Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 48. Predloga zakona o finansijskom lizingu. Pre nego što budem obrazložio izmenu moram da kažem da postoje trajne posledice privatizacije koja je usledila i koja je još u toku, kao i da se na taj način stvaraju nelegalni uslovi kod izvesnih fizičkih lica koja su stekla određen kapital, i na taj način ovo što sada činimo, usvajanje ovog zakona o lizingu, može da bude veoma štetno za našu državu. Član 48. na koji sam uložio amandman nalazi se u glavi VII u kojoj stoji da se radi o registru finansijskog lizinga, ali se u članu 48. ta reč "finansijskog" gubi. To može da bude veoma ozbiljna pravna smetnja. Navešću i razloge. Član 48. govori o dejstvu unosa podataka u registar prema trećim licima. Ta treća lica mogu biti domaća i strana. Zadržao bih se na stranim licima. S obzirom da je predlagač ovog zakona, ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom, tu, želim da kažem da ovo može da ima veoma ozbiljne posledice kada se to treće lice oseti prevarenim ili želi da prekine ugovor o finansijskom lizingu, a u članu 48. se ne pominje finansijski lizing nego samo lizing. Da bismo konkretizovali stvari možemo na primeru afere oko šećera plastično prikazati razlog zbog kojeg ja i ulažem ovaj amandman. Naime, Evropska unija ima ured za suzbijanje pronevere koji se zove OLAF. Oni su na pravom tragu da pronađu ko su ti koji su izvezli više od 300.000 tona šećera, viška šećera, iz naše države. Naravno, vraćajući se na uvod, ne možemo sada pouzdano da kažemo da li je u pitanju "Lutra", "FMP treid", "Krmivo produkt", ali pouzdano možemo da kažemo da to ima duboke veze sa "MK komercom"; za to raspolažem pouzdanim podacima, radi čega ministra i upozoravam da je poslanička grupa Srpske radikalne stranke još prilikom usvajanja Zakona o privatizaciji ukazivala na propuste i nedoslednost pomenutog zakona, imajući u vidu selektivnost kod kasnije primene tog zakona. Iz svih tih razloga plašim se da će i ovaj član 48. biti selektivan i da će zbog toga Evropska unija imati velike primedbe na član 48. jer nema pravnog osnova da se pozove na glavu VII, u kojoj se govori o registru finansijskog lizinga, a u članu 48, gde se govori o trećim licima, ta reč je izbrisana. Zbog toga predlažem da se, radi ugleda države Srbije, privrede Srbije, ugleda Narodne skupštine i v.d. predsednika Republike Srbije, unese amandman, a za bliže informacije spreman sam da ministru dostavim i podrobnije dokumente, vezano za ovo što u ovom kratkom vremenu nisam mogao da kažem.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odmor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 49. koji ima dva dela. Prvi deo sličan je prethodnom amandmanu. Želimo da tačno definišemo da se ovde radi o finansijskom lizingu, a ne da se u članu 49. govori samo o ugovoru o lizingu, pogotovo što se to može vrlo negativno odraziti na ovaj ambijent koji imamo u zemlji, ambijent ove kumovske privatizacije koja je na delu u Srbiji. To bi mogla da bude još jedna mogućnost za razne manipulacije, kad nekom treba finansijski lizing ili kad mu treba običan lizing. Drugi deo amandmana se odnosi na preciznije definisanje, jer je očigledno loš prevod ovog teksta. U stavu 3. predlagač zakona kaže: "Ugovorom o lizingu može se predvideti da upis iz stava 1. ovog člana vrši primalac lizinga". Primalac lizinga ne može da vrši upis. On može da podnese zahtev da se upiše u registar. Prema tome,neko je loše prevodio neki napisani tekst iz nekih zapadnih demokratija. On može biti ovako vrlo interesantan. Ako u borbi protiv diktatorskih, antidemokratskih režima zapadne demokratije mogu da koriste ovakav zakon, što bi kod nas bilo vrlo primenjivo, jer, očigledno, s obzirom na to da smo dobili ovde izveštaj odbora i drugu tačku, kako RTS zbog finansijskih mogućnosti ne može da prenosi sednicu Skupštine Srbije, prema tome, ne može da bude ovo transparentno, kako vi to kažete, jer je to korak nazad u demokratskom razvoju, očigledno predstavlja jednu antidemokratsku vlast. Bilo bi dobro da zapadna demokratija uloži pare, da otkupi opremu RTS-a i onda da na lizing nekom ko želi da se javi, kako bismo uspeli da prenosimo ove sednice i kako bi demokratske procese mogli da oplemenimo. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, na početku ću da iskoristim priliku, prilikom javljanja povodom ovog amandmana, da vam kažem da nam je žao što ste nas juče napustili, pa niste imali mogućnosti da se izjašnjavate o našim amandmanima. Ostavili ste svoje saradnike i mi smo na račun toga pravili izvesne šale ovde u Skupštini, zbog čega smo zaradili jednu opomenu, ali to nije bilo upućeno gospodi saradnicima, vašim mladim kolegama, pretpostavljam, već predsedniku Skupštine, koja nije shvatila poruku "ćerku kara, snaji prigovara". Mi smo se šalili na njihov račun, a to smo upućivali predsedavajućem, koja nije našla za shodno da narodne poslanike obavesti ko sedi u poslaničkim klupama i koga ste vi ostavili ovde u vaše ime da vas izveste po pitanju obrazloženja naših amandmana, što je njena poslovnička obaveza. To je u prilog tome. Što se samog amandmana tiče, član 49. definiše obavezu upisa u registar. Htela bih da vam postavim jedno pitanje: da li se i običan lizing upisuje u registar? Ako se ne upisuje, onda su oni naši amandmani, koji traže da se ispred reči "lizing" uvek upiše "finansijski lizing",zaista smisleni. Ukoliko se upisuje i običan ugovor o lizingu, onda to može da ostane ovako kako ste predvideli. Nije mala stvar i nije nevažan ovaj registar, pogotovu što primalac lizinga može, obzirom na to da ima državinu nad stvari koja je predmet lizinga, da proda, a treće lice nije u situaciji da bez ovakvog jednog registra sazna da je to stvar pod izvesnim teretom, odnosno da taj prodavac nije vlasnik, nego je još uvek vlasnik davalac lizinga. Povodom toga, nije nam jasno kako će ovaj zakon stupiti na snagu i kako ćete zaštititi sva ta treća savesna lica, ukoliko se ovaj registar bude ustanovio tek od 1. januara 2004. godine. Znači, čitava godina je pred nama. Postoji mogućnost zloupotreba, pogotovu što ste tražili da zakon ide po hitnom postupku, pa je naknadno skinut zahtev da se obezbedi hitnost i ušao je u redovnu proceduru. Vi ste nam ovde uz obrazloženje o jednom od amandmana na član 44. rekli kako će se urediti osnivanje i funkcionisanje telaza privredne registre. Napomenuli ste i kada će to biti. Verujem da ćemo na sledećem skupštinskomzasedanju imati mogućnost da razmatramo zakon koji to reguliše i ovu zalogu koju ste uputili davno parlamentu,pa ne znam zašto to nije u paketu ovde sa ovim zakonom, jer bi to bilo sasvim logično. To smo, možda, mogli da spojimo, da raspravljamo o jednom i o drugom zakonu. Dakle, ovaj amandman sledi sve prethodne amandmane i u cilju je razjašnjenja, da li se upisuje u registar samo finansijski lizing ili i običan lizing, a stav 2, da je davalac lizinga dužan da upis iz stava 1. ovog člana izvrši u roku od sedam dana od dana zaključenja ugovora o lizingu, govori o neophodnosti zaštite trećeg lica, pa smo jednim amandmanom, koji će uslediti, tražili da rok za ustanovljavanje ovog registra bude kraći, odnosno da bude 1. septembar ove godine. Mislimo da je to sasvim primeren rok da se to ustanovi. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na isti član amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Petrić i Joca Arsić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. U ime podnosilaca amandmana reč ima narodni poslanik Radojko Petrić.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, gospodine ministre, u ime Socijalističke partije Srbije, zajedno sa poslanikom Jocom Arsićem, podneo sam amandman na član 49. Predloga zakona. Naime, u stavu 1. ovog člana propisuje se obaveza upisa u registar ugovora o lizingu, svih izmena i dopuna ugovora o lizingu, kao i njegovog prestanka. U stavu 2. ovog člana jasno se kaže da je davalac lizinga obavezan da izvrši upis u registar. U stavu 3. ostavlja se mogućnost da se može ugovoriti da upis u registar može izvršiti primalac lizinga. U stavu 4. opravdano se predviđa da se obezbedi naknada štete trećem savesnom licu, ako pretrpi štetu zato što ugovor o lizingu nije upisan u registar, kao i njegove izmene ili prestanak ugovora. Iz napred navedenog potpuno je jasno da štetu zbog neupisa ugovora o lizingu treba da nadoknađuje davalac lizinga. Izuzetno, ako je ugovoreno drukčije i ako je ta obaveza preneta na primaoca lizinga, onda on treba da snosi posledice i da izvrši nadoknadu štete. Međutim, nakon svega rečenog, što je potpuno jasno, ostaje nejasno zašto je Vlada u stavu 4. ovog člana predložila da zbog neupisa ugovora u registar štetu snose solidarno davalac lizinga i primalac lizinga. Prethodno je sve definisano, kad koji upisuje i logično je da svako za svoj propust odgovara, da nema zajedničke odgovornosti, a tek u stavu 4. Vlada propisuje da zbog neupisa ugovora i njegovih izmena u registar solidarno odgovaraju primalac i davalac lizinga. Ne znam zbog čega uvlači u zonu odgovornosti i drugu stranu kada su odredbe potpuno jasne. Amandmanom se predlaže da se ova nelogičnost otkloni. Naime, amandmanom se predlaže jasno da za štetu zbog neupisa u registar odgovara davalac lizinga, shodno stavu 2. ovog člana, a ako je ugovoreno da ta obaveza prelazi na primaoca lizinga, onda on za tu štetu i odgovara. Mislim da je potpuno logično i jasno, svako za svoje propuste treba da odgovara i ne znam zbog čega ovo Vlada nije prihvatila. Smatram da je logično da amandman bude prihvaćen i usvojen radi njegove praktične primene u praksi, jer neće imati nikakvih problema da se dokazuje ko je kriv za to što nije izvršio upis u registar.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč? Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović. Izvinite, narodni poslaniče, tehnika je u pitanju.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što ministar koji je ovlašćen da predloži zakon o finansijskom lizingu nije bio prisutan juče na poslepodnevnom izlaganju, jer kao osoba koja je u najboljim godinama trebalo bi da ima dovoljno pozitivne energije i dovoljno vremena da posveti najvećem zakonodavnom organu, pre svega iz razloga što amandmani SRS i ovi koje sada izlažemo upravo slede prethodne amandmane i međusobno su povezani. S obzirom da nijedan amandman svih predlagača nije prošao, očigledno da možda ministar i nema pravu informaciju o našem izlaganju. Poslanička grupa SRS je podnela amandman na član 50, to je sadržina upisa u registar, a on glasi - zahtev za upis ugovora o lizingu u registar sadrži naročito: 1) podatke o identitetu davaoca lizinga i primaoca lizinga; 2) precizno određenje predmeta lizinga; 3) rok na koji je ugovor o lizingu zaključen; 4) potpis podnosioca zahteva za upis ugovora o lizingu u registar. Podaci iz stava 1. ovog člana upisuju se u registar u trenutku podnošenja zahteva za upis. SRS je pokušala tačno da definiše da se radi o finansijskom lizingu, tako da iza reči "o" treba da se doda reč "finansijskom", znači da se tačno naglasi da se radi o finansijskom lizingu, a stalno insistiramo da se rok odnosi na vremenski period, odnosno na - vreme. Znači, radi se samo o tačno definisanim izrazima, jer SRS je pokušala da uskladi pravno-tehnički sa zakonom kako Vlada pokušava da ga vidi, da bi što efikasnija bila primena u praksi, jer, očigledno, namera SRS nije bila da menja suštinu zakona, nego da zakon ostane onako kako ga je Vlada predvidela. Vlada je dala objašnjenje da se amandman ne prihvata zbog toga što je u članu 2. tačka 2. Predloga zakona precizirano da se za ugovor o finansijskom lizingu u daljem tekstu upotrebljava termin - ugovor o lizingu. Mislim da je mnogo precizniji termin finansijski lizing. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, mi smo iz člana 44. videli da će registar voditi nadležna organizacija, određena u skladu sa zakonom. Znači, ne ovim zakonom, nekim drugim zakonom, malo slovo "z" je ovde, pa vidimo da se radi o novom zakonu, pa smo iz obrazloženja koje je Vlada dala na ovaj amandman, a odnosi se na član 44, mogli da zaključimoda je to jedinstveno telo za privredne registre. Ono će tek biti formirano; kakav će status imati, mi to u ovom momentu ne znamo; imaće sigurno u svojstvu pravnog lica, neće biti organ uprave, pretpostavljam; pa je sada nejasno i nije regulisano ovim zakonom, možda će biti nekim sledećim, kakva je mogućnost žalbe ukoliko se dogodi da, bez obzira što je zahtev za upis ugovora podnet uz svu odgovarajuću dokumentaciju, sve ovo što je navedeno pod tačkama od 1. do 4, to telo za privredne registre jednostavno ne izvrši upis. Ako mi kažete da je to nemoguće, ja vam kažem da je moguće. Mi imamo takva iskustva, imamo skorašnje iskustvo da smo MUP-u, koji je nadležan za vođenje registra udruženja građana, podneli jedan zahtev, svu potrebnu dokumentaciju; nisu nas uputili na potrebu dopune dokumentacije, ali, jednostavno, nisu registrovali udruženje koje se zove komitet za odbranu dr Vojislava Šešelja. Obzirom da je to organ uprave, mi smo se, naravno, žalili drugostepenom organu, pa ako ne budemo zadovoljni odlukom drugostepenog organa, znamo da možemo da vodimo upravni spor, i na kraju, pretpostavljamo da će Vrhovni sud odlučiti u skladu sa zakonom. Ali, ovde ne znamo šta će se dogoditi ukoliko se ovo telo ogluši o svoju obavezu i to ne uradi. Znate, u našoj državi, moramo to da priznamo, vlada potpuni haos u smislu da ni zakonodavni organ ne zna šta su njegova ovlašćenja, pogotovu ne zna Vlada, a onda to vuče sled koraka koji je takav da niko nema nikakvu obavezu. Mi smo juče na Odboru za informisanje razmatrali jedan problem koji je evidentan, što neko ne poštuje odluku o prestanku vanrednog stanja, pa i dalje nema direktnih TV prenosa, pa su poslanici, koji bi trebalo da znaju šta su njihove ingerencije, doneli zaključak da Narodna skupština Republike Srbije preispita svoju odluku od 29. decembra 1997. godine. Molim vas, gospodo poslanici, vi koji ste za to glasali, morate da znate da naše odluke (mi smo najviše zakonodavno telo) može samo Ustavni sud da preispituje, ne možemo mi sami. Čestitam poslanicima koji su u neznanju glasali za to. Zaista mi je žao što je do toga došlo i zahvaljujem se RTS-u što je danas preuzeo direktno prenošenje skupštinskog zasedanja, poštujući ovu tačku 3, odnosno treći zaključak tog odbora da se preporučuje RTS-u da poštuje postojeću odluku Narodne skupštine. Preporučujem svima da paze kada prelaze ulicu, na crveno svetlo je zabranjeno da se pređe, kazna za to postoji, i to po Zakonu o bezbednosti u javnom saobraćaju, ali sankcije nema. Znate, sankcija je više nepotrebna. Mi smo uveli jedan presedan, mi sada samo građanima preporučujemo da poštuju zakone i odluke koje ovo telo donosi.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Odbor za finansije i Vlada nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Samo kratko izvinjenje narodnim poslanicima čija se imena pojavljuju na monitoru - reč je o tehničkim problemima sa internim sistemom komunikacije ovde u Skupštini, a verovatno u vezi sa slučajnim pritiskanjem ovih dugmeta za diskusiju, repliku u vašim poslaničkim klupama. Da obavestim narodne poslanike koji će uzimati reč za govornicom, sat se ne zaustavlja, tako da merimo pet minuta, da vas eventualno ne zbuni, pošto ne možemo da uključimo i isključimo govornicu. Dakle, reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman ispred poslaničke grupe Srpske radikalne stranke na član 52. ovog zakona i on glasi: U članu 52. stav 1. posle predloga "o" dodaje se reč "finansijskom", a "pre 1. januara 2004. godine" zamenjuje se rečima "do stupanja na snagu ovog zakona", a reči "a najkasnije do 31. januara 2004. godine" brišu se. U stavu 2. "1. januara 2004. godine" zamenjuju se sa "1. septembra 2003. godine." Razlog donošenja ovog zakona po hitnom postupku ima za cilj da osposobi bankarsku operativu i da Svetska banka može da usmeri svoja finansijska sredstva ka našoj zemlji. Mi srpski radikali smo podneli sijaset amandmana, a podneli smo i na ovaj poslednji član 52. Taj naš predlog ima za cilj da ovaj zakon što pre krene u proceduru, a i interes predlagača je verovatno isti. Ali, to u stvari to nije tako. Nema predlagač želju da ovaj zakon krene u proceduru, odnosno da stane na te vaše pravne noge, a to je evidentno u obrazloženju predlagača, vezano za ovaj amandman koji smo mi podneli. U obrazloženju predlagača se vidi da on želi da vezuje ovu materiju za član 2. i tačku 2) gde se pominje ugovor, a sve to se povezuje sa članom 6, što znači da nema žarku želju za dinamikom u sprovođenju ovog zakona. Mi srpski radikali smo vam putem ovog zakona ukazali na dosta toga, ali vi ni da mrdnete na te reakcije. Ne smete vi sami da bilo šta preduzmete. Za svaki politički korak čekate, čekate glas iz Evrope. Verovatno očekujete da vam Evropa kaže - možete puštati sliku u etar, prenosi mogu da počnu. Isto je i sa ovim zakonom. Mi vam ukazujemo da to hitno sprovedete, a vi se vezujete za vama ciljane datume. Ovim amandmanom želimo hitno stupanje na snagu ovog zakona. Ovaj zakon je u setu vaših reformskih zakona, a povezan je i sa zakonom o koncesijama koji je pretrpeo poraz u ovom parlamentu, a vi znate razloge. Isto očekujemo da se desi i sa ovim zakonom. Ovim zakonom predlagač nije shvatio suštinu tog lizinga, što je logično i normalno, zato što željeni ulagači sredstava u našu državu nisu još profilisali regione i regije gde bi mogli da ulažu ta sredstva, a u skladu sa profitom koji će biti vezan za lizing. Nije dorečeno zakonom kada se završi proces lizinga, odnosno kada istekne vreme, koji su koraci tada bitni i za davaoca i za primaoca lizinga.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Ako je ovo zakon na koji nas tera Svetska banka, Evropska unija, ne znam već ko, onda bi trebalo da se vodimo jednim osnovnim pravilom, a to je garancija pravne sigurnosti. Ovde nema garancije pravne sigurnosti, jer član 52. predviđa da se ugovori o lizingu koji su zaključeni pre 1. januara 2004. godine, dakle oni koji će možda već sutra biti zaključeni, upisuju u registar od dana početka primene odredaba o registru (to su članovi od 43. do 51. ovog zakona), a najkasnije do 31. januara 2004. godine. Znači, imaće 31 dan, taj jedan mesec da upišu sve one ugovore o finansijskom lizingu ili možda i običnom lizingu, to će nam verovatno ministar u svom obraćanju na kraju reći, da li i jedan i drugi moraju da se upišu u ovaj registar. Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", što nikako ne znači da će odmah nakon izglasavanja u ovoj skupštini, kakav je običaj bio godinama, biti objavljen. Skorašnje iskustvo je da je Zakon o planiranju objavljen u "Službenom glasniku" posle 15 dana. U međuvremenu, bila je još jedna sednica, doneli smo još neke zakone. Objavljen je bio Zakon o telekomunikacijama, a još uvek nije bio objavljen Zakon o planiranju. Ko je za to odgovoran, ne znam, neko verovatno jeste. Da li je to namerno ili nije, ne znam, ali iz toga sledi da ovaj zakon može da bude objavljen i 31. decembra ove godine. Onda ne bi bilo nikakvih problema. Ali, ako bude bio objavljen onako kako Bog zapoveda i neka pravila koja postoje u radu ove skupštine, onda će se to desiti verovatno u sredu, nakon glasanja, kad završimo diskusiju o ovom dnevnom redu. Gospodine ministre, ako su pare već na granici i čekaju, i ako računate na to da će biti finansijskog lizinga, zašto onda ... Nemojte da se uznemiravate, tu smo mi. Slušaću ja vas. Ako je namera i očekivanje Vlade da će finansijski lizing zaživeti vrlo brzo, da će naši privrednici imati mogućnosti da ga koriste, ako postoje ta slobodna sredstva i u zemlji i u inostranstvu, onda nije trebalo da član 52. glasi ovako, nego je to trebalo paralelno. Mislim da to državu ne košta mnogo, nije ni Vladi predstavljalo jako veliki problem, da ovo telo koje treba da vrši registraciju, a registracija je kao neki najniži administrativni akt ipak neophodna samo radi zaštite trećih savesnih lica, da to u paketu sa ovim zakonom rešava. U tom smislu je dat naš amandman, da bismo ispravili tu grešku, ili možda niste bili svesni problema koji mogu da iskrsnu, računajući na to da će svako da radi u skladu sa zakonom. Malopre sam, obrazlažući prethodni amandman, rekla da postoje takvi slučajevi, gde se mnogi koji su za nešto po zakonu dužni i obavezni oglušavaju o svoju obavezu. Onda se nalazimo u pat poziciji i onda sve prenosimo u domen politike i kažemo - ovaj je nesposoban, sve će to da se razreši nakon nekih sledećih izbora, a u međuvremenu, odgovornost za neizvršavanje zakona podrazumeva i zloupotrebu, podrazumeva i mnoga druga krivična dela koja su predviđena Krivičnim zakonom, pa otuda treba da znamo da niko ne može od toga da bude amnestiran.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto je obavljen pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O KONCESIJAMA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Bojan Kostreš; zajedno narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić; Vjerica Radeta; Veroljub Arsić; Milorad Mirčić; Nataša Jovanović; Stevan Kesejić; Vitomir Plužarević; Zoran Krasić; Dragoljub Stamenković; Dragan Ljubojević; Branislav Blažić; Slobodan Janjić; Branislav Vakić; Milovan Radovanović; Goran Cvetanović; Dragan Čolić, Srboljub Živanović; Zlatan Jovanović; Ljubomir Kragović; Lazar Marjanski; Dragan Pavlović; zajedno narodni poslanici Dušan Cvetković i Miomir Ilić; zajedno narodni poslanici Rajko Baralić i Hranislav Perić, zajedno narodni poslanici Ljubomir Mucić i Radojko Petrić i zajedno narodni poslanici Dragan Jovanović i Miloš Nešović, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaj Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o koncesijama, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Poštovana predsedavajuća, danas smo sednicu započeli sa sat i po zakašnjenja zbog nedostatka kvoruma. Sada je očigledno da u sali nema više od 40 do 50 poslanika i ja vas, u skladu sa članom 82. stav 2, molim da utvrdite kvorum, a kako vidim da to nećete moći da uradite putem elektronskog sistema, onda, u skladu sa tim istim članom, a mislim da je to onda stav 5, da to učinite prebrojavanjem narodnih poslanika. Onima koji zameraju poslanicima opozicije što eventualno sada nisu u sali moram da kažem da mi nismo ni glasali za ovu vladu. Naš jedini zadatak je... (Milka Marinković, sa mesta: Da trabunjate po ceo dan.) ... i inače svih političkih partija koje se nalaze u opoziciji, od kada postoji politički pluralizam jeste da se nađu načini, i to legitimni načini, a ovo je jedan od tih načina, da se ta vlada obori. Prema tome, mi ćemo sve učiniti da vi nemate mogućnosti da dalje radite i da parlament zapadne u krizu, da izbori moraju da se raspišu. Nemojte da nam to stavljate na dušu. To je sasvim normalno u svim zemljama gde postoji višepartijski sistem, gde se ide na redovne izbore i gde različite političke partije učestvuju u političkom životu. (Milka Marinković, sa mesta: Tamo nema vas ludaka, u tim zemljama.)
Reč ima narodni poslanik Siniša Mitrović, predlog po Poslovniku.
Uvažena gospođo Čomić, reklamiram član 217. Poslovnika Narodne skupštine, koji glasi: "Narodni poslanik koji se nalazi na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije dužan je da prilikom utvrđivanja kvoruma, kao i u toku rada sednice, bude prisutan na sednici. Narodnom poslaniku iz stava 1. ovog člana, koji neopravdano odsustvuje prilikom utvrđivanja kvoruma ili u toku rada na sednici Narodne skupštine, oduzeće se status poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije".
Zahvaljujem na citatima Poslovnika Narodne skupštine zamenicima poslaničkih grupa Srpske radikalne stranke i DOS - Reforma Srbije. Molim predstavnike poslaničkih grupa da pozovu svoje poslanike da bih mogla da pozovem službu da se kvorum utvrdi prebrojavanjem. Molim sekretara Narodne skupštine da mi dostavi spisak narodnih poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini i spisak narodnih poslanika koji su na stalnom radu u Narodnoj skupštini, a za današnji radni dan sednice Narodne skupštine su opravdali svoje odsustvo. Molim isključivo predstavnike poslaničkih grupa da poslanike koji se nalaze u zgradi Skupštine pozovu na utvrđivanje kvoruma, jer zvono koje bi se inače uključilo da nam je interni sistem elektronske komunikacije u punoj funkciji, trenutno ne može, da bih mogla da pozovem službu da utvrdi kvorum. Elementarna tehnička kultura predsedavajućeg, uz pomoć tehničke službe, stavila je ponovo u funkciju elektronski sistem za komunikaciju. Molim narodne poslanike da utvrdimo da li postoji kvorum za rad. Molim Službu Skupštine da mi dostavi spisak o utvrđivanju kvoruma danas u 12,20, kako bismo mogli da uporedimo sa spiskom poslanika na stalnom radu u Skupštini i sa onima koji su opravdali odsustvo. Narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Poštovana predsedavajuća, imajući u vidu da se u Skupštini zloupotrebljavaju tuđe kartice, a primer za to vam je, evo, treći red, pogledajte na ekranu, ovde sa leve strane, molim vas da u skladu sa članom 82. stav 5. i 6. dostavite spisak prisutnih narodnih poslanika, pa da mi vidimo onda ko je čiju karticu zloupotrebio. Vi koristite sve ono što vam stoji na raspolaganju u skladu sa Poslovnikom koji ste doneli. Onda budite u tome dosledni, pa primenite Poslovnik i na one koji zloupotrebljavaju tuđe kartice, odnosno na one poslanike koji ostavljaju svoje kartice u poslaničkim jedinicama da bi ih drugi zloupotrebljavali, iako su po Poslovniku dužni da ih ponesu sa sobom kada izlaze iz sale.
Molim Službu da istovremeno dostavi dve kopije spiska. Jedan dostavljen meni na prethodni zahtev, i drugi, koji će biti dostavljen narodnom poslaniku Gordani Pop-Lazić, zameniku predsednika poslaničke grupe SRS. Nastavljamo rad. Član 1. i amandman koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Podnosilac amandmana želi reč. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Ovim amandmanom nisam imala nameru da pomažem Vladi, kao predlagaču ovog zakona. Vladi ne želim da pomažem, zato što Vladi Srbije ne verujem i zato što je ne cenim. Cilj mog amandmana je da ovim zakonskim predlozima bar sačuvate pravni poredak države Srbije. Vlada me za ove dve i po godine nijednim svojim stavom, ni potezom nije uverila da imam razloga da joj verujem. Kako bih mogla da verujem Vladi koja je zajedno sa predsednikom Skupštine i direktorom RTS-a zabranila direktne prenose iz ove sale. Ili da verujem Vladi koja je ovaj predlog zakona o koncesijama prilagodila, i verovatno smo zbog toga i danas kasnili, i dalje ga prilagođava željama i zahtevima kuma Nenada Čanka. Pored toga što ne verujem, jako se plašim primene zakona o koncesijama. Plašim se šta će ova vlada da uradi sa privrednim i prirodnim resursima države Srbije, pod kojim uslovima, kome i na koji način će izdati sve što može da se izda. Šta je to što će ostati Srbiji i građanima Srbije? Pitanje koje je već pre dva dana postavljeno ministru koji je ovde u ime Vlade, bilo je - zašto Vlada za ove dve i po godine nije primenjivala Zakon o koncesijama, a Zakon o koncesijama imamo od 1997. godine. Inače, da ne bude zabune, SRS programski jeste za koncesije, ali za koncesije na valjano urađen način i sa nekom vladom u koju građani Srbije imaju poverenja. U ovu sigurno nemaju, a ako mi ne verujete, raspišite izbore, pa ćete se uveriti. Što se tiče samog amandmana koji sam podnela na član 1, amandman je čisto pravne prirode. Obrazloženje koje je napisala, pretpostavljam, neka služba u Vladi,apsolutno ne odgovara suštini mog amandmana i u najmanju ruku je neozbiljno. Amandmanom se preciznije reguliše predmet ovog zakona i kroz prethodni zakon smo vam nekoliko puta amandmanski sugerisali da u ovim zakonima ne koristite termin - rok, već termin - vreme. Vama to očigledno nije jasno. Znam da se termin rok koristi, ali to je zakonski rok. Ako je zakonom predviđen neki rok, ne znam, za ulaganje žalbe, prigovora itd, onda taj rok ne može da se ugovara. To je prekluzivan rok. Taj rok samo mora da se primenjuje. Iz tog razloga sam predložila da umesto termina - rok, koristite termin - vreme, jer vreme, vremenski period, to je jedini pravno mogući termin kod ugovaranja.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 3. na koji je amandman podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman u ime poslaničke grupe SRS na član 3. Predloga zakona o koncesijama. Razlog za podnošenje ovog amandmana je čisto tehničke prirode, jer sam član 3. u stavu 1. nije pravno-tehnički usaglašen. U stavu 1. prva rečenica glasi ovako - koncesija, u smislu ovog zakona, jeste pravo korišćenja prirodnog bogatstva, dobara u opštoj upotrebi ili obavljanja delatnosti od opšteg interesa. Ovo "ili obavljanja delatnosti od opšteg interesa" ne znači nikakvo pravo koje se daje korisniku koncesije. Svojim amandmanom sam tražio da se posle veznika "ili" dodaje reč "pravo", tako da bi član 3. glasio, u skladu sa mojim amandmanom - koncesija, u smislu ovog zakona, jeste pravo korišćenja prirodnog bogatstva, dobara u opštoj upotrebi ili pravo obavljanja delatnosti od opšteg interesa. Ne vidim zašto Vlada uopšte nije ni razmatrala moj amandman po ovom pitanju. U obrazloženju Vlade dobio sam neko šturo objašnjenje, pa se pozivaju na član 1. koji reguliše drugi deo mog amandmana. To je da se u stavu 3. reči "u ugovorenom roku" zamenjuju rečima "nakon isteka ugovorenog vremena". Svuda u svetu u praksi je da se u ugovoru o davanju koncesija predvidi stavka da se nakon isteka ugovorenog vremena predmet koncesije vraća svom vlasniku. Vi sada pokušavate da u ugovor ubacite ugovoreni rok. Samo obrazloženje jeste da se taj termin vreme koji hoćemo da koristimo vezuje za Zakon o obligacionim odnosima. Sama suština jeste, kao što je to rekla moja koleginica Vjerica Radeta, da su rokovi za žalbu i spise, i rokovi se ne mogu ugovarati, nego su predviđeni zakonom, a vreme je nešto što se može ugovarati i odlagati ili prilagođavati. Samo ovakvo objašnjenje, neprecizno, i u želji da se na bilo koji način obrazloži neprihvatanje amandmana SRS, možda leži u činjenici da vi primenjujete zakone kako vama odgovara i pozivate se na zakone kada vam odgovara. Dokaz za to je da je, na primer, ministar Pitić rekao da treba da izbacimo terminologiju iz socijalističkog samoupravljanja, a sada nas tera da takvu istu terminologiju koristimo u Predlogu zakona. Verujem da su ova obrazloženja u Predlogu zakona napisali njegovi pomoćnici koji su, koristeći svoje iskustvo iz doba socijalističkog samoupravljanja, jedino mogli kao članovi SKOJ-a da daju ovako neprecizno i neadekvatno objašnjenje.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 82. stav 2. dajem obaveštenje Narodnoj skupštini da zakazujem sednicu Administrativnog odbora danas u 14,00 časova, da se na sednici - uz priloženi spisak narodnih poslanika, njih 103, na stalnom radu i spisak iz evidencije o utvrđivanju kvoruma, a na osnovu člana 217. st. 1. i 2, uz zvaničan spisak dostavljen sekretaru Skupštine o opravdano odsutnima - Administrativni odbor izjasni o poštovanju odnosno kršenju Poslovnika, kao i da se izjasni, imajući u vidu izjave i činjenice o kršenju člana 116. Poslovnika Narodne skupštine koje je izrekla narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. (Boško Ristić, sa mesta: Zamolio bih da sednica Odbora bude u 16,00 časova, s obzirom da će biti još nekih odbora i samim tim većih obaveza.) Pokazujemo toleranciju i pomeramo sednicu Odbora na 16,00 časova, po predlogu poslanika. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Ovo je sada izazvalo nesigurnost kod nas poslanika Srpske radikalne stranke - očigledno je da nas kažnjavate. Sve ste pokušavali, a sada da vidimo kako ćete i ovo uraditi. No, amandman Srpske radikalne stranke precizira član 4, i to u delu gde predlagač kaže da se koncesija može dati licima koja ispunjavaju uslove predviđene ovim zakonom, a mi predlažemo da se deo rečenice koji kaže "koji ispunjavaju uslove predviđene " izmeni i glasi "pod uslovima i na način utvrđen ovim zakonom". Možda suštinske razlike nema, ali preciznost je veoma značajna i bitna za ovakve predloge zakona; mi ovim preciziramo i dajemo jasniji tekst. Naime, treba biti veoma pažljiv kada je u pitanju definisanje, pogotovu onog dela dobijanja koncesija gde smo čuli da se koncesije na tenderu mogu dobiti, za razliku od ranijih zakona, ako se prijavi samo jedan jedini učesnik. Vi, gospodo, idete korak dalje; u Zakonu o privatizaciji ste promovisali tender, tvrdili ste kako će to biti zdrava konkurencija, kako će se u njoj ostvariti dobit za državu, uprkos upozorenju i apelu srpskih radikala da nije tako i da stvari ne stoje tako kako zamišljate, da na tenderu ima i učesnika, u krajnjem slučaju kod krupnih tendera, a u ovom slučaju za koncesije, dogovor između velikih kompanija. Dakle, ako nismo precizni i ako nismo jasno definisali zakonske odredbe, a mi srpski radikali želimo putem amandmana to da uradimo, kako je koleginica i rekla - radi se o tehničkoj korekciji, nismo se upuštali u suštinu, u srž sadržaja zakona, već dajemo tehničke korekcije da sutra, ako dođe do nejasnoća, pogotovu kada je u pitanju učestvovanje na konkursu odnosno tenderu, sve bude jasnije za dobijanje koncesija. Međutim, ne vredi vama govoriti, kako kaže naš narod - ne vredi gluvom govoriti i ćoravom namigivati, što se pokazalo i kod Zakona o privatizaciji; pokazalo se da osim onoga što ste unapred kroz zakonske akte pripremili za eventualne učesnike u privatizaciji, svojom voljom ste još i doprineli da sadašnji vlasnici dođu pod još povoljnijim uslovima do bogatstava ove države. Pogotovu ovde, kada su u pitanju prirodna bogatstva, nije potrebno da se bilo šta krije, vidi se jasna namera i veliki uticaj sadašnjih vlasnika cementara. Oni su sa svojim kapitalom uspeli ono što mi srpski radikali nismo mogli, niti možemo dok ste vi na vlasti, sa zakonskim aktima, zakonskim predlozima koji se zovu amandmani. Dakle, oni su vas podmitili, rekli su kako će biti raspisan tender, da može na tenderu da učestvuje jedan, da treba što nepreciznije izdefinisati zakon da bi se sutra mogle višestruko tumačiti njegove odredbe. A, ko će rešavati probleme koji će eventualno nastupiti, zbog nedorečenosti i nepreciznosti zakona? Rešavaće oni koji će posle vas dolaziti na vlast, što neće biti zadugo, to će biti uskoro, jer je očigledno da je vama vreme iscurilo, a teško onome ko bude rešavao probleme koji iza vas ostaju, ne samo zbog vaše bahatosti nego i zbog vašeg neznanja kada predlažete i donosite zakone.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Ima reč narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Pre nego što počnem da obrazlažem amandman želim prijatno gospođici Anđelković koja je upravo završila doručak u ovo vreme, malo je kasno, možda je užina. Gospođo predsedavajuća, ako se zaista držite Poslovnika uredite prvo svoje poslanike i poslaničke jedinice, jer, evo, predsednica Izvršnog odbora vaše stranke...
Narodna poslanice, ja se staram o svim poslanicima Narodne skupštine, svi poslanici su moji poslanici i staram se o primeni Poslovnika tako da važi jednako za sve. Ne pravim nikakvu razliku, bez obzira na to ko kojoj političkoj stranci ili političkoj grupi pripadao. Molim vas da se vratite na temu.
Sada je meni jasno zašto kamera više nema, više vi niste ni za slikanje, ne za slušanje nego za slikanje. Molim vas da ne zloupotrebljavate Službu Narodne skupštine, Služba Narodne skupštine služi da pomogne u radu svim narodnim poslanicima da ovaj organ funkcioniše u skladu sa zakonom. Pa, ako želite da delite neke stranačke letke, kao što ste sada ovaj podelili, i da upozoravate na neka prava, prvo poštujte prava, a onda aktivisti stranke, poslanici neka to dele a ne Služba Narodne skupštine. To je neprimereno. Mi novine delimo sami. Amandman je, gospodo, veoma smislen. Možda vam se čini preciznije ovo što ste vi naveli u zakonu, ali nije i reći ću vam zbog čega: ne može koncesija da se vezuje za eventualnog učesnika. Znam da ćete tako da radite i zbog toga ne želite agenciju, hoćete lobije u Vladi, koji će da određuju ko će biti koncedent i ko će biti koncesionar. Moramo da vežemo za objektivno stanje davanje koncesija, odnosno uslove za davanje koncesija, a ne za eventualnog učesnika odnosno ponuđača za koncesiju. I zbog toga je mnogo preciznije ovo što smo mi predložili - ne menja suštinu stvari,naizgled, a u stvari i te kako zadire u suštinu. U pitanju je sam stil pravne odredbe, ali samo na prvi pogled može da izgleda tako. Ako pažljivo pročitate da se koncesija može dati licima koja ispunjavaju uslove predviđene ovim zakonom, sasvim je logično da se to izmeni i da stoji: "pod uslovima i na način utvrđen ovim zakonom". Znači, "pod uslovima", svima podjednako. Zakon je taj koji reguliše koji su to uslovi. Na osnovu zakona se donosi koncesioni akt. Ovde piše šta on sve treba da ima u kasnijim odredbama, kako treba da izgleda javni tender i sve ostalo. I ovo je, praktično, suvišno. Dovoljno je da bude: "na način utvrđen ovim zakonom", da se ne bi ovde zbog nejasnoće pravne norme dešavale neke neželjene situacije.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Prelazimo na član 5. na koji je amandman podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda neko nije obratio pažnju, međutim, do sada se nije desilo da nam po bilo kom predlogu zakona (gospodin nije za to nadležan, ali, verujem, ni ministar gospodin Pitić, u pitanju je služba koja se tim bavi) dođe izveštaj Vlade, koji mi ne prihvatamo zbog toga što se pojedinačno odbijaju skoro svi amandmani Srpske radikalne stranke, u kome stoji da su amandmani u Narodnoj skupštini podneli: poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva, poslanička grupa Srpske radikalne stranke, SPS-a, itd. To uopšte nije tačno. Mi se ne bavimo pisanjem nikakvih knjižica, već svaki poslanik Srpske radikalne stranke, a koliko vidim i druge poslaničke grupe imaju isti metod delovanja, pojedinačno piše amandman, potpiše ga imenom i prezimenom, ali on je poslanik iz poslaničke grupe te i te. Uzela sam da pregledam izveštaj Vlade. Želela sam da obavim konsultacije sa jednim kolegom u vezi sa njegovim amandmanom. Videli smo da uopšte nigde ne stoji nijedno ime i prezime. Za Vladu moraju da postoje i poslaničke grupe i pojedinačno svaki poslanik, koji snosi odgovornost za pisanu i izgovorenu reč i za ono što predlaže, a predlaže da se menjazakon u jednoj zemlji. Toliko o tome. Zato bi bilo dobro da gospođa sekretar i predsedavajući obrate pažnju na to i da ubuduće nadležni odbori ne prihvataju ovakve izveštaje Vlade, gde se jednostavno grupišu poslanici u poslaničke grupe, što je tačno, jer su iz njih, ali nije u redu da ne stoje njihova imena, jer svako se od nas trudio da na određeni član zakona, što je najbolje moguće, predloži rešenje vladajućoj koaliciji. Ponadala sam se u toku ovog perioda, ne zbog toga što sam mislila da se nešto ne znam kako pozitivno dogodilo u vladajućoj koaliciji, nego zbog građana Srbije, zbog zaposlenih u zdravstvu, da ćete vi da odustanete od ove ideje sadržane u članu 5, za koju amandmanom tražim da se menja, i da ćete shvatiti da nije moguće da zdravstvene ustanove budu predmet koncesije. To iz razloga što je ta odredba, odnosno ta namera i zamisao člana 5. Zakona o koncesijama delimično i u suprotnosti sa važećim ustavom, koji kaže da se apsolutno svim građanima Srbije garantuje zdravstvena zaštita. Postavlja se hipotetičko pitanje - ako postoje koncesije za zdravstvene ustanove, odnosno ako država kao koncedent, zbog nemogućnosti da sama finansira ovu veoma važnu oblast u našem društvu, krene da daje koncesije u 80 ili 90% slučajeva, i to dođe u ruke privatnika, sa čime će se suočiti građani koji su i te kako obespravljeni zbog nemogućnosti da ostvare osnovnu zdravstvenu zaštitu? Vi ćete onda reći - jeste, našli smo se u situaciji da nema para, da sve to košta. Gospodo, pitam vas, a to je, pre svega, upućeno vladajućem DOS-u, ministru za zdravstvo i gospodinu Pitiću, gde su onolike pare iz budžeta Republike Srbije, koje su odvojene u toku 2003. godine za ovu namenu. Ne daj bože da se bilo ko od vas ili član porodice nađe u situaciji da mora u ovako teško vreme da obezbeđuje osnovna sredstva za osnovnu zdravstvenu zaštitu, a da ne govorim o, ne daj bože, teškim bolestima;mnogo lekara i stručnjaka iz te oblasti sedi u ovoj sali, zamislite kako će to da izgleda. Vi sada nama kažete da pribegavate tom metodu zato što država nema dovoljno sredstava. Koliko su naši građani opterećeni Đelićevom poreskom politikom, izdvajanjem za penzijsko, zdravstveno i socijalno osiguranje, da je zaista neprimereno, a u suprotnosti je sa jednim članom našeg Ustava, da se u prvo vreme počelo sa davanjem u koncesije prirodnih bogatstava, pa se proširilo na saobraćajnice, pa na komunalnu infrastrukturu. Ali, otići tako daleko i dati mogućnost da se to dešava i za zdravstvene ustanove ne da nije humano nego je monstruozno prema građanima koji traže osnovnu zdravstvenu zaštitu, a da ne govorim o onima kojima je i te kako, zbog teških bolesti, u ovo nesrećno vreme, potrebna zdravstvena pomoć.
Narodna poslanica Nataša Jovanović je potpuno u pravu sa primedbom koju je iznela. Sekretar će se obratiti u moje ime Vladi. Jedino što mogu da pitam, da li želite da deo stenograma, kojim ste ukazali na propust, bude deo tog pisma, nakon vaše saglasnosti? Da li još nekood ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Šturo obrazloženje Vlade na sam Predlog zakona povod je što sam izašla za govornicu da dopunim izlaganje gospođice Jovanović. U obrazloženju uz Predlog zakona Vlada kaže da predlog utvrđuje listu delatnosti koje mogu biti predmet koncesije. Pri tom, bitne su dve činjenice. Prvo, reč je o odredbi dispozitivnog, a ne imperativnog karaktera. Znači, ne mora. Ali baš zato što ne mora, mi znamo ko donosi odluku o tome da li će se dati koncesija i imamo opravdanu sumnju i strah da u pojedinim oblastima može da se da koncesija. Zbog toga smatramo da treba da zaštitimo sistem zdravstvenog osiguranja, koji je još uvek takav kakav jeste; on može da se menja, sigurno će se menjati, ne znamo ko će ga menjati, jer postoje različiti pogledi na to. Kada donosimo jedan zakon, mi imamo situaciju koja vlada u ovom trenutku. Vi kažete da će se odlučivati u skladu sa relevantnim okolnostima svakog konkretnog slučaja i da je lista delatnosti samo edžempli causa. To je ono što nas zabrinjava, a ne kažete u obrazloženju, što bi bilo logično da kažete - smatramo da u ovoj oblasti treba dati koncesije zbog toga, toga i toga. Znači, da nas ubedite da je neophodno da baš u ovih 16 oblasti treba da se da koncesija. Ako ih ima i 20, nije bitno, ili da suzite taj krug, ali morate da imate argumente zašto baš u pojedinim oblastima smatrate da treba dati koncesije. Vi u vašim obrazloženjima samo reda radi obrazlažete, bez namere da ubedite narodne poslanike, odnosno Narodnu skupštinu da ste u pravu i da mi možemo da vidimo kakve su vam namere. Drugo, što se tiče tačke 5) vi u obrazloženju za odbijanje amandmana kažete da je mreža ta koja je već sadržana u pojmu objekta. Međutim, to apsolutno nije tačno. Tačka 5) se konkretno odnosi na izgradnju, održavanje i korišćenje objekata vazdušnog saobraćaja, opreme i aerodroma ili njihovu rekonstrukciju, modernizaciju, održavanje i korišćenje. E, sada, jedno je infrastruktura, drugo je mreža. Samo trenutak molim, da pronađem ovo vaše obrazloženje. Tačka 7), izvinjavam se - izgradnja, održavanje i korišćenje telekomunikacionih objekata ili njihova rekonstrukcija, modernizacija, održavanje i korišćenje. Da li je zgrada ili centrala, kako se to već zove u oblasti telekomunikacija, što bi moglo da se nazove objektom, isto što i mreža? Nije. Mreža bez objekta ne može da funkcioniše, kao što ni objekat bez mreže ne znači ništa. Mreža, to je infrastruktura, instalacija koja povezuje korisnike, bez obzira da li je podzemna, nadzemna ili kako već to ide u ovoj oblasti. Znači, neophodno je bilo da se ovde ubaci mreža i nije tačno da je pojam mreže obuhvaćen pojmom telekomunikacionih objekata; to bi moglo meni kao laiku za telekomunikacije da izgleda tako, ali skoro smo imali Zakon o telekomunikacijama, pa nam je malo terminologija postala bliža, morali smo da se upustimo u to i zbog toga smo dali ovaj amandman. Da se vratim još jednom na ovaj deo amandmana koji se odnosi na tačku 12) - mi nemamo ništa protiv davanja koncesija za izgradnju objekata koji pružaju zdravstvene usluge, ali za korišćenje zdravstvenih ustanova, prosto ne mogu da zamislim šta bi se u ovoj zemlji desilo ako bi neka luda vlada odlučila da naše stacionarne ustanove da pod koncesiju. Ko bi to u ovoj državi mogao da izdrži i da plati? Onaj ko je uzeo koncesiju ima jedan jedini cilj, a to je onaj tržišni, da nešto zaradi; pa onda mogu da zamislim kolike bi cene tih usluga bile, kao u hotelu sa pet zvezdica, to je nešto normalno. Znači, mora da se vodi računa o sistemu zdravstvenog osiguranja, o platežnoj sposobnosti naših građana, ako nam je interes da sačuvamo zdravlje i naciju. Ako nam nije interes, da damo i ovu zgradu pod koncesiju, možda bi to bilo najbolje.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Nema prijava.) Narodni poslanik Stevan Kesejić podneo je amandman sa ispravkom na naslov iznad člana 6. i na član 6. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Stevan Kesejić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na član 6. Zakona o koncesijama koji govori o roku trajanja koncesija. Ovo je, u stvari, posledica prethodnih amandmana, pre svega amandmana na član 1. koji smo čuli od narodnog poslanika Vjerice Radete, ali ja bih hteo samo malo više da pojasnim zbog čega poslanička grupa SRS smatra da je termin rok neprimeren što se tiče pravnog sistema. On nije u duhu pravnog sistema i ova terminologija - rok koristi se u zakonima. Rok je nešto određeno što je regulisano zakonom i ne može da se ugovara. Kada se nešto ugovara, onda se primenjuju reči - vremenski period, vreme itd. Doduše, u praksi smo imali i pre ovog zakona davanje koncesija ili ustupanje na korišćenje određenih prirodnih bogatstava naše države. Jedna od tih jeste i davanje na korišćenje šuma i lovišta. To nam je radio ministar za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu koji nije poštovao već utvrđene norme vremenskog perioda, koje je prethodna vlada dala na korišćenje određenim korisnicima. Radi se o konkretnom slučaju, Lovačkom udruženju "Mostonga" iz Odžaka, koje je imalo ugovoreno vreme za korišćenje tog prirodnog bogatstva 10 godina, znači od 1995. do 2005. godine. Ministar 2001. godine donosi novo rešenje gde se "Kraljevskoj prepelici", nekog suvlasnika iz Italije, dodeljuje ista ta površina na korišćenje. Dakle, u ovom slučaju, vremenski period bi morao da bude prikladniji, jer se radi o vremenskom periodu koji je dobio određeni subjekat za korišćenje prirodnih resursa. Međutim, rok se može, sem u zakonskim terminologijama, upotrebiti u ovom slučaju, na primer, kada ministar kaže lovcima koji su došli iz Italije - imate rok da ove noći pobijete sve ptice pevačice, jer sutra će vas pohvatati. I to je rok isto, ali u ovom slučaju u zakonu o koncesijama mora se poštovati stroga terminologija koja priliči i koja je prikladna za ovakav zakon i ovakvu vrstu posla od krucijalnog interesa za našu privredu i državu. Hvala.
Da li ima još prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dušan Cvetković i Miomir Ilić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, reč ima narodni poslanik Dušan Cvetković.
Uvaženo predsedništvo, kolege poslanici, neznani gospodine iz prvog reda, poštovani moji Leskovčani i građani juga Srbije, na brojne vaše upite ovih dana u vezi sa tim gde se nalazim i šta se događa sa Skupštinom, moram da vas obavestim, zapisnika radi, koji ću, nadam se, uspeti da preko Televizije Leskovac i naše reči obznanim i vama, da je voljom predsednika Skupštine i vršioca dužnosti predsednika Republike Srbije, gospođe Nataše Mićić, vanredno stanje ukinuto u zemlji, ali nije ukinuto kada je reč o televizijskim prenosima. Nije ukinuto, iako je juče Odbor za kulturu i informisanje zatražio da se visoka tekovina socijalističke vladavine iz 1997. godine ... (Predsednik: Molim vas da se vratite na temu.) ... usvajanjem prenosa, dovede pred vas, ne postoji od danas. Poštovane kolege, u ime poslaničke grupe SPS-a zajedno sa mojim kolegom Ilićem podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o koncesijama. Predatim amandmanom predložili smo da se u članu 6. iza stava 3. dodaju dva nova stava. U stavu 4. predlažemo da se u rok trajanja koncesije ne uračunava vreme koje je potrebno za obavljanje pripremnih radnji za izgradnju objekta, odnosno za početak obavljanja koncesione delatnosti. U stavu 5. se predlaže da se vreme trajanja pripremnih radnji određuje ugovorom. Čini se da sam tekst amandmana dovoljno jasno govori za sebe i da nema mnogo razloga da se on ne prihvati. Znate da je ovakav i sličan amandman bio i kod prošle rasprave o ovom zakonu, ali da ga gospodin ministar Pitić nije prihvatio. Novo predlaganje ovog amandmana, budite sigurni, nije iz formalnih razloga, nego želimo da i ovom prilikom iznesemo nove argumente za prihvatanje ovog amandmana. Mislimo da bi zakonska odredba člana 6, ovako dopunjena, samo još više privukla koncesionare, jer bi im, praktično, omogućila, uslovno rečeno, duže vreme korišćenja kocesije. Mišljenja smo da je neophodno da se jasno kaže da se u rok trajanja koncesije ne uračunava vreme neophodno za obavljanje pripremnih radova za izgradnju objekata, a ovo se u prvom redu odnosi na velike koncesije, otvaranje ili rekonstrukcije rudnika, recimo, kao što je "Lece" u okolini Leskovca, rekonstrukcija rafinerija i rafinerijskih kapaciteta, a naročito izgradnja i eksploatacija gasovoda. Ovo napominjem posebno zbog toga što je na sastancima u toku prošlog meseca ministar energetike na odborima u Skupštini Srbije jasno stavio do znanja nama na jugu Srbije da o produženju gasovoda na jugu Srbije, južno od Niša do Preševa, nema ni govora. Ako bi se stvorili uslovi da se za izgradnju gasovoda od Niša do Preševa vreme projektovanja i izgradnja ne uračunavaju u vreme koncesije, veoma je moguće da bi se našao neko ko ima taj interes, znajući da je to posao koji se ne može završiti ni za dve, a možda i više godina, samo projektovanje i izvođenje. Verovatno da bi se moglo doći do jednog ozbiljnog investitora. Interesi za izgradnju ovog gasovoda sigurno su višestruki, od zaštite životne sredine do toga da i Leskovac i jug Srbije dobiju taj najjeftiniji energent. Verujemo da ovakvim dopunama člana 6. možemo ozbiljnije stvoriti interese koncesionara da učestvuju na jugu Srbije. Naravno, kako koncesionar ne bi u nedogled odugovlačio sa radovima, takođe smo amandmanom predložili i da se vreme trajanja pripremnih radova utvrdi precizno u ugovoru. Mislimo da bi ovo regulisanje u ugovoru trebalo da bude i u raspisanom tenderu za ustupanje koncesije, čime bi se mnogo dobilo. Na kraju, samo da kažem - obrazloženje koje su nam dali, a verujem da ga gospodin Pitić nije ni pročitao, njegove stručne službe, u toj meri je neadekvatno da je prosto nepotrebno komentarisati ga. To da se ne određuju precizno rokovi itd. je potpuno jasno i ako čitate 3. stav člana 6. i ako čitate obrazloženje je da isto što važi za stav koji smo mi predložili važi i za 3. stav ovog člana, tako da mislim da ipak treba razmisliti o eventualnom prihvatanju ovog amandmana.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo, podneo sam amandman, ispred Srpske radikalne stranke, na član 7. Predloga zakona o koncesijama. U članu 7. stav 2. reč "Predlog" zamenjuje se rečima "Preko ministarstva iz stava 1. ovog člana predlog". U stavu 3. briše se "i 2." U stavu 4. reči "okvirni rok" zamenjuju se rečima "okvirno vreme". Stav 5. menja se i glasi: "O opravdanosti davanja koncesije povodom podnetog predloga za davanje koncesije Vlada obaveštava podnosioca predloga i zainteresovana lica i organe koji su dali inicijativu najkasnije u roku od četiri meseca od dana podnošenja predloga". U stavu 6. posle broja 10) dodaje se "i 14)". U stavu 7. reči "O stavu povodom" zamenjuju se rečima "o opravdanosti". Posle stava 7. dodaje se novi stav 8. koji glasi: "Obaveštenja Vlade iz stava 5. ovog člana i Narodne skupštine iz stava 7. ovog člana objavljuju se u Službenom glasniku Republike Srbije". Amandmanom se precizira da je samo nadležno ministarstvo ovlašćeni predlagač i reguliše komunikacija sa davaocima inicijative za davanje koncesije i istovremeno obezbeđuje javnost i u ovom delu postupka. Osim toga, amandmanom se potencira i da eksploatacija voda predstavlja strateški značaj Republike Srbije i da o tome mora obavezno da ima stav i Narodna skupština,a ne da se dešava da predstavnici Vlade obilaze naša izvorišta i svojim prisustvom mešetare u toj oblasti. Razlozi za donošenje ovog zakona su istovetni kao i kod prethodnih zakona: treba da se obezbedi pravna sigurnost koncesionih poslova. Želja predlagača je opravdana. Međutim, predlagač nije stvorio ni ambijent ni sredstva za ovu oblast. Koncesionari su ljudi bogatog rejtinga. Oni žele da imaju sigurnost, a kako to da sprovedu kad vi kao demokrate više ne želite ni TV prenos da bude transparentan; kako koncesionar da bude siguran u vas i vaše zakone. To je već malo nemoguće. Znaju koncesionari da će biti diskriminacija i zbog toga je ovaj zakon pod velom sumnje. Nema ovde ni tržišne utakmice. Koja utakmica, kad vi i evropski šećer provlačite kroz crvenu zonu. Sve su vam dali, a vi sve zloupotrebljavate. Da li znate da je i to transparentno? Ovaj zakon će verovatno isterati na čistac i obaviti trgovačke poslove u regionima. Već se to osećapo procentima koji su korigovani danas, vezano za ovaj zakon. On je osnova za komentar kome više da pripadne od ovog kolača. Ministar iz ovog zakona je pao na popravni ispit i danas ga ponovo polaže pred ovim parlamentom. Očigledno je da nama zakone pišu činovnici ministarstava, a ne pravni eksperti, kao što su profesori, doktori pravnih nauka, ne konsultuje se međunarodno uporedno pravo, a ni naš Institut za uporedno pravo. Sa ovako lošim zakonima lako se mogu vršiti zloupotrebe u praksi, do čega će neizbežno doći ako se usvoji ovakav zakon. Neko će da ima koristi, a najmanje građani Srbije.
Samo kratka informacija, pre nego što dam reč narodnoj poslanici Gordani Pop-Lazić, pošto se drugi put iznosi primedba za direktni prenos. Ponavljam, Narodna skupština je otvorena za direktan prenos. Postoji odluka o tome koja je doneta 29. decembra 1997. godine i ja sam, u skladu sa zaključcima Odbora i u skladu sa našim interesom da budemo dostupni javnosti, uputila pismo svim medijima u kojem ih pozivam da smo otvoreni za javnost i za direktan prenos. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo poslanici, gospođo predsedavajuća, hvala vam što ste nas o ovome obavestili. Vi ste uveli vanredno stanje, vi ste zaduženi da sve vratite u redovno stanje nakon ukidanja vanrednog stanja. Očigledno nemate ni političku moć, niti funkciju koja vam to omogućava, ali to je već problem DOS-a koji treba da se pozabavi time da li hoće anarhiju u društvu ili hoće da izgrađuje institucije sistema, kao što su predsednik države, legitiman parlament, legalan parlament, da svi poštuju zakone ili ćemo mi svi ... (Predsednik: Molim vas da za početak poštujete Poslovnik i da se držite teme dnevnog reda.) ... u poslednjem članu svakog zakona pisati ubuduće da preporučujemo građanima da zakon poštuju? To je u skladu sa ovom odlukom koja je juče doneta na Odboru za informisanje. Što se tiče amandmana na član 7. na zakon koji je svojevremeno pao u parlamentu, novina je upravo ovde u članu 7. u stavu 2, gde se sada predviđa da predlog za davanje koncesije Vladi može podneti i nadležni organ autonomne pokrajine kada se predmet koncesije nalazi na teritoriji pokrajine, kao i skupština jedinice lokalne samouprave na čijoj teritoriji se nalazi predmet koncesije. Po nama to je zaista suvišno, imajući u vidu da odluku o davanju koncesije, a to je i predviđeno članom 9, odnosno koncesioni akt donosi Vlada i on se objavljuje u "Službenom glasniku RS". Vi verovatno očekujete da će mnogi, čak i građani, predlagati koncesije za određena dobra. To vidim iz ovog stava 4. gde u zagradi stoji šta sve mora da se podnese kao predlog, pa kaže "naziv firme, lično ime, dokaz o registraciji". Po meni, koncesija nema taj smisao i bilo bi zaista smešno da ja sada pišem Vladi i kažem da treba dati koncesiju na banju Vrujci i da Vlada treba da odlučuje o tako nebuloznim predlozima. Niti je ovde trebalo da stoji da postoji mogućnost da fizička lica to čine, niti autonomna pokrajina ima nešto od toga da njoj stigne predlog, niti lokalna samouprava ima nešto od toga da njoj stigne predlog, jer ona ne može da utiče posle na odluku, osim na način koji se zove lobiranje u vladi. Tako može, i ako računate u koliko ste opština na vlasti, to je trenutno stanje i to će da se promeni već na jesen. Od septembra meseca sve to ide drugačije. Prema tome, nemojte da donosite takve zakone da izgleda da se daju neke veće ingerencije lokalnoj samoupravi pod plaštom neke decentralizacije, ili autonomnoj pokrajini, iako se Čanak zadovoljava, eto, i ovakvim normama da bi navodno opravdao ono što prošli put nije glasao za zakon, a sada će verovatno da glasa, jer ovih 30% će ga, u svakom slučaju, zadovoljiti, računajući da će se koncesije i te kako davati. Verujem da će se davati. Na šta sve, videćemo, ali to su resursi koji mogu da se unište i koji mogu potpuno da se iscrpe za ovih 30 godina, koliko je maksimum da se koncesija daje. I, naravno, smatramo da ova vlada, koja može samo štetu da nanese državi, neće dugo biti u situaciji da te koncesije daje. Na stranu to što zakon nije bio uopšte potreban, što je moglo eventualno, ako ste imali neki drugačiji koncept, ako ste smatrali da je ova agencija suvišna, da to ide u formi izmena i dopuna, a ne da se hvališete da ste doneli neki novi zakon koji to po svojoj suštini nije. Smatramo da Skupština ne treba da se upliće uopšte u ovaj posao oko odluke za davanje koncesije, mada smo, kada ste već to predvideli ovde, tražili da to bude i u delu koji se odnosi na član 14. - korišćenje termalnih izvora u zdravstvene i proizvodne svrhe, jer smatramo da će to biti veoma interesantno za buduće koncesionare. Ako već parlament o nekima od ovih oblasti u kojima će se koncesije davati bude odlučivao, smatramo da je i ova oblast značajna, ali, ponavljam, po nama striktna podela vlasti mora u državi da se poštuje. Inače, nema ni države, ni vlasti, ni koristi za građane.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Adam Urošević.
Uvaženo predsedništvo, poštovane dame i gospodo, dokazujući kooperativnost i konstruktivnost Stranke srpskog jedinstva, a poštujući vaše vreme, izuzetnu pažnju i strpljenje, neću obrazlagati amandmane koje je SSJ podnela na ovaj zakon. Ukoliko vas to zanima, možete obrazloženje pročitati iz stenografskih beležaka, jer smo obrazloženja na istovetne amandmane dali u februaru ove godine. Nadam se da ćete na ovaj naš gest pažnje prema vama džentlmenski odgovoriti time što ćete u danu određenom za glasanje podržati naše amandmane.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Predmet ovog zakona treba da bude da Republika Srbija definiše svoju volju i da zakonom propiše uslove kako se dolazi do te volje Republike Srbije da ustupi ono pravo koje jedino ona ima na ovom prostoru, da neko drugi vrši uz odgovarajuću naknadu. Naravno, predlagač je promašio temu sa celim konceptom zakona i to se vidi u odredbi člana 8. gde počinje praktično ta druga faza koncesionog postupka. Prva faza je bio predlog za davanje koncesije, pa onda pošto se dobije neki pozitivni stav počinje ova druga faza, a to je predlog za donošenje akta o koncesiji. Ne želim da komentarišem ono što je Vlada odgovorila povodom ovog amandmana, ali svako ko pročita stav 1. člana 8. uz velike napore može samo da konstatuje da mu nije jasno šta je predlagač napisao. Stav 2. i stav 3. člana 8. nisu potrebni i ne smeju da stoje u ovom zakonu, iz prostog razloga što ni Republika Srbija, odnosno Narodna skupština Republike Srbije nije ovlašćena da zakonom ovako poverava nešto autonomnoj pokrajini i jedinicama lokalne samouprave, poverava nešto što je u isključivoj nadležnosti Vlade, kao nosioca prava korišćenja i upravljanja, kao onoga koji vrši svojinska prava u ime Republike. To je taj fundamentalni problem ovog zakona. U tom poveravanju poslova otišli ste daleko. Terate Skupštinu da direktno krši Ustav. To je problem celog zakona i problem pogotovo ovog člana. Predlažemo da se u stavu 4. izvrše neke pravno-tehničke korekcije. Naravno, vi to niste mogli ni da shvatite, da je neophodno i da je potrebno da se to uradi. Pogotovo smo hteli da vam skrenemo pažnju na deo predloga koji se tiče obrazloženja vremenskog trajanja koncesije. Zašto? Bez obzira o kom sistemu koncesije se radi, vreme korišćenja određene koncesije može da upropasti sva dotadašnja ulaganja. Tehnologije napreduju. Ako ste rekli da koncesija može da traje do 30 godina, onda shvatite da posle pet ili deset godina postoje nove tehnologije koje prevazilaze neka rešenja. Najveći problem ovog člana je taj što ste vi nekompetentnim osobama poverili posao da stvaraju predlog, gde treba da praktično sugerišu Vladi kako će da definiše volju države. Da li možete da zamislite jedno preduzeće komunalnih delatnosti da definiše volju države i da sa strancem zaključi ugovor o koncesiji? To je nemoguće. Ni u Beogradu, ni u ovim institutima ne postoje stručnjaci koji bi znali ovaj posao da urade. Vi terate nekoga u Crnoj Travi da pravi predlog za Vladu i da Vlada posle na bazi tog predloga raspisuje javni tender, ocenjuje opravdanost, korist itd. Posebno bih vam skrenuo pažnju na tačku 6) poslednjeg stava. Vi ste samo nabacali da se u tom predlogu reguliše i cena. Ako i dalje zastupate stav da i vršenje zdravstvenih usluga može biti predmet koncesije, onda ste morali da kažete da se u ovom aktu makar daju neki osnovi, neki kriterijumi kojima se utvrđuje cena, zbog toga što država ima obavezu da neka prava i neke ljudske slobode garantuje, a pogotovo u oblasti zdravstva. Pogledajte u Ustavu šta piše u oblasti zdravstva, koje su obaveze države. Cena je sastavni deo obavljanja neke delatnosti i utiče direktno na standard naših građana. Ranije smo nekoliko koncesionih ideja, maltene, vratili na polaznu tačku upravo zbog toga što je u pogledu cene dolazilo do nekog zakrčenja, jer i kod koncesija čovek želi da uloži što manje i da ostvari što veći profit. Ne smemo da dozvolimo da se napravi putem koncesije novi monopol.
Izvolite, po Poslovniku, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
U skladu sa članom Poslovnika po kome je predsednik Skupštine obavezan da se stara o primeni odluka ove skupštine, postavio bih pitanje - da li je predsednica Skupštine u skladu sa Odlukom Skupštine od 29.12.1997. godine i zaključkom Odbora za kulturu i informisanje uputila pismo RTS-u da se nastavi sa direktnim TV prenosima? Znači, ovde ne govorimo o obaveštenju ostalih medija koji su raspoloženi da stave svoju tehniku na raspolaganje građanima i direktno prenose sednicu Skupštine, već govorimo o onome ko je po odluci ove skupštine obavezan da direktno prenosi sednice Skupštine, po Zaključku Odbora za kulturu i informisanje sa jučerašnjeg sastanka. Da li ste to kao predsednik Skupštine, koji je obavezan da se stara o primeni odluka ove skupštine koje se tiču njenog rada, učinili?
Već sam dala jednu informaciju, vi niste bili prisutni, ali vidim da ste obavešteni i da vam je neko rekao da sam ipak dala neku informaciju. Dakle, uputila sam pismo i RTS-u i svim ostalim medijima, složićete se kao pravnik da uvek ko može manje može i više, dakle, da smo otvoreni za direktan prenos i sve druge vidove informisanja, jer smatramo da treba da budemo dostupni javnosti. Pozvala sam i RTS i sve druge medije da, u skladu sa Odlukom koja je doneta, izvrše svoj deo posla koji je za građane, takođe, potreban. (Dejan Mihajlov, sa mesta: Samo jedno pitanje.) Pa ne znam, pitanje po Poslovniku, može povreda Poslovnika. Molim narodnog poslanika Slobodana Janjića da zauzme svoje mesto. (Slobodan Janjić: Čekamna red, nešto da pitam.) Vi niste šef poslaničke grupe, molim da zauzmete svoje mesto. Da, šefovi i to kada ih ja pozovem, ja. Izvolite na svoje mesto.
S obzirom da su jučerašnji zaključci da se odluka ove skupštine ne odnosi na sve ostale medije, već na RTS i da mi imamo drugi odnos prema RTS-u nego prema nekim lokalnim privatnim televizijama ili opštinskim televizijama. Znači, ne poziv koji proističe iz drugog zaključka sa jučerašnjeg odbora, gde se kaže da se uputi javni poziv svim radio i TV stanicama u Srbiji koje to žele da preuzmu, audio, video signal za prenos sednica Narodne skupštine. Znači, ne to. Zanima nas da li ste u skladu sa trećim zaključkom, da Odbor preporučuje RTS-u da poštuje postojeću Odluku Narodne skupštine o direktnim TV prenosima, jedno takvo pismo uputili, pošto je direktor RTS-a gospodin Crkvenjakov rekao da će on to učiniti tek nakon dobijanja zahteva ili pisma od nadležnih u Skupštini Srbije. Traži papir, kako je on rekao, da direktnih prenosa bude. Znači, da li ste u skladu sa ovim zaključkom i odlukom uputili Crkvenjakovu pismo da se nastavi, posle ukidanja vanrednog stanja, sa direktnim TV prenosima.
Da, uputila sam. Molim vas, čućete na medijima, uputila sam medijima. Možete da dobijete, nije problem. Samo, uputila sam i pozvala sam se na Odluku koja postoji u Narodnoj skupštini, a o kojoj sam već pričala, znači od 29. decembra kada je glasalo 178 poslanika i na osnovu koje je vršen direktni prenos i dalje. Takođe, i Skupština i mediji moraju da poštuju i zakone koji su doneti. Dakle, odluka je na njima, pošto u Zakonu o radiodifuznom savetu, za razliku od te 1997. godine kada je Narodna skupština bila osnivač RTS-a, sada više nije takva situacija. Prošla su vremena kada se moglo naređivati medijima da nešto čine ili ne čine, nego je sada vreme kada se putem dijaloga, zbog interesa Narodne skupštine, a time i građana, na ovaj način dolazi do nekih željenih ciljeva. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege, upravo sam dobila informaciju, želim da vas obradujem, ovaj poziv predsednika Narodne skupštine je otišao u etar i Radio Barajevo prenosi direktno sednice Skupštine. Ovo je stvarno postalo smešno. U obrazloženju Vlade za odbijanje amandmana na član 8. Predloga zakona koji pokušavamo amandmanski da promenimo između ostalog se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što smatramo opravdanim da se inicijativa za davanje koncesija može podneti kako nadležnom ministarstvu... Pardon, dakle - nema osnovanog razloga za isključenje mogućnosti da jedinice lokalne samouprave pripremaju predlog akta o koncesiji, kada je reč o izgradnji, održavanju i korišćenju objekata namenjenih za obavljanje komunalnih delatnosti. Polazeći od načela ekonomičnosti i efikasnosti u radu organa uprave, potrebno je rasteretiti Vladu onih poslova za čije obavljanje nije potrebno njeno aktivno uključenje. Smatram da Vladu treba rasteretiti maksimalno. Ona ne može da obavlja ni ono što joj piše u Zakonu o Vladi i u Zakonu o ministarstvima, prezaposlena je. U međuvremenu je formirala jedno deset agencija. Ovde joj agencija ne treba, a što bi bilo najnormalnije, s obzirom na ovo obrazloženje, ako hoće da bude efikasna, ako želi da se rastereti onda formira agenciju i kaže - vi sada radite po pravilima koja su propisana zakonom. Ne, ona formira agencije tamo gde je to marginalno, gde ne želi da se meša. Tamo gde su pare i gde želi da se meša ona neće agenciju, hoće da sama o tome odlučuje. Zaista je neverovatan stav 2. ovog člana, gde se eksplicitno kaže za šta predlog za donošenje akta o koncesiji može na teritoriji AP da pripremi nadležni organ AP. Kaže se, ako se radi o koncesiji za istraživanje i eksploataciju svih vrsta mineralnih sirovina. Nečuveno je da kao opšta pravna norma ovde jedna, koja je u zakonu, bude ovako napisana, jer je očigledno da se računa na to što AP ima. Ne znam kojih mineralnih sirovina ima, uglja nema, on i nije mineralna sirovina; nafte nema, niti nafte ima, a ni nafta nije mineralna sirovina. Šta to ima Vojvodina? Valjda vi iz Vojvodine bolje znate, pa ćete verovatno izaći za govornicu da mi kažete na šta to Čanak računa da ima, pa sada samo za te mineralne sirovine, možda nešto kao što imamo mi ovde na Avali, avalit, možda ima nešto na Fruškoj gori, stvarno ne znam. Soli nema, da li je tako, more je otišlo odavno, nema više Panonskog mora. Nema? Dobro. Ne znam na šta se to odnosi, niti u obrazloženju neko nešto kaže. Valjda treba da znamo šta ste hteli ovim da kažete. Zašto samo za koncesije za istraživanje i eksploataciju svih vrsta mineralnih sirovina? Vi slutite da možda nešto ima. Bilo more, pa ko zna šta sada ima tu. Nešto ste se dogovorili, neko vam je nešto dojavio i snimio iz onih avaksa da tu nešto ima, a vi morate to sada da stavite u zakon, jer samo Čanak to treba da da u koncesiju, a ne Vlada Srbije.
Hvala. Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Dragoljub Stamenković.
Dame i gospodo, ovim amandmanom se ne menja suština zakona, već smatramo da treba koristiti adekvatne reči kada se jedan zakon piše da bi bio, kao što sam i juče rekao, čitljiviji i razumljiviji. Radi se o sadržini koncesionog akta. U tački 2) stoji - roktrajanja koncesije. Smatramo da je mnogo bolje da se kaže "vreme do kojeg traje koncesija", a ne "rok", jer reč "rok" se koristi u drugom smislu, na primer: u roku od 10 dana završiti taj i taj posao, u roku od 15 dana obaviti te i te radnje itd. Mislim da nema razloga da amandman ne bude prihvaćen, jer ništa bitno ne menja.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Dragan Ljubojević i zajedno narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Dragan Ljubojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka smatra da u članu 11. stavove 2. i 3. treba brisati, jer stav 2. tretira ono što je predmet koncesije, a eksploatacijom tog resursa bi bili ugroženi nacionalna odbrana i bezbednost. Smatramo da ovaj stav treba brisati iz razloga što ovakvi resursi ne treba i ne smeju da budu predmet koncesije. Činjenica jeste da na nekim prostorima, gde bi objektivno eksploatacijom nekog državnog resursa bila ugrožena nacionalna bezbednost, eksploataciju tog resursa treba da sprovodi neko javno preduzeće. Taj resurs, naravno, država treba da iskoristi, da eksploatiše, ali bi to trebalo da radi neko javno preduzeće a ne neka strana firma ili neko privatno preduzeće, posebno ne na ovakav način da se ukine javni tender i da se onda neposrednom pogodbom nekome ko ne bi ni u kom slučaju smeo da bude koncesionar, u ovom slučaju, dodeli mogućnost i pravo da eksploatiše nešto i da na taj način, ne samo postupkom javnog tendera i sprovođenjem javnog tendera, ugrozi nacionalnu odbranu i bezbednost. Dakle, ako Vlada smatra da bi postupkom javnog tendera i njegovim sprovođenjem bili ugroženi nacionalna odbrana i bezbednost, šta tek može da se desi kada koncesionar počne da eksploatiše resurs čijom eksploatacijom bi sigurno bila ugrožena nacionalna odbrana i bezbednost. Brisanje stava 3. je logičan sled brisanja stava 2. istog člana.
Da li se još neko javlja za reč? Ima reč poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe Srpske radikalne stranke.
Malo nas je ovaj član zakona doveo u dilemu da li određena dobra mogu da budu uopšte predmet koncesije, naročito ovaj stav 2, jer predviđa da izuzetno postupak javnog tendera može da se isključi kada bi njegovim sprovođenjem bili ugroženi nacionalna odbrana i bezbednost. Po mom mišljenju, ovo i ne može da bude predmet ovog zakona, ali sada vidim da je i to moguće. Prema tome, ili je odredba nespretno pisana, ili je nešto drugo u pitanju i zbog toga smo predvideli da se stav 2, a zatim kao njegova posledica i stav 3, briše. Ne znam ni o kakvoj se to nacionalnoj bezbednosti u ovoj državi brine ako smo sve arhive Haškom tribunalu otvorili, našu nacionalnu bezbednost smo stavili na rešeto i tu više nema zaštite interesa. Ako hoćemo da štitimo, ona se štiti Ustavom, a ovakvim zakonima ne može da se zaštiti. Postoje i drugi posebni zakoni koji tu problematiku tretiraju. Samo još da vas obavestim da sam čula da i Radio "Straževica" iz Batočine i "Ozon" iz Rače takođe prenose ovu sednicu Skupštine.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li predlagač amandmana želi reč? (Da.) Ima reč narodni poslanik Branislav Blažić.
Dame i gospodo, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na član 12. Suština je brisanje stava 2, koji glasi: "Ukoliko se predmet koncesije nalazi na teritoriji autonomne pokrajine, oglas o javnom tenderu nadležni organ autonomne pokrajine može objaviti u službenom glasilu autonomne pokrajine. U tom slučaju, rokovi se računaju od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Ovde ponovo imamo poseban vid trgovine sa Vojvodinom. To se desilo i prošli put kada smo donosili omnibus zakon, pa se zbog fabrike cigareta usvojio omnibus zakon koji je doneo veliko zlo građanima Vojvodine, građanima Srbije uopšte, a srpskom narodu posebno. Sada se trguje nečim drugim. Da bi se usvojio zakon o koncesijama opet se trguje sa Vojvodinom, jer je ona uslovila, odnosno autonomaško rukovodstvo Vojvodine je uslovilo usvajanje ovog zakona time da im se usvoje amandmani koji su podneti u februaru mesecu. Gospodo, prestanite da cepate ovu zemlju i da trgujete srpskim nacionalnim interesima. Ovo nije ničiji interes. Ovi koji zagovaraju i podnose ovakve amandmane, koji očigledno idu na stranu otcepljivanja Vojvodine i stvaranje države Vojvodine, moraju da znaju da ovo nije interes građana Vojvodine i nije politički dozvoljeno, niti ima političku snagu u biračkom telu Vojvodine. Za ovu opciju će u Vojvodini glasati 15% stanovništva. Šta je to interes Vojvodine, a nije interes Srbije, ili šta je to interes Srbije, a nije interes Vojvodine? Šta je to nacionalno dobro ili nacionalno blago u Vojvodini što nije u isto vreme i u Srbiji, a šta je, na kraju krajeva, u Novom Sadu a da nije u Banatu? Ovo je vreme kada se Evropa ujedinjuje, a vi ovakvim zakonima pokazujete da vaša svest očigledno nije dorasla vremenu u kojem se nalazimo, pokazujete da ćete podelama i cepanjem dovesti do toga da će se ponovo vratiti i dogoditi u Srbiji narod.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Ima reč narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Član 12. koji tretira oblast o javnom tenderu i obavezu da on bude oglašen u "Službenom glasniku", kao i u nekom od glasila koje ima međunarodni značaj, znači, u nekom međunarodnom listu, ukoliko je koncesija takve prirode da ima međunarodni značaj, sasvim je u redu, s tim što smo mislili da je potrebno posle tačke 10) dodati i tačku 14) koja se odnosi na korišćenje termalnih izvora u zdravstvene i proizvodne svrhe, kao značajnog resursa. Stav 2. - ako ste već išli tom logikom - ukoliko se predmet koncesije nalazi na teritoriji autonomne pokrajine, oglas o javnom tenderu nadležni organ autonomne pokrajine može objaviti u službenom glasilu autonomne pokrajine. Dolazite u situaciju da odgovorite na pitanje -a zašto ne u javnom glasilu lokalne samouprave? Svaka lokalna samouprava ima svoj službeni list. Sasvim je dovoljno da objave tu. Objavljuje se i u "Službenom glasniku Republike Srbije", samo što tu sad dolazimo u situaciju da se ovi rokovi koji se računaju, računaju od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", pa su onda neki u prednosti, oni koji prvi pročitaju službeno glasilo autonomne pokrajine. Zašto stalno tu pokrajinu na ovaj način izdvajate? Meni to nikako ne može da bude jasno. Do regionalizacije u tom smislu još nije došlo. Nismo te okruge tako promešali da čine države za sebe. Autonomna pokrajina je jedan geografski pojam, kome ste dali mnogo više ovlašćenja onim omnibus zakonom, više nego što bi to po Ustavu imala. Vidimo da se Čanak zalaže za ona ovlašćenja koja su bila 1974. godine. Tako je počelo na Kosovu, pa evo dokle je završilo. Vojvodina je sastavni deo Srbije. Ako za Zaječar važi jedno, važi i za Kraljevo, važi i za Novi Sad, za Kikindu. Prestanite više da podležete tim ucenama, jer nas to dobrom ne vodi. Ovo je politički zakon. To je stav vladajuće većine prema državnoj imovini, prema resursima kojima raspolažemo, koji su naše nacionalno blago, a vi ih ovako delkate i dajete ko će o čemu da odlučuje, po nekim vašim međustranačkim dogovorima, samo da biste obezbedili većinu u Narodnoj skupštini. Ne možete više da obezbedite većinu ni za šta, barem ne na legitiman način. I onog momenta kada Ustavni sud bude počeo da radi svoj posao,onda će valjda u ovoj državi prestati da funkcionišu organi koji nisu od naroda izabrani, pre svega,v.d. predsednik države. Moram da kažem da Ustavni sud mora na sebe da preuzme odgovornost. (Predsednik: Molim vas da se držite teme dnevnog reda.) Imaće Ustavni sud posla po ovom zakonu, gospođo Mićić. Moram da ih upozorim unapred da oni snose odgovornost za političko-institucionalni haos u ovoj državi. Moraće da reaguju, jer ćemo se obratiti Ustavnom sudu po mnogim stvarima, vezano za ove zakone. Neka rade svoj posao. Narodni radio 34 - Kragujevac, prenosi Skupštinu.
Ne bih da polemišem, ali bih rekla da Ustavni sud ceni, ocenjuje zakonitost i ustavnost, a mi smo odgovorni za sve što se dešava. Znači, mi snosimo odgovornost. Pravite razliku oko toga. Da li se još neko prijavljuje za reč? Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Janjić. Da li želite reč? Izvolite. Vlada i Odbor za ekonomske odnose sa inostranstvom nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je većina u ovoj sali svesna da ovaj zakon niti je primeren vremenu, niti je podnosilac zakona dobro osmislio i izneo ovaj zakon pred poslanike. Uzmite u obzir da ministar poljoprivrede formira komisiju za šumsko bogatstvo Srbije, a on sa tim nema blage veze, jer se šumsko bogatstvone nalazi u prostoru iz koga on dolazi, tako da i ne zna gde se to nalazi, i da nekom koncesiju za korišćenje svih šuma u ovoj državi. On je specijalista za hvatanje vrabaca i ostalih retkih ptica, ne za šume. Vi iz vlasti ste dobro upoznati s tim šta se desilo, kada ste sa OMV-om dogovorili izgradnju 50 pumpi na teritoriji Srbije. Kada su izgradili prve četiri benzinske pumpe, morali su daplate reket u vrednosti od četiri miliona evra. Zato je i kasnilo puštanje u rad pumpe na Karaburmi, jer nije uplaćen reket na vreme. Šta vam znači u članu 14. da Skupština imenuje jednog člana? Skupština imenuje jednog člana koji će samo da bude tamo figurativno i da sve nas poslanike predstavlja u toj komisiji, a odlučuje se većinom glasova. On će ujedno i nas poslanike iz opozicije tamo predstavljati i obrukaće nas, ulazeći u nekakve prljave poslove. Vi ste ovakvim zakonom sve ministre osudili na višegodišnju robiju. Ovako nedorečeni zakon prosto inspiriše na manipulaciju, pljačku i zloupotrebu. I još jedan dobronameran savet vama iz vlasti, koji ne možete da obezbedite kvorum: usvojili ste prethodni zakon o lizingu, uzmite u zakup poslanike opozicije i obezbedite većinu.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Ima reč narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovani poslanici, član 14. reguliše sastav tenderske komisije, a mi smo stekli utisak da je prilično nejasan, pogotovo što usvaja valjda neke dostignute standarde iz nekih drugih komisija koje je Skupština formirala, pa sad, ako ovaj ne da svog člana, kvorum je onaj koji čine oni koji su se tu našli. To ne može da bude tako. Mi smo pokušali da to ispravimo. Ili neko čini sastav tenderske komisije i obavezan je da bude u sastavu tenderske komisije, ili ne. Znači, nema delegiranja. Nema hoće - neće, ako se radi o državnoj svojini. Zakon nigde ne kaže koji je to broj članova koji mora da bude u tenderskoj komisiji. Nije dobro da ovako neodređene odredbe ostanu u zakonu. Amandman se ne prihvata iz razloga što se određenjem fiksnog broja članova komisije, kako je topredloženo našim amandmanom, stvara osnov za različita tumačenja u pogledu pitanja da li članovi koje imenuje Narodna skupština, nadležni organ pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave, ulaze u taj broj, ili se pak u tom slučaju sastav komisije utvrđen stavom 1. proširuje za odgovarajući broj članova. To treba zakon da reguliše. On treba da predvidi sve mogućnosti, sve ono što može u životu da nastane, a ne da ostavlja prostor za raznorazna tumačenja. Upravo zbog toga što nismo hteli raznorazna tumačenja, mi smo ovde dali amandman. Amandman je apsolutno prihvatljiv i nema nikakvih problema da se ne dira u suštinu zakona, da li treba ovakav zakon o koncesijama ili ne, ali ako ste već odlučili, a postoji tenderska komisija, mora da se zna koliko članova ima i ko mora da bude u toj tenderskoj komisiji, ako već uključujete lokalnu samoupravu i autonomnu pokrajinu u tu komisiju. Pazite, vi mislite oni su zainteresovani, pa će svakako doći. Može lokalna samouprava da ima interes da se nešto ne da u koncesiju, recimo, ili je u sukobu sa Vladom pa neće da da svog predstavnika, pa se onda postavlja stvarno pitanje sastava i broja članova tenderske komisije, šta je većina i kako se nadglasavaju. Po nama, čitav amandman, koji interveniše apsolutno u svakom stavu ovog člana, dat je u cilju prevazilaženja mogućnosti da se ne zna ko sve čini tendersku komisiju. Televizija "Rosulja" iz Vlasotinca počela je da prenosi, da znate, Televizija "Nemanja" iz Ćuprije, to su mi sada javili.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Nema prijava.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Nema.) Inače, Vlada i nadležni odbor su predložili da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Vakić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ima.) Izvolite, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vlada jeste, ali Odbor nije, prema tome, vodi se rasprava. Dakle, Vlada je prihvatila, Odbor nije, mora da se izjašnjava o tome, pošto je Skupština važnija.
Valjda predstavnici Vlade nisu bili na Odboru, inače bi valjda ubedili Odbor da prihvati amandman, ali svejedno, član 16. Predloga zakona koji se tiče predloga za određivanje koncesionara u stavu 3. predviđa da uz izveštaj iz stava 1. ovog člana komisija dostavlja zapisnik iz člana 15. ovog zakona, kao i drugu dokumentaciju vezanu za javni tender. Nema šta u zakonu da bude vezano za ovo ili za ono. Mora da bude jasna odredba. Ne stavljam zaista primedbu ministarstvu, ni ljudima iz ministarstva, ni ministru zbog ovakvih termina u zakonu, jer to zaista i ne mora da bude njegov posao, ne mora čak ni da poznaje tu materiju; i oni koji se u ministarstvu bave tom problematikom više se bave sadržinom samog zakona i rešenjima koja će predložiti, a o ovome treba da brine jedno drugo telo koje se zove - vladin sekretarijat za zakonodavstvo. Očigledno da nema kadrova za tako važan posao, koji treba da brinu o usklađenosti pravnih akata, pa i terminološkoj, ponekad, vi to dobro znate svi, i u zakonu mnogo znači; ali takva se kadrovska politika u Vladi vodi, pa šta sada da radimo, ispravljaće se kada dođe vreme. Evo, ovde je predlagač, odnosno ministar očigledno shvatio da je amandman na mestu. Odbor se nije u to upuštao i šteta je što nije, ali to je problem ove skupštine koja u Odboru za zakonodavstvo nema odgovarajuće kadrove; ili je Odbor navikao da radi po inerciji, onako kako Vlada kaže, a ovde je došlo do nekog nesporazuma, ili predstavnik predlagača nije bio tu, ili materijali nisu pripremljeni u skladu sa onim što je predlagač hteo.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? (Ne.) Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Član 17. koji se odnosi na donošenje odluke o određivanju koncesionara u stavu 1. određuje da odluku donosi Vlada u roku od 30 dana od dana prijema izveštaja komisije o sprovedenom javnom tenderu. Po nama, to je apsolutno dovoljno, s tim što treba da ostane i poslednji stav - da odluku o određivanju koncesionara moraju objaviti u "Službenom glasniku Republike Srbije". Drugi, treći i četvrti stav ovog člana predviđaju neke izuzetke, kao što je - kada se predmet koncesije nalazi na teritoriji autonomne pokrajine, Vlada donosi odluku u roku od 30 dana od dana dostavljanja mišljenja izvršnog organa AP. Dalje, šta se dešava u stavu 3 -da je dužan da da mišljenje Vladi najkasnije u roku od 30 dana od dana prijema izveštaja itd, a sve zbog toga da se Autonomnoj Pokrajini Vojvodini neka specijalna prava utvrde ovim zakonom. Komplikujemo jedan zakon koji može mnogo bolje i jednostavnije da se napiše, ukoliko bi svaka opština u ovoj državi bila u istom položaju, bez obzira da li se nalazi u Pčinjskom okrugu ili Severnobačkom okrugu, ali očigledno je da poslanička većina i Vlada to ne žele. Vlada verovatno zna kako će i budući ustav izgledati, ide na ruku tom budućem ustavu, ali treba prvo da se dete rodi, pa da se kolevka kupuje, jer kažu ne valja unapred, može dete kilavo da bude, ali to je tako kako jeste. Vaše obrazloženje je da ne prihvatate amandman iz razloga što bi se prihvatanjem ovog amandmana onemogućilo da nadležni organ pokrajine, prilikom određivanja koncesionara za predmet koncesije koji se nalazi na njenoj teritoriji dostavi mišljenje na tu odluku. To upravo jeste ono što mi želimo. To je koncept koji je nas vodio pri ulaganju amandmana na Predlog ovog zakona. Mi ne želimo da cepamo državu, ne želimo da Vojvodini damo nikakve prioritete u odnosu na neke druge regije u ovoj državi. Vi niste nigde ni u jednom obrazloženju, niti samog predloga zakona u onim delovima koje ste promenili u odnosu na one prethodne, a pogotovu ne kada su amandmani u pitanju, rekli čime to Vojvodina zaslužuje da bude posebno tretirana u odnosu na druge regije.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika javlja za reč? (Ne.) Raspravom u pojedinostima o ovom amandmanu završavamo prepodnevni deo sednice i sednicu nastavljamo u 15,00, raspravom o amandmanu na član 18. koji je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Hvala vam.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da, radi utvrđivanja kvoruma, ubacite identifikacione kartice u vaše poslaničke jedinice. Konstatujem da imamo kvorum i da možemo nastaviti sa raspravom o Predlogu zakona o koncesijama, u pojedinostima. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Goran Cvetanović. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o koncesijama, kojim tražim da se u članu 20. stav 1. reči "da koncesiju" zamenjuju rečima "dodeli koncesiju". Vlada je odbila ovaj moj amandman uz obrazloženje da bi prihvatanjem ovog amandmana bila narušena jedinstvena terminologija koja treba da bude ispoštovana kroz tekst zakona. Ovo objašnjenje je apsurdno, jer amandman ništa ne narušava i ne menja se sama suština zakona, već se zakon pravno-tehnički usavršava. Jedini pravi razlog neprihvatanja mog amandmana je što dolazi ispred poslaničke grupe SRS. Kao poslanik SRS imam obavezu da amandmanima, na kojima kao poslanička grupa SRS vredno radimo, pokušam da pomognem da Predlog zakona o koncesijama učinim boljim, da ga eventualno popravim. Vi uporno nastojite da ne prihvatite nešto što je racionalno, što je od koristi i za narod i za državu, samo zbog toga što to dolazi od političkih protivnika. Diskutabilno je i to što Predlog zakona o koncesijama i same koncesije nudite onima koji su učinili sve da unište našu infrastrukturu, da bi se kasnije što jeftinije dočepali koncesija. Elementarno demokratsko načelo podele vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku narušavate na taj način što o koncesijama odlučuje Narodna skupština. Zašto bi Skupština Republike Srbije snosila odgovornost za nešto što bi trebalo da pripada Vladi Republike Srbije? Zašto Vlada Republike Srbije ne prihvati odgovornost u sferi koncesija? To bi bilo logično i to bi bilo jedino ispravno. Vlada Republike Srbije ne želi da prihvati odgovornost u sferi koncesija, ali odgovornost za svoje katastrofalno delovanje, za činjenje i nečinjenje, moraće da prihvati, samo da građanima Srbije omogućite da isprave grešku koju su počinili verujući u vaša lažna predizborna obećanja.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč? (Nema.) Da li se neko drugi prijavljuje? (Ne.) Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Rajko Baralić i Hranislav Perić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč o ovom amandmanu? Ima, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Članom 22. zakona o koncesijama propisuje se šta sve ugovor o koncesiji treba da sadrži. U stavu 1. tačka 2) predviđeno je da ugovor treba da sadrži odredbe o roku trajanja koncesije i uslovima pod kojima se taj rok može produžiti, dužini trajanja pripremnih radnji itd. Mi predlažemo da umesto reči "roku" bude "vremenu", s obzirom da se ugovor zaključuje na određeni vremenski period i da je rok nešto što podrazumeva prekluzivni rok i nešto što je svojstveno procesnom pravu. Takođe, u tački 9) koja glasi - ugovor treba da sadrži i odredbe o pravu na prenos koncesije, mi smatramo da je primerenije da tu stoji "uslovima, načinu i postupku ostvarivanja prava na prenos koncesije". Već sam ugovor treba da reguliše da li je moguće preneti pravo koncesije na drugo lice, pod kojim uslovima, na koji način i u kakvom postupku, a pravo na prenos koncesije ne može da bude sadržina ugovora, jer se pravo ne utvrđuje ugovorom nego zakonom. Zbog toga je ovaj amandman, kao amandman koji sledi prethodne amandmane, dat sa ciljem da popravi tekst zakona, a predlagač smatra da amandman ne treba prihvatiti iz razloga što je predlogom u članu 1. već predviđeno da se ovim zakonom određuju uslovi, način i postupak davanja koncesije. Upravo zbog toga što se to zakonom određuje i treba amandman da bude prihvaćen i da u tekstu zakona i tačka 9) i tačka 2) budu preformulisane. Predlagač smatra da bi prihvatanjem predloženog amandmana bila narušena jedinstvena terminologija koja treba da bude ispoštovana kroz tekst zakona. Ovde je, istina, jedinstvena terminologija kroz ceo tekst zakona, ali videćete već kad budemo na dnevnom redu imali sledeći zakon, zakon o garancijskom fondu, da je potpuno druga terminologija korišćena i da to zavisi od onoga ko je na zakonu radio, odnosno od ministarstva do ministarstva se koristi različita terminologija. Kažem, to je verovatno problem Sekretarijata za zakonodavstvo koje ne neguje isti stil i istu terminologiju kod donošenja zakona. Da je predlagač ovde, verujem da bi shvatio nameru podnosioca amandmana i da ne bi imao razloga da ne prihvati ovaj amandman. Pored toga, mene interesuje, između ostalog, jer to nisam mogla da vidim iz člana 5. koji to predviđa, da li predmet koncesija mogu da budu i određeni građevinski objekti, odnosno da li bi, recimo, ova zgrada mogla da bude predmet koncesije, pa da se da na rekonstrukciju, korišćenje i tome slično. To pitam zbog toga što je ponovo nadležan sud doneo negativnu odluku po pitanju prostorija koje koristi Srpska radikalna stranka za sedište svog glavnog odbora i drugih organa stranke, iako je već jednom taj isti sud tako odlučio. Okružni sud je poništio rešenje i presudu i vratio to nadležnom sudu na ponovno odlučivanje, a odluku je donela sudija koja je bila u stanju da svog stručnog saradnika išamara, pa sada vi vidite kakve sudije imamo u Okružnom sudu.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li ima prijava za reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika poslaničke grupe SRS.
Amandmanom na član 23. tražimo da se briše stav 2. Član 23. tiče se zaključenja ugovora. Ugovor o koncesiji zaključuje Vlada u ime i za račun Republike, što je normalno, i koncesionar. Ako je koncesija data većem broju lica, ugovor o koncesiji zaključuje svaki od koncesionara ili lice ovlašćeno od tih koncesionara, po specijalnom punomoćju. To je za nas održiva pravna formulacija, ali stav 2. predviđa situaciju kada je predmet koncesije izgradnja komunalnih objekata radi obavljanja komunalne delatnosti. Ugovor zaključuju koncesionar i nadležni organ jedinice lokalne samouprave u ime i za račun jedinice lokalne samouprave, uz prethodnu pismenu saglasnost Vlade. Ovo što piše - uz pismenu saglasnost Vlade, jeste ona činjenica da je jedino država Srbija vlasnik svih dobara koja mogu da budu predmet koncesije, umetnuto ovde, ali je potpuno neprimereno da jedinica lokalne samouprave koja nema svoju imovinu može da zaključuje ugovor o koncesiji. Zbog toga smo smatrali da ovaj amandman ima pravni osnov i da bi čak možda na Ustavnom sudu ovo moglo da padne. Sam predlagač u svom obrazloženju za odbijanje amandmana ne poklanja dovoljnu pažnju argumentima koji slede čitav niz amandmana i koji idu u prilog tome da koncesije treba isključivo da daje Vlada Srbije, ako je zadržala za sebe, da ne treba da omogući ni pokrajini, kao obliku teritorijalne autonomije, ni lokalnoj samoupravi da o tome odlučuje, jer tu onda nemamo mogućnosti, ne samo kontrole nego nemamo dovoljno ni kvalifikovanog kadra po jedinicama lokalne samouprave koji bi mogao na pravno valjan način da o tome donosi odluku, da uredi koncesioni akt, da zaključi ugovor o koncesiji, čime se praktično vrši finalizacija čitavog postupka od utvrđivanja razloga za davanje koncesije do utvrđivanja koncesionog akta, raspisivanja tendera i na kraju zaključenja ugovora. Predmet koncesije su prava nad sredstvima u svojini Republike ili vršenje delatnosti od posebnog interesa, a Vlada Republike Srbije je jedina Ustavom određena kao organ koji u sistemu izvršne vlasti vrši imovinska prava u ime Republike i, ako ništa drugo, ovaj zakon bi morao da poštuje odredbe postojećeg Ustava, ma koliko vam se on ne sviđao. Nije ovo prvi put da se Ustav krši. U više navrata je Ustav do sada prekršen. Kako ćemo da poštujemo taj sledeći koji vi budete doneli. Da li ćete i taj da kršite, stvarno ne znam. Bez obzira ko je doneo Ustav, to je ustav ove države i ako niko drugi onda bi barem Vlada i Skupština Srbije trebalo da ga poštuju. A ako bismo neku retrospektivu izveli, mislim da smo u protekle dve i po, evo skoro tri godine najčešće i najviše puta u Skupštini Srbije prekršili Ustav, a Vlada onda, naravno, ima odrešene ruke da to isto čini. Posledice će biti takve da mislim da je bolje da nas već sada sve pohapsite nego da sačekate da se vlast promeni, pa da onda mi hapsimo vas.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, podnosilac amandmana na član 23.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o koncesijama, kao i prethodni zakon o finansijskom lizingu, Zakon o privatizaciji i poreski zakoni koji su usvojeni u prethodne dve ili dve i po godine otkako je DOS na vlasti, ima jedan osnovni cilj. Taj cilj je održanje aktuelne vlasti, odnosno ovog režima, po svaku cenu, odnosno pribavljanje sredstava neophodnih da se servisiraju sve budžetske potrebe, da bi ovaj režim, odnosno ova vlast ostala i opstala do kraja mandata. To je jasno iz obrazloženja ovog zakona, gde lepo stoji da je donošenje ovog zakona, a čak kaže i po hitnom postupku, predloženo zato što ovaj zakon pripada paketu zakona koji direktno podstiču oživljavanje privrednih aktivnosti u Republici Srbiji. Svi znamo da od privrednih aktivnosti, odnosno od njihovog oživljavanja nema ništa, da su privredne aktivnosti bukvalno zamrle i da privreda sve teže i teže egzistira, odnosno da je pred kolapsom. Takođe, u obrazloženju stoji da je donošenje ovog zakona još jedan od uslova za odobravanje kredita Svetske banke Republici Srbiji. To je ono što je ključno u ovom zakonu; znači, ključni razlog da se ovaj zakon što pre donese. To su krediti koje treba Svetska banka da odobri Srbiji i upravo to je osnovna aktivnost ove vlade u poslednje dve i po godine, znači što više kredita uzeti da bi se servisirale sve obaveze budžeta. Pre par dana odobren je kredit od nekih 90 miliona dolara, koji je direktno otišao u budžet za socijalna davanja. Gospodo, da li je pametno i koliko je pametno da se uzimaju krediti koji idu direktno u potrošnju? To ni oni ljudi koji nisu uopšte obrazovani, a ako su iole razumni i domaćini neće dozvoliti, da uzimaju kredite da bi preživeli. Krediti se uzimaju da bi se neke privredne aktivnosti oživele, da bi se stvorilo nešto iz čega će se krediti vratiti, a što će ostati državi i društvu. Prema tome, ovaj zakon je sporan iz tih razloga. Sporan je i iz mnogih drugih razloga, a ja ću pomenuti samo član 11. koji je izuzetno diskutabilan i koji ostavlja dosta proizvoljnosti Vladi Republike Srbije da odlučuje kada će neku koncesiju da isključi, odnosno kada će javni tender da isključi za neku koncesiju, što ostavlja mogućnost Vladi da proizvoljno utvrdi kada je nešto od nekog posebnog interesa za Republiku Srbiju i kada će javnost biti isključena. Podneo sam amandman na član 23. da se briše stav 2. ovog člana, gde se ostavlja mogućnost da nadležni organ jedinice lokalne samouprave, uz prethodnu saglasnost Vlade, zaključuje ugovor o koncesiji. Ovaj član je u suprotnosti sa osnovnom idejom ovog zakona, sa prvim delom ovog zakona gde stoji jasno i glasno u prvom članu da se ovim zakonom uređuju uslovi i načini davanja koncesije za korišćenje prirodnog bogatstva, dobara u opštoj upotrebi za koje je zakonom određeno da su u svojini Republike Srbije. Prema tome, Republika Srbija ne može prenositi nadležnosti na lokalnu samoupravu za imovinu kojom ona raspolaže i kojom bi ona trebalo da raspolaže. Takođe, ovaj član 23. je u koliziji sa članom 21. ovog zakona, gde u drugom stavu stoji da Vlada imenuje pregovaračku komisiju koja će sa koncesionarom koji je određen na osnovu javnog tendera utvrđivati sadržinu ugovora u skladu sa uslovima utvrđenim koncesionim aktom i ovim zakonom itd. Znači, Vlada formira komisiju, a posle te komisije, posle izrade ugovora, posle dogovaranja, pregovaranja sa koncesionarom dolazi lokalna samouprava da potpiše taj ugovor. Nema logike i mislim da ovaj drugi stav člana 23. treba brisati, treba ovaj amandman usvojiti da bi ovaj zakon imao bar jednu nit koja je logična.
Nema više prijava po ovom amandmanu. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Izvinjavam se, Vlada je prihvatila ovaj amandman. Vodi se rasprava, pošto Odbor nije. Ako želite nešto da kažete? Dobro. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović.
Poštovana gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade, iako smo rekli da nećemo diskutovati, biću veoma kratak i neću vam oduzeti previše vremena. Imam utisak da vi sami sebi oduzimate mnogo više vremena, nego bilo ko drugi. Znači, amandman na član 25 - u članu 25. stav 2. na kraju umesto tačke stoji zapeta i dodaju se reči "ako je učestvovao u tenderu za dobijanje koncesije i po redosledu na konačno utvrđenoj listi ponuđača". Prošli put je poslanički klub SSJ imao amandman u istom smislu, a verovatno ne na isti član, ali je sadržaj na isti član, jer smatramo da ćemo ovim amandmanom isključiti sve moguće zloupotrebe koje su najverovatnije i biće prisutne ako dopustimo da banke ili finansijske institucije koje finansiraju navodno koncesionara budu u situaciji da predlažu i zamenjuju i da stavljaju da koncesionar bude neko po njihovoj volji. Doći će i imaće mnogo prostora za malverzacije i, verujte mi, ovaj amandman na ovaj član je veoma svrshishodan. Naravno, koncedent mora da vodi računa o koncesionaru. Na šta bi to ličilo kada bi dali koncesiju na 20 godina a da posle godinu dana koncedent oduzme koncesionaru koncesiju zato što je nelikvidan ili je otišao pod stečaj itd. Pored tih garancija, banaka itd.moramo voditi računa o koncesionarima koji će doći na osnovu ovog zakona u priliku da vrše koncesionu delatnost kod nas. Hvala na pažnji.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Lazar Marjanski. Vlada i nadležni odbor predlažu da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je veoma važan. O čemu se radi? Predložio sam da se u članu 25. posle tačke 2. dodaje novi stav koji glasi: "Vlada je dužna da pre donošenja odluke o zameni koncesionara obezbedi saglasnost Narodne skupštine u smislu člana 7. ovog zakona". Član 7. definiše nam šta je to što treba da se uradi i kaže - ako je predmet koncesije izgradnja, održavanje, korišćenje objekata iz člana 5. stav 1. tačka 3), 4), 5), 7) i 8) znači, istraživanje, eksploatacija raznih sirovina itd. Veoma je važno zašto Narodna skupština treba da da saglasnost. Gospodine zameniče ministra, verovatno ste upoznati da se dešavalo, zadnji put u Kanadi, gde je data koncesija i da kod nas nije ugrađeno da onaj ko ima koncesiju na mineralne sirovine mora da vrši istraživanje mineralnih sirovina, koliko godina, 10, 15 godina, mora da stvara rezerve. On mora da eksploatiše po metodama naučnim i svetskim, a ne samo da uzima korist od mineralne sirovine. Desilo se u Kanadi da je član Vlade, u stvari ministar Vlade je potpisao lažnu izjavu za velike pare, istraživanja su pozitivna i ima nekih rezervi. Posle kupovine te koncesije od koncesionara, utvrdilo se posle par godina da su netačni. Govorim ovo zbog srpskog parlamenta. Naši ministri su potkupljivi. Imamo onog generala, izdao je Tita, izdao je Slobu, izdao je i pokojnog Đinđića, onaj Perišić. Taj će za 1.000 maraka sve da proda. Ali kada je veći skup ovde, više glasova se čuje. Ne može da se proda. Ne kažem o ostalim ministrima,ima i čestitih i poštenih. Kao što taj Perišić može to da proda, upravo zbog toga predlažem da se ovaj amandman usvoji. Kontrola Skupštine nad Vladom, a naročito nad nekim ministrima mora da bude. Vidite koliko su zainteresovani za ovaj zakon. Jedini je ministar Šabić ovde, a nije ovlašćen i kao poslanik sedi ovde. Uzmite da ste to negde pročitali i pročitajte, u mnogim zemljama najveće kriminalne afere su se dešavale oko koncesija i oko tih istraživanja. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite.
Dame i gospodo, većina ministara u Vladi međusobno uopšte ne razgovara, to a propo ovoga što je moj prethodnik rekao. Moram da kažem da smo mi protiv ovako predloženog člana 25, a protiv smo i ovog našeg amandmana, ne apelujemo da ga prihvatite, nego smo ga dali da popravimo ovakav tekst zakona, ako već sledite tu koncepciju, bar da liči na nešto. Nama je u stvari problematičan ovaj stav 2. člana 25. koji propisuje ugovor o finansiranju. Kaže se - ugovorom iz stava 1. ovog člana može se predvideti da, u slučaju pokretanja postupka stečaja ili likvidacije nad koncesionim preduzećem, na predlog banke koncedent može doneti odluku o zameni koncesionara drugim koncesionarom. Zašto kažete - može doneti odluku? Šta ako ugovor ne predvidi da koncedent može doneti odluku da koncesionara zameni drugim koncesionarom. Zašto bi koncedent uopšte brinuo o tome hoće li koncesionar otići u stečaj, šta time gubi koncedent; resurs koji je on ponudio je tu, ugovor propada; sve što je uložio ostaje koncedentu i raspisuje se novi tender. To bi jedino bilo normalno. Ovde više ništa nije normalno. Zašto Vladu Srbije, koju ne interesuje nijedno preduzeće koje ide pod stečaj, sada interesuje zašto koncesionar da ide u stečaj. Zašto koncesionar može da dobijenu koncesiju prenese drugom licu, uz saglasnost koncedenta. Pitanje je, šta ako je to drugo lice u stvari pravi koncesionar koji nije smeo da se pojavi kada je tender bio raspisivan. Imamo situaciju:Čume je asfaltirao puteve, nigde se nije pojavio on, nego se pojavljivao na tenderu neko drugi. Puteve je asfaltirao Čume i to vam je to. Uvećavanje vrednosti objekata, uređaja i postrojenja koja su u državnoj svojini, a koji je predmet koncesije, svojina je Republike, a to u prilog malopređašnjem amandmanu, ako samim ugovorom nije drugačije uređeno. Ne možemo čas da kvalifikujemo ugovor, čas da nešto stalno propisujemo šta u tom ugovoru mora da bude i šta ako bude. Ako bude, biće. To je sve posle između njih što mora da bude rešeno. Kažem, imam hendikep da obrazlažem amandmane jer se potpuno koncepcijski razlikujemo po pitanju koncesija, iako kažem da za koncesije zdušno jesmo, ali se plašimo kako će se ovaj zakon primenjivati s obzirom da se nijedan zakon ne primenjuje kako treba. S jedne strane koristite sve što vam stoji na raspolaganju da upropastite privredu, a onda pokušavate da nađete neke modele da navodno kapital uđe, da nešto krene nabolje, da se dođe do nekog slobodnog kapitala, navodno za malu privredu, za samostalne radnje, zanatske ili trgovinske, i to u vezi zakona koji će tek doći na dnevni red. Tako, ne možemo više da shvatimo šta vam je koncepcija kada je ekonomija u pitanju. Jedino čime se, izgleda, sada DOS i Vlada Srbije bave jeste kako da se izbore sa Srpskom radikalnom strankom i odatle dolazi ponovo rešenje za iseljenje iz prostorija stranke. U vezi s tim želim da vas podsetim da smo 1997. godine socijalistima postavili uslov da ne dozvole maltretiranje političkih stranaka, konkretno Demokratske stranke (da je Đinđić živ on bi to potvrdio, valjda ima živih koji se toga sećaju, da kažu istinu o tome, da potvrde), iako su prostorije koje Demokratska stranka koristi uzurpirane svojevremeno, u vezi s čim imam pred sobom dopis sindikata Građevinskog preduzeća "Rad" koji kaže da im nikada po ugovoru o adaptaciji zgrade u Ulici proleterskih brigada, nikada nije plaćeno, niti su imali da plate, niti očekuju da će platiti sada kada su došli na vlast. Toliko o tome kako je Demokratska stranka došla do prostorija i kako ih koristi, a danas su u toku dana priveli i zadržali u pritvoru bivšeg direktora Zemunskog informativno-poslovnog sistema, gospodina Momira Markovića, tražeći nekukopčuizmeđu ZIPS-a i tog poslovnog prostora koji smo uzeli u dugoročni zakup. To radi sadašnja vlast, ali kako radi tako će i da joj se vrati.
Da li se još neko javlja za reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Ima reč gospodin Zoran Krasić.
Zbog sadržine ovog člana prošli put je zakon o koncesijama pao u ovoj skupštini, a sada je političkom nagodbom postignut dogovor koji otprilike treba da garantuje da će zakon proći. Međutim, ni prošli put, ni sada predlagač i onaj sa kojim se dogovarao, koji je trgovao oko sudbine celog zakona, ne sme da se usvoji iz prostog razloga što se ovim članom krši i Ustav, a krše se i gotovo svi naši propisi iz oblasti fiskalnog sistema. Ako pogledate član 28, samo prvi i poslednji stavovi imaju svoje mesto u zakonu, dok stavovi 2. i 3. ne mogu da budu u zakonu iz prostog razloga što ne pripadaju materiji koja se reguliše ovim zakonom. Naime, u stavu 2. predlagač kaže, a čuli smo da je kasnije i prihvatio amandman jedne političke stranke, da se namenski usmeravaju sredstva. Kako se to namenski usmerava? Postoji prihod budžeta autonomne pokrajine - to je samo namenska pripadnost, ali nije i namenska odredba u pogledu korišćenja. Ali, u stavu 3, koji mi ne diramo, donekle dajete preciznost gde ipak brkate neke pojmove jer, ne može Republika ono što je u njenoj nadležnosti i ono što Vlada treba da radi izvršavajući i sprovodeći neke zakone da prenosi nižim organima i drugim organima vlasti. Ako se njima poveravaju neki poslovi, onda se i obezbeđuju sredstva u budžetu Republike Srbije, a ako se pogleda šta ste napisali u obrazloženju vašeg stava povodom tri amandmana na ovaj član, onda ste kontradiktorni u svakom od odgovora. Nemate viziju, nemate koncepciju ovog zakona, neuspeo je prevod. To se tako zove. Jedino što jeste dobro je možda poslednji stav koji ukazuje da onaj ko vrši i ko je nadležan za komunalne delatnosti, jedinice lokalne samouprave, ima pravo da zadrži koncesionu naknadu. To ima osnova i tu nemamo nikakvu intervenciju. Da biste shvatili koliko je ovo promašeno moram da vam kažem da verovatno 50 do 60% od mogućih koncesija i ne donose neku značajnu koncesionu naknadu. Uzeću posebno slučaj, na primer, kada se putem koncesije ustupa pravo da se vrši odgovarajuća delatnost na sredstvima koja već postoje, koja treba samo da se rekonstruišu, možda da se malo doteraju i nešto slično. Imali smo pokušaj ovde u Beogradu da se razmatra jedna velika koncesija koja se svela na to da bi stranac mnogo lakše čitao vodomere jer je to bio predmet koncesije. Znači, ako očekujete od koncesione naplate neke velike prihode, moram da vam kažem da u ovoj zemlji ne postoje stručnjaci koji bi mogli to da izračunaju, pogotovu poBAT sistemu. Postoji nekoliko knjiga o tom sistemu i svi vezuju koncesiju za taj sistem. Vi ga tumačite kao BOT, očigledno tako više volite. Šta ako nema koncesione naknade u tom iznosu koji vi očekujete? Prednost koncesije, kada se da, jeste, između ostalog, ne samo u naknadi nego i u činjenici da funkcioniše neki sistem, da se pružaju neke usluge, da se vrši neka delatnost. U prepodnevnom delu sednice sam vam skrenuo pažnju, vremensko trajanje prava vršenja neke delatnosti ne mora uvek da znači da će nakon isteka roka, vremena korišćenja koncesije biti i neka korist i neka imovina koja će ostati. Uzmite u obzir tehnološka čuda, uzmite u obzir druge faktore i druge okolnosti. Za ovakva rešenja, naročito u pogledu stava 2, ne postoji ustavni osnov i ne postoji mogućnost da se ovo predvidi.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Kostreš. Vlada je prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana nije prisutan. Da li se neko drugi prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović.
Gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici, predstavnici Vlade, ovo je član zbog kojeg je zakon prošli put pao. Sada je član isti, isti su procenti, zakon će proći. Tu meni baš nešto nije jasno, kako se to sve tako brzo promenilo, ali dobro, neka to ide na vašu adresu. Međutim, o čemu se ovde radi? Radi se o tome da je 5%, koliko je predviđeno ovim zakonom u slučaju nekih koncesija kada je u pitanju eksploatacija, premalo u odnosu na to koliko se uništava životna sredina. Mi takav primer imamo u Lazarevcu, u selu Vreoci gde je površinski kop potpuno upropastio životnu sredinu i gde apsolutno ne može u normalnim uslovima da se živi. Evo, samo zbog toga, pošto pretpostavljam da će eksploatacija biti predmet koncesije, nekada i nekome, ovo treba shvatiti; jer, ljudi žive u toliko teškim životnim uslovima da u takvim slučajevima procenat treba da bude mnogo veći od 5%, što je praktično beznačajno ako je u pitanju neka ozbiljna koncesija, a mi smo ozbiljno društvo, ozbiljna zemlja i sve će biti ozbiljna koncesija. Hvala na pažnji.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubomir Mucić i Radojko Petrić. Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić. Vladanije prihvatila ovaj amandman. Nadležni odbor predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, u ime poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije kolega Radojko Petrić i ja podneli smo amandman na jedan od ključnih članova Zakona o koncesijama, a to je član 28, kojim se regulišu kriterijumi za usmeravanje koncesione naknade. Ovo je član oko koga su se najviše lomila koplja prilikom razmatranja u februaru mesecu, a i danas, imajući u vidu da smo tek jutros čuli da je stav 2. ovog zakona promenjen i da je usvojen amandman koji je predložen od strane vojvođanskih poslanika. Mi smo u ovom članu predložili novi stav 4, da se sredstva ostvarena od koncesione naknade po osnovu predmeta koncesije, a to su, pre svega, putevi, železnička infrastruktura, objekti vazdušnog saobraćaja, rečnog saobraćaja, telekomunikacija, naftovoda, gasovoda, energetskih objekata, koriste za razvoj Republike Srbije u visini preostalog iznosa, odnosno 90% koncesione naknade, imajući u vidu da smo pratili član 28, znači, da se 5% sredstava izdvaja za finansiranje infrastrukture na nivou lokalne samouprave, gde se nalazi objekat - predmet koncesijei 5% za autonomnu pokrajinu. Ne mogu prihvatiti obrazloženje koje je Vlada uputila ovom parlamentu i odgovor na naš amandman, imajući u vidu da je odgovor upućen nenadležnim, odnosno da je upućen na amandmane poslaničkih grupa, koji nisu ni podneti. Takođe, jasno je i nama da su sredstva ostvarena koncesionom naknadom javni prihod budžeta i ona se raspoređuju Zakonom o budžetu, koji donosi ovaj parlament. Jasno je da je ovo prihod budžeta. Da li će on biti veliki ili mali, to sigurno zavisi i od aktivnosti lokalnih samouprava, a takođe i od nadležnih ministarstava i drugih lica koja mogu podneti inicijativu. Visina koncesione naknade sigurno, bar na početku, neće biti izuzetno značajan prihod budžeta. Zbog toga nam je cilj da ovaj deo sredstava u budžetu bude iskorišćen za usavršavanje, izgradnju, rekonstrukciju ibolje uslove na infrastrukturnim objektima, čime bi se podsticali javni radovi i sredstva za investicije bila bi veća i sigurno bi bio jedan deo za izjednačavanje regionalnog razvoja u Srbiji, a takođe i pokretanje privrednih aktivnosti. Mislim da će najveća zainteresovanost za predmete koncesije biti na razvijenim područjima, pre svega za najznačajnije infrastrukturne objekte, dok će lokalna infrastruktura biti predmet manjeg interesovanja. Naš predlog je da svi prihodi od koncesija koji dođu po osnovu putne infrastrukture budu uloženi u dalju modernizaciju puteva, kako se ne bi dogodilo u ovako teškom stanju u budžetu, velikom budžetskom deficitu, da se sredstva od koncesija koriste za pokrivanje budžetskog deficita,a ne daj bože za finansiranje Radio - televizije Srbije, ili neke druge radove. Mislim da bi ovdeznačajno bilo i sredstva od rečnog saobraćaja, rečnih tokova, iskoristiti za otklanjanje posledica od poplava, a takođe i posledica suše i da na taj način možemo najlakše doći do sredstava za podsticanje budućih investicija i razvoj infrastrukture. Hvala.
Da li se još neko prijavljuje za reč? Ima reč narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo nekoliko rečenica. Istina da je član 28. izazvao najviše pažnje od strane svih poslanika i u prethodnoj raspravi koju smo imali po osnovu Predloga zakona o koncesijama. Ispalo je da je zbog tog člana taj zakon u prvobitnom glasanju pao. Mi ovde imamo nekoliko varijanti, koje dolaze skoro iz svih poslaničkih grupa, uključujući i vladajuću, u kojoj se jednostavno licitira na neki način sa procentima koji bi trebalo da pripadnu pojedinim subjektima u ovom zakonu, kao što su lokalne samouprave, autonomna pokrajina, ili budžet Republike Srbije. Predloženo rešenje uzakonu predviđa da se 5% sredstava, koja se uberu od naknade po osnovu koncesija, izdvoji za lokalnu samoupravu, a 5% za autonomne pokrajine. Predložili smo, idući rezonom ovog člana, da preostalih 90% sredstava ne bude, prosto rečeno, prihod budžeta, pa da se iz tog budžeta može upotrebiti za bilo koju namenu, uključujući potrebe u oblasti socijalne zaštite, obrazovanja, zdravstva, itd, u okviru javne potrošnje, uzevši ukupno, već da se ta sredstva iskoriste za razvoj infrastrukture u onim oblastima iz kojih jeste predmet koncesije za koji se ubira odgovarajuća naknada. Ni prvi put, ni sada naš amandman nije prihvaćen. Mislim da je bilo više rezona da se prihvati, nego ovaj predloženi od strane vojvođanskih poslanika, da se 30% sredstava ostvarenih po osnovu koncesija koristi na području Autonomne Pokrajine Vojvodine. Zašto mislim da je to bolje? Bolje je zbog toga što bi u pojedinim varijantama, primenjujući ovaj način raspodele sredstava koji mi predlažemo, Vojvodina mogla dobiti i 90% sredstava ostvarenih po osnovu koncesione naknade, ukoliko se objekat koji je predmet koncesije nalazi na teritoriji Vojvodine. Ako se ne nalazi na teritoriji Vojvodine, onda bi dobila ovih 5%, koliko dobija i inače prema sadašnjem rešenju člana 28, koji je došao od strane Vlade. Dakle, 30% je relativna stvar; da li je to 30,40 ili 50, mi kažemo da je to 90%, ali da nije bitna teritorija, nego da je bitna oblast iz koje je predmet koncesije i u kojoj se ostvaruje taj koncesioni prihod. Slažem se sa onima koji misle da bar u početku nećemo imati bogzna koliko velike prihode u republičkom budžetu po osnovu koncesija. To je istina. Ali, nije samo u tome smisao. Smisao je u tome da se koncesije, možda, razvijaju više u onom drugom delu koji se odnosi na sistem - izgradi, koristi i nakon 30 godina predaj na korišćenje Republici Srbiji, lokalnoj samoupravi ili autonomnoj pokrajini. To bi bila bolja varijanta primene Zakona o koncesijama, nego ono što je već izgrađeno davati na korišćenje nekome drugome, pa ma kolika ta koncesiona naknada bila. Pri tome, ako neko izgradi i koristi 30 godina taj predmet koncesije, onda je logično da, gledajući ekonomski rezon, za tih 30 godina i ostvari dovoljan profit da izvuče ona ulaganja koja je uložio u početku tog koncesionog odnosa. Ako neko koristi 30 godina već izgrađeni objekat, onda bi naknada morala biti u visini cene koja je potrebna da se realizuje da bi se takav objekat ili predmet koncesije izgradio. Ako ćemo mi prihod od koncesija usmeravati na neke druge vidove potrošnje u okviru budžeta, onda ćemo doći u opasnost da potrošimo bitna nacionalna dobra, a da ih iz koncesionih naknada ne isfinansiramo, odnosno da ne ostvarimo čak ni prostu reprodukciju u toj oblasti. Jer, kada neko koristi 30 godina autoput, onda je normalno da će ga pohabati i naravno da je najprirodnija stvar da se ta sredstva koja se ubiraju od koncesija na autoputu upotrebe za izgradnju drugih autoputeva. Toliko.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? (Nema prijava.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Petar Petrović, Adam Urošević, Miloš Todorović i Miloš Lukić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, nadležni odbor je predložio da se odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosioci amandmana ne žele reč. Da li neko drugi želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Pavlović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, nije ga prihvatio ni nadležni odbor, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? (Da.) Reč ima Dragan Pavlović, podnosilac amandmana na član 30. Predloga zakona o koncesijama.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS sam podneo amandman na član 30. koji glasi: "koncesionar može dobijenu koncesiju preneti drugom licu, uz saglasnost koncedenta, na način i pod uslovima predviđenim ugovorom o koncesiji. Prenos koncesije vrši se posebnim ugovorom na koji saglasnost daje koncedent. Ugovor o prenosu koncesije zaključen bez saglasnosti koncedenta ništav je". Moj amandman se odnosi na to da se u članu 30. posle stava 2. dodaje novi stav 3. koji glasi: "Vlada je dužna da pre davanja saglasnosti iz stava 2. ovog člana obezbedi saglasnost Narodne skupštine u smislu člana 7. ovog zakona". Stav 3. postaje stav 4. Amandmanom koji sam u ime SRS podneo na član 30. Predloga zakona o koncesijama predvideo sam dodavanje novog stava po kojem je Vlada dužna da pre davanja saglasnosti iz ovog stava predloženog teksta obezbedi saglasnost Narodne skupštine. Amandman sam podneo zato što sam siguran da će skupštinska većina prihvatiti predlog predlagača pa sam želeo da formalno doteram zakonski tekst. Doduše, ko bi i mogao biti siguran da će ovaj zakon biti usvojen, možda će se i ovaj put pojaviti neka mala poslanička grupa kojoj će porasti apetiti, pa će slediti Nenada Čanka i odbiti da glasa o predlogu Vlade. S obzirom kako se Čanak udilovao sa Vladom, moguće je da se pojavi još neko čiji kum ima prijatelja koji bi mogao biti visoki državni funkcioner. Naš programski stav je da se Skupština ne meša u poslove koncesije, a moj amandman se odnosi samo na davanje saglasnosti u smislu člana 7. Amandman je podnet zato što smo protiv toga da dobra iz člana 7. budu predmet koncesije, ali pošto postoji bojazan da ćete vi ovo ipak usvojiti, smatram da će se skupštinskom kontrolom bar donekle zaštititi opštedržavno dobro. Nemam neko poverenje ni u ovu skupštinu, odnosno skupštinsku većinu, ali bar smo mi narodni poslanici u prilici da znamo šta nam se predlaže, a u DOS-ovu vladu apsolutno nemam poverenje, čak se plašim šta će sve Vlada kome i pod kojim uslovima ustupiti putem koncesije. Hvala lepo.
Da li se još neko prijavljuje za reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Članom 30. već smo započeli diskusiju i u vezi prethodnih amandmana po pitanju prenosa koncesije. Stav 1. je za nas prihvatljiv - koncesionar, odnosno Vlada može dobijenu koncesiju preneti drugom licu, uz saglasnost koncedenta, na način i pod uslovima koji su predviđeni ugovorom o koncesiji. Prenos koncesije se vrši posebnim ugovorom, to je jasno, i na taj prenos saglasnost mora da da koncedent, ali ovde fali da se reguliše još jedna situacija, s obzirom na onakav član 7. kako je Vlada predložila, da bi Vlada bila dužna da pre davanja saglasnosti iz stava 2. ovog člana obezbedi saglasnost Narodne skupštine. Istini za volju, Narodna skupština je ta koja zauzima stav o davanju određenog predmeta u koncesiju, i to izjašnjavanjem o samom predlogu za davanje koncesije. Stav Narodne skupštine odnosi se na opravdanost davanja koncesije, a ne na sam izbor i na ličnost koncesionara. Ali, moramo da predočimo da, kada je već zaključen ugovor o koncesiji sa određenim koncesionarom, možemo da dođemo u situaciju da već posle tri dana on prenese tu svoju koncesiju na treće lice; Narodna skupština je naročito zainteresovana za one oblasti iz člana 7. o kojima se izjašnjava, odnosno iz člana 5. stav 1. tačka 3), 4), 5), 6), 7), 8) i 10) i koje imaju strateški značaj za Republiku Srbiju, a mi smo tu dodali još i 14) odnosno korišćenje termalnih izvora u zdravstvene i proizvodne svrhe; ovo može da bude način za izbegavanje volje i Narodne skupštine i koncesionara, odnosno može iza postojećeg koncesionara da se samo fiktivno krije neko drugi ko je prvo zaključio ugovor o koncesiji. Iako smo na stanovištu da Narodnu skupštinu nikako ne treba mešati u ove poslove, ako ste već predvideli da ona odlučuje o pitanju opravdanosti davanja koncesija, nećemo mi tu imati ne znam koliko zainteresovanih za pojedine koncesije, sve se to čuje koliko zainteresovanih ima, a kada saznamo ko su ti koji se interesuju za neku koncesiju, pogotovu u onim strateškim sferama, mi vrlo dobro možemo da procenimo - i svako od nas ko se ozbiljno bavi ovim poslom, razume situaciju u zemlji i dobro poznaje tržište unutar zemlje i tržište u Evropi, pa i šire - šta ko želi od te koncesije i da li će ona izaći na dobro ili će od nje imati koristi samo onaj ko ulaže. On nesporno samim tim što uzima koncesiju očekuje, naravno, profit, i treba da ima, ali od toga treba da imamo koristi i mi, a ne samo štetu; zbog toga smo predložili Vladi da se doda u članu 30. posle stava 2. novi stav 3. koji glasi: "Vlada je dužna da pre davanja saglasnosti iz stava 2. ovog člana obezbedi saglasnost Narodne skupštine u smislu člana 7. ovog zakona". Posle izvesnog vremena može ova skupština da oceni, ili posle nekog iskustva od godinu dana ili dve godine korišćenja neke koncesije, da više nema interesa da tu koncesiju koja je od strateškog značaja dalje daje u koncesiju. Praktično, radi se o jednoj novoj koncesiji i onda vratite to ponovo toj skupštini, ukoliko ovakav zakon budete usvojili.
Nema više prijava za reč o ovom amandmanu. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želite reč? Izvolite.
Ovo je član zakona koji reguliše pravnu situaciju koja se zove prestanak koncesionog preduzeća. Mi amandmanom predlažemo da se izvrši samo jedna pravno-tehnička redakcija u smislu prethodnih amandmana koje smo podneli. Da bi se bolje shvatio ovaj amandman, ja bih kao uvod iskoristio da navedem šta mi možemo da očekujemo od ovog zakona. Možemo da očekujemo da će verovatno da se pojavi neki interes. Interes će pronaći oni koji imaju slobodnih sredstava, a njihova logika razmišljanja jeste da ulože u nešto gde mogu daleko više da zarade ili da dobiju jedan relativno trajniji posao i na taj način obezbede svoju poslovnost, ali po sistemu što manjih ulaganja, što većeg profita. To je potpuno normalno očekivanje od svakog vlasnika kapitala, jer želi sa manjim ulaganjima da ostvari natprosečan profit. Šta možemo još da očekujemo od ovog zakona? Možemo da očekujemo da zbog toga što u početnim odredbama ovog zakona predlagač nije rešio osnovne stvari imamo dualitet, a na nekim mestima i pojavu tripartitnog rešenja, da, u suštini, o predmetu koncesije ne odlučuje nadležni državni organ, kako to stoji u jednom članu. Ne odlučuje onaj ko vrši svojinska prava u ime Republike, već odlučuje neki drugi organ kome je poveren taj posao, i to nezakonito i protivustavno. Onda možemo očekivati da, recimo, zbog nepoverenja u onoga ko se predstavlja da zastupa Republiku Srbiju povodom određene koncesije, bilo koja lokalna vlast ili komunalno preduzeće, recimo, uzmite u Beogradu, taj potencijalni koncesionar nema minimalne garancije neke sigurnosti i ukoliko bi pregovarao o nekoj koncesiji, on bi razgovarao da ta koncesija traje vrlo kratko. Zašto bi on išao na neke duže rokove, jer tu je moguće da se uvedu privremene mere. Mi imamo pedesetak, šezdesetak opština gde su već uvedene privremene mere, gde ono što je bilo više ne važi, ugovor možda više ne važi itd. Posebno bih rekao da mi u predmetu koncesije imamo, pored prava korišćenja i eksploatacije nečega što je stvarno imovina Republike Srbije, i pravo obavljanja delatnosti od opšteg interesa. Tu postoji velika opasnost. Zbog toga je opasno ako po zakonu obavezno osnovano koncesiono preduzeće zapadne u probleme, jer se dovodi u pitanje ne samo realizacija tog ugovora, nego i ostvarivanje prava pojedinih građana. Praktično, ovim članom se reguliše ta situacija da posle isteka ugovorenog vremena, koliko traje koncesija, prestaje i to preduzeće. Naravno, Zakon o preduzećima kaže da postoji mogućnost da se osnuje preduzeće na određeno vreme, a ne na neki rok. To je ta pravno-tehnička redakcija na koju smo mi ukazali. Verovatno bi u ovom članu bilo potrebno da se i dodaju neke reči koje bi ukazale na koji način prestaje to preduzeće kada protekne vreme. Verovatno je to neka dobrovoljna likvidacija. Teško da bi se desio stečaj, s obzirom da bi to preduzeće moralo da posluje sa i te kako dobrim profitom, jer ukoliko nema profita u tom koncesionom preduzeću, onda nema ni svrhe da se obavlja neka koncesiona delatnost. Znači, ako prihvatite ovaj amandman, vi samo pravno-tehnički redigujete vaš koncept, pogrešan koncept, pogrešan način kako mislite da putem koncesija obezbedite neka sredstva i funkcionisanje nekih delatnosti. Siguran sam da će biti problema oko ovog zakona, a još sigurniji sam, zbog svesti o ovim nedostacima, da će zavladati još veći strah u Vladi da neće uspeti da primeni ni na jednom primeru ovaj zakon.
Da li se još neko prijavljuje za reč o ovom amandmanu? Izvolite, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Obzirom da je ovo poslednji amandman koji su poslanici SRS podneli na Predlog zakona o koncesijama, želim još jednom da kažem da poslanici SRS podržavaju koncesije, ali ne mogu da podrže ovakvu koncepciju zakona o koncesijama i neće glasati za ovaj zakon. Želela bih još jednom da prokomentarišem, povodom čitavog ovog zakona i svih ovih amandmana, da iako donošenje ovog zakona predstavlja jedan od uslova za odobravanje kredita Svetske banke Republici Srbiji, a to je bio jedan od uslova i kod zakona o finansijskom lizingu, nameće se pitanje dokle idu te ucene i dokle smo spremni da popuštamo onima koji uređuju naš ekonomski i pravni poredak. Odgovor na to pitanje očigledno se krije u nedostatku finansijskih sredstava u zemlji koja je osiromašena dugogodišnjim sankcijama, ratnim okruženjem, agresijom, uništavanjem infrastrukture naših privrednih objekata, pa dolaskom DOS-a na vlast i namernog uništavanja pojedinih firmi koje se dovode u stanje stečaja da bi se budzašto prodavale ili privatizovale. Čujem da su samo u Zrenjaninu četiri firme otišle u stečaj. Prosto ne može čovek da shvati da firma kao što je "Žitoprodukt", koja je izuzetno poslovala, može da dođe u tu situaciju, sem da je neko namerno doveo u tu situaciju. Čini mi se da ovaj deo zakona koji se odnosi na uvlačenje Narodne skupštine i nas narodnih poslanika, u želji da Vlada podeli odgovornost sa nekim oko dodela koncesija, nikako ne bismo smeli da prihvatimo, odnosno morali bismo to nekako da kod izglasavanja zakona u načelu sprečimo. Po nama, bilo bi mnogo bolje da Vlada svoje obaveze izvršava tako što će jedanput godišnje izaći pred Narodnu skupštinu i podneti izveštaj o svom radu i u okviru toga reći - dali smo toliko i toliko koncesija, dali smo koncesiju tome i tome. To je za Narodnu skupštinu sasvim dovoljno. Imajući u vidu da smo sirotinjska zemlja, da smo i pod svojevrsnom okupacijom, negde pravom, negde prikrivenom, sigurno ćemo imati problema sa koncesijama, kao što su imale i mnoge države u okruženju. Svestan je toga bio i ministar koji je to napomenuo u svom ekspozeu. Možda to izgleda malo ironično, ali možda je i dobro što smo sirotinjska zemlja. Barem još uvek imamo zdravu hranu, zdravu vodu. Mnogi gradovi piju vodu sa česme, što predstavlja retkost danas u Evropi. To je naš kvalitet, ali tog našeg kvaliteta svesni su pre svega oni lešinari koji će se baciti na sve te naše resurse koje imamo a to su: voda, vazduh, zemlja, rudno bogatstvo, minerali i tome slično. Ukratko, to su razlozi koje smo izneli i u načelnoj raspravi i pokušali da u raspravi u pojedinostima ubedimo narodne poslanike da ne treba da se glasa za ovakav zakon. Nažalost, poslanici poslaničke većine nisu pokazali nikakvu zainteresovanost za zakon. Sumnjam da znaju kakva je razlika između ovog i onog prethodnog. Niko se nije upustio u raspravu, niko nije niti podržao ovaj zakon, niti kritikovao bilo koji amandman. Ministar nije imao prilike, evo danas skoro ceo dan, izvinio se da neće moći da bude ovde da nas sasluša. Očigledno je da ste se prebrojali. Imate dovoljan broj poslanika koji će biti prisutni na samom glasanju, a ne treba vam mnogo - 126, polovina plus jedan, da se zakon donese, to ste valjda još uvek kadri da obezbedite.
Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Jovanović i Miloš Nešović. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, kolega Nešović i ja smo u ime poslaničke grupe SPS podneli jedan vrlo jednostavan amandman na član 40. Međutim, koliko god da je amandman jednostavan, dobili smo jedan vrlo složen, komplikovan i nejasan odgovor, tako da mislim da je samo obrazloženje naših dama zašto nema televizijskih prenosa danas nejasnije od ovog odgovora koji nam je Vlada dala. Za one koji nisu stigli da pogledaju zakon zbog drugih obaveza, član 40. reguliše razloge za prestanak koncesionog odnosa i između ostalih razloga mi smo dali amandman predlažući da se doda stav 4. koji kaže da koncesioni odnos prestaje ako koncesionar suprotno ugovoru dva puta uzastopno ne izmiri svoje obaveze. Znači, amandman je vrlo jednostavan. Odgovor koji smo dobili od Vlade - amandman se ne prihvata iz razloga što pored Republike Srbije i lokalna samouprava može da sklapa koncesione ugovore. Tim pre treba razmišljati o ovom amandmanu, jer je zakonom, koji ćemo verovatno uvojiti, predviđeno da predmet koncesije mogu da budu i izgrađeni sistemi za vodosnabdevanje. Ja tu očekujem velike probleme u praksi; uzmimo, na primer, vodosistem za snabdevanje "Ćelije", vodosistem za snabdevanje "Rzav", to su vodosistemi građeni sredstvima samodoprinosa građana. Građani su deset godina izdvajali u proseku lična sredstva za izgradnju tih vodosistema, tako da je pravno vrlo komplikovan i vlasnički odnos onoga što će sutra lokalna samouprava ili Republika dati kao koncesiju. To su građani gradili sopstvenim sredstvima da bi imali vodu bez profitnog odnosa, znači po ceni proste reprodukcije, tako da mislim da je velika greška što se daju izgrađeni sistemi za vodosnabdevanje. Iz toga će sigurno proisteći nesporazumi na terenu, jer imate primer sofijskog vodovoda gde je onaj ko je uzeo koncesiju podigao cenu vode 40 puta. Javljaju se problemi plaćanja, i građani smatraju da su delom vlasnici, a dokazali bi na sudu u Strazburu, jer su deset godina po 5% izdvajali za sisteme za distribuciju vode i vodosnabdevanje; sigurno će doći do sporova i onda koncesionar neće da naplati, a neće ni da plati koncesiju. U tom slučaju ne može da se raskine koncesioni odnos. Mislimo da nije bilo smetnje po analogiji. Ako zakon o finansijskom lizingu predviđa da ako korisnik lizinga ne plati dve rate raskida se odnos lizinga. Valjda država treba da štiti malo više sebe, ne umanjujući važnost zaštite davaoca lizinga. Valjda država koja daje koncesiju treba da štiti sebe, ako onaj ko uzme koncesiju ne plati dva puta uzastopno da to bude razlog za raskid koncesionog odnosa. Mislim da nije bilo smetnje da se ovaj amandman prihvati, pogotovo što ne menja koncepciju zakona.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Pošto više nema amandmana na Predlog zakona o koncesijama, a predstavnik predlagača se izvinio i ne može dati završnu reč, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O GARANCIJSKOM FONDU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Molim poslaničke grupe da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dušan Ilić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Stevan Kesejić, Dragoljub Stamenković, Branislav Blažić, Milorad Mirčić, Veroljub Arsić, Slobodan Janjić, Ljubomir Kragović, Petar Jojić, Dragan Ljubojević, Nataša Jovanović; zajedno Hranislav Perić i Rajko Baralić; zajedno Rajko Baralić i Hranislav Perić; zajedno Radojko Petrić i Dušan Cvetković i zajedno Ljubomir Mucić i Dušan Cvetković. Primili ste izveštaje Odbora za razvoj i ekonomske odnose sa inostranstvom i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača ministar za privredu i privatizaciju gospodin Aleksandar Vlahović želi reč?
Dame i gospodo, dobar dan. Pred vama je zakon o Garancijskom fondu čiji je osnovni zadatak da stvori jedan dodatni institucionalni uslov za razvoj malih i srednjih preduzeća. To, drugim rečima, znači da razvoj malih i srednjih preduzeća predstavlja jedan kompleksan proces koji zahteva ne samo institucionalnu podršku u smislu izgradnje pojedinih institucija, nego i zaokruženje pravnog ambijenta koji je neophodan da bi ovaj sektor, koji je jako bitan za sve zemlje u tranziciji, mogao da dođe do svog punog izražaja. Kao što je poznato, mi smo početkom ove godine na Vladi Srbije usvojili "Strategiju razvoja malih i srednjih preduzeća". U toku prošle godine smo jako puno radili na osnivanju mreže regionalnih kancelarija za razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetništva. Takođe, pred ovim domom raspravljano je o izmenama i dopunama Zakona o privatnim preduzetnicima. Pripremani su i drugi dokumenti koji se odnose na stvaranje i formiranje međuresorskih grupa čiji je osnovni zadatak prepoznavanje prepreka za razvoj preduzetništva i njihovo uklanjanje i, čini mi se da je na kraju ostalo, institucionalno zaokruživanje u delu koji se odnosi na finansiranje razvoja malih i srednjih preduzeća. Mi smo, za razliku od ranijih intencija da razvoj malih i srednjih preduzeća finansira država, mi smo za razliku od takvog, po nama jako pogrešnog puta, zaključili da država treba da oformi one institucije koje su potrebne kao podrška upravo preduzetnicima i malim i srednjim privatnim preduzećima, onog časa kada se pojave pred domaćim privatnim bankama za dobijanje odgovarajućih kreditnih linija za finansiranje, bilo da se radi o investicionim projektima ili finansiranju obrtnih sredstava. Prepoznali smo da je ključni problem davanje odgovarajućih kolaterala. To znači da je ključni problem davanje garancija za dobijanje kreditnih linija. Ne nepostojanje projekata u ovom sektoru malih i srednjih preduzeća, ne nespremnost banaka da finansiraju ovakve projekte, već, naprotiv, jedna rezistentnost, jedan veoma oprezan pristup banaka upravo zbog činjenice da su kolaterali ključna prepreka koja stoji pred jednim intenzivnijim finansiranjem razvoja malih i srednjih preduzeća. Neću vam objašnjavati razloge zašto je nepostojanje kolaterala prepreka. Možda samo nekoliko rečenica da kažem, da najveći broj malih i srednjih preduzeća nema još uvek registrovanu fiksnu imovinu, pa kao takva fiksna imovina ne može da posluži za davanje kolaterala; da postoji čitav niz problema i nezaokruženosti privredno-pravnog ambijenta koji omogućava davanje drugačijih vrsta kolaterala od hipoteka na dobijene kredite. Zaključili smo da u jednom relativno kratkoročnom periodu država mora da stimuliše razvoj malih i srednjih preduzeća kroz osnivanje upravo, jedne ovakve institucije, kakva je institucija koja se predlaže sa donošenjem ovog zakona, a to je Garancijski fond. U nekoliko rečenica, u čemu je suština Garancijskog fonda. Garancijski fond, kao što sam rekao, nije tu da deli kredite privatnim preduzećima, malim i srednjim i preduzetnicima, nego naprotiv, Garancijski fond je tu da pokrije delimično rizik finansiranja projekata u malim i srednjim preduzećima, finansiranje od strane privatnog bankarskog sektora i to delimično, ne više od 50%. Sve države koje su poklonile pažnju razvoja malih i srednjih preduzeća u jednom prelaznom periodu do uspostavljanja drugih mehanizama i do konačnog zaokruženja ko je obezbeđivao kolateralizaciju kredita na jedan klasičan način su imali ove institucije, poput institucije Garancijskog fonda. Kao što vam je poznato, Predlog ovog zakona došao je u Parlament septembra meseca prošle godine. Meni je veliko zadovoljstvo da danas o tome raspravljamo. Bolje danas nego za dva meseca kasnije, ali bi svakako za nas koji realizujemo strategiju razvoja malih i srednjih preduzeća mnogo značajnije bilo da smo o ovome raspravljali pre četiri, pet ili više meseci. U svakom slučaju, taj period nije propušten. Mi smo u međuvremenu pripremili sve neophodne mehanizme, sve institucionalne pretpostavke koje će nam omogućiti da, u relativno kratkom vremenskom periodu, osnujemo garancijski fond i garancijski fond će postati aktivan, ukoliko ga usvojimo na zasedanju, na ovoj sednici Parlamenta. Garancijski fond će postati aktivan već početkom jula. To znači da već od jula meseca možemo očekivati jedan ofanzivniji upliv privatnog bankarskog sektora u finansiranje razvoja malih i srednjih preduzeća. Za te potrebe u Zakonu o budžetu Republike Srbije predviđen je iznos početnog finansiranja. Taj iznos početnog finansiranja jeste 600 miliona dinara. U kasnijoj fazi je predviđeno da se garantni potencijal Garancijskog fonda uvećava, ne samo kroz novčani portfolio, već i kroz portfolio akcija, portfolio imovine. Nadam se da će posledica osnivanja jedne ovakve institucije zajedno sa mrežom regionalnih agencija i zajedno sa već donetim sistemskim zakonima i onima koji tek treba da budu doneseni, da će to sve zajedno doprineti realizaciji onih ključnih ciljeva "Strategije". A podsetiću vas još jednom: ključni cilj "Strategije" jeste milion novih radnih mesta, jeste 400.000 malih i srednjih preduzeća i preduzetničkih radnji umesto 270.000, koliko danas imamo. Ovaj cilj treba da bude realizovan do 2008. godine. Nije nimalo ambiciozan, nije nerealan. Taj cilj će biti sa 50% ostvaren, jednostavno, konverzijom sive ekonomije u legalnu ekonomiju, jer se procenjuje da se najmanje 500.000 ljudi upravo nalazi u sivoj ekonomiji. Za sivu ekonomiju će biti isplativije da bude u legalnoj ekonomiji, kako bi koristili sve prednosti, beneficije koje nudi i regionalna mreža agencije, garancijski fond, koji će biti osnovan na osnovu ovog zakona i Fond za razvoj, koji postoji i sve druge prinadležnosti koje se mogu koristiti jedino ako ste u legalnoj zoni ekonomije. Stoga, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da nakon iscrpne rasprave glasate za ovaj zakon, jer ćete na taj način najbolje doprineti realizaciji reformskih ciljeva u delu razvoja malih i srednjih preduzeća. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu ministru. Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? (Nema prijava.) Da li ima prijava predstavnika poslaničkih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospođo Mićić, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, bolje danas, možda, nego u utorak, jer ne znam da li ćete biti tu u utorak - bićete? Dobro! Onda ću samo 10 minuta, pa ću sledećih 10, ako bude bilo potrebno, u utorak. Pred nama je jedan zakon za koji mislim da je trebalo da bude u skupštinskoj proceduri znatno ranije. Mislim da je prava šteta za mala i srednja preduzeća u našoj privredi i Republici Srbiji što ovaj zakon nismo imali u maju mesecu, ali 2001. godine! U međuvremenu, svi privredni tokovi idu u lošem smeru ili sa takvim pokazateljima sa kojima nikako ne možemo biti zadovoljni. Ma koliko da se ljudi iz Vlade upinju da i nama i javnosti pokažu kako je nešto bolje nego što je bilo, kako je mnogo toga popravljeno, pravo da vam kažem, tu popravku u takvom obimu, kako se predstavlja, ne vidim. Mala i srednja preduzeća jesu najvitalniji deo naše srpske privrede. To je jedna nesporna činjenica i bio bi greh ne podržati mala i srednja preduzeća, jer će u budućnosti, sasvim sam siguran, kao što je to slučaj i u Evropskoj uniji, ona predstavljati preko 90% svih privrednih subjekata na području Republike Srbije. Siguran sam da će se u našim malim i srednjim preduzećima ostvarivati najmanje dve trećine nacionalnog dohotka, odnosno društvenog bruto proizvoda. Nisam siguran da ćemo to sve uspeti da ostvarimo u rokovima koji su dati od strane Vlade Republike Srbije u dokumentu koji se zove "Strategija razvoja malih i srednjih preduzeća". One koji su bili u prilici da pročitaju i taj dokument, podsećam na nekoliko činjenica iz tog dokumenta. Cilj je, pre svega, da se od sadašnjih 270.000 malih i srednjih preduzeća, koliko formalno postoji na području naše Republike, dođe do 400.000 preduzeća; kao i da se u tih 400.000 privrednih subjekata koji su male ili srednje veličine zaposli novih milion ljudi. Meni je sada ovde problem, kako da te dve činjenice koje su i te kako bitne i koje i te kako, kao čovek koji ima iskustva u privredi, podržavam, povežem sa Garancijskim fondom koji će imati osnivački kapital u iznosu od samo 600.000.000 dinara ili nepunih 10 miliona evra, obzirom da nam je kurs evra u poslednje vreme nešto korigovan. Kako je moguće da ćemo, strateški gledano, u vrlo kratkom vremenu od svega četiri preostale godine, moći da osnujemo novih 130.000 malih i srednjih preduzeća i u njima, uključujući i postojeća preduzeća, zaposlimo novih milion radnika, a da početni kapital ovog fonda bude minimalan. Rekao bih, to nije dovoljno ni za jednu srednje razvijenu opštinu, nije dovoljno imati garancijski potencijal od svega 10 miliona evra ni za jednu srednje razvijenu opštinu. Ako pri tome imamo određenje, a što je suština ovog zakona o garancijama u članu 9. da ćemo samo delom garantovati privrednim subjektima, odnosno malim i srednjim preduzećima, iznose kredita koje će povlačiti od banaka i od finansijskih organizacija. Sada se postavlja pitanje, budite u poziciji jednog privrednika, malog privrednika, velikog preduzetnika u malom ili srednjem preduzeću koji traži 100.000 evra kredita od poslovne banke: obrati se garancijskom fondu, odnosno banka se u njegovo ime ili za njegov račun ali iz sopstvenih razloga obrati garancijskom fondu za garanciju na 50.000 evra, a za ostatak banka traži da obezbedi drugu vrstu obezbeđenja, najčešće hipoteku. Oni koji se lomataju po poslovnim bankama znaju da nijedna poslovna banka ne izdaje kredite bez hipoteke, čije je pokriće najmanje u visini dvostrukog iznosa koji se garantuje, odnosno pokriva tom hipotekom. Kod nekih čak je i trostrukog iznosa, a što bi rekli moji Lozničani pokrivaju se guberom na 40 stepeni. Onda nastaje hod po mukama malog privrednika koji sada ima garanciju od Fonda na 50% od traženog kredita, a ne može da obezbedi hipoteku na preostalih 50%, i to zato što mu imovina nije uknjižena u katastru, što zemljišne knjige nisu ažurne, što jednostavno i nema imovinu, već ima projekat, ima ideju, ima preduzetničku sposobnost da taj posao realizuje, ali tu prestaje njegov optimizam i njegova mogućnost da sve to uradi. Na sednici Odbora za razvoj pitao sam ministra Vlahovića zašto se ovome tako pristupilo i dobio sam odgovor koji na prvi pogled izgleda logičan, naime da moraju i poslovne banke da preuzmu odgovarajući rizik. S tim se slažem. Ali, koji je to mehanizam koji će naterati poslovnu banku da u toj meri, dakle najmanje 50% kredita, preuzme kao sopstveni rizik i da ta sredstva plasira u mala i srednja preduzeća, što nama i jeste cilj? Mehanizam konkurencije u ovom momentu, kako ministar kaže, ne postoji. Zašto? Zato što su sredstva kojima poslovne banke i finansijske organizacije raspolažu u toj meri ograničena da ne možete da zadovoljite ni najminimalniji broj malih i srednjih preduzeća sa zahtevima da finansiraju realne programe u okviru svojih delatnosti. Dakle, nema konkurencije. Čim nema novca ne može niti biti konkurencije. A zašto nema novca? Novca nema zato što u privredi imamo stanje takvo kakvo jeste, zato što bankarski potencijali nisu ni navikli da finansiraju programe male veličine. Jeste istina ono što se kaže u obrazloženju da je najveći deo sredstava usmeren u velika preduzeća, ali samo zbog toga što velika preduzeća objektivno raspolažu sa velikom vrednošću imovine, što imaju nepokretnosti koje su po pravilu uknjižene i na koje se može uzeti hipoteka. Naš bankar tako razmišlja, ma koliko da se mi upinjemo da im promenimo način mišljenja, rizik prisutan u bankarstvu jednostavno ih navodi da rade ovako kako rade. I, ako mi sada donesemo zakon koji će obavezati Vladu i odgovarajuće organe tog garancijskog fonda da ne sme ni u jednoj varijanti garantovati celokupan iznos kredita, došli smo u jedan dosta začarani krug i ne znam kako ćemo iz njega u praksi izaći, osim ako se ne pokaže da ćemo posle mesec ili dva dana od primene ovog zakona morati da idemo i korak dalje, odnosno da izbrišemo tu odredbu da bi se omogućilo fondu da on u pojedinim slučajevima, tamo gde postoji realni potencijal i realni razlozi, garantuje celokupan iznos kredita. Ovde se u jednom članu, ne znam tačno kojem, čak optimistički razmišlja i o tome da se eventualni višak sredstava slobodno plasira na finansijsko tržište. To je pomalo za diskusiju, obzirom da bi čitava ova priča o garancijskom fondu mogla da bude i priča koja bi se jednim naslovom mogla nazvati fond za razvoj malih i srednjih preduzeća. Možda bi čitava priča išla i produktivnije da smo se opredelili da predložimo osnivanje tog fonda, a ne samo garancijskog fonda. Možda bi onda mogućnosti za podršku malim i srednjim preduzećima bile ne samo u sferi garancija nego i u sferi realnog plasiranja novčanog kapitala u pojedine privredne subjekte i njihove programe. Ukoliko mi ne pomognemo malim privrednicima da definišu svoje poslovne programe i projekte, da skratimo sve te administrativne prepreke koje oni imaju, da ih eliminišemo, neće nam mnogo vredeti čak ni garancije koje su prihvatljive za banku. Jer, izgleda da u ovoj zemlji sve može da se nađe osim programa koji ima podršku svih. Uvek postoje oni koji na bilo koji način koče posao, a kada prođe mesec, dva ili tri u nekim aktivnostima onda u četvrtom mesecu postaje i deplasirano raditi neke stvari, jer je pitanje sezone aktuelno, pitanje konkurencije ili nešto drugo što se ispostavi kao prepreka koja u svemu tome nema odgovarajuće uporište. I još samo nekoliko rečenica u ovom delu - najveća stvar bi bila kada bi se otvorile kreditne linije koje jesu spoljneg karaktera, koje jesu iz inostranstva, tu nam i ne ide kako treba, jer u poslednje dve i po godine od alociranih milijardu i 400 miliona evra kredita, tzv. koncesionalnih kredita, ovde je realizovano samo nekih 22% ili oko 311 miliona evra. Sve drugo je na nekom "dugom štapu", a kada se pogleda struktura tih sredstava koja su ovde, malo toga je upotrebljeno upravo za ovu priču o kojoj sada govorimo, za razvoj malih i srednjih preduzeća. Hvala lepo.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na raspravu po redosledu prijavljivanja narodnih poslanika za raspravu u načelu. Prvi prijavljeni narodni poslanik je Velimir Simonović, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Imam za ministra dva kratka pitanja i nadam se da će odmah biti i kratki odgovori, ali bih pre toga rekao nešto što mi juče gospođa Čomić nije omogućila. Evo o čemu se radi: mi moramo da vodimo računa o autoritetu ovog doma. U ovu salu mogu da ulaze samo narodni poslanici, članovi Vlade, dakle, ministri, i predsednik Republike kada ga mi pozovemo ili kada on želi da dođe sam. Činovnici ministarstava u ovu salu ne mogu da uđu. Ministar može da pozove svoje saradnike, pomoćnike, savetnike i zamenike samo za sednice odbora gde se raspravlja o zakonima. Oni tamo mogu da mu pomažu, dodaju papire, prave beleške i slično, ali u ovoj sali ministar treba da bude sam sa poslanicima. Da li možete da zamislite Parlament Velike Britanije ili neki drugi evropski parlament gde u sali sede činovnici? (Iz sale: Ima ih puno.) Nema, nije tačno, toga ima samo ovde kod nas! Molim predsedništvo Parlamenta da napiše pismo Vladi da predsednik Vlade obavesti ministre da će ovde dolaziti sami, a da na sednice odbora dovedu koga god hoće jer se na odborima vodi detaljna rasprava o zakonima i amandmanima. Postoji još jedna ružna pojava u ovom parlamentu, ona se tiče samo nas poslanika, pa ću o tome govoriti drugom prilikom. Sada prelazim na zakon. Gospodine Vlahoviću, kao što sam rekao, imam samo dva kratka pitanja: prvo pitanje odnosi se na član 20. u kojem se u prvom stavu kaže: "Nadzor nad zakonitošću rada Fonda obavlja ministarstvo nadležno za poslove privrede". Pa, pola ministarstava je nadležno. Zašto niste napisali tačno koje je to ministarstvo? (Aleksandar Vlahović, sa mesta: Zato što ime ministarstva u narednim godinama može da se izmeni.) Da, u narednim godinama kada se bude formirala vlada barem pet ministarstava će se baviti privredom, vidite kako je sada: Ministarstvo za privredu, vaše Ministarstvo, Ministarstvo za finansije, Pitićevo ministarstvo, Ministarstvo energetike, itd. Dakle, svi se bave privredom. Mislim da ovde mora da stoji jasno o kojem se ministarstvu radi. Drugo moje pitanje se odnosi na tačku 4) vaših završnih komentara gde se pominju "sredstva za sprovođenje ovog zakona u iznosu od 600 miliona dinara određena u budžetu Republike Srbije". Ako se dobro sećam, za ovu godinu ta sredstva nisu obezbeđena. (Aleksandar Vlahović, sa mesta: Jesu obezbeđena.) Ako jesu, onda moje pitanje već ima odgovor. Mislio sam da ako nisu obezbeđena onda fond ne bi mogao da se formira. Da li su sredstva obezbeđena u rebalansu ili u novembru? (Aleksandar Vlahović, sa mesta: Obezbeđena su u izvornom budžetu.)
Molim ministra u Vladi Republike Srbije i govornika da ne vode dijalog, dok je govornik za govornicom. Govornik ima pravo da postavi pitanje, a ministar će se obratiti kasnije. S obzirom na to da je poslanik mimo teme, ali s pravom, jer je, pretpostavljam, namera zaštite ugleda i samopoštovanja ove institucije, uputio predlog predsedništvu da se obrati Vladi - možemo da uvedemo nepisana pravila razne vrste. Pisana pravila te vrste ne postoje. Sednici Skupštine može da prisustvuje svako onaj koga predsednik Skupštine pozove na sednicu. Ali, prihvatam primedbu da ta stvar treba da se uredi i da je to interes ove institucije. Sledeći prijavljeni govornik je narodni poslanik Zoran Krasić. Posle njega, narodni poslanik Dragiša Marinković.
Usvajanjem ovog zakona Narodna skupština praktično kaže, ne poštujemo Ustav, ne poštujemo ništa što postoji do sada u našem pravnom sistemu. Jer, usvajanjem ovog zakona, mi samo što ne dajemo odgovore na neka pitanja, nego proširujemo mogućnost dokle država može da se pita. Sa gledišta Srpske radikalne stranke, ovo je zakon kojim praktično država nepotrebno ulazi u neke oblasti, gde ne bi smela da se nađe, jer država ima svoje obaveze, svoje nadležnosti - vlast ima svoje nadležnosti propisane Ustavom i zakonom i u privrednoj sferi i u poslovima bankarstva. Tu su, pre svega, kontrolne funkcije, objektivni, nepristrasni, pravični uslovi poslovanja, jednakost za sve, to je ono gde država može da, eventualno, interveniše, da zakonom propiše neko pravilo ponašanja. Sve što je ministar prethodno rekao lepo zvuči, ali ne može da se nađe u zakonu. Lepo zvuči i može da se nađe na nekoj političkoj tribini, ali zakon koji predstavlja pravni akt sa surovim imperativnim odredbama ne može da bude akt u kome se nalaze lepe želje, koje ne mogu da se ostvare. Država ne sme da ih neposredno ostvaruje. Da krenemo redom. Vi ste u obrazloženju dali jedan kratak presek i pregled kakvo je postojeće stanje. Stanje je takvo verovatno tridesetak godina, isto, nepromenjeno. Što se tiče malih i srednjih preduzeća, gotovo da niko to kreditno ne podržava. Ukoliko se i pojavi neka podrška, odmah može da se pretpostavi šta je pozadina te podrške. Međutim, ne možete da kažete: "Problem usled nedostatka sredstava obezbeđenja", u obrazloženju. Sredstva obezbeđenja postoje, ali je problem što ne mogu da se obezbede, ne samo zbog zemljišnih knjiga, ne zbog toga što je nemoguća zaloga ili zato što ne postoji imovina. Faktički, ona ne mogu na pravno moguć način da se obezbede, da budu validna i da budu pravo sredstvo obezbeđenja potraživanja. To što domaće banke ne kreditiraju mala i srednja preduzeća, odnosi se i na strane banke. One su spektakularno ušle na naše tržište kao veliki potencijal, kao nešto što treba da omogući razvoj našoj privredi. Međutim, vidite i sami, ni oni ne preuzimaju taj poslovni rizik. Zašto bi država, pa makar i preko svog fonda preuzela taj rizik banaka, ne rizik razvoja malih i srednjih preduzeća? Preuzima rizik u ime banke i za račun banke. U jednom od ovih članova vi ste naveli da taj vaš fantastični fond daje samo bankarske garancije i supergarancije. Da bi se dva papira izdala, mi treba da napravimo fond. Srpska radikalna stranka je podnela veliki broj amandmana, da bi ovaj zakon o fondu ličio na nešto. Ali, mi smatramo da država ne sme da se meša u ovu oblast i ne sme da reguliše, niti bilo kome da garantuje nešto što je čisto poslovni odnos između banke i primaoca kredita. Šta je država mogla da koristi kao sredstvo podsticaja razvoja malih i srednjih preduzeća? Pogledajte vašu odluku o monetarnoj politici. Pogledajte šta radi Narodna banka sa poslovnim bankama! Da li je bilo moguće da se propišu neki beneficirani uslovi za one banke koje vrše plasmane u mala i srednja preduzeća, ne samo za obrtna sredstva, nego, pre svega, za osnovni kapital. Pogledajte malo zašto druge banke ne koriste postojeća sredstva obezbeđenja - zaloga, zadržavanje prava svojine na robi koja je kupljena putem kredita ili druga sredstva obezbeđenja. Nema garancije, nema sigurnosti, nema perspektive, zato što je tržište monopolisano, i dalje je monopolisano, a razvoj, konkurencija, odnosno stvaranje konkurencije preko malih i srednjih preduzeća je praktično nemoguće. Zbog toga je bilo bolje, ako već imate Fond za razvoj, da ste ta sredstva plasirali u taj fond za razvoj za podršku tim preduzećima preko nekih banaka ili, još bolje, da je država formirala razvojnu banku, sve države u tranziciji formiraju razvojne banke, preko koje snose deo troškova i deo gubitaka. Vi o ovom zadatku u ovom predlogu zakona nemate gotovo nijednu odredbu kako ćete da obezbedite vašu garanciju i supergaranciju, koju dajete nekoj banci. Ako dođe do realizacije vaše garancije, kako ćete vi da povratite sredstva? Ovim zakonom, koji pogrešno nazivate zakon o garancijskom fondu i u prvom članu pišete o lepim željama, ovo je zakon o osnivanju garancijskog fonda, propisali ste šta koji od nadležnih organa tog fonda treba da radi i mislite da ste završili posao! Šta će biti u praksi? U praksi će biti jagma za tih 600.000.000 dinara! A ko će da dobije ta sredstva? Znate i sami - na nivou lokalnih zajednica, podobni mali privrednici, koji bi mogli da budu, eventualno, i sponzori onih koji su plasirali ta sredstva! Mi smo brojnim amandmanima ukazali na pravno - tehničke i ostale zakonske nedostatke bilo kog zakona o osnivanju nekog fonda. Vi ovde, čak, nemate ni šta je iznos osnivačkog kapitala. Vi nemate ni odredbu o sredstvima, u čijoj su svojini! Hvala.
Narodni poslanik Dragiša Marinković nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović, posle njega narodni poslanik Petar Cvetković.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, na dnevnom redu ovog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije je Predlog zakona o garancijskom fondu, a razlog za donošenje je, kako vi kažete, unapređenje privredno - ekonomskog ambijenta; da se podstakne razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetnika, posebno imajući u vidu pozitivne efekte opšteg privrednog razvoja i stvaranja novih radnih mesta. Ovo je još jedan zakon u domenu razvoja malih i srednjih preduzeća, ako se zna da smo doneli Zakon o Agenciji za razvoj malih i srednjih preduzeća. Da je to neophodno, govori činjenica da je udeo manjih i srednjih preduzeća u poslovnoj aktivi u ukupnoj privredi iznosio oko 15%, a u kapitalu preko 10%, u poslovnom prihodu preko 30%, a u poslovnom dobitku čak preko 60%. Mislim da u periodu tranzicije i restrukturiranja privrede mala i srednja preduzeća treba da preuzmu ulogu, da ublaže posledice tranzicije i prelaska na tržišnu ekonomiju. U ovakvim uslovima poslovanja postavlja se pitanje da li ona to mogu, posebno kad se ima u vidu najveći problem malih i srednjih preduzeća i preduzetništva u Republici Srbiji - nedostatak finansijskih sredstava i teškoće prilikom njihovog obezbeđenja. Banke su najčešće okrenute finansiranju velikih preduzeća, dok za finansiranje malih i srednjih preduzeća ne postoji interesovanje banaka; zbog rizika usled nedostatka sredstava obezbeđenja, hipoteka ili zaloga, a da ne govorim o visokoj kamatnoj stopi, bez grejs-perioda, uz visoku proviziju banaka. Zato i predlažete da država preuzme na sebe obavezu finansijske i nefinansijske podrške razvoju malih i srednjih preduzeća i preduzetnika. Članom 6. je predviđeno da se sredstva Fonda koriste u skladu sa zakonom, statutom Fonda i programom rada Fonda. To nije sporno, ali smatram da Fond slobodna sredstva treba kratkoročno da plasira u mala i srednja preduzeća, a ne, recimo, da poslovna politika Fonda bude ulaganje u poslovne banke, velika preduzeća ili slične privredne ili neprivredne subjekte. Takođe, smatram da Fond treba da izdaje garancije, odnosno supergarancije na ime obezbeđenja celokupnog iznosa kredita koji banke ili druge finansijske organizacije u Republici Srbiji odobravaju malim i srednjim preduzećima i preduzetnicima, a ne dela kredita koji se odobrava. Nije potrebno ograničavati na deo, jer u praksi će se naići na nedostatak sredstava obezbeđenja, a za ostali deo kredita ako znamo na probi hipoteka ili zaloga i to onog zaloga, recimo, na pokretnim stvarima, nije adekvatno pravno regulisana, u smislu mogućnosti davanja pokretnih stvari u zalogu, kao i nesređenog stanja u zemljišnim knjigama čime se u velikoj meri onemogućava primena hipoteke. Nadam se da će ovi nedostaci biti otklonjeni u postupku donošenja narednih zakona. Smatram da poslovanje Fonda treba da bude regulisano od strane budžetske inspekcije u smislu zakona o kontroli, a sve u smislu Zakona o budžetskom sistemu koji smo doneli na zasedanju ove skupštine, ne sporeći to što kontrolu vrši revizor i njegov izveštaj razmatra Nadzorni odbor Fonda. Takođe, smatram da upravni odbor treba da podnosi izveštaj o poslovanju Fonda, ne samo Vladi, svakih šest meseci, već i Narodnoj skupštini, bez obzira što predsednike i članove Upravnog odbora imenuje Vlada, uzimajući u obzir značaj razvoja malih i srednjih preduzeća i preduzimanje mera od strane države da finansijskim i drugim merama obezbedi potpuni razvoj malih preduzeća. Ne možemo zanemariti činjenicu da su banke ušle u ovu godinu sa većom likvidnošću, ali nije pojačana kreditna aktivnost prema privredi, već su depoziti korišćeni za plasmane u drugom pravcu; i to, plasiranje viška dinara u devizna sredstva, a i po naređenju guvernera Narodne banke Jugoslavije iznos kredita koji preduzeća mogu da uzmu do kraja godine ograničava se na 100.000 evra. Zastoj u investiranju je osnovni razlog, odnosno uzrok slabljenja privredne dinamike, a to je upravo ono što zabrinjava. U toku prva četiri meseca nije ostvarena ključna pretpostavka održivog privrednog rasta; ubrzanje rasta investicija, a investicije su ključni problem održivosti privrednog rasta, pa preko njega održivost spoljnog i fiskalnog duga. Realnost je da će privredne investicije biti niže od planiranih, jer to je izvesno, a to je potvrdio i guverner Narodne banke kada je rekao da je nerealno očekivati da u Srbiju ove godine uđu dve milijarde dolara stranih direktnih investicija. Da je to tako, potvrđuje činjenica da je od 1997. godine do danas na tržište SRJ ušlo 1,8 milijardi evra stranih direktnih investicija, od čega nešto manje od pola miliona evra prošle godine, tako da je realnost stranih direktnih investicija takva kakva jeste. Sredstva za osnivanje i početak rada Fonda obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije. Naši privrednici stalno ukazuju na problem podsticaja proizvodnje, a uvek su dobijali odgovor da nema para, pa postavljam pitanje - da li ima para za ove svrhe, ako se zna da na početku ove godine budžet ima određene probleme u pogledu priliva sredstava? Zaista je zabrinjavajući pad prihoda u januaru u odnosu na decembar, 51,9%, a neposredni uzrok je smanjena ekonomska aktivnost, isplata stanovništva, pre svega po osnovu zarada. Treba pozdraviti sve ono što će pospešiti privrednu aktivnost, a da li će to biti putem garancijskog fonda, videćemo. Sada se zna da je nivo industrijske proizvodnje u prva tri meseca ove godine u Srbiji niži u odnosu na prošlogodišnji period za 6,4%; to signalizira da će industrijska proizvodnja i ove godine biti ozbiljan problem domaće ekonomije, kao i rast nezaposlenosti ako se zna da je za 3,7% smanjen broj zaposlenih u odnosu na januar prošle godine, a istovremeno broj ljudi koji traže posao povećan za čak 18% u odnosu na januar prošle godine. O tome ćemo detaljnije kada budemo govorili o Predlogu zakona o zapošljavanju. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković. Povodom Poslovnika, narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
U skladu sa članom 134. Poslovnika o radu koji kaže: "Predlog zakona, pripremljen u skladu sa odredbama ovog poslovnika, može se uvrstiti u dnevni red sednice Narodne skupštine u roku ne kraćem od 15 dana i ne dužem od 60 dana, od dana njegovog podnošenja. U izuzetnim slučajevima, rok od 60 dana može biti prekoračen, ali ne duže od 30 dana, a predsednik Narodne skupštine obavestiće narodne poslanike o razlozima prekoračenja roka. Rokovi iz stava 1. ovog člana miruju kada Narodna skupština nije u redovnom zasedanju". Predlog zakona smo dobili 8. avgusta prošle godine, što je bezmalo devet meseci. Time je prekršena odredba ovog člana i mi o ovom zakonu danas ne bismo mogli da raspravljamo, sem ukoliko Vlada ne ponovi Predlog zakona, znači uputi ga ponovo Skupštini. Po Poslovniku, mi o zakonu ne možemo danas da raspravljamo. S obzirom da nas predsednica Skupštine nije ni obavestila o posebnim okolnostima zbog kojih je moglo da dođe do prekoračenja roka, i to samo 90 dana, prilikom formiranja dnevnog reda, znači, mi ovde po odredbama ovog poslovnika nikako ne možemo da raspravljamo o ovom zakonu; s obzirom da smo imali redovno zasedanje prošle godine, nakon podnošenja Predloga ovog zakona i da smo već duboko u ovom redovnom zasedanju, teško da možemo da raspravljamo o Predlogu ovog zakona, osim ako grubo ne prekršimo Poslovnik.
O iznetoj primedbi, na član 134. Poslovnika, vredelo bi davati obrazloženje da ste ga izneli u toku usvajanja dnevnog reda. S obzirom da se javljate nakon što je Skupština odlučila o usvajanju dnevnog reda, nema nikakvog smisla obrazloženju. Narodni poslanik Petar Cvetković... Želite sastanak Administrativnog odbora? Druga? Narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS, povreda Poslovnika.
Po članu 28. predsednik Skupštine se stara o primeni odredaba ovog poslovnika, tako da poslanici jesu dužni da prate i poštuju ovaj poslovnik, ali pored svih ostalih to su dužni da rade, ponajviše, predsednik a pre svih dužan je predsednik Skupštine i sekretarijat Skupštine. Smatram da od strane predsednika Skupštine nije poštovan Poslovnik prilikom formiranja i predlaganja dnevnog reda, te je došlo do ozbiljnog kršenja odredbi ovog poslovnika. Ako ne date valjano obrazloženje, ja ću svakako tražiti da se o kršenju ovih odredbi izjasni Administrativni odbor.
Pretpostavljam da se ova druga primedba o kršenju Poslovnika, pošto nisam čula član, odnosi na opšti stav o staranju i vođenju reda, nisam čula naslov, odnosno broj člana. Dobićete obrazloženje. Administrativni odbor će biti zakazan u toku sutrašnjeg dana i daće vam obrazloženje na povredu Poslovnika koju ste izrekli o članu 134. i članu 128. Zamenik predsednika poslanička grupa SRS, narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, iako svi mi imamo obavezu da poštujemo Poslovnik, da ga poznajemo i da se vladamo onako kako on propisuje, pre svega predsedavajući, predsednik Skupštine, ima tu obavezu, a pošto ni predsedavajući ne moraju baš da znaju sve i nisu sveznajući, nisu u situaciji da baš sve vide i čuju, da ne bi došli u situaciju da im poslanici, odnosno šefovi poslaničkih klubova, jedino to oni mogu, ukazuju na ovakva gruba kršenja Poslovnika, bilo bi dobro da sekretar Narodne skupštine radi svoj posao, jer član 34. na koji se pozivam i koji reklamiram propisuje šta radi sekretar Narodne skupštine pa, između ostalog - pomaže predsedniku i potpredsednicima Narodne skupštine u pripremi i vođenju sednice, rukovodi službom Narodne skupštine, a to su oni koji bi morali da vode računa da li su svi akti koji idu prema Narodnoj skupštini u skladu sa Poslovnikom o radu, stara se o sprovođenju zaključaka Narodne skupštine i vrši druge poslove određene zakonom i ovim poslovnikom. To što vi nemate adekvatnog sekretara koji ne radi ono što treba, ali zato radi ono što ne treba, pa kad poslanik zakaže konferenciju za štampu, ona ne obezbedi da se ta konferencija za štampu i održi, nego kaže - to je moje pravo, ja sam ta koja odlučuje da li ćete vi da držite konferenciju za štampu ili nećete. To je uradila jednom i mislim da joj više neće pasti na pamet! Ovo sada je izvlačenje na Administrativni odbor, pošto niste kadri da date odgovarajuće objašnjenje na reklamiranje Poslovnika od strane gospodina Mihajlova, a verovatno nećete moći ni na moje reklamiranje Poslovnika. Administrativni odbor neće moći da otkloni štetne posledice nakon završetka rasprave o ovom zakonu. Samo bih volela da mi kažete kako ćemo to ukoliko Administrativni odbor, ne daj bože, utvrdi da je prekršen Poslovnik, odnosno da nam Predlog zakona danas na dnevnom redu nije u skladu sa Poslovnikom, kako ćemo da otklonimo tu štetnu posledicu? Vi izuzetno dobro znate da obrazložite sve. Iskoristite sve svoje znanje iz fizike i objasnite mi to.
Rado bih koristila svoje znanje iz fizike i rado bih to podelila sa vama, pošto tu ima niz beskrajno interesantnih informacija koje se tiču i politike i komunikacije i entropije, kao stanja svakog sistema. Član 34. nije prekršen. Sekretar Narodne skupštine redovno obaveštava i predsednika i potpredsednike o svim poslovima vezanim za formiranje dnevnog reda. Ovaj dnevni red je formiran u dogovoru sa poslaničkim kolegijumom. Bio je na usvajanju na Skupštini i bilo je i šanse i razloga da se ospori obrazloženje koje smo imale predsednica Narodne skupštine i ja. S obzirom da imate pravo da tražite, da li želite sastanak Administrativnog odbora? (Da.) Ako bi se narodni poslanici opet setili Poslovnika, s obzirom da o njemu pričamo deset minuta, pa malo poštovanja istog. Dakle, Administrativni odbor će doneti odluke o iznetim primedbama na kršenje Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković. (Dejan Mihajlov: Da govorim o zakonu.) Ako hoćete striktno poštovanje Poslovnika, strogo i da se staramo o primeni, teško da biste mogli da dobijete reč kada je počela rasprava u načelu. Morali biste da budete u sali kada se po redosledu u raspravi u pojedinostima, član 137. i član 136, koji reguliše raspravu u načelu, reč daje redom: predstavniku predlagača; izvestiocu nadležnog odbora, predsednicima, odnosno predstavnicima poslaničkih grupa i ovlašćenom predstavniku, odnosno članu Vlade, ako je prisutan. Ne postoji, osim dobre prakse na koju se pozvao i narodni poslanik Velimir Simonović, pravo poslanika da odabere vreme, kao predsednik poslaničke grupe, kada će se obratiti Skupštini, ali, narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS - u ime tolerancije i nepisanih pravila u Skupštini.
Ne znam da li treba da budemo zahvalni što nam dozvoljavate da govorimo u ovoj skupštini, s obzirom da su nas građani birali. Mislim da treba posebno da uvažavamo to što imamo pravo da govorimo. Mislim da, u skladu sa Poslovnikom i sa načinom koji smo do sada radili, predsednici poslaničkih grupa dobijaju reč u onom trenutku kada zatraže. To je bila praksa i ranije, i sada je! Ne vidim da Poslovnik ograničava to pravo. Poslovnik samo definiše redosled kojim će se na početku dogovoriti, a inače, zato je i predviđeno da dva puta po deset minuta imaju pravo šefovi poslaničkih grupa da govore, kako bi mogli na početku, u sredini ili na kraju rasprave da govore. Ne vidim da ste vi nešto posebno izašli bilo kome u susret. Mislim da samo u ovom trenutku sprovodite Poslovnik onako kako piše. Ali, da se vratimo na tačku dnevnog reda. Ako je ovaj zakon bitan, kao što kaže sam ministar, ajde da uzmemo za ozbiljno ministra i da mu poverujemo, onda treba da se zapitamo zašto devet meseci, od avgusta meseca nije ušao u proceduru? Ako je devet meseci kratak period, a govorimo o tranziciji koja je naša nasušna potreba, o promenama koje ne smeju da čekaju, o reformama koje se zahuktavaju, o svim tim procesima koji su u toku, zašto onda čekamo devet meseci, zašto se onda jedan zakon devet meseci kiseli u nekoj fioci? Zašto, ako je toliko bitan? Smatram da je ovaj zakon bitan i tu bih se složio sa ministrom, DSS će glasati za ovaj zakon, kao i za zakon o lizingu. Smatramo da su ovi zakoni bitni i da će oni, u neku ruku, možda i doprineti izgradnji malih i srednjih preduzeća i možda, u nijansi, doprineti ambijentu koji može da stvori i da potpomogne razvoj malih i srednjih preduzeća. Ali, ostaje pitanje zašto je devet meseci rok u kome se reformski zakoni krčkaju, od dana podnošenja do dana dolaska na raspravu u ovu skupštinu? Verovatno toliko ima reformi da oni najvažniji reformski zakoni ne mogu da dođu na dnevni red, jer ste se od silnih reformi umorili. Od silnog rada na reformskim zakonima, tek smo sad dobili ovaj zakon. Ali, dobro, vi najbolje znate kakve su vam reforme i o reformama najbolje govori statistika. Statistika kaže da se u Srbiji beleži pad industrijske proizvodnje (mart prošle godine - mart ove godine), da je pad prosečnih zarada, a to su činjenice, da imamo porast stope nezaposlenosti [[Dobacivanje iz sale.]] Gospodine, za vaše probleme, na vaše silno insistiranje, zamoliću gospodina Vojinovića da vas primi i da sa vama ozbiljno porazgovara, jer očigledno vučete traume iz nekog ranijeg perioda. Gospodine Vojinoviću, zamolio bih vas da posle sednice Skupštine primite gospodina ...
Narodni poslaniče, zamolila bih vas da se setite odredaba Poslovnika, da ne komunicirate sa poslanicima bilo gde da sede u klupama i da se vratite na temu dnevnog reda.
U toj situaciji treba njih da opomenete, da ne dobacuju. Ako mi već traže da zamolim profesora Vojinovića da ih primi, ne mogu da im odbijem zahtev, ipak su mi oni kolege poslanici. Smatram da je bio jedan od boljih zakona koji smo usvojili u ovoj skupštini, ne zato što je zakon kao zakon, već zato što se tim putem krenulo u formiranje Agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća, i to putem zakona. To je jedna od retkih agencija koja je formirana zakonom i jedna od retkih agencija koja nije protivustavna. Ta agencija je formirana u ovoj skupštini i bila je agencija koja je puno obećavala, o kojoj je bilo puno reči i za koju se govorilo da je upravo ona ključna za razvoj malih i srednjih preduzeća. Agencija za razvoj malih i srednjih preduzeća, bez ovog garancijskog fonda, jednostavno je mrtvo slovo na papiru. Niti je ona zaživela, niti je regionalna mreža agencija za razvoj malih i srednjih preduzeća zaživela. Pored konsaltinga koji je verovatno potreban našim ljudima da bi mogli da se upuste u razvoj i u osnivanje malih i srednjih preduzeća, potrebno je i nešto što se zove kapital, potrebno je nešto što se zove investicija, potrebni su krediti. Potrebno je da sredstva koja se nemilice izdvajaju iz Fonda za razvoj i iz drugih fondova, koja se izdvajaju u velike sisteme, koja se izdvajaju za kupovanje socijalnog mira i koja se izdvajaju ne za razvoj i ne za pokretanje proizvodnje, već koja se izdvajaju da bi se podmirio neki lokalni aparatčik ili da bi se na taj način još malo kupio socijalni mir. Na taj način se ne rešava problem u Srbiji i mi smatramo, ja lično smatram, da trošenje sredstava, jednostavno i velikih sredstava, kojih je bilo u nizu velikih preduzeća, nije način da se to reši, već je jednostavno to način da se ti problemi samo odlažu i da mi do konkretnog rešavanja problema, a to je tranzicija, to je privatizacija, ne možemo nikako da dođemo. Regionalna mreža agencije nije zaživela. Mnogo privatnika i privrednika, koji su tražili usluge ove agencije, nisu ih dobili. Zato što to nije zaživelo i što ova agencija nije imala sredstva i zato što nema dovoljno kvalitetnih kadrova. Kako ćemo da stimulišemo ljude da otvaraju mala i srednja preduzeća? Da li je Garancijski fond sa svojim osnivačkim ili početnim kapitalom od 600 miliona dinara, što u ovom trenutku iznosi manje od 10 miliona evra, dovoljan da potpomogne razvoj malih i srednjih preduzeća, odnosno da bude garant za kredite koje bi oni uzimali. Ovde se više računa da će banke, koje treba da investiraju, snositi rizik kreditiranja. Koja će strana banka, ozbiljna banka, kvalitetna i jaka banka da snosi rizik kreditiranja i uopšte da ulazi u poslovanje u našoj zemlji u kojoj nema elementarne pravne sigurnosti? Koja će ozbiljna strana banka da dođe? Neće nijedna. Evo, posle skoro dve i po godine reformi i tranzicija nemamo nijednu od najozbiljnijih svetskih banaka prisutnih u Srbiji. Mi imamo uglavnom banke koje nemaju toliko kapitala na raspolaganju. Imamo banke koje su povukle deo deviznog potencijala odavde i koje će taj devizni ili jedan deo tog deviznog potencijala vratiti. Drugi deo neće, nažalost, da bude vraćen u našu privredu. Mi ovde govorimo o potrebi da se stimuliše razvoj malih i srednjih preduzeća. A da bi se stimulisao razvoj malih i srednjih preduzeća nije dovoljan samo Garancijski fond i nije dovoljno samo reći da tu postoji jedna cifra ili suma, koja uistinu nije velika i složiće se verovatno i ministar da 600 miliona dinara nije dovoljno za garantni fond da to bude dovoljna suma da se krene u ozbiljnije investicije da to bude garant bankama i svima drugima za investicije. Ali, jednostavno, ako od nečega mora da se krene onda ovo možda jeste neki pravni okvir za početak, ali svakako važniji od ovog pravnog okvira je ambijent u kome treba da se radi. Ovde je bilo reči o suzbijanju sive ekonomije i o prelivanju sredstava iz sive ekonomije u legalne tokove i na taj način pospešivanje otvaranja malih i srednjih preduzeća. Pominjana je cifra od 400 hiljada malih i srednjih preduzeća u jednom kratkoročnom periodu. Priznaćete da je to prilično i da je to jedan veliki broj. Ako uzmete koliko je sredstava potrebno za osnivanje jednog malog ili srednjeg preduzeća, ako uzmete koliko je sredstava potrebno da bi to preduzeće funkcionisalo, ako uzmete da tu nema posebnih poreskih olakšica, ako uzmete da vi nemate pravne sigurnosti, ako uzmete da mi uvozimo u našu državu sve i svašta, da nema zaštite našeg tržišta, da nema zaštite male i srednje privrede, onda možemo da govorimo ovde o ambijentu koji je krajnje problematičan. Ovaj zakon jeste nešto što nije štetno i što može u neku ruku, ukoliko se krene sa pravilnom primenom, da poboljša sprovođenje i jednostavno osnivanje malih i srednjih preduzeća, ali svakako ostaće mrtvo slovo na papiru ukoliko se druge stvari i druge veoma važne komponente za razvoj malih i srednjih preduzeća ne promene. Mi imamo jedan poražavajući ambijent. Imamo ambijent u kome privatizacija ne daje odgovarajuće efekte, odnosno gde privatizacija nije stimulativna i nije pokretačka snaga za razvoj privrede, nije pokretačka snaga za razvoj upravo malih i srednjih preduzeća. Ako govorimo o efektima privatizacije, onda možemo da se zapitamo zašto, ako su efekti reforme i privatizacije i svih intervencija države u oblasti privrede tako dobri, beležimo pad proizvodnje. Zašto se beleži porast stope nezaposlenosti i zašto se beleži pad prosečnih zarada. Neko će reći da tranzicioni procesi podrazumevaju otpuštanje, recesiju, porast stope nezaposlenosti, da bi kasnije upravo ti bili ponovo zaposleni kroz investicije sredstava, koja dobijemo od privatizacije, u mala i srednja preduzeća. Znači, trebalo bi da dođe do jednog prelivanja sredstava iz privatizacije u sredstva za mala i srednja preduzeća, da ta preduzeća narastu i da jednostavno amortizuju priliv, odnosno povećanje stope nezaposlenosti, da oni okupe ili pokupe te ljude koji ostaju bez posla i zaposle ih kroz mala i srednja preduzeća. To bi teorijski trebalo tako da izgleda i to je teorijski koncept o kome se ovde govorilo i koji su mnogi zagovarali. Kakvi su rezultati tog koncepta bolje i da ne govorimo. Njih vidimo na svakom koraku. Rezultati i posledice jednog takvog koncepta su uglavnom negativni. Kako vi možete da prelijete sredstva za razvoj malih i srednjih preduzeća ako prodate šećeranu za tri evra? Naravno da ne možete nikako! Kako možete da prelijete sredstva za razvoj malih i srednjih preduzeća ako vam sredstva od privatizacije idu direktno na pokrivanje budžetskog deficita, odnosno socijalnih programa, ako su ona u jednoj maloj meri predviđena za investicije? Naravno da ne možete! Na taj način se privatizacija, koja je generacijama stvarana, jednokratno troši i na taj način mi ne dolazimo u poziciju da možemo da pokrenemo privredni ciklus u onoj meri i na onaj način o kome se ovde govorilo. Demokratska stranka Srbije je na ovaj zakon predložila amandmane koji predviđaju da se poboljša kontrola u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, garancije koje bi dao Garancijski fond, s obzirom da se 600 miliona dinara izdvaja iz republičkog budžeta, a po Zakonu o budžetskom sistemu Vlada je ta, odnosno nadležno ministarstvo je to koje vrši kontrolu utroška tih sredstava. Naši amandmani idu u pravcu kontrole utroška tih sredstava i na taj način se omogućava Skupštini, preko rasprave o završnom računu, da kontroliše kako su se koristila sredstva iz Garancijskog fonda. Mi na ovaj način hoćemo da povećamo ingerencije Skupštine, da ova skupština, preko Odbora za finansije, preko Odbora za razvoj i preko svih drugih odbora koji su nadležni, dođe u situaciju da kontroliše kako se troše ta sredstva i da na taj način, jednostavno, ova skupština bude mesto gde će se odlučivati da li se sredstva troše u skladu sa zakonom, da li se troše celishodno ili se ta sredstva koriste za punjenje džepova onih koji su bliski vlasti i režimu.
Ovim završavamo današnji rad i sednicu nastavljamo u utorak, 20. maja, u 10,00 časova, nastavkom rasprave u načelu. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Petar Cvetković, a posle njega narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2003. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, sednici prisustvuje 119 poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Branimir Trajković, Milan Radulović, Marko Jakšić, Juhas Atila, Radoslav Veselinović, Predrag Stojanović, Miodrag Stamenković, Emilija Krstić, Dušan Ilić i Dušica Anđelković, a pre podne narodni poslanici Miomir Tadić i Gvozden Jovanović. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Nataša Mićić, na ovu sednicu pozvala studente na parlamentarnoj praksi u organizaciji Fonda - Centar za razvoj demokratije. U njeno i u vaše ime pozdravljam prisutne goste. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O GARANCIJSKOM FONDU (nastavak u načelu) Po redosledu prijavljenih narodnih poslanika, po prijavama za reč u načelnom pretresu ima reč narodni poslanik Petar Cvetković, a posle njega narodni poslanik Dragoljub Stamenković.