Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 79. Poslovnika o radu Narodne skupštine, koji reguliše vreme zasedanja, predlažem da danas izuzetno Narodna skupština zaseda do 18 časova. [[Brojni komentari se ne čuju.]] Tako je gospodo, vi ste se ponudili. Budite dobri da čujete obrazloženje. Zato što se jednog dana može dogoditi da i vaši lideri putuju u neku nedođiju. Prema tome, molim Narodnu skupštinu da se izjasni o tome da se danas radi do 18 časova. U 18 časova na Trgu republike održava se veliki protestni skup protiv Haga. To je nacionalno pitanje. Dakle, molim da se Narodna skupština o tome izjasni.
Gospodine Baralić. Stavljam predlog gospodina Baralića da danas Narodna skupština radi do 18 časova. Za je 43, protiv 106, uzdržanih nije bilo, nije glasalo pet od ukupno 154 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila predlog gospodina Baralića da danas radimo do 18 časova. Za reč se javio narodni poslanik Zlatan Jovanović, izvolite.
Dame i gospodo, ministar je u svom obraćanju sinoć pogrešno protumačio moje reči. Naime, u svom izlaganju sam rekao da sumnjam da će građani u besplatnoj podeli akcija dobiti nešto značajnije, jer po zakonu koji je pred nama građanima se dele akcije samo pri privatizaciji velikih preduzeća, koja se privatizuju metodom javnog tendera. Takvih preduzeća je vrlo malo, stotina. S obzirom na veliki broj građana, vrlo malo akcija će biti podeljeno građanima besplatno. Ministar je u svom izlaganju rekao da dezavuišem javnost i da će građani dobiti akcije naših najvećih preduzeća, poput Telekoma, poput NIS-a, poput EPS-a itd. Gospodine ministre, u obrazloženju ovog zakona stoji, citiram sada: "Iz same razlike u definisanju državne i društvene svojine može se zaključiti da je prevashodni cilj zakona privatizacija subjekata koji posluju sredstvima u društvenoj svojini". Znači, ovaj zakon prvenstveno obrađuje društvenu svojinu i poziva se na privatizaciju društvene svojine a ne državne. Čak je to decidno i rečeno: "Zaknodavac ne ograničava rok za privatizaciju subjekata koji posluju sredstvima u državnoj svojini". Znači, državna svojina će ostati i posle četiri godine i privatizovaće se možda u nekom narednom periodu, ali taj period je znatno duži od ove četiri godine. To znači da u dogledno vreme građani Srbije neće imati, po ovom zakonu, koji je pred nama, nikakve ili simbolične akcije u postupku privatizacije. Iz prostog razloga što je mali broj preduzeća u društvenoj svojini koja se privatizuju javnim tenderom, što se radi o malom kapitalu, velikom broju građana i iznos će biti simboličan. I kada dođu na red javna preduzeća, verovatnone mogu odmah ići na potpunu privatizaciju, preko 49%, znači moraće se ostaviti bar u početku da država ima opet odlučujući uticaj, tako da će građani ostati bez akcija u dogledno vreme, i moram da se se izjasnim tu precizno - u narednih bar deset godina, a možda i više. Što dovodi u neravnopravan položaj građane, odnosno zaposlene, koji rade u ovim preduzećima koja idu na javni tender, i ostale građane koji rade u drugim preduzećima ili uopšte ne rade. Ovaj zakon je takođe ostavio bez ikakve mogućnosti i zaposlene u javnim službama, znači sve budžetske korisnicike, u prosveti, pravosuđu, zdravstvu, policiji, državnoj upravi, bez ikakvih mogućnosti i ikakvog prava na akcije po ovom zakonu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović. Sledeći prijavljeni je Predrag Patić.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle teme i rasprave o ustavotvornom okviru za Kosovo i Metohiju ovo pitanje o privatizaciji je po važnosti i težini odmah iza ove teme. A zbog čega? Zbog toga što pitanje privatizacije predstavlja tabu temu za svakog radnika, jer misli na svoje radno mesto, misli na platu, misli na životnu egzistenciju. Normalno da se svako plaši za svoje radno mesto, za svoje ostajanje u preduzeću, jer i ako nije primao platu, i ako je veći deo radnog vremena provodio na plaćenom i neplaćenom odsustvu, ipak se nečemu nadao. Nadao se DOS-ovskom obećanju koje ste mu dali u predizbornoj kampanji. Sada te nade nema. Stvarnost se bliži kraju. Svojinska transformacija društvenog i državnog kapitala odvijala se u našoj zemlji u određenom periodu manje ili više. Do 1994. godine privatizovano je 44% ukupnog kapitala, a onda 1994. godine došlo do revizije i poništenja svega što je do tada privatizovano tzv. Đinđićevom revalorizacijom. Ekonomska politika jedne države efikasna je u onoj meri u kojoj uspeva da stvori optimalne uslove funkcionisanja privrednog sistema, u kome se racionalno proizvodi da bi se zadovoljili materijalni interesi ekonomskih subjekata i građana u celini. Rezultati ukupnih privrednih delatnosti izražavaju se veličinom nacionalnog dohotka, koji se raspoređuje prema određenom kriterijumu. Osnovni cilj ekonomske politike je privredni razvoj i ekonomski prosperitet uopšte, a od uspeha toga zavisi kvalitet života i održavanja svih drugih sfera organizovane društvene delatnosti. Privredni razvoj se ne iskazuje samo nacionalnim dohotkom, nego i stopom zaposlenosti, opštim nivoom cena i usluga, deviznim kursom i racionalnim raspolaganjem resursima. Svojim ciljevima ekonomska politika je redovno orijentisana na poboljšanje ekonomskog stanja društva, ali s obzirom na to da ih određuju prevashodno politički faktori, oni su često opterećeni nesaglasnošću želja i mogućnosti, neekonomskim pristupom u izboru prioriteta. Dileme se javljaju na više relacija, poput opredeljenja da li je važnija stopa privrednog rasta ili pravičnija raspodela nacionalnog dohotka, da li je značajnija akumulacija ili smanjenje nezaposlenosti. Pozitivna stopa rasta i povoljni platni bilans sa inostranstvom, puna zaposlenost, niska inflatorna stopa i stabilne cene, određeni su ciljevi svake ekonomske politike. Dame i gospodo, svi pokušaji ekonomskih reformi u socijalističkom društvu, uz očuvanje društvene svojine, završeni su neuspehom. Nesporno je daideologija socijalizma nije uspela proniknuti u suštinu tržišta i njegove zakonitosti. Očito, kada se problem privatizacije postavi na ekonomske osnove, i one ne izgledaju komplikovano. Ako ljudi mogu imati novaca da mogu kupovati robu, zašto da ne bude prihvatljivo da društveno preduzeće postane roba i da ga može kupovati privatno, pravno lice. Srpska radikalna stranka zalaže se za privrednu strukturu zasnovanu na poznatim vlasnicima imovine. Privatizacija jeste nužnost i neophodan uslov celokupnog tržišnog sistema, ali njeno provođenje mora podrazumevati kupovinu preduzeća za gotov novac i staru deviznu štednju. Privatizacija mora biti obavljena pod nadzorom javnosti i uz direktnuodgovornost države i organa lokalne smaouprave, zavisno od strateškog značaja preduzeća, njegove veličine i broja zaposlenih. Država, Vlada i organi lokalne samouprave, u procesu privatizacije moraju obezbediti realnu cenu društvenog kapitala, sigurnost naplate od budućih vlasnika i rešavanje pitanja zaposlenih radnika. Strategijom razvoja privrede moraju se definisati delatnosti u kojima će privatizacija biti obavljena u najkraćem mogućem roku. Takođe, neophodno je definisati i strateške delatnosti, u kojima je potrebno zadržati većinsko vlasništvo države. U procesu privatizacije moraju se izbeći sve greške tranzicije zemalja u okruženju, koje su, primenjujući propisane šok terapije zapadnih nadri lekara, dovele privrede svojih zemalja u katastrofalan položaj. Sve zemlje iz okruženja, koje su 90-tih godina nekritički sprovele privatizaciju, danas su suočene sa niskom stopom društvenog rasta, niskim standardom, uništenom proizvodnjom i slabim izgledom za razvoj. Svoje proizvodne pogone su pretvorili u magacine robe zapadnih zemalja. A gospodin predsednik Vlade, Đinđić, reče za ovom govornicom - mi ćemo prodavati tržište. Ako se to desi, onda stvarno od ovog programa nema ništa. Dame i gospodo, ako sagledamo privrednu kartu cele Srbije, videćemo da od 5-to oktobarske DOS-ovske revolucije, morate priznati da se nijedna privredna grana nije vratila na prethodni nivo proizvodnje, a kamoli da je došlo do povećanja proizvodnje. Sve ono što ste obećali biračima, niste ispunili, nije se ostvarilo, a to je: donacije od šest milijardi dolara, koje su vam bile potrebne za pokretanje i revitalizaciju privrede i proizvodnje - nema ih, verovatno ćete ih sada dobiti, kada budete Srbe isporučivali u Hag. Mislite da će već na prvim tenderskim ponudama, nekoliko profitabilnih domaćih firmi privući strateške inostrane partnere i tako ćete obezbediti kapital za nove programe i poslovanje. To smo videli u Crnoj Gori, od velike medijske buke, galame i obećanja, nema ništa.Bojim se da i pojavom naših domaćih kupaca, čiji kapital (novac) kojim žele kupiti fabriku, je sumnjivog porekla.Ovo iznosim jer imamo kontinuitet kriminalizovane države. To je simbioza između mafije, politike i privrednika, koja je u potpunosti očuvana. Da umesto liberalnog ideala, u kome činovnici ostaju, a da se političari smenjuju, imamo sistem u kome kriminalci ostaju, a političari se smenjuju. Danas imamo holding kompanije i biznismene koji su to postali pomoću krajnjih, dubioznih aktivnosti - radi se o švercu droge, cigareta, nafte itd. Najčešće ovaj kapital poseduju oni koji su do juče bili u JUL-u, ili SPS-u a sada su u redovima DOS-a. Došli su kod vas da vas sponzorišu, da sačuvaju i uvećaju svoj ukradeni kapital, kao i mnogi iz vaših redova. Potrebno je sačuvati prodajom preduzeća radnike, mnoge koji suraubovani i zdravstveno oronuli, da se ne desi, pošto ne mogu da pruže maksimalnu radnu sposobnost, da ne budu otpušteni, potrebno je napraviti socijalnu kartu. Dolaskom DOS-a na vlast prekinuta je totalno privatizacija, ali se ne prekida za DOS-ovske funkcionere. Oni u ovom vakumu love i traže za sebe profitabilne fabrike. Za taj posao je imao čast da bude zadužen savetnik gospodina Đinđića, gospodin Dragaš. Najnoviji slučaj je sa mnogim bankama u Srbiji, tako se to zbilo da guverner Narodne banke Jugoslavije, gospodin Dinkić, zatvori i Šabačku banku. Nije bila nelikvidna nijednog dana od svog osnivanja, sva potraživanja su tog danazatvaranja, imala su svoju podlogu na računu. Dolaskom nove vlasti, ova banka je odmah proglašena nepoželjnom i postavljani su joj stalno novi uslovi. Ova banka ima 25.000 tekućih računa. Takođe isplaćuje penzionerima penzije, 70% šabačke privrede je svoje poslovanje imalo preko računa Šabačke banke i šabački privrednici su njeni osnivači. To je bio ustvari uslov zatvaranja. Danas su računi mnogih firmi i preduzeća u Šapcu blokirani, radnici ne primaju plate, a mnogi su ostali bez svojih plata, jer nisu stigli da ih podignu, jer je gospodin guverner banku zatvorio u toku noći, verovatno nošen iskustvom kako to radi ministar pravde, gospodin Batić. Predsednik opštine gospodin Dušan Petrović je za opštinu izvukao novac, a za fabričke radnike nije to urađeno i to je velika greška.
Gospodine Živanoviću, moram da vas prekinem u vašoj analizi, već ste u dvanaestom minutu, a i mimo teme.
Gospodine Vlahoviću, šta bi sa fabrikom duvana u Šumadiji, koja nema neku tradiciju.
Gospodine Živanoviću, zahvaljujem, stvarno, dvanaesti minut je.
Ja bih molio da pročitam, imam samo jedan pasus.
Zašto ste analizirali, zašto ste mimo teme pričali, žao mi je. Za sve jednako važe minuti ograničenja.
Dame i gospodo, srećući se svakoga dana sa građanima Srbije, sa razlogom se ljute na nas, narodne poslanike. Građani odobravaju da svako ko izađe za ovu govornicu, izađe sa ciljem da iznese problem građana. Rečeno je da Skupština, kao zakonodavno telo, ima zadatak da kontroliše izvršnu i sudsku vlast, nezavisno od ličnosti koju predstavljaju. Ali, građani su ljuti na nas, koji sedimo u klupama i svojim ponašanjem, kao da smo deca u obdaništu, ne shvatamo ozbiljnost situacije, u kojoj se zemlja nalazi, doprinosimo neozbiljnom radu ovog parlamenta. Takođe predsedavajući mora imati sluha, snage, volje da na mestu na kojem se nalazi mora biti pravedan.
Predsedavajuća ima snage i volje da vam izrekne opomenu na osnovu člana 101. Izričem vam opomenu zbog prekoračenja vremena, trinaesti minut. Gospodine, pričate o ozbiljnosti državnih poslova, a prekoračili ste vreme tri minuta, koliko traje pravo replike ili kršenje Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Predrag Patić, a sledeći je narodni poslanik Milutin Prodanović.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Demokratska stranka je u prethodna dva dana od kada se vodi ova diskusija, po ovom zakonu o privatizaciji, često spominjana od strane poslanika SPS-a kao neprincipijelna stranka, jer je svojevremeno ona zagovarala jedan drugačiji koncept privatizacije, vaučersku privatizaciju, a sada se zalaže za ovaj koncept kakav je pred vama. Vaučerski koncept privatizacije jeste bio koncept privatizacije za koji se Demokratska stranka zalagala, ali u jednim sasvim drugačijim uslovima, ne u ovim u kakvim je danas naša zemlja. Mi smo se zalagali za taj koncept u vreme kada smo imali preduzeća koja su radila, kada smo imali zaposlene radnike, kada smo imali preduzeća koja nisu imala blokirane račune, koja su imala repromaterijal i koja su, što je najvažnije, imala tržište. Tada je bilo šta da se podeli radnicima, tada je bilo šta da se podeli građanima. Danas smo u sasvim drugačijoj situaciji, danas nema ništa od toga. Nemamo ni preduzeća koja rade, nemamo odblokirane račune, nemamo zaposlene radnike i nemamo tržište. Šta danas da podelimo radnicima? Zbog toga smo se mi opredelili, zajedno sa našim koalicionim partnerima iz DOS-a, za ovaj koncept, kakav se nalazi pred vama. Nama uDemokratskoj stranci je drago što je Demokratska stranka prepoznata kao stranka koja se već deset godina zalaže za ekonomske reforme i koja je to pitanje fokusirala kao glavno. Da je Socijalistička partija Srbije fokusirala to pitanje, ne bismo prošli kroz sve ovo kroz šta smo prošli do danas. Ovaj koncept i ovaj predlog zakona je dobar zato što kao prvo je sakupio sva dobra iskustva zemalja u tranziciji i to je na jedan fin i elegantan način stavljeno u ovaj zakon. Druga dobra strana ovog zakona je ta što nije favorizovan onaj koji daje najviše novca za kupovinu preduzeća. Dakle, od budućeg investitora se traži da i plati za to što dobija, da otvori nova radna mesta, da angažuje radnike koji su sada trenutno zaposleni u tim preduzećima i mislim da je to jedan vrlo važan momenat u jednom socijalnom programu. Čuli smo dosta o socijalnoj nesigurnosti radnika, o tome kako će ovaj zakon o privatizaciji mnoge ljude isterati na ulicu. Mislim da će ovaj zakon o privatizaciji samo nazvati stvari pravim imenom. Radnici koji sede kod kuće i primaju neku nadoknadu nisu radnici. Njihovo pravo ime je socijalni slučajevi i dobijaju socijalnu naknadu. Ako uspemo kroz investicije, kroz otvaranje proizvodnje, kroz ulaganje u nove proizvode, ako budemo uspeli od investitora da dobijemo nova radna mesta, mislim da ćemo onda dati najveći doprinos socijalnom programu. Vrlo je važno i to što ovaj zakon podrazumeva i preglednost privatizacije, tako da više neće moći da se desi ono što se događalo ranije kada je, ne zna se kako, fabrika u Pančevu, a dolazim iz Pančeva, dakle pančevačka Azotara dobila dozvolu za izgradnju novog pogona karbamida mimo odluke nadležnih organa u opštini, mimo odluke Skupštine opštine, a sa potpisom tadašnjeg ministra građevina gospodina Baneta Ivkovića i na osnovu dogovora Mire Marković sa Kinezima o dobijanju izvesnog kredita. Pored tih ekonomskih momenata i zaštita životne sredine je takođe uključena u kriterijume za dobijanje prednosti, za uključivanje u privatizaciju, što mi u Pančevu željno očekujemo, jer smo vrlo svesni da ova preduzeća koja sada rade, pre svega hemijske fabrike, Azotara, Petrohemija i Rafinerija, svojim snagama ne mogu da reše probleme koje sada imaju, a vezani su za zaštitu životne okoline. Znate i sami da je zemljište zatrovano, da je problem čistoće vazduha takođe veliki i ta preduzeća ne mogu sama da obezbede filtere za prečišćavanje vazduha. Primenom ovog zakona o privatizaciji javiće se i sasvim novi odnosi, novi odnosi između preduzeća i države i novi odnosi između radnika i poslodavaca. Više nećemo imati intervenciju države kod pojedinih preduzeća i spasavanje preduzeća, nećemo više imati političke fabrike i nećemo više imati političke direktore koji će po političkim kriterijumima postavljati ljude unutar preduzeća kako bi politička vlast bila što jača. S druge strane, imaćemo preduzetnike kojima će cilj biti profit i kojima će naravno zapošljavanje radnika biti naslovljeno u tom smeru. Dakle, postavljaće se dobri radnici, oni koji dobro rade kod privatnih preduzetnika i nikada nisu imali problema sa zapošljavanjem. Dobri radnici su uvek imali posao i to je i smisao privatizacije. Dakle, da zaključim, možda je po mišljenju opozicionih poslanika ovaj zakon najgori na svetu, možda vi mislite da ga popravite, ali mislim da će vas primena ovog zakona demantovati.
Reč ima narodni poslanik Milutin Prodanović, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Radoslav Veselinović.
Dame i gospodo narodni izabranici, poštovani gospodine ministre, kao član Odbora za finansije hteo bih da kažem par rečenica o ovom zakonu. Jedna od najvažnijih karakteristika zakona o privatizaciji je prodaja kapitala, a ne besplatna podela akcija. Besplatna podela akcija radnicima je vid prividne pravedne privatizacije. Zašto bi radnici da postanu vlasnici preduzeća koja samo proizvode gubitke? Svako od potencijalnog vlasnika očekuje da investira u fabriku da bi se fabrika restrukturirala. U našoj Srbiji na žalost nema takvih radnika koji bi mogli da investiraju u privredu, jer niko od svojih kuća ne može doneti ušteđevinu, pošto im je prethodni režim sve isisao i istresao sve slamarice. Oni koji su narodu istresali slamarice ne mogu biti ovog puta strateški partneri, pošto njihov interes nije restrukturiranje preduzeća već legalizacija ukradenog i otetog novca. Druga karakteristika zakona je da novim konceptom privatizacije nisu zaboravljeni zaposleni u državnim službama, seljaci, nezaposleni i sl. Nasuprot dosadašnjim privatizacijama, novi koncept privatizacije je socijalno prihvatljiviji, jer podstiče pravedniju ravnotežu interesa zaposlenih i nezaposlenih. Naime, 15% od prodaje kapitala odvajaće se u privatizacioni registar, a akcije privatizacionog registra biće besplatno podeljene građanima nakon kompletno završene privatizacije. Poslednjih 12 godina prethodni režim je sprovodio nekontrolisanu privatizaciju kroz komercijalne tokove. Nekontrolisana privatizacija ili bolje rečeno pljačka odvijala se kroz štetne ugovore, sumnjive poslovne aranžmane i uvek jednosmerno, od društvenih preduzeća prema privatnim preduzećima. Na taj način su preko noći nastale velike privatne imperije ljudi bliskih režimu. Pojavom privatne svojine krajem osamdesetih godina i egzistencijom uporedo društvene i privatne svojine stvorili su se uslovi za prelivanje kapitala društvenih preduzeća u privatna preduzeća, a samim tim i produžetak dvojnog paralelnog vlasništva je bio i produžetak pljačke društvenih preduzeća. Vrlo je bitna karakteristika ovog zakona i način na koji će se izvršiti povraćaj imovine bivšim vlasnicima, koja je oteta sredinom ovog veka od strane komunista. Restitucija će biti primenjena na zemlju, stanove, na kuće, lokale, preduzeća i slično. Restitucijom će biti ispravljena velika nepravda koja je naneta bivšim vlasnicima i Srbiji je konačno potreban jedan ovakav zakon, u kome nema mesta pljački i u kome nema mesta korupciji, jer mehanizmi koji sprečavaju ovu pljačku i korupciju nalaze se u zakonu. Svi oni koji kritikuju ovaj zakon ne žele da se ništa promeni, žele da zadrže stečene pozicije. Za razliku od prethodnog režima koji nije želeo da sprovede privatizaciju, današnja Vlada ozbiljno namerava da to sprovede i to je oročila na četiri godine. Pažljivo odabrani strateški partneri biće obavezni da investiraju u preduzeća, rešavaju socijalne probleme, a garantovaće i kontinuitet poslovanja preduzeća i oni će voditi računa o zaštiti životne sredine. Pored svega ovoga što sam rekao, DSS je podnela amandmane na ovaj zakon koji su uglavnom prihvaćeni, a najvažniji je onaj amandman koji sprečava da novopečeni bogataši, koji su bili bliski prethodnom režimu i veliki novac stvorili, da jednostavno oni koji su hteli da legalizuju i operu svoje pare preko ovog procesa privatizacije, on predviđa da svi koji učestvuju u privatizaciji, moraju dokazati da su platili jednokratan porez na ekstra dohodak i ekstra imovinu. Nadam se da ćete vi ovaj amandman podržati. Privatizacija je proces koji podstiče pozitivnu selekciju kadrova i samo najbolji i najsposobniji će biti na ceni i time će se ispraviti 55 godišnja negativna selekcija. DSS će glasati za ovaj zakon u načelu i nadam se da ćete ga i vi podržati. Hvala.
Hvala, ova diskusija je završena u šestom minutu a prethodna u sedmom minutu, što znači da ne mora po svaku cenu 10 minuta da se govori. Reč ima narodni poslanik Radoslav Veselinović, a sledeći je narodni posmanik Miodrag Stamenković.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas ovde govorim u funkciji predsednika Privredne komore Srbije, a člana Odbora za industriju kao i privatnika koji se bavi 30 godina privatnim biznisom u privredi. Pre svega želim da vam kažem da, pored političkih promena koje su se desile 5. oktobra, ovoj zemlji su potrebne i korenite ekonomske reforme. Ekonomske reforme koje su ispravile mnogo toga, može se reći, raskid sa komunističkim sistemom, sistemom koji traje 50 godina i koji je uništio srpsku privredu. Ona je počela da se uništava onog momenta kada su najsposobniji, najpametniji i najomiljeniji ljudi srpske privrede ubijani 1945. godine, a proterivani do 60. godine van njihovih porodica i svi oni ljudi koji su bili u tom momentu morali su da napuste ovu zemlju. Ekonomske reforme u ovoj zemlji neće biti lake, one će biti i bolne, ali moraju da dođu jer na žalost moramo se zaštititi, gangrena je uhvatila i u svakom slučaju, operacija je neophodna. Mi samo činimo da te ekonomske reforme budu manje bolne jer one su danas manje bolne nego za dve godine, ali su mnogo više bolne nego što su mogle da budu pre 10 godina kada je trebalo izvršiti ovu privatizaciju. U svakom slučaju, mi prestajemo sa tim da politika bude nad ekonomijom. Prestajemo sa tim da političari postavljaju direktore preduzeća i često postavljaju nesposobne direktkore preduzeća jer to se u privatizaciji i u pravnoj ekonomiji u svetu ne događa. Tamo se traže i postavljaju sposobni ljudi. Vi znate kakvi su kriterijumi bili za takve stvari. U kakvom se položaju nalaze društvena preduzeća? Društvena preduzeća ostala su bez kadrova, bez tržišta, bez inicijative i sve što je dobro, sve što je bilo pametno iz tih preduzeća u najvećem delu izašlo je iz tih preduzeća, otvorilo svoje privatne firme ili su otišli iz ove zemlje. U ovakvom stanju u kome se nalazimo, društvena preduzeća nemaju perspektivu. Jedini način je da se obavi privatizacija, i to brza privatizacija, jer jedino to može dovesti do poboljšanja. Vi imate u prethodnom periodu, bila je totalna neravnopravnost između privatnog i društvenog sektora, postojala su preduzeća koja nisu plaćala doprinose, poreze, struju, gas i drugo i preduzeća koja su to morala da plaćaju. To nigde u svetu ne postoji. Samim tim sve će se to promeniti privatizacijom. Mi smo sada u ovom momentu, u toku postupka prošle privatizacije, dobili preduzeća koja imaju akcionarska samoupravljanja, koja su ostala bez tržišta, bez kapitala, bez ideje i ne znaju kako će dalje. Privredna komora Srbije i regionalne privredne komore o ovim zakonima su vodile široku raspravu, raspravu koja je trajala do dva meseca, preko 5 hiljada direktora preduzeća, kako društvenih tako i privatnih, vodilo je raspravu o ovom zakonu i moram da vam kažem da širom teritorije Republike Srbije i u svim regionalnim komorama, svuda je pozitivno podržan ovaj zakon. Niko nije rekao, nigde nije bilo da se neko ogradio od zakona o privatizaciji. Država ima interes da preduzeća efikasno rade, a državi je svejedno ko je vlasnik preduzeća, bitno je da preduzeće radi, da ima dobar standard radnika, da plaća svoje poreze i doprinose. Šta privrednici traže od Vlade? Privrednici traže iste uslove privređivanja. Može ih samo tražiti u onom momentu ako se ne bude Vlada interesovala ili ako ne bude imala svoja preduzeća, a to je samo ako se ovaj zakon o privatizaciji sprovede. Privatna privreda je mnogo efikasnija i to vrlo dobro znamo kako ona radi i zahvaljujući privatnoj privredi za svo vreme sankcija, zemlja je preživela zahvaljujući privatnoj privredi. Mi očekujemo priliv stranog kapitala, a on može samo doći ako su uslovi privređivanja stabilni. U svakom slučaju, posle donošenja ovog zakona, siguran sam da će stanje radnika biti bolje i privrednici privatni vide šansu u privatizaciji, vide šansu da se i oni uključe u proces privatizacije. U prethodnom periodu imali smo previše zaštite poverilaca, a ne dužnika, ljudi su se plašili od stečaja. Stečaj gospodo nije propast jednog preduzeća, već je to promena vlasnika u svim ekonomijama u svetu. Mi se moramo suočiti sa mnogim stvarima koje su se dešavale i dešavaju se u ovom momentu, a to je da nemamo radnika na plaćenom odsustvu već stoji višak radne snage. Treba neke stvari da nazovemo pravim imenom, mi imamo slučajeve da radnik koji je na plaćenom odsustvu, ide i sada radi u privatnom sektorui tamo prima jednu dopunsku platu, a ovde se nalazi na statusu da prima socijalno, penziono, kao i ostale doprinose gde njegovo preduzeće ima tu obavezu. Mislim da taj radnik kada bude proglašen za višak radne snage on će biti svestan da treba da se snađe i da će se zaposliti, a samim tim doći ćemo i do toga da će kadrovi u privredi moći transparentno da prelaze iz jednog u drugo preduzeće, gde je bolje. Privreda se ne može oporaviti preko noći. To je nama svima jasno. Privreda je 50 godina uništavana, a zadnjih 10 godina je uništena i ne može preko noći sada za tri ili šest meseci da se oporavi. Nama je potrebno desetine godina da se ona oporavi, ali je sigurno da za godinu ili tri godine nećemo prepoznati privredu u Srbiji. Moraju svi građani Srbije biti svesni da moraju svi učiniti sve i potruditi se da sami svojim radom učine da dođemo do boljeg života i boljeg standarda radnika. Mislim da smo mi iz DOS-a preuzeli tu odgovornost da im to omogućimo ili ćemo učiniti sve. Možda mi i pravimo neke greške, ali verujte, te greške nisu zbog toga što mi želimo da pravimo greške ili zbog nekih interesa. Te greške su kada neko radi, može i da pogreši. Idemo ipak sa političkim promenama koje su se desile, u svet uspešnih i sa ovim zakonom rešavamo mnogo stvari. Novac koji ćemo dobiti od prodaje na osnovu ovog zakona, delimično ide za isplatu bivših vlasnika, da namirimo nepravdu koja je učinjena pre 50 i više godina, zatim za isplatu devizne štednje, red ljudi koji su godinama štedeli i radili u inostranstvu su uložili ovde novac. Mislim da je to pojela ova privreda i ona ima obavezu i svi mi imamo obavezu da se taj novac vrati. Šta su ovde pojedini poslanici rekli vezano oko ovog zakona. Mnogi su istakli brigu za sudbinom radnika. Mislim da je sudbina radnika u našim rukama, u rukama DOS-a. Moram da vam kažem sigurno da će biti poteškoća, ali ćemo sve učiniti da obezbedimo bolji standard radnika i zaposlenje. Moramo reći isto tako šta je u drugim zemljama. Mi vrlo dobro vidimo šta je u Mađarskoj, vrlo dobro vidimo šta je u Bugarskoj. Ako neki imaju prilike da obiđu te zemlje, mogu da naprave vrlo veliku razliku u standardu života tih građana pre pet godina i danas. To je ogromna razlika u kvalitetu života. Šta je u ovom zakonu nejasno? Ovim zakonom sve postaje vrlo jasno. Nestaje ničija imovina, jer društvena imovina je bila ničija i na tu imovinu su se svi oglušili i niko o njoj nije brinuo. Ispostavlja se istorijska nepravda od 1945. godine. Da li je ovaj zakon transparentan? Jeste transparentan i svi imaju i imaće uvida da vide kako i koji je postupak privatizacije, a u svakom slučaju firme i menadžeri imaju mogućnost da nađu svog partnera. Kaže da je ovaj zakon po diktatu Zapada. Mislim da ogroman broj ovih poslanika nije imao ni prilike da vidi kako na Zapadu firme rade. Da su imali prilike da vide kako firme na Zapadu rade, u svakom slučaju rekli bi, dobro dajte i nama nešto od njih da naučimo. Kažu, priča o investicijama je za malu decu. Nisam bio u Segedinu. Mislim da smo mi takvih priča imali u prethodnom periodu dosta, a koje su u suštini bile priče za malu decu. Šta je sa naftom, našim Kuvajtom u Vojvodini, šta je sa zajmom za preporod Srbije, šta je sa deviznom štednjom, šta je sa Dafinom i Jezdom, šta je sa inflacijom iz 1993. godine, šta je sa kursnim razlikama koje su bile od 6 do 30 dinara, šta je sa srpskom privredom koja je dočekala da radnici, da su radnici imali plate pre 5. oktobra 80 maraka, a danas ipak imaju dosta više. Inopartneri očekuju stabilne uslove privređivanja. Zašto privatne svojine, jasni i nepromenjeni zakoni.... (Predsedavajuća: Vreme, gospodine Veselinoviću.) Rekoste da u redovima našim ima onih koji su bili u SPS-u i JUL-u. Verovatno da oni sada pokušavaju da pređu kod nas. Mi svi iz DOS-a imamo obavezu da takve eliminišemo. Kao predsednik Privredne komore Srbije i kao član DOS-a i DHSS-a predlažem da glasate za ovaj zakon, a za koji ću i ja glasati. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miodrag Stamenković, a sledeći je narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević.
Uvaženo predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o privatizaciji je krunski zakon reformskog paketa zakona i on jeste istorijski, čim prethodnom sistemu čupa korene, ukidajući jednu protivprirodnu svojinu, koja je bila osnova njihovog držanja vlasti na terenu, ne samo u privredi, nego u svim sferama života. Jedan od mojih prethodnika spomenu da bi ovaj zakon po prirodi sadržaja trebalo da bude jedan od zadnjih u reformskom paketu zakona. Međutim, mi poslanici Nove Srbije se time ne slažemo. Smatramo da kada kasnimo, žao nam je što nije bio na samom početku, on to može da bude ka ledž specialis iz razloga što je taj zakon jedini instrument pomoću koga možemo pokrenuti industriju, povećati proizvodnju, povećati efikasnost industrijskih preduzeća i podizati standard zaposlenih. Analizirajući govore prethodnika, pre svega iz onog kritizerskog dela, izvukao sam nekoliko premisa, kako oni konstruišu svoje napade. Pa po tačkama, poređani izgledaju ovako: pad proizvodnje zadnjih nekoliko meseci je jedino rezultat nesposobnosti nove vlasti, tako kažu: prethodna vlast je ostavila u nasleđe ogromnu društvenu svojinu, kamo sreće; rasprodaje se kapital koji su zaposleni stvarali izdvajajući deo veoma skromni dohodak, ulažući ih u objekte i mašine; napušta se kurs socijalno - pravnog modela privatizacije; desničarski koncept zakona protiv radnika je jedino za Vladu i kapital; i konačno, prethodna vlast je sačuvala preduzeća u najtežim vremenima. Kako je sačuvala preduzeća u najtežim vremenima,hoću da vam ilustrujem jezikom brojki, jer drugačije kao tehničko lice ne umem da govorim. Ovde imam izveštaj Privredne komore za Jablanički region u kome se jasno kaže da od 1.143 privredna subjekta, a 29.586 upošljenih, 46% radnika je sa gubitkom. Ali, gospodo, od tih 1.143,146 su društvena preduzeća. Ona 100% rade sa gubitkom. Pri tom, Privredna komora u svom izveštaju daje podatke samo o kratkoročnim potraživanjima i dugovanjima, a ne o dubiozama. Te dubioze su kod većine preduzeća veće od vrednosti preduzeća. Šta je sa drugom komponentom, a to je socijalna komponenta, opet jedan izveštaj, koji je uradio Anketni odbor SO Leskovac. Obišao je preduzeća u opštini Leskovac i izvukao je sledeće podatke, od ukupno 109 društvenih preduzeća sa 16.144 radnika, obrađeno je 31 preduzeće sa 9.238 radnika; dugovanja prema Fondu za PIO tih preduzeća su 212 miliona i tako dalje, odnosno 9.238 zaposlenih imaju bukvalno prekid radnog staža od 3,34 godine, a kod nekih preduzeća i do 6,5 godina. Oni nisu zaposleni. To predstavlja 60% zaposlenih u leskovačkoj industriji. Međutim, za ostalih 40% ne znači da nisu u istom položaju, samo nemamo podatke o tome. Upravo zbog ovih podataka kao otrovna demagogija deluje izjava jednog poslanika koji kaže, smanjili ste proizvodnju povećali poreze i sve radite kako biste smanjili vrednost preduzeća. Tako je u ovim preduzećima o kojima sam upravo govorio, jer govorim o tom okrugu, zato što te podatke najviše i znam. Ne verujem da je drugačije i u drugim okruzima. Pad proizvodnje gospodo nije proizvod nove vlasti. To je posledica ogromnih dugovanja koja prevazilaze vrednost preduzeća. Zatim gubljenje tržišta zbog zastarele tehnologije i nemogućnosti da postignu neki kvalitet niti rokove, nedostatak bilo kakvih obrtnih sredstava. Zato je privatizacija, uz priliv investicionih sredstava, jedini put ka pokretanju proizvodnje, povećanju efikasnosti preduzeća i podizanju standarda radnih ljudi. Većina od 7.000 društvenih preduzeća, koja obrađuje ovajzakon o privatizaciji, zbog prezaduženosti, negativnih rezultata poslovanja i trajne nesposobnosti za plaćanje obaveza, su regeneratori dubioza i odgovorna su za pretežni deo od 835 milijardi dinara unutrašnjih dugova i morala bi među prvima krenuti u proces restrukturiranja i privatizacije, makar i prinudom. To je veoma ružna reč i u suprotnosti sa svim onim čemu mi težimo. Međutim, moram da pojasnim zašto ovako govorim. Na sceni su kod nas, pre svega do sada, mnogi mešetari koji su u prethodnom periodu, u uslovima paralenog postojanja društvene i privatne svojine, prelili kapital društvenih preduzeća u svoje džepove i sada na sve načine opstruiraju pregovore sa pravim partnerima i početak privatizacije, očekujući da ih sami otkupe, posle određenog vremena, za dinar ili dolar, a da onu obavezu za pokretanje kapaciteta i investicija, za tu obavezu koriste otuđeni kapital iz tih preduzeća, normalno, opran preko stranih preduzeća. Zato se, iako je decentralizacija vlasti i odlučivanja jedno od osnovnih načela stranke za političke promene - Nova Srbija kojoj pripadam, zalažem za dopunu člana 16. stava 5. Predloga zakona o privatizaciji, u kome se kaže: "Postupak privatizacije može se pokrenuti i inicijativom ministarstva nadležnog za poslove privatizacije i zainteresovanih kupaca kapitala.". Ima malo vremena, a mnogo primera na osnovu kojih bihmogao da potvrdim ovo mišljenje. Gospodo i dame,samo jedan slučaj iz našeg Leskovcahoću da spomenem - preduzeće u kome radnici 6,5 godina nisu radnici, jer im nije uplaćivano ništa u fondove, a to je veliko preduzeće sa 1.200 radnika. Doveli smo tri australijske firme koje su htele da ulože i da pokrenu proizvodnju.Opstrukcijom je došlo dotle da posle dva meseca pregovora, između ostalog, jedan sastanak je bio u Ministarstvu za privatizaciju , da je došlo pismo od partnera u kome su rekli - gospodo, mi nemamo vremena, mi nemamo kompetentnog pregovarača, prekidamo pregovore da ne bi izgubili ljude i kapital. Skrenuli smo ih malo južnije i otišli u kompaniju, koja je, doduše, po starom zakonu privatizovana, ali tamo rade novi mladi ljudi i za dva dana je sklopljen posao za 10 miliona dolara, uz 8,5 miliona eura kredita za pokretanje proizvodnje. Taj kapital je promašio leskovačka preduzeća u tekstilu koja sva stoje. To preduzeće koje je odbilo saradnju sa partnerima, traži od banke 30.000 dinara da kupi desetak lagera i da osposobi jednu mašinu, a uz to, nema ni gram sirovine. To je razlog zbog koga inicijativa za pokretanje ne sme da krene samo iz preduzeća, već podržavam i iz ministarstva, ukoliko ima ozbiljnih strateških partnera. Za ubrzavanje pripreme i sprovođenje procesa privatizacije neophodno je odmah doneti najavljene propise koji preciziraju proces restrukturiranja subjekata privatizacije najvaljenih u članu 20. ovog zakona, jer većina naših preduzeća će morati da ide u restrukturiranje,upravo zbog toga što negativno posluju, nisu sposobna da servisiraju svoja dugovanja, nemaju nikakvih mogućnosti za pokretanje proizvodnje. (Predsedavajuća: Vreme.) Podržaćemo preporuku gospodina ministra, da se nad celim procesom privatizacije uspostavi parlamentarna kontrola. Međutim,mi, poslanici Nove Srbije, podržaćemo i amandman koji predlaže decentralizaciju privatizacionih fondova. Ne može da ne učestvuje u njihovoj raspodeli lokalna samouprava sa čijeg su područja firme koje se privatizuju, jer se na taj način izbegava opasnost od beogradizacije Srbije i zaostajanja u razvoju ostalih regiona. Hteo sam samo da napomenem da ovaj program koji smo mi, poslacnici DOS-a, promovisali u našoj kampanji, mi nosimo stalno sa sobom, jer to nije samo spisak lepih želja, već spisak naših obaveza.Tu postoje dve koje moramo posebno da potenciramo. Molio bih da me ipak saslušate još jedan minut. (Predsedavajuća: Molim vas, 12-ti minut je. Imamo još 15 prijavljenih). Ljutiće mi se, gospođo potpredsednice, svi ovi koji nam pišu da moramo uvesti zakon o denacionalizaciji, da ne bismo legalizovali pljačku građanstva od strane komunističkog režima itd. Imamo tu čak predložene i njihove amandmane.Ja im se izvinjavam što ne mogu to da iznesem. Imam i zakone koji su još uvek na snazi, a direktno ugrožavaju te ljude o kojima sam hteo da kažem. Konačno, treća grupa naših zadataka je program za suzbijanja siromaštva. Delimično se ne slažem sa gospodinom ministrom, koji je juče rekao da je teško i nemoguće kvantificirati socijalne programe pre početka procesa privatizacije. Mi smo obećali da ćemo praviti socijalni karton. (Predsedavajuća: Gospodine,13-ti minut.). Izvinjavam se.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Dobrosavljević. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Žarko Obradović.
Gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, u političkoj istoriji jednog naroda i jedne države malo je sudbonosnih trenutaka. Retko jedna generacija ima prilike da donosi ovako suštinske i važne zakone. Ovaj zakon predstavlja jednu vrstu civilizacijskog čina koji Srbija danas čini, politička elita Srbije. Predstavlja jednu vrstu vraćanja, odnosno civilizacijskog kontinuiteta nakon 60 godina autoritarnog režima u kome smo živeli i jedne vrste civilizacijskog diskontinuiteta u kome smo živeli . Taj diskontinuitet je bio i ekonomski. Podsetiću vas, Srbija je jedina zemlja na svetu gde je titular kapitala bilo nešto što se zove društvo, što je u stvari bio samo izgovor, samo supstitut za to da politička nomenklatura upravlja i privredom. Zato smo mi bili jedina zemlja, čak i u trenucima uspostavljanja pseudovišestranačkog sistema, u kome je moglo da se desi da ministri budu istovremeno i direktori vodećih društvenih firmi u ovoj zemlji. Ovim činom Srbija se vraća u red civilizovanih evropskih naroda. To je naša obaveza, obaveza kao pripadnika evropske civilizacije. Sa druge strane, trebalo bi da budemopotpunojasni i precizni. Privatizacija nije ni malo jednostavan proces.U mnogim slučajevima je čak i vrlo bolan. Ali, ponavljam još jednu stvar koja je ovde više puta isticana. Osnovna su dva problema o kojima se govorilo. Jedno je pitanje socijalne dimenzije zakona o privatizaciji, a druga dimenzija je ono o čemu su takođe neki poslanici govorili- denacionalizacija. Da bismo bili potpuno jasni - socijalne dimenzije socijalne politike nema u zemlji u kojoj ne postoji jaka privreda. Molim vas, navedite mi samo jednu zemlju na svetu koja vodi uspešnu socijalnu politiku, a da privredno nije jaka. Takva zemlja ne postoji. To ne radi ni Kuba, ni Severna Koreja,ni Vijetnam. Samo industrijski visokorazvijene zemlje, kao što su Švedska, sve zemlje Zapadne Evrope, kao što su SAD, Australija, vode jaku i dobru socijalnu politiku. Da bismo mogli da o tome vodimo računa moramo da pokrenemo ciklus proizvodnje. Tek onda možemo govoriti o popunjavanju budžeta, popunjavanju fondova, koji će realizovati određene socijalne programe. Bez toga je potpuno jasno da nema ničega. Ovde se pominjalo više puta i još jedna stvar. Pominjao se kapital i potreba da u procesu privatizacije pre svega učestvuje domaći kapital. Ljudi, državljani ove zemlje, tako se navodilo, sa mnogo više patriotizma odnose se prema zemlji, što nije tačno. Ne postoji nigde teritorija kapitala. Ne postoji nigde patriotski kapital. Kapital, svidelo se to nekome ili ne, nema domovinu. Vrhunski, patriotski interes naše zemlje i našeg naroda u ovom trenutku je da dođu strateški investitori u ovu zemlju, da ulože u naše fabrike, da zaposle naše radnike, da plaćaju ovdašnje poreze i da isplaćuju naše radnike. To je najveća patriotska dužnost koja u ovom trenutku postoji. Druga stvar o kojoj smo govorili je denacionalizacija. Ma koliko to bilo nepravedno, ma koliko se to činilo u izvesnim momentima to je nešto što se mora odraditi. Naravno, denacionalizacija je nešto što se ni u kom slučaju ne sme zaboraviti. Ali, postavljam jedno drugo pitanje - da li zemlja, kao što je Srbija, u ovom trenutku, sada, sa ovakvim resursima može da podnese denacionalizaciju. Na žalost, mislim da ne može. Smatram da zakon nudi odgovarajuća rešenja kojim se bivši vlasnici određenih privrednih subjekata mogu kompenzovati, ali isto tako mislim da ova privreda i ovo društvo trenutno nemaju snage da taj proces denacionalizacije sami završe. Podsetiću vas na jednu drugu stvar. Ne postoji zemlja u tranziciji, zemlja u Istočnoj Evropi, koja je uspela da izvrši denacionalizaciju do kraja. Pokušali su i Slovačka i Estonija i Istočna Nemačka. Nisu je dovršili do kraja. Prema tome, kao i u priči o socijalnim programima, bitno za ovu zemlju je pokrenuti prizvodnju, pokrenuti strane investicije, osposobiti i ojačati srpsku privredu, ojačati budžete i fondove i onda posle toga može da se pređe i na ovu drugu, da tako kažem, vrstu humanog, načelnog postupka ispravljanja starih grešaka prema svima onima koji su od 1945. naovamo bili oštećeni. Zbog toga vam kažem da smatram i ispred stranke kojoj pripadam, a to je Demokratska stranka Srbije,da ove zakone moramo podržati, a posebno ovaj, jer on predstavlja povratak Srbije, srpske privrede, celog srpskog društva u red civilizovanih evropskih naroda. Hvala.
Hvala, gospodine Dobrosavljeviću. Reč ima gospodin Žarko Obradović, a posle njega Božidar Vučurović.
Poštovano predsedništvo, kolege poslanici, poštovani članovi Vlade, od seta zakona o kojima Skupština danas raspravlja, reći ću nešto više o Predlogu zakona o privatizaciji. Naime, predloženizakon o privatizaciji, s obzirom na njegov sadržaj, pitanja koja tretira, ali i ona druga koja ne pominje a koja će bez sumnje imati posledice po društveni sistem i život građana Srbije, koja će nastati kao posledica prihvatanja i primene zakona, odnosno iz svih ovih razloga mislim da Predlog zakona treba povući iz procedure, tj. da ga ne treba usvojiti. Zakon treba povući iz procedure iz nekoliko razloga.Prvo, zato što nije usaglašen sa Ustavom SRJ i Ustavom Republike Srbije, kao i saveznim Zakonima o preduzećima i osnovama promene vlasništva društvenog kapitala. I ovaj zakon, kao i brojni drugi koji su bili na razmatranju i usvajanju u Narodnoj skupštini, pokazuje u stvari pravo lice vladajućeg režima u Srbiji, odnos prema saveznoj državi, poštovanju najvećeg pravnog akta u zemlji. Dok se javnozalaže za jačanje savezne države, poštovanje prava, Ustava i zakona, u isto vreme zarad svojih političkih interesa i predizbornih obećanja DOS donosi zakone koji su na uštrb savezne države. Čini se vrlo opravdano da DOS na ovaj način prećutno čini onošto javno ne sme ili ne želi da kaže, a to je danegira saveznu državu. Usvajanje i primena zakona, kao što je ovaj o kome danas Skupština raspravlja, sa odredbama suprotnim Ustavu SRJ i saveznim zakonima, nije ništa drugo do negiranje legaliteta savezne države i argument više svim onim protivnicima postojanja i razvoja zajedničke države. Predlog zakona je direktno suprotan članu 74. Ustava SRJ i članovima 55, 57. i 64. Ustava Srbije, koji garantuju poslovnu samostalnost preduzeća, njihovu ravnopravnost na tržištu, i u merama ekonomske politike zabranjuju diskriminacijupojedinih vrsta preduzeća. Član 14. ovog predloga zakona o kome mi raspravljamo utvrđuje obaveznost postupuka privatizacije najkasnije u roku od četiri godine od stupanja na snagu ovog zakona, dok član 16. daje mogućnost agenciji za privatizaciju i nadležnom ministarstvu da mogu da pokrenu inicijativu za privatizaciju. Navedene odredbe suprotne su pomenutim saveznim zakonima koji ostavljaju organima preduzeća da sami odlučuju o tome hoće li i koje statusne promene da vrše. Savezni zakoni propisuju način utvrđivanja i iskazivanja vrednosti društvenog kapitala, ostavljaju slobodu preduzeću da bira model transformacije, prodaju akcija po povlašćenim uslovima i dozvoljavaju dokapitalizaciju, dakle puno stvari koje republički zakon ne uvažava. Drugi razlog zašto predloženi zakon ne treba usvojiti je taj što je zakon u mnogim odredbama nejasan, ne daje odgovore na postavljena pitanja, pogotovu kada je reč o ovlašćenjima Vlade Republike Srbije da donosi podzakonske akte, čime se u stvari utire put neograničenoj samovolji Vlade. Brojne su odredbe ovog zakona koje to potvrđuju, koje ostavljaju Vladi mogućnost da kasnije, kroz posebne akte bude glavni činilac privatizacije, koji sudi i presuđuje, pokreće i završava određene radnje u postupku privatizacije ili odlučuje o visini namene sredstava iz privatizacije. Vlada, tako, u brojnim odredbama ovog zakona, citiram, bliže propisuje postupak i način restrukturiranja subjekata privatizacije, propisuje metodologiju procene vrednosti kapitala, imovine, bliže propisuje postupak i način prodaje kapitala i imovine, propisuje način sticanja, raspodelu i druga pitanja, ili pak utvrđuje visinu sredstava za finansiranje namene iz člana 60. Zakona. Znači, svi ovi primeri pokazuju velika ovlašćenja Vlade. Zakon pokazuje, a to su potvrdili i predsednik Vlade i resorni ministar u svojim izlaganjima, da Vladu interesuje samo kapital, novac koji bi trebao da se dobije u postupku privatizacije u Srbiji i naravno - kako ga potrošiti. Vlada ništa ne govori o proizvodnji, otvaranju novih radnih mesta, zapošljavnju novih radnika. Vlada ne govori ništa o socijalnoj komponenti zakona. To je, u stvari, treći razlog, zbog koga zakon o privatizaciji ne treba usvojiti. Vlada očekuje da promenom vlasničke strukture subjekata privatizacije automatski dođe do unapređenja proizvodnje, do većeg zapošljavanja, do privarednog razvoja. Pri tom se bez ikakve doze kritičnosti glorifikuje privatna svojina, kao najbolji, najefikasniji oblik svojine, kao rešenje za sve naše privredne, a možda i društvene probleme. Pri tom se svesno u drugi plan stavlja pitanje načina upravljanja svojinom, što je u stvari neophodan uslov efikasnosti i prosperiteta. Samo dobar menadžment, upravljačka ekipa, koja brine o svojini, bez obzira u kom obliku ona bila, i stvara dohodak, jeste uslov napretka, a ne privatna svojina sama po sebi. To veoma jasno potvrđuju brojni primeri, posebno zemlje gde je privatna svojina dominantna, a one grcaju u bedi i siromaštvu, kao što je slučaj u više zemalja Srednje i Južne Amerike. Zanimljivo je da Vlada, u liku predsednika Vlade i resornog ministra, ni reč nije rekla, makar ne direktno, o posledicama privatizacije. I predsednik Vlade, i ministar, govorili su o nazovi dobrim stranama privatizacije. To jeste logično sa njihovog aspekta, ali su, poštenja radi, trebali da kažu makar nešto i o lošim stranama privatizacije, kojih će bez sumnje biti. Doduše, predsednik Vlade je to potvrdio indirektno. Rekao je da treba po procesu privatizacije, bez obzira da li smo pogođeni, ili ne, zadovoljni ili ne, da se ponašamo u skladu sa važećim normama u svetu. Ako zaposleni ne budu zadovoljni privatizacijom preduzeća u kome rade i o čemu ne odlučuju, jer će to u njihovo ime učiniti Vlada, ili pak ako u novim uslovima, sa novim vlasnikom, budu predstavljali višak radne snage, tj. dobiju otkaz, oni, po predsedniku Vlade, ne treba da prave probleme novim vlasnicima, u formi protesta, a kamoli sukobljavanja, jer to nije pristojno i može uplašiti druge potencijalne kupce. Kao i o nekim drugim pitanjima, Vladu interesuje samo visina kapitala koja se može steći i imidž koji se stiče u javnosti. O nezaposlenima treba neko drugi da brine, ponajvišeoni sami. Privatizacija će po logici stvari povećati broj nezaposlenih lica. Vlada za taj problem nije ponudila adekvatan odgovor. Naprotiv, ona je pre mesec dana određenim zakonskim rešenjima smanjila obim i sadržaj prava nezaposlenih lica, pogotovu onih starijih po životnom dobu i po radnom stažu, koji zasigurno neće i na budućem tržištu rada biti traženi od strane poslodavca. Budućnost ove kategorije ljudi na ovaj način postaje pitanje bez odgovora od strane Vlade i sa mogućim, krajnje negativnim efektima. Čovek koji ostane bez posla, u uslovima enormnog povećanja cena svih proizvoda i pada kupovne moći stanovništva, praktično postaje čovek bez budućnosti. Tvrdnje da će deo sredstava biti usmeren na podsticanje razvoja, nisu potpunije argumentovane, niti u zakonu, niti od strane samog predlagača. Mnogo je više pažnje posvećeno drugim pitanjima iz ovog zakona - isplaćivanju nadoknade licima čija je imovina nacionalizovana, ili pak pitanju vraćanja dugova, čiji je obveznik, ili garant, Republika Srbija. To je potvrdio i predsednik Vlade u svom izlaganju, kroz stav da se mi, kao članica UN, moramo poanšati u skladu sa opšteprihvaćenim pravilima, tj. moramo ispunjavati određene obaveze, ili u prevodu vraćati naše dugove. Dakle, ako hoćemo novac od privatizacije, od strateških partnera iz inostranstva, treba da prihvatamo međunarodne obaveze. Ista priča se ovih dana mogla čuti i povodom pitanja izručenja naših državljana Haškom sudu.
Ali, to nema veze sa ovom temom. Molim vas, gospodine Obradoviću, do sada je bila stvarno korektna diskusija.
Molim vas, samo malo pažnje - dakle, ako hoćemo novac, a hoćemo, onda se moramo povinovati zahtevima tzv. međunarodne zajednice. U oba slučaja, vladajućem DOS-u nije nikakva prepreka usvajanje akata suprotnih Ustavu, ni u slučaju ove sramne uredbe o saradnji sa Haškim tribunalom, ni u slučaju usvajanja ovog zakona. I dozvolite, želeo bih sada, u ime poslaničke grupe, samo dve rečenice da kažem, s obzirom da juče nisam bio u Skupštini, a nije ni predsednik poslaničke grupe, povodom izlaganja jednog poslanika juče, ovde u Skupštini, i informacija koje su se mogle čuti od ministra pravde, da, nazovi jedan, ili više poslanika, ili članova rukovodstva SPS-a, podržavaju izručenje svog predsednika i drugih jugoslovenskih građana Haškom tribunalu. Pre svega, to je jedna notorna laž. Ako neko ima nečistu savest, on će sa tim morati sam da se bori. A, šta socijalisti misle o tom pitanju, ili drugi građani, svi u ovoj sali, koji žele, mogu to večeras, popodne da vide na Trgu Republike, u 18 sati, na mitingu koji organizuje SPS. Dođite, pa vidite.To je kamen oko vrata, koji ćete vi nositi generacijama. Ne znam da li ste svesni toga, ali ćete biti.
Hvala na pozivu. Gospodine Obradoviću, jeste li završili?
Četvrti razlog, i završavam tu, zašto zakon ne treba usvojiti jeste u tome što nudi rešenja koja su znatno štetnija i nepovoljnija za zaposlene i građane, od svih onih koja su bila sadržana u starom zakonu. Naše kolege su pomenule, i neću zbog vremena koje je isteklo da ponavljam, ali, postoje brojna rešenja koja su nepovoljna za građane i za zaposlene. Iz svih tih razloga koje sam pomenuo, a i onih koje su pomenuli moje kolege poslanici, mislim da sve to najbolje govori da je zakon loš, da ga ne treba usvojiti, jer Srbija, i većina njenih građana, od ovakog zakona neće imati koristi, niti će on Srbiji doneti boljitak. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Božidar Vučurović.
Dame i gospodo narodni poslanici, iz dosadašnjih diskusija sasvim je jasno da se u raspravi o usvajanju ovog zakonskog projekta sukobljavaju dva koncepta - jedan je koncept čiste, oročene, obavezne privatizacije, prodajom, uz planiranje zaštitne socijalne politike, koju zastupa SRS, i drugi je, uz one simpatične znake navoda, "đinđićevsko-kardeljevski" kocept besplatne podele akcija, u sistemu pretvaranja jedne izmišljene kategorije društvene svojine u privatnu, koju zastupaju neke poslaničke grupe. Između ova dva koncepta pliva i ova vlada. Delimično osvešćena neodrživošću svog idejnog koncepta, ali svejedno, držeći se čak i u zakonskom tekstu društvene svojine, kao nečega što zaista ima uporište bilo gde u svetu, ili kao ustavna, ili kao ekonomska kategorija. Po zapadnoj demokratiji postoji pojam društvene svojine, samo što se tamo zna titular te svojine. To je tamo dražva, a vi ovde imate šansu da amandmanom Vlade u toku rasprave o ovom zakonskom projektu napišete, jednostavno, da društvena svojina predstavlja oblik državne svojine i da time rešite sve dileme. U protivnom, dolazite u situaciju da privatizujete nešto što nema titulara. Šta je društvena svojina? Nešto što ne postoji ili nešto što je vlasništvo svih nas. Ako je vlasništvo svih nas, onda je to već privatna svojina, onda se to više ne može privatizovati. To bi trebalo napisati, da se ustavnost zakona, bar u onom delu koji govori o ravnopravnosti svih oblika svojine, ne bi dovodila u pitanje. Imali ste, dame i gospodo, jedan zakon o privatizaciji, koji ste mogli doneti onog momenta kada ste ukinuli u ovom parlamentu Zakon o svojinskoj transformaciji. To je bio zakon o privatizaciji koji je Skupštini Srbije podnela na usvajanje SRS. Iz ideoloških, političkih ili nekih drugih razloga, vi to niste uradili. Kasnite, iako se taj zakon od ovoga zakona razlikuje najviše 10 do 15%. Sujeta jede milione, drage moje dame i moja gospodo. Mi vidimo da ovde niste primenili ništa, ili skoro ništa, ni od rumunskog, ni od bugarskog, ni od češkog koncepta. Ovde ste primenili nešto od radikalskog koncepta, ali kažite to, to ne boli. U ovom zakonu nema mnogo toga spornog. Međutim, ono što je rađeno do donošenja ovog zakona, može da dovede do nesagledivih posledica u njegovoj primeni. Postoje u ovoj skupštini zakonski projekti koji su ekonomski i zakonski projekti koji su politički. SRS nikada nije bila protiv ekonomskih zakona, ali protiv političkih jeste, i biće. Ceo set poreskih zakona, koji je prethodio ovom zakonu, je opet "izvanredan". Poreska stopa od 20% je sve, osim stimulativna za eventualne strateške partnere. Zakon o jednokratnom oporezivanju ekstra profita je sve osim nečega što uliva poverenje stranim ulagačima. Naprotiv, izaziva nesigurnost, pogotovo što su sigurno čuli za obećanje, kako će se on u slučaju promene vlasti primenjivati i na ljubimce ovdašnjeg režima. Zakon o porezu na dobit preduzeća, koji ne oslobađa investicije od poreza onako kako i zakonodavstva na primer Kipra ili nekih arapskih zemalja ili čak razvijenih evropskih zemalja oslobađaju, ne može biti privlačan za strane ulagače. Nebulozne i nepromišljene uredbe Vlade svakako ne doprinose sigurnosti strateških partnera. Ne mogu se poreska rešenja Francuske, kojoj ne trebaju strana ulaganja, primenjivati u Srbiji i očekivati da partneri nagrnu pod nepovoljnim poreskim uslovima, valjda iz neke prevelike ljubavi prema nama. Uostalom, u ono predratno doba, na osnovu mišljenja priznatih i poznatih ekonomskih stručnjaka, Jugoslavija nije bila siguran partner za strana ulaganja. Sada, sa ovakvim strateškim pratećim rešenjima, još je i manje. Javiće se partneri za objekte tzv. prljave ekonomije, prljave tehnologije i daj bože da se javi još po neki i ništa drugo. Entoni Rurk, vi znate verovatno ko je, kaže da su u istoj zoni sigurnosti Jugoslavija, Irak i Severna Koreja. Zamislite, sada kada ste vi došli na vlast treba razmišljati i o prodaji domaćim strateškim partnerima, naravno onim koji su normalnim poslovanjem došli do sredstava, ali vi strateške partnere, domaće strateške partnere, a to su dobra mala i srednja preduzeća, uništavate. Uništavate ih zakonskim rešenjima, uništavate ih uredbama i takvih partnera u ovoj državi više neće biti. Ministar Đelić je rekao da predstavlja čast da se svojoj državi plaća porez. Slažem se da je to čast i možete li zamisliti,bio sam neverovatno častan čovek prošle godine. Moja čast se mogla prošle godine meriti desetinama miliona maraka. Od kada ste počeli da donosite uredbe, moja čast je svedena na nulu. Nula dinara poreza na promet, a 70% manje ostalih poreza i doprinosa zbog otpuštanja radnika itd. Vi mislite da strani strateški partneri ne znaju za ta vaša genijalna rešenja. 20% poreza u momentu kada je na Kipru 7%, neoslobađanjem investicija poreza u trenutku kada se na Kipru oslobađaju 10 godina i vi mislite da ćete takvim pratećim zakonskim rešenjima privući ovde strane partnere? Naravno da nećete. Zato me plaši da jedan prilično dobar zakon neće imati prema kome da se primenjuje, pa ćemo se opet vratiti na onaj Đinđićev zakon besplatne podele akcija. Još jedna stvar koja ne valja. Ne valja se sa ove govornice, bez obzira što ste vi Titići od pre Osme sednice, pozivati na Titove reči kako se ne valja držati zakona i Ustava kao pijan plota. Mi smo ovde došli da bismo štitili zakon i Ustav prvenstveno. Ne možemo da kažemo da ovo nije baš ustavno, ali mi nemamo vremena da čekamo, a ovo nije baš po zakonu, a mi opet nemamo vremena da čekamo. Moramo čekati onoliko koliko nam je vremena potrebno da promenimo zakone ili da promenimo Ustav. Nije tačno da neće biti političkih fabrika i političkih direktora, jer ih ima i sada. Ima i političkih kafe kuvarica. Ne može ni jedno mesto u ovoj državi dobiti trenutno niko ko nije član DOS-a. Od strateških partnera trenutno možemo birati dva. Jedan je Lafarž, koji ima novce i drugi je Haški tribunal, koji ima novce, a mi imamo robu i za Lafarž i za Haški tribunal, ali ja bih ipak Lafarž, pa iako nije naročito dobar.
Reč ima narodni poslanik Stevan Ž. Gudurić, a nakon njega narodni poslanik Momir Radojičić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine iz Vlade, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, ovih nekoliko dana raspravljamo o jednom setu zakona o privatizaciji koji se u suštini u odnosu na prethodna rešenja razlikuje tako što je regorozniji za preduzeća, a nepovoljniji za radnike i za građane. U njemu, u odnosu na pre, nema dokapitalizacije. Slušajući uvodno izlaganje gospodina ministra i gospodina premijera, oni koji su to pratili mogli su da ostanu zabezeknuti zato što je ministar rekao da je to najbolji zakon, a gospodin Đinđić je rekao da se u tom zakonu puno toga može popraviti. Najbolji zakon se ne može nazvati onaj u kome može puno toga da se popravi, pa je ministar prvo morao ubediti premijera da je to najbolji zakon, pa onda nas da ubedi. Isto tako smo u tom uvodnom izlaganju imali ponovo dva podatka da, po ministru, ima 27% nezaposlenih, a da, po premijeru, ima 40% nezaposlenih i onda još neke opservacije ovih dana, pa se penje do 50% itd. Barem kada se sa tim nekim činjenicama barata, onda treba da se uzme jedan podatak, pa da ga se drži, kako to narod kaže, kao pijan plota, jer kada se ovako šareno priča teško da neko može da veruje šta je u stvari prava istina u svemu tome. Zakonom o ekstraprofitu i nekim drugim zakonima koje smo usvajali pre ovoga stvoreni su samo preduslovi, pogotovu tim zakonom o ekstraprofitu, stvoreni su preduslovi da Vlada, neću da kažem država, da Vlada podržavi, nacionalizuje sijaset firmi i da može ovaj svoj koncept privatizacije da sprovede. Imamo da se u članu 16. kaže da postupak privatizacije pokreće subjekt privatizacije ili preduzeće i onda tamo kaže da to može da bude drugačije, da to pokrene agencija. Onda imamo u članu 19, koji govori o restrukturiranju ako agencija proceni. Znači, ako nisi dobar, agencija onda proceni da treba da te restrukturiraju, pa nećeš dobiti onih svojih 15%, što je moguće da čeka možda i Beočinsku fabriku cementa, s obzirom da nije bila dobra i poslušna u ovom periodu i suprotstavila se hajdučiji koju je hteo da sprovede premijer i neki iz Vlade. Kažem hajdučija zato što ću vam pročitati jedan papir, neću čuvati u tašni kao ministar, a upućeno je gospodinu Filipu Rolijeru. To je verovatno neko čeljade iz Lafarža. Umesto ugovora koji je trebalo da bude potpisan 19. februara 1999. godine, usaglašeno sa vašim ovlašćenim pregovaračima, uporno insistirate na novim dokumentima koji su nam dostavljeni 10. marta 1999. godine, računajući s pretnjom da će nas izbombardovati i da se mora prihvatiti makar šta. Novi ugovor o strateškom partnerstvu i prateća dokumentacija odstupaju ne samo od postignutih dogovora, već od vaše ponude dostavljene u decembru 1998. godine na osnovu koje ste i bili odabrani za strateškog partnera. Vrednost poslova navedenih u ugovoru od 10.03.1999. godine manja je za 220 miliona maraka. Znači, između ostalog, i ove priče koje su bile i od premijera i od nekih ministara, jednostavno ne stoje. Nije u pitanju cena, a pogotovu ne u pitanju ugovora jer nikada nikakav ugovor između Beočinske fabrike cementa i Lafarža nije postignut. Pregovori ne obavezuju. Obavezuju ugovori i nemojmo se ovde sa ove govornice gađati nekim drugim stvarima zato što i mala deca znaju da to tako nije. Postoji, na kraju krajeva, i princip nekog dobrog domaćina gde se uvek kazalo da dobar domaćin nikada neće prodati najbolju kravu ili neku drugu zver iz svog stada, jer kada počne to da radi, onda više neće biti dobar domaćin, onda će ići ka prosjačkom štapu. Kada Vlada bude prodala i rasprodala najbolje, onda ćemo mi verovanto prestati biti domaćini u svojoj kući. Kada se ovde priča o tome da treba praktično sve da se rasproda i da oni koji su zaposleni u firmama,praktično, skoro da nemaju nikakva prava, zakon tako kaže, jedan aspekt niko ovde nije spomenuo, a pričalo se dosta. Krajem 60-tih i početkom 70-tih godina bio je pristojno raširen pojam GG firmi i sijaset njih slavi 25 do 30 godina uspešnog rada, a prešli su posle toga u neka društvena preduzeća. Neko uzme ašov, neko lopatu, neko mešalicu i napravi građevinsku firmu. Znam sijaset primera iz svoje sredine. Sada to ne znači da je to njihovo i da će isto to tako da proda Vlada. Znam da je Beočinska fabrika cementa 60-tih godina napravila sa grbače svojih radnika jednu rotacionu peć, 67. godine drugu peć, 73. godine treću peć, a 1974. godine je podigla 220 miliona dolara kredita da bi napravila proširenje svoje fabrike i ponovo sa istih tih radničkih leđa, ne sa leđa Vlade i nikoga drugog. Prema tome, trebalo bi da je nešto nečije ako je to pravilo. Samo da doznamo razliku između akcija onih koji su se privatizovali po starom zakonu i po novom, a ako sada u nekom trenutku neke firme koje su privatizovane, ako budu rešile da prodaju nekom strateškom partneru svoje akcije, te pare će da stave u svoj džep, a u ovom slučaju to će Vlada da stavi u budžet, a nije mi jasno gde će da ih potroši. Prema tome, jedan od kolega je pre neki dan čitao Dušanov zakonik, a onda je trebalo i ovo da se odnosi na Dušanov zakonik, a ako je nešto nečije da to Vlada ne uzima kao svoje. To se uvek zvalo krađom, lopovlukom i kako god hoćete da se izrazim. Ovde stalno ide jedna teza, da je sve upropašćeno, da nema ništa, nema ovoga, nema onoga, a šta će onda da se privatizuje kada ničeg nema, ništa onda ne može da se privatizuje. Ništa je ništa, tako su nas učili kad smo bili mali da je ništa ništa, da je nula jednako nula. Neće biti baš da je tako. Neće biti da je tako zato što očekujete pristojan novac iz te privatizacije, tako su pričali ministri i premijer, govoreći još i ranije o ovom zakonu i kada su ga doneli. Isto tako pričalo se stalno o nekoj decentralizaciji, a sada će pare, konkretno za Beočinsku fabriku cementa, Vlada da strpa u budžet, a od toga Beočin nema nikakve koristi. U decentralizaciji deo tih para je morao namenski da bude usmeren prema Beočinu, odnosno prema nekim drugim sredinama gde će te firme biti privatizovane. Neću da licitiram o procentu, ali je svakako da bi taj princip decentralizacije pio vodu, trebalo je i to da bude obuhvaćeno u predlogu ovog zakona da se zna da određeni procenat svega toga treba da se usmeri tim sredinama, jer biće da su i te sredine nešto zaslužne što su te firme tamo dobre pa neko hoće da ih kupi. One koje ne vrede neće niko ni da ih kupi. U konkretnom slučaju, ovo što pričam o Beočinu, to nisu pravili državni dugovi i država je samo u Beočinsku fabriku zavlačila ruku prema potrebi i da ne kažem u ružnom smislu, nikada je nije dotirala ni na jedan od načina. Isto tako kroz sve ovo ide i neka priča o denacionalizaciji. Denacionalizacija nije politički pamflet, jer ovde je jedan kolega otprilike rekao da ono što može da se vrati denacionalizaciji, kuće, stanovi, zemlje i tako dalje. Dragi moj kolega, kada u Banatu budete vratili zemlju i kuće, onda će tamo stanovati Hansovi, a Hansovi se neće učlanjivati u DSS, nego u neku drugu. Prema tome, denacionalizacija je mnogo ozbiljnije pitanje od jednog političkog pamleta kojim će se mahati ovde. I na kraju, neko je ovde na početku, i Čeda, gospodin šef poslaničke grupe DOS i još neki su otprilike rekli ovako, a vi ako ne verujete pročitajte stenogram, makar i nema veze da li je zakon baš po Ustavu, treba vi da računate da je Ustav važan. Videli smo iz primera da je tamo neki Mitalj Džumbus iz neke grupe G-17, flangrantno prekršio Ustav Jugoslavije i da se oko toga posebno ne jedi, a zašto bi se onda jedili za to što se sijaset zakona u ovoj skupštini donosi suprotno Ustavu, pa pošto Mitalj Džumbus može da pravi takve stvari, onda ja mogu da vas pozovem, pošto vidim da su neki jako spremni, recimo, kada je gospodin Jovanović ulazio danas u Skupštinu, vidim da se jako lepo obukao, verovatno zato da dođe na naš miting večeras. Pozivam i vas i one koji me slušaju da dođu, čuće nešto pametno sigurno, pametnije nego što ovde čujemo da je zakon najbolji i da, za gospodina Šešelja večeras u 18 časova na Trgu republike.
Deset minuta i 20 sekundi. Narodni poslanik Dragoljub Stamenković, kršenje Poslovnika Narodne skupštine.
Dame i gospodo, reklamiram povredu člana 93. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Očigledno je komotno ponašanje poslanika DOS-a, opet su u šopingu, nema ih ovde, molim da se utvrdi kvorum, kako bismo, u skladu sa poslovnikom, mogli da radimo normalno.
Molim narodne poslanike da po predlogu narodnog poslanika Dragoljuba Stamenkovića, za koga se nadam da je identifikovan kao prisutan na sednici Narodne skupštine, utvrdimo kvorum. Konstatujem da Narodna skupština nema kvorum za rad u 12 časova. Određujem pauzu od 15 minuta, a nakon pauze prvi prijavljeni narodni poslanik je Momir Radoičić. U 12.15 časova nastavljamo rad. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice radi utvrđivanja kvoruma. Konstatujem da imamo kvorum, pa možemo da nastavimo sa radom. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, replika.
Pošto je poslanik Gudurić, koga sada ne vidim u sali, verovatno je otišao da ne bi bilo kvoruma, pomenuo DSS, sa zadovoljstvom mogu da konstatujem da je jedino DSS u parlamentu pomenula veliku istorijsku nepravdu koja je činjena prema građanima ove države, tako što im je oduzimana i nacionalizovana imovina. Jedina u ovom parlamentu i koja će se uvek u ovom parlamentu i do sada se uvek zalagala da se ta imovina, da ti građani ove države, kojima je ta imovina i uzeta, dožive satisfakciju i da budu nadoknađeni, da bude imovina nadoknađena u obimu koji je potreban i koji je bio kada je to oduzeto. Mi ne očekujemo od onih koji su oduzimali tu imovinu ili koji su naslednici onih koji su oduzimali imovinu, i što su dolazili i harali ovim prostorima, da tu imovinu vrate. To očekujem od svih onih koji sede u ovoj sali i koji imaju prave namere i koji žele da naprave jednu državu koja će se zasnivati na privatnoj svojini, koja je svetinja u svim država čijim oblicima stremimo, pa i u našoj državi. Isto tako, treba imati na umu da jednu nepravdu ne treba ispravljati tako što ćemo činiti druge nepravde. To je jedino od načela kojim ćemo se mi rukovoditi prilikom naknade oduzete imovine putem nacionalizacije. Vlasnici, nekadašnji vlasnici te imovine moraju dobiti satisfakciju i moraju dobiti pravičnu naknadu za imovinu koja im je oduzeta. Jedan od tih oblika se pominje i u ovom zakonu. Treba nakon ovoga doneti zakon o denacionalizaciji, fizički vratiti onu imovinu koja može fizički da se vrati i na taj način obeštetiti sve građane koji su trpeli od države i prethodnog režima. Hvala.
Po Poslovniku? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je prekršen član 96. Poslovnika. Poslanik koji je govorio pre mene nije razumeo mnogo poslanika koji su govorili pre njega. Ovde je iz puno poslaničkih grupa govoreno o nepravdi. Malopre je govorio Rade Veselinović iz DHSS, a neki dan je govorio gospodin Mićović o tome, gospodin Marijan Rističević i tako dalje. Javljam se samo zbog toga da ukažem da to, neću da kažem da nije istina jer nije lepo, ali nije tačno. Samo sam tu primedbu imao. Hvala.
Pre nego što dam reč narodnom poslaniku koji je prijavljen za diskusiju, samo jedno obaveštenje. Treća sednica Odbora za zaštitu životne sredine održaće se u pauzi u 14,00 u sali 73 na III spratu. Dajem reč narodnom poslaniku Momiru Radoičiću, a sledeći prijavljen je narodni poslanik Hranislav Perić.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovane kolege poslanici, sadašnji trenutak naših preduzeća može se okarakterisati njegovom izuzetno velikom krizom identiteta. Izraslo iz nedara dogovorne ekonomije sa puno eksperimentisanja u njegovom organizovanju i funkcionisanju, našlo se u vrtlogu turbulentnog svetskog tržišta. U proteklom periodu preduzeće je bilo postavljeno između radničkog upravljanja i birokratsko - političkog rukovođenja uravnilovke i pokušaja zakonskog definisanja, njegovog nastojanja i postojanja. Dva su osnovna principa organizovanja preduzeća. Poslovna efikasnost i humanost odnosa nisu ispunjeni. Humanost je široko proklamovana, a u praksi je sve više erodirala niskom efikasnošću, stavljanjem materijalne baze i drastičnim padom životnog standarda. Tu tendenciju smo počeli menjati još davne 1991. godine,a započetim procesom tranzicije, gde je bio start privatizacije. Dugogodišnja međunarodna izolacija i vrlo oštre sankcije omele su ovaj proces i stavile preduzeće u još složeniju situaciju. Novi zakon o privatizaciji, sa pratećim zakonom o agenciji za privatizaciju i zakonom o akcijskom fondu, koji je pred nama treba da reši problem drduštvene i državne svojine. Bez rešenja vlasnika svojine, nema napretka i rezultata u privredi i društvu. Krajnje efekte ovog zakona, teško je proceniti. Ceo proces će se odvijati u dosta složenoj ekonomskoj i političkoj klimi, koja se ne može predvideti u našim uslovima. Zakon je rađen po primeru Mađarske privatizacije i tačno je da model privatizacije Mađarske po analizi Evropske banke za obnovu i razvoj, pokazao je najbolje rezultate u tranziciji po svim pokazateljima. Međutim, to ne može biti merilo, jer pitanje je da li se to može ponoviti i kod nas. Svaka zemlja sa sobom nosi sasvim drugačije okolnosti. A to je tradicija, kultura, itd. Pa sigurno da niko od istočnoevropskih zemalja nije izvršio savršenu tranziciju. Međutim, povlačenjem tog poteza promenila se i ekonomska i politička klima u znatnoj meri. Kada je u pitanju naša zemlja, mislim da neće biti toliko strateških partnera, jer smo zemlja koja je poslednja pristupila tranziciji. Zbog te okolnosti, svakako se ne može očekivati spektakularno interesovanje stranih investitora, koji su često svoj novac uložili u neku od istočnoevropskih zemalja. Međutim, naša je obaveza da se privuče što više stranih investitora da izvrše ulaganje u našu privredu i da izvrše što veća upošljavanja radne snage. U ovom predlogu zakonaukinuta su neka prava radnika i to, u članu 45. ograničava se vremenski period za besplatni deo akcija, s tim što je predlagač trebalo da ima na umu da svi subjekti ne stvaraju isto i nisu u istim okolnostima i oni ne bi trebali da se tretiraju isto. Pod dva, smanjuje se vrednost besplatnih akcija, kako se produžava vremenski rok transformacije, pa tako se radnik kažnjava dva puta. Prvi put što je radio u lošem subjektu, a drugi put što takav subjekt ne može naći odmah strateškog partnera i time vrednost akcija za svaki vremenski period gubi svoju vrednost. Pod tri, potpuno se ukida pravo zaposlenih na besplatne akcije, ako nije prodato više od 50% kapitala preduzeća. Pod četiri, ukida se pravo zemljoradnika na pravo prvenstva, pa i pravo konkurisanja za besplatne akcije u zadrugama i poljoprivrednim preduzećima. Pod pet, ukida se popust ratnim vojnim invalidima pri kupovini akcija. Pod šest, ograničava se pravo na sticanje besplatnih akcija umesto za najviše 40 godina, na 35 godina radnog staža, gde ćemnogi biti uskraćeni za pet godina besplatnih akcija, a što nije zanemarljivo. Pod sedam, ukida se pravo građana izvan konkretnih preduzeća da se prijave za besplatne akcije u svakom preduzeću, a što je nerealno i tako dalje. Ovaj deo primedaba je predlagač trebalo da uzme u obzir, da još jedno preispita predložena rešenja i prilagodi ih ambijentu i okruženju u kom će se ovaj zakon primenjivati. Normalno je da će strani investitori biti zainteresovani za velike monopolske sisteme, kao što su cementare, prehrambena industrija, NIS, EPS itd. Prodaju tih strateških preduzeća našeg društva treba staviti pod kontrolu parlamentarne komisije Republičkog parlamenta. Pored niza nabrojanih problema, ne smemo zaboraviti ni nesređene političke prilike u našoj zemlji. Koliko federalnih jedinica naša zemlja ima, jer svaki investitor se neće upustiti u ulaganje i kupovinu nečega ko je vlasnik i sa kim može pregovarati. Sve ono sa čim raspolaže naša zemlja, a to su nepresušni izvori sirovina, energija, jeftina radna snaga,mala vrednost imovine i novo tržište, tera nas da zaštitimo maksimalno kapital i radnike. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a nakon njega narodni poslanik Vojislav Janković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministre Vlahoviću, mnogo je bilo diskusija o zakonu o privatizaciji, a što se i očekivalo, jer sam predlagač reče da je ovo istorijski zakon i da se od njega očekuje da donese blagostanje u zemlji. Mi socijalisti nismo protiv zakona, jer je to zakon DOS-a, ali svojim predlozima i sugestijama, kao i amandmanima, želimo da ovaj zakon bude još bolji i da ne bude na štetu naših građana i da iz svega ovoga korist ne izvuku samo pojedinci. Slušajući predlagača zakona, ministra Vlahovića, stiče se utisak da je zakon o privatizaciji odličan i da ga treba samo usvojiti na Skupštini i sve će biti u redu, sve će biti rešeno. Usvajanjem zakona tek se otvaraju problemi, i njegovom primenom u praksi isplivaće na površinu svi nedostaci koje zakon nosi sa sobom, a na koje su poslanici ukazivali. Neće ići ni malo lako, jer se radi o imovini, radi se o novcu. Kad se radi o novcu, ne bih preporučio nikom da se za ovom govornicom zaklinje u poštenje. Voleo bih da se posle jedne godine stavi na dnevni red ovog parlamenta pitanje primene ovog zakona u praksi, da ne bude posle ove lepe priče o zakonu - ovaj je sa ovim u dilu, ova je fabrika prodata za male pare, ovo je veza tog funkcionera, ovaj funkcioner ima većinske akcije u tom preduzeću itd. Postojao je zakon o privatizaciji koji je stavljen van snage zato što daje veća stečena prava preduzećima, radnicima, penzionerima, zemljoradnicima i ostalim građanima. Drugo, što kupci iz inostranstva neće kupovati naša preduzeća ako radnici imaju neka prava koja su imali u zakonu koji je stavljen van snage. I ovaj zakon je prepisan od zemalja čije sugazde zainteresovane za kupovinu naših preduzeća. Da bi se obavila uspešna prodaja naših preduzeća, već se stvara povoljan ambijent. Raznim lobijima preduzeća se onesposobljavaju, obezvređuju, zatvaraju, sve u cilju da se stekne utisak kod zaposlenih da preduzeća ne mogu funkcionisati sama i da se moraju prodati, pošto zašto, ko koliko da, samo da nije džabe. Predlagač u zakonu za Vladu obezbeđuje velika ovlašćenja, kao i kod donošenja prethodnih zakona. U mnogim članovima zakona, gde predlagač nije smeo da bude jasan, a gde se radi o ključnim pitanjima, ostavlja da Vlada donese podzakonske akte, gde se omogućava neograničena samovolja iAgencije i Vlade. Kod privatizacije se besplatne akcije zaposlenog u datom preduzeću ograničavaju na najviše 15%. U mnogim preduzećima radnici će biti oštećeni. Ukida se pravo zaposlenima da u svom preduzeću dobiju besplatne akcije za staž ostvaren u drugim preduzećima. Ukida se pravo zemljoradnicima na konkurs za besplatne akcije u zadrugama i poljoprivrednim preduzećima, iako su zemljoradnici sve to stvorili kroz prodaju svojih poljoprivrednih proizvoda. Navešću samo jedan primer - u Merošini je građena hladnjača, proizvođači višanja su učestvovali u izgradnji, jer sunovac od proizvodnje uložili u izgradnju i imaju urednu dokumentaciju o tome, imaju knjižice kod Agrobanke i 10 godina im niko ništa ne isplaćuje. Radi se o 4.000 poljoprivrednika. Zašto oni danas nemaju i ne mogu imati pravo na akcije jer su uložili svoj novac? Kad se proda hladnjača, tj. privatizuje, ko će poljoprivrednicima vratiti novac? U zakonu su data velika ovlašćenja akcijskom fondu pri prodaji akcija preduzeća. Naglim iznošenjem velikih količina akcija na tržište obara se njihova cena i vrednost kapitala preduzeća, jer kad se na pijacu iznese mnogo robe, onda ona ima vrlo malu cenu. Prethodni Zakon o porezima na ekstra dohodak i ekstra imovinu ne uklapa se u ambijent za privatizaciju. Da li sme neko od naših građana da se prijavi za kupovinu firme? Neće li to biti znak za ispitivanje ekstra imovine. Šta to znači da će preduzeća moći da kupuju samo gazde iz inostranstva? Drugo, postoji opasnost da neko uloži novac i kupi preduzeće, a da za nekoliko godina, kada vi ne budete na vlasti, a dođena vlast stranka koja sad nije i samo aktivira vašZakon o ekstra imovini za period od kad se vrši privatizacija. Začasće se naći iskorišćavanje posebnih pogodnosti i kupac može ostati i bez para i bez preduzeća, pa će se reći da ste bili na funkciji kad ste kupili preduzeće, kupili ste jevtino preduzeće zbog toga što ste bili u partiji koja je na vlasti, podmitili ste ljude iz Agencije, podelili ste sa nekim razliku do prave vrednosti preduzeća. Privatizacija je rađena i u našim susednim zemljama i neko je to rekao za govornicom. Moram da kažem da su slični zakoni u susednim zemljama koje su radile privatizaciju. Plašim se da nismo prepisali bugarski zakon,jer u Bugarskoj je od 28 stručnjaka, koji su radili privatizaciju, 25 uhapšeno. Ima mesta za popravku ovog zakona i verovatno on treba da doživi popravku kroz amandmane,samo u korist naših radnika i naših građana. Mala preduzeća, koja su naslonjena na lokalne uprave, na opštine, trebalo je ostaviti opštinama da ih privatizuju i dobiju prihod. I više od toga,jer će ta preduzeća i dalje vršiti usluge opštinama, pa da ne dođe do problema. Misli se na komunalna preduzeća u manjim opštinama, jer ipak će opštine zavisiti od njih. Ako se to isprivatizuje, možda bude problema. Zbog toga može i ceo budžet neke opštine da ide samo na ta preduzeća. Dalje, zašto nije bolje u zakonu sagledano zemljište. Ne radi se ovde o preduzeću, o zgradama, već o oduzetom zemljištu . Ako se zna čija je zemlja i koja je njena cena, zašto tim građanima nismo dali besplatne akcije u visini cene njegovog dela zemlje? Navešću jedan primer - u Merošini postoji SKC "Oblačinsko jezero", sagrađen na 100 ha zemlje, utrine građana sela Oblačine. Oni među sobom nisu podelili utrinu da bi je zajednički koristili. Zašto sad ne mogu učestvovati u podeli akcija, gde bi bila namirena pravda? Na kraju, predsednik Vlade reče da je obezbeđena javnost u radu. Javnost u radu verovatno i treba da bude obezbeđena, jer predlagači kažu - nema ovde šta ko od koga da krije. Pošto se ne privatizuje stranačka imovina, već državna i društvena, predlažem da sve komisije koje budu formirane, budu sastavljene od predstavnika svih partija u parlamentu. Na samom kraju, želim da uputim građanima poziv da dođu na protest protiv Haga, da se nikad niko ne isporučuje Hagu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Janković, a nakon njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Uvažena gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, da li su predlozi ova tri zakona - zakona o privatizaciji, o agenciji za privatizaciju i o akcijskom fondu zbilja istorijski ili ne pokazaće vreme. Ali, već sada možemo da kažemo da je istorijska odlučnost Vlade da napravi brz i potpun raskid sa društvenom svojinom. Društvena svojina je nastala kao surogat državne svojine, ali svi mi koji smo u Srbiji živeli poslednjih 10 godina znamo da je društvena svojina drugo ime za partijsku svojinu, odnosno još preciznije, za svojinu porodice i klana Marković-Milošević. Da je to tako dokazuje i ubrzana svojinska transformacija, tako se to zvalo po prethodnom zakonu, u kojoj su socijalistički direktori krenuli nakon septembarskih izbora i nakon 5.oktobra. Već i odlučnost Vlade da izvrši potpunu i najbržu moguću privatizaciju,govori o tome da nemamo posla sa Vladom rutinera, već da pred sobom imamo Vladu istinskihekonomskih reformatora. Prethodni zakon o svojinskoj transformaciji u svojoj suštini je bio insajderski i podrazumevao je besplatu podelu deonica radnicima. Osnovna mana tog koncepta je što nema svežeg kapitala, nema razvoja koji je neophodan našoj privredi. Kao posledica toga,dolazi do daljeg propadanja naše privrede. Krajnji rezultat je da radnici koji su dobili te besplatne akcije danas ih prodaju po 5-10% svoje nominalne vrednosti. Da li je tu u pitanju nepredviđena mana prethodnog koncepta ili je u pitanju strateška projekcija najmoćnijih ljudi prethodnog režima - o tome možete da prosuđujete sami. Moj odgovor je da se ovde radilo o najozbiljnijoj nameri vrha prethodnog režima da društvenu, čitaj - partijsku, svojinu transformiše u ličnu svojinu i da onog momenta kad siđu sa političke vlasti budu vlasnici Srbije. Na sreću, događaji su ih pretekli i nisu uspeli da realizuju taj svoj plan. Danas je pred nama zakon koji ima drugačiji koncept i od ovog zakona očekujem više pozitivnih efekata. Pre svega, ovaj zakon definiše vlasništvo i postavlja srpsku privredu na temelje na kojima počiva svaka uspešna privreda na ovoj planeti. Zatim, sledeći kvalitet ovog zakona je obaveznost postupka. Za četiri godine praktično više neće biti društvene svojine, a danasnema ekonomiste koji će, bez obzira na političku orijentaciju, da li je leve ili desne političke orijentacije, potvrditi da je društvena svojina ekonomski uspešan model privređivanja. Ako je to već tako, a jeste, nema razloga da brzo i odlučno ne raskinemo i ne pokopamo tog ekonomskog mrtvaca. Ovim zakonom je obezbeđena javnost postupka kao brana za moguće zloupotrebe. U postupku privatizacije učestvuju organi preduzeća, sindikati, agencija za privatizaciju i Vlada. Primedbe opozicije da je Vlada uzela prevelika ovlašćenja i da to otvara mogućnost za raznorazne zloupotrebe mislim da ne stoje. Naime, upravo suprotno, Vlada i javnost u radu su ona brana koja treba da ostale učesnike u procesu privatizacije odvrate od eventualnih zloupotreba. No, svakako najveći kvalitet predloženog koncepta je to što on podrazumeva novac za investicije, a to je ono što je najpotrebnije srpskoj privredi. Dakle, ovaj zakon ima jaku razvojnu komponentu, a to u sledećem koraku znači otvaranje novih radnih mesta. Primedbe opozicije da će doći do ukidanja radnih mesta ne stoje. Kao posledica ovog zakona doći će do ukidanja neradnih mesta, na žalost ili na sreću. Mislim na sreću. Naime, ta neradna mesta su onaj teg o vratu nejake srpske privrede koji preti da je nepovratno odvuče na dno. Zadatak privrede nije socijala. Socijala je zadatak države. Upravo zato je ova vlada - Vlada reformatora. Ova vlada je prva Vlada koja socijalu izmešta iz preduzeća i seli u budžet, tamo gde je njoj i mesto. Svi smo mi svedoci da socijalni programi Vlade trenutno vrlo dobro funkcionišu. Privreda u koju će ući sveži investicioni kapital, znači - privreda koja će otvoriti nove poslove, što znači u sledećem koraku otvaranje novih radnih mesta. Kao logična posledica ovog zakona očekuje se i dobro upravljanje preduzećem i promet akcija na berzi po realnim, tržišnim vrednostima. Primedbe iz redova poslanika SPS-ada je ovo prevara građana i da je u pitanju zavera multinacionalnih kompanija su neozbiljne i mislim da u njih ne veruju čak ni oni koji ih izgovaraju. Teza da je ovo socijalno nepravedan zakon je, po mom sudu, politička demagogija. Socijalna pravda, naime, postoji samo u ekonomski uspešnim društvima. Upravo društva koja su nastala na ideji apsolutne socijalne pravde, mislim na komunizam i socijalizam komunističke provenijencije, su u svojoj razvijenoj formi dala najveća socijalna raslojavanja. Dame i gospodo, put do socijalne pravde vodi preko ekonomski uspešnog društva. To je pravi redosled poteza i dobro je da ova vlada upravo tako i vodi svoju politiku. Zbog toga ću i ja i ostali poslanici Demokratske stranke glasati za ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a potom Milan Stanimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, stari zakon o privatizaciji na predlog ministra, otprilike pre pet meseci je ukinut. Mogu da kažem da je i u toku ove rasprave bilo mnogo pominjanja tog zakona. Pogotovu ga je spominjao gospodin ministar, kao i gospodin Jovanović. Žestoko su taj stari zakon kritikovali. Nazivali su ga i "burazerskom privatizacijom" i "lopovskim zakonom", ali moram da vam kažem, a pogotovu njima, ko je doneo taj zakon, da vode računa kako se o tim ljudima za ovom govornicom izjašnjavaju, jer je taj zakon izglasala koalicija SPS i Nova demokratija, sa potpredsednikom Republičke vlade, i sadašnjim ministrom unutrašnjih poslova. Tako, kad su u pitanju pridevi - burazeru, ili - lopovu, ne bih mogao da se izjašnjavam za ovom govornicom, jer je ipak reč o vašem ministru. Ruku na srce, ovajzakon je bolji nego svi oni raniji i ujedno je i jedan od najboljih zakonskih predloga koje je DOS ikada doneo, iako ima onu karakteristiku većine DOS-ovskih zakona, a to je da nije u skladu sa saveznim Ustavom po pitanju svojine koja se privatizuje. Sam zakon je, kako se vidi, po pitanju rokova koji su predviđeni za privatizaciju izuzetno precizan i ti su rokovi, imajući u vidu samu tehniku privatizacije po ovom zakonu, izuzetno kratki. Tako se postavlja pitanje koliko bi ministarstvo i agencija mogli da sprovedu ovu privatizaciju u tako predviđenim kratkim rokovima. Dalje, po samom zakonu moglo se i predvideti da se preduzeća, koja se svrstavaju u mala preduzeća po broju radnika i obrtnom kapitalu koji poseduju, a za to ne treba neka posebna procena, jer takvu procenu već pravi ZOP, odnosno NBJ, da se privatizuju preko organa lokalne samouprave, a samim tim bi ti organi došli do određenih sredstava. Samo ministarstvo i agencija bi bili rasterećeni jednog dela preduzeća koja se privatizuju. Moglo se predvideti da za određeni vremenski period kupac ne sme da otpušta određen broj radnika. Time bi ova vlada dobila ili kupila određeno vreme, izbegla bi se velika nezaposlenost u jednom momentu, a samim tim Vlada bi dobila, ovakvim jednim predlogom, mogućnostda kasnije, zbog otvaranja tržišta, otvori nova radna mesta. Kada su u pitanju velika javna preduzeća, kao što su NIS, Elektroprivreda, RTB Bor, odnosno njihova privatizacija, trebalo je voditi računa o dve stvari. Prva je da, imajući u vidu sadašnju ekonomsku moć zemlje, za ova javna preduzeća ne bismo dobili ni 10% od njihove stvarne vrednosti. Sredstva koja bi se prikupila privatizacijom malih i srednjih preduzeća mogla bi se, između ostalog, uložiti u reorganizaciju velikih javnih preduzeća, njihovu modernizaciju, uspostavljanje pokidanih proizvodnih celina i na taj način povećati višestruko vrednost u odnosu na ono što bismo dobili danas i u odnosu na ono što bi uložili od danas do njihove konačne prodaje. Drugi razlog jeste trenutna politička situacija u okruženju. Za ove četiri godine ne verujem da će nešto bitno da se promeni, ali se moralo imati u vidu da su to preduzeća koja su bitna za funkcionisanje države u celini. Dok se ne steknu politički uslovi za njihovu prodaju ne treba ih prodavati. A, što ih skuplje prodamo, veće su nam garancije da ta preduzeća neće biti zloupotrebljena, već će zbog količine kapitala koji kupac ulaže, odnosno da će ta količina kapitala biti garancija da će biti korišćena za onu namenu za koju je i predviđena, a samim tim bi bila i motor razvoja Srbije. Međutim, ma koliko jedan zakon, i sa ovakvim izmenama, bio dobar, uspešnost njegove primene zavisi od onoga ko sprovodi taj zakon, tj. gospodine ministre, od ove vlade. Sumnjam da ova vlada ima dovoljno hrabrosti i poštenja, kao i sposobnosti, da bi ovaj zakon kvalitetno sprovela. Na primer, u članu 56. ovog zakona, troškove privatizacije određuje ministar, a baš vi ste, ministre, radili u jednoj firmi, koja se bavila procenom vrednosti kapitala i, mada ste za ovom govornicom u četvrtak izjavili da ste prvo povukli svoje akcije iz tog preduzeća, juče ste izjavili da ste te akcije prodali. Neka bude tako kako vi kažete. Ili, ono što mi još više unosi sumnju, jeste prospekt za vrednost preduzeća, u delu D-1, gde se navodi sledeći parametar - knjigovodstvena vrednost preduzeća. Po Zakonu o računovodstvu i knjigovodstvu, knjigovodstvena vrednost preduzeća je od pet do devet puta manja od stvarne, gospodine ministre. Znači, o tome je trebalo da vodite računa. I samo još jedno pitanje, za vas gospodine ministre, od trenutka od kada ste ukinuli Zakon o privatizaciji, mnoga preduzeća po Srbiji su zakupljivana na 25 godina. Između ostalog, zakupljen je i Centar za živinarstvo u Požarevcu na 25 godina. Podneta je krivična prijava protiv direktora i zakupca. Zakupac je Dušan Marković, kum Zorana Đinđića. I sada vas pitam - kako mislite da jedno takvo preduzeće privatizujete, koje je već zakupljeno na 25 godina? Morate da priznate da je ono već privatizovano, a cenu tog preduzeća određivaće zakupac, jer ima monopol na 25 godina. Ako su ranije ovi zakoni bili burazerski zakoni o privatizaciji, sada postavljam pitanje - kakav je ovaj zakon, kada kum predsednika Vlade radi nešto ovako? Hvala.
Reč bi imao narodni poslanik Milan Stanimirović, ali nije prisutan, kao ni narodni poslanik Ljubomir Kragović, koji ne može dobiti reč, jer po elektronskoj evidenciji, može biti upoređeno sa izvodom, nije prisutan u sali. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević, koji isto nije prisutan i može se uporediti sa računarskim izvodom. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, povreda Poslovnika.
Ovakav bezobrazluk se u Skupštini do danas nije dogodio. Ukazujem na povredu Poslovnika, član 93. Ako ste već toliko istrajni da vidite ko od poslanika SRS nije registrovan, zato što smo hteli da utvrdimo koliko vas tačno ima u sali, kako vam onda savest i moral dozvoljavaju da preskočite to da su na listingu upisani: Radoslav Veselinović, koji je izašao čim je završio govor, više se nije vratio, Vojislav Došen, koji uopšte nije dolazio danas na sednicu, nije evidentiran, Boris Karaičić, koji uopšte nije u sali, nije dolazio, Nada Kolundžija, koja nije dolazila, Bojan Kostreš, koji nije evidentiran i nije dolazio, Jelena Milenković, koja je ušla pre pet minuta, a kartica je bila ubačena, kao da je tu, Meho Omerović, koji uopšte nije dolazio, mr Bojan Pajtić, koji tri dana nije bio na sednici, mr Mirko Petrović, koji danas uopšte nije dolazio, Srđa Popović, koji nije bi tu tog časa, dr Jakov Stamenković, koji uopšte nije dolazio, (glasovi iz sale: On je prisutan.) izvinjavam se samo Jakovu Stamenkoviću, koji je sada došao; Aleksandar Stefanović, koji uopšte danas nije dolazio; dr Predrag Stojanović, koji uopšte nije dolazio; Miroslav Hristodulo, koji uopšte nije dolazio. Kako možete uopšte da prozivate poslanike SRS, kada ste ukrali 15 prisustva, da biste obezbedili kvorum? Raspravljamo o veoma važnom zakonu, gospodo iz DOS-a, dobacujte koliko god hoćete, vas ovaj zakon uopšte ne interesuje. Vas više ništa ne interesuje. Vi ste obezbedili izručivanje Srba u Hag i donatorsku konferenciju, i vi u to ulažete sve svoje nade i to je vaše opravdanje što dozvoljavate da se ovde svašta radi. Gospođo Čomić, vi kvorum utvrđujete po 15 minuta, dok ne stignu sve kartice, koliko vam je potrebno, i dok se ne rasporede kod poslanika iz tih političkih stranaka, koji odgovaraju za kvorume. Zamolio bih ovog majmuna da mi ne dobacuje iz sale, sram vas bilo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću i dugujem objašnjenje na primedbu o kršenju Poslovnika, član 93. Činjenica da narodni poslanik Tomislav Nikolić pažljivo prati i poznaje sve narodne poslanike u sali je, naravno, pohvalna za narodnog poslanika, i već nekada će biti neki izbori, na kojima, pretpostavljam da će i neko iz SRS predsedavati i starati se o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Molila bih da objasnim da je činjenica da, kada prozivam narodnog poslanika, koji ima reč, na koju ima pravo, da imam obavezu po Poslovniku da vidim da li narodni poslanik poštuje stav 1. člana 113. Poslovnika Narodne skupštine da se identifikuju pri ulasku u salu. Pošto to nije bila činjenica, onda sam konstatovala da, uz tvrdnju da se može proveriti, naravno, uz računarski izvod sa evidencije, da narodni poslanik Ljubomir Kragović u tom trenutku nije bio u sali, kao što bih bila u obavezi, po Poslovniku Narodne skupštine, da mu izreknem opomenu, jer postupa po članu 101, poslednji stav, poslednja odredba u tom članu, postupa protivno odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Kako za njega, tako i za svakog drugog poslanika, za kogutvrdim da ga nema u elektronskoj evidenciji. Prema tome, konstatujem da nema kršenja Poslovnika po stavovima koje ste vi izneli, a ako želite, možemo da se izjasnimo o tome glasanjem.Izvolite.
Ja sam vas upozorio da dolazi do zloupotrebe kartica. Vi sada zamerate poslaniku koji se pri ulasku u salu ne identifikuje svojom karticom, a ne nalazite nijednu reč prekora za one koji zloupotrebljavaju tuđe kartice, i poslanicima, koji danima nisu na sednici, ovde verifikuju dolazak, možda čak i putne troškove i naplatu dnevnica za prisustvo na sednici vrše. I, s obzirom na to da se upuštate i u to, i u prognozu sledećih izbora, da ja vama nešto kažem lepo - možete vi da radite šta god hoćete, možete vi sada, na osnovu člana 127. - ne zamerite, ali mislim da sam pogodio - da donesete jednu preporuku Republičkoj vladi da sledi Saveznu vladu, pa da donese, Republička vlada, uredbu da, recimo, sve nas koji smo bili u Republičkoj vladi u vreme odbrane od NATO agresije izruči u Hag. Možete, možete, evo, Marijan se raduje, svi se vi radujete. Vas bi to strašno obradovalo, da političko polje ostane čisto, da se vi zakrvite konačno, iz DOS-a, kao što ste i namerili, pa nikako da dođete do toga. To vam preporučujem, od srca vam preporučujem, zato što ste takvu mržnju izazvali u narodu i tako ste se krvnički posvađali sa svojim političkom suparnicima, da je pitanje - hoćemo li se više ikada pomiriti? To vam kao savet govorim, zato što znam da ćete zaslužiti svojim ponašanjem da vam se neko sveti. Ja vam to ne želim, ali vidim šta se dešava.
Gospodine Nikoliću, molim vas da ostanete u okviru odredbi o kršenju Poslovnika Narodne skupštine.
Je li to neko čangrlja iza mene? U provoj promeni vlasti, neko će se drugi smejati, dok vaša deca budu plakala. Nemojte to nikada da smetnete s uma.
Konstatujem da narodni poslanik Tomislav Nikolić, sigurna sam u najboljoj nameri, javljanjem za reč o kršenju Poslovnika Narodne skupštine, sam to čini i ja ga zaista molim da ne dopustimo sebi, ni jedni drugima, da pozivajući se na propise sami doprinosimo kršenju propisa i molila bih da rasprava ostane u okviru onoga što je tema i predmet ove tačke dnevnog reda i što su činjenice o događanjima na samoj sednici. Odgovorila sam da ono što konstatujem kao elektronsku evidenciju o prisustvu poslanika, na to mogu da reagujem, a možemo da dogovorimo jedan neformalni red u Skupštini da se neprestano dostavlja računarski izvod i da se tako tačno prati, jer svi poslanici moraju da poštuju odredbu člana 113. i poslanika koji nije dobio reč zato što nije prisutan ni po čemu nisam izdvojila od poslanika Milana Stanimirovića, koji nije poslanik Srpske radikalne stranke, koji iz istih razloga, zbog nedostatka u elektronskoj evidenciji nije dobio reč, jer po evidenciji, nije prisutan. Po Poslovniku se javio gospodin Jakov Stamenković.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 96. stav 1, koji kaže da ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe. Gospodine Tomislave Nikoliću, tu sam celog dana i juče sam bio. Vi ste rekli u svom dodatnom obrazlaganju - izvinjavam se Jakovu Stamenkoviću, koji je sada ušao i prema tome, istine radi ja sam tu od početka i mislim da sam jedan od najredovnijih poslanika koji prisustvuju sednicama Skupštine i mislim da nije korektno da tako govorite.
Po Poslovniku bi trebalo da se izrekne opomena narodnom poslaniku koji se ponaša tako da iznosi neistine i činjenice koje ne odgovaraju istini o drugim narodnim poslanicima, ali ja sam sigurna da je gospodin Tomislav Nikolić potpuno nenamerno naveo, a ima još imena na tom spisku koje je nenamerno neistinito prozvao za govornicom, tako da ćemo ostati bez opomene po primedbi gospodina Jakova Stamenkovića. Narodni poslanik Nataša Jovanović, primedbe za kršenje Poslovnika.
Gospodo poslanici, reklamiram povredu Poslovnika član 113, a u vezi člana 101. Moram zbog javnosti i zbog vas koji eventualno nemate Poslovnik ili ga ne znate, da pročitam šta stoji u članu 113. "Za narodnog poslanika koji koristi identifikacionu karticu drugog narodnog poslanika, odnosno na drugi način zloupotrebljava elektronski sistem za glasanje predsednik Narodne skupštine predlaže meru udaljenja sa sednice, a glasanje u kojem je zloupotreba izvršena biće poništeno i odmah će se pristupiti identifikaciji i ponovnom glasanju". To je vezano za stav 101, gde se kaže "Ako i drugim postupcima poslanik narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog poslovnika izriče mu se opomena". Zamenik predsednika naše poslaničke grupe, gospodin Tomislav Nikolić, taksativno je naveo koji su poslanici i po službenoj evidenciji na ulazu u skupštinsku salu i po očiglednom neprisustvovanju u sali zloupotrebili, molim da se utvrdi od strane predsedavajućeg, nadležne službe i da im se u skladu sa članom 113. i 101. Poslovnika izrekne opomena, a ubuduće udaljenje sa sednice.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Nataši Jovanović, s tim što drugi stav člana 113. odnosi se na zloupotrebu elektronskog sistema za glasanje. Zaista vam se zahvaljujem, pošto zloupotreba elektronskog sistema za glasanje podrazumeva i nepoštovanje stava 1. istog člana Poslovnika Narodne skupštine, koji podrazumeva obavezu da se identifikuju poslanici pri ulazu u salu. O imenima poslanika koji su zloupotrebili svoje poslaničke kartice, ako ih uopšte ima, utvrdiće se istinito, a o prvom stavu istog člana 113. mogu da utvrdim da u trećem redu Narodne skupštine sedi troje poslanika na sedištima dva, tri i 8. U četvrtom redu sedi na sedištima dva, 7 i 6, u petom redu na sedištu jedan i 6. Po preporuci narodne poslanice Nataše Jovanović trebalo bi da izreknemo meru udaljenja narodnim poslanicima koji zloupotrebljavaju svoje kartice i ne identifikuju se pri ulasku u salu, ali smatram da nije u redu, jer poslanici ipak učestvuju u raspravi i koriste svoje kartice kao metod parlamentarne borbe. Narodni poslanik Stevan Ž.Gurudić, kršenje Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, držite nam tako dobro slovo i onda pogledajte i drugu stranu, pa utvrdite isto to. U nekoliko prethodnih dana vam je na to upućivana primedba, a niste ni jedan put preduzeli ni jednu radnju koja sleduje po Poslovniku. Prema tome, nemojte nam držati govorničke opservacije, nego držite red u Skupštini i ponašajte se jednako prema svima. Po članu 113. ovde u jednom redu je sedelo šest čeljadi, a bilo je osam kartica, nije se ništa promenilo, niko nije ušao, ni izašao i prema tome, ako gledate na jednu stranu gledajte na sve i imajte jednak aršin. Vi predsedavate celoj Skupštini, a ne pojedinim poslaničkim grupama.
Celoj Skupštini, ako hoćemo da konstatujemo redom gde sedi koji poslanik može i to, nije problem, od reda do reda na monitoru, tako da može i javnost da vidi. Ono što ja vidim, vidi se dakle koji poslanici su se identifikovali pri ulasku u salu. Smatram da je potrebno da svi poštujemo odredbe člana 113. i svakako ću tražiti da se utvrdi da li su istiniti navodi koje je izneo Tomislav Nikolić i molim sve narodne poslanike da ne zloupotrebljavaju ni stav 1. člana 113, ni druge odredbe ovog člana, koji podrazumeva naš odnos prema istini o službenom prisustvu narodnih poslanika u Narodnoj skupštini. Reč ima narodni poslanik Dragan Pavlović.
Smatram da je povređen Poslovnik kada je data pauza zbog nedostatka kvoruma, jer je Skupština imala kvorum. Čak i da je tačno ovo što je stavljena primedba na broj loše identifikovanih poslanika, više od 30 poslanika ne ubacuje svoje kartice i prema tome, stvarno i faktički Skupština je imala kvorum i pauza zbog nedostatka kvoruma nije u skladu sa Poslovnikom i ako treba da se svaki put nadmudrujemo, onda je jedino rešenje brojanje. Mi ćemo to od sada tražiti, jer tražiti prava, a ne izvršavati obaveze, ne bih da opisujem šta znači. Prema tome, u javnosti svrha ovoga je propaganda, pokušaj kompromitovanja itd. Prema tome, sve to da saberemo, Skupština je imala kvorum. Suština je u tome da li Skupština ima kvorum ili nema. Skupština ima kvorum, imala je kada je data pauza. Prema tome, uvek ćemo predlagati brojanje i videćemo da li ima kvorum.
Narodni poslanik Aleksandar Vučić, povreda Poslovnika.
Tu sam bio kada sam se prijavio, nemojte da ste nervozni.
Molim vas da se saslušamo.
Dame i gospodo narodni poslanici...
Molim narodne poslanice da se saslušamo i da poštujemo svi odredbe Poslovnika o obavezama narodnih poslanika i narodnog poslanika koji je za govornicom.
U skladu sa članom 93, nekoliko stvari samo da kažem poslanicima vladajuće većine, koji pokušavaju odgovornost za kvorum i nedostatak kvoruma da prebace na opozicione stranke. Nema nas 30 koji vam ne pravimo kvorum. Samo jedna poslanička grupa u Narodnoj skupštini Republike Drbije ne želi vama, DOS-ovcima, da pravi kvorum, a to je poslaniička grupa SRS. Mi iz poslaničke grupe ... (Milka Marinković, sa mesta: Što vi da nam pravite kvorum?) Nemojte da vičete, izađite pa vičite sa ove govornice.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju govorniku. (Milka Marinković, sa mesta: Hoću da vičem, šta ćeš sada?)
Šta kažete, hoćete da vičete? Dakle, odgovornost na pravljenju i stvaranju kvoruma, nisam ja to Milka rekao, to su oni dobacili, mislim iz socijalističkih redova, nisam ja to rekao. Znači, što se toga tiče, vas ima 176 u Narodnoj skupštini Republike Srbije, odnosno trebalo bi da vas bude, a vas nema u ovoj sali nikada ni 80, a vi ste većina. Zato to ne sme da vam se dozvoli, takva neozbiljnost i takva neodgovornost. U tome je suština. Predložio bih vam, pošto ovde govorite da nije istina za Jakova Stamenković, iako je Tomislav Nikolić rekao da je pogrešio samo kod Jakova Stamenkovića, gde vam je Bojan Pajtić, treći dan se prijavljuje ovde, nema ga čak ni u evidenciji. Kako je moguće da on bude na listingu sa njegovom karticom? Neka izađe bilo ko da to kaže. On zaboravio karticu pre tri dana, pa mu se sama registruje tri dana. Nemojte da pravite sprdnju sa celom Srbijom, nema smisla to što pričate. Nije ni malo smešno. Ima tu još poslanika, ima tu Stefanović i još neki, tri dana nisu ušli u Skupštinu, a njihove kartice su ovde. O čemu govorite, o čemu pričate? Imam jedna predlog za vas, gospođo predsedavajuća, da rešite sve ove probleme. Da se ne biste mučili, prihvatam da Narodna skupština donese smernice Republičkoj vladi, koja bi trebalo, sada ćete da čujete, da donese uredbu, odmah će to prihvatiti gospodin Rističević, siguran sam, a i još neki u ovoj sali, da donesete uredbu po kojoj ćete nas radikale sve da streljate.
Tri minuta i 30 sekundi.
Slažem se i toplo vam preporučujem, najtoplije vam preporučujem da donesete uredbu i da nas sve streljate.
Tri minuta i 45 sekundi.
Da donesete uredbu i da nas sve streljate, evo završavam. Uopšte se ne šalim, jer posle svega što radite i Srbiji i srpskom narodu i političkim protivnicima, to je mnogo bolje, da ne kažem, a najbolje rešenje za vas. Samo nemojte više da dobacujete kako nas volite, teško Srbiji koju volite na način na koji volite, a posebno nama radikalima.
Molim narodne poslanike za malo reda i mira. Narodni poslanik ima pravo da iznosi predloge iz programa svoje stranke, i sada i uvek za vreme sednice ove skupštine, ali to nije predmet koji će predsedavajući staviti na glasanje. Da li smo završili sa kršenjima Poslovnika? Poslovnik ili replika? Osnov za repliku? (Marijan Rističević prilazi govornici: Pomenuo me ...) Dala sam obrazloženje za takav predlog, narodni poslanik Vučić je samo spomenuo vaše ime i naravno da neće biti govora o nečemu što je kao predlog za Skupštinu. Nemate osnov za repliku. Narodni poslanik Dragan Tomić, kršenje Poslovnika. Molim narodne poslanike da ne dobacuju i da poštuju Poslovnik Narodne skupštine.
Gospodo narodni poslanici, ovaj problem može lako da se reši. To je onaj iz ćoška, on stalno viče "ajde", dobro se razume u ovo ovde. A, vi ste, iz koje beše stranke, pa da replicirate.
Molim narodnog poslanika Tomića da kaže koji član Poslovnika je prekršen.
Član 113, koji vi svo vreme zloupotrebljavate sa govornice, a pošto se pozivate na činjenicu da je ovde dobro utvrđena evidencija i da se utvrđuje svaki dan, predlažem da Skupština donese sledeću odluku, da, oko Slobe i Haga, to ću malo kasnije ...
Molim narodne poslanike da poštuju Poslovnik i da ne dobacuju.
Predlog je da se utvrdi tačna evidencija o prisustvu narodnih poslanika koji učestvuju u raspravi, a koje su građani ove Srbije birali i očekuju nešto od njih, radi njihovih interesa. Mnogo im je lepo ovih dana, a verujte mi, posebno kada vi izađete odavde i pričate o istoriji srpskog naroda. Tražim da se donese odluka da se pročita pre početka sutrašnje sednice tačna evidencija o prisustvu 250 poslanika u ovoj sali za svaku sednicu u toku zadnjih mesec dana. Od početka bi bilo mnogo, ali zadnjih mesec dana da, pa ćemo lepo da utvrdimo ko to hoće da nešto radi u interesu srpskog naroda, a ko to gleda samo svoja posla. O ovome što ste komentarisali, o Slobi u Hagu i o srpskim interesima, gospodo, to ćemo vam sve večeras reći na mitingu u 18 časova.
Molim vas, narodni poslanik Dragan Tomić je izašao po kršenju Poslovnika, po članu 113, i nije izneo primedbu na član 113., nego predlog o tome šta treba da se desi na sednici Narodne skupštine. Narodni poslaničke Tomiću, da li ste zainteresovani za objašnjenje po kršenju člana Poslovnika Narodne skupštine? Konstatujem da narodni poslanik nije zainteresovan da čuje objašnjenje. (Dragan Tomić, sa mesta: Da sutra dobijemo za sednicu...) Ali to se odnosi na član 67. Poslovnika Narodne skupštine koji tretira obavezu predsedavajućeg da obaveštava narodne poslanike o raznim pitanjima na sednici Narodne skupštine, a ne član 113. Narodni poslanik Tomislav Panajotović, kršenje poslovnika, pa narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo, član 113. Poslovnika postao je izgleda veoma popularan. Ako se išta treba priznati našim kolegama koji sede sa desne strane u ovoj skupštini, jeste činjenica da su se veoma ozbiljno pripremali za sednice i da veoma ozbiljno prate šta se događa sa Poslovnikom. Naravno, povremeno se desi da zaborave na stav 1. iz člana 113, gde se kaže da poslanici treba da se identifikuju pri ulasku u salu ubacivanjem kartice. Takva zaboravnost je očigledno i sada prisutna, kao i kod nekih naših kolega iz SPS. Ustavna obaveza svakog poslanika jeste da učestvuje u radu Skupštine. Šta to podrazumeva? Pravo i dužnost. Onoga trenutka kada poslanici ne izvršavaju svoju dužnost time što će prisustvovati i učestvovati u radu, mora da snose odgovornost, ne samo pred partijama koje su ih birale, nego i pred narodom. Ovde se veoma vešto pokušava da iskoristi činjenica da povremeno nema dovoljno poslanika DOS-a u ovoj skupštini, i to jeste tačno. Poslanici DOS-a rade, naravno i ostali iz poslaničkih grupa, na veoma ozbiljnim poslovima predsednika skupština, predsednika izvršnih odbora, direktora velikih firmi i preduzeća, obzirom da Skupština radi neprekidno i neprestano. Oni su povremeno obavezni i dužni da ostanu na svojim radnim mestima, kako bi koordinirali rad svoje Skupštine. Prema tome, pokušaj da se odsustvo poslanika iz DOS-a kvalifikuje kao odsustvo zbog prisustva u skupštinskom restoranu, koji na žalost radi kako radi ili pored bifea, apsolutno nije tačno. Molim vas da to uvažimo. Hvala lepo.
Jedna ispravka, uputila sam narodnom poslaniku Draganu Tomiću, na koji član Poslovnika treba da se odnosi intervencija o drugim pitanjima, član 82, 67. se odnosi na dnevni red. Oprostite. Rekla sam da se izvinjavam. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po Poslovniku, pa narodni poslanik Dragan Todorović, isto po Poslovniku. Molim narodne poslanike da poštujemo Poslovnik bez dobacivanja. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Da li žvaćeš zube?)
A ti nemaš mozak. S obzirom da si uputio uvredu, dužan sam da ti odgovorim. Ti možeš da doživiš sudbinu koju su doživeli dinosaurusi. Oni su izumrli zato što su imali veliko telo, a malo mozga. Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, član 96, koji se odnosi na pravo i davanje replike, i citiram: "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o drugom narodnom poslaniku" i tako dalje, daje mu se pravo na repliku. Ovde je dva puta spomenuto moje ime, jednom ime drugi put prezime. Prvi put je rečeno da se radujem zato što srpski radikali idu u Hag ili ako Vlada donese uredbu da oni idu u Hag, ja ću se radovati. To baš nije toliko tačno. Drugi put je rečeno da bih streljao srpske radikale. Iz dva razloga to ne bih uradio. Prvo, ja sam štedljiv čovek i zato sam da se štedi municija, a drugo ja sam human čovek. Što se Haškog suda tiče,smatram ga delimično antisrpskim sudom i otprilike važi uverenje da je to antisrpski sud. Ja njih pitam, koji ste vi Srbi kada vas ni Haški sud neće? [[Smeh.]]
Narodni poslanik Dragan Todorović, povreda Poslovnika, pa narodni poslanik Aleksandar Vučić. Javio se narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, želim da skrenem pažnju ovom uvaženom domu na konstantno kršenje člana 99. Poslovnika, a koji kaže: "Narodni poslanici moraju da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine i dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem." Dakle, u skladu sa ovim članom, zahtevam da se Narodna skupština izjasni o povredi ovog člana, u slučaju mog prethodnika, a u isto vreme želim da istaknem jednu činjenicu vezanu za iznošenje neistina za ovom govornicom. Tačnije, oni koji su dve godine apstinirali od prisustva u ovoj skupštinskoj sali, oni koji dve godine nisu hteli da se pojave na sednicama Skupštine, sada dolaze i pričaju kako mi treba da pravimo kvorum DOS-u, koji nema ni većinu, prostu većinu svojih poslanika. Vi imate 176. Vi vrlo dobro znate da su to poslanici iz Demokratske stranke, koji dve godine jesu primali platu, sve su imali prinadležnosti, gospodin Panajotović, a nisu našli za shodno da se pojave ovde u Skupštini. Sada nam drže vakelu, kako reče moj veliki prijatelj Mile, o tome kako treba da se mi ponašamo u skupštinskoj sali. Oko Haga, dođite večeras u 18,00 časova na miting pa ćete čuti sve o tome, a bruka je za našu Skupštinu da se ovako pežorativno i sa ovakvim neuvažavanjem odnosimo prema tom vrlo bitnom pitanju za celu naciju gospodo. [[Žagor.]]
Molim vas da više ne zloupotrebljavate govornicu, da je više ne privatizujemo. Zaista moram da zamolim i objasnim. Moram da objasnim narodnom poslaniku Draganu Todoroviću, niko ovde nikoga ne obavezuje da pravi kvorum. Ovde se određuje, a naša zajednička obaveza je da poštujemo odredbe Poslovnika Narodne skupštine, član 113. Izlazak sa sednice Narodne skupštine i neidentifikovanje ili identifikovanje može da bude tumačeno i kao metod parlamentarne borbe. Svaki put kada uzimamo za sebe pravo da se borimo u parlamentu na određen način, onda to pravo uzimaju i drugi. Ako želite, narodni poslanik Dragan Todorović, da li želi da se glasa o povredi stava 1. člana 113. Poslovnika Narodne skupštine? (Da.) Narodni poslanik Dragan Todorović je izrazio nezadovoljstvo objašnjenjem predsedavajuće, molim da se izjasnimo o tome da li je prekršen stav 1. člana 113. Poslovnika Narodne skupštine. Za 38, protiv 86, uzdržano dva, nije glasalo 24, ukupno 150. Konstatujem da se Narodna skupština nije izjasnila pozitivno o predlogu narodnog poslanika Dragana Todorovića.
Dame i gospodo narodni poslanici, treba li da vas spomenem da bi dobili repliku? Pomenuću vas, gospodine Panajotoviću, da dobijete repliku, mi smo džentlmeni, za razliku od vas, i ne plašimo se političkih odgovora. Dakle, sada ću na streljanje, ne brinite, dame i gospodo narodni poslanici....
Molim vas da poštujete Poslovnik Narodne skupštine i da streljanje kao predlog ne bude više predmet razgovora između narodnog poslanika i govornika na govornici Narodne skupštine, bez dobacivanja. Molim vas zaista, i upozoravam na zajedničku obavezu da poštujemo odluke Poslovnika Narodne skupštine. Izvinite gospodine Vučiću, izvolite.
Čudne su se stvari dešavale za ovom govornicom pri govoru o članu 113. i članu 98. Naime, čovek koji je govorio pre mene, nije samo uvredio narodne poslanike i Narodnu skupštinu, radi se o Marijanu Rističeviću, već rekao bih što nikada nikome nije palo na pamet da izgovori sa ove govornice, pokušao da pridobije vašu pažnju i dobio je vaše mišije osmehe, meni potpuno nerazumljive. Zbog čega? To što se neko raduje činjenici da bi vlast mogla i da veša, jer neće da troši municiju, to što se neko raduje i tome odnosno tuguje zbog toga što neko nije na haškoj listi, a on bi voleo da jeste na haškoj listi i zato što nema radikala na toj listi, pa bi voleo da kaže da mi nismo ti koji bi trebalo da branimo Srbe koji idu u Hag, moram samo da mu kažem, a povreda Poslovnika je u sledećem. nemojte da brinete, neću pogrešiti, povreda Poslovnika je u tome što posle tako stravičnih reči i najgoreg mogućeg primitivizma koji nema veze sa dobacivanjem što može da uradi Milka ili neko drugi, nego sa nečim što je milion puta gore, nije dobio ni opomenu. Pored vas je, gospođo Čomić, sedela gospođa i sada sedi, koja je isključivala poslanike SRS-a zato što su rekli da ima korumpiranih ministara. Davali ste opomene poslanicima SRS-a zato što su govorili DOS je najgori. Za ovo nije ni prekinut niti interno upozoren, a kamoli službeno opomenutili da mu je uzeta reč. Aposlutno ništa. Nemamništa protiv toga, jer to je dobro i to je lice Srbije, neka narod vidi za koga je glasao. Neka vidi kakav je DOS. Da vam kažem nešto drugo. Ne možete takve dvojne standarde da imate i takve dvostruke aršine. Za DOS je najgori, opomena, a za onakve uvrede za ono što je izgovoreno, ne uvrede, nego ja ne znam kojim imenom to da nazovem, vi se smejete i prećutkujete i šta vas briga šta se dogodilo i šta je ko rekao. To je suština. Što se tiče člana 113, o kome je govorio gospodin Panajotović, u njemu se kaže u stavu 1. baš, o kome je govorio gospodin Panajotović, da su narodni poslanici dužni da koriste svoje identifikacione kartice. Ko je koristio karticu Bojana Pajtića. Ko? Iz vaše je stranke. Izađite i kažite nam ako nismo u pravu. Kažite nam, gospodine Panajotoviću, koje koristio njegovu karticu, a čovek tri dana nije došao u Skupštinu? Da li je to tačno? Ne znate? Dva mesta sedi iza vas. Tri dana nije došao u Skupštinu. (Predsedavajuća: Četiri minuta.) Rekli ste da ćete mi računati onaj minut koji ste mi uzeli. (Predsedavajuća: Jesam,50 sekundi. Ovo je prvo upozorenje). Predlažem još jedanput, a to je iz vašeg, a ne iz našeg programa, donesite tuuredbu, postreljajte nas i rešite sve probleme.
Molim narodne poslanike da saslušaju obaveštenje koje ponavljam treći put, kada je u pitanju član 113, i da ne zamenjujemo teze i teme, kada je u pitanju procedura na sednici Narodne skupštine. Narodni poslanici imaju prava da ukažu na kršenje Poslovnika Narodne skupštine. Molim vas da svi oni koji hoće da ukažu na kršenje, izbroje do tri i da onda ne ponavljamo odredbe Poslovnika koje su već pomenute u raspravi o kršenju Poslovnika. Trenutno svi prisutni poslanici u Skupštini krše Poslovnik, jer ne obraćaju pažnju da u redu i miru saslušaju ono što je objašnjenje o kršenju Poslovnika Narodne Skupštine. Narodni poslanik Aleksandar Vučić je, javljajući sezakršenje poPoslovniku, izrekao osnov za repliku narodnog poslanika Marjana Rističevića.
Dame i gospodo narodni poslanici, ni jednog trenutka nisam tražio da vešamo bilo koga. Rekao sam da nisam za streljanje iz dva razloga. Jedan je da treba štedeti municiju, a drugo, da sam human čovek. Znači, ne pada mi na pamet nikog da streljam , nikog da vešam, pa ni srpske radikale. Drugo, uopšte se nisam radovao Haškom sudu, čak sam ga ocenio kao delimično političkim sudom i antisrpskim sudom. Nema razloga da se sumnja u moje patriotsko opredeljenje. Dakle, ne radujem seničijoj nevolji, nevolji ni jednog građanina, ni jednog Srbina, ni jednog drugog građanina ove države. Tako se nećuradovati niako srpski radikali budu isporučivani Haškom tribunalu. Kolegu Vučića hoću da podsetim na sledeće - oni se non- stop žale da su oni ovde nešto uskraćeni. Ja sam u prošlom sazivu od 31izlaska za govornicu, 27 puta bio uskraćen za direktan prenos, 23 puta nisam imao ton, a četiri puta ni ton ni sliku. U to vreme je kolega Vučić bio ministar informisanja. Ni jednog trenutka ne dovodim ga u vezi sa tim i znam da on nije bio odgovoran, iako je bio ministar informisanja, da nije odgovoran za skidanje tona. On hoće meni da kaže da sam ja odgovoran za Haški tribunal.
Narodni poslanik Marijan Rističević je imao repliku i po Poslovniku na to ne može niko drugi da ima osnov za repliku. Narodni poslanik Gordana Pop - Lazić, po Poslovniku. Nadam se da je narodni poslanik Gordana Pop - Lazić identifikovana karticom kao prisutna u sali.
To vi proverite, to je vaš posao. Gospođo Čomić, vi ste apsolutni krivac što se već pola sata bavimo Poslovnikom umesto da radimo nazakonu, jer po članu 28. predsednik, u ovom slučaju vi kao predsedavajuća i zamenik predsednika, treba da se starate o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Tomislav Nikolić je,koristeći službenuispravu koju je vaša služba izdala, ovde pročitaoko nije prisutan u ovoj sali, a bio je identifikovan da je prisutan. Šta treba da uradite vi kao predsedavajući- ono na šta vas upućuje drugi stav člana 113, a to je da zbog zloupotrebe predložite meru udaljenja sa sednice onoga ko je zloupotrebio tuđu identifikacionu karticu.Vi ste prešli preko toga dajući objašnjenje da treba da vodimo računa i o stavu 1. ovog člana, koji obavezuje sve poslanike da se identifikuju prilikom ulaska u salu. To je tačno. Zbog toga vi možete nama da izreknete meru opomene. Ali, dozvolite da vas poučim. Mera opomene jekazna koja je daleko slabija od mere udaljenja sa sednice. Prema tome, udaljite sa sednice i utvrdite ko je od poslanika zloupotrebljavao tuđe identifikacione kartice, jer na ovakav način možemo da stavimo u sumnju sve odluke koje ste do sada donosili , jer i sada, kada smo glasali o tome da li je prekršen Poslovnik, pokazalo se da ima samo 88 poslanika DOS-a. Nemojte očekivati od nas da dajemo kvorum DOS-u i većini. Od vas 176 da ne bude prisutno po 99 poslanika, a hoćete rad u Skupštini. Nas 23 ovde danima sedimo, ne izlazimo i radimo, dok se vi šetate po Knez Mihajlovoj, restoranima itd.i onda vi prozivate nas za nerad ili za toda li smo se identifikovali ili nismo. Kadasmo jutros ušli, svi smo se uredno prijavili, svi smo se identifikovali, a dozvolite da u toku dana možemo da izađemo barem do toaleta, barem ako ništa drugo, a vi sedite i radite.
S obzirom da smo već imali temu, objasnila sam da narodni poslanik ima pravo na računarski izvod. Utvrđivanje oko toga da li su primedbe narodnog poslanika na mestu smo elaborirali na primeru narodnog poslanika Jakova Stamenkovića. Narodni poslanik Dejan Mihajlov, po Poslovniku.
Poštovana Skupštino, po članu 99. Poslovnika, gde se kaže da treba da se poštuje dostojanstvo ove Skupštine. Mogu da govorim u ime poslanika DSS-a, a verujem i da mnogi drugi poslanici tako misle, da je način na koji se radi u ovoj skupštini i gde smo više od sat vremena izgubili u pričama oko Poslovnika,potpuno nedopustiv. Niko iz DSS-a se nije uključio u raspravu oko Poslovnika, niti će se ikad uključivati,jer smatramo da nas narod nije birao da bi mi sat i po dragocenog vremena, kod jednog zakona koji je najvažniji za budućnost ove države, trošili za priče oko Poslovnika. Molim predsedavajućeg Skupštine,kada naiđemo na situaciju da ima previše prijavljenih za Poslovnik, da napravi pauzu, konsultuje se sa šefovima poslaničkih klubova i predstavnicima stranaka, da se dogovorimo, ako hoćemo da radimo u interesu ovih građana, da iznosimo stavove i za i protiv,da to iznosimo u jednoj atmosferi koja će nam omogućiti da neke krucijalne zakone za budućnost ove države donesemo onako kako priliči jednom domu, a ne od ovog doma da pravimo cirkus, mada je to možda nekom u interesu. Ali bar poslanička većina da se uzdrži od silnih izlazaka po Poslovniku, da se koncentriše na donošenje ovog zakona i da na taj način poništimo negativne efekte koje hoće opozicija u ovom parlamentu da postavi pred građane i da na taj način pokažemo da jesmo drugačiji od njih i da hoćemo da radimo u interesu ovog naroda. Hvala.
Narodni poslanik ima ocenu o načinu na koji se upotrebljavao Poslovnik, odnosno pravo je narodnih poslanika da se u pozorava na kršenje Poslovnika, ali to smatram da nije toliko ozbiljna tema da bi o tome trebalo da donose odluke poslanici koji su predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa. Upotreba ili zloupotreba Poslovnika je na žalost pravo,ili na sreću, narodnih poslanika. Da li je narodni poslanik Dejan Mihajlov zadovoljan objašnjenjem? (Nije.) Ili - želi da se glasa? (Ne želi.) Narodni poslanik Slobodan Janjić, po Poslovniku, a narodni poslanik Tomislav Nikolić javlja se na repliku narodnom poslaniku Marijanu Rističeviću, kao predstavnik poslaničke grupe, s tim što je narodni poslanik Marijan Rističević imao repliku na izlaganje narodnog poslanika Aleksandra Vučića. (Vučić, sa mesta: Ja nemam pravo, ali on ima.) Replika na repliku narodnog poslanika i predstavnika poslaničkegrupe SRS, izvolite, Tomislav Nikolić.
Sada ćemo kvorum da utvrđujemo. (Na komentar iz sale koji se ne razume.) Dame i gospodo narodni poslanici, ovde je izrečena neistina o ponašanju SRS u vreme dok je bila u Vladi Republike Srbije i posebno o ponašanju Aleksandra Vučića, koji je tada bio ministar informisanja. I, zna vrlo dobro poslanik Rističević da su ga ovde zaista pokrivali, kako to kažu stručnjaci, kao što i meni nekad uskaču u reč, sada oni koji vrše direktno TV prenos, i nije nikada mogla Srbija da čuje u direktnom prenosu šta govori Marijan Rističević, ali je zato u "Radikalskim talasima", od reči do reči prenošeno sve što je rekao Marijan Rističević. Aleksandar Vučić je čak na jednoj konferenciji za štampu rekao da je televizija izvršila svojevrstan državni udar time što Marijana Rističevića, a mislim i Veselinova, pokriva ovde i ne dozvoljava im da govore. Međutim, obrazloženje koje smo dobili u televiziji bilo je da Marijan Rističević ima za dva broja veće zube i da ga ne razumeju građani Srbije u direktnom prenosu šta govori.
Molim narodnog poslanika da se uljudno obraća Narodnoj skupštini u komentarima o drugim poslanicima.
To je bilo obrazloženje, to zna i Marijan, pokazali smo to obrazloženje. A, nemojte nas da upozoravate na dostojanstvo u ovoj skupštini. Mi čuvamo dostojanstvo ove skupštine. Mi čuvamo i dostojanstvo ove zemlje, za razliku od mnogih od vas, za razliku od većine vas koji su pogazili, bacili pod noge i u blato dostojanstvo ove zemlje... (Predsedavajuća: Molim narodnog poslanika da pri izricanju sudova takve vrste nastavi da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine.) ... dostojanstvo njenih građana, budućnost naše dece i budućnost naših budućih odnosa. Ne zaboravite - nepovratno ste iskopali "ratnu sekiru" sa mnogim građanima Srbije svojim odnosom prema njima i prema članovima njihovih porodica. Hvala.
Dajem pauzu jer je još 10 minuta do 14 časova, odnosno 13,50... (Glasovi - mora se glasati pre nego što se prekine.) Ne moramo da glasamo. Sačekaćemo sa vašom primedbom na kršenje Poslovnika. (Komentar se odnosi na poslanika Slobodana Janjića koji ističe povredu Poslovnika i traži reč.) Nastavljamo rad u 15,30.Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti sa radom. Dajem reč narodnom poslaniku gospodinu Vitomiru Plužareviću, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik gospodin Alen Selimović. Pre toga imamo reklamiranje kršenja Poslovnika, narodni poslanik gospodin Slobodan Janjić.
Reklamiram povredu Poslovnika, član 113, koji reguliše evidentiranje poslanika o njihovom prisustvu na sednici Narodne skupštine. Molio bih predsedavajuću da mi kaže da li svojim sistemom može da utvrdi da li sam sada evidentiran ovde u Skupštini kao poslanik? Imate signalizaciju.
Gospodine Janjiću, ne mogu da vidim da li ste tačno prijavljeni, pošto ne znam na kom sedištu sedite.
Sedim na sedištu u četvrtom redu.
Ako bude trebalo, ja ću tražiti izvod. Imamo kvorum i da bi nastavili sa radom molim vas da budemo efikasni. Svi smo raspravljali o tom članu 113.
Gospodin Ljubomir Kragović je ubacio svoju karticu i sedeo ovde u sali, pored mene. Niste mu dali reč i rekli ste da nije evidentiran u sali. Evo moje kartice ovde na sedištu broj jedan u četvrtom redu, piše Janjić Slobodan. Tako isto njegova kartica nije bila evidentirana i niste mu dali reč, a on je bio u sali. Valjda je važnije da li je čovek prisutan ili vaš elektronski sistem.
Gospodine Janjiću, da li vi to meni pričate o zloupotrebi kartice?
Pričam vam da ste vi zloupotrebili svoje mesto da poslaniku koji je imao pravo da govori po Poslovniku niste dali reč.
Vi ste govorili, a ja sam sada dužna da vam dam objašnjenje. Molim vas da se udaljite sa govornice. U stvari, objašnjenje sam vam dala već u toku dijaloga. Da li ste zadovoljni sa našim razgovorom? Reč ima vaš kolega gospodin Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka se svesrdno zalaže za sprovođenje privatizacije i zagovornik je privatizacije. Međutim, predloženi tekst zakona o privatizaciji ima neke nedostatke. Isti je nedorečen i ostavlja mogućnost i Vladi, koja se po mnogim pitanjima poistovećuje sa državom da u postupku privatizacije rešava ad hoc pitanje privatizacije samo inicijativno. Takođe objekat privatizacije, preduzeće u postupku privatizacije ima malu, skoro nikakvu ulogu. Ukida se pravo građana izvan konkretnog preduzeća da se prijave za besplatne akcije u svakom preduzeću.Ukida se pravo zemljoradnika na pravo prvenstva, pa i pravo kupovine besplatnih akcija u zadrugama i poljoprivrednim preduzećima. Trebalo bi detaljno izanalizirati status zemljoradnika i svih ljudi koji se bave obradom zemlje. Po nekom mom viđenju, da ne bih sada svaki član i svaku stavku u načelu komentarisao, oko 20 i više stavki je nejasno formulisano u ovom predlogu zakona. Ovaj zakon ima problema i oko tretmana ovlašćenja Vlade. Nejasno je urađena i prodaja akcija preko finansijske berze (članovi 59. i 73.). Neustavnost zakona se ogleda u kršenju člana 64, 55. i 57. Ustava Srbije i u članu 64. Ustava Jugoslavije. Predlog ovog zakona, o kome mi danas raspravljamo, je jasan, kaže ministar Vlahović. Ima za cilj da što pre pretvori društveni kapital u novac, a taj novac treba da se prenese u budžet, koji je ove godine bio na dnevnom redu ove skupštine i mi srpski radikali smo konkretno davali predloge vezano za budžet, a to je onih šest milijardi donacija koje DOS-ovska vlast očekuje, odnosno koje je obećala narodu. Neka stignu, tada će i ovaj proces privatizacije biti mirniji, odnosno imaće razumne rokove. Funkcionisanje u skladu sa pravim vrednostima svih preduzeća neće biti ucena, neće se devalvirati vrednosti preduzeća. Znamo mi da društvena svojina koja nigde u svetu nema titulara.Zalažemo se da taj društveni kapital pređe u državni kapital. Tada državni kapital ima svog titulara, a to je država. Posle svih priprema koje su prethodile izradi ovog zakona, a trajale su poslednjih tri meseca, učestvovali su razni subjekti i institucije koje smatraju da ovaj zakon treba da bude prihvaćen. Mi srpski radikali komentarišemo koliko će biti zainteresovanih, odnosno stranih ulagača u tu privatizaciju, koje su to zemlje i za koje će grane oni biti zainteresovani. Znamo mi da to sve zavisi od spoljno-trgovinske ravnoteže u Evropi. Komentar pripreme ovog zakona je analitika razmišljanja sa zemljama u tranziciji, koje su imale sličan ili približno sličan zakon, ali smo mi došli do pozitivnih saznanja i ta pozitivna saznanja su pretočena u ovaj zakon. Mislim da sva ova pozitivna saznanja, koja su pretočena u zakon, nisu dovoljna da bi ovaj zakon bio uspešan. Postojeće stanje u privredi je vrlo teško, i zbog toga je urgentnost ovog zakonaopravdana.Investicije i menandžment treba da vrlo dinamično završe proces privatizacije.To je dobra postavka ako se zna da mi posedujemo oba ova faktora. Ukoliko posedujemo samo želju, onda je to negativno. Strani kapital treba da ubrza proces privatizacije. Da li će on stići i to je pitanje. Mala i velika preduzeća su osnov privatizacije. Stopa nezaposlenosti je 27%. Formalno nezaposlenih imamo preko jedan milion. Oni treba po ovoj zakonskoj formuli da žele privatizaciju. Pomenuli smo menandžment u našoj zemlji i on je jedan od faktora koji treba da dinamizuje ove aktivnosti, i on se smatra da je na višem nivou od Estonije, Mađarske i drugih zemalja koje su bile u tranziciji. Efikasna privreda, jasan vlasnički režim, maksimilizacija priliva stranog kapitala, investicija, kooperativno upravljanje, početak izgradnje liberalne ekonomije i kotacija na berzi su kvalitetna ideja, ali gospodin Đinđić u svom izlaganju nama predlaže da nam ovaj zakon nudi očekivanje odnosno da strani investitor ulaže u naša preduzeća kako bi očekivao kvalitetno tržište, kvalitetnu proizvodnju i jeftinu radnu snagu. Mislim da je to jedna vrsta iluzije. Ovaj zakon je bolji od prethodnog zakona, a prethodni zakoni su bili bolji od svih onih ranijih zakona. Današnji eksperti menjaju mišljenje u odnosu na prethodne godine. To je možda i novi komentar ovome zakonu. Mislim da na početku zakona treba ugraditi novo načelo, a to je da društvena svojina treba da bude državna svojina. Ukoliko se društvena i državna svojina ovde ravnopravno tretiraju, to pada pod udar Ustava. Još jedan problem u ovom zakonu je i pravni subjekt. Govori se o firmama kao pravnom subjektu. To ne može biti. Subjekt je onaj ko prodaje i onaj ko kupuje. To je trebalo jasno da se izrazi u ovom zakonu. Uvek je predmet prodaje objekat. EPS, NIS i strateška preduzeća ne smeju ovom privatizacijom da se prodaju u većem procentu od 49%. Denacionalizacija ovim zakonom nije dobro rešena i to je jedan od problema koji će verovatno imati negativan tok ovog zakona. Komentar je u Vojvodini već dobio široke razmere za Nemce koji su napustili Vojvodinu 1945. godine. Kako se to može danas rešiti? To je veliko pitanje, na koje ova vlada treba da da odgovor. Besplatne akcije po ovom zakonu treba da budu za sve firme iste. Kod pitanja besplatnih akcija za građane ostavljena je opšta odredba da to Vlada reguliše uredbom. To treba regulisati zakonom. Javne službe moraju biti izjednačene po mogućnosti kupovine akcija. Moraju biti izjednačene sa ostalima, kada je reč o građanima.Ne smeju biti ograničavane ni godine, mislim na punoletstvo. Svi građani moraju biti ravnopravni, od nerođenog do najstarijeg građanina. Dobro je što ovaj zakon nema retroaktivnu ulogu. Ovog puta, ako se akcija stekne, ona mora takva i da ostane, sa aspekta prodaje akcija, to isto treba regulisati, odnosno treba postaviti pravne okvire vezano za berzu. Plašim se korupcije, jer ljudi koji to treba da sprovedu nisu spremni da žrtvuju te vrednosti, koji se zovu "pošteno". Tu je predviđena komisija i ta komisija verovatno neće biti u stanju da prati svu tu dinamiku i aktivnosti, ako to krene nekom progresijom. Mi srpski radikali se zalažemo za privatizaciju. Obaveznost i ograničenost je naše opredeljenje, ali nismo mogli to da sprovedemo iz raznih razloga, tako da ova načela mi podržavamo u pravom smislu te reči. Da bi ovo bilo sve sigurno, odnosno da bi radnici imali neku bezbednost, a ta bezbednost treba da se ogleda u nekom oročenom roku od pet godina, to je i predviđeno ovim zakonom o privatizaciji. Smatramo da socijalne programe treba hitno uraditi, koji će pratiti ovaj zakon o privatizaciji, odnosno on će sačuvati određeni mir u procesu privatizacije. Evo, i danas, kada je na dnevnom redu zakon o privatizaciji, na sednici Skupštine su prisutni samo pojedini ministri. Dana 21. juna u 10,20 časova u sali je bilo prisutno 14 ljudi iz Vlade i odmah posle izlaganja gospodina Vojislava Šešelja oni su se pokupili i otišli.Znači, nije ih više interesovala ni rasprava ni razmišljanja poslanika koji su se prijavili za ovu diskusiju. I danas, kada raspravljamo o ovom zakonu, nema mnogo zainteresovanih iz Vlade za ovu temu. Drago mi je što smo iz ovih diskusija od ministra Vlahovića izvukli informacije koje se tiču "Deloit i Tuša ", odnosno Ekonomskog instituta, neka narod zna da se kapital stiče, odnosno da je stican i na te načine. Plašim se ove privatizacije jer pogled na polja su naša preduzeća, a studenti na tim oglednim poljima nemaju odgovornost ni pred profesorima ni pred narodom. Što se tiče Beočinske fabrike cementa i tu stvari nisu čiste, tu je baš upotrebljen sistem burazerske privatizacije koje vi gospodo iz DOS- stalno pominjete. Videćemo kako će sve to da se završi.
Reč ima narodni poslanik Alen Selimović.
Poštovane dame i gospodo, neću govoriti dugo, verovatno ne više od pet minuta, ali se nadam da ću se približiti suštini - zašto treba izglasati ovakav zakon. Zašto ovakav zakon o privatizaciji, a ne besplatna podela akcija? Zato što radnicima ništa neće značiti vlasništvo nad preduzećem koje će u roku od godinu dana otići u stečaj. Radnicima su potrebne investicije u preduzeće koje će im obezbediti siguran hleb, pristojne plate i dostojanstvo. Da, drage dame i gospodo, dostojanstvo. Onaj radnik koji zna da kada dođe kući, da će moći da kupi deci hranu i odeću, da im priušti možda siguran i pristojan život, taj radnik će imati dostojanstvo i taj radnik će imati motiv da opet sutra dođe na posao nasmejan i raspoložen i taj radnik će hteti da svojih 8 sati odradi kvalitetno. Onaj radnik koji dođe kući i saopšti svojoj ženi da je umeto plate dobio vlasništvo nad propalim preduzećem, taj radnik nema dostojanstvo. Taj radnik nema pogled napred, taj radnik ima samo osećanje sramote i nikakve besplatne akcije neće mu pomoći da se oseća kao ponosan čovek. Ne, nama to ne treba. Ne treba nam društvo u kome se roditelji stide svoje dece i stide se da svojoj deci kažu istinu, ne treba nam društvo u kome deca traže sponzora koji će im platiti kafu ili sok u kafiću i koji će im kupiti parče odeće. Ne treba nam društvo u kome niko nikome ne sme da prizna kako živi, i ne treba nam društvo ljudi bez dostojanstva. Ne treba nam, dragi socijalisti, vama se obraćam, takvo društvo koje ste nam upravo vi ostavili. Društvo ljudi sa praznim džepovima i društvo ljudi čije su glave prepune obećanja koje nikada niste ostvarili. Ne treba nam ni društvo u kome će ljudi imati džepove prepune besplatnih akcija, ne gospodo socijalisti. Hrana se u ovoj zemlji više nikada neće kupovati niti papirima, niti besplatnim akcijama, niti ličnim kartama. Hrana će se u ovoj zemlji kupovati isključivo novcem. Zaradiće se, biće tog novca jer naš narod je vredan i naš narod želi da radi, ali nema gde da radi. Za rad je potreban cilj, potreban je motiv i potrebna je sigurnost. Da skratimo i da kažemo jasno, da bi neko hteo da radi i da bi ispunio svoje obaveze potrebna mu je sigurna i pristojna plata. Kakvu situaciju imamo danas? Ako posao počinje u pola osam, većina na posao dođe u osam, ljudi nemaju motiv i teško im je da se još jednom iznova suoče sa tugom koja ih čeka u firmi. Onda se od 8 do 9 pije kafa u većini firmi, ali ne zato što radnici ne žele da rade, već zato što imaju takvo rukovodstvo koje im daje takav primer i koje ih je učilo da ne rade, jer ako ne rade, neće tražiti ni svoju platu. Imamo direktore koji im daju takav primer. Imaju rukovodstvo, jer se to ne može nazvati menadžmentom, dakle imaju rukovodstvo koje pije kafu i viski po ceo dan i umesto da se bave svojim obavezama, završavaju privatne poslove tokom svog radnog dana. Sramota, dragi socijalisti. Dakle, do 9 sati se pije kafa, a onda se do 12 sati nešto malo radi. Od 12 do 14 časova većina radnika provede vreme iščekujući odlazak sa posla i misleći šta da kažu svojoj porodici kada dođu kući praznih ruku. I na kraju, u 14 časova većina odlazi sa posla i ako je kraj radnog dana u 15 časova po podne, jer kad već od 12 do 14 nisu radili, zašto bi ostali do 15 časova. I tako svaki dan i tako svih ovih godina, gospodo socijalisti. Zašto? U jednoj rečenici - zato što ne postoji motiv, zato što ne postoji sigurnost, zato što nema plate. Zato ovakav zakon o privatizaciji, a ne besplatna podela akcija. Zato investicije, gospodo socijalisti, jer investicije su podsticaj, investicije su motiv, investicije su sigurna i pristojna plata. I biće plate u ovoj zemlji, i biće investicija, i ne samo za narod, i za one koji su glasali za DOS, biće i za vas i plate i investicije i zato nas pustite da sprovodimo reforme za koje smo se tako odlučno borili. Hvala.
Hoćete li prvo po Poslovniku, ili ćete prvo pravo replike, gospodo socijalisti, izdvojite. Narodni poslanik Marko Ćulibrk, pravo na repliku.
Dobro je što su počeli da pričaju i poslanici DOS-ovske većine, međutim dobro bi bilo da pročitaju prvo zakon o kome se radi, već ih je 42 diskutovalo, međutim, osim političke nade i ideološke kritike bivšeg sistema, ništa drugo nisu uspeli da kažu.
Po poslovniku, gospodin Gudurić.
Član 79., to bi bilo po Poslovniku ...
Koji član, nisam čula?
Član 79. Pošto nam je ovde držano slovo kako se od pola osam ide na posao, a u osam stigne, pa se ne ostane do tri, onda bi mogli ovako da kažemo, da iz pedagoških razloga ne bi trebalo deci dati da budu u Skupštini jer Skupština počinje u 10, mnogi se ne naspavaju, pa ne stignu, pa još nikada nismo počeli od 10, a mnogi ne ostanu ovde, pa nemamo kvorum, a vas je 176, pa se presaberite. Prema tome, ne treba iz pedagoških razloga decu puštati u Skupštinu, oni su mladi i ne mogu da izdrže toliko.
Gospodine Guduriću, vi ste u stvari zloupotrebili govornicu. I sami znate da nije prekršen član 79. i da poštujemo vreme koje je propisano za rad Narodne skupštine. Po Poslovniku gospodin Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, prekršen je član 79. koji kaže da Skupština radi od 10 do 19,30, sa prekidom od jednog ipo sata. Naš današnji prekid je trajao dva sata i 10 minuta i tek posle isteka drugog sata, vi ste se umilostivili da narodnim poslanicima kažete zašto kasni nastavak sednice Narodne skupštine i tako smo saznali da poslanici DSS analiziraju konferenciju za štampu svog predsednika i traže instrukcije da li smeju da uđu sa ostalim delom DOS-a na nastavak sednice Narodne skupštine ili ne. Mislim da mi ostali poslanici, onaj vašingtonski deo DOS-a, kako ih je nazvao Koštunica i mi srpski radikali, ne zaslužujemo takvo ponašanje i mi ne možemo da robujemo neodlučnosti ili nedostatku ideologije jednog dela poslaničke grupe DOS-a.
Pravo na repliku.
Moram da kažem da su poslanici DSS radili u pauzi. Skupština radi ne samo kada zaseda, već i kada ne zaseda. Vi radite samo kada su uključene TV kamere. Mi radimo kada imamo važan zakon na dnevnom redu. Tačno je da smo ostali malo duže. Zato se i izvinjavamo svim ostalim poslanicima, ali smo radili i raspravljali smo o jednoj veoma važnoj temi, a to je zakon o privatizaciji. [[Aplauz.]]
Hvala. Prihvatamo izvinjenje. Sada možemo da nastavimo sa radom. Dajem reč narodnom poslaniku Ljubomiru Kragoviću, a posle njega narodni poslanik Jovan Todorović. Stići ćete na miting.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnem da izlažem svoju materiju, želim da se obratim vama i da ste mi neopravdano dali opomenu. Pri tome ste prekršili Poslovnik i ja sada vama izričem i prvu i drugu opomenu i oduzimam reč, bar u ovih narednih deset minuta, dok izložim što imam da kažem o zakonu o privatizaciji. [[Aplauz radikala.]] Predlog zakona o privatizaciji gospodine ministre, evo suštinskih i ključnih zakona kojima treba ići ka tržišnoj privredi. Dosadašnji model dirigovane i dogovoreneekonomije se pokazao kao neuspešan i prevaziđen. Model vlasničkih odnosa u privredi Srbije, zbog nepoznate ko je titular, a ko je vlasnik, upravo je doveo do uslova da se ovih dana donese preko neophodan zakon o privatizaciji. Tako bi se pitanje titulara u srpskoj privredi najzad rešilo. Predloženi Zakon o privatizaciji ima svojih dobrih i loših strana. Dobro je to što je privatizacija obavezna za sve, što je oročena i što će nakon ove privatizacije privreda u Srbiji moći da krene putem tržišne privrede i ekonomije, koja je jedina merodavna za ocenu uspeha ili neuspeha privrede neke države, pa i naše države Srbije. Suština ovog predloga privatizacije svodi se na podelu kapitala, prodaju kapitala, imovine ili dela imovine preduzeća. Verovali ili ne, deo kapitala predviđen je za besplatnu podelu zaposlenima i građanima. Predlogom ovog zakona uvode se nove institucije. Postavlja se pitanje neophodnosti formiranja ovih institucija, jer njihovo osnivanje i funkcionisanje zahteva ogromna finansijska sredstva. Ovaj predlog zakona daje neograničena ovlašćenja, a i garanciju za privatizaciju ministru za privredu i privatizaciju, daje mu skoro ulogu "bosa"a u ovom procesu privatizacije koji nas očekuje posle usvajanja ovog zakona. Zašto kažem ulogu "bosa"? Zato što su svi elementi odlučivanja dati nadležnom ministarstvu, to jest nadležnom ministru. Poznato je da je proces privatizacije jedan jako složen posao, posao koji je skopčan sa velikim mogućnostima zloupotrebe, podmićivanja, korupcije i postavlja se pitanje da li svemu ovome što nosi sam proces privatizacije može da odoli naš ministar. Sumnjam, vreme će da to najbolje pokaže. Zakonskim predlogom je predviđeno da su osnovni modeli privatizacije podele kapitala i prenos kapitala bez nadoknade, a ostali metodi prodaja kapitala ili imovine su javni tender i javna aukcija. Ono što je nepoznato je to, koja će preduzeća ići na model prodaje putem javnog tendera, a koja na javnu aukciju. Mislim da je to ovim predlogom zakona trebalo definisati. U ovom predlogu zakona o privatizaciji, pored prodaje kapitala i prenosa kapitala bez nadoknade, izostaje model dokapitalizacije, prodaje akcija radi prikupljanja dodatnog kapitala koji je mogao da se primeni, za pojedina preduzeća, koji je najpovoljniji za preduzeće, da ta sredstva ostanu u samom tom preduzeću. Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom predlogu zakona imamo jedan u pravnom smislu nelogičan i apsurdan član u zakonu koji govori da će deo sredstava ostvaren prodajom odvojiti za nadoknadu nacionalizovane imovine, odnosno za restituciju, to je ovaj iznos od pet procenata, a ono što je nepoznato je to da li će se i kada će se ovakav predlog zakona naći u skupštinskoj proceduri i da li će isti biti usvojen. Ovo je jedan delegatski pristup nečemu što bi trebalo da se donese u ovoj skupštini. Dalje, ono što je nepoznato je to da ne postoje kriterijumi na osnovu kojih agencija za privatizaciju procenjuje da subjekt privatizacije mora da se restrukturira, kao i u kojim slučajevima agencija sprovodi restrukturiranje, a u kojim nadležni organ subjekta privatizacije treba da dostavi podatke kod prestruktuiranja. Samo poveriocima sa većinskim državnim kapitalom data je mogućnost da svoja novčana potraživanja konvertuju ili pretvore u kapital subjekta u kome se sprovodi restrukturiranje. Zatim se i taj kapital prodaje na programu tendera ili aukcije. Znači, favorizovani su, ne važi zakon za sve. Ono što je nelogično u ovom predlogu zakona o privatizaciji je da sredstva plaćanja mogu biti i obveznice neisplaćene iz devizne štednje, a one dospevaju zaključno sa danom prodaje kapitala ili imovine, a izdate fizičkim licima koji su državljani Republike Srbije. Zašto su stare devizne štediše uslovljene ograničenim rokovima dospeća. Mislim da bi ovaj član zakona trebalo amandmanski popraviti i da se otklone ili da se izbace ovi uslovi ili rokovi dospeća, tako da se može deviznom štednjom učestvovati kao sredstvom za plaćanje u procesu privatizacije. Ono što nedostaje ovom zakonu o privatizaciji i što zakonom nije predviđeno, a to je da se sankcioniše kupovina preduzeća sa ciljem zatvaranja istih preduzeća. Ovo je moguće u praksi, jer će razna konkurentna preduzeća pokušati na sve načine da spreče razvoj konkurencije, pa i na taj način da kupe, a potom i da zatvore neko konkurentsko preduzeće. Na ovaj korak nas obavezuje izlaganje predsednika Vlade, a zakonom nije predviđeno da se zloupotrebe ove vrste moraju sprečiti. Naravno, ukoliko je premijer iskreno mislio kada je o ovom problemu govorio, o ovom predlogu zakona o privatizaciji. Dame i gospodo narodni poslanici, prevelika ovlašćenja ministra za privatizaciju ogleda se u tome da on obrazuje tendersku komisiju. A na osnovu kojih kriterijuma on obrazuje komisiju i ko su članovi te komisije. Postavlja se pitanje, koja je uloga tenderske komisije, ako agencija za privatizaciju predlaže komisiji rezultate javnog tendera. Postupak prodaje kapitala ili imovine putem javne aukcije, takođe samo uopšteno, bez uvođenja ikakvih kriterijuma za utvrđivanja koja preduzeća će se privatizovati, a putem javne aukcije. Ne postoje kriterijumi na osnovu kojih agencija za privatizaciju bira članove komisije za aukciju. Postavlja se pitanje, da zakonom nije definisano da li se formira jedna komisija za sve prodaje putem aukcije ili tendera ili za svaku prodaju pojedinačno. Sve ove nepoznanice koje predlogom zakona nisu jasno definisane, a na koje ukazuju poslanici SRS-a danas već i u daljoj raspravi, amandmanski će biti otklonjene. Dame i gospodo narodni poslanici, jedan od nedostataka ovog predloga zakona o privatizaciji je apsolutno odsustvo bilo kakvog socijalnog programa. Rezultat svake privatizacije, primera ima mnogi iz istočne Evrope, a to je i masovno otpuštanje radnika. Svaka vlada mora ovaj problem da predvidi i da predupredi sve ono što može doneti i što će doneti zakon o privatizaciji. Ozbiljna država mora da pripremi i da ima ozbiljne socijalne programe i mehanizme, a sve u cilju zaštite svojih građana. Nije dovoljno da ministar obeća da niko neće ostati na ulici. Obećanje ludom radovanje. Takve izjave moraju imati podršku dobrim socijalnim programima, jer će se u suprotnom desiti ono što će biti jako nepovoljno za ministra, a i za samu Vladu Republike Srbije. Sledeći nedostatak Predloga zakona o privatizaciji je nedostatak ekonomskog programa, a to jest programa zaštite životne sredine, koji je morao naći mesto u ovom predlogu zakona. Pored Predloga zakona o privatizaciji, u paketu su dostavljeni i predlozi zakona o agenciji za privatizaciju, kao i o akcijskom fondu. Postavlja se pitanje, kako jedna institucija može istovremeno da inicira, sprovodi, kontroliše postupak privatizacije. Postavlja se pitanje opravdanosti osnivanja posebne agencije za privatizaciju, a imajući u vidu postojanje Ministarstva za privatizaciju i limitiranog budžeta Republike Srbije. Postavlja se pitanje, zašto se osniva posebna agencija kao državna institucija, ako se za osnivanje i rad agencije zasniva na donacijama, prilozima i sponzorstvima domaćih i stranih, pravnih i fizičkih lica. Poznato je da onaj ko ulaže sredstva očekuje da mu se ta uložena sredstva vrate. Ako donatori obezbeđuju sredstva, kako će agencija kao državna institucija da štiti interese države u procesu privatizacije. Nedostatak ove agencije je javnost u radu, kontrola agencije koja nije definisana. Mislim da cilj osnivanja ovakve agencije nije da štiti interese države, već da preuzme potpunu kontrolu nad postupkom privatizacije u Republici Srbiji, u kojoj će presudnu ulogu imati strani sponzori i donatori, koji su pre svega zainteresovani za kupovinu naših preduzeća po jako niskim cenama. Gospodine ministre, rekoste - ova vlada neće stimulisati i kreditirati mala i srednja preduzeća po partijskoj pripadnosti. Međutim, ove vaše reči nemaju utemeljenje, jer demantuje to kako možete da objasnite kada ste dodelili kredit potpredsedniku Vlade injegovoj firmi "Lutra" koja uopšte nema nikakvog proizvodnog procesa, već je to jedna uslužna firma. (Predsedavajuća: Vreme.) Na kraju,želeo bih da vas pitam kako ćete ovaj zakon o privatizaciji primeniti na prostoru Kosova i Metohije? Šta je sa sudbinom 50.000 Srba zaposlenih u privredi Kosova i Metohije, i kako će oni da nađu svoje mesto u ovom zakonu o privatizaciji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović. Sledeći je narodni poslanik Bogoljub Zečević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospodine Vlahoviću, pred nama je verovatno jedan od najvažnijih zakona koji će biti donet pod ovom vlašću, ali i nezavisno od toga ko je vlast. Dakle, mi danas razgovaramo o zakonu o privatizaciji, zakonu o agenciji za privatizaciju i zakonu o akcijskom fondu. Sasvim je sigurno da je privatizacija jedna od najvažnijih pitanja, rekao bih prevashodno političko, zatim pravno, ekonomsko i socijalno. Nema nikakve sumnje da je postignuta politička saglasnost, bez obzira odakle je koji poslanik u ovom parlamentu, da treba ići u privatizaciju. Tu nema nikakvih sporova. Verovatno se jedino sporimo u tome na koji način i u kom vremenu i kojim sredstvima treba sprovesti privatizaciju. Kada je u pitanju pravo, onda je ovde danas i prethodnih dana mnogo toga rečeno - da predloženi zakon o privatizaciji nije u skladu sa Ustavom, nije u nekim odredbama u skladu sa Zakonom o preduzećima kao i sa nekim drugim saveznim i republičkim zakonima. Ali, DOS-ova većina te primedbe ne prihvata. Ja ću to i dakonstatujem, pa se neću upinjati da vam dokažem koliko je taj zakon u suprotnosti sa nekim drugim propisima. Međutim, kada su u pitanju ekonomski i socijalni aspekti ovog zakona, želim da kažem nekoliko rečenica koje se verovatno DOS-ovoj većini neće dopasti.Ali, razumeo sam da je parlamentarna demokratija takvog tipa da možemo govoriti ono što mislimo i to argumentovati,a da u isto vreme u liku ministra imamo čoveka koji će te primedbe čuti i možda neku od njih i prihvatiti kao racionalnu i uvažiti. Najpre, dame i gospodo, želim da iznesem nekoliko svojih stavova u vezi sa osnovnim konceptom zakona. Zakon predviđa da se privatizacijau buduće četiri godine vrši isključivo na dva načina, odnosno po osnovu dva modela, i to : prodajom kapitala i prenosom akcija bez naknade.Možda te dve stvari i ne bi bile sporne da mi se ne čini da je u ovom momentu bilo racionalno uvrstiti i treći model privatizacije,a to je dokapitalizacija. Vidim da neke kolege poslanici mašu rukama da to nije tačno, a ja ovde sve pitam kakav je problem ukoliko u neko preduzeće, koje se u ovom momentu nalazi u teškoćama, a konačno, ne mora ni biti u teškoćama,unesemo i dopunski kapital od stranog fizičkog ili pravnog lica, od domaćeg fizičkog ili pravnog lica, time u nekoj meri promenimo strukturu, ali omogućimo da se u budućem vremenu to preduzeće nađe u situaciji da znatno poveća cenu svojih preostalih akcija koje će biti po ovom zakonu izložene prodaji? O dokapitalizaciji se može govoriti na različite načine. Naravno, tu postoje i dva koncepta. Jedan je onaj koncept koji je svojevremeno primenjivaoAnte Marković, a on je podrazumevao da se za visinu dopunskog kapitala koji se uloži u preduzeća, na neki način, poništi iznos društvene imovine i na taj način, u momentu kada bi se unelo 100% kapitala u odnosu na postojeću vrednost preduzeća, onda bi de fakto privatizacija u tim preduzećima i bila izvršena. Na tu temu sam podneo nekoliko amandmana, i kad bude prilika da se o tome govori, verovatno ću moći da konkretnije argumentujem svoje mišljenje da je trebalo uvrstiti i model dokapitalizacije. Drugo,što bih želeo da u formi pitanja ovde postavim i DOS-ovoj većini, ali pre svega Vladi, kao predlagaču, odnosno gospodinu Vlahoviću - zašto se prodaje baš 70% kapitala? Zašto to nije recimo 51%,55%, 60%, zašto nije 65%, a jeste 70%? Gospodo, to se vama čini kao formalno pitanje, ali pogledajte i druge odredbe zakona, onda možete videti da čak ni ovih 30% kapitala,koji je predviđen da se u formi besplatnih akcija ili akciza bez naknade raspodeli radnicima i građanima,nije zagarantovano.S druge strane, imamo obaveznu prodaju kapitala do 70% vrednosti. Ukoliko bi se u čemu bi se promenila suština ukoliko bismo ovim zakonompredvideli da se proda 51% kapitala? Dakle, onaj ko bi kupio 51% kapitala ili po osnovu dokapitalizacije postao vlasnik tog srazmernog dela kapitala, on bi u suštini imao kontrolni paket akcija i mogao bi bez ikakvih problema da upravlja preduzećem. Ukoliko bi taj bio dobar domaćin, kako se danas o tome govori, onda bi onaj preostali deo društvenog kapitala, sasvim sigurno u nekom vremenu znatno podigao svoju cenu na tržištu hartija, odnosno na tržištu akcija od vrednosti. Prebrza privatizacija, period od četiri godine i iznošenje svega što imamo na prodaju u jednom momentu na tržište, sami znate da može u bitnoj meri oboriti cenu tih akcija. To je jasno i onima koji nisu išli ni u srednjuekonomsku školu, a dovoljno je bilo da samo nekoliko dana slušaju ovu raspravu u parlamentu. Brza privatizacija za mene i nije sporna ukoliko ne postoje kaznene odredbe koje se odnose na zaposlene u preduzećima koja se ne privatizuju za vreme kraće od 18 meseci. Znate, gospođo, zaista su to kazne za one radnike koji rade u firmama, a da se te firme nisu privatizovale za vreme kraće od 18 meseci. Jer, samo u slučaju da se privatizacija izvrši za vreme od 18 meseci,radnicima u tim preduzećima pripadaju akcije u vrednosti od 30% kapitala koji se prodaje putem aukcije. U čemu je krivica zaposlenih u tim preduzećima ukoliko agencija, akcijski fond i svi drugi organi koji nisu u preduzeću, nisu izvršili posao prodaje preduzeća. Onda vi kažete - ako je to prekoračilo 18 meseci i ide do 30 meseci, radnici zaposleni imaju pravo samo na 20% akcija. A, ako se prekorači i taj rok od 30 meseci, onda imaju pravo na 10% akcija. Ko može da mi odgovori na to pitanje, a da to ne bude ostrašćen pristup. Zašto su radnici krivi ukoliko agencija koja se formira ovim zakonom, akcijski fond, Vlada i drugi subjekti ne izvrše svoj posao u prodaji kapitala? Dame i gospodo, pozivate se u obrazloženju na iskustva zakona iz Slovenije, iz Poljske i Mađarske. Prema mojim saznanjima, a vi me demantujte ukoliko to nije tačno,čak su i Slovenci predvideli pravo preče kupovine od strane zaposlenih u tim preduzećima.Prema mojim saznanjima, 20% kapitala koji se privatizuje, neka me ministar Vlahović demantuje ako nije tačno,Slovenci su dali pravo svojim zaposlenima i u drugom krugu prodaja akcija mogu pod povoljnijim uslovima , sa pravom preče kupovine,kupiti do 20% kapitala. (Milka Marinković: Nije tačno.) Gospođo Milka, stvarno je tako. Ne pričam o onome što ne znam.Vi izađite za govornicu,pa me demantujte. Nemate potrebe da mi oduzimate vreme. (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da ne dobacuju.) Konačno,na moja pitanja odgovara ministar. Želim samo da pitam gospodina ministra ili predlagača, u čemu je problem? [[Komentari iz sale se ne čuju.]] Znate, u pitanju je pola odgovora. Jeste. I kada se postavi pametno pitanje, onda se može očekivati takav i odgovor. Jel, tako? E, sad pitam vas, kolega - zaštopodržavate odredbu zakona koja kaže da u onim preduzećima u kojima nije prodato 50% akcija radnici nemaju pravo ni na jednu jedinu akciju? Zašto? Molim vas, gospodo, ako neko hoće ovu stvar da posmatra racionalno, moglo je da bude prodato i 49%. Ako je putem podele akcija od 30% dobijeno u vlasništvo ukupno 79%, šta je problem. Da li je u upravljanju?Imamo još 21% kapitala koji je sa državnim ili društvenim predznakom, koji će se u kasnijoj fazi prodavati. Konačno, verovatno niste pročitali zakon, da akcijski fond ima obavezu da tek u roku od šest godina proda akcije. I da pri tome, što je potpuna glupost, ubira dividende po osnovu akcija u koje ništa nije uložio. Ili, u preduzećima koja se restrukturiraju radnici nemaju pravo ni na jednu jedinu akciju. Molim vas, preduzeća poput moje lozničke "Viskoze", koja će se restrukturirati, nadam se, pretpostavljam da jezakon mislio na preduzeća tipa "Viskoze", tipa "Zastave" i mnogih drugih firmi koje su svojevremeno bile na spisku od 75 firmi koje se transformišu po posebnom programu, da će se putem prestrukturiranja doći na zdrave noge i da će se takva preduzeća moći privatizovati. Ali, da li se privatizacija, odnosno restrukturiranje takvih preduzeća, ili bolje srpski rečeno - ozdravljenje, može izvesti bez zaposlenih u tim preduzećima. Konačno, kada se i to desi, gospodo, posle četiri godine, restrukturirano preduzeće je stalo na zdrave noge, namirili ste se sa poveriocima, a samo zaposleni u tim preduzećima nemaju nikakva prava i nemaju ni jednu jedinu akciju. (Predsedavajuća: Vreme.) U čemu je problem? Konačno, želim da izrazim svoje neslaganje sa još jednom odredbom zakona. Mislim da je u članu 60, koji kaže da će se od sredstava iz privatizacije namiriti, odnosno naknaditi onim licima, pravnim ili fizičkim, od kojih je nacionalizacijom oduzeta imovina, ili da će se izmiriti obaveze za koje je država Srbija, odnosno Republika Srbija, obveznik, odnosno garant. Zašto se ne slažem? Ne zato da tim ljudima ne treba nadoknaditi štetu, nego zato što, dame i gospodo, vidim jedan mnogo izdašniji izvor za tu namenu. A to je, ova DOS-ova vlast konačno mora d smogne hrabrosti, moralne i svake druge, da se obrati... (Predsedavajuća: Dvanaesti minut.)... Zapadu i da traži ratnu odštetu za izvršeno NATO bombardovanje. I prema vašim skromnim procenama, 32 milijarde dolara je šteta, a nacionalizovana imovina ili obaveze imovine Republike Srbije sasvim sigurno nisu ni približno tolike. Smognite hrabrosti, stisnite petlju, tražite od NATO bombardera da nam plate štetu od 32 milijarde dolara, a ne da iz sredstava koja se ostvare po osnovu privatizacije namirujete obaveze. Konačno, pošto vidim da je isteklo vreme, želim da se zahvalim gospođi predsedavajućoj, Nataši Mićić, što mi je obećala da ću stići na vreme na miting. Pozivam i nju i sve vas, sve građane Srbije, da u 18 časova dođu na Trg republike i podrže Socijalističku partiju Srbije u zahtevima da se nijedan Srbin ne sme isporučiti Hagu. Hvala.
Dajem reč ministru za privredu i privatizaciju, gospodinu Aleksandru Vlahoviću.
Dame i gospodo, poštovana gospođo predsedavajuća, radno predsedništvo, poštovani narodni poslanici, dokapitalizacija jednostavno nije metod privatizacije. To je mnogo dobra stvar za preduzeće. Ali, ima toliko dobrih stvari u privrednom životu koje jednostavno nisu bile predmet ovog zakona, pa s tim u vezi ni dokapitalizaciju nismo mogli da stavimo kao poseban model privatizacije. Dokapitalizacija je dodavanje kapitala na postojeći društveni kapital ili državni, a pošto je predmet ovog zakona privatizacija državnog i društvenog kapitala, dokapitalizacija nije metod. Ali, suštinski investicije u preduzeće su cilj ovog zakona privatizacije. Kolega poslanik je dobro primetio da su svi dosadašnji zakoni sadržali metod odnosno model dokapitalizacije kao jedan od potencijalnih modela.Ali mi je žao što istovremeno nije kvantifikovao efekat tih modela dokapitalizacije. I, da mi ovde kaže koja firma, sem "Tehnogasa", nijedna druga, je imala dokapitalizaciju kao dominantan model privatizacije iako je ... (Glasovi - "Galenika.") "Galenika"? To nije primer, verujte mi. To vi vrlo dobro znate - kako ste uradili 1990. godine. ... je prethodna dokapitalizacija čak nudila popust na postojeći društveni kapital. Dakle, gospodo, dokapitalizacija jednostavno nije model privatizacije i ne može kao takav da bude uključen u modele privatizacije, a dokapitalizaciju kroz poseban model suštinski nije moguće ostvariti. Investicije dolaze tek onda kada se zna ko je vlasnik, kroz tendersku ili aukcijsku privatizaciju, kako smo mi i predložili u modelu prodaje. Ne obara se cena akcija iznošenjem akcija iz akcijskog fonda, jer ovo nije pijaca, pa ako ima 15 kg paradajza više, a tražnja je manja, akcije će se oboriti, vrednost akcija ne zavisi od toga koliko ćete ponuditi na tržištu, nego zavisi od poslovnih i finansijskih performansi subjekta privatizacije. Prema tome, to jednostavno nije tačno i to je jednostavno problem neinformisanosti. Pravo preče kupovine je institucija koja sprečava razvoj finansijskih tržišta. Pravo preče kupovine je zastarela institucija i koja može da se odnosi samo na zatvorena ortačka preduzeća, koja nisu nastala kao rezultat emitovanja akcija iz privatizacije, i stoga pravo preče kupovine ne može da bude dobro, ukoliko želimo da imamo razvoj finansijskih tržišta. Zašto nema besplatne podele ukoliko nije prodato više od 49% akcija? Iz prostog razloga što bi u toj varijanti, pretpostavljamo, bilo fingiranih ponuda koje bi došle iznutra, iz preduzeća, koje bi lepo kupovale 30% kapitala i sa 30% besplatnog kapitala imale većinu. To nije naš cilj. Naš cilj je da dobijemo prave vlasnike koji su spremni iza toga, ukoliko veruju u preduzeće, ukoliko veruju u profitni potencijal preduzeća, da kupe 70% kapitala i da postanu većinski vlasnici i da u preduzeće investiraju. Akcijski fond, podsetiću vas, je tvorevina nastala kao posledica primene prethodnog zakona o svojinskoj transformaciji. I, zašto akcijski fond i zašto šest godina rok za prodaju akcija? Iz prostog razloga što su u drugom krugu privatizacije emitovane akcije sa rokom plaćanja od šest godina. I, uvekpostoji varijanta da se odustane od plaćanja tih akcija koje, shodno prethodnoj zakonskoj odredbi, automatski upadaju u akcijski fond. Stoga minimum, minimalni vek trajanja akcijskog fonda, mora da bude šest godina, koliki je i rok otplate akcija iz drugog kruga, shodno prethodnom zakonu o privatizaciji. Restrukturiranje, zašto radnici ne dobijaju besplatne akcije po postupku restrukturiranja. Iz prostog razloga što u postupku restrukturiranja kapitala nema. Tamo gde je imovina manja od ukupnog nivoa obaveza, nema kapitala. Kapital je uvek jednak imovina minus obaveze. Da je imovina minus obaveze pozitivna cifra, ne bi bilo potrebno ni ulaziti u restrukturiranje. Ne bi bilo potrebno da država preuzima dugove na svoja leđa i da kasnije, konverzijom, ulazi u finansijsku konsolidaciju. Tu nema kapitala i zbog toga nemamo šta ni da podelimo. Gde ne bude bilo potrebe za restrukturiranjem, tu će postojati kupci, tu će postojati atraktivnost i tu će biti akcija za podelu zaposlenima. Što se tiče sukoba zakona sa Ustavom, jednim, drugim, sa saveznim zakonom, juče sam dva puta ponovio da ovaj zakon niti sa jednom svojom odredbom ne dolazi u sukob sa Ustavom Republike Srbije, odnosno, Ustavom Jugoslavije. Naravno da postoji diskrepanca između zakona o privatizaciji i Zakona o preduzećima, ali ponovo ću vam reći - zakon o privatizaciji reguliše oblast koja joj je između ostalog i Ustavom delegirana na republički nivo.Pošto se radi o ledž specialis poslu, koji ovaj zakon ima da obavi, uvek možemo primeniti poznato pravilo, koje ovoga časa neću ponoviti. Pošto moj običaj nije da kažem - ne, ovaj zakon je u sukobu sa Ustavom, pa šta fali, pošto su socijalisti i prethodna vlast mnogo puta bili u sukobu sa Ustavom, pa im to onda, naravno, nije smetalo. Naravno da to nije bila ideja vodilja kad je ovaj zakon pisan, i mi smo poštovali postojeće odredbe u Ustavu Republike Srbije i u Ustavu Jugoslavije, ali nije zgoreg pomenuti onoliko kršenje Ustava u ekonomskoj oblasti,koje ste, između ostalog, i vi za vašeg mandata imali. Taj mnogo prozivani savezni Zakon o osnovama pretvaranja društvene svojine je sve do prošle godine bio u sukobu sa Zakonom o svojinskoj transformaciji, koji ste 1997. u ovoj skupštini doneli. Kad je1992. izvršeno podržavljenje, odnosno nacionalizacija velikih javnih preduzeća, tada vam nisu smetali argumenti koje danas ističete, a to je da je društvena svojina neprikosnovena i da ne može da bude promenjena u druge oblike svojine, u konkretnom slučaju bila je promenjena u državni oblik svojine. Time ne želim da govorim - da li je bilo opravdano ili neopravdano tako nešto uraditi, ali time želim samo da vas podsetim da isti argumenti, koje danas potežete za ovom govornicom, ti isti argumenti su trebali, između ostalog, da vam posluže i onog trenutka kad ste zakonom 1992. izvršili nacionalizaciju najvećeg dela javnih preduzeća i, u krajnjoj liniji, kada su vam mnoge odredbe bile u suprotnosti sa saveznim zakonima. I na kraju, još jednom o svim tim pravima, koja mi, navodno, ukidamo, bez onih navodnika, verbalno, navodno ukidamo, a koja su zdušno postojala u prethodnom periodu - pravo besplatne podele akcija. Molio bih, ako je moguće, da mi navedete, ili dovedete ovde, najmanje dvoje, a ne više od petoro ljudi, vlasnika akcija, koji su, zbog toga što su vlasnici akcija imali dividende najmanje 10% od nominalne vrednosti akcija, koje su držali u svojim rukama. Ako govorimo o ukidanju prava seljacima, zemljoradnicima, dovedite ovde, evo, ovo javnost sluša, neka se jave, neka se javi najmanje dva, a najviše pet zemljoradnika, koji su imali dividendu 10% godišnje, od nominalnog iznosa, onog koji piše na akcijama, da vidimo koja su to prava i kakve su to beneficije sticane kroz besplatnu podelu akcija. Umesto toga imali smo promet tih istih akcija, sa diskontima od preko 90%. A to, da je prethodni zakon, svojim prihodima, koji su usmeravani u tržište rada, u fond za razvoj, u penzioni fond, snažno podržavao institucije, što je juče neko od poslanika rekao, evo, ja imam ovde cifre, koliko je tržište rada za četiri godine prihodovalo od efekata ovog prethodnog Zakona o svojinskoj transformaciji, ukupno za četiri godine u Republički zavod za tržište rada ušlo je 1.300.000 nemačkih maraka. Eto, to je efekat privatizacije. Samo ću vas podsetiti - ova vlada je za mesec i po dana u leskovačkom kraju podelila dva miliona maraka za razvoj malih i srednjih preduzeća, a vi ste za tržište rada za četiri godine, kao sjajni efekti prethodnog zakona, prihodovali 1.300.000 maraka. Hvala.
Hvala. Ima reč gospodin Nikolić, po Poslovniku.
Želeo bih da reklamiram povredu Poslovnika, član 88. stav 2. - dozvolite mi da na osnovu člana 95. stav 2. najpre citiram, pa tek onda da počne da mi teče vreme za obrazloženje. Po članu 88. predlagač, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača akta ima pravo da u prvom obraćanju i u završnoj reči govori tri puta duže od vremena određenog za narodne poslanike. U toku pretresa predloga, predlagač ima pravo da još jednom dobije reč, radi davanja obrazloženja, u trajanju određenom za izlaganje narodnih poslanika. Dame i gospodo narodni poslanici, rasprava o Predlogu zakona nije sudska rasprava, i ne teče, po pravilu - reč jedan narodni poslanik, reč ministar, reč drugi narodni poslanik, reč ministar. Pravo da vam kažem, bez obzira na moje skromno poslaničko mišljenje, koje je stvoreno o vrednostima današnjeg ministra, moram da kažem da je jadan onaj ministar koji ne može u vremenu sedam puta dužem od vremena za narodnog poslanika, da obrazloži zakon. Mislim da je ministrovo pravo i dužnost da zapiše primedbe, da neke odbaci, da se na neke koncentriše, imao je uvodno izlaganje da nam obrazloži Predlog zakona, izlazio je juče više od deset puta u okviru onog jednog prava koje je imao u toku rasprave, i imaće pravo još pola sata na kraju, da svede ovu našu raspravu u načelu. Mislim da je to sasvim dovoljno. Ovo zato što ni mi isto nismo mogli ovde da se usredsredimo na ministra i na njegovo ponašanje u okviru prethodnog zakona, a on, kad god se seti nečega što nije valjalo po prethodnom zakonu, izađe, pa ovde pročita ostalim poslanicima. Ne pitam ministra ko je učestvovao u izradi tog lošeg predloga zakona o privatizaciji, ne pitam ga ima li dividende Hadži Dragan Antić, koji je uz vaše sugestije privatizovao "Politiku".To ne pitam, čak i ne pitam da li je moguće da će po novom Zakonu o privatizaciji "jarac da čuva kupus".
Da li vi, gospodine Nikoliću, sada kršite Poslovnik?
Zašto vi to mene pitate, uvek ću da kažem - ne.
Gospodine Nikoliću, dužna sam sada da vam odgovorim, pošto ste mi stavili primedbu na kršenje Poslovnika. Pa, niste dobili pravo na repliku.
Imajte strpljenje, obrazlažem povredu Poslovnika. Najpre vi povređujete Poslovnik, a onda i ministar, kad mu date reč, govori o nečemu što nije tema. E, pa kad govorimo o nečemu što nije tema, u svemu tome je učestvovao današnji ministar. Šta - prolećno presvlačenje kože, zbacivanje rogova, pa sada, kako promeni Demokratska stranka stav o privatizaciji, tako svi ljudi, koji su imali jedan stav, promene za noć taj svoj stav i odmah nam obrazlažu drugi, a onaj prethodni napadaju. Nama to ne treba. Nama trebaju ljudi koji imaju ideju, koji će da brane ideju, a ne da brane nalog - kako treba da izgleda nova ideja, pa vas zato molim, da nas ne biste isterivali iz sale, da se strpite i vi, i ministar, kad završe poslanici raspravu u načelu, ministar će dobiti reč, da obrazloži odgovore na primedbe poslanika, za koje on smatra da treba da da odgovor.
Gospodine Nikoliću, ne znam da li ste juče bili u sali, ali verovatno jeste neko od vaših kolega, davala sam reč gospodinu ministru, kad je imao pravo na repliku, i to po osnovu člana 81. prema kome su (da vam ne čitam sada), ali da se Poslovnik na sve učesnike odnosi jednako. Međutim, vaša koleginica Nataša Jovanović je tražila da primenim član 88. i sada ga primenjujem. Pored ovog stava koji ste vi reklamirali, postoji stav 6, koji kaže: "Ostalim članovima Vlade predsednik Narodne skupštine daje reč kada je zatraže, a njihovo izlaganje može trajati dva puta duže od vremena određenog za izlaganje narodnih poslanika". Gospodin Vlahović je takođe i predstavnik Vlade. Nemate pravo na povredu Poslovnika. Da li ste zadovoljni ili da stavim na glasanje? Da li hoćete da stavim vaše reklamiranje povrede Poslovnika na glasanje? Možete samo o tome da se izjasnite. (Tomislav Nikolić: Povredili ste Poslovnik u obrazloženju.) Vi povređujete Poslovnik, jer treba da se izjasnite hoćete li da stavim na glasanje ili ne? Nećete. Hvala.
Sada po stavu 6. člana 88. Kako vi nećete da kažete narodnim poslanicima i javnosti da se stav 6. odnosi na ostale članove Vlade? Čitav član 88. govori o učesnicima na sednici, pa od učesnika izdvaja predstavnika predlagača, šefove poslaničkih grupa, članove odbora koji su izdvojili mišljenje, narodne poslanike, pa onda predsednika Vlade, ukoliko nije on predstavnik predlagača, pa onda ostale članove Vlade. Vi uopšte ne možete sada da govorite o ministru Vlahoviću kao o ostalim članovima Vlade. On je predstavnik predlagača i na njega se odnose odredbe stava 2, a na ostale članove Vlade odnose se odredbe stava 5, koji uvek pogrešno tumačite. Ostali članovi Vlade imaju pravo samo jednom da dobiju reč u vremenu određenom za izlaganje narodnih poslanika, dvostruko dužem vremenu, ali mogu da dobiju reč kada god je zatraže.
Već sam odgovorila na ovo pitanje. Primenjivaćemo član 88. stav 6. tako što ću ministru davati reč i kao predstavniku Vlade, jer ostalim članovima Vlade u stavu 6. piše, da sada jezički ne tumačim Poslovnik, idemo dalje da radimo.
Očigledno je da je i ministar shvatio da smo u pravu, samo predsedavajuća nije shvatila da zaista govorimo istinu i da tačno piše u Poslovniku. Reći ću vam koji je član, jer čitam Poslovnik, za razliku od vas koji ne čitate. Član je 88. i tačno se precizira koja su prava i mogućnosti predstavnika predlagača, a pod ostalim se podrazumevaju oni koji nisu predstavnici predlagača. Ja sam pravnik, gospođo Mićić, a ne ne znam ni ja ko, koga ste već napadali za tako nešto i ovo ne možete nikome živom da objasnite. Nemojte na sitnicama da pokazujete vaše dvostruke standarde, vaše dvojne aršine, kada je to potpuno nepotrebno. Nema nikoga iz DOS-a ko će ovo da pročita i ko će vam reći da ste u pravu. Neće vam to ni ministar reći, niko, osim ako ne kažete - stavljamo na glasanje, pa pritisnite šta god hoćete. Molim vas da zaista poštujete Poslovnik kao podzakonski pravni akt, da poštujete i narodne poslanike i da poštujete pravo, ono što je najvažnije, zato što može da nam se dopada ili da nam se ne dopada ovo o čemu govorimo ili ovo o čemu bi neki želeli da govore, ali pravo, ono što je iznad nas, svidelo nam se ili ne, moramo da poštujemo. Dura ledž sed ledž, molim vas da poštujete Poslovnik i da nas pustite da radimo najnormalnije.
Gospodine Vučiću, baš se trudim da poštujem Poslovnik, a već sam odgovorila. Zahvalite vašoj koleginici Nataši Jovanović. Ministru juče nisam davala reč po članu 88. stav 6, nego sam davala pravo na repliku, jer smatram da ministar kao svi ostali učesnici ima pravo na repliku. Međutim, Nataša je reklamirala i onda sam rekla da ćemo primenjivati član 88. stav 6, a može i on da se primeni, jer je ministar zaista i predstavnik Vlade. Reč ima gospodin Mirčić.
Reklamiram povredu člana 95. Poslovnika o radu Skupštine stav 2. Gospođo predsedavajuća po ovom članu kada poslanik reklamira povredu Poslovnika u 2. stavu jasno se govori da je poslanik dužan da navede koje odredbe Poslovnika su povređene, da citira i obrazloži. Tomislav Nikolić, kao predsednik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke već drugi ili treći put izlazi za ovu govornicu, upozorava vas da kršite Poslovnik. Vi ga uporno prekidate i kršite član 95. Drugo, vaše tumačenje, gospođo predsedavajuća da ministar može na repliku, je regulisano upravo ovim poslovnikom. Replika se daje onome čije je izlaganje pogrešno protumačeno, što u više slučajeva nije bilo u pitanju, nego su postavljena pitanja ministru, pitanja vezana za predlog zakona. Drugo, ako se nešto pominje što se odnosi lično na ministra, koliko znam, a svedoci su i mnogi u ovoj skupštini, retko koji poslanik je govorio nešto što se odnosi lično na ministra. Ako vi tretirate po članu 81, onda nemate uporište u ovom poslovniku i morate neki član Poslovnika da izmislite. Malo je čudno, gospođo predsedavajuća kako upozoravate Tomislava Nikolića i članove SRS kada iznose svoje primedbe, a nije čudno kada ministar pored svog izlaganja pokazuje neke gestikulacije kao što su provokacije prema, pretpostavljam, ženskom delu poslaničke grupe, da li Srpske radikalne stranke ili nekoga sa ove desne strane. Morate jednake aršine imati i, prema tome, morate ovaj poslovnik poštovati ako želite da se radi po njemu. Nemojte više ministru da dajete reč kada on to poželi nego po članu 88, ne stav 6, nego onaj stav koji reguliše za predlagača zakona.
Idemo dalje, nema povrede Poslovnika. Ovo što ste rekli za znake navoda, koristio je vaš kolega Božidar Vučurović jutros u prepodnevnoj raspravi. Verovatno se odnosi na njega to što ste rekli. Reč ima narodni poslanik Bogoljub Zečević, a sledeći je narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, zakon o privatizaciji je po mom mišljenju najvažniji zakon koji će doneti ovaj saziv Skupštine Srbije. Ključ promena sistema od socijalizma, ako se ovo što se dešavalo u zadnjih 10 godina može nazvati bilo kakvim sistemom, ka zemljama tržišne privrede jeste privatizacija. Ovo je jedan vrlo komplikovan proces. Lako je bilo oduzeti privatnu imovinu, potpuno obespraviti prethodne vlasnike, neke staviti u zatvor, a neke i fizički likvidirati. Sada treba državnu i društvenu svojinu pretvoriti u privatnu i pri tom biti pravedan i prema bivšim vlasnicima i prema zaposlenima i prema građanima naše zemlje, a istovremeno obezbediti ekonomski napredak. U načelu se slažem sa Predlogom zakona, ali imam nekoliko pozitivnih stvari da izdvojim i nekoliko primedbi i predloga, pa ću ih ovom prilikom i izneti. Prva dobra i ključna stvar jeste da cena nije odlučujući faktor prilikom prodaje preduzeća, već su to investicije i socijalni program. To je u skladu sa proklamovanom politikom DOS-a i Demohrišćanske stranke, da smisao novog zakona nije samo promena vlasnika, već ulaganje u privredu, što će doneti viši standard i bolji život svim građanima naše zemlje. Drugo se odnosi na nacionalizovanu imovinu. Dobro je što se od privatizacije izuzima nacionalizovana imovina koja je ostala u nepromenjenom obliku, dok će imovina koja više ne postoji biti nadoknađena prethodnim vlasnicima u novcu. Istina, to za imovinu u prethodnom obliku u ovom zakonu ne piše, ali je Vlada javno obećala da će to sprovesti drugim zakonom. Postoji mnogo lokala, stanova, zgrada, koje su sada vlasništvo društvenih preduzeća i koje se kao takve mogu vratiti prethodnim vlasnicima. Povraćaj je važan iz sledećih razloga. Prvo, to su obično objekti na najboljim lokacijama, što može doneti dobru zaradu vlasnicima. Drugo, postoje emotivni razlozi zašto naslednici žele upravo te objekte, umesto eventualne naknade u novcu. Treće, tako ćemo pokušati na društvenu scenu Srbije da vratimo one porodice koje su nepravedno, voljom komunističke vlasti, sa nje otišle. Moje sugestije na Predlog zakona su sledeće: glavna primedba na ovaj zakon su velika ovlašćenja koja imaju Vlada, resorna ministarstva i agencija za privatizaciju, dok je kontrola Skupštine, odnosno izabrnaih predstavnika naroda mogla da bude značajnije izražena. Smatram da je ovaj odnos neophodno promeniti kako bi sprovođenje zakona bio više javan i više kontrolisan proces, što je u opštem interesu našeg društva. Dalje, Vlada, neprihvatanjem amandmana Skupštine Vojvodine, kojim se predviđa da sve opštine prema sedištu subjekta privatizacije dobiju po 5% novca od privatizacije, a jedinice teritorijalne autonomije još po 5%, dovodi u neravnopravan položaj i opštine u centralnoj Srbiji. Naime, opštine u Vojvodini će u proseku sa 10% kapitala od privatizacije raspolagati samostalno, dok će opštine u centralnoj Srbiji imati samo 5% kapitala na raspolaganju, te smatram da područje centralne Srbije treba da se izjednači sa područjem Vojvodine. Treća primedba na ovaj zakon jeste da je potrebno pojačati i ulogu organa lokalne samouprave u postupku privatizacije. To se odnosi na privatizaciju javnih komunalnih preduzeća, jer su lokalne samouprave odgovorne za funkcionisanje komunalnih usluga u opštinama i gradovima. Pored izdvajanja dobrih stvari i primedbi na ovaj zakon, imam i jedan konkretan predlog Vladi Srbije. S obzirom da ovih dana počinje sezona godišnjih odmora i da će veliki broj naših ljudi koji žive u zapadnim zemljama prvi put posle svega doći, smatram da je neophodno održati sastanak sa njima, kako bi se upoznali sa zakonom o privatizaciji, sa mogućnostima ulaganja u našu zemlji i uopšte sa namerama novih vlasti. Pored ekonomskih motiva, koji uvek moraju biti u prvom planu, mislim da imaju i druge motive da svoj kapital ulažu upravo u Srbiju. Poslanici DOS-a, su podneli dosta amandmana na Predlog zakona, a deo njih je prihvaćen od strane Vlade. Smatram da još jednom treba pogledati do sada neprihvaćene amandmane poslanika DOS-a jer su svi dobronamerni i u funkciji donošenja kvalitetnog zakona. Uostalom, predstavnici Vlade su više puta ponovili da Vlada nije najpametnija i da na taj način zajedno, kao Skupština i kao Vlada, donesemo jedan dobar zakon koji bi trebalo da zadovolji građane naše zemlje, kao nešto što je naš narod očekivao i što je zaslužio. Verujem da ćemo doneti i sprovoditi jedan kvalitetan zakon i da će Srbija biti primer uspešno sprovedene privatizacije.
Hvala, gospodine Zečeviću. Molim vas da mi dozvolite samo da vrlo kratko u prilog obrazloženja o kršenju Poslovnika iz člana 88, malo pre sam samo izostavila da napravim jednu paralelu, da vam pokažem da ministar ima pravo i kao predstavnik Vlade i kao predlagač akta. Kada vodimo raspravu u pojedinostima, recimo šef vaše poslaničke grupe, gospodin Šešelj može da se pojavi u dvostrukoj funkciji, kao podnosilac amandmana i kao predstavnik poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a sledeći je narodni poslanik Branko Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, već je dosta u ovoj raspravi rečeno o zakonu o privatizaciji i teško je sada nešto novo, ne ponavljajući se, izneti. Mislim da je jedan dobar deo dilema već otklonjen. Verovatno će nešto biti otklonjeno i kroz amandmane, a ja ću pokušati da možda nešto dotaknem što do sada nije toliko spomenuto, nije dat akcenat toliko na te teme. To se pre svega odnosi na zaštitu životne sredine i nešto što je takav jedan zakon već u nekim iskustvima pokazao u drugim zemljama, a pre svega u našem okruženju. Činjenica je, što su mnogi već rekli da se radi stvarno o jednom najvažnijem zakonu koji se donosi u ovakvim skupštinama, zakonu koji dolazi na red nakon decenijskih, na neki način, proba, mogućnosti i šta sve mogu da donesu razni vidovi imovine, a pre svega društvene imovine koja se pokazala kao krajnje neefikasna, inertna, destimulirujuća, nesposobna, imovina koja na kraju krajeva nije ničija i svačija je, i ono što je dovelo do današnjeg dana u ovoj situaciji u kojoj se privreda danas nalazi. Prema tome odbacujući jedan takav koncept koji se pokazao krajnje nesposoban, dolazimo u situaciju da je pred nama zakon o privatizaciji, koji je pre svega dobar u tome što negira takvu vrstu imovine, što je oročen i što je osnovna njegova i glavna karakteristika, najkvalitetnija, što je u pitanju prodaja i dobijanje novih sredstava, svežeg novca za ulaganje i za kretanje jedne ovako uspavane privrede. Ono što ćemo imati kao problem i što možda ovde nije napomenuto, a to je da se radi o jednom psihološkom momentu, o momentu da naš narod još uvek nije dobro pripremljen za odgovore koje nosi surova privatizacija, surovi odnosi koji će vladati u privređivanju. Jedna generacija ili dve generacije ovim što je potrebno da da, zatim da se savladaju te psihološke barijere, kako bi mogli da odgovorimo na sve surove zahteve koje nosi sama privatizacija. Kada sam govorio o zaštiti životne sredine, moram da se pozovem na član 38, u kojem upravo može da se pojavi kao glavni problem, jer piše javni poziv iz stava 1. ovog člana, da učešće na javnoj aukciji može da sadrži obavezu za ulaganje sredstava u subjekt privatizacije, rešavanje pitanja zaposlenih, obezbeđivanje kontinuiteta poslovanja i zaštita životne sredine. Znači može da sadrži, ali ne mora da sadrži. To je izuzetno bitno, ta jedna reč može mnogo toga da u nekom budućem vremenu donese, ili dobra ili zla na ove naše prostore. Biću slobodan da uporedim kako se to dogodilo u Rumuniji, kroz privatizacijuAurol firme, to je jedan rudnik zlata, gde je Australijska firma "Marisol" kupila i s obzirom da oni nisu imali ugrađenu zaštitu životne sredine, došlo je da su se izlile tone i tone cijanida u Tisu, da je došlo do trovanja živog sveta u Tisi, i u Mađarskoj i u Srbiji. Prema tome, moramo biti svesni toga da će zapadni investitorpokušati na sve načine da izbegne one obaveze koje ima u svojim zemljama, a u svojim zemljama pre svega ima obavezu da plaća taksu na zagađenje koju, u zavisnosti od emisije, povećava ili smanjuje ili vraćaju cenu proizvoda koja je plasirana na tržištu. Prema tome, ako oni shvate da će im cena na tržištu Zapada biti jeftinija, tako što će ovde proizvoditi, onda mi možemo očekivati da će naš prostor biti dobro zagađen njihovim interesom, zagađen samim tim što će želeti da uštede za sve ove pare, a nama ostave zagađenu vodu, vazduh i zemljište. Ono što je vrlo važno i što bi možda moglo da se koriguje u ovakvom zakonu to je da kod manjih firmi, lokalna sredina treba da dobije određeni procenat od privatizacije. U suprotnom, ako se već zagovara decentralizacija, a ne čini se ništa u tome da se procenat od prodate firme ostavi i opštinama, onda nije ni interes tih opština da učestvuju u čitavom tom postupku. I možda ono treće i najvažnije, o čemu se možda moglo voditi računa i treba razlike u tome, to je realno posmatranje šta će se to moći prodati sada u Srbiji, odmah u prvom momentu. To je nešto što može da bude vrlo opasno i mislim da smo mogli prići selektivno tom problemu, da je jedan deo tih velikih sistema zakonom trebalo izdvojiti i sačuvati za neke buduće generacije. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branko Pavlović, a sledeći prijavljeni je narodni poslanik Dejan Mihajlov. Kršenje Poslovnika, Stevan Ž. Gudurić, ko zna koji put danas.
Povređena su tri člana Poslovnika, 80, 113. i 114. Pošto je već jedan dobar deo kolega poslanika iz DOS-a otišao na ovaj miting u 18,00 časova, red je da omogućite i drugima da se tamo priključe. Pa i vi ostali da se priključite, pošto dobar deo vaših kolega je već otišao. Znači, članovi 113, 114, ima više kartica nego poslanika, u članu 80. se kaže da treba utvrditi kvorum.
Gospodin Gudurić je predložio da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice, radi utvrđivanja kvoruma. Konstatujem da imamo kvorum. [[Aplauz.]] (Stevan Gudurić, sa mesta: Poslovnik je prvo, ima više kartica nego poslanika u Skupštini.) Stavila sam vaš predlog na glasanje. Dobićete kada završi govornik, ne mogu drugi put da ga vraćam, neću vam dati reč. Reč ima narodni poslanik (Stevan Ž. Gudurić: Prvo je valjda Poslovnik.)Ja sam isto govornik, znate kada ja završim, adam reč i držim svoju reč, onda vi imate tek, a to je član 95. stav 1. Izvolite, da ne gubimo vreme. Izvolite. Pošto je gospodin Gudurić reklamirao povredu člana 113. molim da mi se dostavi računarski uvid u elektronsko glasanje. Dajem reč narodnom poslaniku Branku Paloviću. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o privatizaciji ima svoje dobre i loše strane. Ono što je meni bilo interesantno u ovim prethodnim danima rasprave u načelu, bilo je u tome što su predstavnici opozicije napadali zakon, isticali neke njegove nedostatke, navodno štiteći pre svega radništvo, a ti napadi koji su dolazili, uglavnom su u stvari dobre strane tog zakona. To ću kasnije da objasnim. Mislim da je promakao jedan krupan nedostatak ovog zakona o kome ćemo takođe govoriti, a koji će biti novina u ovoj našoj dosadašnjoj raspravi. Pre nego što pređemo na tu analizu, hteo bih samo da odredimo dva termina, da utvrdimo među nama, a jedno je bila privatizacija u užem smislu, a to je ovaj predlog zakona koji mi imamo danas na dnevnom redu. Dakle, promena titulara svojine i privatizacija u širem smislu. To je ono kada gospodin ministar govori o investicijama, kada govorimo o ekonomskom razvoju i socijalnoj sigurnosti. To je u stvari naznaka jednog šireg koncepta privatizacije. E sada, u tom definisanju šireg koncepta privatizacije, mislim da moramo biti precizniji nego što je zalaganje za ekonomski razvoj i socijalnu sigurnost, jer bi se za to založila svaka vlada. Dakle, koncept privatizacije u širem smislu podrazumeva takve makro ekonomske mere koje utiču da se svaki privredni subjekt ponaša racionalno. Drugim rečima, da kažnjavate sve one koji se ne ponašaju racinalno. To su pre svega mere dominantne uloge direktnih poreza, to su mere kursa dinara, to su mere izvoza i uvoza. Jedna od tih mera je i promena titulara svojine. Dakle, kada imamo taj širi koncept privatizacije, koji za posledicu ima ekonomski razvoj, onda imamo i ovu jednu meru promena titulara svojine o kojoj mi danas govorimo. Još jedno da kažem, a vezano za denacionalizaciju. Neću o tome da pričam ništa ozbiljnije, imaćemo prilike da o tome raspravljamo još mnogo detaljnije kada to bude na dnevnom redu. Ovde samo toliko, da ne postoji uzročna veza između denacionalizacije i povećavanja efikasnosti privrede. Vi nemate uzročne veze, a drugo ćemo kada budemo govorili detaljnije o tome. Šta se napada ovde? Napada se po ovom konceptu predloga zakona o privatizaciji, što se za četiri godine ukida društvena svojina i bitno se smanjuje uticaj, ne uticaj nego struktura vlasništva se bitno smanjuje u državnoj svojini. Mislim da je to izrazita prednost ovog zakona. To je odlučno eliminisanje društvene svojine. To je u stvari jedna od najboljih strana ovog zakonskog predloga. Vrlo često smo čuli ovde da će se preduzeća prodavati po nekoj ceni koja nije prava vrednost tih preduzeća. Moram da kažem da je to jedno suštinsko nerazumevanje tržišta uopšte. Ne postoji ništa što bi bila prava vrednost izvan tržišne vrednosti. Odustajanje od ovog zakonskog predloga od bilo kakve obavezujeće procene vrednosti kapitala, u stvari je vrlo velika vrednost ovog zakona. To je upravo dobro u ovom zakonu, što se opredeljuje za to da će se preduzeća prodavati samo po tržišnoj vrednosti, jer nema drugog pravog kriterijuma, a po kome se bilo šta može ozbiljno raditi. Bilo je mnogo primedbi vezano za otpuštanje, za prava radnika, za nekakvu socijalnu ugroženost. Uglavnom na toj liniji je bilo dosta kritika. Mislim da je opredeljenje za nešto što će omogućiti veće investicije, a definitivno ovaj zakonski predlog može omogućiti veće investicije, jeste prednost i jeste mogućnost zapošljavanja. Dakle, mi moramo jednu psihološku barijeru da probijemo. Kada kažemo da u toj firmi može da radi po tržišnim uslovima toliko i toliko radnika, mi smo sačuvali ta radna mesta. Ovim putem socijalizacije kroz zapošljavanje, mi bismo doveli do toga da bi svi oni ostali na ulici i svi oni bukvalno formalno zaposleni bili bez posla. Dakle, to je jedna dosta teška psihološka situacija, ali mislim da je i u tome ovaj predlog zakona na pravom putu. Bilo je ovde reči i to je gospodin ministar rekao, a mislim da je u tom delu potpuno u pravu, nije nesaglasan ovaj zakon o privatizaciji sa dokapitalizacijom. To su dve stvari koje se povezuju. Ovaj predlog zakona upravo omogućava veću dokapitalizaciju. Zašto? Vi kada prodate preduzeće, te pare idu državi. Onda taj koji je kupio preduzeće ima dalji interes, pošto je već uložio značajna sredstva, da dalje ulaže u ta preduzeća da bi ga osposobio, razvio i sve drugo uradio što mu je potrebno na tržištu. Dakle, te dve stvari su kompatibilne, nisu suprostavljene međusobno. Ono što ne valja u ovom zakonu, pre svega je kocentrisano u onom delu glave II, kada se govori o pripremi za privatizaciju, a odnosi se na restrukturiranje. Uspostavljen je jedan koncept koji dramatično narušava principe tržišne ekonomije. Dakle,za mene problem ovog zakona nije u višku tržišta, nego u manjku tržišta. Šta je restrukturiranje - kada neko preduzeće ne može da nađe kupca na tržištu. Dakle, ne samo u onim slučajevima koje je naveo gospodin ministar, kada su obaveze preduzeća veće od njegove imovine. Naravno, u tom slučaju svakako, ali u svim drugim slučajevima , u kojima preduzeće takvo kakvo je ne može naći kupca na tržištu, primenjuje se restrukturiranje. Ključni nedostatak je u tome što se tu država preko agencije, odnosno nekih paradržavnih organa, pojavljuje kao telokoje će u stvari obvezujuće, direktivno, za svako konkretno preduzeće govoriti šta ono sad treba da uradi da bi otklonilo svoje nedostatke.Taj koncept da neka grupa ljudi, bili oni u jednoj kancelariji u Beogradu, u pet kancelarija ili spušteni na nivo lokalne samouprave, ali da državna struktura može da rešava konkretne probleme svakog preduzeća, to je državni planskikapitalizam i to ne može dati dobre rezultate, čak ni pod pretpostavkom da se radi o najpametnijim ljudima uopšte. Dakle, konceptualno,to što agencija može direktno da se obraća preduzećima i obvezujuće govori šta oni treba da rade,toliko destimuliše same one zaposlene u preduzećima i menadžment tih preduzeća,da praktično sve pada na teret države. Taj koncept načelno ne može dati dobre rezultate. Kad bi to bilo moguće,onda se Sovjetski Savez nikada ne bi ni raspao. Da je to moguće, onda bi oni zaista pretekli Ameriku. Dakle,konceptualno je to vrlo veliki problem. Kad pogledate drugi član koji govori o restrukturiranju, videćete, i na to je već ukazivano, jednu odredbu koja govori o tome da onog trenutka kad agencija donese rešenje o početku restrukturiranja, svi drugi poverioci više ne mogu prinudom da se naplate. To je dramatičan upliv u tržišne tokove. Dakle, ako ja u ovom trenutku u gubicima, ako imam obaveze, sve što treba da radim je da hitno kod agencije izdejstvujem da donese rešenje da idem u program restrukturiranja. Tog trenutka moj račun je deblokiran. Tog trenutka naplata prema meni nema. Dalje narušavanje tržišnog koncepta je u tome što država, kada na takav način, radikalno,preuzme obavezu za restrukturiranje nekog preduzeća, ona onda, hteli to da priznamo ili ne,počinje da pomera ukupne uslove na tržištu da bi restrukturiranje togpreduzeća uspelo i time dalje vrši upliv u tržišne mehanizme, koji bi morali sami da nateraju sva preduzeća da se racionalno ponašaju. Mislim da koncept restrukturiranja, kojije predložen u ovom zakonu, a na koji niko do sada nije ukazao, bar nisam ja možda tada bio u sali, a pažljivo sam se trudio da slušam,je vrlo problematičan. Mislim da uz najbolje namere, ne može dati dobra rešenja. Ono na šta je ukazivano,za šta mislim da je potpuno u redu- prodaja većinskog paketa akcija od strane države je bolje rešenje negoinsajderska privatizacija podelom do 60% radnicima. Zašto je bolja? Nije bolja zbog toga, kao što je ovde gospodin ministar rekao, što bi se onda delili gubici . Gubici postoje, pa postoje, bilo da se podele radnicima ili da to radi država. Problem je u tome što će zaista strani partner lakše, brže i bolje pregovarati sa jednim subjektom kao što je država, nego sa velikom količinom radnika koji su disperzovani.To je ta prednost, a ne u tome što bismo mi podelili gubitke. Gubici su onda na teretu prodavca, koji je u ovom slučaju država.Ali, jeste prednost i jeste bolja strana. Mislim da bi o restrukturiranju valjalo još dobro porazmisliti, pre nego što na kraju usvojimo ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, a posle njega narodni poslanik Tomić S.Dragan.
Poštovana predsedavajući, dame i gospodo cenjeni poslanici, ovih dana smo se naslušali priče o zakonu o privatizaciji, da li je koncept dobar ili loš, da li postoji ili ne postoji socijalni programi, da li postoji ili ne postoji denacionalizacija i ostale stvari koje smo pominjali. Ono što niko nije u ovoj skupštini doveo u pitanje, to je jedna stvar što nas posebno raduje i što je stvar oko koje je postignut konsezus, a to je da nam je privatizacija neophodna. Privatizacija nam je neophodna jer je naša privreda došla u kolaps, jer je ona dovedena u kolaps nestručnim, a mogu slobodno da kažem i namernim lošim rukovođenjem svih ovih godina. Mi u DSS-u smatramo da je ovaj zakon prihvatljiv, uz usvajanje nekih amandmana koji će donekle promeniti neke stavove i ovaj zakon učiniti boljim za građane Srbije. Nećuse baviti obrazlaganjem svih stvari koje su bile predmet i tema višednevnog raspravljanja u ovoj skupštini, većću se zadržati na četiri stava koja su malo pominjana, a za koje smatram da su jako važna.To je da prirodna bogatstva Srbije ne smeju ni po koju cenu biti predmet privatizacije, rudna bogatstva, šume i sve ostalo što je regulisano ovim zakonom. Treba tačno da se pobroji u jednom zakonskom projektu i da se pobroje propisi kojima se to reguliše i ne sme se dozvoliti raspodela prirodnih bogatstava, kao što je to bilo u nekim drugim zemljama u našem okruženju ili u drugim zemljama koje su u poslednjih 10 godina bile u tranziciji. Smatramo da je takva privatizacija, koja se vodila u nekim zemljama, koju mi treba u ovoj našoj državi da sprečimo, krajnje neodgovorna. Mi ćemo se kao DSS zalagati za to da prirodna bogatstva, koja su samim tim vlasništvo svih građana i ove države i svih narednih generacija,ne smeju biti predmet prodaje po ovom zakonu. Kako vidim, to je i predviđeno, samo tu odredbu treba malo precizirati i na taj način se obezbediti za buduće vreme, da to ne potpadne nekim ekstenzivnim tumačenjem, čega je bilo u nekim drugim slučajevima, da postane predmet ovog zakona. Druga stvar koja je isto tako važna, a to je da obaveza o jednokratnom oporezivanju ekstra profita, po zakonu koji smo usvojili na ovoj sednici, mora da bude ispunjena ukoliko neko lice hoće da bude subjekt u procesu privatizacije. Ne može neko lice koje će dospeti i biti poreskiobveznik po Zakonu o ekstra profitu, biti subjekt u privatizaciji i ne može kupovati naša preduzeća dok god ne ispuni svoje obaveze po tom zakonu.Smatramo, ako smo već donelitaj zakon, da moramo da ga poštujemo i da ne može neko fizičko ili pravno lice koje je po povoljnim uslovima, nekim kreditima iz primarne emisije, steklo neki kapital, obrtalo taj kapital svih ovih godina,da kupi neku firmu i onda iz proizvodnjeu toj firmi koju je kupila u procesu privatizacije, da otplaćuje svoj dug koji ima prema državi po Zakonu o ekstra profitu. Smatramo da bi ovaj amandman trebalo da bude inkorporiran u ovaj zakon, jer na taj način bio ono što smo usvojili kao prošlu tačku dnevnog reda, bilo pravda,o čemu sam tada govorio. Isto tako, smatram da bi smo na taj način uspeli da zaštitimo i naša privatna preduzeća, da ih zaštitimo od tog privatnog kapitala koji je na taj način stečen. Treća stvar - dolazim iz Pančeva, grada koji je prilično hemijski zatrovan i, mogu slobodno da kažem da je crna tačka na karti Srbije,da je najzatrovaniji i najzagađeniji grad u Srbiji. Ovaj zakon ne pominje puno i ne obezbeđuje puno one gradove u kojima će doći do privatizacije velikih kompleksa.Jedan od takvih kompleksa je petrohemijski kompleks u Pančevu i ne daje veliko obezbeđenje građanima Pančeva ili bilo koje drugelokalne samouprave,gde će se to naći, da bilo koji stranac ili možda i domaće lice, koje ima para da kupi to preduzeće, neće nastaviti sa izgradnjom štetnih tehnologija. Ono što mi smatramo da je potrebno, i u tom slučaju bi Vlada trebala da odigra veliku ulogu, a to je da se prilikom tenderske prodaje tih velikih preduzeća, u samom tenderu uslovi da se neće moći graditi "prljave tehnologije", kako se one nazivaju utim gradovima i u okviru tih fabrika,i da će se morati ići samo na one tehnologije koje smanjuju zagađenost životne sredine i koje će tim građanima koji žive u tim gradovima gde će se prodavati ta hemijska industrija omogućiti ne da gore žive, već da bolje žive posle našeg zakona o privatizaciji. Smatram da je to neophodno da Vlada uradi uredbom kojom će se regulisati tenderi. Samim raspisivanjem tendera da se uslovi stranim ili domaćim investitorima da to mora da bude tako i tako, a ne da mi u Srbiji dobijemo, naročito na mestima na kojima postoji infrastruktura petrohemijskih kompleksa, jedna stecišta stare tehnologije koja ničemu ne vode već samo daljem zagađivanju životne sredine. Ovo kažem zato što se ekonomisti uglavnom rukovode profitom i ekonomskim interesom. Ponekadznaju da zanemare interes, život i zdravlje građana i zato moramo da upozorimo da do toga ne dođe i da se posebno na tim neuralgičnim tačkama, kao što je Pančevo, povede računa da do toga i ne dođe. Poslednje, što je po našem mišljenju važno, je da se uspostavi velika, jaka, čvrsta kontrola celokupnog procesa privatizacije od strane ove skupštine. Kod većine zemalja u tranziciji, koje su donosile zakon o privatizaciji, u dobrom delu taj proces pratile su afere, skandali, korupcijski skandali i mnogi od ministara privatizacije završili su nakon toga u zatvoru. Mi tu sudbinu našem ministru ne želimo. Želimo da on i u nekim narednim vladama bude ministar privatizacije, što bi značilo da će on dobro obaviti svoj posao, da neće ostaviti nikakvu mogućnost da dođe u takvu situaciju da ga neko optuži da je bilo nekih zloupotreba tokom procesa privatizacije. Zato ćemo mi u Demokratskoj stranci Srbije insistirati da se naš amandman koji se odnosi na kontrolu procesa privatizacije,upravo od ove skupštine, od nadležnog odbora ove skupštine, prihvati, da se kontrola vrši i da sam postupak privatizacije, za koji se govori da je apsolutno javan i transparentan, bude transparentan i prema ovoj skupštini i prema poslanicima, prema nadležnom skupštinskom odboru, bilo da su to poslanici iz opozicije ili pozicije i da na taj način otklonimo svaku mogućnost za mito i korupciju. Pogotovo ako znamo da je Srbija na začelju zemalja po mitu i korupciji u Evropi. Treba smanjiti svaku mogućnost za jedno takvo ponašanje. Mi ne prejudiciramo da će se možda tako neko i ponašati, ali jednostavno hoćemo da otklonimo sve mogućnosti i da uspostavimo dobru kontrolu, kako bi pospešili postupak privatizacije, a ne da ga zaustavimo, i na taj način omogućili našim građanima da što pre uđu u postupak privatizacije, da što pre svež kapital uđe u našu privredu, kako bi sama privreda počela da funkcionišei kako bi naravno počeo da skače standard građana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Tomić a neka se pripremi poslanik Dragan Rafailović.
Gospodo narodni poslanici, ovih nekoliko dana imali smo prilike da čujemo raspravu o predlogu tri zakona - o privatizaciji, o agenciji za privatizaciju io akcijskom fondu. Kao ideja privatizacija postoji već duže vremena u našim političkim razmišljanjima svih političkih opcija, naravno u praksi svih političkih partija, međutim, očigledno je da su različita vremena i uslovljavala različita ponašanja i različite predloge kada je u pitanju ovaj zakon. Bez namere da branim prethodna rešenja, osvrnuću se u nekoliko crta na postojeći Predlog zakona. Mnogo toga ostaje za podzakonske akte. Mnogo toga ostaje za deo koji još ne znamo, i mnogo toga za ovom govornicom je izgovoreno "ako bude ovo, biće ovako" i sva je priča - trebaju nam pare za investicije. Nije privatizacija jedini način za sticanje obrtnog kapitala. Imam utisak da u sopstvenoj ekonomskoj praksi, niti u ekonomskoj politici za ovu godinu, koju niko i ne pominje, uopšte nije nađen pravac, neki drugi pravac za obrtni kapital za našu privredu. Kakvo je stanje u privredi to svi znamo. Međutim, ono što će se desiti u narednim godinama, kada je u pitanju ovaj predlog zakona, to je verovatno privatizacija samo jednog manjeg broja preduzeća. I to tenderska privatizacija, tamo gde se pojave strateški partneri. Ko su strateški partneri? Strateški partneri su velike korporacije, finansijske institucije, kao i bankarske. Naravno, i određene grupe lobija kapitala. I lobisti kapitala se već pojavljuju u našoj zemlji zainteresovani samo za ona preduzeća koja ostvaruju ekstra profit. Ta preduzeća su ostvarivala ekstra profit iz različitih razloga. Nisu ni sankcije niti bilo koji drugi faktori mogli da utiču na ekstra profit koji su ona ostvarivala. Ne prodaje se ništa drugo, niko neće da kupi zgrade, nikome ne trebaju ni mašine. Treba im jeftina radna snaga, tržište, kako reče Stanko, a treće - treba mu po poreskom bilansu ekstra profit iskazan u prethodnih nekoliko godina. I, projekcije ekstra profita za naredno vreme. To je prava tržišna vrednost kapitala, jel. tako ministre. I to će otprilike biti ono što će se nuditi na tržištu. Kada sam već pomenuotržišnu vrednost imovine, nje nema nigde tačno određene. Ima je u projekciji od do i prema tržišnim uslovima. To će, znači, tretirati vreme ponude i tražnje. Problem koji se javlja u ovom momentu je što ćemo sve to što vredi u srpskoj privredi iz momenta ponuditi strateškim partnerima. Vidim da je ovih dana vrlo interesantna oblast proizvodnje cementa, pominje se proizvodnja piva, kao i još neke oblasti, znači bez namere da političim u bilo kom pravcu, ali - da li su napravljene sve ekonomske procene, da li su urađeni svi parametri, da li ćemo dobiti najveće vrednosti za naša preduzeća. Da li uopšte postoje zainteresovani partneri za ta preduzeća i šta radimo onog momenta kada prodamo 200 srpskih preduzeća, velikih i najboljih. A to su ona preduzeća koja su imala i imaće ekstra profit i njima ne treba obrtni kapital. Ta sredstva koja dobijamo će služiti kao obrtni kapital za drugi deo privrede, onaj deo privrede koji treba da podignemo. Kakav je on u ovom momentu kada hoćemoda ga podignemo? Nije nikakav. Šta su to strateške grane dalje u srpskoj privredi, koje hoćemo da dižemo. Ovo su velika pitanja, krupna pitanja, bez ekonomske politike i bez pravih pravaca datih u ekonomskoj politici za naredni period. Zato je mnogo toga "ako" u ovoj fazi. Zaista, uz apsolutno uvažavanje ministra Vlahovića i njegove čvrste želje za uspehom, želim da ova privatizacija uspe, jer na način na koji se govori o njoj ona treba da donese dobro svim građanima. Ali, ima mnogo toga "ako", a miznamo sebe kakvi jesmo. Prema tome, nemojmo da pričamo. Pre 5. oktobra smo bili ovakvi, a posle 5. oktobra i oktobarske revolucije mnogo smo pametni. Isti smo, isti ovi građani žive u istoj državi, ali kada dođu ova pitanja, ona nemaju mnogo veze da li neko voli kralja ili ne voli i da li voli da nosi kokardu ili petokraku. Ima veze sa budžetom, sa džepom, i kako ćemo sutra svi zajedno da živimo. Prema tome, da li smo dobro uredili taj drugi deo privatizacije, koji će se desiti, a ostaće oko četiri do pet hiljada preduzeća, koja neće niko. Ostaće mnoga. Prema tome, nemojte pominjati ovde priču - ovo je istorijski zakon, raskid sa društvenom svojinom. Nema raskida. Nemojte da pričate priču, nema raskida. Četiri do šest narednih godina u Srbiji će i dalje postojati društvena svojina. To je istina. Prema tome, kome će ostati u nasleđe na narednim izborima, to će se videti, ali problem je u tome - koji to segment društvene privrede ćemo podržaviti, na koji deo ćemo se osloniti, koliko u tim razmišljanjima ozbiljno hoćemo da podržimo poljoprivredu, ili neke grane, na kojima srpska privreda ima tradiciju, kao što je građevinarstvo, recimo, visokogradnja, niskogradnja. Ne mogu da kažem za hotelijerstvo, mi nismo neka turistička velesila, ali verovatno još neke druge grane u srpskoj privredi imaju veći značaj od nekih paraproizvodnih grana, koje su nastajale u periodu iza nas. I naravno, na kraju, da kažem još par rečenica - kad se završi ovaj deo privatizacije, znači prvi deo, prodamo to što ostvaruje ekstra profit, uzmemo pare, stičem utisak, a niko mi nije objasnio da nije tako, da tog momenta nemamo pravac. I poslanici iz raznih poslaničkih grupa su ovde izrazili bojazan - šta se dešava, koliko se toga vraća u neku lokalnu zajednicu, tamo gde je prodato to preduzeće, odakle je država uzela pare, koliko odlazi za penziono osiguranje, koliko će to starijeg sveta, ljudi koji imaju 20-25 godina radnog staža, otići, po onim prethodnim zakonima, da li na biro, da li će ostati bez radnog mesta po Zakonu o radnim odnosima, i to smo ovde odlučivali. Isplate se dva primanja, i gotovo. I, da li će se uopšte stvoriti uslovi da se tamo zaposli jedno 100-200 ljudi, da se napravi novi oblik proizvodnje. Ne mora da se zida nova zgrada. Mi zgrada imamo dovoljno, već da li ćemo imati pameti da u nekom segmentu zaposlimo 100 mladih ljudi? Na ta pitanja ovde nismo dobili odgovore. Mnogo je istorijskih priča - 60 godina, 70, mnogo prazno. Kada neko priča o 60 godina, on bar treba da ima toliko godina starosti. Ili, bar da odsluži vojsku. (Poslanik iz sale dobacuje.)
Molim narodne poslanike da ne dobacuju sa mesta, a vas molim da ne delite uputstva.
Naravno, evo, i ovo pokazuje da nam svima fali mudrosti. I da završim, mnogo toga ozbiljnog za naredno vreme, mnogo zabrinutih ljudi, i pitanje jedno za radnike - onog momenta kad vam uđe novi gazda, vi više niste radnici, već ste najamnici, gospodo u sindikatima. Drugu politiku moraćete da vodite. Tada definitivno morate misliti o svojim pravima. Ja vam se zahvaljujem, gospodo, a sada odoh na miting SPS-a.
Molim narodne poslanike, ako su slučajno ostavili uključene mobilne telefone ili ih nepažnjom uključuju u toku izlaganja govornika, da to ne čine, jer se time remeti red na sednici i krši Poslovnik Narodne skupštine. Mobilni telefoni su moderna napast i bilo bi dobro da uvedemo kulturu korišćenja mobilnih telefona. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Po članu 98. stav 3, za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu, nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak, koji ugrožava slobodu govora. Po članu 100, o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine. Tražio sam povredu Poslovnika još za vreme izlaganja prethodnika. Ovo se još nije dešavalo u Narodnoj skupštini za ovih 11 godina višestranačja u Srbiji. Najpre, gospođo Čomić, u sali Narodne skupštine retko koji mobilni aparat ima domet, i ovo što su radili poslanici DOS-a za vreme govora prethodnika, bilo je samo, da ne upotrebim grubu reč, ali bilo je ometanje govornika time što je većina njih uključivala različite sisteme zvonjave i sve vreme su ometali govornika za vreme izlaganja. Ovo je veoma važan zakon, zakon koji određuje na jedan način sudbinu Srbije ubuduće, a vi se ponašate kao da baš ništa ne znači, vi se ponašate kao da je sasvim svejedno hoće li biti rasprave o ovom zakonu ili neće. Pa, kad je već tako, predlažem da na osnovu člana 127. donesemo jednu preporuku. Jel( vidite šta se radi? Da donesemo jednu preporuku presedniku Republike Srbije, da raspusti ovaj parlament. Neozbiljniji saziv parlamenta Srbija nije imala. Bojim se, Vlada Srbije je krenula u velike reforme našeg društva sa ovako neozbiljnim parlamentom. Bojim se da ćemo završiti u haosu.
Molim narodnog poslanika da odredi meru reči kojima kvalifikuje druge narodne poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije.
Nikoga nisam okvalifikovao, ali sam 10 minuta slušao 50 različitih mobilnih telefona, sa 50 različitih zvukova. Pa, to zaista nema smisla. Umesto da ih opomenete, vi kažete da, ukoliko je neko zaboravio da isključi, a oni uključuju i igraju se ovde u sali Narodne skupštine. Tamo građani strepe, iščekuju kakav ćemo zakon doneti, hoće li biti otpuštanja radnika, hoće li biti masovnih protesta. Danas imate miting, jedan od mnogih, koje ćete uskoro imati, a vi se ovde neozbiljno ponašate. Čovek se zapita - da li treba sa vama da učestvuje u daljem parlamentarnom radu. Ali dobro, videćemo.
Narodni poslanik je upozorio na red na sednici i slažemo se ovaj put. Za red na sednici smo odgovorni svi. Postoje razlozi zašto kažem da molim narodne poslanike da vode računa o korišćenju svojih mobilnih telefona. Takvo ponašanje govori o svima nama, prvenstveno, i zaista bi molila da vodimo računa o tome, kao i poslanike, evo, sada da do kraja primenim Poslovnik, kao i poslanike koji možda nemaju mobilni telefon ili su ga zaboravili negde, a imaju mehaničko zvonce, klepetušu malu, pa s vremena na vreme se zabavljaju njome za vreme zasedanja. Dakle, i te poslanike bih molila da ne koriste mehanički ton zvonca, iz prostog razloga što svi zajedno čuvamo dostojanstvo ove skupštine. Reč ima narodni poslanik Dragan Rafailović.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, prvo bih se složio sa prethodnim govornikom i mislim da treba da očuvamo dostojanstvo ove skupštine, da ne dobacujemo, jer dužni smo to i to važi za sve nas. Dužni smo to i prema ovom domu i prema onima koji su nas birali. Pre svega da izrazim svoje veliko zadovoljstvo što konačno raspravljamo o jednom zakonukoji će doneti nešto našim građanima, onima koji su nas birali. Ovo je zakon, u ekonomskoj sferi zakon iznad svih zakona, zakon od koga zavisi šta će sa Srbijom dalje biti. Mislim da je zakon dobro koncipiran. Jedna opoziciona stranka ga je podržala, rekla da je to jedan od najboljih zakona i Demohrišćanska stranka će glasati za ovaj zakon, a videćete i zašto. Neću ponavljati svešto su ljudi rekli, što su moje kolege pričale. To je dovoljno da bi se ovaj zakon izglasao. Osvrnuću se na ono što će ovaj zakon promeniti u budućnosti i mislim da to niko nije pomenuo, a to je da će se prekinuti sa proizvodnjom neradnika, krupnih i sitnih lopova, koji su proizvođeni ovim sistemom samoupravljanja do sada. Pedeset godina, posebno u ovih deset zadnjih, svi su krali, od Vlade koja je proizvodila inflacije i mnogih drugih stvari, do najobičnijeg portira, svako je imao sebe ugrađenog u ovaj sistem. Od ovog trenutka tražiće se dobri radnici, stručni ljudi, diplome neće služiti samo za to da bi se neko zaposlio, već će biti samo dodatak za sposobnog čoveka da se kaže da je školovan i da može da radi taj posao, a ako nije sposoban niko ga neće prihvatiti, ni primiti. Najveća stvar koju će ovaj zakon doneti Srbiji je to da će u oblasti školstva mladi se školovati za posao koji će im donositi pare i profit, jer privatna privreda ne traži zabušante, ne traži službenike kao što je sada slučaj u našim preduzećima. Od recimo 600 zaposlenih u "Prvoj iskri" 200 radi u proizvodnji, a 400 u režiji. To su razni administrativci i nema tog direktora, ni te države, ni te vlade, koja može napraviti program proizvodnje u tom preduzeću da 200 ljudi proizvede za 400 koji sede u kancelarijama. Dakle, u školama će se školovati mladi za proizvodnju i roditelji će učiti svoju decu da rade. To je najveća korist koju će ovaj zakon doneti. Zašto sam siguran da će ovaj zakon uspeti? Dokaz su seljaci i dokaz su naši radnici u inostranstvu. Šta mislite gospodo zašto seljaci i privatnici nisu propali za ovih deset godina iako su doterani do kraja? Zato što su mislili svojom glavom, čuvali pare, naporno radili i nisu imali ni samoupravnu kontrolu, ni direktore koji će im krasti pare, nego su sami brinuli o svom radu i svojoj proizvodnji. Drugi primer, naši radnici u inostranstvu. Iz mog sela je otišlo prilično ljudi u inostranstvo i dobar deo njih nije mogao da se uklopi u našem sistemu. Pričalo se da su neradnici. Ti ljudi su se vratili iz inostranstva sa velikim kapitalom. Da li su oni bili neradnici? Naravno da nisu, ali su radili u privredi koja je znala kako treba raditi, šta raditi, kako platiti dobar rad. Imam nekoliko primedbi, koje sam izneo u razgovoru sa predstavnicima Vlade, to su u stvari sugestije, nisu primedbe i odnose se na pitanje poljoprivrednog zemljišta i privatizacije istog. Međutim, ministar i njegovi saradnici su svesni toga da ako bi se privatna imovina, znači oduzeto zemljište 1945. godine i posle toga, ako bi se privatizovali, da bi krenule tužbe i to bi zaustavilo proces privatizacije. Naravno, to će biti podzakonskim aktima ili nekim drugim stvarima regulisano. Samo bih obratio pažnju da se o tome povede računa. Doneo sam ovaj papir zbog nekih primedbi koje su opozicioni poslanici ovde izneli. Nemam nameru da branim gospodina Vlahovića, jer on veoma dobro brani svoj projekat zakona, baš onako kako treba, ali s obzirom da i ovo ide u opis mog posla kao narodnog poslanika, izneo bih nekesvoje primedbe. Kažete da će ovim zakonom biti ukinuta neka prava radnika. Gospodo, ja vas pitam kakva su prava imali radnici u prethodnom periodu? Nisu čak primali ni čestite plate za svoj rad. Uravnilovkom radnici koji dobro rade su primali iste plate kao oni koji ne rade. Mislim da je smešno o tome pričati. Tek ovim zakonom radnici će, zavisi koliko brzo, ali će imati priliku da oni koji rade dobro zarade. Kaže - biće ukinuta prava građana. Gospodo, u prethodnih deset godina je ukinut građanski sloj, onaj najčestitiji deo našeg društva, oni koji nose svaku pravu pravnu i čestitu državu. Kako da pričamo o tim pravima? Ovo je tema i primedbe su bile na zakon. Isto tako je primedba da se prvo prodaju bolja preduzeća, pa da bi zakon zaživeo, po mom skromnom mišljenju, prvo treba prodati ono za šta su ljudi zainteresovani, da bi se što pre osetili rezultati privatizacije. Isto tako kaže se da nema socijalnog programa u zakonu. Samo bih napomenuo da socijalnog programa ima i ko god je pročitao zakon i obrazloženje, video je. Međutim, ovde ima jedan drugi problem koji će doći pred nas i pred ovu vladu. To je problem socijalnih davanja do sada. Poznata je stvar da su lokalni političari svojim rođacima, svojim prijateljima obezbeđivali socijalnu pomoć i to dobru, a oni koji su bili socijalno ugroženi nisu primali ništa. Mislim da i tu treba uraditi reviziju. Na kraju, pitanje poverenja u Vladu i kako će sprovesti ovu privatizaciju. Za Demohrišćansku stranku nema dileme. Mi smo ovu vladu izabrali, imali smo poverenje kada smo je birali, predložen je dobar način kontrole, znači skupštinske komisije, a kolega je malo pre pomenuo i odbor, tako da mislim da tu nema nikakvih problema. Ako ne budemo verovali jedni drugima možemo postavljati šta hoćemo, pa opet onaj ko nije u toj komisiji neće verovati onom. Mislim da je najvažnije da se privatizacija što pre uradi i da radnici počnu da rade, da dođe svež kapital u naša preduzeća i da konačno uđemo u red država koje proizvode za izvoz i za domaće potrebe. Ima još jedan problem koji moram da istaknem, a to je problem denacionalizacije u okviru ovog paketa zakona. To je problemkoji sam malo pre u replicisa kolegom pokušao da iskažem i samo da ne bi bilo zabune: zakon o denacionalizaciji tek dolazi na red,o njemu ćemo imati puno da pričamo i tada ćemo čuti svi šta ko o tome misli i o čemu brine. Samo da kažem jednu stvar, možda niko u ovoj skupštini, ni jedna stranka, ni jedan pojedinac nema prava da o tome više govori od mene, a evo zašto. Pred vama stoji čovek kome su po očevoj liniji, ocu moga oca, oduzeli sve: oduzeli zemlju, oduzeli stoku, počistili magazu, ošišali repove konjima. Po majčinoj liniji, njen otac je osuđen na smrt streljanjem, njena majka na doživotnu robiju, moj ujak na smrt streljanjem, a spaslo ga je to što je imao nadimak, pa je po nadimku došao i ostao živ. Moja majka je od 36 hektara zemlje, kada izađe sa praga, izlazilau tuđe dvorište, jer je kod njih bila njena zemlja, jer je oduzeta, a imala je sa sobom brata o kome je brinula od osam godina. Tako, gospodo, nemojmo jeftino da pričamo, stranački o tome, o denacionalizaciji. Pričaćemo o tome kao DOS-ovi poslanici kada dođe vreme i kada dođe zakon.
Po poslovniku gospodin Nikolić.
Po članu 99. stav 3, nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza. Trebalo je da reagujete zato što se za ovom govornicom čulo da su u Srbiji svi krali, od direktora do portira. Možda vi možete da oćutite tako nešto. Svako ko se sa ove govornice obraća poslanicima govori u svoje ime i polazi od sebe kada govori, ali vam samo u ime Srpske radikalne stranke kažem da mi to nećemo da prihvatimo. Ni jedan srpski radikal, od portira do Vlade, nije krao i nije umešan ni u kakvu krađu, a ko želi da prihvati takvu krivicu, neka ne reaguje na ovo.
Gospodine Nikoliću, slažem se sa vama. Zaista nisu dozvoljeni uvredljivi izrazi, ali mislim da treba da nastavimo sa radom. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović. Odustaje. Sledeći je narodni poslanik Dragan Šormaz.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zakon o privatizaciji u ovo vreme kada ga donosimo, bez obzira na oblik, bez obzira na to kako je napisan, ko ga je pisao i kako je sastavljen, znači u ovo vreme sada kada ga donosimo, izuzetno je važan, jedan od najvažnijih zakona. Ako smo 5. oktobra izvršili političku revoluciju i promenili, počeli da menjamo sliku Srbije, što se tiče organizovanja društva i politike, onda bi ovaj zakon o privatizaciji trebalo da započne privrednu ekonomsku revoluciju. On mora da otvori vrata za investicije Srbiji zato što, svima je to nama jasno, da se ne ponavljam, mnogi su to ljudi rekli i sam ministar ranije, nama je potreban jedna pravi zdrav novac i taj zakon treba da započne duboke ekonomske reforme, koje treba da nam donesu privrednu i ekonomsku stabilnost u Srbiji. Kapital dolazi, zbog čegapodržavam donošenje ovog zakona, jednostavno rečeno srpskim jezikom da bi naš narod to dobro razumeo, jer kapital dolazi samo kod sposobnog i preduzimljivog vlasnika, ili što bi naši ljudi rekli, kod gazde. Zbog toga mi moramo da započnemo sa privatizacijom jer se kod nas za nekih, kako smo čuli od ministra podatke,7 hiljade firmi uopštene zna ko je gazda. Gazda je i te kako potreban i to svi naši ljudi znaju i da bi se sa nekim razgovaralo moramo da imamo titulare i da bi neko radio, proizvodio. Meni je žao, osećam se hendikepiranim što sada govorim, što nisam govorio malo ranije,što poslanici SPS-a nisu prisutni. Čini mi se da nema ni jednog trenutno u sali Skupštine, kolikovidim, otišli ljudi, valjda imaju neki važniji posao. Bitno je da su bili dovoljno poslepodne da mogu da dignu dnevnice, to je bitno, a sada su otišli, naravno. Nemam nameru o njima da pričam, kao moj dragi mladi kolega, kao o dragim socijalistima, oni meni uopšte nisu dragi, to bi im rekao da su ovde bili prisutni, i uopšte, one njihove argumente koje smo čuli protiv zakona ne uvažavam i mislim da ni narod i sami radnici ne uvažavaju te njihove argumente jer ljudi znaju zbog čega su glasali protiv njih u oktobrui u decembru mesecu. A to je, da ponovim, kao što je rekao ministar, akumulirani gubici od 500 milijardi dinara, nedostatak obrtnog kapitala u iznosu od 650 milijardi dinara, inostrani dug ove zemlje, ministar je rekao u dolarima, a ja ću reći u valuti koju naš narod bolje razume, to je nemačka marka, otprilike oko 25 milijardi maraka, dug prema deviznim štedišama oko 7 milijardi maraka. Na sve to bi još kao trebalo da im delimo neke besplatne akcije što u principu samim radnicima, a oni to dobro znaju, razgovarao sam sa njima u poslednje vreme, ništa ne znači. Ono na čemu ćuinsistirati, kao i ostali poslanici DSS, to je da u ovoj raspravi u pojedinostima pokušamo sve vas da ubedimo i Vladu da se usvoje oni amandmani koje smo podneli, a koji se odnose na to da u procesu privatizacije ne mogu da učestvuju oni, ona fizička i pravna lica, protiv kojih se vodi postupak po Zakonu o jednokratnom porezu na ekstra dobitak. Možda će to malo usporiti ceo ovaj proces zbog dokumentacije koja treba da se podnosi, ali to je nešto što je i te kako bitno, ali potrebna je ta skupštinska kontrola. Mi imamo taj jedan amandman i mislim da će se svi poslanici u Narodnoj skupštini složiti sa tim da je potreban još jedan taj vid, bez obzira što nam je ministar objasnio da ima ta četiri vida kontrole, da je potrebna još jedna, bilo komisijska, bilo kroz nadležni odbor, skupštinska kontrola nad radom agencije i samog ministarstva. Jer, da se ministar ne oseti uvređenim, znate kako je, mi ne možemo biti sigurni da nema skrivenih namera. Mislimo da ih nema, ali znate, kada vas zmija ujede, tad se i guštera plašite, pa smatramo da bitrebalo ovde da ipak napravimo takvu komisiju.
Dajem reč narodnom poslaniku Božidaru Vujiću, a sledeći je narodni poslanik Milisav Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, privatizacija kao nasušna potreba Srbije danas. Dame i gospodo, privatizacija je jedan od osnovnih ekonomskih postulata SRS. SRS od svog osnivanja do danas zalagala se i zalaže se da se u Srbiji privatizacija izvrši što je moguće ekspeditivnije, sveobuhvatnije i najcelishodnije. U tom smislu, za čuđenje je bila odluka DS da 1994. godine, zajedno sa SPS-om, otpočeti proces privatizacije, vrati na početak čuvenim Đinđićevim zakonom. Posle ponovnog otpočinjanja procesa svojinske transformacije i donošenje zakonskih projekata u vezi sa tim, septembra prošle godine, SRS je u skupštinsku proceduru predala Predlog zakona o privatizaciji. Poznati revolucionalni događaji odložili su raspravu po podnetom predlogu, a sada smo od DOS-a dobili njihovu verziju zakona koja se približava našem predlogu, predlogu SRS, ali ne u svim pojedinostima i ne baš u potpunosti. Šta je tu je, imamo zakon koji ima snagu obaveznosti. To jeste dobro. Privatizacija, dame i gospodo, po shvatanju srpskih radikala ima za osnovni cilj definisanje vlasničkih prava i uvođenje tržišnog sistema, zasnovanog na konkurenciji kojom forsira opštu efikasnost. Povećanje ekonomske efikasnosti, brži izlaz iz krize ili sprečavanja ulaska u krizu, podrazumeva se samo po sebi. Radi se pre svega o reafirmaciji tržišnog mehanizma, uz istovremeno potiskivanje državnog intervencionizma. Ekonomski imerativ je izmena vlasničke strukture u smislu potpune privatizacije priora od strateškog interesa i značaja za državu. Tu mislim na EPS, mislim na NIS i mislim na Javno komunalno preduzeće vodovoda i kanalizacije. Privatna svojina je dugo tretirana kao drugorazredno pravo i u dugom vremenskom periodu je ukidana nacionalizacijom ili drugim pravnim instrumentima koji su imali isti efekat. Zbog toga je neophodna njena potpuna konsolidacija i zaštita od državne arbitrarnosti. Privatna svojina uspostavlja efikasniji sistem upravljanja preduzećem, što je zasnovano na maksimizaciji profita i time se razlikuje od društvene i od državne svojine. Društvena svojina i nije svojina u građansko-pravnom smislu te reči, jer je u stvari mehanizam javne vlasti. Država se pojavljuje kao sveopšti većinski vlasnik, a njen motiv nije profit, već je ostvarivanje raznih društvneih funkcija, kojima se ostvaruje prikriven i sasvim lični pojedinačni interes. Nefikasnost sistema zasnovanog na društvenoj svojini potvrđena je u praksi, zbog čega se sa privatizacijom ne sme oklevati. Treba ostvariti otvorenost modela transformacije za prave vlasnike kapitala ali ne treba gajiti iluzije, dame i gospodo o ulaganju inostranog kapitala strateških partnera, koji kao redak faktor dolazi do nas rukovođen jedino profitom. A to u krajnjoj liniji podrazumeva odliv profitnih efekata. Tržište kapitala jedino ima legitimnost i legitimitet nerpistrastnosti. Sve ostalo dame i gospodo, može biti bescenje ili precenjenost. Takođe, dobro je što je zakon o privatizaciji oročen i što se vrši direktna prodaja privrednih objekata, a ne subjekata nego objekata, tenderom ili licitacijom, to jest aukcijom. Ono što nije dobro jeste što Vlada ovim zakonskim projektom nije želela da rastereti sebe, to jest da uzme sve poluge i sve instrumente za kontorlu vršenja privatizacije. Znači, da se rastereti u tom smislu da se izvrši podela privrednih objekata koji će biti privatizovani na mala preduzeća i na veća. Nije se dozvolilo, a govorite o decentralizaciji, dame i gospodo, vi iz DOS-a, a decentralizacija je u tom smislu u okviru zakona o privatizaciji da lokalna samouprava vrši privatizaciju malih preduzeća do 100 zaposlenih radnika. Ono što zakonom nije precizirano i zbog čega je u izvesnom smislu ovaj zakon manjkav je što prejudicira pitanje denacionalizacije. Kao i što nema mogućnosti trgovine akcijama, već se samo ta materija nagoveštava tzv. finansijskom vezom, koliko je vidi DOS, i to u članu 59. ovog predloga zakona. Ono što je takođe manjkavost ovog zakonskog projekta jeste nedostatak adekvatnog pratećeg socijalnog programa. Surova je istina, dame i gospodo, da će primenom ovog zakona nastati određeni socijalni problemi. Stoga, dame i gospodo, predlažem da sa efikasno sprovedenim procesima privatizacije proizvodni sektor bi morao da se oslobodi socijalne funkcije. Mora da se eliminiše fiktivna zaposlenost. Tehnološki višak bi se morao prebaciti u domen socijalnog staranja. Posebnim socijalnim programom država bi morala da reši problem socijalnih fondova, prekvalifikacije radnika i njihovo usmeravanje na deficitarna radna mesta, kao i stimulanse za osnivanje novih preduzetničkih firmi, a čime se rešava pitanje zaposlenih. Uspeh privatizacije podjednako zavisi od raspoloživosti i interesa za ulaganje kapitala, kao i od stabilnosti pravnog poretka. U tom smislu, kao srpski radikal, smatram da se mora odbaciti balans preregulisanosti ekonomskog prostora i eliminisati mogućnost donošenja propisa sa retroaktivnim dejstvom kojima se poništava pravna sigurnost. Zakon o privatizaciji će verovatno biti donet i nadam se inoviran amandmanima SRS-a. Inoviran i poboljšan, jer srpski radikali imaju hrabrosti da definišu obaveznost, oročenost, stimulativnost, pa i pravičnost zakona o privatizaciji i stoga u ovoj raspravi i učestvuju. Za kraj, kao umereni optimista, a propo ovog zakona o privatizaciji sa izvesnom dozom pesimizma i skepse, moram da primetim i da konstatujem, a s obzirom da će DOS biti u prilici da realizuje ovaj zakon, kada kažem privatizacija, vreme će pokazati da li tu imamahinacija i manipulacija. A, sa DOS-om se mora sumnjati, jer DOS je najgori. [[Aplauz radikala.]]
Gospodine Vujiću, i na vas se odnosi primedba koju je istakao gospodin Tomislav Nikolić, da nije dozvoljeno uvredljivo se izražavati u Skupštini. U cilju efikasnosti nastavljamo rad. Reč ima narodni poslanik Milisav Petković. Izvolite.
Kako pripadam grupi narodnih poslanika među tri, koji su zadnji govornici povodom ovog značajnog zakonskog projekta, a kao doprinos Demokratske stranke i kao poslanik DOS-a, odustajem od diskusije, kako bi ovaj zakon doneli do 19,00 časova i prešli na amandmane. [[Aplauz.]]
Hvala gospodinu Petkoviću. Reč ima narodni poslanik Đura Lazić. On nije prisutan. Ovim smo završili diskusiju u načelu i čuli smo preko 90 dikusija narodnih poslanika. Zaključujem zajednički načelni pretres predlog zakona o privatizaciji, agenciji za privatizaciji i o akcijskom fondu. Narodna skupština će o svim predlozima zakona, o kojima je obavljen zajednički načelni pretres, pojedinačno glasati u načelu, obaviti pretres u pojedinostima i na kraju glasati u celini. Prelazimo na odlučivanje o Predlogu zakona o privatizaciji, u načelu. Stavljam na glasanje Predlog zakona o privatizaciji u načelu. (Poslanik Tomislav Nikolić sa mesta: Poslovnik.) Za 134, protiv 16, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 6, od ukupno 156 narodnih poslanika. [[Aplauz.]] Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zakon o privatizaciji. Prelazimo na odlučivanje o Predogu zakona o agenciji za privatizaciju u načelu. (Narodni poslanik Tomislav Nikolić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Za 126, protiv 9, uzdržan jedan, nije glasalo 20, od ukupno 156 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila i usvojila Zakon o agenciji za privatizaciju u načelu. [[Aplauz.]] Prelazimo na odlučivanje o Predlogu zakona o akcijskom fondu, u načelu. Stavljam na glasanje Predlog zakona o akcijskom fondu u načelu. Za 134, protiv 24, uzdržanih nije bilo, nije glasalo šest od ukupno 164. [[Aplauz.]] Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zakon o akcijskom fondu, u načelu. [[Aplauz.]] Prelazimo na razmatranje Predloga zakona o privatizaciji u pojedinostima. (Poslanik Tomislav Nikolić, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Gospodine Tomislave, da me ne biste prekidali, pročitajte član 95, možete dobiti reč po Poslovniku, kada završi prethodni govornik. Ja sam takođe govornik. [[Aplauz.]] Primili ste amandmane koje su na predlog zakona podneli narodni poslanici: Stanko Kovačević , Vlastimir Budimović, Vojislav Obradović, Tomislav Nikolić, Branko Ružić, Rajko Baralić, Ljubiša Maravić, Dragan Tomić, Momir Radoičić, Đura Lazić, Dragan Jovanović, Miloš Lukić, Vladimir Garčević, Hranislav Perić, Petar Petrović, Dragan Marković, Dragan Tomić i Branko Ružić, Nebojša Jović, Goran Cvetanović, Slobodan Pavlović, Toma Bušetić, Slobodan Tomović i Joca Arsić, Željko Tomić, Bogoljub Zečević, Slobodan Janjić, Dragan Čolić, Dragoljub Stamenković, Božidar Vujić, Vitomir Plužarević, Lazar Marjanski, Stevan Kesejić, Branislav Blažić, Marijan Rističević, Srboljub Živanović, Petar Jojić, Slobodan Tomović, Joca Arsić i Đura Lazić, Marko Ćulibrk , Stevan Ž. Gudurić, Miloš Nešović, Miomir Ilić, Miroljub Veljković, Stevo Dragišić, Aleksandar Vučić, Žarko Obradović, Zoran D. Nikolić, Slobodan Adžić, Rade Bajić, Dušan Cvetković, Joca Arsić, Milorad Mirčić, Živanko Radovančev, Veroljub Arsić, Milan Janković, Zlatan Jovanović, Ljubomir Kragović, Nataša Jovanović, Radojko Petrić, Jovan Todorović, Zoran Novaković i Jovan Deretić, Mirko Petrović, Božidar Vučurović, Đorđe Mamula, Arsen Kurjački, Jon Čizmaš, Dragan Todorović i grupa narodnih poslanika: Đorđe Mamula, Željko Tomić, Arsen Kurjački, Petar Madžarević, Dragan Maršićanin, Dejan Mihajlov, Dragan Šormaz , Vladimir Dobrosavljević, Zoran M.Nikolić, Dragan Lazić, Milan Ernjaković, Filip Golubović, Dušan Tubić, Slađan Mijajlović, Predrag Mijailović, Tomislav Kitanović i Radmilo Milošević, kao i skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Primili ste amandmane Vlade Republike Srbije. Takođe su podneli amandmane i narodni poslanici Bogoljub Zečević, Slobodan Janjić i Dragan Čolić. Narodni poslanik Miroljub Veljković neblagovremeno je podneo 15 amandmana, 8.juna u 8,35 časova, odnosno po isteku roka za podnošenje amandmana, koji je utvrđen članom 138. Poslovnika, pa se ovi amandmani ne mogu uzeti u razmatranje. Narodni poslanik Dragan Rafailović podneo je četiri amandmana, koji nisu podneti u skladu sa članom 138. Poslovnika, jer ne sadrže članove Predloga zakona čija se izmena predlaže, ni formulisane predloge o kojima bi Narodna skupština mogla da se izjašnjava, pa se o njima Narodna skupštine ne može ni izjašnjavati. Amandmane su pisanim putem povukli sledeći narodni poslanici: Jon Čizmaš - amandman II, Nataša Jovanović - amandmane na članove 13, 16. i 26, Veroljub Arsić - amandman na član 4, Hranislav Perić - amandman na član 25, Dragoljub Stamenković - amandmane na članove 9. i 34. Goran Cvetanović - amandmane na članove 9. i 43, Srboljub Živanović - amandmane na članove 9. i 19. Božidar Vujić- amandmane na članove 9. i 19, Vitomir Plužarević - amandmane na članove 9. i 26. Petar Jojić - amandmane na članove 1, 4,9, 13, 19, 26, 34.i 36, Stanko Kovačević - amandmane I do VII , a za amandmane VIII i IDž , na članove 60. i 61, obavestio je da ih uslovno povlači. Željko Tomić - amandmane na članove 13, 25. i 31, Mirko Petrović, - amandmane na članove 10, 14, 17, 33, 43, 45, 56, 60, 61. i 71. Narodni poslanik Slobodan Adžić, na sednici Zakonodavnog odbora, odustao je od svog amandmana na član 9. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za finansije, Zakonodavnog odbora i Odbora za industriju. Prelazimo na član prvi. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Čudi me da niste završili raspravu po članu prvom, pa tek onda. U toku ovog svog preludija, povredili ste Poslovnik - član 95. koji govori da narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi Poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika.Sve ono što ste vi uradili kada ste, nakon što ste rekli da smozavršili raspravu u načelu i ja zatražio povredu Poslovnika, govorili , stavljali na glasanje,pričali o prelasku na raspravu u pojedinostima,pričali o amandmanima koje smo podneli, o onima koji smo povukli, sve je to bilo samo da me isprovocirate i da izazovete kaubojsku atmosferu u ovoj skupštini, da dobijete aplauz za povredu Poslovnika. Ovo je prvi put da neko za povredu Poslovnika dobija aplauz u ovoj sali. Razumem vašu žurbu. Razumem da neki žure na miting, a neki da pobegnete iz ove sale, jer ste čuli da neki dolaze i pred Narodnu skupštinu, da održe miting i ovde. Ali, to ne utiče na rad na donošenju zakona i ne sme da utiče na poštovanje Poslovnika Narodne skupštine. Želeo sam i sve vreme sam pokušavao da dobijem reč povodom povrede čl. 95.Poslovnika, da izrazim sumnju u rezultate glasanja, u postojanje kvoruma za glasanje, i hteo da zatražim, ništa više, nego samo kompjuterski listing o tome koji su poslanici prisutni , koji nisu, zato što je po članu 113.stavu 2. za poslanika koji koristi identifikacionu karticu drugog narodnog poslanika, odnosno na drugi način zloupotrebljava elektronski sistem za glasanje,a mislim da je masovna pojava da ostavite karticu kolegi da za vas glasa, zloupotreba elektronskog sistema, da je za tu povredu Poslovnika predviđenoisključivanje sa sednice Narodne skupštine. Zato sada tražim listing. Možete reći da više nije aktuelno, ali jeste. Zato ću uvek tražiti listing kad utvrdim da kradete i uvek ću tražiti da oni čija je kartica ostavljena da bi neko drugi umesto njega utvrdio kvorum ili glasao,da taj barem bude isključen sa sednice. Ako ne možete da utvrdite ko koristi njegovu karticu, sa sigurnošću može da se utvrdi čija se kartica koristi. Taj ko ostavi karticu da mu drugi koriste, taj sigurnozaslužuje da bude isključen sa sednice. Dakle, nadam se da ćete mi obezbediti listing. Vi, požurite,prijavljeni ste kao govornici , pojedinci,a ministar prvi.
Gospodine Nikoliću, već sam vam odgovorila u vezi kršenja Poslovnika - član 95, samo što ga vi niste pročitali u celini - "narodnom poslaniku koji želi da govori o povredi ovog poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika". Bila sam dakle u sred izlaganja a vi ste mahali Poslovnikom. I ja sam govornik, i ja sam narodni poslanik. [[Aplauz.]] Zbog aplauza radim sve. Savest mi je potpuno čista. Zamoliću ponovo službu da dostavi izvod iz elektronske evidencije, da bismo mogli da obavimo uvid, ali ćemo konstatovati,ukoliko se pokaže da ste vi izneli ovde neistinu da je neko glasao tuđom indentifikacionom karticom. Tomislav Nikolić, povreda Poslovnika.
Ko vam daje pravo da lažete? Kad sam ovde izneo sumnju da je neko u prethodnom glasanju glasao za nekog drugog?
Pa, za Jakova Stamenkovića, danas u prepodnevnom zasedanju.
Samo sam tražio listing i ništa više. A, kada sam upozoravao da je neko ubacivao kartice za nekog drugog, pravili ste se ludi i gluvi. Tada kada je bilo dokaza za 15 narodnih poslanika, to ste preskočili, a sada kada sam samo tražio listing, vi tvrdite da sam govorio da je neko za nekog glasao. E, sad mi recite za koga sam rekao da je glasao u ovoj sali i kada sam to rekao. Nemojte da zbunjujete javnost. I hajte malo aplauza. Treba vam hrabrosti. Narod se buni protiv vas previše.
Gospodine Nikoliću, meni je žao, ali mi izgleda ne govorimo istim jezikom. Samo sam rekla da ćemo utvrditi da li vi govorite istinu ili je to neistina da su neki glasali sa tuđim identifikacionim karticama, i ukoliko budemo dokazali da je neistina i to ćemo konstatovati. Rekla sam da će vam se obezbediti ... izvolite gospodine Vučiću, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ... hoćete li reći ljudima da isključe mobilne telefone?
Molim narodne poslanike da ne ometaju govornika dok izlaže.
Dakle, dame i gospodo narodni poslanici... (Poslanik čeka da se ostali poslanici utišaju.) Pozvao bihpredsedavajućeg... Pozvao bih predsedavajućeg da umiri one koji nisu u stanju da se koliko toliko civilizovano ponašaju, a ako neko misli da je naročito zanimljiv tom zvonjavom, nije, osim što celom narodu, građanima Srbije pokazuje kakav mu je odnos prema Narodnoj skupštini. Hoćete li mi uključiti mikrofon.
Molim narodne poslanike da isključe mobilne telefone, molim vas ljudi - gde se nalazimo, da pustimo govornika da govori.
Znači, pozvao bih predsedavajućeg Narodne skupštine da se ponaša u skladu sa Poslovnikom, član 28, da se stara o poštovanju Poslovnika kao unutrašnjeg podzakonskog pravnog akta. Dakle, akta ove skupštine i bilo bi mnogo važnije i nema ništa značajnije, a o tome sam vam već govorio u toku današnje sednice, od poštovanja prava i pravnih normi. To je mnogo važnije od kaubojske atmosfere koju stvorite, pa onda svima zvone mobilni telefoni, počinju da viču, aplaudiraju, da ne znaju ni za šta aplaudirju. Na svaku vašu uvredu, da li su nečije primedbe smešne ili ozbiljne,to će da se ponovi i ja vas pozivam da to posebno ne činite kao neko ko je predsedavajući, jer bi trebalo da budete isti kao i narodni poslanici i neko ko ne bi trebalo da bude i da se koristi arbitrarnošću i nekakvim diskrecionim pravima kojih suštinski po Poslovniku nema. Ali, ovo zaista nema smisla što radite sa mesta. Da bi građani Srbije znali - sa svih strana zvone mobilni telefoni ne zato što ih neko zove, nego zato što su namestili na zvonjavu tih telefona. Toliko o vašoj ozbiljnosti. Toliko o vašoj odgovornosti. Toliko o vašem odnosu prema Narodnoj skupštini. I da vam kažem - ja sam jedan koji je sigurno više od svih vas iz vladajuće većine, ali jedan koji je možda najviše u poslednjih osam godina izlazio za ovu govornicu, teško me je zbuniti. Ali, kažem vam da je gotovo nemoguće i vrlo teško razumno i racionalno govoriti pod takvim pritiscima i sa takvim kriminalnim ponašanjem. Molio bihvas da obratite pažnju. Drugo, ne zaboravite, danas je Tomislav Nikolić, a pozvao sam vas da mi kažete kada se to pojavio u Narodnoj skupštini narodni poslanik Bojan Pajtić, koji se pojavio na listingu da je glasao. Na koji način, kada već tri dana nije u ovoj skupštini. Nije ni sada ovde. Da neko izađe da to kaže, kao i poslanik Stefanović, koji takođe nije tri dana u Narodnoj skupštini. Uopšte nije ni dolazio. Nema ga ni u evidenciji. Ni jednog ni drugog. I, o čemu onda govorimo? Govorite o jednom čoveku ... o čijem to džipu govorite? (Komentar iz sale se nije čuo.) O čijem džipu?
Vreme gospodine Vučiću.
Vozim "Juga" i to službeni "Jugo". Da li govorite o vašim džipovima? Smirite se, upristojite se, uozbiljite se i ponašajate se neuporedivo odgovornije i primerenije ovom domu. Ili ćete da aplaudirate opet? Ako kaže predsedavajuća da je neko smešan ili bilo šta dobaci. Bolje bi bilo da plačete. Doveli ste Srbiju dotle da isporučujete Srbe ...
Gospodine Vučiću, vreme. Pet minuta je.
... kao živu vagu ih merite, pa kilo srpskog mesa isporučujete Hagu, mislite da tako možete i svuda... da, da ...
Gospodine Vučiću.
Samo se vi smejte. [[Poslanici SRS aplaudiraju.]]
Gospodine Vučiću, je li ovo aplaudiranje vaše poslaničke grupe, na koje ste se žalili kao na povredu Poslovnika. Ne možete. Sada ću da vam kažem. Primedbe su na mestu, samo, na žalost, moram da konstatujem da i vi takođe kršite Poslovnik tako što dobacujete sa mesta. Ne možete reći... članovi vaše poslaničke grupe. Postoji video zapis i o tome. Drugo, isto aplaudirate a izašli ste da reklamirate to kršenje. Stvarno nije lepo. Nije lepo ni sa jedne strane. Verujete. Bilo bi lepo da vi to ne radite i da kažete drugim poslanicima da krše Poslovnik. To bi bilo u redu. Ovako, neznam šta da vam kažem. Gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku. (Glasovi - nije tu.) Da li ste se identifikovali gospođice?
Pa naravno da jesam. Pogledajte u listingu. Pogledajte listing, neka vam pomogne neko iz službe nadležne za to, da li je identifikacija poslanika Nataše Jovanović u nekoj poslaničkoj jedinici. Dozvolite mi, molim vas da reklamiram član Poslovnika zbog koga sam se javila, a vi sami razrešite svoju dilemu. Član 104. Poslovnika reklamiram, u kome se kaže: "Ako predsednik Narodne skupštine redovnim merama ne može da održi red na sednici, odrediće pauzu u trajanju potrebnom da se uspostavi red." Ova skupština je u haosu od njenog konstituisanja. Bez obzira što tu nije gospodin predsednik Skupštine, Dragan Maršićanin, pokazalo se i kod vas i kod vaše koleginice da vi očigledno nemate nikakav autoritet nad poslaničkom većinom DOS-a. Muziciranje koje je orkestrirano u poslednjih sat i po vremena je prisutno i dalje iz poslaničkih kluparaznih političkih partija koje čine grupaciju DOS. To se čuje sa njihovih mobilnih telefona . Uslovi za rad apsolutno ne postoje. Osim toga, poslanici SRS su u više navrata u proteklih pola sata tražili da im se dostavi listing, što ste takođe dužni po Poslovniku, pa zato od vas tražim da odredite pauzu koja je potrebna da uspostavite red na bilo koji način. Konsultujte se sa poslaničkom grupom, sa gospodinom Jovanovićem, koji je šef poslaničke grupe DOS-a, neka vam on pomogne da ostvarite bilo kakav uticaj, ako je to moguće, na vašu poslaničku većinu, a to što su srpski radikali Aleksandru Vučiću pre par minuta aplaudirali, nije bilo u bezveznom euforičnom zanosu, (negodovanje) nego zbog toga što je govorio... (negodovanje) Nego zbog toga što je govorio ... (Negodovanje.) Zbog toga što je govorio o onome šta su srpski patrioti, pravi Srbi, a ne izdajnici sopstvenog naroda. Govorio je o onome što vi potencirate, a to je da su Srbi sa haške liste najbolje prodavana roba na zapadnom tržištu. To govore vaši predstavnici i iz Savezne i iz Republičke vlade, pa to sami razrešite - šta je vaša bruka i vaša sramota.
Mislim da je uspostavljen red i da se ne čuje mobilni telefon. Možemo da nastavimo sa radom. Ja ga ne čujem, gospođice Jovanović, da li ga vi čujete? Molim vas da se umirimo. [[Komentari iz sale se ne čuju.]] Ko se javlja za reč? Izvolite, gospodin Čedomir Jovanović, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da je ovaj poslovnik obavezujući, pre svega za narodne poslanike, a potom i predstavnike pozicije i opozicije. Poziva se na poštovanje člana 99. Poslovnika, koji nas obavezuje na poštovanje ove institucije. Ukoliko je bilo nepravilnosti tokom glasanja, te nepravilnosti je lako proveriti i predlažem da se na konsultacijama, koje se mogu obaviti po završetku današnje sednice, utvrde i o tome sutradan poslanici informišu. Istovremeno, molim sve poslanike da poštuju, ako ne nas, kao svoje političke suparnike, a ono građane koji su ih birali i koji su izabrali i njihovu političku konkurenciju. Žao mi je zbog mobilnih telefona, ali istovremeno mi je žao i onog poslaničkog dela ovog parlamenta, koji se ponaša uz poštovanje i principe Pavlovljevog refleksa. Izgleda da je problem samo u tome što mobilni telefoni, koji zvone u ovoj sali, ne zvone kao mobilni telefon predsednika SRS, Vojislava Šešelja,i, ukoliko ne možete da programirate svoje telefone na rusku himnu, molim vas da ih isključite.
Ima reč gospodin Tomislav Nikolić, kao zamenik poslaničke grupe, replika.
Postavljaju se ovde dva pitanja - zašto vama smeta prof. dr Vojislav Šešelj i zašto vam smeta ruska himna? I jedno i drugo su sinonimi za prijateljstvo, za patriotizam, za borbu za očuvanje naroda i države. Zašto Vojislava Šešelja, kada nije tu, a ako ta Rusija toliko ne valja, ako ne može da se čuje njena himna na mobilnom telefonu, kao poziv, zašto ste potrčali u Rusiju, koju ste toliko brukali i ljagali, sada kada ste videli da je došlo do kraja i da bez Rusije ništa, ništa u Srbiji ne može da se uradi? Nemojte ovde pežorativno da govorite o Rusiji. Ovde, sa ove srpske govornice, o Rusiji ne može loše da se govori. Ako neko ima pravo loše da govori o Rusiji, o ruskom rukovodstvu, to smo mi, srpski radikali, ali mi ćutimo i trpimo. Mi znamo da nam to nije učinio ruski narod, nego rusko rukovodstvo, koje ste vi podržavali.
Imamo još jedno javljanje po Poslovniku. Ima reč narodni poslanik Lazar Marjanski.
Reklamiram Poslovnik, član 98. stav 3. i član 100. stav 1. O čemu se radi - vi, predsedavajuća, vi izazivate nered u ovoj skupštini. Kako to izazivate - kada član SRS izađe na govornicu, Sava Kovačević dobacuje, vi ćutite. Dobro sam rekao, Sava Kovačević, ne Stanko. Drugo, ne možete da uvedete red u Skupštini. SRS, svi poslanici podržavaju red, ali vi dobacujete, vi izazivate, vi se smejete, vi ste, jednostavno, dobili zadatak da izazivate SRS. Naučite malo da vodite Skupštinu.
Gospodine Marjanski, vi se u stvari slažete sa mnom, to sam i konstatovala, da postoji u sve četiri poslaničke grupe, i aplaudiranje, i dobacivanje, i šta da radim, negde u većoj, negde u manjoj meri, a sada mislim da bi bilo zgodno da pređemo na član 1. našeg Predloga zakona o privatizaciji. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Branislav Blažić i Stevo Dragišić. Vlada, Odbor za finansije, Odbor za industriju i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Poslanik Branislav Blažić odustaje od amandmana.) Znači, konstatujem da je povučen amandman narodnog poslanika Branislava Blažića. A šta ćemo za amandman Steva Dragišića? Žao mi je, pošto Stevo Dragišić nije tu, ipak ćemo morati da glasamo. Znači, stavljam na glasanje amandman koji je podneo Stevo Dragišić na član 1. Za niko, protiv 109, uzdržan jedan, nije glasao 31, od ukupno 141 narodnog poslanika. Konstatujem da nije prihvaćen amandman Steva Dragišića na član 1. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Novaković i Jovan Deretić. Vlada, Odbor za finansije, Odbor za industriju i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Zoran Novaković, kao podnosilac amandmana.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 2. zakona o privatizaciji, koji govori o načelima privatizacije. U članu 2. kaže se da se privatizacija zasniva na sledećim načelima - 1) stvaranje uslova za razvoj privrede i socijalnu sigurnost, pod 2) obezbeđenje javnosti, pod 3) fleksibilnost, pod 4) formiranje prodajne cene prema tžrišnim uslovima. Našim amandmanom u članu 2. tačka 1) menja se i glasi- da umesto "stvaranja uslova za razvoj privrede i socijalne sigurnosti", stoji - "stvaranje uslova za razvoj privrede i unapređenje poslovanja subjekta privatizacije." Posle tačke 1) dodaje se nova tačka 2) koja glasi: "Finansiranje programa socijalne stabilnosti za zaposlene koji u postupku privatizacije ostanu bez posla." Predloženim amandmanom preciznije se utvrđuju načela privatizacije, uz stavljanje akcenta na položaj radnika u preduzećima, koji će zbog procesa privatizacije ostati bez posla, odnosnousmeravanje sredstava od privatizacije, sa ciljem da se obezbedi kontinuitet i unapređuje privredna delatnost u preduzećima u kojima se sprovodi program privatizacije.
Da li još neko od ovlašćenih u raspravi u pojedinostima želi reč? Da li je poslanik Jovan Deretić ovlašćen za raspravu? Izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pred nama je jedan od najvažnijih zakona koji je došao pred ovu skupštinu, a to je Zakon o privatizaciji, koji je u svakom slučaju istorijski za Srbiju. Ovim zakonom menja se ne samo svojina, koja je do sada smatrana neformalnom i bez stvarnog gazde, društvenom svojinom, ne samo da se menja oblik svojine, menja se ceo ekonomski i politički sistem ove zemlje. Ovaj zakon treba da bude, ako ne perfektan, ali bar takav da bude prihvatljiv za sve nas, bez obzira iz koje poslaničke grupe mi poticali. Naš amandman na član 2.ovog zakona donet je da bi se ovaj zakon precizirao, usavršio, ali istovremeno, mi smo zabrinuti za posledice primene ovog zakona. Mi smo zabrinuti kako će se sprovoditi politika, ekonomska politika na onim objektima koji su privatizovani i gde ćestrani vlasnici imati većinu i pravo odlučivanja. Zbog toga, da ovaj zakon ne bi prouzrokovao bolne posledice po naše radnike i uopšte po društvo u Srbiji, mi smo tražili da u zakon uđe jedan stav, a to je unapređenje poslovanja objekta koji se privatizuje, što bi trebalo da obaveže novog vlasnika da nastavi proizvodnju u tom preduzeću, da to preduzeće ne pretvori u hale za stranu robu, jer kako je ovde naš predsednik Vlade rekao,mi prvenstveno prodajemo tržište, a ne fabrike. Mi se bojimo od te prodaje tržišta, šta će biti posle sa tim privatizovanim fabrikama. Isto tako želimo da se uključi jedna stavka koja obavezuje novog vlasnika da vodi računa o načinu socijalnog ugrožavanja, koje će apsolutno doći prilikom prenošenja vlasništva. Mislim da su ovi amandmani, koje smo mi podneli, umesni, da oni rade samo na poboljšanju ovog zakona i da, iako je Odbor odbio naš amandman, da ova skupština treba da razmisli i prihati ove amandmane.
Reč ima Aleksandar Vučić, predstavnik poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske radikalne stranke smatra da je mesto ovakvih amandmana pre svega bilo u članu 60, a ne u samim načelima, ali boljim pregledom načela, odnosno na čemu se zasniva ova privatizacija, mogli smo videti da tu postoje neka vanpravna i vanekonomska načela koja nisu bila potrebna da se nađu, posebno u stavu 2. ovog člana. I kada je reč o samom tekstu amandmana rekao bih nekoliko rečenica. Naime, kada se govori ili detaljnije precizira stvaranje socijalne stabilnosti za zaposlene koji u postupku privatizacije ostanu bez posla, moram da kažem da ono što je bila naša osnovna primedba jesu naravno socijalni programi, ali to nema veze sa samim zakonom o privatizaciji. To bi trebalo da budu prateći akti, ali naš ključni zahtev je bio da uopšte ne idemo i da se ne događa stvaranje nezaposlenosti, nešto što bi trebalo da bude suštinska odlika ovog zakona, već da pri prodaji, odnosno pri izvršenju procesa privatizacije jedan od uslova bude i taj da se za duži vremenski period ili na neodređeno vreme ostavi jedan broj zaposlenih.Sa svim ostalim uslovima o kojima smo govorili, dakle zaštita životne sredine itd. i čini mi se da bi to bilo neuporedivo prihvatljivije. Ali, ovakva vrsta deklarativne norme koja bi na izvestan način moralno obavezala Vladu Republike Srbije da više i značajnije vodi računa o onome što bi trebalo da predstavlja socijalni standard radnika ili onih koji će u procesu privatizacije ostati bez posla može da se prihvati, ali bi bilo mnogo bolje da je Vlada želela da prihvati inicijative poslaničke grupe SRS, neke od onih primedbi koje smo imali. Moram da ponovim da se mi nismo ponašali u ovoj raspravi po ovom zakonu ni malo demagoški i kritikovali sve što nam padne na pamet zato što znamo kakvi će rezultati i kakve će posledice biti u primeni ovog zakona, već smo pokušali da racionalno i razumno govorimo o svemu što je Vlada predložila i čini mi se da smo u tome i vas iznenadili, ali vas pozivam da, koliko je moguće, neke od ovih amandmana, koji vam suštinski neće smetati, i mnoge od amandmana koje su podneli poslanici Srpske radikalne stranke, prihvatite. Da ste prihvatili i neke od primedbi koje smo vam dali u načelnoj raspravi siguran sam da niko ne bi mogao sutra da vam kaže da je zakon protivustavan, da je u nesaglasju sa nekim drugim aktom u suprematiji pravnih akata višim od njega i mislim da bi bilo dobro da se a priori ne odbacuju takvi amandmani, već da sam ministar, odnosno predstavnik predlagača o tome povede računa i siguran sam da zakon može da bude još bolji. Ovako nije loš, ali da može i mora da bude mnogo bolji i verujem da ćemo tu naići na razumevanje predstavnika predlagača.
Da li još neko od ovlašćenih u raspravi želi reč? (Ne.) Pre nego što pređemo na glasanje dužna sam da podsetim narodne poslanike, po članu 82. Poslovnika, o načinu rasprave i toku kada je u pitanju rasprava u pojedinostima, koja se obavlja po amandmanima. Dakle, u toku ovog amandmana imali smo obrazloženja od strane dva narodna poslanika koji su gaobojica, zajedno podneli, amandman na član 2. Po članu 134. Poslovnika Narodne skupštine, ako amandman podnosi grupa narodnih poslanika, potrebno je da odredi predstavnika te grupe.Nismo podsetili Skupštinu na to i onda su obojica narodnih poslanika, koji su zajedno kao grupa podneliamandman, dobili reč. Prelazimo na glasanje po amandmanu na član 2. koji su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Novaković i Jovan Deretić. Za 19, protiv 114, jedan uzdržan, nije glasalo 11, od ukupno 145 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada, Odbor za finansije, Odbor za industriju i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 2. se kaže da se privatizacija zasniva na sledećim načelima - stvaranje uslova za razvoj privrede i socijalnu stabilnost, obezbeđenje javnosti, fleksibilnost i formiranje prodajne cene prema tržišnim uslovima. Stavio sam amandman i tražim da se reč "fleksibilnost" zameni rečima "raznolikost tehnika privatizacije". Mislim da reč fleksibilnost u ovom kontekstu ne znači ništa. Rečima "raznolikost tehnika privatizacije" objašnjava se i suština namere predlagača, jer evo i u delu koji govori o sadržini i objašnjenju pojedinih rešenja kaže se da se zakonom o privatizaciji uređujuuslovi i postupak, a na kraju se kaže - primenom nekog od modela privatizacije. U članu 9. zakona takođe se govori o modelima privatizacije, u članu 10. o metodama i u članu 11. kako se pojedini modeli sprovode. Mislim da zaista to "fleksibilnost" ne odražava suštinu predloga iz člana 2. i da bi ove reči koje sam predložio kao moguće rešenje više odgovarale suštini i duhu ovog zakona.
Da li još neko od ovlašćenih u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, kao zamenik predsednika poslaničke grupe.
Dame i gospodo narodni poslanici, napadanjem reči "fleksibilnost" amandman u stvari pokušava da od predlagača zakona iznudi obrazloženje šta ta fleksibilnost u stvari predstavlja. Da li će to biti "fleksibilnost" subjekta privatizacije, da li će to biti "fleksibilnost" Vlade, da li će zakon "fleksibilno" da se tumači. Mislim da ta reč kao jedno od načela ovog zakona o privatizaciji, nije dovoljno jasno objašnjena, posebno zato što se više nigde ni u jednoj odredbi zakona, do kraja Predloga zakona ne pominje. Razumem da predlagač kao načelo predviđa obezbeđenje javnosti, formiranje prodajne cene, načelo za mene nije stvaranje uslova za razvoj privrede, to je valjda cilj, motiv, a načelo nije. Ako je načelo "fleksibilno", onda nam duguje predlagač da kaže šta podrazumeva pod tom rečju "fleksibilnost" i koliko će "fleksibilna" država biti u postupku privatizacije. Ili će možda "fleksibilnost" zahtevati od subjekta privatizacije, jer znam da od kupca nikakvu "fleksibilnost" nećete očekivati, niti je očekujete. Njemu se u stvari prilagođava čitav koncept, privreda, država, subjekti, kapital, čak i imovina i mislim da je narodni poslanik Dragoljub Stamenković ukazao s pravom na član 2, koji je dosta opšta odredba, ali sve nas interesuje koji glasamo o ovom zakonu šta je mislio predlagač kada je rekao reč "fleksibilnost", čime to posle potkrepljuje u daljim odredbama Predloga zakona i da li je ta "fleksibilnost" jedan od uslova privatizacije, na koga će da se odnosi i ko će biti obavezan da bude "fleksibilan", a ko neće morati da bude "fleksibilan".
Da li još neko od učesnika u raspravi želi reč? Ministar Aleksandar Vlahović.
Kada se kaže načelo "fleksibilnosti", ili kako je poslanik Stamenković definisao, raznolikost tehnike privatizacije, misli se i na "fleksibilnost" u pokretanju inicijative, a kao što znate, inicijativu može pokrenuti subjekat, ali isto tako i agencija, odnosno kupac, i na "fleksibilnost" u definisanju količine sredstava dobijen kroz prihod od privatizacije koje će se utrošiti u zavisnosti od cene socijalnih programa za svako pojedinačno preduzeće. Dakle, "fleksibilnost" se ne odnosi samo na izbor metoda, odnosno kombinacije metoda privatizacije, već "fleksibilnost" kompletnog procesa privatizacije.
Da li još neko želi reč? Ako ne, stavljam na glasanje amandman na član 2. koji je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Za 19, protiv 112, uzdržana su dva, nije glasalo 14, a ukupno je prisutno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Janković. Vlada, Odbor za finansije, Odbor za industriju i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Da li neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Ako ne, stavljam na glasanje amandman na član 3. koji je podneo narodni poslanik Milan Janković. Molim narodne poslanike da se izjasne. Za 9, protiv 115, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 23, ukupno jeprisutno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman ... povreda Poslovnika, narodni poslanik Dragoljub Stamenković reklamira povredu Poslovnika.
Na osnovu člana 93. Poslovnika Narodne skupštine, molim vas da proverite kvorum jer mi se čini da je veći broj poslanika, evo vidite i sami da se sada vraćaju, da je napustio salu.
Po predlogu narodnog poslanika Dragoljuba Stamenkovića, molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum potreban za odlučivanje. Dok čekamo da svi narodni poslanici završe identifikaciju,samo ću prisutne narodne poslanike da, po članu 82. Poslovnika, obavestim informacijom o prekidu rada elektronskog sistema za glasanje. Ne danas, nego dana 2. jula 1997. godine došlo je do ispada sistema za elektronsko glasanje oko 15 časova, juna, ovde imam informaciju da je to 2. juli 1997. godine. Prisutni narodni poslanici čuće do kraja, i pored intervencije stručne službe, odnosno resetovanja sistema, sistem je i dalje ostao blokiran usled neaktivnosti upravljačkog računara na stolu predsedavajućeg. Zbog toga je sednica nastavljena saglasno članu 84. Poslovnika Narodne skupštine,prebrojavanjem narodnih poslanika. Po završetku sednice stručna služba za elektronske sisteme uz učešće profesora dr Zorana Petrovića, pristupila je analizi uzroka kvara, eventualnom otkrivanju i otklanjanju. U toku analize nesporno je utvrđeno da prisustvo mobilnih telefona ima isti efekat ispada sistema i ostala testiranja i ispitivanja nisu mogla da izazovu taj efekat. Napominjemo da je postojala sumnja i u toku prethodnih sednica da dolazi do ometanja rada poslaničkih jedinica u sali od strane mobilnih telefona. Zbog toga je ekipa stručnjaka zamolila da se mobilni telefoni ne unose u salu ili da budu potpuno isključeni kada se nalaze kod narodnih poslanika, a u sali Narodne skupštine. Ovu informaciju su saslušali prisutni narodni poslanici. Izvolite. Po elektronskoj evidenciji, prisutno je, sada ne znam da li 118 ili 119 narodnih poslanika, pošto se menja neprestano, ali s obzirom da je praktično za pet minuta kraj radnog vremena za danas, konstatujem da će sutrašnja sednica biti nastavljena 27. juna u 10 časova, sa nastavkom rasprave u pojedinostima o članu 3. amandman 1, koji je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Zahvaljujem narodnim poslanicima.