaju doprinose. Apsolutno nam ne pada na pamet. Svi treba da pošaljemo jasan signal, da svako ko ne plaća doprinose svojim radnicima, pogotovo kada se radi o ženama i deci, majkama, pre svega, preko kojih njihova deca imaju pravo na osiguranje, pravi jedan užasan zločin prema tim ljudima. Treba da se razmišlja o tome. Da ne bismo čekali to sistemsko rešavanje velikih pitanja, jer to za neke majke, za neke trudnice i porodilje može da bude kasno u smislu ostvarenja njihovih prava, ja sam predložio zakon koji će im odmah po usvajanju pružiti te mogućnosti da ostvare svoja zakonska prava. Kada budemo još ozbiljnije radili, pa uspeli da disciplinujemo finansijski sistem, pa budemo imali punjenje budžeta koje je potpuno, pa ne bude više kompanija koje izbegavaju plaćanje što poreza, što doprinosa, mi ćemo kao društvo napraviti jednu veliku uslugu za sve buduće generacije. To se ne radi u jednoj vlasti. Svaka sledeća vlast, menjaće se vlade, će imati lakši posao jer je ona prethodna uspela da uredi sistem bolje i preciznije. Zbog toga hoću da se još jednom zahvalim svim narodnim poslanicima, ma kako oni diskutovali danas, što su svojom raspravom pokazali da nekada postoje razlike u viđenju stvari koje su pred nama. Neki poslanici žele da ovaj zakon predstave kao loš. Neki poslanici ne veruju u ostvarivanje dodatnih prava, neki poslanici veruju. Kroz tu raspravu, na kraju krajeva, omogućićemo i ljudima da se lakše opredele za svakoga od nas kada se budu odlučivali na narednim izborima, kad god oni došli, kako da daju svoj glas, da pokažu da li su verovali jednim ili drugim argumentima, i to je baš i mesto da u parlamentu debatujemo o tome, što mislim da je potpuno normalno, ali isto tako možda će i popraviti neke odredbe različitih zakona koje donosimo i danas i koje budemo donosili u budućnosti, kao što se slažem i sa kolegama koji su govorili o tome da nekad nekim sistemskim zakonom moramo bolje da uredimo stvari nego leks specijalisom, i tu se slažem. Nije uvek dobro raditi leks specijalis. Ja sam ovo predložio samo iz razloga što ovaj leks specijalis omogućuje da se odmah donese rešenje, odmah. Sistemsko uređenje velikim zakonom, zakonom koji će kodifikovati veliku oblast zdravstvene zaštite i zdravstvenog osiguranja, ipak bi morao da prođe mnogo dužu javnu raspravu. Morao bi da prođe usaglašavanje i sa nadležnim državnim organima. Morao bi da prođe i dugačku raspravu i u odboru i u parlamentu i ko zna kada bi bio na dnevnom redu, pogotovo kada imamo u vidu da će uskoro na dnevni red doći i budžet o kome će se dugo raspravljati, zakon o radu koji je najavljen. Dakle, imamo pred nama dosta zakona koji će zahtevati jednu dugu i opsežnu raspravu. Ovo će omogućiti da se prava ostvare odmah. Predvideo sam da se zakon usvoji osmim danom od dana objavljivanja. Ima amandman, koji sam spreman da prihvatim, da se zakon usvoji danom objavljivanja u „Službenom glasniku“ i da Narodna skupština utvrdi postojanje posebnih i naročito opravdanih okolnosti da se zakon proglasi, odnosno usvoji, da stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Mislim da će to pokazati našu dodatnu brigu. Mislim da je to potpuno prirodno. Mnoge zakone smo tako i usvajali i to će pokazati brigu ovog parlamenta. Voleo bih da svi narodni poslanici učestvuju u tome, jer zaista ne nameravam niti ja treba da poberem neku slavu i neka priznanja zbog toga, niti to treba bilo kome iz Srpske napredne stranke. Mi želimo da to bude deo rada parlamenta, kao kad smo usvajali izmene i dopune Zakona o radu kojim smo omogućili bolja prava za zaposlene žene, gde imaju pravo da odsustvuju duže sa rada, da podoje svoju decu, da mogu da ostvare pravo da im niko ne može time što im je istekao ugovor o radu da im uskrati pravo da nastave da rade. To je bila isto jedna stvar o kojoj smo se razmišljali kada sam razgovarao i sa kolegama iz drugih poslaničkih grupa, to je izmena i dopuna Zakona o radu. Mogla se čekati i svrsishodnija izmena Zakona o radu i možda bi to bilo sistemski bolje, ali smo mi time na vreme i brzo intervenisali u trenutku kad su ženama koje su ostale u drugom stanju samo isticali ugovori o radu i nisu se produžavali. Isto tako ovim zakonom koji je pred nama danas pokušavamo da onoj kategoriji stanovništva, koja je obuhvaćena članom 17. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koja kaže da su oni osigurana lica po osnovu toga što su zaposlena lica, oznaka 1010 njihove klasifikacije u zdravstvenom sistemu, da im se omogući da zbog neodgovornosti njihovih poslodavaca oni ne snose posledice. To je iskrena i suštinska namera da danas uradimo ovim zakonom. Hvala svima.
Narodni poslanik Tamara Tripić, pravo na repliku. Izvolite.
Hvala. Poštovani gospodine Stefanoviću, ja samo želim da vas podsetim da mi ovde sve vreme pokušavamo da sa vama debatujemo o predloženom zakonu upravo zato što smo svesni da i trudnice i deca i porodilje predstavljaju posebnu grupaciju stanovništva koja je izložena povećanom riziku. U tom smislu mi sve vreme samo pokušavamo da vam objasnimo da ovaj zakon nije loš, samo je nepotreban. Znači, mi govorimo o pravima koji ti ljudi već imaju. Vi svaki put predviđate činjenicu, kada sam pokušavala da vam objasnim,Ustav je najviši pravni akt u ovoj državi. Svi zakoni moraju da budu u skladu sa Ustavom, a Ustav nedvosmisleno kaže u članu 68. stav 2. da deca, trudnice, majke tokom porodiljskog odsustva, samohrani roditelji sa decom do sedme godine i stariji ostvaruju zdravstvenu zaštitu iz javnih prihoda. Svi zakoni moraju da budu u skladu sa Ustavom. Zakon o zdravstvenom osiguranju kada je donet ima mišljenje skupštinskog Odbora da je u skladu sa Ustavom. Dakle, ovaj vaš predlog zakona nije loš, mi vam samo kažemo da je potpuno nepotreban i ukazujemo vam na stvarne probleme koje imaju trudnice, deca i porodilje. Demagogija je, gospodine Stefanoviću, kada vi predlažete zakon koji već postoji i demagogija je kada to što je već predviđeno Zakonom o zdravstvenom osiguranju, kada je trebalo da se glasa o tome da ove posebne kategorije imaju obavezno zdravstveno osiguranje, vi izađete iz ove sale i ne glasate za taj zakon. To je demagogija, a ovo je konstruktivan pristup. Hvala.
Reč ima gospodin Nebojša Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, pred nama je zakon koji je veoma važan za određene kategorije građana Republike Srbije. Ovo je veoma potreban zakon. Ovo je zakon koji će, i to ćemo uskoro pokazati na jednom veoma očiglednom primeru, posebno zaštiti jednu kategoriju stanovništva koja do sada propustom Narodne skupštine i prethodnih zakonodavaca nije omogućila da ta kategorija stanovništva uživa iskrenu, istinsku i pravu zaštitu kakvu zaslužuje, pogotovu što se radi o kategorijama koje sam Ustav kroz svoje mnogobrojne članove prepoznaje kao kategorije koje su posebno osetljive, posebno ugrožene i koje zaslužuju posebnu zaštitu od strane države. Naime, kada odete u neku zdravstvenu jedinicu, imate zdravstvenu knjižicu na osnovu toga što ste zaposleni, dođete u zdravstvenu ustanovu, pogledate osnov osiguranja i osnov osiguranja je 1010 – zaposlena lica. Vi kao zaposleno lice imate pravo da koristite zdravstvenu zaštitu jer je tako propisao član 17. Zakona o zdravstvenoj zaštiti - vi ste zaposleno lice i imate pravo da koristite zdravstvenu zaštitu. Međutim, desi da je vaš poslodavac, na primer, neko ko je veoma nesavestan, neko ko se bavio nameštenim tenderima, upropastio firmu i time što je upropastio firmu onemogućio je suštinski, neuplativši vam doprinose, da ostvarite svoja prava, a vi o tome pojma niste imali. Na primer, jedna trudnica dođe u zdravstvenu ustanovu, dođe u svoj dom zdravlja i kaže – dobar dan, ja bih volela da koristim svoja prava. Oni joj kažu – sjajno, dajte nam vašu zdravstvenu knjižicu. Pogledaju zdravstvenu knjižicu i tamo stoji osnov osiguranja 1010 – zaposlena lica. Oni kažu -na vas se primenjuje član 17. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, vezan za član 30. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koji kaže da svoja prava iz člana 17. možete da ostvarite samo ako vam je uplaćeno socijalno osiguranje. Nema drugog tumačenja. Zakon je takav. Voleo bih da je drugačije, ali nije. Na osnovu tog člana zakona oni okrenu poslednju stranicu vaše zdravstvene knjižice i pogledaju da li tamo gde piše markica Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje sa određenim brojem stoji da ste osigurani u periodu kada ste došli da zahtevate zdravstvenu zaštitu. Ako niste osigurani u tom periodu, ako niste imali zdravstveno osiguranje, odnosno ako ta markica ne postoji, vi suštinski nemate pravo da koristite zdravstvenu zaštitu i ta žena nije kriva. To se dešavalo. Te žene čak nisu ni znale da im nisu uplaćivani doprinosi i nije ih bilo mali broj, žena koje su u šestom, sedmom, osmom ili devetom mesecu trudnoće. Zar treba da zatvaramo oči pred ovim problemom? Zar treba da kažemo – šta nas briga, zakon nije dovoljno precizan, rešiće se jednog dana? Zar treba da zatvaramo oči pred ovim problemom. Zar treba da kažemo, šta nas briga, zakon nije dovoljno precizan, rešiće se jednog dana. To je za ženu koja je u devetom mesecu kasno. Ona danas mora da ima zdravstvenu zaštitu. Drugo je ako je ona nezaposlena. Ako je ta žena nezaposlena, ako ima neki drugi osnov. Kada smo donosili, evo seća se i gospodin Šajn, kada smo donosili Zakon o izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku definisali smo jednu kategoriju lica koja su do tada bila pravno nevidljiva. Imala je probleme, različite vidove problema. Mi smo definisali da oni samo izjavom mogu da imaju, da ostvare pravo na lična dokumenta iz kojih izviru njihova druga prava, kojim će ostvariti pravo na zdravstvenu zaštitu. Ali, oni onda uz pomoć drugih sredstava, aktivne legitimacije imaju prava da u zdravstvenim ustanovama traže zdravstvenu zaštitu. Tu je stvar potpuno jasna. Čak će doći do toga da vi danas imate situaciju, da neko ko je do juče bio pravno nevidljivo lice, danas ima veća prava nego neko ko ima potpuno urednu dokumentaciju zaposlene i da još jednom istaknem u zdravstvenoj knjižici ima 1010 kao osnov za zdravstveno osiguranje ili zaposlena lica, ne može da ostvari svoje pravo, a da čak to nije ni znao do trenutka dok nije došao u dodir sa zdravstvenom ustanovom. Mlada žena koja je ostala u drugom stanju, zadovoljna, srećna, dođe sa budućim suprugom, dođu tamo, ili sa suprugom, svejedno, dođu tamo u zdravstvenu ustanovu i utvrde da ta žena nema pravo na zdravstveno osiguranje. Šta da radi? Da ode kod privatnog lekara, to je opcija, ali je to skuplje. Ona ne može da izvadi Ustav i da u zdravstvenoj ustanovi kaže, izvinite o Ustavu piše, oni kažu, izvinite ali ima zakon koji je razradio taj član Ustava i kaže – da vi možete da ostvarite pravo na zdravstveno osiguranje samo ako vam je knjižica overena, a vaša knjižica nije overena. Ovo ću ponavljati do ujutru, zato što je ovo veoma prosto i neću dozvoliti da bilo ko devalvira ovo što govorimo, jer nema argumenata protiv ovoga. Kada dođete sa 1010 vi potpadate u kategoriju zaposlenih lica i vi možete da se pozovete samo na taj član zakona. Nemate druge. Nema član 49. koji to definiše. Samo član 17. Vi nemate drugi osnov po kome možete da zahtevate zdravstveno osiguranje. U tom trenutku mi danas intervenišemo. Omogućavamo ovoj kategoriji lica da ostvare svoja zakonita prava i da u budućnosti ne razmišljaju šta piše na poslednjoj stranici. To je od ovog trenutka posao Fonda. Ja sam čak u razgovoru sa direktorom Fonda, mi smo zajednički predvideli ozbiljno kažnjavanje upravo za Fond, za direktora Fonda, ako to pravo ne ostvare. Dakle, mi smo svesni toga da moramo da ostvarimo ova prava. Predviđamo ozbiljne kaznene mere. Ja mislim da ćemo ih u plenumu, u toku rasprave o amandmanima još pooštriti, da pokažemo da je iskrena namera da se ove mere sprovode. Naravno možemo da razgovaramo i o ukupnim pravima koja trudnice, porodilje i njihova deca uživaju u zdravstvenim ustanovama. Neću da pričam o svom iskustvu, kada se moja supruga porađala, ja sam s njom bio na porođaju, tokom čitavog porođaja. Znam šta smo platili od trenutka kada smo ušli u porodilište, do trenutka dok nismo izašli. To se desilo u vreme prethodne vlasti. Sada ću vam definisati šta smo platili, recimo kada hoće da ima injekciju koja će omogućiti lakši porođaj, epidural. To košta, voleo bih da je to besplatno, na žalost košta, a moja supruga je bila u radnom odnosu, imala je zdravstvenu knjižicu, ja takođe i platili smo epidural. Platili smo mnoge stvari po zakonu, sa cenovnikom, na uplatnicu, sve regularno. To je ta zdravstvena zaštita koja se nudila građanima Srbije. To je kvalitetna zdravstvena zaštita koja je bila godinama unazad. Mi danas treba da razgovaramo kako da je poboljšamo. Znate, ako neko deset godina gleda da je to tako i ništa ne preduzme, gubi pravo da u jednom momentu postane najznačajniji glasnogovornik zaštite tih prava. Ako to ne kažete u trenutku kada ste vlast, a ja danas kažem da je zdravstvena zaštita nedovoljna, da treba da se poboljša, nije me sramota da to kažem i kao predsednik parlamenta i kao deo vladajuće koalicije. Moramo svi da radimo na tome, ali to nije krivica sadašnjeg ministra, ne može ta žena za godinu dana da promeni sistem koji nije dobar godinama. Ali, da moramo svi da učestvujemo u tome verujem da moramo. Moramo da se borimo da zdravstveni sistem ove zemlje bude bolji. Ne želim da budem zapamćen kao neko ko je to govorio u opoziciji, a onda u vlasti mudro ćutao i gledao da se skloni sa puta, puštao da prolaze vozovi, kamioni, golubovi, a da ništa suštinski ne uradimo po tom pitanju. Danas reagujemo jer smo nezadovoljni kakvo je stanje zdravstvene zaštite trudnica, dece, majki i porodilja. Zbog toga ćemo nadam se u danu za glasanje velikom podrškom pokazati da hoćemo da budemo društvo koje brine, da hoćemo da budemo društvo koje nije okamenjeno, koje ima empatiju prema onim ljudima kojima je teže nego nama.
Gospođo Tripić, želite repliku, ali nemate pravo na repliku. Sada ću vam objasniti. Predlagač zakona se direktno obratio meni dva puta, obrazlažući razloge donošenja ovakvog zakona i moguću situaciju u kojoj se majka može naći ili dete. Prema tome iz tog razloga nemate pravo na repliku i neću vam dati repliku. Idemo dalje, reč ima narodni poslanik Irena Vujović.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama je danas Predlog zakona o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu trudnica, porodilja i dece. Novim zakonom prekida se dilema da li dete do 18 godina, trudnica ili porodilja imaju zdravstvenu knjižicu, omogućava se besplatna zdravstvena zaštita za ove kategorije. Imajući u vidu činjenicu da veliki broj firmi zbog teške ekonomske situacije nije u mogućnosti da uplati doprinose za obavezno zdravstveno osiguranje neretko se dešava da zaposleni ostanu bez neophodne zdravstvene zaštite. Da to pravo ne bi izgubili, oni kojima je najpotrebnije, a to su trudnice, porodilje i deca predlaže se i usvajanje pomenutog zakona. Da li treba da dozvolimo da dete sa visokom temperaturom ne može da bude primljeno kod lekara zato što poslodavac njegovoj majci ili ocu nije uplatio doprinose za zdravstveno osiguranje? Zar trudnica ne može da se porodi zato što nema overenu zdravstvenu knjižicu? Zar treba da dozvolimo da ih u takvom stanju vrate kući? Da li u takvim slučajevima treba da poštujemo proceduru i da se pridržavamo formalnosti? Da ne bi kršili takav nepravedan dosadašnji zakon, predlaže se donošenje novog humanijeg zakona, onog koji se donosi zbog majki i njihove dece kojima se sada garantuje zdravstvena zaštita, odnosno očuvanje i unapređenje zdravlja. Ima li šta značajnije od toga? Prethodna Uredba o Nacionalnom programu zdravstvene zaštite dece, žena i omladine u celosti nije bila sprovedena kako treba. Ovaj novi zakon menja na bolje čitav zdravstveni sistem i celokupnu situaciju u zdravstvenoj zaštiti. Zahvaljujući SNS i predsedniku parlamenta koji je predložio ovaj zakon to sve ide u boljem pravcu i menja se čitav zdravstveni sistem na bolje. Danas u parlamentu smo čuli i da pojedinci se ponovo zalažu za medijsku cenzuru, pa čak i kada su u pitanju internet komentari. Prosto mi je teško da poverujem u to da nekome pohvale na račun predsednika Skupštine za njegov rad i zalaganje toliko teško padaju. Nemamo previše vremena da se bavimo internet komentarima, stoga bih se vratila na zakon i još dodala da su ovim zakonom navedene, a ujedno i najosetljivije kategorije stanovništva najugroženije i da one sada imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, čak i kada isprave o zdravstvenom osiguranju nisu overene zbog neuplaćenih doprinosa. Porodilje ovo pravo ostvaruju godinu dana posle porođaja, a uslov za njegovo sticanje je isprava o zdravstvenom osiguranju koju izdaje Republički fond za zdravstveno osiguranje i potvrda lekara specijaliste ginekologije o postojanju trudnoće, odnosno dostavljanje otpusne liste iz zdravstvene ustanove gde je obavljen porođaj. Za one koji se ogreše o ovaj zakon veoma se jasno propisuje novčane kazne, tako da ukoliko odgovorno lice u zdravstvenoj ustanovi uskrati ostvarivanje prava u skladu sa ovim zakonom biće kažnjeno u iznosu od 30.000 do 50.000 dinara, dok će novčana kazna za Republički fond i zdravstvene ustanove biti od 300.000 dinara do milion dinara i verujem da će se malo ko usuditi da napravi ovakvu vrstu prekršaja. Za one koji razmišljaju o finansijama, odnosno koliko će usvajanje i primena ovog zakona opteretiti budžet Republike Srbije, vest je da su se sredstva već obezbedila u okviru finansijskog plana Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje. Mi želimo da sva deca u Srbiji budu zdrava, da imaju nadu i veru u bolje sutra, da država Srbija stoji iza njih i da ćemo im to garantovati. Zato, drage kolege poslanici, nije previše obrazlagati opravdanost usvajanja ovog zakona. Duboko verujem da ćemo ga jednoglasno usvojiti i da ćemo na taj način samo potvrditi da smo ljudi koji nismo izgubili osećaj za pravdu, pravičnost i humanost. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vesna Jovicki.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, stub budućnosti svake nacije jesu deca, trudnice i majke. To su istovremeno socijalno najosetljivije kategorije u svakom društvu. Zato država mora, bez ostatka, ovim kategorijama stanovništva posvetiti posebnu pažnju, kako kroz zakonski okvir, tako i kroz konkretne mere. Deca, trudnice i majke predstavljaju osnov svake populacione politike, tako da se merama koje se odnose na ovu populaciju mora prilaziti sa posebnom pažnjom. Za Srbiju je populaciono pitanje pitanje opstanka. Demografska slika Srbije danas deluje prilično sumorno. Prosečna stopa rađanja pala je ispod evropske. Skoro 75% devojaka između 20 i 24 godine nema decu. Nema ih ni blizu 44% onih između 25 i 29 godina, kao ni 21,8% između 30 i 34 godine. Istovremeno, u centralnoj Srbiji broj namernih abortusa dvostruko je veći od broja živorođene dece, a u Vojvodini za polovinu. Oko 90% žena koje namerno prekidaju trudnoću staro je između 20 i 40 godina. Više od 90% ih je udato, a gotovo 80% već ima jedno ili dvoje dece. Skoro četvrtina ukupnog broja žena u centralnoj Srbiji i petina u Vojvodini imala je četiri ili više namernih abortusa, što se može odraziti na kasniju sposobnost rađanja. Mnoge od ovih žena se ne opredeljuju za formiranje porodice i rađanje zbog loše socijalno-ekonomske situacije i straha da neće moći da odneguju svoju decu, jer postoji velika nezaposlenost, s jedne strane, ali i diskriminacija od poslodavaca, s druge strane. Teško je objašnjivo da država ne može da spreči svojim kontrolnim mehanizmima svakodnevne diskriminatorske postupke brojnih poslodavaca. Zakon koji je pred nama predstavlja samo jedan od oblika zaštite dece, trudnica i porodilja, ali je činjenica da su neophodne sveobuhvatne mere koje bi predstavljale ne samo zaštitu već i sistemsko podsticanje žena na rađanje. Srbija ni za dve decenije neće moći da zaustavi 50-togodišnji pad nataliteta. Da bismo se vratili na nulu i da bi svaka nova generacija imala makar isti broj ljudi koliko i postojeća, potrebno je da svaka žena rodi najmanje dva deteta. Jasan nam je humani karakter ovog zakona i želja da se jasnije i preciznije regulišu prava za ove osetljive grupe i preciziraju kaznene odredbe za prekršioce, zbog čega će poslanička grupa SPS podržati ovaj zakon. Međutim, skrećem pažnju na Zakon o zdravstvenoj zaštiti, član 11, kojim je uređeno pitanje prava na zdravstveno osiguranje osetljivih kategorija građana, kao što su već navedene – deca, trudnice i porodilje, ali i lica starija od 65 godina života, osobe sa invaliditetom i mentalno nedovoljno razvijena lica, lica koja boluju od HIV infekcije i drugih zaraznih bolesti, malignih bolesti, šećerne bolesti, multipleks skleroze, bolesti zavisnosti, lica obolela od retkih bolesti, materijalno neobezbeđena lica, korisnici stalnih novčanih pomoći, lica romske nacionalnosti, žrtve nasilja, žrtve trgovine ljudima, lica kojima se obezbeđuju ciljani preventivni pregledi, samohrani roditelji. Navodim ovaj član zato što se donošenjem ovog zakona kao leks specijalisa ne zanemaruju niti stavljaju u drugi plan i ostale osetljive kategorije, jer bi se time narušio jedinstven sistem zdravstvene zaštite, kao i načela pravičnosti i sveobuhvatnosti zdravstvene zaštite svih građana. Skrenula bih pažnju i na neke negativne pojave prema trudnicama i porodiljama: diskriminaciju kod zapošljavanja, diskriminaciju u visini plate, nerazumevanje poslodavaca za probleme odgajanja dece, nedostatak mesta u predškolskim ustanovama, smeštaj dece jaslenog uzrasta, iako zakon omogućava boravak od šestog meseca deteta u ustanovi. Svi ovi problemi dovode do smanjenja motivacije mladih da formiraju porodicu i rađaju decu. Na značaj populacione politike za Srbiju, zemljom sa sve starijim stanovništvom, ukazuje i premijer Ivica Dačić u svom ekspozeu prilikom stupanja na dužnost, ali je i 2014. godinu proglasio za Godinu porodice, u kojoj bi svi koji se bave populacionom politikom, stručna javnost i oni koji odlučuju o merama populacione politike, morali da daju svoj puni doprinos ostvarenju ciljeva populacione politike utvrđenim Strategijom za podsticanje rađanja. Jedino svi zajedno možemo učiniti nešto. Neophodne su brojne populacione mere koje bi osim sveobuhvatne zdravstvene zaštite ovih kategorija, ma kakav osnov za osiguranje bio, mogle da doprinesu motivisanju mladih, pre svega da sklapaju brakove a onda i da rađaju, edukacija mladih o značaju funkcionalne porodice kao osnovne ćelije društva, koja je i preduslov zdravog društva. U oblasti socijalne zaštite, povesti računa o socijalnoj sigurnosti nezaposlenih roditelja; uvesti dečiji dodatak za više kategorija stanovništva, što bi podrazumevalo smanjenje cenzusa za sticanjem prava na dečiji dodatak, adekvatnija zaštita samohranih roditelja, pričemu ističem problem plaćanja alimentacije na koji, kada jedan od roditelja nju ne isplaćuje, organi starateljstva i sudovi ne reaguju blagovremeno; prednost pri zapošljavanju mladih majki, jer je sve češća praksa da poslodavci zapošljavaju žene sa starijom decom, zbog čestih odlazaka mladih majki na bolovanje radi negovanja dece; adekvatnija kontrola poslodavaca od strane inspekcijskih ograna zbog neuplaćivanja doprinosa; neprijavljivanje radnika pa se povećava rad na crno; vođenje kampanje za podizanje svesti o pravima iz rada, a samim tim i prijavljivanje svih oblika diskriminacije i mobinga jer mnoge mlade žene ćute i trpe diskriminaciju, rade za male plate, rade na crno i ne uplaćuje im se doprinos zbog čega nisu ni zdravstveno osigurane. Ima pojava da nakon prijema minimalne zarade imaju obavezu da poslodavcu vrate jedan deo plate u gotovini i iz straha da ne ostanu bez posla sve ove pojave ne prijavljuju nadležnim inspekcijama koje nažalost kontrolu uglavnom vrše samo po prijavama. Suština adekvatne zaštite ovih kategorija kreće se u dva pravca. Jedan je obuhvatniji sistem mera, a drugi pojačana kontrola države kojom bi se sigurno ispravio veliki broj nepravilnosti i nepravdi prema ovim i ostalim kategorijama stanovništva. Važno je da shvatimo značaj ovog problema jer ili ćemo se osvestiti ili ćemo nestati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovana Mehandžić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine Stefanoviću u svojstvu predlagača, svoje izlaganje večeras ću početi jednom pričom iz stvarnog života koja bi trebalo da ilustruje način na koji vi tumačite postojeći zakon, odnosno počevši od Ustava do dva sistemska zakona, Zakona o zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj zaštiti, da ih tumačite na jedan netačan način. Moja koleginica Tripić je majka dvoje dece i ona je pre godinu dana odvela svoje dete na sistematski pregled i vakcinaciju sa neoverenom svojom knjižicom i neoverenom knjižicom svog supruga u jedan dom zdravlja u Beogradu. Uspela je da obavi obe stvari tako što joj je medicinska sestra rekla – hajte molim vas, to nikada nije bio problem jer su deca ustavna kategorija. Kao što smo čuli nebrojeno puta u sali danas, Ustav u svom članu 68. lepo kaže da deca, trudnice, majke tokom porodiljskog odsustva, samohrani roditelji sa decom do sedme godine i stari ostvaruju zdravstvenu zaštitu iz javnih prihoda, ako je ne ostvaruju na drugi način u skladu za zakonom. Isto tako, drugi stav ovog člana kaže da se zdravstveno osiguranje, zdravstvena zaštita i osnivanje zdravstvenih fondova uređuju zakonom. Ta dva sistemska zakona su Zakon o zdravstvenoj zaštiti i Zakon o zdravstvenom osiguranju. Neću ponovo čitati članove 11. i 12. Zakona o zdravstvenoj zaštiti, zato što mislim da smo ih dovoljno puta danas čuli. Neću čitati ni načelo obaveznosti u članu 10. Zakona o zdravstvenom osiguranju, niti član 17. koji definiše šta su, odnosno ko su osiguranici u smislu Zakona o zdravstvenom osiguranju. Neću čitati ni član 22. koji kaže da se osiguranicima smatraju i lica do navršenih 18 godina života, školska deca i studenti do kraja propisanog školovanja, a najkasnije do navršenih 26kategorija, žene u vezi sa planiranjem porodice, kao i u toku trudnoće, porođaja i materinstva do 12 meseci nakon porođaja i još nekih 14 kategorija koje ste vi, ako ste već hteli da predlažete zakon koji već postoji, mogli slobodno da navedete u svom zakonskom predlogu. Dakle, ono što je ovde suštinsko pitanje jeste zalaganje za prava koja su već garantovana i prava koja već postoje, ali se iz nekog razloga i u nekim slučajevima ne primenjuju. Procedura za primenu nekog zakona ili neke zakonske odredbe ne podrazumeva donošenje novog zakonskog akta i ne podrazumeva donošenje novog a istog zakona. Zamolila bih vas da za takve slučajeve razgovarate sa resornim ministarstvom, koje se kao izvršna vlast stara da se neki zakon primenjuje na adekvatan način, naravno u skladu sa zakonom, jer se to ministarstvo kao izvršna vlast u stvari bavi kontrolom primene zakona. Dakle, mi pričamo o primeni postojećeg zakona i ne možete nas ponovo vraćati na priču i tumačiti na vaš način zakon koji stručna javnost i svi dobronamerni pravnici tumače na jedan način, a vi tumačite na drugi način. Moram da vam kažem da su vas doveli u zabludu oni koji su vas savetovali da na ovaj način pristupite rešavanju problema koji, slažem se, nastaju u praksi. Rešavanje ovog problema u praksi podrazumeva samo da se postarate da se postojeći zakon primeni i ništa više. Za to je potrebno da sednete za isti sto sa svojim koalicionim partnerima, da se dogovorite da se isčitaju članovi zakona koji postoje, da pošaljete inspekcijski nadzor u zdravstvene ustanove za koje imati informaciju da se ne ponašaju u skladu sa zakonom, da uputite uputstvo na sve adrese, instrukciju na sve adrese svih zdravstvenih ustanova da se ne oglušavaju o zakon i time bi vaš problem bio rešen. Ovako nas dovodite u situaciju da verujemo da je posredi neki drugi motiv. Neću navoditi koji, a vi dobro znate koji motiv. To nije iskreno zalaganje za boljitak kvalitete zdravstvenog osiguranja, trudnica, dece i porodilja. Ako niste bili u stanju da sednete sa svojim koalicionim partnerom i da se dogovorite zašto se postojeći zakon ne primenjuje, onda samo mogu da pretpostavim da tu stvari baš i ne funkcionišu najbolje. Zato ste u stvari morali da predložite nov zakon koji reguliše materiju koja je već zakonom regulisana. Međutim, to što stvari ne funkcionišu između vašeg koalicionog partnera i vas nije opravdanje za to štoste vi uradili. Ono što nas takođe brine jeste što predlaganjem zakona koji već postoji vi unosite pravu zabunu u ovaj pravni prostor. Vi sužavate kategorije koje su navedene u dva sistemska zakona o kojima sam pričala. Na neki način vi ćete samo otežati primenu ovog zakona. Ako ste već mogli da se dogovorite sa direktorom Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje da se obezbede nova sredstva za ovo, iako u obrazloženju u zakonu navodite da nisu potrebna nova sredstva za sprovođenje zakona, onda ste vrlo lako mogli da sednete za isti sto sa njim i da se dogovorite da se promeni osnov osiguranja. To je jedan običan klik u kompjuterskom programu i svi problemi na terenu i u praksi bi bili rešeni. Zaključiću sa jednom tezom i ponavljanjem onoga što su moje kolege rekle, a to je da Demokratskoj stranci i nama koji sedimo u ovoj sali nije problem ni da dva puta, ni pet puta, ni pedeset puta, ni sto puta, ni hiljadu puta glasamo za isto ono za šta smo glasali u prethodnim godinama, jer mi ne patimo od sindroma naknadne pameti. Hvala vam.
Reč ima predlagač zakona, narodi poslanik Nebojša Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, vi u jednom periodu niste bili u sali. U strahu da ste možda propustili nešto od onoga što je rečeno, hoću da vam još jednom ukažem na neke važne odredbe ovog zakona, samo zato što ste iz opravdanih razloga bili u tom trenutku odsutni i ja zato moram da se obratim vama. Naime, ovde sada imam dve zdravstvene knjižice. Obe zdravstvene knjižice su iste zdravstvene kategorije, na različitim opštinama, za različito radno mesto. Piše - osnov osiguranja 1010 zaposlena lica. Šta podrazumeva i šta ovo govori nama o tim zdravstvenim kategorijama? To govori da zaposleno lice, bilo koje od ova dva lica, zaposleno u bilo kojoj od ovih ustanova, mora da ostvari još jedan važan preduslov da bi moglo da ostvari pravo na zdravstveno osiguranje, u skladu sa članom 17. Zakona o zdravstvenom osiguranju, a to je da ima na poslednjoj strani overenu zdravstvenu knjižicu, odnosno da mu je Republički fond za zdravstveno osiguranje overio zdravstveni knjižicu i pružio garanciju da na osnovu toga ima pravo na zdravstveno osiguranje, jer tako u članu 17. kaže Zakon o zdravstvenom osiguranju. E sada jedan primer iz života. Šta se dešava recimo ako sleti golub Guta na prozor zdravstvene ustanove i vidi kako žena koja dođe u zdravstvenu ustanovu nema overenu zdravstvenu knjižici, neoverena u svojstvu 1010, i lekar koji je fina osoba kaže – molim vas, dajte da vam ja to pomognem, nećemo valjda da pravimo problem što vam knjižica nije overena? Šta bi golub Guta mogao da zaključi? Da je lekar fin čovek, pristojan i normalan, ali da pravi prekšraj zakona. Šta će to imati kao posledicu? Da neće moći da fakturiše svoju zdravstvenu uslugu Fondu za zdravstveno osiguranje, čime će biti oštećena firma. Neko će reći – da li je važnije što firma, šta nas briga, to je državna ustanova, važno da žena i dete budu zaštićeni. Međutim, u igri velikih brojeva, time što ste onemogućili naplatu ne fakturišući tu slugu, a niste mogli da fakturišete jer je nemoguće fakturisati, jer, ponavljamo, zakon predviđa da to može da se učini samo ako vam je knjižica overena, vi ste time faktički doprineli urušavanju zdravstvenog sistema. Iz najboljih namera, iz humanih, toplih, ljudskih namera, ja bih verovatno učino isto. Ali, jedan deo novca koji bi time bio uplaćen za plate tog lekara, medicinskih sestara, osoblja, više skenera, lekova, lečenja, uslove u porodilištima, vi faktički time to uskraćujete i Fond nema obavezu da to plati. Izvinjavam se što sam možda u šali preterao, ali sam morao ako treba i hiljadu puta da ponovim da je nemoguće drugačije rešiti u ovom trenutku ovaj problem, a da kategoriju lica koja su zaposlena i koja svoje pravo crpe iz člana 17. Zakona o zdravstvenom osiguranju, te majke koje dođu sa neoverenom knjižicom sutra će neki birokrata, neki administrator da vrati i reći će im – nemate pravo. Naravno, neće se to desiti jer ćemo mi usvojiti ovaj zakon. Meni je važno da kažem da smo mi kao Narodna skupština usvajanjem ovog zakona, kada se to dogodi, omogućili da ove kategorije stanovništva, žene, trudnice, porodilje, deca, nemaju dilemu da li imaju zdravstveno osiguranje ili ne. Učinili smo, naravno, i dodatne napore da različite druge kategorije lica kada dođu u zdravstvenu ustanovu imaju pravo na lečenje i to je osnovno ljudsko pravo. Ne vidim šta je sporno. Ali, u svakom slučaju, naravno ako vi, nadam se ako ponovo izađete ili ne budete tu, ja ću vam opet ako ste nešto propustili u međuvremenu moram vama da objasnim, jer vi ipak vodite sednicu. Veoma mi je stalo da ste u toku šta se dešava i koje su suštinske problemi u ostvarivanju dosadašnjih prava. Hvala vam, gospodine predsedavajući.
Gospođo Mehandžić vi verovatno želite repliku, ali nemate pravo. Dozvolite mi da vam objasnim. Predlagač zakona se ponovo vratio meni kao predsedavajućem objašnjavajući mogući slučaj kada može doći do toga da neko ne ostvari pravo na zdravstvenu zaštitu. Vas uopšte nije spomenuo, nije komentarisao vašu diskusiju, ni vas, ni stranku, prema tome nemate pravo. Gospođo Mehandžić, molim vas, daću vam reč. Bojim se da ćete zloupotrebiti taj Poslovnik. Izvolite.
Poštovani predsedavajuća, zaista nikada ne bih zloupotrebila pravo da reklamiram Poslovnik. Dakle, reklamiram član 104. i to ovaj prvi stav, jer smatram da ste bili dužni da mi obezbedite vreme za repliku i priliku da repliciram predlagaču iako se on obraćao vama, ali je nedvosmisleno reagovao na moje izlaganje. U tom smislu mislim da ste povredili Poslovnik član 104. prvi stav, jer ovde kaže - odnosno pogrešno protumači poslanikovo izlaganje narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Moje izlaganje je predlagač pogrešno protumačio. Ja s tim u vezi, vas još jednom vrlo kulturno molim da mi date vreme da repliciram poslaniku, odnosno predlagaču i odbranim svoje stavove što je moje legitimno pravo kao zastupnika građana u ovom domu. Hvala vam.
Gospođo Mehandžić, uopšte niste u pravu u pogledu uvredljivog komentara vašeg izlaganja. Niste u pravu. Nije došlo do povrede Poslovnika. Predlagač zakona je nekad primeran način objasnio mogući slučaj kada može doći do situacije da dete ili majka trudnica ne ostvari pravo na zdravstvenu zaštitu. Ne vidimo uopšte da je stvarno bilo, iako ste vi sebe prepoznali u tome, ali mislim da nije došlo do povrede Poslovnika. Možete da tražite da se izjasnimo u danu za glasanje ako smatrate. Dobro. Izjasnićemo se u danu za glasanje. Povreda Poslovnika, Srđan Milivojević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, reklamiram član 27. i član 32. ovde sad imamo jedan problem u vođenju sednice sa vaše strane. Mi smo apsolutno svesni činjenice da gospodin Stefanović u ulozi narodnog poslanika citira kompletno izlaganje i tumači izlaganje gospođe Jovan Mehandžić. I svesni smo činjenice da on to radi na jedna loš način. Apsolutno ste imali razloga i puno prava da date repliku gospođi Mehandžić. Reklamiram član 27. koji kaže da vi predsedavate sednicama Narodne skupštine i da se starate o primeni Poslovnika, ali mislim da nije dobro da se na ovakav način starate o primeni Poslovnika, a da opozicija nema pravo na repliku. Mislim da je trebalo da date reč gospođi Mehandžić da odgovori i da iznese i stavove DS i svoje. Vaše je pravo, diskreciono, da odlučujete o pravu na repliku, ali nemojte baš da to pravo toliko koristite na uštrb DS. Hvala.
Gospodine Milivojeviću, prvo član 27. i član 32. na koji ste se pozvali nema nikakve veze sa povredom Poslovnika. Uopšte ne mogu da se nađem u tome. Dobro znate, znam da dobro znate, da je na osnovu člana 104. stav treći ili koji, isključivo pravo predsedavajućeg da odredi da li neko, odnosno da da pravo replike narodnom poslaniku. U ovom momentu sam zaključio da nema pravo na repliku i to je moje pravo. Smatram da nisam povredio Poslovnik. Vi imate pravo da se izjasnimo u danu za glasanje o povredi Poslovnika? Da li želite? (Srđan Milivojević, s mesta: Da.) Gospodine Veselinoviću po kom osnovu se javljate? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, reklamiram povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Smatram da je narušeno dostojanstvo Narodna skupština Republike Srbije jer ste vi dozvolili da ovlašćeni predstavnik služeći se grubom opstrukcijom i činjenicom da se umesto svim poslanicima eksplicitno obraća samo vama, izbegava da drugi narodni poslanici na koje se njegovo izlaganje odnosi odgovore i odbrane svoje stavove koje on uporno izvrgava, odnosno izokreće stvarno ono što su oni hteli da kažu. Dakle, iako je jasno koleginica Mehandžić ukazala na činjenicu na supermaciju Ustava nad zakonom i mogućnosti da se kroz postojeća zakonska rešenja primenjuje ovo o čemu danas raspravljamo i zbog čega se donosi novi zakon, vi ne dozvoljavate gospođi Mehandžić da to kaže. A, gospodin Stefanović je u odgovorima na naša izlaganja govorio 30 ili 40 minuta u poslednjih sat i po vremena. Naravno, računajući na prajmtajm kada se televizija najviše gleda i kada se skupštinsko izlaganje narodnih poslanika prati sa posebnom pažnjom. Zbog toga ovo je dokaz da je zakon ovaj danas u proceduru stavljen da bi on ovde na taj način izložio, na jedan populistički način stavove koje su u stvari samo pokazali da SNS, odnosno Vlada koju oni predvode nije sposobna da primene zakone nego donose još jedan zakon kako bi pokazali da nešto rade po ovom pitanju.
Gospodine Veselinoviću, s obzirom da ste insistirali na poštovanje Poslovnika, ovog puta vam izričem opomenu iz razloga što ste naveli niz netačnosti u pogledu povrede Poslovnika. Nijedna postavka koju ste vi izneli nije tačna. Nije tačno da je vršena opstrukcije, da je narušen ugled Skupštine. Prema tome, molim vas, da ubuduće vodite računa o tome. Ljiljana Lučić, po kom osnovu? Izvolite.
Član 107. gospodine predsedavajući.
Gospođo Lučić, jedanput je već reklamiran član 107. nemate pravo.
Vi ste objašnjavajući da nije došlo do povrede Poslovnika upravo prekršili član 107. Poslovnika. Znate šta, ovde je nas u parlamentu ostalo nekolicina, stvarno možete da radite šta hoćete. Ali, ako mislite da javnost nije videla ovu jeftinu igru između vas i predlagača zakona da se poslanicima opozicije ne dozvoli pravo da repliciraju, varate se. Predlažem vam da evo sada prekinete sednicu i da nam ne date ni da po redosledu govornika govorimo. To bi bilo u skladu sa ovim što se ovde, pred čitavom javnošću zaigrali, rekla bih i preigrali ste se malo.
Gospođo Lučić. (Ljiljana Lučić, s mesta: Prihvatam opomenu. Šta predlažete.) Eto vidite, neću da vam izreknem opomenu. Neću da vam izreknem, ali nije došlo do povrede Poslovnika. Nemojte misliti da sam ja toliko baš zadrt i da mislite da mi je sada stalo do opomene, nije. Razumete, ali niste u pravu i smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Prema tome, vi isto tako možete da tražite se u danu za glasanje izjasnimo. Da li tražite da se izjasnimo? Reč ima Nebojša Stefanović, po Poslovniku. Izvolite.
Član 107. Poslovnika Narodne skupštine, koji definiše dostojanstvo Narodne skupštine. Ja u suštini hoću da pružim podršku vama, zato što vidim da postoji potreba da se čestim pozivanjem na povrede Poslovnika vrši opstrukcija dosadašnjeg rada. Naime, član 104. Poslovnika jasno definiše kada, ko i na koji način ima pravo da ostvari repliku. Ako govornik govori na način da ne izazove repliku, onda se replika ne može dati samo zato što neko ima potrebu da na to odgovori. Poslovnik definiše da onaj ko je predlagač zakona može da govori neograničeno. Može da se javi, da govori satima i satima i to mu Poslovnik omogućava. Da li je to najbolje rešenje? Možda i nije, ali je tako. Vi predlagaču zakonom faktički, osim ako grubo ne prekrši Poslovnik, ne možete da oduzmete reč, pa time vaša odgovornost u tom smislu ne postoji. Isto tako, voleo bih da opomenem na one poslanike koji koristeći instituciju povrede Poslovnika, koriste uvredljive termine. Znate, da ste se vi zaigrali, da sam se ja zaigrao, nismo mi deca da zaigravamo. Možda su se neki drugi zaigrali, ali mi smo ovde da ozbiljno branimo zakon koji štiti decu, trudnice, porodilje i na taj način ćemo ozbiljno razgovarati. Poslanička grupa SNS će ozbiljno o ovome razgovarati koliko god je sati potrebno. Spremni smo da radimo koliko je god potrebno. Nećemo odustati, nećemo se povlačiti. Pokazaćemo da nam je sprovođenje zakona, u smislu ovog, zaštite Poslovnika, veoma značajno.
Hvala. Jovana Mehandžić, povreda Poslovnika.
Reklamiram član 107. stav 1. koji je upravo povređen sa vaše strane i to zato što niste opomenuli govornika prethodno da je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, jer on je sa pozicije narodnog poslanika i predlagača ovog zakona, izrekao opomene nekim narodnim poslanicima koji reklamiraju Poslovnik. Vi ste propustili da na neki način sankcionišete ili opomenete gospodina Stefanovića, u svojstvu predlagača, ili poslanika u ovoj Skupštini, u trenutku kada je opominjao narodne poslanike da ne smeju da reklamiraju Poslovnik. Ja od vas tražim da mi date pravo na repliku, zato što se o tome ovde radi i da mi ne oduzimate pravo na reč, a ukoliko to učinite, to je onda samo dokaz da je ova rasprava otišla u pravcu u kome predlagač nije želeo da ona ode, da se ovde dokazuje da ipak, možda, postoje tumačenja zakona koja govore u prilog našim tezama, odnosno tezama DS. Pošto vidim da ćete me opomenuti da se držim povrede Poslovnika, ja ću se na nju vratiti. Ponovo ću reći da ste upravo povredili Poslovnik, član 107. prvi stav, jer je govornik na sednici Narodne skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, što ste propustili da gospodina Stefanovića opomenete da je učinio, zato što možete preslušati snimak sednice, pogledati šta je tačno rečeno. Gospodin Stefanović je izrekao opomene. Malo je zamenio uloge u kojoj se danas nalazi. Pretpostavlja da je predsednik Skupštine i na mestu na kome sedi, a ne samo predlagač ovog zakona. Dakle, ja vas molim da ipak održavate red na ovoj sednici onako kako to ovom domu priliči.
Odmah ću prvo da vam kažem da vam neću dati repliku, već sam jednom rekao, prvo na to da vam odgovorim. Drugo, uopšte nisam došao do saznanja ili spoznaje ili ne znam koju reč da iskoristim, da je na bilo koji način povređeno dostojanstvo Skupštine od predsednika Skupštine, niti je on ovde ikoga ovde opomenuo, a moje je pravo, nikome nije izrekao opomenu, i ja vas molim, nemojmo zloupotrebljavati ili izgovarati reči koje ne stoje. Ako želite, možemo u danu za glasanje da se izjasnimo, dobro, želite, onda ćemo se izjasniti. Povreda poslovnika, Marijan Rističević.
Gospodine predsedavajući, reklamiram član 103. stav 2. i biću vrlo precizan i član 104. stav 3. Dakle, ja izuzetno cenim vašu popustljivost, a član 104. stav 3. kaže – o korišćenju prava iz stava 1, a to je pravo na repliku i 2. ovog člana, odlučuje predsednik Narodne skupštine. Više puta sam, dok je cenjena koleginica Čomić vodila sednicu, bio upozoren da o pravima na repliku odlučuje isključivo i diskreciono je pravo predsednika Skupštine. Dakle, mi nismo donosili ovaj Poslovnik, on je nasleđeni akt koji je donet pre nas i ja izuzetno poštujem vašu popustljivost, ali stajem na vašu stranu, što se tiče prava na repliku i ukoliko to radi jedan predsedavajući, normalno je da i drugi potpredsednik Skupštine i drugi predsedavajući primenjuje ista pravila koja je primenjivala cenjena koleginica gospođa Čomić. Što se tiče člana 103. stav 2, hoću da kažem da jeste malo povredili Poslovnik, zato što narodni poslanik ne može da ukaže na povredu postupanja predsednika Narodne skupštine našta je već ukazano. Vi ste cenjenoj koleginici koja je govorila pre mene ipak dali to pravo, iako je govornik pre nje reklamirao povredu člana 107, a ona je to takođe uradila, reklamirala povredu istog člana, uzastopno, što bi po tumačenju ovog Poslovnika, a ja mislim da će se profesori prava složiti sa mnom, jer gotovo Poslovnik isključuje takvu mogućnost, ali ja cenim vašu popustljivost i neću tražiti da se glasa i uvek ću se zalagati da opoziciji tolerišete ono što nama ne tolerišete.
Gospodine Rističeviću, vi ste potvrdili ono našta sam ja imao pravo kao predsedavajući u pogledu davanja replike. Što se tiče člana 107. delimično ste u pravu i dozvolio sam i to je moja tolerantnost, jer ne treba baš uvek gledati samo slovo zakona, to je najlakše, tako da pretpostavljam da nećete tražiti da se glasa? Dobro, hvala. Reč ima narodni poslanik Ljiljana Miladinović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, obraćam vam se vezano za Predlog zakona o ostvarivanju prava za zdravstvenu zaštitu i da istaknem nekoliko važnih činjenica. U proteklom periodu, svedoci smo da poslodavci ne uplaćuju doprinose. Kao je ovo učestala pojava, građani ne mogu ostvariti prava koja im po zakonu pripadaju. Mislim na prava koja se crpe iz obaveznog zdravstvenog osiguranja, a posebno je veliki problem ako u takvoj situaciji dođu trudnice, porodilje i deca. Naime, kao društvo, dužni smo toliko da ovim kategorijama stanovništva pružimo zdravstvenu zaštitu, iako nemaju overenu zdravstvenu knjižicu. Dešavalo se u praksi da pojedine porodilje ili deca nemaju zdravstvenu zaštitu, jer poslodavac nije uplaćivao doprinose, pa samim tim zdravstvena knjižica nije overena, ili kada su deca u pitanju, njihovim roditeljima nisu uplaćivani doprinosi i samim tim deca ne mogu da se pregledaju, niti im je moguće pružiti zdravstvenu zaštitu. Sve napred navedeno, nedvosmisleno ukazuje zašto nam je potreban jedan ovakav zakon, da pokušamo i rešimo jedan problem, problem koji je pred nama i koji se dešava bezmalo svakog dana i sa kojim se susrećemo, ako ne mi, onda makar od nama bliskih ljudi. Problem smo dužni da pokušamo da rešimo kako zakonski, usvajanjem ovog predloga zakona, tako i praćenjem načina na koji se sprovode odredbe ovog zakona. Nikako ne smemo da dozvolimo da se ovaj zakon ne primenjuje dosledno u praksi i za to se moramo svi skupa založiti. U Ustavu Republike Srbije član 66. predviđena je posebna zaštita porodice, majke, porodice i dece. Samim tim ovaj predlog zakona nam se nameće kao neka vrsta obaveze sa aspekta da su ovo kategorije stanovništva kojima je potrebna posebna zaštita. Prema sadašnjim i važećim propisima Republike Srbije, ne postoji mogućnost da se deci, trudnicama i porodiljama u periodu do godinu dana nakon porođaja pruži pravo na zdravstvenu zaštitu i kada nisu overene zdravstvene knjižice, zbog neuplaćenih doprinosa za obavezno zdravstveno osiguranje, a da se pri tom ne postupi suprotno propisima kojima se reguliše oblast zdravstvenog osiguranja i doprinosa o obaveznom socijalnom osiguranju. Posebno ukazujem da li je neko kriv, jer njegov poslodavac ne uplaćuje doprinose i kolika je njegova stvarna odgovornost, da li trudnica na bilo koji način može da bude odgovorna, zašto njen poslodavac nije uplatio doprinose i da li jedno dete, koje, složićete se sa mnom, nezaštićeno, treba da snosi posledice, jer njegovom roditelju poslodavac nije uplatio doprinose. Ovaj predlog zakona u stvari predstavlja način da se zakonski uredi pravo trudnicama, porodiljama, do godinu dana nakon porođaja, i deci da imaju pravo na zdravstvenu zaštitu, bez obzira da li su im isprave, bilo da su u pitanju knjižice ili kartice, overene. Bez obzira na to, da li im je poslodavac uplaćivao doprinose koji su obavezni u skladu sa zakonom, na ovaj način pružamo zaštitu onima kojima je ta ista zaštita i najpotrebnija. Pre svega, moram da napomenem da su ove tri kategorije stanovništva možda i najosetljivije, da im je neophodnija zdravstvena zaštita i sa tog aspekta smatram da bi krajnje neophodno ovakav jedan zakon trebalo podržati. Članom 3. ovog predloga zakona, pored prava na zdravstvenu zaštitu, navedene kategorije stanovništva imaju pravo na naknadu troškova prevoza radi korišćenja zdravstvene zaštite, koja im je ovim zakonom obezbeđena. Takođe, članom 4. ovog predloga zakona predviđeno je da se pravo na zdravstvenu zaštitu ostvaruje preko isprave o zdravstvenom osiguranju, ali ova isprava ne mora da bude overena ako služi kao dokaz identitetu i svojstvu osiguranog lica. I za kraj dozvolite da mi još nekoliko rečenica. Predlog zakona o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu dece, trudnica i porodilja je neophodan i krajnje potreban da u danu za glasanje svi podržimo zakon. Svi smo mi jednom bili deca. Da li treba da dozvolimo da ista deca nemaju pravo da se leče? Svi smo mi nečija deca. Naše majke su bile trudne, zar treba da dozvolimo da trudnice zbog nečijih propusta ili kako god to nazovemo nemaju pravo da se leče. Neke od nas žena, koje smo narodne poslanice, bile smo na porodiljskom odsustvu i znamo kako je to. Da li smemo da dozvolimo da i porodilje nemaju pravo na zdravstvenu zaštitu? Još jednom ističem, molim vas jednoglasno u danu za glasanje podržimo ovaj predlog zakona zbog dece, naše dece, zbog trudnica, budućih majki, zbog porodilja, koje su već majke, novim načinom usvajanja ovog predloga zakona pokazaćemo odgovornost prema ovoj kategoriji stanovništva, pokazaćemo koliko u stvari brinemo za njih. Pozivam vas još jednom sve da, u danu za glasanje, usvajanjem ovog zakona pokažemo koliko su nam važna deca, koliko su nam bitne majke i koliko brinemo o porodiljama. Srpska napredna stranka u danu za glasanje će podržati ovaj zakon. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Vesna Stepić. Izvolite.
Hvala, poštovani predsedavajući. Cenjene koleginice i kolege narodni poslanici, na samom početku želim da kažem da poslanička grupa SPS u danu glasanje će podržati Predlog zakona o kojem danas raspravljamo i da ćemo u budućnosti predlagati i podržavati sve zakone koji će uticati na poboljšanje položaja žena, majki i dece, kao najosetljivije kategorije stanovništva. Posebno bih istakla, ne samo kao poslanik, već kao i majka petnaesto mesečnih bliznakinja, tako da sa ponosom ističem važnost ovog zakona. Osnovni cilj ovog predloga zakona doprineće poboljšanju položaja nezaposlenih trudnica i porodilja. Trudnoća je jedno prirodno stanje i blagoslov i koji je svojstven ženi i kao takvo stanje treba ga prihvatiti. Tokom svoje trudnoće sam radila. Imala sam sreće da sam blizanačku trudnoću iznela bez ikakvih zdravstvenih poteškoća i pri tom sam imala zdravstveno osiguranje. Takođe, posebnu sigurnost i podršku sam imala od svoje partije, Socijalističke partije Srbije, zato želim da i svaka buduća trudnica, a kasnije porodilja u Srbiji, ima podršku i da se oseća zaštićeno u svom blagoslovenom stanju. Pored navedenog za trudnice i porodilje bitna je pomoć od njene lokalne samouprave u vidu novčane nadoknade. Verujem da će ovaj deo zakona pospešiti i ohrabriti buduće majke da se što pre odluče za materinstvo, jer zaista nema ništa lepše od toga. Pred nama sa danas nalazi Predlog zakona o ostvarivanju prava na zdravstvenu zaštitu dece, trudnica i porodilja. Trudnice, porodilje i deca su najosetljivije kategorije u društvu, i na njih trebamo obratiti posebnu pažnju. Razloga za to je mnogo. Kada govorimo o trudnicama poznato je da je njima potrebna dodatna nega i pažnja, zarad očuvanja trudnoće i rođenja zdravog deteta. U tom periodu najmanje im je potrebno da imaju poteškoća u vezi sa zdravstvenim osiguranjem i stresom koji mogu da dožive u vezi sa ostvarivanjem prava na zdravstvenu zaštitu. Još jedan bitan razlog je i činjenica da se u državnim zdravstvenim ustanovama priznaju rezultati medicinskih iz državnih zdravstvenih ustanova, ali ne i iz privatnih laboratorija, te je iz tog razloga važno zdravstveno osiguranje. Kada govorimo o dečijem dodatku, iznosi su sledeći – 2.535 dinara za jedno dete u celovitoj porodici na mesečnom nivou, 3.295 dinara za jedno dete u slučaju samohranih roditelja. Kada govorimo o roditeljskom dodatku, iznosi su sledeći: za prvo dete 36.743 dinara, za drugo 143.680 dinara, za treće 258.613 dinara, za četvrto 344.813 dinara. U opštini Vladimirci lokalna samouprava isplaćuje roditeljski dodatak za prvo dete u iznosu od 8.000 dinara, za drugo 10.000 dinara, a za treće i svako naredno dete 12.000 dinara, bez obzira da li su roditelji zaposleni ili nisu. U gradu Šapcu za prvo dete dobija se oko 15.000 dinara, bez obzira da li je majka zaposlena ili nije, za drugo i svako naredno dete za nezaposlene majke iznos je 15.000 dinara, a za zaposlene 10.000 dinara. Prema podacima lokalne samouprave Vladimirci, od celokupnog broja podnetih zahteva, svega 15% su majke koje su zaposlene. Posebno bih naglasila, a ujedno pohvalila opštinu Vladimirci, koja izdvaja veća sredstva iz svog budžeta u odnosu na grad Šabac, iako spada u nerazvijenu opštinu. Najbitnije je da ovaj zakon ostvari svoju svrhu i bude podsticaj mladim bračnim parovima, da se odluče za proširenje porodice i da Srbija postane zemlja u kojoj će se u budućnosti rađati mnogo dece. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jelena Trivan. Imate još šest minuta.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo, neosporno je na kraju dana da ćemo se o nečemu složiti, a o nečemu nećemo. O svrsishodnosti ovog zakona smo dosta polemisali i očigledno o tome nećemo naći zajednički jezik, ali ćemo naći zajednički jezik da on u svom krajnjem ishodištu ima plemenitu nameru i da treba da pomogne onima koji su najugroženiji. Složićemo se i oko toga da smo danas svi zajedno pokazali jednu neverovatnu institucionalnu nemoć. Rekli smo da imamo zakone koji se ne sprovode, rekli smo da imamo poslodavce koji ne uplaćuju doprinose, iako ih zakon na to obavezuju, iako za to imamo kaznenu politiku, da imamo Zakon o radu koji se ne poštuje, pa trudnice izbacuju sa posla ili kada se vrate sa porodiljskog daju neadekvatno radno mesto. Složili smo se da se ne poštuje Zakon o zabrani diskriminacije. Složićemo se oko dve stvari, a to je da ovde postoji sistemski problem u državi i društvu, da se zakoni ne poštuju i da institucije ne rade svoj posao. Danas bi morali da se upitamo za barem jedno 10 institucija šta su radile ili šta nisu radile, a zbog čega mi danas donosimo ovaj zakon, šta je radio Ombudsman, Poverenik za ravnopravnost, Vlada, Poreska policija i, na kraju, šta je uradila Skupština, koja u krajnjem ishodištu treba da kontroliše i da obezbedi sprovođenje zakona. Zato je jako loše što smo se svi mi danas pokazali nemoćnim i kao krajnje rešenje našli da donesemo još jedan zakon, jer će nas građani na kraju ovog dana pitati – a, šta je garancija da će ovaj zakon biti sproveden. Da nećete možda za godinu dana da nam kažete – sistemski je sve bilo loše, pa ni ovaj zakon kao rešenje nije uspeo da nam pomogne. Spremajući se za današnju raspravu, setila sam se čuvenog ministra zdravlja Tomice Milosavljevića, koji će po mnogo čemu lošem biti upamćen, ali ponajviše u mom sećanju kao čovek koji je ukinuo naknadu za trudničko bolovanje. Kada je on to učinio, on je objasnio da je to uradio zato što postoje brojne zloupotrebe, pa žene koje i ne moraju da održavaju trudnoću, to pravo koriste. Nije mu palo na pamet da uvede unutrašnju kontrolu, da reši zloupotrebu unutar sistema zdravstva, nego da kazni trudnice i da svima ukine to pravo. Zahvaljujući njegovoj tvrdoglavosti, mi sedam godina kasnije imamo vraćeno to pravo ili ćemo ga tek imati u narednom budžetu, a u međuvremenu smo imali hiljadu rešenja, kao što je da će grad Beograd da daje punu naknadu, a oni siromašni kao što je Vladičin Han neće, pa će žene tamo biti deprivilegovane. Bojim se da danas pokušavamo da uradimo isto, da dobrom namerom, koju neosporno imamo svi danas i koji ćemo glasati za ovaj zakon, pokušavamo da rešimo nelogičnosti i nerad čitavog sistema i to je ono što me danas brine. Najviše od svega me brine ugled ovog parlamenta, s obzirom na to da je on taj koji je dužan da sprovodi zakone. On je taj koji je garant sprovođenja zakona, koji je danas priznao da ne sprovodimo čak ni ustavne odredbe. Jer, hiljade primera je ovde navedeno da se ustavne odredba o zaštiti trudnica i dece ne sprovode. Dakle, danas će parlament priznati da ne poštujemo Ustav i da ćemo to rešiti donošenjem novog zakona, i da svi mi zajedno danas ličimo građanima na onog najmanjeg koji gleda sa strane tuču i viče „drž'te me da ih ne ubijem“, a u stvari ne može ništa da učini. Zato vas molim, predsedavajući, da zajednički razgovaramo na kraju dana o tome kako da obezbedimo da se ovaj zakon sprovodi, jer osim vašeg dogovora sa direktorom Fonda, mi nemamo stvarne garancije. Jedna garancija je kaznena politika i za svaku pohvalu je što ste je uveli u zakon, ali nemamo garanciju da će se ona sprovoditi. Postoji kaznena politika u svim oblastima, ali niko nikoga ne kažnjava. Niko u ovoj zemlji ne plaća porez. Svaki dan imamo liste dužnika, niko ne plaća doprinose. Druga garancija su pare. Nemojte sledeće godine da kažemo da nismo imali novca za sprovođenje ovoga. Zato tražim od vas da odmah kada se završi rasprava o ovom zakonu sednemo i razgovaramo o tome da zajednički predložimo amandmane na budžet, u kome ne postoje sredstva za vaš zakon i pozicija za vaš zakon, da to što ste se dogovorili postane i zakonska obaveza. Dakle, o mnogo čemu možemo da se ne slažemo, ali nemojte sumnjati da će naša poslanička grupa učiniti sve što je za dobrobit građana ove zemlje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku. Izvolite.
Član 27. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Gospodine predsedavajući, vi ste danas vodili sednicu sa vrlo neujednačenim kriterijumima, u odnosu na to da li se radi o poziciji ili opoziciji davali ste, odnosno niste davali reč. Vršili ste, jednom rečju, represiju nad opozicijom, onemogućavajući ih da iskažu stav povodom ovog zakona. Gospodine predsedavajući, mi se nismo bojali ni Miloševića. Mi se ne bojimo ni vas, niti vaših koalicionih partnera, ali mi nećemo biti dekor u ovoj Skupštini u kojoj nam onemogućavate da radimo. Sada posle ovoga bi, verovatno, gospodin Stefanović trebalo da govori 20 minuta i da mi posle toga ne dobijemo reč. Zbog toga će Demokratska stranka, poslanici Demokratskestranke, napustiti Skupštinu, zbog činjenice da se vi ponašate mimo Poslovnika i mimo dobrog pravila ponašanja do sada.
Samo da dam obrazloženje. To što je izrekao zamenik predsednika poslaničke grupe DS ne stoji. Sami ste čuli, bar vi koji ste prisutni. Nisam nikome uskratio pravo, nijednom, ali sam se držao Poslovnika. Ne može niko tražiti s jedne strane da se predsedavajući drži Poslovnika prema jednoj strani, a da toleriše to pravo prema drugima. Ovo što je danas izrečeno je da se zahteva da opozicija ima privilegiju. Neću to dozvoliti ni poziciji, ni opoziciji. Ako ja nisam dobar u tom smislu, uvek sam spreman da se povučem. Ja ovde nisam ni siledžija, ne vodim nikakav teror. Naprotiv, mislim da sam izuzetno korektan prema svima. Ovo sam imao potrebu da kažem zato što su ovde izrečene jako teške reči. Ja nisam ni Slobodan Milošević, nikada bio, neću ni biti. Nisam bio ni na nekoj drugoj političkoj funkciji. Ovo mi je najveća funkcija. Ali, i tamo gde sam imao vlast i gde sam mogao da sprovodim vlast, nisam se ponašao tako, a pogotovo se neću ovde ponašati tako. Naprotiv, daću svakom pravo u duhu sa Poslovnikom. Nisam bezgrešan čovek i uvek sam spreman i da se izvinim i da se povučem. Nisam u tom smislu sujetan, ali me mora suprotna strana u to ubediti. Ja vam se zahvaljujem. Reč ima predlagač zakona Nebojša Stefanović. Izvolite.
Uopšte nisam nameravao da se javim, niti sam bio, što možete vi da posvedočite, a može da se vidi i u sistemu, da u trenutku kada je prethodna govornica govorila uopšte nisam bio prijavljen za reč, niti sam imao nameru da govorim o bilo čemu što je ona rekla. Mogu čak da kažem da u jednom delu njene diskusije mogu da se složim sa argumentima koji su izneti i da svi zajedno moramo da radimo na tome. Zato sam bio malo začuđen zašto takav gest ide nakon govora jednog od poslanika te poslaničke grupe. Bilo bi logično da je to urađeno, ako je to stvar iskrene želje. To bi trebalo da bude urađeno u trenutku kad su mislili da ste napravili propust za koji sam uveren da ga nije bilo. Međutim, kalkulantski to uraditi nakon govora jednog od poslanika te poslaničke grupe, kada su već skoro svi ostali iz te poslaničke grupe govorili, meni pokazuje koliko je iskreno stalo toj poslaničkoj grupido ovog zakona. Kad kažem do ovog zakona, mislim do prava koje treba da ostvari određena grupa ljudi koji su predviđeni ovim zakonom. Imam pravo to da kažem. Kao predsednik parlamenta, često sam u poziciji u kojoj ste vi danas, da predsedavam sednicama koje nisu uvek lake. Hoću da vam kažem, kao ljudsku podršku, da mislim da sve što ste uradili, uradili ste s pravom, da niste napravili nijednu grešku. To što su neki od nas veštiji da koriste Poslovnik, pa ne izazivaju replike, to je poslovnička veština. Nekada to rade i poslanici drugih opozicionih poslaničkih grupa, pa se ljute poslanici iz moje poslaničke grupe, koji kažu – dajte nam pravo na repliku, ali ovi ljudi nisu pomenuli ni stranku, nisu pomenuli ni tog pojedinca, niti direktno govorili o njegovoj diskusiji uvredljivo, a to su osnovni koje definiše član 104. Poslovnika. Međutim, mi ovde imamo zakon za koji, uveren sam, poslanici koji su voljni danas da razgovaraju o tome, koji su ovde sa nama danas, smatraju dobrim zakonom, uz sve manjkavosti našeg zdravstvenog sistema, o čemu su svi govorili i u tome se, verujem, svi slažemo. O tome su govorili poslanici iz poslaničke grupe SPS, čijoj stranci pripada i ministar. Svi smo mi svesni da problemi ne potiču od juče. Žao mi je što neki ljudi ne shvataju da je suština parlamenta da se argumentima borite, koristeći vreme koje vam niko ne može uzeti. U ovom parlamentu su i potpredsednici iz opozicije danas predsedavali u najmanju ruku koliko je i potpredsednik iz redova vlasti. Mislim da je to potpuno pokazalo demokratičnost odnosa koji ovaj parlament ima prema svima. Uostalom, zakon koji je pred nama treba da ovoj kategoriji ljudi, koji ne mogu da ostvare svoja prava… Uopšte ne shvatam pokušaje da se stalno izbegne suština, kao da svi imaju pravo. Nemaju svi pravo, nažalost. Ako im ga neko da mimo zakona, to nije pravo. Ako neko ode u prodavnicu, pa vam prodavac ne naplati ono što ste uzeli, on je oštetio radnju, oštetio je vlasnika, oštetio je budžet. On to može da uradi, to nije kršenje zakona u smislu privatne radnje, ali jeste kršenje zakona u smislu zdravstvene zaštite. Mi smo to uočili i u razgovorima i sa Fondom, ali i sa drugim relevantnim institucijama ove države, sa relevantnom stručnom javnošću. Ne znam koja je to relevantna javnost ako predstavnici i ministarstva i Fonda i ozbiljni lekari, evo, iza mene sada sedi bar 10-ak lekara. Poslanici SNS su danas u parlamentu, raspravljaju, govore, nije im teško. Nije im teško da razgovaraju o zakonu, nije im teško da sede do uveče, da zarade svoje plate, jer to je naš posao. Naš posao je, a primamo solidno velike plate, ne bavim se demagogijom, nisu one preogromne, ali u odnosu na prosek su ogromne. Te plate mi zarađujemo time što se borimo za prava građana. Mi u parlamentu se ne borimo kopanjem kanala. Mi se borimo predlaganjem zakona, raspravama o tim zakonima, pružanjem argumenata i to je naš posao. U ovom slučaju, argumenti su neumoljivi. Jedna kategorija naših građana koji su zaposleni ne mogu da ostvare neka od svojih prava ako im knjižice nisu overene. Mi taj problem danas eliminišemo. Ti ljudi, majke, trudnice i porodilje, koliko god se neko ljutio i pokušavao da iz političkih razloga to predstavi kao neslaganje zbog navodnog vašeg vođenja sednice, suština je problema i to nema zaista verujte nikakve veze sa vama. Suština problema je da im je teško da priznaju da je ovo jedan dobar zakon. Žao im je što se oni toga nisu setili, što ga nisu predložili unazad mnogo godina. Imali su pet, šest, deset godina da ga predlože i usvoje, a nisu to uradili. Te kategorije sve to vreme nisu imale to pravo i ti ljudi danas u nemoći da kažu, a to je kao što ste vi rekli, veličina je upravo reći – pa ovo je odlično, dobar je zakon, ovim nešto pomažemo. Pa, nije ovo moj privatni zakon. Ovo je zakon koji će omogućiti toj kategoriji stanovništva da živi bolje. U nemoći oni prvo optužuju vas, što je besmisleno. Vi ste svoj posao radili profesionalno i to vam kažem kao neko ko je taj posao radio jedan deo vremena u poslednjih godinu i po dana. Uostalom, isto to mislim i za predsedavanje gospođe Čomić – veoma profesionalno i odgovorno. Može nekome da se neka odluka predsedavajućeg svidi ili da se ne svidi. Može da misli da naginje ovamo ili onamo, ali mi smo ljudi i imamo svoju ličnost. Uglavnom, ceo dan sam u sali i nisam primetio ni jedno jedino kršenje Poslovnika. Čak mislim da ste, kako i ja isto se trudim da radim i mislim da je to u dobrom duhu parlamentarne demokratije, bili veoma tolerantni i kada smo mi nekada dobacivali iz vlasti, kada su dobacivali iz opozicije, kada se vodila rasprava o temama koje nemaju nikakve veze sa ovim zakonom, ali ste u duhu demokratije pustili da ta rasprava teče i zbog toga vam se zahvaljujem, što ste omogućili da mi raspravljamo o ovom zakonu od deset jutros. Dakle, sada je skoro 19,00 časova i mi raspravljamo devet sati, ako računamo pauzu, o ovom važnom zakonu. Žao mi je što svi oni koji kritikuju zakon nemaju hrabrosti da kažu pred građanima da neće glasati za njega. Da li znate zašto nemaju hrabrosti? Zato što znaju da im to uzima politički rejting i samo zbog toga, jer im se sve svodi na politički rejting, jer se sve svodi na marketing, ti ljudi nisu hteli to otvoreno da kažu. Ja to nisam rekao sada, to sam rekao deset puta danas. Deset puta sam pomenuo član 17. i član 22, možda i 20 puta. Dvadeset puta sam govorio kako neko može da ima zdravstveno osiguranje i koje kategorije ga danas nemaju, i posle poslanika iz vlasti i posle poslanika iz opozicije. Iste stvari sam maltene ponavljao, ali neko kome to ne odgovara smatra da se to odnosi baš na njegovo izlaganje. Uglavnom, to nije bilo apsolutno tačno. Pokušao sam da u današnjem danu, drago mi je da su to neki sami pokazali, pokažemo sve razlike o načinu kako shvatamo politiku u ovoj zemlji, kako shvatamo parlament, kako shvatamo i demokratiju i naše obaveze i naša prava. Nisu narodni poslanici svete krave. Nemamo mi samo prava. Narodni poslanici imaju i obaveze. Imaju obaveze prema građanima, obaveze prema društvu. Nemamo obaveze samo prema građanima koji su glasali za nas, jer ne stoji tako u Ustavu. Mi imamo obavezu prema svim građanima ove zemlje. Naša je obaveza da obezbedimo jednakost ovog društva. Naša je obaveza da svakoj majci, trudnici, porodilji i detetu obezbedimo jednake uslove da imaju zdravstvenu zaštitu i svaki drugi vid zaštite. Ovaj parlament će to da čini. Nevezano od toga da li smo danas mi u vlasti ili sutra u opoziciji, to je naš posao. Kao član SNS ja sam ponosan što smo mi otpočetka, počeli smo da radimo na ovom zakonu još u junu mesecu, tražeći zajednički rešenje sa Fondom, izbegli do današnjeg dana, i to ne našom krivicom danas, da se o tome uopšte priča kao o političkom zakonu. Namerno sam, ne želeći da ovo bude samo projekat SNS, da neko ne kaže evo izbegavamo, mi poštujemo naše koalicione partnere, vi ste naš koalicioni partner, vi ćete glasati za ovaj zakon zato što vi smatrate da je dobar, bar se ja tako nadam, ali smo mi želeli da izbegnemo da ovo bude politički projekat jedne stranke, predložio kao narodni poslanik. To je minimum koji sam mogao. Želeo sam da pokažem da je ta vrsta političkog pristupa, izbegavanje politizacije stranačkog postavljanja stvari, važna za ovo društvo, da se o temama koje su jednake za sve, a to su zaštita trudnica, majki, dece i porodilja, poboljšavanje njihovih uslova i dao bog svaki dan razgovaramo o tome. Da smo manje govorili o povredama Poslovnika, mogli smo više da govorimo kako da obezbedimo još neki skener, kako da obezbedimo da se epidural više ne plaća, kako da obezbedimo bolje uslove u porodilištima. Ja sam imao tu priliku da mogu svojoj supruzi da obezbedim epidural, da se moja ćerkica rodi u dobrim uslovima, da to platim, ali koliko ljudi to ne može? Koliko žena ima problema u najvažnijem trenutku u njihovom životu, kada se porađaju, kada su izuzetno osetljivo, kada donose na svet novi život? Daj bože da više vremena provedemo u razgovorima o tim temama, jer ako se zalažemo za veća prava žena, a zalažemo se i to ne samo onda kada o njima govorimo kao o majkama, nego o njima kao profesionalcima, o njima kao poslanicima, kao ozbiljnim stručnjacima, kao o rukovodiocima, onda treba to da pokažemo i na delu. Ako ne bude preke potrebe, više se neću javljati za reč. Želim da se zahvalim svi učesnicima u današnjoj raspravi, koji su pokazali da ne poznaju stranačke razlike, da im nije teško da priznaju da je neki zakon dobar, da im nije teško da kažu da je neko smislio nešto što omogućava veće pravo, jer to je ljudski i to je normalno i da pokažu da ne postoje stranačke razlike kada svi u danu za glasanje pritisnemo ono dugme kojim glasamo za, jer glasamo za žene, za majke, za decu, za njihova prava. Ne glasamo ni za Nebojšu Stefanovića, ni za bilo koga drugog. To će uraditi građani na izborima koji to budu želeli. Ovde glasamo za bolja prava svih građana Srbije. Ja se i vama lično zahvaljujem što ste ceo dan u jednoj teškoj raspravi ostali, što ste, osim onih par kratkih trenutaka kada ste bili van sale, kada sam bio u prilici da vam objasnim šta se dešavalo u sali u tom nekom odsustvu, ceo dan bili ovde i stoički podneli ovo. Još jednom vam se zahvaljujem kao potpredsedniku koji jako dobro radi svoj posao. Hvala vam.
Hvala. Dozvolite mi da konstatujem da je Demokratska stranka napustila salu kada je ostalo jedan minut i 30 sekundi. Toliko o tome. Reč ima narodni poslanik Biljana Ilić Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, kolege poslanici i poslanice, uvaženi gospodine Stefanoviću, želim samo da se u najkraćim crtama uključim u raspravu o Predlogu ovog zakona i da mu pružim punu podršku. Usvajanje jednog ovakvog rešenja shvatam kao realizaciju jednog u nizu nastojanja da barem malo ublažimo nagomilane višegodišnje, dugogodišnje nepravde. Na tom zadatku pre svega treba zaštiti najranjivije kategorije, a to su svakako trudnice, porodilje i deca, mada, istini za volju, nisu jedini. Ono na šta bih ovde htela posebno da skrenem pažnju je mogući problem oko usvajanja podzakonskih akata neophodnih da se ovaj zakon u praksi sprovede. Preveliko administriranje i eventualna neažurnost mogu dovesti da se obesmisli namera zakonodavca i da se kompromituje ova nadasve humana i časna namera. Naravno da je i u ovom slučaju pitanje svih pitanja gde i kako naći novac za zdravstveno osiguranje dece, trudnica i porodilja, kao i to kako se sve to uklapa u koncept štednje, na koji smo se kao država i društvo obavezali. Da li uopšte treba pominjati da ulaganje u zaštitu zdravlja nacije nije trošak nego investicija i to dobra, sigurna i održiva investicija, za razliku od mnogih drugih, koje su bile sasvim promašene i da se ne sme štedeti na uštrb elementarnih potreba onih na kojima počiva ne samo budućnost, nego i nacionalni državni opstanak. Inače to kasnije košta neuporedivo više. Uostalom, štednja podrazumeva racionalizaciju troškova, i to pre svega, a tu se baš i nisu proslavili danas najglasniji navodni čuvari državne kase. Tako, niko ne ume da objasni otkud toliko službenih automobila i njima pripadajućih stalnih troškova. Da ne nabrajamo silna putovanja, gde je najveći učinak bio da se na aerodromu sretnu, recimo, sa samim sobom. Pa onda, naši silni ekonomski ambasadori, od čijeg pregalaštva po ekskluzivnim svetskim destinacijama društvo nije videlo ni dinara. A tek luksuzna renoviranja kabineta, čak i nižerazrednih državnih nameštenika, nameštenih neretko i isključivo za nameštanje poslova javnih nabavki. Pa čuvene kožne jakne za službenike jednog od ministarstava, nabavljene o trošku poreskih obveznika, u čijoj koži dotični niti mogu niti hoće sebe da zamisle. Uostalom, ko sme da preuzme odgovornost za nemogućnost obezbeđivanja zdravstvene zaštite trudnica, porodilja i dece i sme li to jedno uređeno društvo da prepusti stihiji? Zato treba da zanemarimo sve zajedljive primedbe o populizmu, o ulagivanju građanima pred izbore i slične otrcane fraze. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, ja mislim da i nije neka velika šteta što su gospoda iz Demokratske stranke izašli iz sale, jer očigledno nisu više imali šta značajno i da kažu. Hteo sam da se osvrnem samo na par stvari, s obzirom da nam je i vreme već isteklo, a to je ovde u više navrata napomenuto. Naime, zagarantovano je ustavno pravo na zdravstvenu zaštitu i to je zakonski regulisano. Ovo više govorim zbog građana Srbije, ne zbog poslanika koji to sve u svakom slučaju znaju. Naime, o čemu se radi? Zakonodavac je tačno dao i u Ustavu, znači, ustavotvorac i zakonodavac, dali su pravo na zdravstvenu zaštitu svima. Međutim, niti su mogli niti su se bavili time ko finansira i na koji način se finansira ta zdravstvena zaštita. To se reguliše drugim aktima. Potpuno je besmisleno stalno pozivanje da mi ovaj zakon već imamo i da je ovaj zakon koji je gospodin Stefanović nama predočio suvišan. On je sve samo nije suvišan. Vrlo je dobar i vrlo je plemenit. Ako uzmemo jedan primer, opet zbog građana Srbije, mada je on to više puta ponovio i objašnjavao, ali ne mogu da verujem da poslanici određene poslaničke grupe nisu bili u stanju i nisu želeli da to shvate, ako pacijent iks-ipsilon, bilo da je dete, trudnica ili porodilja, dođe u ordinaciju, on želi da ostvari svoje pravo na lečenje. Knjižica koju poseduje mu daje to pravo. Međutim, do sada, ukoliko nisu plaćeni doprinosi ili nije plaćen porez kod poljoprivrednika, oni to pravo nisu imali. To je suština i to je ono što je gospodin Stefanović stalno objašnjavao. Mi smo to upravo ovim plemenitim zakonom promenili, a to je da lekar više ne bude u dilemi šta da radi – da li da krši zakon, s jedne strane, i ipak primi tog pacijenta, ili da ga vrati, što je krajnje neprofesionalno i nehumano, pre svega. Upravo ovaj zakon je to regulisao. Znači, ne obraćamo pažnju na to da li poseduje markicu ili ne, da li su uplaćeni doprinosi ili nisu uplaćeni, to je predmet drugih institucija. U ovom slučaju, fragilna grupa kao što su deca, porodilje i trudnice, biće pregledani i biće im ukazana zdravstvena zaštita, odnosno pomoć. To je ono što je osnovno u ovom zakonu. Hoću da kažem da je retko koji zakon u ovom parlamentu bio toliko dobar, odnosno toliko plemenit, koliko je plemenit ovaj zakon koji je gospodin Stefanović dao. Ja bih se javno, u ime dece, porodilja, trudnica, na kraju, ja sam i profesionalac, i u ime svih pedijatara i ginekologa Srbije, zahvalio na ovom zakonu koji je donesen. Jer, kažem, skoro u parlamentu nije bio toliko plemenit zakon kao što je ovaj. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Ninoslav Girić.
Poštovani predsedavajući, poštovani predsedniče Skupštine i predlagaču ovog zakona, koleginice i kolege, neću ponavljati već toliko stvari koje su ovde rečene. Značajno vreme smo izgubili na silnim replikama koje su bile. Osvrnuo bih se samo na par stvari koje su u ovom zakonu jako bitne. To je da predviđa i omogućuje pružanje zdravstvene usluge porodiljama, trudnicama i decu kada potrebne isprave zdravstvenog osiguranja nisu overene, zbog neuplaćenog doprinosa za zdravstveno osiguranje, što do sada nije bilo moguće ostvariti. Ovaj Predlog zakona je jedini način da se omogući zdravstvena zaštita ovih kategorija na pravno valjan način, bez ugrožavanja drugih propisa. Ono što je takođe bitno u ovom zakonu jeste da pored zdravstvene zaštite dece, trudnica i porodilja je bitna i nadoknada troškova zbog toga, u vezi prevoza na mesto korišćenja zdravstvene usluge. To je zbog toga što se u nekim slučajevima dešavalo da nije bilo moguće nadoknaditi putne troškove i deca, trudnice i porodilje nisu mogle da dođu do mesta gde bi im se ukazala prava zdravstvena zaštita. Pored toga, zakonom su definisane i obaveze, a to je pre svega ginekologa, da saznanje o prekidu trudnoće prenese Republičkom fondu za zdravstveno osiguranje, zatim obaveza zdravstvene ustanove da ukoliko porodilja rodi mrtvo dete, o tome obavesti Republički fond za zdravstveno osiguranje, a da porodilja koja je rodila mrtvo dete ima pravo na zdravstvenu zaštitu. Zatim, obaveza specijaliste pedijatra, koji ima saznanja o smrti deteta do godine dana života, dužan je da obavesti Republički fond za zdravstveno osiguranje. Što se tiče kaznenih odredbi i za pojedince i za ustanove smatram da su sasvim primerene. Značajno je to da samo sprovođenje ovog zakona ne opterećuje budžet Republike Srbije. To je već bilo i na odboru, da će se određena pozicija u finansijskom planu Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje biti predviđena za ovo. Da se ne ponavljam, očekivali smo podršku, mislim da će se to i dogoditi, od svih stranaka u parlamentu za ovako plemenit zakon koji je danas na dnevnom redu. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Milanka Karić.
Poštovane dame i gospodo, narodni poslanici, diskusija traje kako smo već čuli devet ili deset sati i zaista je bila iscrpna i pozitivna. Šteta je što u ovom momentu nemamo punu salu, jer ova tema i ovaj zakon zaslužuju punu salu. Rekla bih nešto malo o ovoj temi i o ovom zakonu o kojem danas raspravljamo, jer smatram da je on jedan u nizu zakona koje treba doneti, a koji su u cilju rešenja jednog od najvažnijih problema u Srbiji danas, a to je drastičan pad nataliteta, odnosno strahovito smanjenje broja stanovnika naše zemlje. Mislim da je krajnje vreme, ali i zadatak svih nas zajedno da shvatimo da je opstanak nacije najvažnije pitanje i da treba sva neophodna i raspoloživa sredstava usmeriti na podsticanje mladih ljudi da stvaraju porodice. Ovaj zakon je jedan u tom cilju. Rekla bih samo jedan podatak. Poslednji popis stanovništva u Srbiji, koji je rađen 2011. godine, a u odnosu na prethodni popis iz 2002. godine, daje nam podatak da je samo za devet godina smanjen broj stanovnika u Srbiji skoro za 380.000 ljudi, što je za mene jedan frapantan podatak i zabrinjavajući, jako zabrinjavajući podatak. Pri tome, da napomenem i onu veliku tugu odlaska velikog broja mladih i obrazovnih ljudi svih ovih godina, 30 do 40 hiljada godišnje, što je zaista alarmantan podatak. Mislim da svi zajedno treba da učinimo sve što je moguće da se to promeni. Pad nataliteta u našoj zemlji je veliki. Ne bih se bavila statističkim podacima, imam ih sve ovde, ali većina poslanika je sve to već govorila danas. Samo još jedan podatak, da je stopa nataliteta pala sa 10,5% na 9,2% na hiljadu stanovnika, samo za ovih 10 godina. Ako ne učinimo sve što možemo danas na ovu temu, na temu rasta nataliteta, već sutra, figurativno govorim, a to sutra znači verovatno jedan vek, koji za jednu državu i jedan narod nije dugačak istorijski period, neće možda biti ni Srbije. Kako će ljudi zvati našu zemlju i kao će je zvati Srbijom ukoliko u našoj zemlji ne bude više Srba? Zato mislim da je ovo najvažnije nacionalno i strateško pitanje i da je ovo jedan mali, ali opet veliki korak u ostvarenju tog cilja - rasta nataliteta i očuvanja nacije. Da ne pominjem opet Ustav. Ovde se govorilo o Ustavu. Naravno, Ustav Republike Srbije garantuje, odnosno propisuje posebnu zaštitu za porodice, majke, samohranog roditelja i dete, a naročito majke za vreme i posle porođaja. Ustav i zakon naravno propisuju i omogućavaju sva ta prava, pre svega ovoj kategoriji našeg stanovništva, ali u praksi se često stvaraju veliki problemi, tj. neretko se ne postupa po zakonu i Ustavu. Dakle, teška ekonomska situacija u zemlji koja je dostigla kulminaciju tom velikom svetskom ekonomskom krizom, ali u našoj zemlji je kriza nastala mnogo ranije i rezultat je vladavine bivših vlasti ili režima, da tako kažem, i njihovom nebrigom pre svega za porodicu, ženu, dete, majku, porodilju, trudnicu itd. Te prethodne vlasti su se uglavnom birnule o svojim problemima, svojim interesima i zato smo danas u ovakvoj situaciji i zato danas raspravljamo na ovu temu. Zaista pozdravljam predlagača i verujem da ćemo ovaj zakon sigurno usvojiti većinom glasova u parlamentu, ali izražavam nezadovoljstvo što je opozicija napustila ovo zasedanje, po meni neopravdano. Pardon, ne opozicija, nego Demokratska stranka, izvinjavam se. Svi ovi uzroci smanjenja rađanja koje sam nabrojala su zaista brojni i ne bih ih nabrajala jer svi mi znamo kakvi su sve problemi prisutni danas u našoj državi, u našem društvu, ali bih naglasila da svi ti problemi obeshrabruju mlade ljude da stvaraju porodice, da ih zasnivaju i da rađaju decu, zbog sveukupne situacije. Zato mnogi odlaze i odlazili su, tražeći mesto gde će ta svoja prava ili te svoje osnovne potrebe zadovoljiti. Mi bi trebali, naravno, kao država da učinimo sve što je moguće da se ti mladi ljudi vrate. Tu je i ekonomska situacija, koja jeste teška u zemlji i uverena sam da će naša koalicija i naša Vlada, kao što i čini, svedoci smo njihovih napora koje ulažu da se ta situacija popravi i da se stvori povoljniji ambijent za investicije u našoj zemlji, tako da sam ubeđena da ćemo u tome i uspeti. Koliko će to dugo trajati, koliko će vremena trebati za sve to, sigurno ne malo, obzirom na sve ovo što se dešavalo svih ovih godina i na situaciju koju smo zatekli kada se vlast promenila. Nedavno smo i doneli zakon kojim zaposlena žena ne može za vreme trudnoće ili godinu dana posle porođaja da dobije otkaz od svog poslodavca. Međutim, doneli smo mnoga zakonska rešenja, nekakve odluke smo donosili, tj. donosili su pre nas, u prilog ovome, ali u praksi se to slabo ostvarivalo. Zato smatram da je prethodna vlast, odnosno da su vlasti koje su poslednjih desetak godina bile odgovorne pre svega za ovu kategoriju našeg stanovništva, najvažniju po meni, da je uzrok tome bila njihova nemarnost i neiskrenost u svemu tome što su proklamovali kao svoje ciljeve, a u praksi se dešavalo sasvim suprotno. Naravno, povećava se i broj obrazovanih žena u Srbiji svakim danom, ali one su i dalje diskriminisane i na poslu i u porodici, čak i na ulici, doživljavaju razne stvari itd, a ja smatram da žena zaista zaslužuje svo poštovanje. Kao i sve moje koleginice, a i sve žene u Srbiji, mislim da žena zaslužuje zaista maksimalnu pažnju, zato što na njoj stoji sve. Čak bih se usudila da kažem i cela država, obzirom da je ona stub porodice, a porodica je stub svake ozbiljne države. Pripremila sam malo duže izlaganje, ali ipak ću iskoristiti svoje vreme da to sve iznesem. Želela sam da dam neki jako lep primer, pozitivan primer rešavanja ovih problema, problema pada nataliteta u nekim zemljama. Kao primer nisam uzela ekonomski razvijene zemlje, kao npr. Kanadu ili recimo skandinavske zemlje i njima slične, nego sam baš uzela jednu zemlju u kojoj sam bila više puta, gde mi izvodimo neke radove, a to je Belorusija. Samo bih volela da čujete, jer pretpostavljam da većina vas možda i ne zna, kako oni tamo rešavaju taj problem pada nataliteta i kako podstiču rast nataliteta. Recimo, u toj zemlji, ako znate, a čuli ste verovatno od Dragomira, stopa nezaposlenosti je nešto veća od 1%. Ona nije ekonomski snažna, niti jaka, naravno, ali je stabilna i organizovana država. Žene u toj državi posle porođaja dobijaju četiri dodatka. Prvi je dodatak za žene koje su registrovane kod državnih zdravstvenih ustanova do 12 nedelja trudnoće po 83 evra. Druge je dodatak za rođenje prvog deteta – 830 evra. Za drugo i sledeće dete dodatak je 1.160 evra. Sledeći je dodatak za negu deteta do tri godine starosti, mesečno oko 170 evra. Onda, dodatak za negu hendikepiranog deteta ili deteta sa posebnim potrebama starosti do tri godine je mesečno 182 evra, besplatno obdanište itd, itd. Od aprila prošle godine, odlukom predsednika Republike, sva deca mlađa od tri godine dobijaju besplatno lekove sa liste lekova koji su navedeni kao osnovni lekovi. Dalje, toga ima toliko, da je zaista impresivno, bila sam impresionirana time što sam tamo videla i pročitala. U cilju sveobuhvatnog pristupa državnoj pomoći porodicama sa niskim primanjima, takođe je aprila prošle godine dato pravo na istovremena dobijanja različitih vrsta ciljane socijalne pomoći. U tom sistemu različite vrste ciljane socijalne pomoći porodicama, kao npr. snabdevanje dečjom hranom u toku prve dve godine života, država je to preuzela na sebe. Porodice kod kojih su se rodili blizanci imaju pravo na tu vrstu državne podrške bez dokazivanja prihoda. Radili, ili ne radili, oni dobijaju od države tu pomoć. Zatim, značajne investicije se usmeravaju za poboljšavanje uslova života mladih porodica i porodica sa mnogo dece. Finansijske pomoći države porodicama kod otplate kredita za izgradnju, ili rekonstrukciju stambenog prostora, jer kod porodica sa troje dece 75% od sume duga, a u slučaju četvoro ili više dece 100% i mnoge druge mere. Mislim da bi mi trebali da se ugledamo na ovakve primere. Kod njih je, recimo, u prošloj godini rođeno 116.000 dece, što je za 5,2% više nego u prethodnoj. Oni tako podstiču natalitet. Za razliku od ovakvih zemalja u kojima je broj novorođene dece najvažniji cilj za opstanak nacije, u našoj zemlji pažnja prethodne vladajuće elite, kao što sam rekla, bila je usmerena na sve drugo, rekla bih pre nego na ovo. Ta država ili vladajuća elita je svojevremeno tu nebrigu i neizvršavanje obaveza prema ženama i deci pravdala teškom ekonomskom situacijom, koja je u međuvremenu postala još teža i dovela nas u situaciju u kakvoj se danas nalazimo. Međutim, ekonomske teškoće očigledno nisu važile kada su se trošila ogromna budžetska sredstva na razne izmišljene i nepotrebne agencije, partijsko zapošljavanje, nenamensko i, da ne kažem, kriminalno korišćenje sredstava razvojnih i drugih fondova i mnoge, mnoge druge stvari. Hoću samo da ukažem da sredstava uvek ima i ona se moraju naći za ovakve namene. Poštujući izuzetne napore koje čini naša vladajuća koalicija i pre svega Vlada Republike Srbije kako bi se ovi problemi rešili, a i svi ostali gorući problemi, još jednom moram da ponovim radi građana Srbije a i svih nas zajedno, da je krajnji momenat i zadatak svih nas da shvatimo da je zaista opstanak nacije najvažnije državno pitanje. Zato je neophodno da se sredstva pronađu, a sredstava mora da ima, kako bi se podstakao mladi svet i kako bi se podsticale mlade žene da rađaju. Kao majka četvoro dece i baka tri unuka i žena koja se bavi preko 30 godina dobročinstvom, očuvanjem tradicije i vrednosti srpske porodice i kulturne baštine srpskog naroda, naravno ću glasati i podržavam ovaj zakon i uverena sam da ćemo ovaj zakon usvojiti većinom glasova u parlamentu i to me raduje. Mislim da je ovo samo jedan mali korak u onome što treba da učinimo kada su u pitanju deca pre svega žene, trudnice, porodilje, novi naraštaj. Hvala.
Hvala i vama. Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović. Još nam ostaje Bojana Božanić.
Hvala predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege, dragi građani, dragi roditelji i budući roditelji, kao majka, kao lekar specijalista ginekologije i akušerstva koji je dugo godina pružao usluge zdravstvene zaštite trudnicama i porodiljama, kako na primarnom, tako i na sekundarnom nivou zdravstvene zaštite, mogu da kažem da je ovaj predlog zakona iznad svega human, tj. plemenit. Ovaj predlog zakona je pre svega potreba i zahtev vremena u kome živimo. Borba za natalitet, briga o deci, a znamo da su deca nosioci biološkog potencijala koji je neophodan za opstanak jednog naroda. Briga o porodici, o trudnicama, porodiljama i ostalim vulnerabilnim kategorijama stanovništva su jedan od najvažnijih segmenata socijalne i zdravstvene politike jedne zemlje, pa na taj način i naše zemlje. U tom kontekstu predlagač ovog zakona dr Nebojša Stefanović i mi zajedno sa njim, ovim zakonom želim da zaštitimo najviše vrednosti u našem društvu, a to su deca, deca koja tek treba da se rode, da se zaštiti zdravlje majki i budućih majki, da se stimuliše rađanje i zaustavi bela kuga. Ovaj zakon treba doneti po hitnom postupku jer mi ne možemo čekati i nemamo vremena da čekamo uplate doprinosa od nelikvidnih obveznika već moramo zaštiti najosetljiviju populaciju našeg društva, a to su deca, trudnice, porodilje. Ovim zakonom želimo, odnosno želi se da se samo kroz formu zakona potvrdi praksa RZZO koja je postojala do polovine 2010. godine kada je istim ovim osiguranicima su se overavale isprave bez dokaza o prethodnoj uplati doprinosa. Republički zavod za zdravstveno osiguranje je i tada prepoznao značaj zaštite ove kategorije stanovništva zbog čega je i donosio takve odluke. Ovaj predlog zakona je jasan, precizan i ne zahteva donošenje podzakonskih akata jer ne zadire u osnov osiguranja koji je već utvrđen po Zakonu o zdravstvenom osiguranju već se želi samo ovim licima iz člana 17. Zakona o zdravstvenom osiguranju da uz postojeće isprave i minimum medicinske dokumentacije za trudnice, to je izveštaj specijaliste, ginekologa, akušerstva o postojanju trudnoće, otpusna lista za porodilje omogući ostvarivanje neophodne zdravstvene zaštite i nadoknadu putnih troškova prevoza, iako zdravstvena isprava nije overena zbog neuplaćenih doprinosa. Pozivam sve poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj predlog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić.
Zahvaljujem poštovani predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, kada sam videla da je ovaj zakon na dnevnom redu, Predlog zakona, razmišljala sam zbog čega bar ovaj predlog nije bio na primer na razmatranju kod Ženske parlamentarne mreže jer složiće te se, nas preko 80 koliko nas tamo ima kao članica ćemo biti ili smo bile korisnice svakako ovog zakona. Možda bi se neka od nas i setila da da neka, kad već same nismo mogle da se setimo da donesemo nekakvo slično zakonsko rešenje u korist porodilja i trudnica možda smo eto mogle dati neki skromni doprinos upravo na tom sastanku Ženske parlamentarne mreže. Ali, dobro, to je sada neka druga priča, nije tema današnje rasprave. Naravno, da ćemo se složiti da treba unaprediti položaj trudnica i porodilja, dece, ali smo takođe svesni da ovaj zakon kako piše u obrazloženju se donosi zato što nesavesni poslodavci koji je sve više ne uplaćuju doprinose za socijalno i zdravstveno osiguranje. Pre svega je to značajno zbog tih najosetljivijih kategorija koje sam pomenula. Kako rešiti taj problem. Bez obzira što smo čuli da to ne znači aboliranje tih nesavesnih poslodavaca ali moramo razmišljati o ovom problemu, odnosno o rešavanju ovog problema. Postavila bih pitanje da li je opredeljenje ove Vlade unapredi i stimuliše natalitet i kako to misli da uradi? Znam da ne razmišljaju posebno ljudi iz vladajuće većine o tome ali mora se razmišljati dalekosežno i dugoročno. Nisam primetila to u prethodnom periodu. Jer, uzrok današnje bele kuge u svari je u kriznim godinama 90-ih. Mi ne možemo jednim zakonom, instant rešenjem da uradimo nešto i da unapredimo natalitet. Mi u potpunosti moramo da promenimo populacionu politiku u državi Srbiji ako mislimo da opstanemo jer nisu nam dovoljni samo ovakvi posebni zakoni da bi to i učinili. Na primer ako je jedna trudnica zadovoljna ako je srećna to će se svakako reflektovati na njeno nerođeno dete. To sigurno znaju sve one majke koje su verovatno već rađale. Ako porodilja ima vremena, ima sredstava ona može lepo da gaji to svoje dete, da ga vaspitava dok ne krene u školu. Takođe, ako ima sredstava i ako ima vremena ona će se pozabaviti obrazovanjem svog deteta dok se ono školuje i ta deca postaće obrazovani i vaspitani ljudi. Ako roditelji imaju vremena i sredstava da brinu o svojoj deci i na stadionima imaćemo navijače, a ne huligane, kako se to danas sve više i više dešava. Ja kao mlada osoba zaista očekujem od države, kao institucije da učini da ovo što sam sada pomenula bude i ostvareno i ponavljam da instant promene nisu do sada donele željene rezultate nikada, pa ne verujem da će to i sada biti slučaj. Moramo takođe biti svesni da za porodilje i trudnice pored zdravstvene zaštite treba da brinemo kako i na koji način se vraća, vrši povraćaj PDV-a od bebi opreme, na bebi opremu, taj zakon smo imali pre nekoliko meseci, čini mi se pred kraj prošle godine i sada imamo problem da je tek, mislim septembra meseca počelo u poreskoj upravi da se primaju i oni računi za bebi opremu koja je kupljena pre rođenja deteta. Dakle, dugo vremena naši roditelji nisu mogli to da učine. Dakle, to je bio veliki problem. Takođe imalo problem toga o čemu smo i ranije govorili da ne idu uplate za trudničko, porodiljsko bolovanje preko poslodavaca, već bi to trebalo da ide direktno na račun porodilja, jer postoji veli problemi koji se pre svega sastoje u kasnoj isplati tih nadoknada, kako za porodiljsko, tako i za trudničko odsustvo, pa se dešava da za porodiljsko, iako to po zakonu mora da se učini isplaćuje se za zaradama, ali vrlo često poslodavci to ne čine. Naravno, porodilje mogu da tuže te svoje poslodavce, ali naravno ti procesi su dugi i finansijski iscrpljujući tako da sve u svemu od toga na kraju i ne bude ništa. Na primer, kako možemo pomoći? Država može kao što je naredila za mnoge druge stvari kao što naprimer naređuje da se isplate jubilarne nagrade za različite zaposlene u različitim sektorima i oblastima može da naredi lepo da lokalne samouprave isplaćuju 35% nadoknade, onih na 65% za trudničko bolovanje, pa zašto niste predložili takvu vrstu zakona ili izmenu nekog zakona na tu temu. To bi moglo da se učini i na primer kažemo – ukinućemo transferna sredstva lokalnim samoupravama ako ne budu isplaćivali to trudnicama. E, tako ćemo da pomognemo populacionu politiku u Srbiji u svakom slučaju. Trebalo bi majkama koje rode četvrto dete, da damo doživotnu penziju, zašto ne? Međutim kakva je sada situacija, mi bi morali da damo i majkama sa trećim detetom. Dakle, da ne pričam da je stimulacija za prvo i drugo dete, i sada za treće, jako mala i gotovo destimulativna. Imamo velikih problema sa sterilitetom u Srbiji i sada verovatno da taj nizak prirodni priraštaj, odnosno negativan prirodni priraštaj, iz tog razloga i mi nekako nemamo ni dovoljno sredstava za tu veštačku oplodnju. Kada je bio rebalans budžeta, umanjena su sredstva u Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, a oni najavljuju, znate šta, videćemo šta je prioritet, pa ćemo na osnovu toga opredeliti sredstva, pa ćemo videti da li može za veštačku oplodnju ili ne. Kada su u pitanju deca, da li ima alternativa? Dakle, to svakako mora da bude prioritet. O tome treba da se razmišlja, pored sredstava, da vidimo kako i na koji način procedure koje treba da prođu žene koje ulaze u proces veštačke oplodnje, da se skrate, pojednostave, i da ih prosto na drugačiji način definišemo, da bi tim ženama koje prolaze kroz neverovatan stres, da bi ušle u proces veštačke oplodnje i dobile decu, gotovo iz tih razloga ne mogu to da reše i ti rezultati budu neuspešni. Pominjala sam da su problemi veliki, što se tiče nadoknada za porodiljsko i trudničko bolovanje, Republička inspekcija rada, naravno reaguje, ali tako što kažnjava ili novčano ili pokreće prekršajni postupak, ali kažem da to do sada nije dalo velike rezultate i te trudnice se slabo snalaze u toj šumi propisa, još kada su u tome, ne mogu još o tome da brinu. Da li znate da postoji Savet za populacionu politiku koji se sastao nijednom, pa pošto smo promenili Vladu ili je rekonstruisali, sada očekujemo da se napravi jedan novi, a izgleda da i od toga nema ništa, pošto se ni u prethodnom periodu nije sastajao nijednom. Da li znate da roditeljski dodatak treba da se isplaćuje jednokratno, a on se sada isplaćuje u mesečne rate? Da li mi znamo šta su prioriteti, da li nam je prioritet da stimulišemo rađanje i koje su, kada ste vladajuća većina, vaše konkretne mere, da stimulišemo natalitet? Dakle, rekla sam da je jedan od vrlo važnih i velikih uzroka nedostatka dece i bele kuge, upravo sterilitet. Zašto dolazi do steriliteta?Prvo zato što koristimo genetski modifikovanu hranu, a to ćemo sada još da legalizujemo kroz naše zakone. Zato što žene doživljavaju stres zbog nesigurnosti, da li će imati primanja ili neće imati, zbog stresa na poslu, da li će im poslodavac odobriti tu nadoknadu za porodiljsko i trudničko, ili neće, da li će dati na vreme ili neće, da li će ih otpustiti, ne daj Bože, ako zatrudne, zato što su komplikovane i dugačke procedure, što se tiče procedure veštačke oplodnje i naravno sve ove krize kroz koje prolazimo, a tu imamo i stresove koje prolaze sve žene i ljudi, žene koje to pogađa, to što podižemo poreze i cene osnovnih životnih namirnica. Gospodine Stefanoviću, kao predsednik Narodne skupštine, kome donosite ove zakone, kome povećavate poreze, kome povećavate cene osnovnih životnih namirnica, kome smanjujete birokratiju, kada mi nestajemo? Srbije nema i to morate da znate da u 2012. godini smo imali 60 hiljada manje ljudi nego danas. Prirodni priraštaj je -4,9%. Ne znam da li to znate. Pozitivan prirodni priraštaj u Beogradu, Grocka, Zvezdara i Surčin, Novi Sad, Sjenica, Novi Pazar, Tutin, Preševo. To su za mene porazni podaci, što je samo u tim opštinama povećan prirodni priraštaj. Zašto se u Beogradu rađa sve više beba? Hvala Bogu, to je dobro, to samo pokazuje kolika je centralizacija u Srbiji. zato što se ljudi doseljavaju ovde i hvala Bogu deca se rađaju. Ali ogromna je centralizacija i to je veliki problem. Prosečna starost majke je 28,9 godina. Mislim da je to zaista veliki problem. Kada već pominjete da brinete o osetljivim grupama stanovništva i da ste zbog tih osetljivih grupa stanovništva doneli predložili ovaj zakon, da li ste obratili pažnju da se na sajtu Skupštine u aktima koji su u proceduri nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom koji je predložio Zaštitnik građana? O tome verovatno niste razmišljali. Tu se govori o oblicima podrške deci sa smetnjama u razvoju i invaliditetom i njihovim porodicama, kako da se i ne zaposlenim roditeljima omogući određena naknada, kako da se uveća dodatak za pomoć i negu drugog lica, kako da se ostvari naknada za roditelje dece preko pet godina. Roditelji koji imaju decu invaliditetom ili sa smetnjama u razvoju imaju samo dve mogućnosti, kao što kaže Zaštitnik građana. Jedna je da napuste posao ili da se uopšte ne zapošljavaju da bi brinuli o toj deci, dakle, da nemaju sredstava, da nemaju gotovo nikakvih mogućnosti da prežive, a druga je da se zaposle, a da decu pošalju u institucije. Znate, to je veliki problem. Imala sam slučaj kod nas na Zlatiboru sa vanserijski talentovanim dečakom čiji roditelji bez pomoći dobrotvora i lokalne samouprave nikako ne bi mogli da mu obezbede normalan život. Kažem vanserijski je talentovan, prepametan dečak, samo je slep od rođenja i to je smetnja u razvoju. Da bi obezbedili ta sredstva bilo bi dobro da malo i država brine, a ne samo ljudi dobrotvori kojih hvala Bogu, ima dosta. Gospodine Stefanoviću, da li brinete što uskoro neće biti nikoga ko će koristiti usluge, da kažem, koje ovaj zakon definiše? Neće biti ni dece, ni trudnica, ni porodilja, ako ovako nastavimo. Da li ste možda čitali istraživanje koje se zove „pokazatelji svetskog razvoja“ koje je radila Svetska banka? Kaže – najveća stopa rasta priraštaja biće zabeležena na Kosovu 0,7% godišnje, od 2010-2020. godine. U Srbiji -0.2% godišnje. Imamo jednu publikaciju koja kaže – zašto svi Srbi nestaju i autorka Biljana Spasić govori o tome da bi verovatno veliki broj građana Srbije doživeo sudbinu da živi u enklavama u svojoj državi. To smo već doživeli svakako na KiM. Kada smo već kod toga, pozivate se na Ustav i sve je po Ustavu, i Ustav nam govori da treba ovako ili onako, što se ne pozivate na Ustav kada govorimo o KiM? Takođe želim da vam pomenem da u Srbiji ima 300 škola sa po jednim učenikom, da imamo 250 hiljada neoženjenih momaka do 40 godina. Pored steriliteta, kako da rešimo te probleme? Kako da oženimo ove momke, a kako da napunimo ove škole sa decom? Znate kako, država zatvara škole do 15 učenika, doneli smo zakone. Znate, racionalnije kaže da se zatvaraju te škole u seoskim sredinama. Sad ti ljudi koji žive na selu, moraju da troše mnogo više novca da bi decu odvezli u neku gradsku sredinu. Imamo destimulaciju građana, dakle, da ostaju u tim manjim sredinama. Imamo zatvaranje seoskih ambulanti, imamo smanjivanje kadrovskih planova zdravstvenih ustanova na nivou primarne zdravstvene zaštite, dakle, domova zdravlja. Dakle, sve što se dešava u tim krajevima, rubnim, da kažemo, u tim provincijama, sve što je van Beograda to je provincija, to destimulišemo, a normalno da stimulišemo sve što dolazi u Beograd i dalje ta centralizacija potpunosti na snazi. Da li znate da svaka porodica treba da ima četvoro dece da bi prirodni priraštaj u Srbiji bio pozitivan? Da li radite, gospodine Stefanoviću, nešto na tu temu kako bismo unapredili natalitet i kako bi svaka naša porodica imala četvoro dece, a ne da žene i porodice strahuju kada zatrudne? Mene svakako zanimaju samo konkretne mere unapređenja nataliteta. Mi pokazujemo još jednom da je Srbija leks specijalis zemlja, zemlja posebnih zakona, bez ikakvih strategija i pravaca razvoja, naročito što se tiče rađanja, ali i u svim drugim oblastima, a sa samo jednom željom, samopromocije naprednih zvezda.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Stefanović.
Teško je odgovoriti na sve argumente koje je koleginica iznela. Međutim, postoji nešto što ne mogu da priznam kada se radi o naknadnoj pameti. Naime, mlada koleginica je i sama bila deo lokalne samouprave u Opštini Čajetina. U Opštini Čajetina od 1990. do 2012. godine živi sad manje hiljadu stanovnika nego što je živelo devedesetih, što je za Opštinu Čajetina ogroman broj. Opština Čajetina, u periodu tad kad ste vi vršili lokalnu vlast u Čajetini, kad ste vi lično bili deo toga, nije donela stimulativne mere za rađanje dece. To pokazuje ovaj statistički podatak. Niti ste doneli mere da se isplaćuje 35%, niti je vama lično palo na pamet da napustite tu vlast kad se to nije uradilo. Na pamet vam nije palo, niti vas je brinulo. Tada vam je bilo lepo da budete funkcioner lokalne vlasti, primate lepu platu, uživate, ali niste baš brinuli o deci. Takođe, kada govorimo o poštovanju Ustava, nezavisnost Kosova i Metohije je proglašena 2004. godine. Po Ustavu, tadašnji predsednik Vlade, dr Vojislav Koštunica, trebao je da primeni određene mere da zaštiti Srbiju od te jednostrano proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije, ali nije. Jednostavno nije. Izvinjavam se, 2006. godine. Jednostavno nije. Odlučio je tada da ne uradi ništa. Često mi se to čini kod određenih ljudi, koji odluče da kod nekih stvari ne urade ništa, baš tad kad treba, kad su na vlasti, kad mogu, onda ta kritika koja dođe post festum nekako dođe upitno. Niste baš uvek sigurni da li je zaista to ozbiljna namera da nešto uradite ili je to kritika, eto, radi kritike nekog ko je trenutno na vlasti. Evo, mi na vlasti, spremni da se suočimo sa činjenicom da mnoge stvari nisu dobre, spremni da se suočimo sa činjenicom da mnoge stvari moramo da menjamo, povukli prvi potez i menjamo stvari. Ovaj zakon će poboljšati položaj jedne ozbiljne grupe ljudi. Daleko bilo, ovo što ste rekli, da Srbija neće imati dece. Imaće dece, biće dece u Srbiji. Rađaće se, Bogu hvala, i zdrava i vesela svojim roditeljima. Nažalost, što se tiče situacije u Beogradu, mogu da se složim da ni tu nije zadovoljavajuća, zato što je Beograd centralizovan. Naime, Odlukom iz 2008. godine gradska vlast je centralizovala beogradske opštine i danas beogradska opština koja nema status lokalne samouprave jedva da šta može i da uradi uopšte. Dve od tri koje ste naveli, u njima je na vlasti SNS i očigledno je da to građani prepoznaju kao dobro i da se tu dece više rađa i to je sreća i u Grockoj i u Surčinu. To je dobro, drago mi je da se tako ispostavilo. Tamo gde smo mi na vlasti, tamo se deca rađaju. Jer, ljudi veruju, imaju poverenja u nas. Vidi se optimizam. Vidi se da tu budućnosti ima. Što se tiče Zaštitnika građana, ja sa njim već ozbiljno radim od početka svog mandata. Zakon koji ste naveli jeste u proceduri. Zaštitnik građana i ja sa predstavnicima ministarstva i roditelja već nekoliko puta, ovde, u zgradi Narodne skupštine i u mom kabinetu i u maloj sali na javnom slušanju smo razgovarali sa ozbiljnom namerom da taj zakon, ne bih sada otkrivao detalje koje smo dogovarali, jer bi ušli u jednu predugačku raspravu, kojim želimo da pomognemo da sve te kategorije koje bi bile obuhvaćene ovim zakonom budu na pravi način poštovane. Dakle, da se obezbedi dovoljno novca da one budu… Naravno, tražili smo, i Institut Batut je napravio ozbiljnu analizu koliko je dece koja boluju od retkih bolesti, pronalazimo načine da u dogovoru sa Ministarstvom za rad i socijalna pitanja, pa da i ta kategorija dece bude maksimalno zaštićena. Naravno, nismo zadovoljni brzinom, nismo zadovoljni ni sredstvima, ni mnogim stvarima, ali hoću da kažem da vidim u ovoj Skupštini bar želju da to menjam. Mnogi koji su ranije bili u vlasti imali su sve prilike da stvari o kojima danas govore negativno promene kada su bili na vlasti. Ne želim da se nama to dogodi i da jednog dana odemo u opoziciju, makar mi to i ne dočekali, kažemo – e, znate, trebalo je, ovo sad nije dobro u zdravstvenom sistemu, ovo sad treba menjati, ovo nije dobro, a mogli smo kada smo bili u vlasti. Treba da se suočimo sa problemima koji postoje. Dakle, mi se suočavamo sa problemima. Ovo je jedan od problema. Upozorile su me kolege da nema više građana Srbije koji više ne znaju razliku između člana 17. i 22, pa da to više ne pominjem. Jednostavno, mislim da ovaj član zakona koji govori baš o ovoj oblasti, a veliki je broj tema o kojima ste govorili, mogli bi da otvorimo u nekim drugim raspravama. Nažalost, nemoguće ih je sve svesti u ovom zakonu. Slažem se, u pravu ste, imamo veliki broj problema o kojima treba da razgovaramo. Potpuno spreman da u to uđemo sa svim poslaničkim grupama. Ovo je Srbija svih nas. Svi predstavljamo građane ove zemlje i svi se zajedno borimo. Uveren sam da u ovoj zgradi, bez obzira na sve naše razlike, ne želim da verujem da postoji i jedan narodni poslanik koji ne misli dobro ovoj zemlji i svom narodu. Uveren sam, bez obzira na to kako stvari gledamo, kakve rečenice izgovaramo, svi u krajnjoj liniji imamo najbolji interes svog naroda na umu. Naravno, da li možda grešimo u načinu kako zastupamo te interese, to je već politička stvar, ali dobra namera, verujem, postoji. Zato hoću da pozovem sve kolege da zajedno radimo na tome da u ovom sazivu, svakom narednom sazivu, bez obzira da li smo vlast ili opozicija, radimo na donošenju propisa koji će omogućiti da realno održimo ta zakonska rešenja, pomažu i postaju deo rešenja ogromnog broja problema koji muče Srbiju, ne samo unazad pet godina, deset godina, već mnogo godina i koja su sa odlaganjem sistemskim rešenja i bilo kakvih rešenja dovodila ili su sklanjana sa strane ili su se ignorisali vapaji ljudi, kojoj god manjinskoj grupi pripadali, samo zato što ih je malo, pa možemo ih smatrati manjinom, nisu ti problemi slušani i nisu ti vapaji bili na uhu onih koje su mogli da rešavaju. Mi danas možemo. Ova skupština može da reši neke od problema, ne može sve, ali ćemo u razgovoru sa Ministarstvom zdravlja i sa Fondom i ostalim nadležnim institucijama pokušati da u budućnosti te probleme rešimo. Hvala još jednom svima na raspravi. Trudiću se da više ne odgovaram na diskusije, ali neka bude da jedna dama ima poslednju reč, nemam ništa protiv.
Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić. Izvolite.
Zahvaljujem. Vi ste meni, gospodine Stefanoviću, zaista jako simpatični. Baš ovako lepo i duhovito pričate, ali ja bih samo htela da dodam par stvari da vas ispravim. Ja sam i dalje deo lokalne vlasti u Opštini Čajetina i radim i dalje tamo. Zaposlena sam na dva radna mesta, što zakon, nadam se, dopušta. Upravo Opština Čajetina može da bude jedan primer kako se iz jedne rubne sredine stanovništvo odliva, ali ne u tolikoj meri, jer smo mi to pokušali na određene načine da zaustavimo, kroz različite mere populacione politike, koliko je to u našoj mogućnosti i koliko sredstava imamo, tako što stimulišemo mlade parove da ostanu na selu, tako što mi svojim sredstvima otvaramo ove škole, koje država zatvara, tako što svojim sredstvima otvaramo seoske ambulante, koje država zatvara, tako što gradimo infrastrukturu po tim seoskim sredinama da ti mladi ljudi tamo i ostanu. Verujte mi, u poslednjih nekoliko godina, zaista sve više ostaju, čak se i vraćaju. Otvorili smo tri vrtića u seoskim mesnim zajednicama koji su jako posećeni, a sada radimo na adaptaciji prostorija, na otvaranju četvrtog vrtića u selu, ne u gradskoj sredini. Primaju svi preko 30 dece, uzrasta od dve do pet godina, što je stvarno odlična stvar. Da ne pričamo o stimulativnim merama za studente, za učenike, za veštačku oplodnju itd. Da se ne vraćamo na opštinu Čajetina, to nije tema. Mi moramo da rešavamo uzroke. Moramo sistemski da se bavimo problemima, pre svega unapređenja nataliteta, da ne bi došlo do toga da se broj i dalje stanovnika Srbije smanjuje. Mi ćemo svakako podržati ovaj zakon. Mislim da on nije jedini način rešavanja ovog problema. Treba da radimo dosta ozbiljnije. Ponovila bih svoje pitanje. Da li u rasprave od pre nekoliko meseci, da li to što ste rekli za SNS, znači da svi oni koji imaju problema sa rađanjem, sve žene, treba da se obrate nekome iz SNS, na primer vama?
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 98. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Nebojša Zelenović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege, ja ću s obzirom da je poslaničkoj grupi ZZS ostalo još neko vreme, da iskoristim da na kraju ove rasprave kažem još par stvari koje nisam rekao na početku, a da pri tom pokušam da se ne ponavljam i da ne kažem ono što su već rekle neke od mojih kolega. Moram da se nadovežem na ovu raspravu koju smo sada imali prilike da čujemo. Rekao sam da će poslanička grupa ZZS glasati za ovaj zakon i podržati ga. Čekao sam svo ovo vreme i prisustvovao raspravi strpljivo da čujem koji su sve razlozi koji su naveli i predlagača, ali i ostale kolege da se pozitivno izjasne o ovom propisu. Na Odboru za zdravlje sam takođe glasao za ovaj predlog zakona. Mislim da sam i argumentovano izneo nekoliko razloga koji ozbiljno ukazuju na probleme koje naš zdravstveni sistem ima. Mislim da ovaj način rešavanja jeste brži, da ne kažemo da je efikasniji, ali je definitivno brži, ali on neće pružiti sistemska rešenja i to je ono što očekujemo i od predsednika Skupštine, ali koliko to očekujemo i od predsednika Skupštine, jednako to očekujem i od ministarke zdravlja kada govorimo o ovim temama jer mi u ovom trenutku imamo bar dvadeset tema na Odboru za zdravlje koje nikako da se otvore, nikako da počnemo da pričamo o njima, bilo da se odnose na položaj primarne zdravstvene zaštite, na status stomatološke zdravstvene službe, na lečenje dece. Moram da kažem još nešto predsedniku Skupštine, što je jako zanimljivo. Vi ste, gospodine Stefanoviću, imali tu sreću da su vam dodavale vaše kolege ove zdravstvene knjižice sa osnovom 1010. Ti ljudi koji imaju takav osnov u svojoj zdravstvenoj knjižici mogu sebe smatrati srećnima danas, jer ja kod mene u kancelariji uglavnom imam knjižice sa šifrom 1814 ili, još gore, 1410, a to znači da su ili poljoprivrednici koji ne mogu da se leče ili su nezaposleni. Ja imam kod sebe jednu istu takvu karticu. Bilo mi je zanimljivo da vas gledam kako polako ulazite u materiju oko ovih zdravstvenih knjižica. O čemu se zapravo radi? To je takođe još jedan od problema. To je jedna posebna kategorija stanovnika koja nije obuhvaćena ovim propisom i to je nešto o čemu treba razmišljati. To su poljoprivrednici, odnosno članovi porodica poljoprivredna, nisu deca. Uglavnom su to supruge koje su popisima stanovništva iz 1986. godine i 1997. godine uvedene u status poljoprivrednika, iako se nikada nisu bavili poljoprivredom i obavezi su da plaćaju zdravstvene doprinose, a nemaju iz čega. Takve žene uglavnom ne mogu da se leče, nemaju mogućnost, ne mogu da im se overe zdravstvene knjižice dok ne uplate iznos koji često prelazi godišnji iznos njihovih prihoda na nivou domaćinstva. Platiti 27.000 za zdravstveno osiguranje, negde oko 50.000 za penziono osiguranje je ozbiljan problem, pri čemu imate u isto vreme i porodice koje su korisnici socijalnih pomoći. Imamo apsurdne situacije u društvu. Tražio sam od Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje da se izjasni o tome. Oni poseduju evidencije, ali nisam video kod njih neku nameru da se stvari promene. Kod vas sam video dobru nameru i to je osnovni razlog zbog čega će poslanička grupa ZZS da podrži ovaj zakon, ali vam takođe kažem da očekujem sistemska rešenja. Mislim da je došlo vreme. Prošlo je godinu i po dana od kada je SNS u vlasti i to je ono što sam vas i pitao na početku rasprave a vi mi zaista niste pružili argumentovan odgovor na to ko koči reforme u ovom društvu, zašto je tako teško ući. Evo, mi smo otvoreni. Nemam nikakav problem da već sutra krenemo da radimo na reformi Zakona o zdravstvenom osiguranju ili o zdravstvenoj zaštiti. Članovi Odbora za zdravlje i porodicu su takođe raspoloženi za to. Hajde da radimo na sistemskim rešenjima. Mislim da je korektno da kažemo šta je to problem, pa mi ne možemo da se istrgnemo iz ovakvog sistema i da krenemo dalje, nego moramo nekim parcijalnim, pojedinačnim, posebnim zakonima rešavamo određene probleme koji postoje u društvu. Predložiću još jednu stvar. To se odnosi i na vas i na direktora Republičkog fonda. Bila je ovde jedna priča o elektronskim zdravstvenim karticama i problemima oko toga. Smatram da je to potpuno beznačajna stvar, tehnička stvar koju je neko podigao na jedan politički nivo bez ikakvog razloga. Evo jednog predloga za vas. Zašto ne bi te elektronske zdravstvene knjižice dobila deca, baš ta deca o kojoj danas pričamo i te trudnice, pa da država na taj način pokaže da joj je stalo. Neka država pokaže da joj je stalo da nagradi nekoga nečim. Neka makar to kod Republičkog fonda ovog puta bude i zdravstvena kartica. I tu će se pojaviti jedan ozbiljan problem, a to je da onda moramo da promenimo Zakon o zdravstvenom osiguranju. Mi nemamo poseban osnov osiguranja koji se zove dete. Ne vidim ni jednu prepreku da ga imamo, da svako dete koje se rodi dobije zdravstvenu knjižicu koja će mu trajati 18 godina. Ono je dete, pa imalo godinu ili 18, ima pravo na besplatno lečenje. Ista je situacija i sa trudnicama i sa porodiljama. Hajde da probamo da gledamo na naš sistem potpuno drugačije, da izađemo iz ovog začaranog kruga i da počnemo da ozbiljno rešavamo stvari u društvu. Ako budete na taj način gledali na probleme i budete nudili takva rešenja, imaćete podršku Poslaničkog kluba Zajedno za Srbiju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirjana Dragaš. Ostalo je tri minuta.
Hvala vam. Ako je ostao još neki minut, kao moja mogućnost da se obratim ovom parlamentu na kraju rasprave, ja ću u svakom slučaju da izrazim zadovoljstvo što je veliki broj poslanika izrazio jedan pozitivan odnos prema Predlogu ovog zakona, sa inicijativama da se u rešavanju aktuelnih pitanja koja postoje u društvu, naročito u oblasti zdravstva, rešavaju promptno, makar išli ovako, ne jedan sporiji način, ali, u svakom slučaju valjan. Kada je reč o samim zakonima iz oblasti zdravstva, prosto moram da izrazim neki svoj stav da krovni zakoni i oni sistemski zakoni o kojima je govorio poslanik prethodno jesu dali određena rešenja i daju uslove da se generalno obezbedi zdravstvena zaštita. Mi nismo govorili u ovom parlamentu upravo o tome čime je sve opterećen zdravstveni sistem u ovoj državi. Mi smo razgovarali o tome da je zadnjih 10 godina on urušavan skoro sistematski i da svi problemi koji se danas pojavljuju u stvari kulminiraju kao rezultat jedne dugogodišnje prakse. Ja jesam svakako za to da se stvari menjaju i da se unapređuju i mislim da u tom smislu zaista mnogo veći doprinos u budućem periodu može da da Odbor za zdravlje, na kojem mi, prethodni govornik i ja, koji smo članovi tog odbora, sigurno možemo dati veći doprinos, sa uticajem da se tamo stavljaju teme koje su nam sistemski značajne, a ne da se izvlače, kao što je u nekim situacijama bila praksa, pojedinačni slučajevi kojima se gađa sistem zdravstva. Pojedinačni slučajevi, pojedinačni problemi sa zdravljem pojedinih naših građana, ne treba da nam budu tema, a jesu bila prisutna na Odboru za zdravlje, složićete se i vi. Ja ću svakako da podržim ovaj vaš predlog i nadam se da ćemo zajedno doprineti poboljšanju Odbora za zdravlje u narednom periodu, a da ćemo samim tim i doprineti da svi zakoni koji se tiču rešavanja zdravstvenih prilika stanovništva, pružanju zdravstvene zaštite, uhvate apsolutno korak sa savremenim mogućnostima, aktuelnim mogućnostima države, sa ciljevima koje sebi postavljamo, ali ne na štetu građana i na štetu stanovnika. Želim da verujem u onu državu i da je tako ciljano svi izgrađujemo koja će obezbediti adekvatnu zdravstvenu zaštitu svima kojima je potrebna i na svakom mestu. Hvala vam.
Hvala. Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona i završavamo rad. Sutra počinjemo u 11.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2013. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 84 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 84 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Čedomir Protić, Milica Petronijević, Dejan Radenković, Zlata Đerić, Nevena Adžemović i Gordana Čomić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača Lazara Krstića, ministra finansija i mr. Velimira Ilića, ministra građevine i urbanizma, pozvao da sednici prisutvuju i Nikola Vušurović, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Milorad Jocić, državni sekretar u ministarstvu građevinarstva i urbanizma i Dejan Dabetić, viši savetnik u Ministarstvu finansija. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres predloga zakona iz tačke 21. 23. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički, jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačke 22. i 23. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa u međusobnom dogovoru određuju najviše tri učesnika u raspravi koji imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. stav 1. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju ugovora o zajmu za kredit za povlašćenog kupca za projekat izgradnje autoputa E763 deonica Obrenovac- Ljig, između Vlade Republike Srbije koju predstavlja Ministarstvo finansija i privrede kao Zajmoprimaoca i kineske Eskport-import banke, kao Zajmodavca i Predlogu zakona o potvrđivanju Ugovora između Republike Srbije i Kraljevine Maroko o izbegavanju dvostrukog oporezivanja u odnosu na poreze na dohodak. Da li predstavnici predlagača žele reč? (Da.) Reč ima ministar Velimir Ilić. Izvolite.