Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Molim narodnog poslanika da ne zagovara ministra dok traje sednica. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 109 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. S obzirom da je danas četvrtak, na osnovu člana 287, danas imate pravo da tražite obaveštenje i objašnjenje na osnovu člana 287. Poslovnika Narodne skupštine, pa vas pitam - da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Narodni poslanik Žika Gojković. Izvolite.
Poštovane kolege poslanici, ono što ću sada reći, pitanje koje ću postaviti pokazuje sve posledice nakaradne privatizacije koje smo imali u poslednjih 10-15 godina. Naime, radi se o Somboru i nekoliko desetina radnika uljare "Sunce" koje je dobilo premeštaj u "Vital" Vrbas, iako je taj grad od Sombora udaljen više od 50 kilometara, uz upozorenje poslodavca kompanije "Invej" da im, ukoliko do 1. oktobra ne prihvate aneks ugovora, sledi otkaz. Ti ljudi su došli u situaciju da ostanu bez posla, bez otpremnine ili nadoknade Nacionalne službe za zapošljavanje, ukoliko odbiju ponudu da rad nastave u "Vitalu" u Vrbasu. U isto vreme, poslodavac je ugasio proizvodnju margarina, majoneza i kečapa, a radnike ovog odeljenja je proglasio tehnološkim viškom. Ti radnici imaju pravo na otpremninu i naknadu sa biroa rada, ali poslodavac to ne daje, već ih upućuje na rad kod drugog poslodavca "Vitala" u Vrbasu, koji je udaljen 52 kilometra od Sombora, što naravno nije po zakonu. Nudi im se posao, ali ne i obezbeđen prevoz. Naime, pola troškova prevoza od Vrbasa je oko 6.000 dinara, plaćali bi sami od minimalca koji dobijaju, tj. od 21.000 dinara, što znači da bi ljudima ostalo oko 15.000 dinara. Radno vreme počinje u 6:00 sati i prosto je naučna fantastika kako bi ljudi koji žive u okolini Sombora i u selima mogli da stignu na posao. Ovo je samo jedan od primera nakaradne privatizacije, ali pokazuje sav apsurd privatizacije koju smo imali prilike da gledamo u godinama iza nas. Ako svi dobro znamo kako su zaštićeni ljudi po raznim lokalnim samoupravama i javnim preduzećima kojima bukvalno zato što su stranački kadrovi ne sme da padne ni dlaka sa glave, onda je prosto neverovatno da u privatnom sektoru i u onim firmama koje su bile više nego uspešne, pogotovo u jednom kraju kakav je Sombor, u agrarnom kraju, da se gasi postrojenje i da se ovako ponaša prema radnicima koji su dugo godina zaposleni u jednoj ovakvoj firmi. Smatram da je takođe poražavajuće što lokalna samouprava nema apsolutno nikakvog sluha za probleme ovih ljudi. Mislim da, nažalost, ova situacija naravno da nije jedinstvena kada je u pitanju naša država, ali pokazuje koliko velikih problema imamo sa kojima ćemo se nažalost suočavati u budućnosti. Moje pitanje je postavljeno premijeru, gospodinu Dačiću, kojem su puna usta borbe za socijalno-ekonomske probleme i borbe za one najugroženije, i nadam se da će do 1. oktobra uspeti da nađe rešenje i pomogne ne samo ovim ljudima, nego svim onima koji se nalaze u sličnim problemima. Hvala.
Hvala. Gospođa Vesna Milekić. Izvolite.
Poštovanje, gospodine predsedniče Skupštine. Ponovila bih jedno pitanje, juče niste bili ovde prisutni. Kolega Siniša Kovačević je postavio pitanje koje ja postavljam, doduše ovde okolo, već nekoliko nedelja. Oktobar je za nekoliko dana, svi odbori su konstituisani, jedino Odbor za kulturu nije. Molim vas ako možete da nam odgovorite zašto nije i kada će biti konstituisan? Hvala.
Na to mogu odmah da vam odgovorim. Odbor za kulturu će biti konstituisan, nadam se, u dogovorima možda već ove nedelje, a možda naredne. Ne mogu tačno da vam kažem. Imali smo dogovor unutar svih poslaničkih grupa, o sastavu odbora, odnosno o tome ko će biti predsednik Odbora. Pošto poslanička grupa, za koju smo dogovorili da rukovodi Odborom, trenutno nema člana tog odbora, jedan drugi član odbora iz jedne druge poslaničke grupe će preuzeti predsedavanje do zamene člana Odbora, tako da to očekujem već u narednih sedam dana. Radi se samo o tome, nema nikakve druge pozadine iza toga. Očekujem u najskorijem roku. Ja sam danas isto pokrenuo to pitanje i hvala vam na toj sugestiji. Gospodin Neven Cvetićanin, izvolite.
Poštovani gospodine ministre, dozvolite mi da iskoristim priliku što ste danas ovde sa nama pred Narodnom skupštinom, da vam postavim pitanje o situaciji na Filozofskom fakultetu u Kosovskoj Mitrovici. Neke naše kolege profesori su me obavestili da ta visokoškolska ustanova već duže vremena ne funkcioniše, da postoji problem u kolektivu, da postoji problem u rukovodstvu ove visokoškolske ustanove u dekanatu i da budem iskren, obavestili su me i da ste vi veoma korektno do sada reagovali, da ste svesni problema koje tamo postoji. Moje pitanje je – kada već ministarstvo pokazuje dobru volju da taj problem reši, da li taj problem može da se reši do početka školske godine, kako se ovaj problem ne bi preneo u sledeću školsku godinu? Dozvolite mi na samom kraju jednu kratku konstataciju. Ukoliko država sebi može da dopusti luksuz da ne funkcioniše neka visokoškolska ustanova u Beogradu, Novom Sadu ili Nišu, jer su to nesporne teritorije za Srbiju, smatram da država sebi ne može da dopusti luksuz da ne funkcioniše jedna visokoškolska ustanova u Kosovskoj Mitrovici, upravo na teritoriji koja se institucionalno pokušava odvojiti od Srbije. Konačno, da zaključim, moje pitanje je – da li se problemi na Filozofskom fakultetu u Mitrovici mogu rešiti pre početka školske godine, kako bi institucije, da tako kažem, u tom delu zemlje funkcionisale i u kontekstu prosvetne politike i u kontekstu opšte državne politike prema KiM? Unapred vam hvala na odgovoru.
Ministre, vi inače odgovarate pisanim putem u roku od 15 dana. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvinjavam se samo, pošto Poslovnik određuje i definiše da pitanja može postaviti samo jedan predstavnik jedne poslaničke grupe, napravio sam grešku i čisto da znate da nije bila namerna. Nisam primetio da su ovo poslanici iz iste poslaničke grupe. Gospodine Markićeviću, izvolite.
Gospodine predsedniče, kolege narodni poslanici i svi poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos. Imam jedno pitanje, odnosno tražim obaveštenje koje sam, čini mi se, u ovom visokom Domu postavio pre više od godinu dana, Ministarstvu za kulturu i informisanje. Moje je pitanje bilo – da li je moguće da deo, neki procenat od TV pretplate koje građani Srbije plaćaju, ostane lokalnim TV stanicama i medijima? Dobio sam odgovor da je napravljena neka komisija. Ispada sada po onoj Čerčilovoj, kada nešto nećete da uradite, vi samo napravite komisiju. Dobio sam odgovor od tadašnjeg Ministarstva kulture i tadašnjeg ministra, veoma ljubazno, da je napravljena neka komisija koja pravi predlog u tom pravcu. U međuvremenu, da tako kažem, na veliki način, nažalost loš, otvorila se tema – plaćanje TV pretplate. Procenti, koje rukovodstvo Javnog servisa, naplate televizijske pretplate govore da je ona iz meseca u mesec sve manja. Ne bih da ovoga puta, biće prilike, govorim zbog čega se to dešava, samo postavljam pitanje ravnopravnosti građana. Da li su u pravu građani, kojima ja pripadam, koji redovno plaćaju TV pretplatu ili izgleda ogromna većina građana neće više da plaća TV pretplatu? Da li samo pitanje načina naplate televizijske pretplate ima veze sa ustavnim pravima, ljudskim pravima građana? Da malo objasnim o čemu se radi. Dakle, i televizijski program bilo koje stanice, pa i Javnog servisa, je neka vrsta robe. Dakle, to je jedina roba koju građani, hteli ili ne hteli, kada se radi o našem Javnom servisu, moraju da plaćaju. Nisam upoznat i nisam čuo za neku drugu vrstu robe da građanin mora da konzumira tu vrstu robe, a ovde se radi o Javnom servisu. Dakle, ne sporim postojanje javnog servisa kao takve i programa koji on treba da predstavi građanima. Sam sam glasao 2002. godine za plaćanje TV pretplate, ali smo sada, gospodo, došli u situaciju da u jednom gradu, u gradu odakle ja dolazim, sud odbije tužbu za neplaćanje TV pretplate i kao što biva kod drugih komunalnih usluga, koje građani koriste, ispadaju krivi, da ne kažem budale, oni koji plaćaju televizijsku pretplatu. Prema tome, želim obaveštenje i odgovor, pošto je ovih dana u medijima bilo reči i o načinu finansiranja RTV Srbije, namerno neću da kažem Beograd, mislim da bi im trebalo zabraniti da koriste ime televizije Beograd, ako bi to bilatelevizija Beograd, onda bi to trebalo da plaćaju Beograđani. Ne znam zašto bi mi iz Čačka plaćali pretplatu televiziji Beograd. Dakle, želim celovitu informaciju od ministra za kulturu i informisanje - šta Vlada i resorno ministarstvo razmišljaju u tom pravcu, pogotovo posle saznanja da je prethodna plata, a tamo radi preko tri hiljade ljudi, mislim ogromna većina čestito i pošteno, je jedva primila lični dohodak. Dakle, šta je strategija Ministarstva za kulturu i informisanje i Vlade u pogledu budućnosti i funkcionisanja Javnog servisa? O tome da sam očekivao, kao radničko dete da će ova četiri sindikata, koji egzistiraju na RTS, pitati rukovodstvo, odnosno direktora koji se sad, kako narod kaže, zabio u mišju rupu i nema ga nigde, zašto njega nisu prvo pitali šta je sa platama i kako će da se finansira RTS? Mislim da će biti prilike u narednim mesecima, bar što se tiče poslanika Nove Srbije, da pripitamo i to rukovodstvo kako se raspolagalo tim sredstvima koja su prikupljena od pretplate koju su savezni građani uredno plaćali. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Neću o TV Beograd, koja ne postoji 22 godine, već ću o Kosovu koji je po Ustavu u Srbiji. Ovih dana vidimo da nova vlada i novi predsednik oko Kosova šalju zaista protivrečne poruke. Možemo da kažemo da se na neki način nastavlja tumaranje oko kosovske politike kako je bilo za vreme prethodne vlade. Ništa se nije promenilo. Sećate se – hajmo na barikade, hajmo sa barikada. Zaluđivanje naroda se i dalje nastavlja, našeg naroda na Kosovu. Jedan viče da hoće da razgovara sa predsednicom Kosova, drugi viče da bi on delio Kosovo, treći viče da treba da se uspostave dobrosusedski odnosi, četvrti, evo novoizabrani predsednik Odbora za Kosovo, kaže da se međunarodni sporazumi moraju poštovati. Mislim da ono što je Borko potpisivao, sem što je to rađeno u inostranstvu, ne bi mogao da bude međunarodni sporazum, jer bi morali da ga ratifikujemo. Znači, ako ste Drecuna, ako ste mu namenili da smirije Srbe koji vikendom u svojim televizijskim emisijama, na lokalnim TV stanicama na severu Kosova, pumpa i pali, a te emisije su dostojne iks fajla i one serije sa Skali i Molderom. On misli da je Molder, onda mu bar kažite da ne preteruje, pa da priča da su to međunarodni ugovori. Jasno je da će predsednik Nikolić posle susreta sa gospođom Ešton verovatno biti načisto kada ćemo doći u priliku da razgovaramo o novoj platformi. Podsećam vas da u poslednjoj rezoluciji, koja je ovde usvojena jula prošle godine, piše da mi zahtevamo, tadašnji saziv, da se stanje na prelazima vrati na situaciju pre 25. jula. Sami ste svesni koliko je to tada bilo besmisleno, ali nas niste slušali, a koliko je sada besmisleno. Dok čekamo usaglašavanje oko te nove kosovske rezolucije, zamolio bih Vladu i nadležne organe da ne šalju tako protivrečne poruke, da ne zaluđuju, i onako zaluđen narod dole na Kosovu. Moje pitanje je, nema veze sa politikom, u skladu sa tehničkim pregovorima. Pre odmora sam pitao gospodina premijera i ministra unutrašnjih poslova zbog čega se ne poštuje uredba Vlade koja propisuje režim prelaska linije. Setite se da ta uredba kaže da se ta linija prelazi samo na prelazima, a ne gde kome padne na pamet. Ono što smo govorili o kriminalu, korupciji, švercu, itd. polako izlazi u javnost i vi koji ste nas kritikovali i optuživali da mi Srbe sa Kosova proglašavamo kriminalcima sada vidite da tamo kriminala i te kako ima. Svakako nisu svi kriminalci, kao što niko ne kaže da su svi, recimo, u SPS kriminalci, što često čujemo. U odgovoru koji mi je poslao premijer Dačić na pitanje – zašto se ne poštuje uredba, jer je jasno da se prelazi ne koriste za prelaze, nego se koriste alternativni putevi. Setite se kada je KFOR počeo da blokira alternativne puteve, tamo neko je podizao barikade na normalnim putevima. Kada bolje razmislimo, KFOR je možda više učinio za poštovanje uredbe Vlade Srbije da se linija prelazi na prelazima, a ne van prelaza. Pošto mi je gospodin Dačić, u principu, prepričao šta sadrži uredba, što nije bilo moje pitanje, jer mi znamo šta sadrži uredba, ohrabriću se da postavimtehnička pitanja. Kaže u odgovoru gospodin Dačić da policijski službenici vrše kontrolu prelaska putnika i vozila na administrativnim prelazima, to je u redu, i obezbeđuju administrativnu liniju. To znači tamo gde nisu prelazi. Moje dodatno pitanje glasi – koliko je ljudi kažnjeno od donošenja uredbe zbog toga što su prelazili liniju van prelaza? Kaže - prelazak administrativne linijeprema AP KiM dozvoljena je samo na propisanim mestima, a to su prelazi, osim u posebnim slučajevima uz odobrenje nadležnog organa i u slučaju više sile, saglasno odredbama člana četiri, pet navedene uredbe. Drugo pitanje glasi – koliko puta su nadležni organi dali dozvolu da se linija prelazi van prelaza? Znači, prvo pitanje – koliko je kažnjeno zato što su prelazili van prelaza i dva – koliko puta su dozvolili da se prelazi van prelaza. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Samo 10 sekundi da ne bismo trošili sredstva bezrazložno, jer je gospodin Markićević krajnje korektno i precizno izvestio i kada je postavio pitanje i kako je dobio odgovor. Pošto smo konstatovali da odbor još uvek nije formiran sasvim je moguće da nema potrebe slati ponovo pitanje da bi se trošio novac. Mislim da se u izveštaju nalaze, koji je obaveza Ministarstva, pred Odborom, kada bude formiran, detaljni podaci, jer ste vi pitali u ovo vreme pre godinu dana. U tom odgovoru postoji odgovor da je strategija usvojena, odnosno biće usvojena 28. septembra 2011. godine, redosled komisije koje rade na kojim zakonima, a šta se upućuje prema drugim ministarstvima. U odnosu na to ćete biti sigurno u situaciji da građanima koji su zainteresovani prenesete tačan odgovor, a da ne ide na prazno pošta nekoliko puta, ako se slažete. Hvala svima na razumevanju.
Naravno, i vi razumete da ste morali postaviti neko pitanje u ovom periodu. (Predrag Marković, s mesta: Postavio sam, ako se slažu, i vi kao rukovodstvo, a i gospodin Markićević je dao glavom znak, što poštujem.) To ćemo shvatiti kao pitanje. Hvala. Reč ima gospođa Sanda Rašković Ivić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedničke, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, veoma je nezapaženo i mirno u javnosti primljena vest da je za vršioca dužnosti direktora državne kompanije "Telekom" postavljen gospodin Predrag Ćulibrk. Naravno, javnost je mogla da bude obradovana i izjavom vicepremijera Vučića, da praktično prvi put u istoriji "Telekoma" na čelo te državne kompanije dolazi osoba, dolazi čovek koji je nestranački, i to nakon pet godina vladavine DS, a znamo kakve vladavine DS u toj kompaniji. Međutim, problem je u tome što je desetak dana pred izbore gospodin Predrag Ćulibrk ušao u DS. Moje pitanje za premijera Dačića kao premijera i, naravno, za njega kao ministra unutrašnjih poslova jeste – da li je Vlada svesna da je na čelo državne kompanije, koja posluje najprofitabilnije, dovela čoveka koji je pripadnik DS? Šta to kao konsekvenca znači? Vrlo je zanimljivo da je ova formalna veza gospodina Ćulibrka sa DS za mene negde manji problem, zato što je glavni lobista za njegov dolazak na tu poziciju, na poziciju direktora "Telekoma Srbije", jer je on prethodno bio direktor "Telekoma Republike Srpske", bio bivši direktor gospodin Branko Radujko, koji je istaknuti član DS. Naravno, tu se ostavlja pitanje da li taj izbor podrazumeva zaustavljanje svih onih istraga koje bi mogle i trebalo da budu nastavljene u samom "Telekomu Srbije"? Da li je tačno da će se te istrage zaustaviti i da narod neće saznati istinu o tome da li su neki visoki funkcioneri DS izvlačili godinama iz "Telekoma Republike Srpske" i iz "Telekoma Srbija" veliki novac? Da li to znači da će biti zaustavljena i istraga o tome da je "Telekoma Srbija" kupio jedan sportski kanal, kažu potpuno nezakonito, i da se i dan danas on emituje nezakonito, jer nema dozvolu RRA? Da li je tačno da će biti zaustavljena i istraga o tome kako se prebio dug prema "Telekomu" bankrotirane firme "Futura", sa kojom je napravljeno neko poravnanje i prebijanje tako što su "Futurini" kiosci brendirani sa "Telekomovim" logom? To je koštalo 22 miliona evra. Da su brendirali odavde do Vladivostoka ne bi koštalo toliko. Napraviću ovde jednu paralelu, odnosno prosto me asocijacije nose ka ovom manevru gde se aktuelna Vlada sakrila iza parafa koji je stavio gospodin Borko Stefanović na dogovore sa Prištinom. Demokratska stranka Srbije je svakako protiv tih dogovora, ne odobrava ih, i ne samo to, nego će i tražiti epilog, odnosno tražiće određivanje njihove valjanosti na Ustavnom sudu Srbije. Mi, bez obzira na to što ne prihvatamo i ne odobravamo te dogovore, shvatamo politički manevar koji je napravila Vlada, odnosno da ona opere ruke i da se sakrije iza nekog državnog kontinuiteta, da se na taj način desi ono da je, evo juče, država Srbija i ozakonila na neki način granicu u samom središtu Srbije, izmenivši ona pisma o integrisanom upravljanju granicama. (Predsednik: Izvinjavam se, pošto vam je vreme isteklo, da li imate konkretno pitanje?) Moja pitanja su i te kako konkretna. (Predsednik: Vi imate pravo ali do pet minuta. Sada je već pet minuta i 15 sekundi, pa vas molim da se držimo Poslovnika). Postavila sam vam nekoliko konkretnih pitanja na koje molim odgovore i želela bih samo da kažem da DSS i te kako pozdravlja borbu protiv korupcije i kriminala, ali ovo sada što se dešava sa "Telekomom" jeste neki kontinuitet vlasti i uticaja DS, koji u svakom slučaju miriše na prikrivanje tragova. Hvala.
Imate pravo, naravno, da postavite konkretna pitanja, ali isto molim sve narodne poslanike da pažljivo pročitaju Poslovnik o formi na kojoj se pitanja postavljaju, zato što postavljanje pitanja ne podrazumeva davanje širokih komentara o drugim političkim temama kojih se pitanja ne tiču. Vi to, naravno, možete na drugi način da formulišete, ali pitanja se postavljaju na konkretan način do pet minuta. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje će biti kratko. Možda na prvi pogled izgleda malo važno, ali nosi veliku poruku. U Srbiji je aktuelno u ovo vreme preispitivanje privatizacija, preispitivanje sumnjivih, neuspešnih itd. Sa druge strane, jasna politika Vlade jeste da je kao vrhovni cilj postavila ulaganje u proizvodnju, u privredu, jer samo ona stvara novu vrednost, ona može da zaposli, da dovodi do zapošljavanja ljudi itd. Moje pitanje se odnosi na stanje kada je privatizovano i posle privatizacije Fabrike malih transformatora "Minel – trafo Mladenovac". Radi se o firmi koja je bila veoma uspešna, izvozila je u Rusiju, Alžir, Brazil, Bugarsku, Crnu Goru itd. Šta se to dogodilo? O čemu se radi? Ta firma je, mnogi kažu koji tamo rade, namerno uništavana, da bi se otvorio prostor za strane firme da taj posao rade. Dakle, o čemu se radi, da ta firma, koja je bila veoma uspešna, dođe u situaciju da se sad otvara predstečajni postupak? U pitanju je 230 radnika. Možemo da kažemo malo ili mnogo, ali poruka mora da nam bude da se moraju sačuvati i proizvodnja i zaposleni, a onda zaposliti nekog novog. Kakva je to privatizacija? O čemu se radi, ako jednu veoma uspešnu firmu vrlo brzo dovede dotle da dođe u predstečajni postupak? Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Zahvaljujem. Držaću se Poslovnika i postaviću jedno vrlo kratko pitanje. Žao mi je što ovde nije ministar kulture i žao mi je što ga ne viđamo na ovim sednicama. Nadam se da to neće biti tendencija rada Skupštine Srbije i Vlade Republike Srbije, da nam Ministarstvo kulture ništa ne predlaže, niti se pojavljuju u delovima sednice koji su predviđeni za postavljanje pitanja. Moje pitanje glasi,upućeno konkretno ministru kulture – kada će biti završena strategija razvoja kulture Republike Srbije? Da li se uopšte od promene na čelu Ministarstva kulture radi na tome i kada možemo taj dokument, vrlo važan za Republiku Srbiju da očekujemo na zasedanju Skupštine Republike Srbije, odnosno kada ćemo imati priliku da razgovaramo o strategiji razvoja kulture Republike Srbije i da usvojimo ili da odbacimo takav akt? Povodom za ovo moje pitanje je i dopis Saveta za kulturu, reći ću tačno kako se zove jer sam ga nedavno videla u mnogobrojnim dokumentima koja smo dobili, to je tačno – Izveštaj o radu Nacionalnog saveta za kulturu koji su svi poslanici dobili 19. septembra 2012. godine i kada ga pažljivo pročitate, a ne sumnjam da su ljudi koji su izabrani u Nacionalni savet za kulturu, ljudi koji su najugledniji u oblastima kulture koju zastupaju u ovom savetu, na veoma alarmantan način pišu o negativnom odnosu i sada već bivše Vlade Republike Srbije, Ministarstvu kulture i Skupštini u prošlom sazivu prema njima, da koordinacije nikakve u radu Odbora za kulturu, koji eto, nažalost moramo da konstatujem da još uvek nije konstituisan ni u ovom sazivu, niti u koordinaciji dalje i sa Ministarstvom kulture, koji je predstavljao bivši ministar gospodin Predrag Marković, nije bilo. Imam još jedno pitanje za ministra kulture – da li je počeo da vrši koordinaciju između ova tri tela koja su i po Zakonu o kulturi dužna da rade zajednički na donošenju nacionalne strategije za razvoj kulture? Da ne zaboravimo, kultura je izuzetno važna i to je jedna od identitetskih ministarstava u Vladi Srbije, koliko je važna za ovu državu vidimo i u poslednjim događanjima, jeste da se odnosi na kulturne institucije na lokalnim nivoima, gde su osnivači skupštine gradova, kakvih tu ima problema. Ne želim da stajem ni na jednu stranu ni u slučaju pozorišta u Beogradu, ali želim da ukažem koliko kultura u našoj državi gubi na značaju i možda to povlači posledice i reflektuje se na sve ostale oblasti koje su, možda ljudima i bitnije od kulture, ali ima nas koji mislimo da je redosled potpuno drugačiji. Molila bih da ministar kulture da pismeni odgovor da bi se mi svi ovde upoznali sa tako važnim aktom odnosno dokumentom, koji očekujemo da se konačno pojavi pred parlamentom. Hvala.
Samo zbog informisanja da vam kažem, pošto mi danas imamo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju u pojedinostima na dnevnom redu, zato je danas sa nama ministar doktor Žarko Obradović, ministar prosvete. Zbog toga ministar kulture nije ni pozvan, naravno, on će doći danas od 16,00 do 19,00 časova, kada će doći drugi predstavnici Vlade. Mi danas imamo sednicu na kojoj će se predstavnici Vlade naći pred parlamentom zajedno sa predsednikom Vlade i narodni poslanici će danas od 16,00 do 19,00, kako je to uobičajeno, poslednji četvrtak u mesecu, moći da postavljaju pitanja svim članovima Vlade, pa naravno i ministru kulture. Reč ima narodni poslanik Miodrag Stojković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, koristim tu privilegiju i mogućnost da postavim pitanje gospodinu ministru nauke i prosvete, gospodinu Obradoviću i gospodinu Mitroviću. Dokle se stiglo sa centrom regenativnu medicinu, odnosno, banku matičnih ćelija, pošto znamo da je taj projekat, koji je odobren, od nacionalnog značaja za nas, našu zemlju? Podsetiću vas da i Srbija i dalje nema banku za matične ćelije, da godišnje iz Srbije ode četiri miliona evra zato što su ti uzorci matičnih ćelija šalju negde drugde u inostranstvo i naplaćuju od naših ljudi po, rekao bih, ogromnoj sumi, negde do dve hiljade evra za čuvanje i slanje takvih ćelija u inostranstvo? Ne pričam o troškovima po pacijentu koji se kreću od 20 do 100 hiljada evra za transplataciju matičnih ćelija? Znači, moje pitanje je da li će, kada će krenuti sa izgradnjom tog centra, pošto znamo da postoji lokacija u Kragujevcu, znamo da su sredstva odobrena, znamo da postoji znanje i spremnost ljudi koji bi se uključili u taj projekat i svi jedva čekaju da se uključe u taj projekat, jer taj projekat ima, još jednom, nacionalni značaj ne samo za lečenje bolesti, nego edukaciju za obučavanje studenata, mladih istraživača i naravno, samim tim, i sprečavanje, odlivanje mozgova iz naše zemlje. Znači, zaista jedan višestruki, kompleksan projekti koji, mislim da je od velike važnosti za celu Srbiju, odnosno za sve ljude koji su uključeni u taj projekat a pogotovo za Ministarstvo za nauku i prosvetu. Hvala lepo.
Hvala. Da li se još neko javlja od predsednika odnosno predstavnika poslaničkih grupa? Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Mladen Grujić, Suzana Spasojević i Vesna Stepić. Još jednom želim da vas obavestim da ćemo danas imati sednicu na kojoj će biti prisutni predstavnici Vlade od 16,00 do 19,00 časova. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, pozvao da sednici prisustvuju i prof. dr Radivoje Mitrović i prof. dr Zoran Mašić državni sekretari u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i prof. dr Slobodan Stupar, pomoćnik ministra za visoko obrazovanje u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Svetislava Bulajić, Radmila Gerov, Žarko Korać, Miljenko Dereta, Ivan Karić, Mirko Čikiriz, Donka Banović, Milica Vojić Marković, Aleksandar Pejčić, Ružica Igić, Branislav Blažić, Marijan Rističević i Ivan Jovanović. Primili ste Izveštaj Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima, podsećam vas da su narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Aleksandar Pejčić i Ružica Igić, pisanim putem povukli amandman koji su zajedno podneli na član 6. Saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetislava Bulajić, Radmila Gerov, Žarko Korać i Miljenko Dereta. Vlada i Odbora za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu saUstavom i pravnim sistemom. Da li se neko javlja za reč? (Da.) Narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Dobar dan, hvala predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege i koleginice, mi nastavljamo jednu živu diskusiju sa jučerašnjeg, prvo sa one opšte rasprave, a zatim i sa jučerašnjeg odbora. Naime, jedno formalno pitanje mi je pomoglo da saznam neke stvari koje nisam znao i da mi pojasni neke koje takođe nisam do kraja jasno video. Dakle, postoji predloga da se Studentskoj konferenciji univerziteta da sta status pravnog lica time što će ona biti upisana u sudski registar. Saznao sam da postoji sudski registar u koji se upisuju javne službe, tj. državne institucije i neke privatne obrazovne institucije zato što u velikoj meri moraju da prate neke obaveze koje proizilaze iz zakona. Lično sam a i moje kolege predložili da se Studentska konferencija upiše kao udruženje pri APR sa obrazloženjem da će to obezbediti njihovu veću nezavisnost od institucija sa kojima treba da komuniciraju. Iz predloga ministarstva, zapravo, ukoliko se ona usvoji Studentska konferencija univerziteta Beograda postaje državna institucija. Zato što država upisom u taj registar postaje osnivač te konferencije. U tom smislu, ti predstavnici studenata postaju državni predstavnici studenata pred ministarstvom. Sada ako idemo dalje konsekventno, sve manje predstavljaju studente kao jedan nezavisni segment procesa obrazovanja. Mnogi od nas starijih se sećaju vremena kada su postojali tzv. savet studenata, koji je zapravo pokušao da među studentima sprovodi tadašnju državnu politiku, koja je bila protiv mnogih sloboda za koje su se studenti i tada, a bogami i danas, borili. Kao jedan od razloga zašto se zahteva davanje statusa pravnog lica jeste da bi konferencija mogla da ima pristup sredstvima koje daje Evropska studentska unija čija je konferencija za sada član. Ono što ovde nije rečeno, to je da je od 2000. godine punopravni član, a od 1990. godine kandidat za člana te Evropske studentske unije Studentska unija Srbije, dakle, jedna od države nezavisna unija i da ona ima svoj žiro-račun na koji sasvim redovno skoro već 12 godina prima sredstva iz Evropske studentske unije. Na ovaj način, otvaranjem ovog računa, pitanje računa je u stvari suština ove intervencije, stvara se jedna konkurencija između ove dve organizacije studenata, koja sasvim sigurno, po meni, neće doprineti boljem razumevanju i većoj komunikaciji između studenata na beogradskom univerzitetu. Pod dva, ovde u obrazloženju se kaže da se na taj način registracija tj. davanje statusa pravnog lica izjednačava sa statusom pravnog lica Konferencije univerziteta, koja ima svoj račun koji je pri trezoru tj. pri Ministarstvu finansija. Dakle, pri državi u onom najužem smislu te reči. Moram da kažem da očekujem da kad onog trenutka Evropska studentska unija dobije račun koji se nalazi pri državi, da će ona vrlo ozbiljno razmatrati da li će na taj račun nešto uplaćivati, jer postoje drugi mehanizmi kojima se studentske unije finansiraju, na jedan nezavistan način i pokušavaju da podstaknu one studentske organizacije koje nisu u tako tesnoj vezi sa ministarstvom sa čijim radom treba da se zapravo bave. Moram da kažem da mi je jako žao da je naš amandman odbijen, ali da mi je istovremeno jako drago, jer smo sada u mogućnosti da stvari nazovemo pravim imenom i da kažemo da je studentska konferencija univerziteta zapravo državna institucija. Hvala.
Hvala. Ministar Obradović ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani članovi rukovodstva Narodne skupštine Republike Srbije, pre nego što odgovorim na pitanje kolege gospodina Derete, pošto smo juče razgovarali na Odboru o tome, želim da vas obavestim o dve stvari koje nisu tehničkog karaktera nego su vezane za ovu sednicu. Pre svega, želim da znate da kolega prof. dr Zoran Mašić i kolega prof. dr Slobodan Stupar nisu ovih dana sa nama zato što su na jednoj regionalnoj konferenciji o visokom obrazovanju, inače bi obojica bili ovde sa nama. Oni su u Dubrovniku, gde se održava Regionalna konferencija o visokom obrazovanju i oni će predstaviti ono što smo mi uradili na nivou visokog obrazovanja u Republici Srbiji. To će biti dobra prilika i da vidimo gde su ostale zemlje, da razmenimo iskustva i vidimo kakvi su uslovi za dalju zajedničku saradnju. Druga stvar, kolega Cvetičanin je postavio pitanje, naći ću prostor da odgovorim na to, a što se tiče kolege Stojkovića, odgovor će dobiti popodne, pošto je to pitanje kompleksnije. Vratio bih se sada na ovaj stav koji je izneo kolega Dereta. Juče smo razgovarali puno o tome, mislim da su dva amandmana koja se odnose na pitanje statusa studentske konferencije univerziteta u Srbiji, znači, u Srbiji, ne Beograd, kolega Dereta, ne zastupaju oni samo jedan univerzitet nego zastupaju sve univerzitete u Srbiji, i državne i privatne. Moram vam reći da među studentskom populacijom, među članovima studentskog parlamenta se nalaze predstavnici studentske Unije i Saveza studenata, i onih koji to nisu, i svi su oni članovi studentskih parlamenata koji su učestvovali u izboru konferencije studentskih parlamenata. Znači, oni se između sebe mnogo bolje dogovaraju i razumeju nego što mi mislimo. Zašto? Zato što svi zastupaju studentske stavove. Mogući animozitet, ako mogu tako reći, ili neke varnice koje su postojale među njima, rešeni su godinama unazad i među njima nema nesaglasnosti. Ako ne verujete, pozvaćemo vas kada budu držali sledeću konferenciju, pa da vidite na licu mesta kako izgleda kada studenti zajednički rade da bi ostvarili svoje ciljeve. Druga stvar, ona vezana za amandman, jeste da se na ovaj način daje mogućnost Studentskoj konferenciji univerziteta u Srbiji da pored toga što Zakon o visokom obrazovanju tu organizaciju čini legitimnim predstavnikom studenata Srbije, da imaju svojstvo pravnog lica i u pravu ste da sarađuju sa kolegama iz ministarstva, da mogu da konkurišu, da dobiju sredstva i da autonomno sa njima raspolažu. Pazite – autonomno sa njima da raspolažu, jer ako bi prihvatili vašu logiku da oni sad postaju deo državnog, onda ni fakulteti ne bi mogli po istom osnovu da konkurišu za programe Tempusa ili neke druge programe, jer bi im se isto tako moglo prigovoriti da su državni. Postoji jedna vrsta autonomije unutar univerziteta, vi biste to trebali znati, i fakulteta, koju oni i te kako dobro koriste. Zakonom o uređenju sudova, u članu 25. uređen je upis u sudski registar pravnih lica i drugih subjekata i upisuju se svi koji su zakonom osnovani. Upisane su sve obrazovne institucije - četiri konferencije koje su osnovane Zakonom o visokom obrazovanju su po svom položaju i cilju istovetne, dve konferencije univerziteta i akademije strukovnih studija su već upisane u sudski registar. Mi nismo prihvatili vaš amandman samo iz razloga što smatramo da je ovo rešenje pogodnije i jednostavnije, za njih celishodnije i ispunjava svrhu studentskih zahteva i daje im mogućnost da budu na svaki način deo studentske organizacije odnosno organizacije koju predstavljaju studenti u Evropi. Moram reći da su njihove kolege iz Evrope bili nekoliko meseci ovde. Oni su organizovali njihov doček, oni su organizovali njihov zajednički rad, jer su ti predstavnici studenata došli da ocene upravo i ove elemente o kojima vi govorite – koliko su oni autonomni u odnosu na državu, koga predstavljaju, pre svega, i koje stavove zastupaju. Oni će napisati jedan svoj nezavistan izveštaj koji će biti osnov za donošenje zaključka da li Studentska konferencija Univerziteta Srbije zaslužuje ili ne zaslužuje da bude član tog evropskog udruženja. Da budem iskren, ja nemam bojazni vezano za njihov status, kao što nemam bojazni vezano ni za njihove zahteve, jer deo tih zahteva je pretočen u ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Mislim da će ovim rešenjem oni biti zadovoljni, ali cenim i vašu brigu i trud i zanimanje da drugačije rešenje, ili ovo rešenje, eventualno ne bude osnov za neke moguće probleme u radu. Što se tiče nas u Ministarstvu, možete biti potpuno mirni. Što se tiče drugih, i sami znate da je to vrlo relativna stvar. Studenti predstavljaju studente, a ako predstavljaju neke druge, to nije dobro ni za njih ni za studente u čije ime govore. Ovi studenti koji su sada u studentskom parlamentu, odnosno konferenciji studentskog parlamenta univerziteta u Srbiji su potpuno autonomni i tačno znaju šta hoće i to su predočili nama više puta na pravi način i mi smo u ovih prethodnih nekoliko godina uspeli sa njima da nađemo zajednički jezik. Postojala je njihova želja da im dalje pomognemo i mi to činimo ovim predlogom zakona. Mislim da će oni biti zadovoljni. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Samo kratko. Naravno, želim punu saradnju i skladnu saradnju između državnih institucija i studenata, ali mene moje iskustvo kao roditelja dva studenta, koji su bili aktivni i u studentskim parlamentima, uči nešto drugo, a to je da su studentski parlamenti jedna veoma dinamična forma organizovanja u kojoj, kao što znate, se vodi permanentna borba između predstavnika političkih partija i onih koji se smatraju autentičnim predstavnicima studenata oslobođenih uticaja političkih partija. Za sada pobeđuju predstavnici političkih partija jer imaju jaču infrastrukturu, itd. Reći ću to na samo jednom malom primeru koji je za mene indikativan. Od 19 predsednika Beogradskog univerziteta u Konferenciji, 19 predsednika ima Beogradski univerzitet, 18 su muškarci, jedna je devojka, što nije slučaj, recimo, kod predstavnika nekih privatnih univerziteta, gde su uglavnom u većini devojke, tj. studentkinje, što govori o tome da oni koji predstavljaju Beogradski univerzitet, govorim o njemu kao najvećem univerzitetu, ne umanjujući činjenicu da Konferencija predstavlja sve univerzitete u Srbiji, se uvodi jedan sistem vrednosti koji, čini mi se, nije u skladu sa politikom koju ova država vodi po pitanju rodne ravnopravnosti i procenta zastupljenosti žena, što govori da neki drugi kriterijumi preovlađuju. Znači, rekao bih to su partijsko-politički interesi među studentima. Dakle, da se razumemo, Konferencija već jeste član Studentske unije Evrope. Pogledajte sajt. Oni jesu član, oni samo ne mogu da koriste sredstva jer nisu imali račun. Prosto strepim da će onoga trenutka kada se bude videlo da je taj račun pri jednoj državnoj instituciji, ta sredstava možda biti na teži način dobijena. Hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, primili ste ostavku narodnog poslanika Nenada Čanka na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština u smislu člana 88. stav 3. i stav 4. istog zakona konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. U skladu s tim, a saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku Nenadu Čanku, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Nastavljamo rad. Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Hvala. Gospođo Kovač, meni ćete računati vreme ovlašćenog predstavnika, ne grupe. Ministre, hvala vam na detaljnom obrazloženju zbog čega ste odbili ovaj amandman. Uglavnom ste ponovili ono što smo dobili kao obrazloženje zbog čega je amandman odbijen i uglavnom ništa tu nije sporno od tih stvari koje ste rekli. Ono što ste vi sve poslanike koji su detaljno čitali ovaj predlog zakona, naterali da urade, mi koji nismo pravnici, to je da, prosto, pogledamo gde se, u koji registar koje institucije ili organizacije registruju. Ovde niste prihvatili jedan, po meni, dobar amandman, da se, kao i većina pravnih lica, ta registracija obavi u Agenciji za privredne registre. Nisam sigurna kada je taj zakon donet, ali čini mi se da prilikom donošenja tih zakona je ostalo jako malo institucija ili organizacija koje se registruju u tim sudskim registrima. Onda sam razmišljala o tome da bi možda trebalo ovo u onom posebnom registru, gde se uglavnom registruju političke stranke, udruženja građana, nevladine organizacije. Mislim da to vodi Ministarstvo za lokalnu samoupravu.Po tom zakonu oni imaju poseban registar. Ali, ovo nije klasično udruženje građana. Kada pogledate ko se registruje u sudskom registru, to je državna institucija, javne službe i privatne institucije. Dakle, meni se čini da ova Studentska konferencija nije ni jedan od ovih subjekata. Najmanje želim da budem ironična i da kažem da zaista ne bi trebalo da bude privatna institucija. Ovde je kolega govorio o tome kako se ove konferencije mnogo zloupotrebljavaju. Sam taj primer da u jednoj konferenciji imate samo jednu ženu, odnosno studentkinju, a da u drugoj konferenciji privatnih fakulteta je to mnogo drugačija zastupljenost. To upućuje da tu nešto nije u redu, da nisu baš toliko nezavisni koliko bi hteli da budu. Smatram da je trebalo da prihvatite ovaj amandman. Ono što je mene zbunilo juče kada ste na odboru rekli, da to nije samo tumačenje sekretara ministarstva, dakle, ljudi koji obavljaju te pravne poslove u ministarstvu, nego da je to obrazloženje Sekretarijata za zakonodavstvo Vlade Srbije i tu sam malo ustuknula. Računam, tu sede veliki pravni stručnjaci, pa oni valjda znaju o čemu govore. Pre mi se čini da ste vi predložili ovo po inerciji zato što su se 2006. godine neke konferencije registrovale u tom sudskom registru, a da niste razmislili dobro, tako da mislim da treba da prihvatite ovaj amandman.
Hvala. Reč ima ministar Obradović.
Evo sada da ministar pita poslanike. Molim vas da mi objasnite kakve veze ima rodna ravnopravnost sa pravom na sopstveni stav? Molio bih da mi to objasnite. Kolega Dereta je pomenuo 18 muškaraca i jedna koleginica i vi pominjete to i uopšte ne razumem. Kakve veze ima da li je 18 predstavnika Beogradskog univerziteta to što su muškarci, kakve veze ima sa njihovom autonomijom i sa pravom da izlože svoj stav? Vidim da implicirate i političku pripadnost. Molim vas, objasnite mi, da bih i ja i javnost Srbije razumeli šta ste time želeli reći. Čuveno pitanje Bore Čorbe – to je bilo najteže, kaže, meni kad sam bio đak, šta je pisac hteo da kaže? Molim vas, pomozite mi.
Hvala. Reč ima gospođa Banović. Izvolite.
Nemojte vi da citirate Boru Čorbu, to će da radi DSS i to sa uživanjem. Sada ću da vam pojasnim. Pretpostavljam da znate da je ova skupština u prethodnom sazivu usvojila zakon koji se zove Zakon o ravnopravnosti polova. To je Vlada u kojoj ste i vi učestvovali. Dakle, vi ste na Vladi glasali za taj predlog zakona. U tom zakonu se reguliše upravo ovo o čemu govorim, pa smo zahvaljujući tom zakonu dobili danas u Narodnoj skupštini 30% manje zastupljenog pola. Ponosna sam na taj zakon i najočiglednije smo ga primenili, tako da u Skupštini danas ima 80 veoma sposobnih, lepih žena, koje su oplemenile rad ovog doma. To mogu da kažem jer sam bila u prethodnih nekoliko saziva, gde je bilo mnogo manje žena. To koliko ga one poštuju, ne znam, ali sve institucije, organizacije, gde imate u pitanje izbor, čak i imenovanja, tu se govorilo čak i o upravnim odborima, nažalost, taj zakon neke institucije poštuju, neke ne. Ta Studentska konferencija je morala prilikom izbora da vodi računa o tome koji je manje zastupljeni pol. Vi rekoste – šta je pisac hteo da kaže? Pa, recimo, u toj studentskoj konferenciji, tu ne optužujem vašu političku stranku, sve su tu stranke učestvovale,politika ima mnogo uticaja, a u politici su uglavnom muškarci ti koji su jači i koji imaju više snage da se bore kroz te političke rešetke itd. Imate kod žena stakleni plafon, gde studentkinja odustane od toga, da ona prosto ne može da ulazi u neke prljave političke borbe. Vraćam se na početak. Dakle, i ta konferencija sad kada se registruje biće pravno lice, odnosno ako se registruje u ovom sudskom registru biće državna institucija. U obavezi je da poštuje Zakon o ravnopravnosti polova.
Hvala. Reč ima ministar Obradović.
Hvala gospođo Banović. Ovaj prvi deo, hvala vam na objašnjenju, jer to je više za javnost nego za mene. Znam o čemu pričate, ali to vas nisam pitao. Pitao sam u kontekstu podatka koji je izneo kolega Dereta i na koji ste se vi pozvali. Upravo to je deo autonomije studentskih organizacija. Oni su sami birali svoje predstavnike. Oni su birali svoje predstavnike, niko nije uticao na njih da li će izabrati koleginicu ili kolegu. Ovde je bila, da kažem insinuacija, da je 18 muškaraca, aha, politika je umešana. Molio sam da mi se razjasni taj mali detalj, zato što predstavnici studenata, apsolutno insistiraju, kada dolaze u Ministarstvo i kada se održavaju skupovi, da predstavnika političkih stranaka, koji su eventualno odbornici u nekim skupštinama gradova, da ne prisustvuju tim sastancima, da ne bi imalo partijsko obeležje, a njihovo je pravo koga će podržati.
Hvala. Gospodin Dereta, pravo na repliku. Izvolite.
Hajde prvo vi. Prepustiću gospođi.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Da završim ovaj niz replika. Pre svega, to ne odražava polnu strukturu studenata, ni na jednom fakultetu, dakle, nije moguće da studira 10% žena na svim univerzitetima. Dakle, prvo je to problematično. Drugo, i sve političke stranke, kada smo pravili odborničke liste kandidata za odbornike, mi smo svi dobili, odnosno naši opštinski odbori su dobili iskustva, da ne govorim o kandidatima za poslanika, dakle uputstvo koga morate da se pridržavate, zato što bi se i tu desilo verovatno da bude 90% muškaraca, a samo 10% žena, da je to tako ostavljeno na volju. Dakle, svi smo dobili uputstva, da mora da bude svaka treća žena, odnosno pripadnik manje zastupljenog pola. Dakle, govorim da je tu sporno da ta konferencija, odnosno sva ta udruženja, ne vode o tome računa i da oni nisu dobili uputstva kako to mora, prosto da bi to bilo izbalansirano. Dakle, ako imamo 18 muškaraca i jednu ženu, to ne odražava zaista prirodnu strukturu studenata.
Hvala. Gospodin Dereta Izvolite.
Hvala najlepše. Pre svega, vas molim, ništa nisam insinuirao, nego sam vrlo jasno rekao, tako da bih vas molio da biramo reči kada opisujemo ono što je poslanik ili ministar rekao. Dakle, vrlo jasno sam rekao da kao što je gospođa već pomenula, ova struktura, govorim o Beogradskom univerzitetu, na uopšte o konferenciji. Ova struktura predstavnika studenata Beogradskog univerziteta, ne odražava prvo sastav tog studentskog tela, pod jedan, i pod dva, zapravo od vas očekujem da onog trenutka kada država postane osnivač davanjem ovog žiro računa Studentskoj konferenciji, uvede pravilo da u Studentskoj konferenciji čiji je osnivač, se mora poštovati Zakon o procentu predstavnika manjinske grupe, da se rodna ravnopravnost poštuje ubuduće, ako nije bila do sada.
Hvala. Ministre Obradoviću, izvolite.
Hvala na brizi, ali se nećemo mešati u taj njihov izbor.
Hvala. Gospodine Dereta izvolite.
Gospodine ministre, vi se možda kao Ministarstvo nećete mešati, ali u drugim institucijama u kojima ste aktivni kao što su političke partije itd, bi možda mogli svojim mladim kolegama da ukažete na problem koji se nesumnjivo javlja na univerzitetu. Ja sam pitanje broja studentkinja u ovom telu vezao za vrednosni sistem, koji se očigledno na univerzitetu i među studentima promoviše. To je ono što mene brine, tim pre što, kao i što kolega kaže, studentkinje su u većem broju na univerzitetu nego muškarci. Prema tome, ono što se najblaže može reći o Studentskoj konferenciji, bar kada je u pitanju Beogradski univerzitet, to jeda neadekvatno predstavlja univerzitete i sve što se sa njima dogovorite je dogovor sa neadekvatnim predstavnicima studenata.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iako sam žena koja se javlja posle ovih replika o rodnoj ravnopravnosti, neću o tome. Hoću nešto malo drugačije da postavim stvari. Ako je osnivač Studentske konferencije država, a to postaje kada dobije žiro račun, onda to telo više nije studentsko već državno telo. Ako je neko telo državno, kome ono odgovara, kome polaže račune, koga finansira, čije interese brani. Ako već znamo, a znamo, nemojmo da se pravimo da nam je to nepoznata činjenica, da partije imaju veliki uticaj i trude se da imaju što veći uticaj u studentskoj konferenciji, hoćete li gospodine ministre da me uverite da partije na vlasti neće taj svoj uticaj koristiti. Vi sada kažete nećete da utičete na rodnu ravnopravnost, ali sam potpuno sigurna da hoćete da utičete na neke druge stvari koje ta Studentska konferencija bude donosila kao stavove. Ono što mislim i što hoću da kažem, mudra Vlada bi bila zaista vrlo zainteresovana da u studentskim konferencijama ima partnera, a nikakvog glumca koji treba odigra ulogu koju napišu. Mi smo to već imali devedesetih godina, takva jedna organizacija je pravila dar-mar u ovoj zemlji. Zbunjivala je i studente i javnost i državu i sve ostale. Čini mi se da ovaj način je korak nazad, a nema potrebe da idemo korak nazad. Profilisale su se studentske organizacije, dajte im pravo da u tom nekom segmentu idu napred, da zaista budu studentski predstavnici i da se bore za interese studenata. Sećate se one čuvene Studentske organizacije i ime njihovog lidera, ako se to tako zove mogu da vam navedem, ali jako dobro se sećam da nisu predstavljali studente. Ne dozvolite gospodine ministre da jedan član kojipotpuno bezazleno izgleda u ovoj priči, da ostane na ovome jer ćemo napraviti korak nazad. Vrlo brzo će se dogoditi da ćemo imati studente na ulici koji će stati iza toga da neće ovo. Hvala.
Hvala. Ministar Obradović. Izvolite.
Ja bih vas zamolio da ne potcenjujete studente i njihovo pravo je pravo da govore u ime populacije koju predstavljaju i da se opredeljuju kako hoće. I vas bih zamolio, pogotovo koleginicu Vojić Marković da vodite računa o onome što pričate. Predstavnik studenata u prethodnom mandatu bio je odbornik DSS-a, svi su to znali i vi ste to znali, ali tada verovatno, niste imali osnov za ovakav način diskusije. Studenti sami biraju svoje predstavnike i tačka. Ako to hoćete da prihvatite onda u redu, ako nećete da prihvatite i to je u redu, ali nemojte Ministarstvu stavljati na leđa nešto sa čim nema veze. Izvolite dođite kada budu zakazali svoju konferenciju pa im se obratite na način koji smatrate primerenim i sve im to ispričajte. Tražite od njih ono što sad mene pitate, a odgovor unapred znate. Oni su potpuno autonomni. Konferencija univerziteta Srbije, koju predstavlja u ovom slučaju predsednik Beogradskog univerziteta, prof. Kovačević, predstavlja sve univerzitete i oni su registrovani kao pravno lice. U čije ime oni govore, šta mislite? U ime Univerziteta Srbije, svih univerziteta Srbije. Da li iko postavlja pitanje tim ljudima političkog karaktera, ne. Možda ima nekih koji se politički opredeljuju, to je njihovo pravo, ali unutar izbora politike nema. Molim vas da to razumete. Studentska konferencija univerziteta Srbije i Studentska konferencija visokih škola i univerziteta, oni su okupljeni svi i predstavljaju sve. Ne znam da li ste znali, ali u prethodnom mandatu je predstavnik Studentskog parlamenta bio član DSS-a, e to je politika. Odlično, pa šta – pa to onda dovodi u pitanje osnov na koji postavljate pitanje upućeno ministru. Sada, ako su dobili status pravnog lica,sada će ministar da se meša. Neće da se meša i ne može da se meša, pre svega oni ne dozvoljavaju da se meša, a ministru ne pada na pamet da se meša. Neka biraju koga hoće i izražavaju svoje interese. Hvala vam.
Hvala. Gospođa Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Gospodine ministre, molim vas da vi mene ne potcenjujete. Ovo što sam ja vama rekla su vrlo jasni argumenti i vrlo sam ih otvoreno rekla. Nijednog momenta nisam rekla da potcenjujem studente, ali ne potcenjujem ni vas, gospodine ministre, ni ono što je vaša stranka radila zadnjih 20 godina. Studenti nikada nisu demonstrirali protiv DSS, ali bogami, protiv vaše stranke jesu godinama. Iz tog iskustva, iz pozicije nekog ko je i bio u toj priči, vas opominjem da idemo korak nazad. Znači, vrlo sam otvorena u tome i ne pretim nikome, samo jasno o tome govorim i molim vas da moje argumente ne potcenjujete. Ne potcenjujem studente, ali bogami, precenjuje Ministarstvo prosvete. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala. Dakle, ako postoji ovde nesporazum, on je vrlo jednostavno razrešiv. Naime, do sada, dok ne bude registrovana od strane države, konferencija jeste formalno nezavisna ustanova, koja predstavlja studente. Onog trenutka kada bude registrovana u ovaj registar, ona prestaje to da bude i vi možete reći da svi predstavljaju slobodno u okviru statusa koji vi date, ali formalno ona menja svoj karakter. Ona postaje osnovana od strane države. Molio bih vas da tu razliku ozbiljno shvatite. Dakle, to je posledica koja se neće odmah videti, ali će se vremenom sve više, uveren sam, pokazivati kao vrlo važan element za izbor predstavnika koji će predstavljati studente u okviru konferencije. To je jedno. Drugo, naravno, postavićemo pitanje i postaviće omladina pre svega LDP, pitanje drugih predstavnika studentskih organizacija, koji takođe treba da se mimo konferencije koja sada postaje državna, ponavljam, postaje državna institucija, biti u mogućnosti da komuniciraju na slobodan način sa državom i sa Ministarstvom koje se bavi prosvetom.
Hvala. Ministar Obradović ima reč.
Hvala, gospodine Dereta Ovo drugo pitanje je pitanje koje će sada stići na dnevni red. Postoji, da kažem, stav studentske konferencije sada parlamenata Srbije da sve studentske organizacije učestvuju u pisanju zakona o studentskom organizovanju, da bi se upravo izbegla ta zamka legitimnog predstavnika studenata po pojedinim fakultetima, odnosno univerzitetima. Pozvali smo i kolege koje su učestvovale u "Tempus" programu, da vidimo kakva su iskustva u drugim zemljama Evrope i da se onda zajednički napravi jedan zakon o studentskom organizovanju, gde bi se dala mogućnost, odnosno da se nađe bukvalno mehanizam da svi studenti koji to žele na svim univerzitetima u Srbiji učestvuju u izboru svojih predstavnika, da bi onaj koji bude stvarno, da kažem, prosuo to rešeto, bio legitimni predstavnik studenata i onda da bi se izbegle moguće ocene, od kojih možda i neke danas ovde izričemo. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smata da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, koleginice i kolege, malo smo sad oko ovog prvog amandmana otišli daleko i široko. Studirao sam u 90-im godinama i to je uvek bila politička organizacija, kada govorimo o Savezu studenata. Koliko znam iz priča svojih kolega koje su bile starije i pre 1990. godine je to bila apsolutno politička organizacija i one priče do 2002. i 2003. godine, znam da je to i tad bila politička organizacija. Možda danas to nije tako, ali morate da razumete našu bojazan i ne možete da nam objašnjavate time da ste vi razgovarali sa studentima. Dozvolite, imamo i mi neke studente u svojim partijama i mi smo organizovali neke forume i konsultovali se sa nekim studentima. Nismo sasvim napamet davali ove predloge. Ne slažem se u potpunosti sa svojim prethodnim kolegama, naravno, ali je intencija da to što su konferencije univerziteta i Konferencija akademija strukovnih studija registrovaneu sudskom registru nije opravdanje da ova može ili ne može biti registrovana u Udruženju građana ili u APR. Mi ovde smatramo i ja smatram da ove dve organizacije, koje ste naveli kao opravdanje, nisu dobro registrovane i da je sudski registar prilično krut okvir za studente, iako ja govorim u ime svoje političke organizacije "Zelenih" je veoma krut za jedno naše liberalno viđenje savremenog društva. Ne mora da znači da smo u pravu. Vi ste odbili taj naš amandman i to nije sporno. Ne bih ulazio u to oko polne i rodne ravnopravnosti, ali i mi ovde smo izabrani po nekom principu. Možda bi bili svi muškarci ili bi bile sve žene da je neko glasao kako je hteo. Mora da postoji minimum, kao što postoji i u ovoj skupštini minimum. U tom smislu, i dalje smatram da je suviše kruto da budu u sudskom registru. Ako nije valjalo, onda hajde da promenimo one prethodne dve registracije, a ne da ovu pravimo kako ne valja. Zahvaljujem se. Naravno, uz najbolju nameru su sve sugestije.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Ivan Karić i zajedno narodni poslanici Svetislava Bulajić, Radmila Gerov, Žarko Korać i Miljenko Dereta. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Svetislava Bulajić. Izvolite.
Zahvaljujem. Javljam se povodom odbijanja našeg amandmana. U diskusiji sam sa gospodinom ministrom, i pozdravljam, naravno, i predsedavajuće i sve kolege. Već smo raspravljali o tome i mislim da smo zajednički konstatovali da implementacija bolonjskog procesa ne ide tempom koji smo očekivali. Otuda je i ovaj amandman, kojim smo želeli da ukažemo da je smanjenje broja ispitnih rokova u ovakvim okolnostima za studente dodatno opterećenje i da je mogućnost da se to palijativno reši uvođenjem eventualno vanrednih rokova od strane pojedinačnih fakulteta nešto što će dodatno izložiti studente i njihove porodice troškovima u ovim okolnostima ekonomske krize. Sećate se da sam ponudila, čak ako je to radikalno rešenje, da se u ovo za sada ne dira i to sam i u diskusiji u načelu rekla. Onaj predlog koleginice Banović, koji je bio donekle prelazan, da se omogući najmanje četiri a najviše šest rokova, nešto što bi u ovom trenutku možda i rešilo problem koji je imanentan. Ono što navodite u vašem obrazloženju odbijanja amandmana, gde kažete da će se broj ispitnih rokova menjati na način kako ste vi predvideli, odnosno umanjivati, radi omogućavanja da visokoškolske ustanove težište u organizaciji izvođenja studija usmere na obezbeđivanje i povećanje kvaliteta i efikasnosti nastavnog procesa, smanjenje opterećenja studenata, kontinuiranu proveru znanja studenata, povećan broj kolokvijuma i slično, mene uverava da smo mi apsolutno prepoznali da do toga ne može doći u ovim okolnostima. Zbog toga smo i predložili da pokušate da stvar rešite, dakle, kada se pristupi opsežnijim promenama Zakona o visokom obrazovanju, a ne u ovom trenutku, kada je jasno da politika i bolonjski proces nije implementirana u potpunosti, čak i kada je implementirana, znate i sami, da je lako zaustavljiva na mnogim nivoima, a mislim da ćemo se svi složiti da je ona već zaustavljena u tom niskom procentu prohodnosti, koji smo već svi ovde zajedno i videli i prepoznali. Ono što takođe želim da ukažem, to je da vreme nije na našoj strani. Čak i ako bismo postigli dogovor oko toga kojim će tempom da se dovršava bolonjski proces i njegova implementacija, već govorimo o trećoj deceniji ovog milenijuma, te smatramo da je potrebno da još jednom razmislite ovim povodom. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Neven Cvetićanin, izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, samo želim vrlo kratko da saopštim stav Socijaldemokratske partije Srbije po ovom članu koji je veoma kontroverzan, koji se tiče smanjivanja ispitnih rokova i da obrazložim zašto smo se mi suzdržali od podnošenja amandmana na ovu tačku, odnosno ovaj član predloga zakona. Načelno smo protiv da se studentima smanje ispitni rokovi. Za to smo da im se ostavi onoliko rokova koliko im je potrebno, ali sa druge strane, uvažavamo realnost da i profesori kojima je podignuta lestvica za izboru zvanja - znači, moraju da napišu toliko naučnih radova da bi bila birani u zvanja, nemaju nekad vremena da drže ispitne rokove u onoj meri u kojoj bi možda to odgovaralo studentima. Dakle, moramo da nađemo balans u potrebi samog života između konkretnih potreba profesora i njihovog opterećenja i konkretnog opterećenja studenata. Da zaključim, smatramo da je ovo dobar predlog zakona. Smatramo da je ovo privremeno rešenje i da ćemo, pre ili kasnije, morati da odemo ka nekom sistemskom rešenju, da ovo uradimo takvim balansom koji će biti stabilan. Ovaj zakon je odgovor na sam život. Ukoliko se potrebe života menjaju, verovatno će se menjati i članovi zakona. Molim vas da ovo ne shvatimo kao tvrdo, betonirano rešenje koje je sada sveto pismo. Sveto pismo je sveto pismo. Ovo je samo jedan zakon koji će se prilagođavati životu i zato smo smatrali da u ovom momentu ovo treba podržati, makar dok se svi sektori države i prosveta nalaze u ovakvom stanju, da ih na neki način pokušamo podići. Zato smo mi za ovaj predlog zakona i konkretno za ovaj član. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite.
Zahvaljujem se uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, na ovaj četvrti amandman smo imali želju i izneću vam jedan primer. Imali smo želju da izađemo studentima u susret sa ovim amandmanom i verovatno svi zajedno ovde imamo tu želju, ali na različite načine. Izneću vam primer dva ista fakulteta, sa istim nazivom predmeta i sa dva ista udžbenika, gotovo identična, koji imaju praktično identičan broj strana. Na jednom fakultetu se taj ispit polaže iz delova i rade se testovi i na završnom ispitu odgovara 50 studenata za četiri dana kod jednog profesora, ako hoće veću ocenu od šestice. Na drugom fakultetu 150 studenata odgovara ovaj ispit u celini, u dva termina, kod jednog profesora. Ako je ovo Bolonja, onda nešto nismo dobro shvatili ovde. Poruka našeg amandmana je da više mogućnosti za studente je ipak više mogućnosti. Svi vrlo brzo zaboravimo, kad izađemo iz studentskih klupa, muke, probleme, rokove. Smatramo, ako hoćete da stvar do apsurda, da studenti treba da imaju 12 rokova u toku godine, kad nauče. Ne govorim o kriterijumu i nemojte da nam spočitavate kriterijume. Kad nauče, kad spreme ispit, treba da izađu na ispit i da ga polože, ako ga znaju. Na kraju krajeva, ko zbog koga postoji - država zbog građana ili građani zbog države? Studenti zbog fakulteta ili fakultet zbog studenata, itd? Naravno, to je više filozofsko pitanje. Hvala.
Narodna poslanica Svetislava Bulajić. Izvolite.
Samo kratko, u odnosu na argumentaciju kolege Cvetićanina. Činjenica unapred nam je poznata svima nama koji smo deo akademske zajednice i to je svako argument o kome treba razmisliti i sa aspekta nastavnog kadra na univerzitetima, ali i uz svu dobru volju da to razumem jer sam i sama tome podvrgnuta, jasno je da ćete kroz vanredne rokove opteretiti profesore svejedno. Dakle, taj argument u tom smislu mislim da pada u vodu. Što se tiče neophodnosti na ove promene koju je i sam kolega Cvetićanin pominje, o tome sam govorila i u načelnoj raspravi, upravo sam vas i molila da ne tretiramo zakon kao pravni akt za jednokratnu upotrebu, jer ćemo, nemogućnošću da ispratimo ovo rešenje koje ste pripremili predlogom zakona, u stvari doći u situaciju da ćemo vrlo po istom osnovu ponovo menjati zakon. Mislim da je pametnije razmisliti o sistematskom, sistemskom rešenju, te na taj način pristupiti ovom problemu. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Neven Cvetićanin. Izvolite.
Vrlo kratko, samo jedna minuta. Apsolutno se slažem sa vama da nam je potrebno sistematsko rešenje i Socijaldemokratska partija Srbije će uvek podržati svako rešenje koje može da traje. Mislim da o tome svaka pametna partija koja sedi u ovom parlamentu ne treba da ima bilo kakvu nedoumicu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala. Podneo sam u istovetnom tekstu amandman iz sledećih razloga. Ministre, počinjemo od kraja. Zbog čega? Zakon o visokom obrazovanju smo doneli 2005. godine. Tada je najavljena suštinska reforma visokog obrazovanja, za šta se mi u potpunosti zalažemo, izuzev primene Bolonje. Pitanje je koliko se ona primenjuje, iz niza razloga koji su manje-više poznati. Mislim da mi tek, kad u potpunosti primenimo Bolonju, kad u potpunosti omogućimo studentima uslove studiranja kao na evropskim univerzitetima, jer ste se vi u odbrani ovih promena pozivali da na evropskim i svetskim fakultetima, da postoje fakulteti sa dva ispitna roka, tri ispitna roka itd. Da, ministre. Ali, tamo je jedan profesor zadužen za 10 ili 15 studenata, a ovde jedan profesor za hiljadu studenata. Nije ih u životu video ili prepoznao i prvi put ih vidi na ispitu. Kako se tamo polažu ispiti? Kroz seminarske radove, kolokvijume, itd. Naravno da ta mogućnost, to je i kod nas u velikoj meri u praksi, ali u velikoj meri i nije. Zbog čega? Znamo da na pojedinim fakultetima se naučno i nastavno veće i Savet fakulteta protive odlukama profesora da se omogući to pravo studentima. Ko će na kraju da plati cenu pogrešno postavljenog sistema? Studenti. Još nešto, svi koji smo studirali znamo da najmanje vremena profesor utroši na samom ispitu. Zbog čega? Pravosudni ispit, ljudi koji su polagali pravosudni ispit, polagali su za jedno poslepodne, maltene ceo fakultet. Kada profesor može da organizuje polaganje ispita? Poslepodne, subotom, nedeljom, što se često i radi. Da li će ovo obrazloženje da ćemo mi ovim omogućiti profesorima da više pažnje posvete studentima naučnom radu, radu sa njima, itd? Mislim da neće. A samo ćemo opteretiti studente. Naravno da nije tema... (Predsedavajuća: Gospodine Čikiriz, samo davas obavestim za vreme.) Koristiću vreme poslaničke grupe. (Predsedavajuća: Koristićete vreme poslaničke grupe? U redu.) Naravno da nije tema osnovno obrazovanje, ali vi već petu godinu obavljate funkciju ministra prosvete. Vi morate konačno da prelomite, jer i u brojnim intervjuima i vašim izjavama, vi kažete da je naš obrazovni sistem zastareo, da se uče nepotrebna znanja, da znanja nisu funkcionalna, da imamo problem, najčešće, sa studentima koji završe sa diplomcima, da kada dođu na posao su oni jednostavno neupotrebljivi, jer ne radimo ono što se radi na svetskim fakultetima. Studenti šest meseci do godinu dana provedu tokom studiranja na praktičnom radu u nekoj kompaniji ili u nekom privrednom društvu i onog momenta kada diplomira, on je u potpunosti osposobljen za rad i može da stvara profil poslodavcu. Ovde kada dođe diplomac, znači, to je jedan zaista zastareli, preživeli, da ne upotrebim neki teži izraz, način celokupnog školstva. Znate kada dete u osnovnoj školi u prvi razred krene, znate šta kažu prvo roditeljima? Kupite mu onaj ranac sa ojačivačem, da dete ne iskrivi kičmu od težine udžbenika koje nosi. Šta se dešava u drugoj, trećoj, već četvrtoj godini osnovne škole? Roditelji ne umeju da reše mnoge zadatke iz matematike koje dobijaju osnovci. Onda profesori šalju kod drugog profesora na privatne časove itd. Znači o problemima našeg obrazovnog sistema možemo da pričamo do jutra. Ovo bi bilo sasvim u redu da smo mi napravili suštinsku reformu obrazovnog sistema. Znate šta kažu studenti na evropskim fakultetima, kojima profesor posveti dovoljnu pažnju, imaju redovne semestre, onda kolokvijume, poznaju se, redovo se viđaju? Kažu - mene je sramota da ne položim ispit i da ne znam nešto pred takvim profesorom, koji mi je poklonio toliko poverenja i koji me nije naučio samo znanju, što se radi kod nas. Ovde su profesori, ne kažem generalno, ima svega i svačega od najboljih do najlošijih primera, ali suštinski to i analize kažu, da profesori se trude da studenta nauče znanju. Šta se radi u normalnim dobrim obrazovnim sistemu? Pripremaju studenta i đaka za život. Pored znanja da ima i etiku, da zna čime će da se bavi, da ima socijalnu inteligenciju, da odnos profesor student mora u potpunosti da se promeni, kao što je u medicini najvažniji taj etički odnos lekar - pacijent. U obrazovnom sistemu je najvažniji odnos profesor - student. Znači, vi ste da kažem tu već petu godinu, u potpunosti moramo da krenemo u reformu našeg obrazovnog sistema. Sve što bude bilo u interesu studenata, u interesu profesora, u interesu države naša poslanička grupa će podržati bez ikakvih problema. Ali pre tih suštinskihreformi ništa nismo uradili bitno da olakšamo položaj studenata, a onda smo im dodatno otežali položaj, tako što smo sa šest ispitnih rokova to sveli na četiri ispitna roka, što se menjaju jednosemestralni, i dvosemestralni ispiti itd. Nekada se recimo rimsko pravo predavalo devet meseci. Sada ima fakulteta gde se to predaje samo, recimo, 14 nedelja i td. Znači, ovu bezživotnostnašeg sistema obrazovanja, ovu zastarelost našeg obrazovnog sistema, ovu preopterećenost nebitnim znanjima, znanjima koja sutra nisu potrebna za život, to moramo da promenimo. Naravno, u diskusiji o sledećim članovima ću ukazati po mišljenju naše poslaničke grupe šta su najvažniji problemi u obrazovnom sistemu, ali vama kao ministru kažem - smestazavrnite rukave, smesta reformu osnovnog obrazovanja, obrazovanja u srednjim školama i reformu visokog obrazovanja. Ne morate da uradite kao što je uradila Finska, ali uradite na način koji je prihvatljiv za celo društvo i imaćete našu podršku. Ako ne, ništa od ovoga što je šminka, što je otežavanje položaja studenata, što su kozmetičke izmene, što je interes fakulteta ili države da što manje ljudi, studenata bude na budžetu, pa kako ćemo da smanjimo broj studenata na budžetu da bi uštedeli nešto novca za državu, hajde smanjićemo im broj ispitnih rokova i tako ćemo rešiti problem. Tako se problem ne rešava, nego se usložnjava.
Hvala. Ministar Obradović ima reč. Izvolite.
Hvala kolega Čikiriz na ovim rečima. Zamolio bih vas da pogledate ili da se upoznate i sa postupkom akreditacije visokoškolskih ustanova. I ako pogledate standarde, koje je napravio Nacionalni savez za visoko obrazovanje i koje je u svom radu primenjuje Komisija za akreditaciju, shvatićete da upravo ono o čemu vi govorite bi trebalo da bude u praksi primenjeno. Visokoškolske institucije su potpuno autonomne kada predlažu studenski program, koji je predmet akreditacije. One odlučuju o tome šta je sadržaj određenog studijskog programa, odnosno sadržaj predmeta, koje se zvanje dobija nakon završetka tog studijskog programa, one su te koje sarađuju ili ne sarađuju sa privredom, u delu o kom govorite vezano za neka praktična znanja. Standardi, takođe, govore o onoj drugoj dimenziji koju ste vi pomenuli, odnos broja nastavnika i studenata. Zato imaju različite standarde vezano za naučne oblasti,bilo da je reč o fakultetima iz oblasti prirodnih nauka ili društvenih. Zato smo bili prinuđeni da povećamo broj zaposlenih u visokoškolskim institucijama, jer su uslovi akreditacije zahtevali da postoji stepen opterećenosti profesora takvog nivoa da bi se tačno znalo gde je šta, kako i koliko profesora radi. Zato se insistira na uslovima u kojima se nastavi izvodi. Na kraju krajeva, zato su neki dobili, a neki nisu dobili pozitivno mišljenje Komisije za akreditaciju, pa je onda Nacionalni savet visokog obrazovanja u drugom stepenu odlučivao. Nekoliko puta u proteklih nekoliko godina smo imali sastanke i sa Privrednom komorom i sa poslodavcima insistirajući upravo na toj vezi između visokog obrazovanja i privrede, da se i privreda uključi, da kaže šta želi od visokog obrazovanja, makar nameru, pa ako treba i da finansira određene programe, jer je toga bilo nekada u državi koja je postojala pre dve decenije. Znate, tranzicija i propala privatizacija, o kojima svi govore punih usta, neki su i te kako učestvovali u donošenju Zakona o privatizaciji, praktično su uništili našu privredu.Sa uništenjem privrede ta veza između preduzeća i visokog obrazovanja gotovo da je prestala da postoji. Stalno pozivamo privredu, bez obzira o kojoj kompaniji je reč, koja to želi, da investira u obrazovanje, da se taj odnos prema visokom obrazovanju ne svede samo na finansiranje uspešnog studenta, đaka generacije, dobitnika nagrade ili nekog ko je pobedio na međunarodnom takmičenju. Što se tiče primene obrazovanja, verujte mi iznenadili biste se kada bi videli šta sve pojedini fakulteti, da kažem, imaju kao deo svog nastavnog plana i programa i koliko su studenti tih fakulteta efikasni. Poenta je da ih bude što više. Neće to pitanje rešiti broj rokova, nego će to pitanje rešiti sadržaj rada. Ako na Arhitektonskom fakultet 58,4% studenata ostvari 60 bodova, 28,7% ostvari između 48-59 bodova, sami izvedite zaključak o kom procentu studenata je reč. Na Bogoslovskom fakultetu svega 2% studenata ostvari 60 bodova, ali 47,4% ostvari između 48-59, jer je i on deo Beogradskog univerziteta. Imam podatke za svaki od ovih 29 univerziteta. Frapirali biste se kada biste videli da je negde cifra ispod 10, a negde preko 60. Ideja i jeste akademske zajednice preko konferencije univerziteta Srbije da se reši. Razgovarali smo juče na odboru o tome da se rešava ono što zakon ne može da propiše, a što treba rešiti upravo kroz kvalitetniji rad samih visokoškolskih ustanova. Način izvođenja nastave, pre svega koncipiranje sadržaja nastavnog programa, češće provere znanja, sadržaj udžbenika, njegov obim, da je sadržaj razumljiv, da se studenti mogu uputiti na dodatne izvore, sticanje znanja, da provere budu češće, da se sam završni ispit pretvori u jedan razgovor. Pomenuli ste i neke zemlje, ima i zemalja u kojima je broj ispitnih rokova – jedan, ali morate da radite celu godinu sa studentima. Pomenuo sam, kada smo razgovarali u načelu o zakonu, trosemestralnu nastavu na Oksfordu. Ako izostanete dve nedelje u toku jednog semestra vi ste praktično izgubili celu godinu. Znači, svi treba da se menjaju, naravno sa promenama društva, i profesori, i studenti. Ova generacija studenata želi zajedno sa svojim profesorima da napravi promene, da svi unutar fakulteta moraju da se menjaju. Naglašavamo, unutar fakulteta, jer džabe dobra volja i zakonska rešenja, ako unutar fakulteta ne dođe do promena o kojima mi govorimo. To zakon sam po sebi ne može rešiti. Imali smo situaciju, verovali ili ne, pre dve godine da na jednom umetničkom fakultetu nisu usaglasili statut fakulteta sa zakonom iz 2006. godine. Posledica toga je bilo to da smo svi trpeli, i mi u Ministarstvu, i profesori, ali i studenti. Zašto? Zato što je sekretar fakulteta smatrao da je to sasvim u redu i nije niko proveravao. Razumem vašu dobru volju, ali suština priče nije broj rokova, nego šta će se uraditi na fakultetima povodom ovoga i taj proces je već započet, ali on ne zavisi samo od dobre volje, jer dobra volja stvarno postoji kod svih nas, nego i od ponašanja unutar fakulteta. Ne znam da li ste možda bili u situaciji da čujete ili pročitate, dešavalo se nekoliko puta na univerzitetima da se donose jedne odluke, a fakulteti postupaju drugojačije. Kada problem nastane, onda se problem sa fakulteta prebacuje prema univerzitetu i prema ministarstvu. To je jedno od nasleđa ili od specifičnosti vremena u kom živimo. Opet, sa druge strane, moram reći da je veliki broj fakulteta i te kako odmakao u ovom procesu promene načina izvođenja nastave i menjanje uloge studenta u procesu nastave i da studenti postaju sve aktivniji u toj nastavi. Neko ko postavlja sve više pitanja, i dobija sve više odgovora. To neće prestati sa ovim zakonom, daleko od toga. Ne znam da li ste primetili ova dva člana zakona, u sledećoj školskoj godini, koja počinje u ponedeljak, broj ispitnih rokova će biti šest, u novoj narednoj pet, a 2014-2015. godine četiri. Mi ćemo u međuvremenu, nadam se i vi, pošto vam želim da Skupština radi u punom sazivu do kraja mandata, raspravljati o Zakonu o visokom obrazovanju. Treba da pogledamo i direktive EU, pa ćete i vi biti u situaciji da čujete i da predložite mnoga rešenja. Što se tiče osnovnog i srednjeg obrazovanja, pošto ste postavili i ta pitanja, strukturu tog nivoa obrazovanja čine zavodi, dva zavoda i Nacionalni prosvetni savet. Ministarstvo daje impulse, zavodi rade ovaj stručni deo i Nacionalni prosvetni savet usvaja. Predviđeni su različiti mehanizmi kako da sistem funkcioniše, da ne bi, eventualno, ako neko ne može ili ne želi iz nekih drugih razloga da donese odluku da se donose odluke. To su promene koje su permanentne, a efekat tih promena će se tek videti u godinama koje dolaze. To je objektivno stanje. Ne verujem da je slučajno nekom palo 2002, 2003. i 2004. godine na pamet da uvodi izborne predmete, nego sa najboljom namerom da se unapredi znanje osnovaca koji pohađaju školu, a to je proizvelo veliki broj nastavnika sa nepunim fondom časova. O posledicama se ponekad ne razmišlja. Kao što je reforma gimnazije sjajno zamišljena, sa određenim predmetima i slično, ali kada sam postavio pitanje ko će da izvodi nastavu, da li postoje nastavnici za svaki predmet, da li postoji višak i šta će biti sudbina tog viška, ostao sam bez odgovora. To nije ni malo jednostavno pitanje u vremenima u kojima živimo. Ni malo, ni malo jednostavno pitanje, tako da je stvar jako kompleksna. Što se tiče ovog predloga zakona, sadašnjeg stava i raspoloženja studenata, oni insistiraju na stvarima koje zakon ne sadrži, a koje su za njih bitne. To su: bolja organizacija nastave, veća provera njihovog znanja tokom izvođenja nastave i kvalitetniji udžbenici. Upravo da se ne bi desilo ono što ste vi rekli, a to smo i juče razgovarali baš na odboru, da postoji udžbenik koji je obiman po sadržaju. Naravno, veća je i mogućnost, pošto postoje i slučajevi, u pravu ste, a i kolega Karić je pomenuo, gde jedan predmet ima više profesora ili manje profesora. Upravo se zato insistira na standardima i na njihovom sprovođenju u praksi. To je suština. Broj rokova sam po sebi neće rešiti ovo pitanje, ali studenti i Konferencija je želela da pokaže da nije broj rokova primaran, nego cilj kome se teži, da se promene stvari unutar fakulteta. Ako se oni ne plaše za ishod ovog procesa, razumem vašu brigu, ali ipak ona treba da bude malo manja nego što je njihova briga. Hvala vam.
Hvala. Reč ima gospodin Čikiriz, pravo na repliku.
Mislim da smo mi o istoj problematici pričali i na isto smo došli. Sve probleme koje sam pomenuo, pomenuli ste i vi. Očigledno je da brojni problemi postoje. Upravo zato sam i rekao da, dok ne rešimo te probleme i sa visoko školskim ustanovama, dok se ne promeni odnos, dok Nacionalni prosvetni savet i Zavod ne urade ono što treba da urade po standardima, mi ne možemo sada smanjivati ispitne rokove. Ako sve ovo o čemu vi pričate i o čemu ja pričam zaživi, problemi koje smo pomenuli ako se reše, onda će studentima možda biti dovoljna i dva ispitna roka ili jedan koji ste vi pomenuli. Mislim da na sličan način razmišljamo i nije sa moje strane neka loša namera. Znam da je za broj ispitnih rokova, kako je po Predlogu zakona, predviđeno da se smanjuje iz godine u godinu, ali s obzirom na brojne probleme koji postoje, koji se sigurno rešavaju, a neki se i neće rešiti, postoji bojazan sa moje strane, kao podnosioca amandmana, da se sve ovo za dve godine, o čemu vi pričate, neće rešiti u potpunosti na zadovoljavajući način, što bi bila i moja želja, i da ćemo onda dodatno opteretiti studente. Znači, predlog je da rešimo probleme koji su tekući, a onda posle toga da smanjujemo broj ispitnih rokova.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Gospodine ministre, svi argumenti koje ste dali apsolutno idu u prilog tome da prihvatite amandman i da ne smanjite broj ispitnih rokova, zato što ste i sami rekli da broj ispitnih rokova zapravo ne utiče na sve ono što je navedeno u obrazloženju, na težište da se obezbedi povećan kvalitet i efikasnost nastavnog procesa. Povećan kvalitet i efikasnost nastavnog procesa je prebačen na štetu studenata, ako smem tako da kažem. Potpuno razumem da su studenti Konferencije, čiji vi postajete osnivač, podržali ovaj amandman, tj. podržali ovo rešenje, zato što su to studenti koji dobijanjem žiro računa zapravo postaju neka vrsta državne institucije i podržavaju ovu vrstu intervencija. Osim toga, moram da kažem, poznavajući mentalitet studenata, naravno, ovo je obezbedilo mir studenata ove godine. Ove godine šest, vi ste odložili problem za godinu dana. Možemo da vidimo ko je imao bolju pretpostavku. Onog trenutka kada iduće školske godine studenti budu saznali da im je ukinut jedan ispitni rok, mislim da će reagovati. Očekujem da će reagovati, zato što obrazloženje zašto se to čini zapravo, po meni, nije pravo. Naime, prebacuje se obaveza da se poveća efikasnost nastavnog procesa i obezbedi bolji kvalitet, a zapravo je uskraćivanje jednog prava studenata. Tačno je, jako je lepo da Arhitektonski fakultet ima tako fantastične rezultate sa šest rokova. (Žarko Obradović, s mesta: Pet.) I pre toga, ali sa šest očigledno bolje nego pet, kad biste poredili, sigurno. Dobro, proverićemo i te brojke. Volim da se igram brojkama, a i vi očigledno, pa imamo bar jednu zajedničku tačku. Naravno, po meni, problem je u tome što se ne proverava poštovanje kriterijuma i standarda koji su propisani za akreditaciju. Da li se dovoljno proverava šta se zapravo od onog što je propisano nudi studentima u praksi? Kada sa njima razgovarate, to se uglavnom svede na mnogo manje od onoga što zakon predviđa i što je preduslov za davanje akreditacije. To je osnovni problem sa kojim treba i ministarstvo više da se bavi. Jer, kao što ste i sami rekli, jedno je kako bi nešto trebalo da bude, a drugo je kako zapravo jeste. Naravno, budući da ne spadam očigledno u one pametne političke stranke, kako ih definiše gospodin Cvetićanin i dalje mislim da, bez obzira što on podržava zapravo amandman, ali će glasati protiv njega, zato što spada u pametnu političku stranku, LDP očigledno nije pametna politička stranka, te će insistirati i dalje insistira da razmotrite mogućnost, da prihvatite naš amandman zato što vam to pruža mogućnost da sledeće godine, ako se stvore uslovi koje predviđate da će se stvoriti, uvedete pet, pa onda šest. To će biti izmena zakona od jednog člana, a čini mi se da neće, na neki način, unapred uskraćivati neka prava studenata.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je podnela ovaj amandman upravo iz onih razloga o kojima je govorio moj kolega Dereta. Ovim predlogom zakona, odnosno ovim članom 4. mi ćemo da imamo takvu situaciju da će studenti biti zadovoljni samo ove godine, a već sledeće godine možemo očekivati jednu vrstu nezadovoljstva studenata koji će se sigurno ispoljiti i nekom vrstom demonstracija, što će dovesti do toga da ćemo, najverovatnije, morati da menjamo ponovo ovaj predlog zakona. Drugu činjenicu koja ide u prilog ovom našem amandmanu, ili amandmanu kolega iz DSS, jeste i načelna rasprava, gospodine ministre. U načelnoj raspravi ne samo poslanici opozicije, već i većina poslanika vladajućih stranaka su se na direktan ili indirektan način suprotstavili ovom predlogu zakona, odnosno ovom članu 4. jer smatraju da je on loš, odnosno smanjenje broja ispitnih rokova treba da bude posledica svega onoga što ste vi naveli u ovom obrazloženju, a ne kao preduslov. Mi mislimo da će se desiti sve ovo o čemu ste vi govorili, pa zato postepeno smanjujemo broj ispitnih rokova. Prvo moramo da ispunimo ove uslove, pa onda da konstatujemo da su ti uslovi ispunjeni, pa tek onda da krenemo u postupak smanjenja broja ispitnih rokova. Drugo, što sam hteo da vam kažem, a to je malopređašnja vaša diskusija, gospodine ministre, gde ste sigurno nesvesno ušli. Faktički i vi dajete podršku toj stalnoj degradaciji tržišne privrede, odnosno za sve je kriva privatizacija, odnosno loš zakon o privatizaciji. Privreda je propala zbog lošeg zakona o privatizaciji i ostalo. To nije istina, to i sami znate. Privreda u Srbiji je propala zbog loše politike koja se sprovodi od 1990. godine do danas, osim u jednom kratkom periodu Vlade gospodina Zorana Đinđića. Zbog toga je propala privreda, odnosno naša preduzeća više nemaju gde da izvoze, jer su nam tržišta smanjena. Smanjena zbog raspada bivše Jugoslavije, zbog naših loših odnosa sa zemljama u okruženju, gde je sasvim logično da mi izvozimo naše proizvode, sa jedne strane. Sa druge strane, gospodine ministre, mi smo vam u prethodnom mandatu govorili i zalagali se, ako se sećate, 2009. godine smo tražili od tadašnje Vlade, u kojoj ste vi takođe bili ministar obrazovanja, da jednu trećinu godišnjeg rasta bruto društvenog proizvoda usmeri direktno u razvoj školskih i naučnoistraživačkih institucija. Ne u obrazovanje, u onom delu koji se odnosi na plate, već u taj razvoj. To su milioni evra. Druga situacija, 2010. godine su studenti štrajkovali zato što država, odnosno univerziteti nisu imali pet miliona evra kako bi proširili broj studenata koji su na budžetu. Ova skupština u tadašnjem sastavu i Vlada je davala milione evra javnim preduzećima, gubitašima i kredita i subvencija. Kada govorimo o obrazovanju, kada govorimo o razvoju budućnosti, mi smo svi deklarativno za to, a kada treba da se odvoje pare, tada svi ćutimo. Podsetiću vas, da smo mi nekoliko puta, zadnji put i u utorak dali jedan predlog. Podizanje rudne rente u Srbiji je definisano zakonom koji smo doneli prošle godine. Sedam procenata od 1. januara 2013. godine trebaju da plaćaju sve firme koje koriste rudna bogatstva Republike Srbije. Mislim da je to izuzetno važno. Mi postavljamo pitanje, da li će "Gasprom" od 1. januara da plaća rudnu rentu od 7%pošto je međudržavnim sporazumom predviđeno da to iznosi 3%. Ako oni to urade, hajmo da ta sredstva, da se izborimo da ta sredstva idu u obrazovanje. To su sredstava u iznosu oko 30 do 40 miliona evra koliko bi dodatno imao budžet Republike Srbije. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Gospodine Hajdareviću, skrećemo sa teme, ali ostajem pri onome što sam rekao da je privatizacija bila jako loša, katastrofalno i da je dovela do kidanja veza između visokoškolskih ustanova i privrednih subjekata. Ako imate drugi sud vezano za privatizaciju, vi ste jedan od retkih poslanika koji tako misli. Ako mislite da je bila uspešna, nema problema, samo to recite i to će biti zanimljivo svim građanima Srbije da čuju. Naravno, da pokušate da obrazložite taj svoj stav.
Hvala. Gospodin Hajdarević, pravo na repliku. Izvolite.
Znate šta gospodine ministre, LDP nije učestvovala u procesu privatizacije. Vaša partija jeste. Prvi zakon o privatizaciji je donela Vlada Slobodana Miloševića, odnosno u vreme 90-ih godina kada je vaša partija bila partija broj jedan u Srbiji. Vi ste odgovorni za lošu privatizaciju i nemojte molim vas ako o tome pričate da tu odgovornost prebacujete na LDP. Vi ste, odnosno vaša partija je, rekao sam, odgovorna i za taj međudržavni sporazum između Srbije i Ruske Federacije o prodaji NIS-a zbog koga godišnje mi ostajemo minimum 50 miliona evra samo zbog razlike u toj rudnoj renti koja u državnom okruženju iznosi oko 10%, a tim međudržavnim sporazumima je predviđeno 3%. Nemojte molim vas da to prebacujete na LDP. Mi pokušavamo da vam ukažemo na probleme, ali ono što tražimo od vas kao od ministra i od stranaka vladajuće koalicije jeste da proces privatizacije ne bude stalno prikazan kao nešto što je loše. Privatizacija mora da se učini. Da li je potrebna bolja privatizacija? Da. Ali, privatizacija kao proces se mora uraditi. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Meni je žao što moram da pričam o nečemu što nije tema dnevnog reda ovog zasedanja, ali podsetio bih gospodina Hajdarevića da ona sam skače sa teme na temu. O privatizaciji i ugovori sa NIS-om su dve različite stvari, ili su iste stvari, ali vi ste rekli, izneli ste svoj stav vezan za privatizaciju. Ponavljam još jedanput, privatizacija je bila jako loša, užasna, katastrofalna. Nekoliko stotina ljudi je ostalo bez posla, ostalo bez posla zbog privatizacije, zbog zakona koje je DOS doneo posle 200. godine. Tačno je proces privatizacije je počeo u vreme kada su socijalisti organizovali vlast i šteta je što taj zakon nismo vremenski ograničili jer nisam primetio da su se radnici "Knjaza Miloša", "Hemofarma", ili "Apatinske pivare", žalili na proces privatizacije koji je napravljen u to vreme. Ne, naprotiv, ono što postoji kao tužba na privatizaciju postoj sve što je bilo posle toga u vreme kada je DOS. Nisam prozivao LDP, nego sam rekao vama lično jer ste se vi lično javili da imate stav o privatizaciji, za koju lično mislim da nije tačna. Vi izvolite, obrazložite to ako mislite da jeste. Hvala.
Hvala. Gospodine Hajdareviću daću vam još jednom pravo na repliku, ali ovim završavamo priču o privatizaciji i vraćamo se na temu.
Zahvaljujem predsedavajuća. Znate šta, gospodine ministre, mi vama treba da postavljamo pitanje, a ne vi narodnim poslanicima. Mi smo vas izabrali. Još nešto, bez posla stotine hiljada radnika u Srbiji su ostali devedesetih godina, zbog ratne politike, režima Slobodana Miloševića, koje zbog čega, zbog sankcija koje su bile posledica te ratne politike, a ne zbog Zakona o privatizaciji. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, državni sekretare, poštovane kolege poslanici, imajući u vidu da je više rasprava išlo van teme dnevnog reda, ipak se nisam javio po povredi Poslovnika, već da ukažem na nešto što podrazumeva zaključak iz svih ovih diskusija do sada, a to je očigledno zanemarivanje suštine. Kada raspravljamo o amandmanu koji se odnosi na smanjenje broja ispitnih rokova, očigledno je da se zanemaruje nešto što niko ne može dovesti u sumnju, da je obaveza fakulteta kada se broj ispitnih rokova bude smanjio, da prilagodi kako nastavni proces, odnosno obrazovno-nastavni proces, tako i proces ocenjivanja i usaglasi sa brojem rokova. Logično je da će se na taj način dovesti do cilja koji se upravo ovom izmenom teži. Kvalitet ocenjivanja i posvećivanje pažnje studentima upravo u tom pravcu podrazumeva da se studenti afirmišu u pogledu načina na koji će savladavati gradivo, a kasnije biti adekvatno i ocenjivani. Očigledno je da o ovome uopšte nije bilo, bilo kakvog govora. Osim toga, čini mi se da se u svim diskusijama na današnjoj sednici Ministarstvo jednostavno pokušava uvlačiti u zamku, počev od nekakvih teza, o navodnoj povredi rodne ravnopravnosti, a i te kako se dobro zna da studenti ne samo što uživaju autonomiju, već imaju i ustavna prava i ustavne slobode. Imaju pravo da budu birani i da biraju, pravo da se politički opredeljuju. Ovaj bi plenum i ova sednica bi bila puno govora i puna usta povrede ustavnih prava i ustavnih sloboda studenata, da se u tom pravcu Ministarstvo i država opredeljuju. Naprotiv, nije tako. Suštinski, ono što je bitno, bitno je da se Ministarstvo sigurno neće upecati u takvu klopku, to ću pežorativno da kažem, a što se tiče smanjenja broja ispitnih rokova, ovo su za sada samo predrasude, koje nemaju činjenično utemeljenje, a činjenično utemeljenje će imati onog trenutka kada jedan takav proces zaživi, i kada se jednom takvom procesu usaglase svi ostali procesi, u okviru studiranja studenata, na fakultetima, jer će ovde biti obaveza fakulteta da prilagodi svoj sistem rada, shodno ovim promenama, koje se zakonom traže. Zahvaljujem vam se.
Hvala. Nema više prijavljenih za reč, povodom ovog amandmana. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj, informatičko društvo, nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Evo ministre mislim da je ova rasprava od velike koristi, pre svega i za ministarstvo i za studente i za visokoškolske ustanove. Zbog čega? Mislim da smo došli do jednog zajedničkog zaključka i kolega prethodnik koji je govorio je rekao ono što smo rekli mi, što ste rekli vi, i tu postoji opšta saglasnost. Znači, visokoškolske ustanove nisu odradile svoj deo posla u potpunosti. Pored toga što to nije urađeno, mi ćemo sada smanjiti broj ispitnih rokova, praveći se kao da je to urađeno. Pritom, ne može uloga Ministarstva da bude u potpunosti pasivna. Gde je intervencionizam Ministarstva? Gde je praćenje sprovođenja programa? Gde je kontrola? Gde su izveštaji ko radi po standardima, ko ne radi? Znam da se to radi, ali zbog toga kažem, ovo o čemu sada pričamo treba da bude poslednja mera, završna faza, i ne prva naravno. Drugo, tačno je, mi imamo izvanredne fakultete, izvanredne profesore, izvanredan nastavno-naučni kadar, izvanredne rezultate u mnogim oblastima, ali to nije ni moja zasluga ni nikoga iz ove sale, to je zasluga, pre svega, profesora i studenata i verovatno ambijenta koji je stvorila visokoškolska ustanova sa svojim naučno-nastavnim kadrom. Naravno, pomenuću FON, i već svi znamo da možda već u drugoj, trećoj godini studija se ti studenti već lobiraju i nude im svetske kompanije već ugovore i perspektive da ih zaposle čim završe fakultet, ili Elektrotehnički fakultet u Beogradu i niz jako dobri fakulteta. Ali, ono ministre što je porazno, kada pričamo o dobrom, ne pričam samo o dobrom ni o lošem, nego se trudim da se izdignem na pijadestal objektivnosti. Na PISA testu 2007. godine, u konkurenciji 57 zemalja sveta, đaci iz Srbije su zauzeli 41 mesto, ispod proseka su bili u sve tri oblasti, čitalačka, matematička i naučna pismenost. Čega je to posledica? Posledica svega ovoga o čemu pričam. Posledica jednog sistema, za koji verujem da svi imamo dobru volju da ga promenimo. Zbog toga se u potpunosti slažem sa kolegama, mi ćemo, odnosno vi ćete doći za godinu dana, možda sa predlogom ispred Vlade da se promeni samo jedan član Zakona o visokom obrazovanju, da se vrati broj ispitnih rokova sa pet na šest, jer ćete imati reakciju studenata koju niko ne želi, ni vi ni mi, ali ona će zbog toga što u razgovorima sa studentima ovih dana, svi su se obraćali nama kao narodnim poslanicima i tražili su da u njihovo ime ovo kažemo. Problemi o kojima mi možemo pričati su brojni. Student koji studira na Beogradskom univerzitetu, on bez 50.000 dinara nema šta da traži u Beogradu na mesečnom nivou, ako nema studentski smeštaj. Ako studira dvoje ili troje iz porodice, a prosečna plata je 40.000 dinara, pa im ukidamo broj ispitnih rokova, pa povećavamo broj bodova za upis naredne godine, a prethodne probleme nismo rešili i na kome se, ko plaća krajnju cenu svega onog što drugi nisu uradili, student koji je najmanje odgovoran tu. Zbog toga vas molim, imate vremena razmislite, odložićemo problem, sačekaće nas sledeće godine u ovo vreme.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Gospodine Čikiriz, zamolio bih vas ako možete, iako hoćete da pročitate drugi deo tog saopštenja vezan za rezultate PISA testova koji su bili zadnji, a to je da smo povećali čitalačku pismenost za 40%, naučnu za 8%, matematičku za 7% i smanjili funkcionalnu nepismenost sa 51 na 32, i da je izveštaj taj o kom vi govorite, a koji ste pročitali samo prvi deo, govori da nijedna zemlja unutar OECD-a za deset godina u jednom ciklusu nije napravila bolji rezultat, nego taj. To nije uticalo na pomeranje našeg mesta na listi, zato što smo bili prethodne tri godine, kad je bila prethodna provera još gori, znači ovo je bilo povećanje u odnosu na to, i nije dovoljno, naravno. Videćemo sada u decembru da li smo stvarno napravili pomak, jer analitičari unutar OECD-a procenjuju, kad neko napravi pomak za toliko poena, 7-8, da je to pokazatelj da je obrazovni sistem krenuo napred. Sada ćemo videti u decembru da li će se taj trend, da kažem, nastaviti i da li će to biti pozitivno kretanje ili ne, i naravno u odnosu na to, traćiti rešenja. Hvala vam.
Hvala. Mirko Čikiriz, replika. Izvolite.
Tačno je ovo što ste rekli, ali ja sam ukazao na probleme i mi smo naravno ovde kao narodni poslanici podržali bolonjske standarde. Ali, još jednom da se dotakne, čini mi se, suština problema. Ono što smo želeli svi, u praksi ne postoji. Kada bude u praksi postojalo, onda smanjujmo broj ispitnih rokova i povećavajmo broj bodova, mislim da je to suština.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, mislim da je ohrabrujuće da samo sedam članova zakona koji ste predložili, promena zakona, izazvalo ovako dugu raspravu, što govori o činjenici da u ovoj skupštini, u ovom trenutku obrazovanje je veoma važna tema. Mislim da je ohrabrujuće, takođe, da je većina ovde prisutnih poslanika govori u korist poboljšanja kvaliteta obrazovanja, a to je koliko sam shvatio i vaša namera i vaša želja. Ono gde je problem zapravo, a to je u ovom slučaju pitanje – ko trpi, zbog činjenice da se neke promene ne sprovode onako kako treba? U ovom slučaju su to studenti. Vi ste pomenuli srednje škole i zakon i rekli da je zakon jako dobar, a da njegova primena donosi određene posledice. Šta sa viškom nastavnika koji iz toga proizilazi? Šta sa nastavnicima koji gube fond časova? Tu je suština problema, što onda prevlađuje socijalni aspekt cele stvari, na uštrb kvaliteta nastave i obrazovanja. Posledica toga je ona slika o školama koja postoji u javnosti i oni rezultati u školama koje vidimo svaki dan. Vi kažete smanjili smo na 30% funkcionalnu nepismenost od 50%. Trideset je strašno, naravno 50 još strašnije. Ali, možda je rešenje 100%, slažem se ja to je fantastičan uspeh, pozdravljam vaš uspeh u svemu tome, ali očigledno da to još uvek nije dovoljno. Tako dugo dok deca, generacije koje dolaze budu trpele zbog trenutnog socijalnog mira, i zbog nespremnosti da se preuzmu pojedini rizici u okviru obrazovanja, mi nećemo imati suštinsku reformu obrazovanja, a za to se, čini mi se ovde svi zalažemo, zato što vidimo da ovakvo obrazovanje ne daje rezultate koji nam omogućavaju svaku vrstu razvoja, od ekonomskog preko demokratskog, političkog, kako god hoćete da ga nazovete. Dakle ovaj sistem obrazovanja to ne postiže u onoj meri u kojoj bi trebalo. Molim vas da naprosto shvatite da ova vrsta najave i ovaj član koji obuhvata tri školske godine i to precizno obuhvata, izmenite i da ga ostavite da bude regulisan onako kako je do sada, pa kada bude potreba iduće ili one tamo školske godine, da se taj broj smanjuje da onda taj broj smanjujemo, da to ne bude nešto što će sasvim sigurno generacije, ne ove koje sad završavaju ili koje u ove sledeće dve godine završavaju, sasvim sigurno, upotrebljavam namerno tu blagu reč, uznemiriti i izazvati na reakciju kako niko ne želi. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 4. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Aleksandar Pejčić i Ružica Igić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman sa ispravkom. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman sa ispravkom u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Gospođa Banović. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre još jednom ću da pokušam da vas ubedim da prihvatite ovaj naš amandman, a posle toga ćemo da odlučimo da li ćemo da vam dopustimo da izađete iz sale, pošto imamo, napravila sam šalu naravno, ali vidite koliko poslaničkih grupa i poslanika insistira na tome da vi prihvatite neki od amandmana. Dakle, ovaj amandman ispred poslaničke grupe DSS je neko srednje rešenje, odnosno tu ste mogli delimično da uklopite i vaš predlog da smanjite sa šest na četiri, doduše 2014, 2015. školske godine, a da prihvatite i želju velikog broja poslanika, odnosno poslanički grupa da se taj broj ispitnih rokova smanjuje, odnosno naš amandman glasi da:"visokoškolska ustanova u skladu sa svojim statutom sama odluči da li će organizovati najmanje četiri ispitna roka, ili će organizovati pet, a najviše šest". Dakle, zato sam smatrala da ćete vi u ministarstvu da prepoznate koliko je ovo jedan dobar amandman i ustvari izlazi u susret svima. Kada je bila načelna rasprava govorila sam i to ne napamet, nego su se nama obraćali i profesori i dekani sa pojedinih fakulteta. Tu se moglo zaključiti da fakultetima prirodnih nauka da je previše ili preveliki broj rokova od šest kako je sada u zakonu, a da njima odgovara manji broj rokova. Međutim, zaista su se javljali profesori i dekani sa fakulteta prirodnih nauka, koji negoduju zbog toga ćete im smanjiti sa šest ispitnih rokova i propisati ovih četiri. Dakle ovaj amandman je mogao da zadovolji interese, želje i potrebe svih fakulteta, a time i studenata. Te su razlike jasne zato što su to drugačije organizovana nastava, ima mnogo različitih aktivnosti u odnosu na to kada studirate biologiju, ili studirate sociologiju. Zato i razumemo potrebu fakulteta prirodnih nauka da zadrže veći broj rokova. Ono što se takođe otvara kao pitanje jeste da li će fakulteti pribeći organizovanju vanrednih ispitnih rokova, koji posle zahtevaju i dodatne finansijske izdatke studenata i njihovih roditelja. Na primer, znam da imamo dosta privatnih fakulteta koji organizuju i sedam i osam ispitnih rokova. Dakle, oni su i u trenutku kada je zakon govorio o mogućih šest, organizovali sedmi vanredni ispitni rok. Ne mislim samo na privatna, ali to može da bude dodatno finansijsko opterećenje za studente i njihove porodice. Vi ste nas u načelnoj raspravi podsetili kako je menjan ovaj zakon i kako se broj ispitnih rokova povećavao. Sve ste nas podsetili da su u prvobitnom zakonu 2005. godine, bila predviđena dva roka, pa je uložen amandman, pa su bila tri roka, pa smo mi nekako došli i do ovih šest koje sada pokušavamo da smanjimo. Dakle, dolazilo je do povećanja broja ispitnih rokova. Ono što je evidentno iz statistike o prolaznosti i efikasnosti studiranja to je da je došlo i do blagog porasta te prolaznosti. Neko je juče na odboru za prosvetu postavio pitanje, da li je do povećanja i efikasnosti prolaska došlo upravo zbog toga što smo u međuvremenu povećali broj ispitnih rokova. Dakle, to je možda posledica povećanja tih ispitnih rokova sa tri na šest. Ali, eto, vi ako ne prihvatite onda ćemo mi zatražiti izveštaj od vas i od vašeg ministarstva sledeće godine u ovo vreme i videti kakvi. Doduše ove godine nećemo moći, jer će ostati šest, ali moći ćemo onih narednih godina ako vi ne prihvatite ovaj amandman. Juče je bilo dosta reči u medijima oko Univerziteta u Beogradu, izabran je novi rektor, ali je takođe, bila i zanimljiva i vest, očigledno i Beogradski univerzitet prati ono što se dešava u Skupštini, a to je da su usvojili Pravilnik o polaganju ispita, da bi se smanjila loša prolaznost. To se odnosi samo na Beogradski univerzitet, taj pravilnik, a da li će se primenjivati i na ostalim univerzitetima, ne znam, pretpostavljam da hoće. Oni su na fakultetu rešili da neke stvari poboljšaju. Šta se u tom pravilniku predviđa? Predviđa da fakultet vodi statistiku o polaganju ispita na osnovnim akademskim studijama za svaki predmet i za svaki ispitni rok, ali je i dužan da razmotri uzroke…neću da nastavim. Mene ono što je zbunilo jeste da me čudi da fakulteti već ne vode takvu statistiku, zapravo nije to vođenje statistike, već da ste ažurni, da vodite evidenciju o tome kakva je prolaznost, nezavisno od imena, kakva je prolaznost ili koliko studenata položi i sa kakvom ocenom položi? Sad, ide dalje, kaže – ukoliko uspešnost polaganja predmet na godišnjem nivou bude manja od 30%, dakle ukoliko manje od 30% studenata položi neki ispit, sad te ispite, da ne kažem profesore, u medijima nazivaju usko grlo, to su predmeti koji se malo teže polažu. Većina nas je studirala, pa znate na svakoj godini ste imali neki predmet. Ne mogu da kažem da je to bilo nekad do profesora, neki je predmet obimniji, teži, složeniji, a nije bilo samo zbog toga što je profesor imao bradu ili što je bio po prirodi tako strog. Tako da meni ovo izjednačavanje, čast svakom predmetu i svakom profesoru, ali ova vrsta izjednačavanja sad, na primer, anatomije na Medicinskom fakultetu ili Uvod u botaniku, prosto, mislim da ta vrsta nije primerena. Ono što bih, recimo, tu preporučila to je da se tu grupiše po predmetima različite složenosti, pa da se onda to posmatra. Ovoizjednačavanje mislim da nije dobro. Na šta se još dalje sad obavezuju dekani? Da će do 1. marta dostaviti rektoru izveštaj o uspehu na ispitima po predmetima u prethodnoj školskoj godini, što opet govori o tome da ne postoji kvalitetna komunikacija između dekana i rektora. Ja samo zaključujem iz ovoga. Mnogi od nas su govorili da je osnovni problem nepostojanje kvalitetne komunikacije i saradnje između profesora i studenta, ali izgleda da ni profesori nešto ne sarađuju kako treba. Više neću o ovome, ali vas molim da još jednom razmislite o ovom amandmanu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministre, upozorio sam vas da će ova rasprava biti izuzetno stručna i da će veliki broj poslanika učestvovati u njoj, ako se sećate. Dakle, u raspravi u načelu rekli smo vam da je ovaj zakon izazvao izuzetno veliku pažnju i pozornost pre svega stručne javnosti, a i ostale javnosti i nas poslanika, s obzirom da svi očekuju da se ovaj zakon usvoji što pre kako bi mnogi studenti upisali godinu, da li sa ovim predlogom zakona ili određenim amandmanima, to ćemo videti posle ove rasprave. Inače, ovim amandmanom smo pre svega hteli da promenimo tekst zakona, a ujedno da poboljšamo sistem visokog obrazovanja. Kada je reč o ovoj zakonskoj odredbi imamo različite sugestije i samih fakulteta. O tome je pričala i moja koleginica Donka Banović, fakulteti društvenih nauka hteli su da ipak bude šest ispitnih rokova, dok su fakulteti prirodnih nauka hteli da to smanje na četiri ispitna roka, dok su sugestije studenata sasvim drugačije. Većina studenata kaže da i u šest ispitna roka ne mogu da ispune uslove, a kamoli u četiri. Znam da ste ovim zakonom hteli da menjate i navike studenata, ali oni predlažu jedno rešenje da kroz kolokvijume polažu ispite. Dobro bi bilo da i vi i fakulteti o tome počnete da razmišljate. Takođe znamo da mnoge zemlje u okruženju imaju manji broj ispitnih rokova, ali se nadam ovim nećemo da prekršimo bolonjske principe i da naši fakulteti visoko-obrazovane ustanove neće urušiti međunarodni kredibilitet i ugled. Dakle, naša namera je pre svega bila da ne stavljamo u nezgodnu situaciju ni fakultete ni studente, a ni vas kao predlagača zakona, već da nađemo jedno solomonsko rešenje, a solomonsko rešenje je da prepustimo fakultetima da statutarno to urede i da na taj način ova zakonska odredba se uredi. Očekujem, takođe, i pomoć i ostalih poslaničkih grupa koji su u raspravi u načelu rekli da će podržati amandman DSS, tako da i ovog puta pozivam. Vas još jednom pozivam da prihvatite ili pak razmotrite ovaj amandman, jer je amandman izuzetno suvisao i da će koristiti i studentima i fakultetima, a i vama kao ministru. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković. Izvolite.
Hvala. Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, mi smo u toku današnje rasprave se bavili sa finim nijansama. Jedna od njih je ovaj član ili ovaj zakon izlazi u susret studentima, a onda kažemo – ovim bismo izašli u susret profesorima. Druga teza je ko trpi u ovom procesu, da li u ovom trenutku studenti manje trpe ili profesori manje trpe? Nekako imam utisak da smo u ovom delu izgubili sam proces iz vida. Ono što bi proces trebao da odgovori jeste zapravo šta je to, koji je to problem da neki studenti na nekim fakultetima mogu da dostignu 60 poena, dok na drugim fakultetima, recimo, studenti ne postoji ni način da dostignu 60 poena. Šta je to i šta je uzrok i zašto se to dešava. S druge strane, nekako smo zaboravili da kažemo šta je cilj Bolonje i zašto smo, na kraju krajeva, pristupili bolonjskom procesu - efikasnije studiranje, odnosno skraćivanje godina studiranja i, s druge strane, da podignemo nivo i kvalitet znanja. Da li mi to ispunjavamo? Da li smo dostigli razloge, da li smo stigli blizu razloga zbog kojih smo se uputili u ovaj proces? Ono što je takođe činjenica, za sprovođenje bolonjskog procesa dobijamo sve niže i niže ocene, što znači da u našem procesu nešto škripi, da naša reforma staje ili se dešava nešto u njoj što moramo da pratimo da bismo mogli da intervenišemo. Očigledno neki problem imamo. Kada smo pisali ovaj amandman i ponudili između četiri i šest rokova mi smo zaista imali veliki broj razgovora i sa profesorima različitih fakulteta i sa nekim dekanima. Oni su ponudili ljudi i neki su rekli – nama je četiri roka sasvim dovoljno, optimalno. Drugi su rekli – mi sa četiri roka ne možemo da se pokrijemo, mi ćemo imati problem. Zato smo ponudili ovaj kompromis da sami fakulteti izaberu, da im zakon da mogućnost da imaju četiri ili šest rokova. To je neka izvesnost koja svaki fakultet navodi da sam i autonomno odabere šta je ono što je njima pogodno i što smatraju da može njima da doprinese poboljšanju procesa. Zbog toga smatramo da niste dovoljno ozbiljno imali u vidu ovo što smo predložili i da bi bilo dobro da o tome još diskutujemo, jer imam utisak da je naš amandman zaista prihvatljiv. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe DS sa željom da ostavim traga i opaske o amandmanu koji je podnela grupa poslanika poslaničke grupe DSS Donka Banović, Milica Vojić Marković, Aleksandar Pejčić i Ružica Igić zato što ovaj amandman čitam kao paradigmu svega onoga o čemu mi zapravo ne želimo da razgovaramo u društvu, a tiče se obrazovanja. Reći ću nadnaslov svih ovih pet minuta, kojim ću pokušati da dobijem vašu pažnju. Obrazovanje 21. veka je takvo da se mladi ljudi obrazuju za poslove koji još uvek ne postoje, a ljudi koji rade treba da se obrazuju da bi mogli da obavljaju poslove koji rade. Paradigma obrazovanja 20. veka ne postoji, ali je se mi čak i u Skupštini, a pogotovo u medijima, gde se sa lakoćom izriču razni stavovi o stanju obrazovanja u Srbiji, držimo kao da je stvarna, a nije. Zato je ovaj amandman paradigma, nudi rešenje da jedna materija kao što je broj ispitnih rokova, koje, usput budi rečeno, pitanje da li uopšte treba da stoji u bilo kom zakonu, ali već je tu, šta da radimo, dakle, nudi rešenje da to bude od četiri do šest. Zašto smatram da je ovaj amandman paradigma? Zato što uvažava realnost, uvažava kontekst, gde propis treba da bude primenjen. Čini mi se važnim, ne zato da li će neka većina ovaj amandman usvojiti ili ne, ali čini mi se važnim zato što će poslužiti kao okidač, nadam se, da stvarno otvorimo raspravu o temi koja izgleda do detalja bez površnosti, bez šlamperaja, bez nedostatka informacija, zanima skoro isključivo narodne poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije, dakle, sve ono o čemu je i ministar govorio, i drago mi je što mogu da kažem da očigledno i njega zanima. Kontekst je da na fakultetima imate negde 10% studenata koji mogu da postignu ono što im se ponudi kao rad, ne ulazim u to uče li ili uče, do 60% studenata koji postižu. Ovi ostali ne postižu. Kontekst je da imate generalizaciju da neki članovi akademske zajednice ne smatraju uopšte studente potrebnim na fakultetima, niti im pružaju uslugu u učenja i obrazovanja, dok neki drugi to zaista to smatraju. Na tako malom broju studenata, na ovoj maloj površini, jeste nam zemlja lepa, ali to je svemali broj ljudi, vi imate takvu šarolikost iz koje ovakav amandman prosto prirodno proističe. Zašto ga još smatram paradigmom? Zato što ono što je meni oduvek smetalo u kontekstu obrazovanja 20. veka, je što su i nastavnici i profesori, bez obzira kog nivoaškolovanja, imali jedan stav da treba uhvatiti učenika, studenta u onom što ne zna, što je potpuno naopačke, da promena razmišljanja da možemo da napravimo, čini mi se i ovakvom raspravom, da vidimo šta sve možemo da pružimo studentu, učeniku bilo kome od znanja, a ne od paradigme prve polovine 20. veka da se studenti ili učenici hvataju u neznanju. Zašto je dobro kao paradigma za promenu razmišljanja? Ako je proces primene Bolonje uspešan, onda će 2015. godine svi imati četiri, propisali vi to, ne propisali. Ako nije uspešan, onda neće imati, propisali vi to, ne propisali.Ta životnost ideje da koliko god proceduralno to bilo za osporavati, jer te pitam koliki oćeš broj ispitnih rokova, ti mi daješ interval, pravnici bi dali mnogo zamerki, je dobar isključivo zato što nam ukazuje koliko malo pažnje u suštini posvećujemo podacima, merenju onoga što sistem obrazovanja u našoj zemlji treba da predstavlja. Tu ću povezati sa idejom, koju je paradigma ovakvog amandmana rodila u meni, a to je budžet za 2013. godinu. Pošto po mom dubokom uverenju nismo doneli dobar Zakon o izmenama budžetskog sistema, nismo dobro učinili što ministar finansija isključivo odlučuje o svakom novcu, nismo dobro učinili što nam u budžetu ne postoji namenski novac, hajde da promenimo i mi razmišljanje, pa da vidimo da li od svega toga što nismo dobro učinili možemo da izvučemo nešto dobro za obrazovanje. Da li možemo da se složimo da ekonomija znanja da investicije u koje društvo i država ulažu u celoživotni proces učenja i u ono što treba da se promeni u visokom obrazovanju, da li može da nam bude argumentacija kojom bi svi, bez obzira da li podržavamo ministra Žarka Obradovića, ili ga osporavamo kao opozicija, mogli da stanemo i da kažemo - pa kad je već doneta odluka da je ministar finansija de fakto predsednik Vlade, i daon isključivo odlučuje o tome gde je koji novac, da neki deo novca više nego ranije ide u obrazovanje, po stepenu i onom kako i Ministarstvo prosvete i obrazovanja bude spremno da nam predloži? Imaćete tu našu podršku, iz prostog razloga što koliko god bilo istinito da od sveg lošeg primenjivanja dosadašnjih propisa najviše trpe studenti, toliko sam isto sigurna da ukoliko kao društvo, ukoliko mi svi zajedno kao institucija ne ispostavimo znanje, ekonomiju znanja, obrazovanja, kao prvi i jedini prioritet našeg društva, trpećemo nezamislivo svi za pet, sedam i mnogo manje godina nego što nam se čini, ne uspevajući da se uključimo u ono što su obrazovni tokovi modernog sveta. Ne mogu da utičem ni na volju većine, ni na volju ministarstva, da dobro odmeri budžet za 2013. godinu, kao što ne mogu da utičem na sve vas da podržite ovaj amandman, ali ono što mogu, to sam i učinila. Želim da ostane trag o tome da mi se sa zadovoljstvom čini da nas u ovoj skupštini ima dovoljno, ako ne svi, koji potpuno razumemo kontekst problema obrazovanja u Srbiji, koji potpuno razumemo koliko je teško probiti to kao prvu temu tamo gde je novac ili tamo gde se stvarno donose odluke i koliko je važno da razumemo da ako hoćemo nešto da menjamo, da to tačno moramo da izmerimo, da mu znamo kontekst. Ovaj amandman koji glasi – fakulteti, može četiri, može šest i to da bude u zakonu, više nego i jedan drugi sasvim tačno opisuje kontekst koji je pred nama. Ovaj zakon i svi budući propisi koje će Ministarstvo prosvete uneti u ovu skupštinu oblikuju našu budućnost. Molim vas da u tom delu smanjimo, koliko god umemo, međupartijska neslaganja, idejna ili kakva god, netrpeljivosti i trpeljivosti id a uočimo koliko je važno da budemo okidač dobre, prave, detaljne rasprave o razvoju sistema obrazovanja u Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, narodni poslanici, cilj svakog zakona je da normira ili utvrdi pravila u pojedinoj društvenoj oblasti i u pojedinoj oblasti društvenog života i da to bude sve u skladu sa nekim opštim interesima i ciljem kome stremi društvo u tom trenutku. Tokom cele ove rasprave i u načelu i u pojedinostima sam se trudio da uvidim koji je cilj ovih odredaba zakona, naročito ove odredbe koja se odnosi na ispitne rokove. Svi smo ovde čuli statističke podatke od ministra, koliko studenata nema 60 bodova, nije ostvarilo kvotu od 60 bodova, koliko ima 48, koliko ima manje i prosto sam se zabrinuo nad činjenicom da je glavni problem za to što imaju šest rokova, a ne četiri i da kada budu imali četiri roka, a ne šest, oni će svi da prebace 60 bodova. Prosto, taj vid posmatranja stvari, zašto imaju 48, 42, a ne 60 bodova u procentu koji bi bio zadovoljavajući da se omogući sprovođenje nastave na sledećoj godini je nešto što nije problem broja ispitnih rokova, već je problem samog načina rada na pojedinim univerzitetima. Nije isto kada se radi, evo, tu je uvaženi kolega poslanik Siniša Kovačević, koji ima grupu od pet studenata na filmskoj režiji, i kada se drži predavanje pred prepunim amfiteatrom peticom na pravnom fakultetu. Svakako ćemo se usaglasiti da to nije isto i da jednako znanje ne mogu da prime u grupi od pet studenata i u grupi na nekim vežbama na pravnom fakultetu ili na predavanju, gde ima od 50 do 100 studenata. Potpuno je različita mogućnost učenja, predavanja i razgovaranja, razmatranja pojedinih stvari i pojedinih predmeta. Mi smo u okviru poslaničke grupe dosta razgovarali o ovoj temi. Od nas 21, koliko nas ima ovde, petoro su univerzitetski profesori i svi su imali stavove – negde je dovoljno četiri, negde je dovoljno šest rokova, ali svakako smo zauzeli stav da je apsolutno nedovoljno da se zakonom definiše da je to samo četiri ispitna roka. Ne vidimo da su četiri ili šest ispitnih rokova osnovni problem zašto studenti ne ostvaruju dovoljan broj bodova. Naprotiv, mislimo da suštinski problem nije u tome, nego u drugim stvarima i da treba da se bavimo i tim drugim stvarima, a ne samo brojem ispitnih rokova. Uskraćivanjem ili skraćivanjem broja ispitnih rokova nećemo postići cilj kome svi stremimo, a to je pre svega znanje, i kvalitetni studenti koji će moći da podignu na jedan nivo ove države i ovog društva i da obezbede bolji razvoj i napredak društva u celini. Na ovaj način mislim da smanjivanje ispitnih rokova nije cilj, odnosno neće se ostvariti zadati cilj. Amandman koji smo mi kao poslanička grupa predložili, da se omogući svakom fakultetu da se utvrdi između četiri i šest rokova, da sami donesu odluku u skladu sa svojim potrebama, je nešto što će zadovoljiti potrebe i manjih i većih fakulteta i manjih i većih grupa i omogućiti da studenti ne budu ti koji će biti na šteti. Opravdanje da univerzitetski profesori nemaju dovoljno vremena od rokova da rade na svom obrazovanju i unapređenju i da pišu doktorske disertacije, da pišu članke da bi mogli da zadrže svoja zvanja, prosto nije nešto što je dobro opravdanje da se skrati broj rokova. Da li ćemo doći u situaciju već iduće godine da imamo protest studenata koji će rezultirati tom činjenicom da menjamo zakon? Da li vi možete da nam garantujete da se studenti neće buniti iduće godine ili one godine tamo, po pitanju broja rokova? Da li ovde može neko? Naravno da ne može. I studenti će se uvek buniti. Najveći broj nas je bio student i svi znamo da ta dva roka umesto četiri da budu šest puno znači, jer će omogućiti da veći broj studenata položi ili ostvari tih 60 bodova. Vrlo je teško u jednom ispitnom roku spremiti dva teška ispita. Svi mi to znamo. Svi mi, kao studenti smo raspoređivali teži i lakši ispit i gledali kako da položimo godinu. Mislim da ova situacija neće dati povoljan rezultat i da ćemo se mi već iduće godine suočiti sa problemom od protesta određenih studentskih organizacija, možda ne ovih vaših, ali prosto onih drugih koji postoje, koje će tražiti da se omogući polaganje i šestog ispitnog roka. Treba razmotriti ovu odredbu, ostaviti mogućnost fakultetima da se od četiri do šest rokova, fakulteti sami odluče. Ne vidim u čemu je problem da se toliko rigidno ide na smanjenje ovoga i da nema sluha za jedan ovakav amandman. Pozivamo sve poslanike da glasaju, jer nekako i u vladajućoj koaliciji postoji spremnost za ovakav amandman, a samo je Vlada ta koja možda ne može u ovom trenutku da dovoljno sagleda realnost i utvrdi da je u interesu da što više studenata položi i da se radi na kvalitetnom obrazovanju. Hvala.
Hvala. Sledeći se javio Milan Lapčević. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, mislim da ono što su moje kolege govorili je upravo suština stvari i da mi ne treba da pričamo o tome da li će biti manji broj ispita i da naše iznošenje podataka, što je naravno potrebno, po broju studenata koji prelaze u sledeću godinu u procentima jeste važno, ali mislim da je najvažnije šta oni sa sobom nose. Mislim da je mnogo manje važno kakvi su procenti, nego da je suština priče da fakulteti ne treba da proizvode brojke, da proizvode procente, kolika je ta uspešnost u procentima, nego da je suština priče kakvo znanje oni imaju i šta će na fakultetu poneti kao konačni proizvod. Valjda ćemo se svi složiti u tome da su kriterijumi u visoko obrazovnim institucijama u zadnjih desetak, petnaest godina naglo pali, da danas imamo jedan proces gde se svi utrkuju, od privatnih do društvenih fakulteta, ko će veći broj studenata da upiše, a to se direktno vezuje sa onim kakvi su kriterijumi na fakultetima i kako se polažu ispiti, pa po sistemu manjeg otpora, komercijalizacija u obrazovnim institucijama uzima maha, na uštrb kvaliteta koji oni dobijaju. Mislim da je najvažnije da, onaj ko ode da studira, da na tom fakultetu stekne neko znanje, a ne da što pre završi i da se institucija pohvali da ima veliki broj prolaznosti i da se što kraće studira. Uvođenjem tržišta u sistem obrazovanja je omogućeno da svi mogu pod jednakim uslovima da pružaju tu uslugu. S druge strane, ako nemate tržište privrede, tržište rada koje će da izmeri šta jeste kvalitet a šta nije, šta je znanje a šta nije znanje, onda se to tržište obrazovanja pretvori u svoju suprotnost. Imate pomamu, naravno, ne kažem za sve, ali dobar deo privatnih obrazovnih institucija koje gledaju, pošto je to profitabilno, da upišu što veći broj studenata, snižavaju kriterijume da bi što više zaradile, a na diplomi može da piše šta god hoćete. Ako hoćete da vam piše da ste najlepši, oni vam kažu – vi ste najlepši, vi dobijate diplomu za vrlo kratko vreme, samo to platite. Pošto, nažalost, nema suviše ili ima jako malo pravih privatnih firmi koje traže znanje, pa proveravaju to znanje kada nekoga zapošljavaju, uglavnom je tržište rada svedeno na državne institucije i javna preduzeća, i postoji onaj drugi kriterijum- poznavanja nekog da bi se zaposlio a ne znanja, onda idemo u suprotnost, da i državne institucije, državni fakulteti, moraju da snižavaju kriterijume kako ne bi ostali bez studenata. Ako ostanu bez studenata, ostaće i profesori bez posla. Dakle, moramo da uvedemo i da više vodimo računa o tome kako ćemo da zadržimo nivo znanja, odnosno nivo kvaliteta koje studenti dobijaju pri svom obrazovanju, a da malo manje vodimo računa o tome da li je procenat 30, 40, 20. Ako idemo po liniji manjeg otpora, naravno da će svi gledati da što pre završe fakultet i da dobiju diplomu, ako se isto vrednuje tamo i vamo, oni će gledati da što pre završe i da se što pre zaposle. Spomenuli ste pre neki dan, kada je bila načelna rasprava, da se to pitanje kvalitetne diplome ne postavlja sa nekih čuvenih svetskih univerziteta – Harvar, Jejla, Prinstona. Da, ali tamo niko ne postavlja pitanje koja je prolaznost. Za njih ne postoje procenti da li je prošlo dva procenta ili 92. Oni imaju prag znanja - ko dostigne nivo znanja, on polaže ispit, ide dalje. Ko ne postigne taj nivo znanja, on ne ide dalje. Dakle, suština priče jeste da studentima, razumem vas, omogućite kroz tehnologiju polaganja ispita, da lakše mogu to zvanje dostignu. Ali, da ne izgubimo na nivou kvaliteta znanja i onog što treba studenti da pokažu na ispitima kroz priču da li je četiri ispita ili je šest ispita. Mislimda treba ljudima omogućiti da u što većem broju slučajeva to znanje pokažu, a ne da merimo procente i da kažemo – sad nam je mali procenat prolaznosti, hajde da snizimo kriterijume da bi neko prošao i da bismo dostigli neke procente. Hvala.
Samo da vas obavestim, isteklo je vreme poslaničkoj grupi DSS. Sledeći se za reč javio narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo potpredsednice. Koristiću vreme poslaničke grupe, zato što ovoliko poslanika na različite načine povodom ovog amandmana daje različite argumente. Jer svi, s jedne strane, hoćemo da pokažemo ne samo da nam je politički, a to je jasno, stalo da omogućimo da se izmenama ukupnog zakona onako kako je, sa onim obrazloženjem koje je ministarstvo, odnosno Vlada predložila, da se omogući da određeni broj studenata, bez dodatnih opterećenja, sada upiše, u skladu sa dogovorima ili javnim obaveštenjima koje su dobijali u prethodnom periodu, već nam je stalo da iskoristimo ovu priliku da nekoliko načelni pitanja koja se ne tiču samo ovog člana zakona, nego i drugih, da pokušamo da što više vremena sada utrošimo, pod znakom navoda, da bismo omogućili ministru da eventualno prihvati ili ne prihvati. Ali, ne samo na osnovu ovih argumenata, već je to sada moja molba za sve ostale narodne poslanike, i na osnovu onih argumenata i obaveza koje ministarstvo, odnosno Vlada u kontinuitetu preuzima prethodnih godina, jer to sve utiče. Ovo je sve dobra nameraSvi mi koji govorimo pro ovog amandmana u suštini govorimo, s jedne strane, o jednoj dobroj nameri da se relaksira pitanje broja ispitnih rokova. Ne samo kao zakonsko rešenje, već i u funkciji prolaznosti, merljivosti, ispunjenja procesa itd. S druge strane, da pravovremeno ukažemo da se neke stvari možda rešavaju glasanjem danas, možda ovim izmenama, možda nekim drugim izmenama, ali i nečim o čemu mora Skupština da vodi računa kada donosi budžet, kao i ministarstvo kada učestvuje u predlaganju budžeta. Sve su to argumenti koje smo čuli međusobno. Ali, da nam svima bude lakše, za trenutak ću se, te je to rektorski i izvan teme, samo pomeriti u nešto što je takođe danas pomenuto, a ima paralelu važnosti i na taj način i dalje dajem vremenski prostor ministru i ministarstvu, a takođe imamo ministarstvo, imamo nacionalna tela i imamo skupštine i imamo različite zakonske obaveze koje je moguće ili nije moguće sprovoditi. Uzgred, samo jedno obaveštenje, da ne bi išlo na račun ministra. Narodni poslanik je malopre pomenuo, kada je u pitanju prolaznost na fakultetima u svetu, nije to ministar. Ministar se složio da primerom koji smo dali. Inače, ako ste pratili pitanje - kolika je prolaznost i te kako postavljena na najvišim fakultetima samo kao golo obaveštenje. Imali ste veliku aferu na Berkliju, od strane finansijera, pre nekoliko godina. Jedna je vrsta finansiranja, jedna je vrsta prolaznosti. Dakle, jedan od slavnijih univerziteta. Vratimo se na ovu temu. Mi imamo, kao što imamo u Zakonu o obrazovanju, formiran je Odlukom Skupštine Nacionalni savet. Čitav niz diskusija, ministar ih zna, mi ne znamo, takođe utiče i na predloge rešenja, kao što utiču rektor, rektorat, fakultet, dekani, studenti, studentske organizacije, naša pojedinačna iskustva, kada nam deca studiraju ili kada mi studiramo, ali nešto je moguće, nešto nije moguće ostvariti. Nešto nije moguće budžetski, a nešto nije moguće zato što je u međuvremenu postignut neki dogovor, pa nije bilo korektno da se to stavi u ma koju političku funkciju. Danas je, recimo, ovde pomenuta, kao što se svi slažemo kada govorimo o obrazovanju, tako se svi slažemo i kada govorimo o kulturi. I u kulturi imate Nacionalni savet, samo što je on formiran šest godina posle Nacionalnog saveta u prosveti. Takođe se cela Skupština složila, ali zakonsko rešenje je takvo da se ne finansira, za razliku od prosvetnog, sa stavke u ministarstvu, odnosno budžetske stavke koja se raspodeljuje prema ministarstvu, nego se finansira od strane osnivača Skupštine. Kada smoprekinuli agoniju pre godinu dana, kada smo konačno i mi na Vladi izglasali, zato i pokazujem prema ministru Obradoviću, da se konačno formira nacionalni savet da bi moglo da daje neke smernice, on nije mogao da stupi u funkciju, jer nije mogao ni od kuda da se finansira. Ministarstvo je, kada je uputilo predlog o finansiranju, uputilo pismo skupštinskom Odboru za kulturu i informisanje, te je ovo obaveštenje važno za sve, danas smo konstatovali, takođe, da još nije formiran, da uputi pismo ili odluku makar Administrativnog odbora prema Vladi, da se iz postojećih sredstava finansira ovaj rad. To nije urađeno, pa je revizor skrenuo pažnju da je ministarstvo pomagalo rad Nacionalnog saveta, mada nema pravo na to, što je ona uobičajena … (Predsedavajuća: Gospodine Markoviću, samo vas molim da se vratite na temu.) Naravno, u vezi je sa temom. Sada se nalazimo u situaciji da, kada mi iznosimo ove argumente povodom ovog amandmana, ministar odlučuje ne samo na osnovu ovog iznetog i ovih podataka, nego i na osnovu, recimo, nacionalne strategije za obrazovanje, koja je završena, ali nama još nije prezentovana. U ovoj susednoj oblasti nećemo moći da odlučujemo, mada je i ta strategija završena, ali nije moguće sve ispoštovati, jer ni sada u ovom budžetu nije obezbeđeno finansiranje. Moje je upozorenje da Skupština mora da predvidi u budžetu finansiranje za narednu godinu da bi se u punoj funkciji nešto radilo. Sve ovo služi da bismo shvatili koliko se oko nečega svi slažemo i samo jedan mali amandman. Postoji široka lepeza problema sa kojim ministarstvo mora da se suoči da bi donelo odluku, pa i u slučaju da li će da prihvati ovaj amandman, a ja samo pokazujem spremnost, ne samo što govorim pro amandmana, da svi zajedno razumemo i jednu i drugu vrstu odluke, jer je ona naprosto formirana, sigurno, zahvaljujući svim ovim činiocima. Hvala vam na prilici da uporedimo ove dve oblasti.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Doktor Branislav Blažić ima reč. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. sa željom da se dodaju dva stava, st. 12. i 13, koji glase – ako u ispitnom roku manje od 30% izašlih studenata ne položi ispit kod određenog ispitivača, studenti imaju pravo da taj ispit u istom ispitnom roku polažu kod drugog ispitivača. Stav 13. – ako i nakon ponovljenog ispita manje od 30% studenata izašlih u ispitnom roku položi ispit, visokoškolska ustanova je dužna da u roku od 30 dana preispita studijski program, način izvođenja studija i način sprovođenja ispita i izveštaj o preduzetim merama dostavi ministarstvu. Dame i gospodo, opšte je poznata činjenica da na mnogim fakultetima postoje predmeti da je prolaznost nekad i ispod 10%. Znači, da izađe 10 studenata i da položi jedan ili ne položi nijedan. To je pomalo neobjašnjivo i zato možda ima više razloga. Mogu da budu razlozi preobimno gradivo, loši udžbenici, loša organizacija na fakultetu, ali najčešće su razlozi lične prirode. Radi se o ličnim frustracijama, ponekad i lošim navikama određenih profesija, koji samo njima znanim, neobjašnjivim kriterijuma poruši sve studente koji kod njih izađu. Nije mi želja da govorim o nekom smanjenju kriterujuma, nego govorim o ekstremnim slučajevima. Odgovornost za polaganje ispita ne bi mogao da nosi samo student. Svakako bi to trebalo da nosi i profesor. U ovom slučaju, profesor je dominantan i njega samo interesuje taj ispit. Svako može da obori studenta i da ispituje, ali je osnovno što bi profesor trebao da radi – to je da ga nauči znanju. U dobro organizovanim društvima i sistemima postoje jedinstveni kriterijumi za polaganje ispita, jedinstveni kriterijum za programe i planove određenih predmeta. Kod nas, nažalost, toga nema. Kod nas još uvek pojedinci imaju iskonsku potrebu da dominiraju nad drugim ljudima i da pokažu neku svoju nadmoć, verovatno zbog toga što još uvek crveni čipovi na mnogim glavama i dalje svetlucaju. Prema tome, moja je želja bila da na neki način uvedemo malo više pravde u svemu tome. Zato što nema niko pravo da zbog svojih, ponavljam, frustracija i ličnih loših navika ugrađuje to u sudbinu ovih mladih ljudi. Dobio sam odgovor od ministarstva zašto ovaj amandman nije prihvaćen sa pričom da je to već sve ugrađeno u zakon, da je ugrađeno u akte i da postoje određeni kriterijumi samoprocenjivanja, ocenjivanja i samovrednovanja. Možda je to tako u papirima, ali vam tvrdim da u praksi tako nije. U praksi ti veliki ljudi često puta znaju da budu jako mali. Ono što bih želeo da kažem, recimo primer, juče sam dobio mnogo pitanja, govorim o tim 48 bodova za upis u narednu godinu, studenta medicine – da li će to biti stvarno kriterijum ili će biti kriterijum neki uslovni ispiti, pa da se desi da će student imati preko 50 bodova, a da neće moći da upiše narednu godinu zato što nije dao neki manji uslovni ispit? To je jedno pitanje na koje treba dati odgovor da bi javnost bila potpuno obaveštena. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Poštovani kolega je ovim amandmanom ukazao na jedan veliki problem koji postoji u praksi i koji je kroz prethodna zakonska rešenja i kroz druge akte, na neki način, trebao da bude otklonjen. Međutim, nije. Nedavno sam čitao jedan tekst o jednom profesoru iz Beča na čijem ispitu je prolaznost bila 97%, pa je pala za nepun 1% naredne školske godine. Profesor je bio jako zabrinut i prvo je počeo sebe da ispituje gde je on to, kao pedagog, kao znalac, kao stručnjak, pogrešio i zašto njegovi studenti manje polažu. Naravno, ljudi čine sve. Dobro, postoji mogućnost izbora profesora, ali posebno u situaciji kada student ne može da polaže godinu sa prenešenim ispitom iz prethodne godine, odnosno ako je završio prvu i preneo jedan ispit u drugu godinu, ne može da polaže ispite iz druge godine dok ne završi sa ispitima iz prve godine iako postoji ta lična relacija, bez obzira na čemu je zasnovana. Svi smo svedoci toga i verovatno vi, ministri, imate o tome mnogo više informacija nego mi sami. Znam jednog profesora, ali nije reč o pojedinačnom slučaju, koji maltene ne razgovara ni sa jednim od kolega, studente tretira kao roblje, a usput je utužio i ceo komšiluk. Ali, on formalno ispunjava uslove, u radnom je odnosu, radi na visokoškolskoj ustanovi. Kako zaista takvima stati na put? Pored onoga što je već do sada propisano, možda treba razmišljati na pozitivan način i o ovom amandmanu, jer zaista mislim da svima nama u fokusu interesovanja kod Zakona o visokom obrazovanju treba da bude student. Svi smo mi svedoci raznoraznih vrsta maltretiranja, uslovljenih pre svega ličnim frustracijama profesora, ali i nekim drugim lukrativnim motivima i još nekim. Mislim da možda treba razmisliti o usvajanju ovog amandmana, jer, zbog prakse koja postoji, od viška glava ne boli.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podržaću amandman gospodina Blažića i pokušaću da objasnim zbog čega. Zbog čega je sve manji procenat prolaznosti među studentima? Jer se studenti suočavaju sa sve većim problemima. Ti problemi se ogledaju u zastarelim planovima i programima, u nezanimljivim predavanjima, u skupim udžbenicima itd. Recimo, anatomski atlas košta 7.000 dinara, a udžbenik iz fiziologije 9.000 dinara. Sledeći problemi su loši uslovi za rad. Mnogi od studenata kupuju materijale za rad: skalpere, maske, rukavice, kape, recimo na Medicinskom fakultetu. Nedostatak prakse, prisilna kupovina udžbenika, sve su to problemi sa kojima se suočavaju studenti, a sve to iziskuje slabu prolaznost. Naravno, na slabu prolaznost utiče i ono što je u Srbiji rasprostranjeno, a to je korupcija na svim nivoima, pa tako ima i korupcije na fakultetu. Recimo, ispitivač na fakultetu vam kaže – malo vam je falilo da položite ispit, da dobijete šesticu, a onda vam ponudi da uzmete dopunske časove kod njega i takva usluga vas košta oko 300 evra. Rezultat svega toga je nejednaka dostupnost visokog obrazovanja različitim grupama stanovništva. Recimo, ako potičete iz siromašne porodice, studiranje je gotovo nerealna ambicija. S obzirom da nemaju novca, najčešće, bez obzira što broj studenata u Srbiji raste, nedostupnost visokog obrazovanja je pre svega u malim sredinama, među radnicima i seljacima, odnosno deci iz radničkih i seljačkih porodica. I sam sam predložio neki amandman da se tu uvedu neke olakšice, ali ti amandmani su proglašeni neustavnim. Dakle, ukoliko nemate novca, nemate jednake uslove za obrazovanje, nije vam podjednak pristup visokom obrazovanju. To je još jedna nepravda koju naši studenti imaju. Nacionalno bogatstvo je trebalo da služi svim ljudima, između ostalog i za dostupnost školstva, a time i visokog obrazovanja svima. To nacionalno bogatstvo su usisali oni koji su trebali da organizuju državu i da garantuju dostupnost visokog obrazovanja svim socijalnim grupama. Međutim, to nije tako. Danas neki ministri, recimo, postoji škola koja se zove "International school Belgrade", neki bivši ministri plaćaju školarinu za osnovnu školu za decu od 15.000 evra. Dakle, zarađuju 12.000 evra … (Predsedavajuća: Molim vas, vratite se na temu.) Mislim da sam najbliži temi od svih ovih koji su do sada govorili. Čim spomenem bivše ministre, ono kao tema. Hoću da kažem da taj novac za fakultete nemaju deca iz siromašnih radničkih i seljačkih porodica, novac koji imaju oni koji zarađuju 12.000 evra, a plaćaju školarinu za dete 15.000, pa se pitam zašto? Verujem da ćete, kao i ja sam, podržati ovaj amandman. Na kraju, ko je zapalio nacionalno bogatstvo ove zemlje? Student nije. Hvala.
Hvala. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre usvoji predloge zakona iz dnevnog reda ove sednice. Ukoliko nema prijavljenih po ovom amandmanu, prelazimo na sledeći. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Rističević.
Ne delim mišljenje odbora da je neustavan amandman. Dakle, on se odnosi na projekat koji se zove "Tempus". Radi se o jednakom pristupu za sve. Danas ukoliko potičete iz sredine koja nije sedište fakulteta, ukoliko potičete sa severa Srbije ili, recimo, iz Lebana i Medveđe, šansa da upišete fakultet je dva puta manja nego za sredine koje su urbane. Ako spadate u kategoriju siromašnih, studiranje je nerealna ambicija. Iz godine u godinu opada broj studenata koji potiču sa sela, bez obzira što ukupan broj studenata raste. Moj predloženi amandman je bila neka vrsta pozitivne diskriminacije za one koji su fakultet upisali a prilikom upisa nisu imali prebivalište u gradu koji je sedište univerziteta. S obzirom da imaju povećane troškove studiranja, s obzirom da im roditelji dižu kredite da bi studirali, s obzirom da se sreću sa svim problemima sa kojima se sreću i studenti iz gradskih sredina, realna je bila neka vrsta pozitivne diskriminacije. Amandman je proglašen neustavni, bez obzira što je, recimo, ta vrsta pozitivne diskriminacije predviđena za pripadnike romske nacionalne manjine i hendikepirane, što u potpunosti podržavam. Dakle, olakšice su za razne socijalne grupe, za razne staleže predviđene mnogim zakonima i ove olakšice koje sam predvideo za studente koji potiču iz unutrašnjosti ne vidim kao diskriminaciju. Mislim da je veća diskriminacija ne uvažiti tu vrstu olakšica za njih, nego ono što sam ja predložio. Hvala.
Reč ima gospodin Jovanović, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uz svo uvažavanje, samo da u budućem radu ne bi dolazili u sukob direktno sa Poslovnikom. Naime, imajući u vidu činjenicu da je Odbor za zakonodavstvo i ustavna pitanja amandman kolege Rističevića ocenio kao suprotan članu 21. Ustava, samim tim amandman se smatra procesno manjkavim. Ako je takav, onda, shodno Poslovniku, po njemu ne može ni da se glasa, ni da se raspravlja. Ovo samo ukazujem iz razloga što bi u nekom daljem radu učinili presedan pa bi raspravljali o amandmanima koji očigledno ne mogu ni da uđu u skupštinsku proceduru. Zahvaljujem se.
Po našem mišljenju, Odbor za ustavna pitanja može samo da proglasi da amandman nije u skladu sa Ustavom, ali ne može da ga odbaci. Dakle, Narodna skupština raspravlja i o amandmanu za koji odbor ustanovi da nije u skladu sa Ustavom. Sledeći govornik je narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
Dame i gospodo, ne bih se složio sa gospodinom Rističevićem, mislim da je odbor dobro uradio i da je prihvatanje ovog amandmana bilo flagrantno kršenje ljudskih prava i zagarantovanih prava. O čemu se radi? Ne može neko biti gospodine Rističeviću osuđen i kažnjen time što ne stanuje u mestu gde se nalazi univerzitet. Zato postoje drugi načini. Univerzitet da zadržava može da pripomogne i da pomogne drugim metodama studentima koji su došli iz unutrašnjosti, jeftinijim domovima, domovima u kojima će biti smešteni, jeftinijom hranom, specijalnim prevozom itd, ali ne može ni u kom slučaju da dobijaju pozitivne bodove i da se podvedu pod pozitivnu diskriminaciju ljudi, odnosno studenti koji se nalaze u mestu gde univerzitet, a da se lakše upisuju na fakultet, jer oni koji su došli iz unutrašnjosti. Ovo liči kao, već smo imali jedu takvu diskusiju pošto se primenjuje pozitivna diskriminacija, kada su u pitanju radna mesta. U višenacionalnim sredinama ako na isto mesto konkuriše pripadnik srpske nacionalnosti ili neke narodnosti, odnosno druge nacionalnosti da prednost ima onaj koji je iz grupe nacionalnih manjina. Takođe, i to dovodi u neravnopravna položaj građane Srbije. Mislim da je odbor u potpunosti ispoštovao Ustav Republike Srbije i dobro je da jedan ovakav amandman ne bude prihvaćen. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Jedna kratka replikica. Ne slažem se sa ovim i to je moje pravo. Dakle, moje pravo i njihovo pravo je da tumači to kako hoće da tumače. Ustavni sud Republike Srbije je nedavno oborio jedan zakon iz trideset razloga. Taj zakon je usvojila ova skupština, što znači da ni ona nije uvek u pravu, a posebno ne znači da je odbor u pravu. Kada je to već tako da se ne može vršiti pozitivna diskriminacija, onda se pitam šta znači to da se recimo na fakultete upisuju i pripadnici Romske nacionalne manjine i studenti sa hendikepom koji ne ispunjavaju formalne uslove za upis. Dakle, i određena grupa je izuzeta i pozitivno diskriminisana, ništa drugo nisam tražio za studente iz unutrašnjosti, s obzirom da se oni susreću sa raznim teškoćama. Dakle, broj studenata to će biti i problem sa kojim se Srbija suočava, dakle, neravnomerna regionalna razvijenost. Dakle, broj studenata iz malih sredina opada u selima ih gotovo nema. Samo sam pokušao to pozitivno diskriminišem, ali ukoliko ministarstvo smatra da to nije u redu, a da to može da bude dobro i da se to na neki drugi način reguliše, eventualno brojem bodova ili ne znam već na koji drugi način, onda to ništa nije sporno, onda sam ja u prilici da odustanem od svog amandmana, ali mislim da studenti, a kažem da ovo ne radim sam, dakle, da je ovo sadržaj projekta "Tempus", dakle, da je to rađeno na univerzitetu, da to nisam sam izmislio, to je bila tema koja je obrađivana 11. jula. Znači, nije mi cilj nikog da diskriminišem, jednostavno sam hteo da doprinesem da i ljudi iz manjih sredina budu, evo da kažem malo ravnopravniji, s obzirom da već imaju mnogo teškoća, samim tim što ne studiraju u mestu svog boravka, samim tim su na određen način diskriminisani, i ovo bi nekako ispravio neku određenu nepravdu koja je sticajem okolnosti naneta s tim što ne žive u mestu gde studiraju. Zahvaljujem. Povući ću ove amandmane u pismenom obliku, jer vidim da su postali problematični, pa će to ministarstvo videti kao deo nekih mogućih budućih rešenja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Konstatujem da je narodni poslanik najavio pismeno povlačenje amandmana na član 5. koji je podneo. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Predrag Mijatović.
Samo kratko, mislim da bi ipak u ovoj skupštini trebali da znamo da je nekorektno, gospodine Rističeviću, izjednačavati studente iz unutrašnjosti sa hendikepiranima. Mislim, da to nije u redu i da je to nekorektno. Hvala lepo.
Da li neko želi repliku? (Ne.) Da li još neko želi raspravu na amandman na član 5? (Ne.) Prelazimo na amandman na član 5. koji je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospođo predsedavajuća, uvaženi ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, na početku samo jedno malo izvinjenje, u brzini pripreme amandmana mi smo, administrativni službenik koji je to radio za Zelene, je definiciju pogrešila. Izvinjavam se svima koji su ovom prilikom uvređeni, ali znači radi se o studentima sa invaliditetom, naravno greška je, studenti sa posebnim potrebama. Mi se ovom prilikom izvinjavamo. Ovaj amandman govori o tome da su naši, ili gotovo svi fakulteti nedovoljno prilagođeni osobama sa invaliditetom, pre svega studentima sa invaliditetom. Taj trend je prisutan i u javnim ustanovama i u javnim preduzećima i u ostalim institucija, zbog toga smo hteli da ovaj jedan deo amandmana, da kažem ovaj jedan deo problema posvetimo humanijem rešavanju ovih potreba, da kažemo za možda produženim rokom. Čini mi se da je uvaženi kolega Mijatović to pomenuo u pozitivnom kontekstu. Lično sam to tako shvatio i da kažem slažem se da je u najmanju ruku ne primereno izjednačavati osobe sa invaliditetom i osobe koje silom prilika žive u Beogradu, ili negde u unutrašnjosti. Jednu samo nedoumicu, predsedavajuća nam je malopre objasnila kako se raspravlja iako je Odbor za ustavna pitanja odbacio amandman, onda postavljam pitanje zašto nije raspravljano o mom amandmanu, o Fondu za zaštitu životne sredine? Nisam imao priliku da obrazložim svoj amandman, jer ga je Odbor za ustavna pitanja odbacio. Da li to kolege iz pozicije imaju privilegovan položaj ili je pogrešno tumačenje predsedavajuće?
Podsećam samo na proceduru. Dakle, svaki odbor koji razmatra bilo koji akt po proceduri koji je stigao na sednicu odbora, razmatranjem akta, bez obzira da li je celovit ili amandman, ima pravo da glasanjem odlučuje o tome šta će biti sa aktom ili sa pojedinim amandmanom, a osnov leži ili u tome da je amandman protivrečan, da nije odgovarajući, da je uvredljiv, već po definiciji iz Poslovnika, ili da nije u skladu sa Ustavom. Narodni poslanici članovi pojedinih odbora se izjašnjavaju o tome da li se takav amandman, po njihovoj proceni odbacuje ili ne. Ako ne na odluke odbora da se amandman odbacuje, amandman mora biti u pretresu. Ukoliko ga narodni poslanik ili grupa povuče tokom pretresa prestaje da bude predmet pretresa i naravno nije u Danu za glasanje na Narodnoj skupštini da o tome odlučuje. Narodna poslanica Maja Gojković. Vreme na raspolaganju predsednice poslaničke grupe je 15 minuta. Izvolite.
Zahvaljujem. Dakle, javila sam se zato što je poslanička grupa NM, NP i BS želela da podnese istovetan amandman na član 5. predmetnog zakona i naravno da čisto iz tehničkih razloga nismo uspeli da ostvarimo to naše pravo. Naravno da ćemo predlog amandman poslanika Ivana Karića podržati u Danu za glasanje. Primedba naša je bila i na sam tekst amandmana na izraz ljudi, odnosno, studenti sa posebnim potrebama, taj izraz se više, već nekoliko godina ne koristi, jer ovi ljudi bez obzira da li su studenti ili neke druge kategorije, ne žele da se njihova prava i njihove težnje da budu jednaki kao mi, nazivaju nekakvim posebnim potrebama, jer oni posebne potrebe u odnosu na ostale ljude i nemaju. Dakle, pravi izraz je u stvari – studenti sa invaliditetom, i u tom smislu nije mi jasno i obrazloženje Vlade da li se još uvek koristi izraz – studenti za hendikepom, jer mislim da je i to pogrešna formulacija i da je Vlada napravila u svom obrazloženju takođe omašku i drago mi je da je poslanik Karić to usmeno obrazložio i ispravio. Bila sam ubeđena da ćete vi kao ministar, odnosno čitava Vlada Republike Srbije prihvatiti ovakav amandman i da se zaista ovo obrazloženje, koje je pomalo i lakonsko dato, neće ovde pojaviti, a to je da posebna briga o studentima sa invaliditetom, da se ostvaruje kroz citiram ovu rečenicu iz obrazloženja – afirmativnu akciju, koju sprovodi ministarstvo u saradnji sa nadležnim organima u vezi sa upisom finansiranjem i dužinom studija tih studenata. Kao pravnik, a i u ostalomsvi poslanici ovde znaju da, kada nešto nije striktno određeno zakonom, ostavlja se na dispoziciju da se tumači sprovodi ili ne sprovodi, pa vam mogu reći da u dosta slučajeva na fakultetima, na univerzitetima onda ta afirmativna akcija sa nekim nadležnim organima, kako je ovde široko navedeno, i nije pravi način da se nešto sprovede. Mnogo je bolje kada je nešto u zakonu striktno odredbom određeno i onda tu nema tumačenja drugih organa, da li će nešto primenjivati ili neće. Ovim amandmanom, u stvari, iako izgleda amandman sa jedne godine da se proširuje neko pravo na dve godine se otvara jedna velika tema, tema položaja studenata sa invaliditetom i njihovo uključivanje u visoko školstvo obrazovanje. Iskreno se nadam da će se ovoj temi mnogo više razgovarati ovde u parlamentu, ali mnogo više pažnje biti u strategiji razvoja obrazovanja, koje će se, koliko sam razumela i vas ministre i članove parlamenta koji su diskutovali u ovom zakonu u načelu, pojaviti uskoro i pred ovim domom, pa ćemo moći da razgovaramo o svim onim preprekama koje mladi ljudi sa invaliditetom nailaze u svojoj želji da budu deo visokoškolstva, odnosno da im se omogući obrazovanju na visokoškolskim ustanovama u Srbiji. Volela bih, eto da, Ivan Karić, prosto nije želeo da lobira za svoj amandman na malo širi način ovde, žao mi je što i malo kolega prisustvuje sad ovom delu sednice, ali kada razmišljamo o ovom amandmanu, hajde da ga ne gledamo tako kruto i da razmišljamo u stvari ko čini tu grupu mladih ljudi i sa invaliditetom. Mislim da je i naša država potpisnica konvencije o jednakosti i pravima osoba sa invaliditetom UN iz 2007. godine, ubeđena sam da smo i mi zemlja potpisnica. Definicija osoba sa invaliditetom koja važi naravno i za studente sa takvim oštećenjima su osobe koje imaju dugotrajna fizička, mentalna i intelektualna i oštećenja čula koja nailaze na različite prepreke, koje sprečavaju njihovo puno učestvovanje u društvo na ravnopravnoj osnovi sa drugima. Kad kažemo čula, da vam plastično objasnim, to je sluh, to je vid, to je govor. I samo da razmišljamo da li su oni u ravnopravnom položaju po ovim izmenama zakona sa onim studentima koji nemaju ovakve prepreke u učenju i savladavanju nastave. Trebali smo u tom smislu možda i da razgovaramo ili da amandmanom reagujemo i na broj rokova za ovu grupu studenata i da li je njimadovoljan broj rokova od četiri i u tom smislu smo možda trebali da budemo svi zajedno mnogo aktivniji. Kolika je to grupa studenata? Nemam tačnu brojku, na koju sam naišla, to je od ukupnog broja studenata 5% mladih i to nije zanemarljivo. Uopšte nije zanemarljiv procenat studenata sa invaliditetom, a o preprekama koje ostvaruju da bi bili skoro ravnopravni sa drugim studentima, pa možda samo u ovom kratkom vremenu treba navesti neke, to je svakako potreba za asistencijom ili za ispomoći, u toku dana prevoz na fakultet za koji su se odlučili, što je jedna uopšte nesaglediva barijera za ljude koji nemaju tih problema, arhitektonske barijere. Naježim se kada pročitam da je nemoguće savladati arhitektonske barijere, jer su naše fakultetske ustanove, ne govorim o ovim novijim u poslednjih deset godina koje su građane, da imaju neku posebnu arhitektonsku važnost ili su spomenici kulture. Svako od nas, pretpostavljam da je bar jednom bio u Grčkoj ili u Italiji i video mnoge ljude sa invaliditetom kako posećuju spomenike kulture. Znači, sve je savladivo samo ako društvo to želi. Ono što je najvažnije za vas, kao ministarstvo i za sve nas, da shvatimo koliko je važno da usvojimo ovaj amandman, je da mladi sa invaliditetom koji su se opredelili da uče imaju problem sa učenjem. Da vam navedem opet jedan plastičan primer, primer ljudi koji su slabovidi i slepi. Meni je to dosta blisko zbog dioptrije koju nosim, a vidim i dosta ovde članova parlamenta imaju problem u nekoj meri sa vidom, a oni imaju još plus taj problem što ne mogu i nemaju adekvatnu literaturu na obrazovnom sistemu i na fakultetima koji su oni odabrali. Nisu isti kao drugi, sama priroda, eto, recimo se, postarala da ne budu isti i moramo da imamo i tu jednu širinu kada donosimo zakone. Ono što je naša prepreka kada pričamo o studentima sa invaliditetom, to je naša mentalna prepreka, jer mi često mislimo – hajde da ih pustimo da studiraju, oni se nikada neće zaposliti. Takvo jedno društvo, savremeno, u 21. veku ne sme da razmišlja, nego mi treba da sklonimo tu mentalnu prepreku da našem društvu bude jako važno, da prosto podstičemo da se oni upisuju na fakultete, završavaju adekvatne škole, da doktoriraju i da onda budu uključeni u društvo i u neke redovne društvene tokove. Nažalost, u pripremi ove sednice suočila sam se sa pitanjem da ljudi koji nameravaju da studiraju na Novosadskom Univerzitetu, a imaju određene fizičke nedostatke, odnosno imaju invaliditet, to je puno ljudi i sa hroničnim bolestima, dakle, ljudi koji idu na dijalize, da ne zalazim dalje u medicinsku stranu ovih problema, pitaju da li uopšte smeju da studiraju, i to je poražavajuće. Zato molim kolege iz svih poslaničkih grupa opozicije ili one koji čine vladajuću većinu, da ne razmišljaju šta je Vlada odbacila ili nije odbacila, možda suviše kruto nego da usvojimo ovaj amandman, gospodina poslanika Karića, kao eto gest da i mi kao parlament učinimo nešto za mlade ljude sa invaliditetom koji žele da budu deo visokog obrazovnog sistema naše države. Hvala vam.
Deset minuta iskorišćeno od vremena na raspolaganju predsednici poslaničke grupe. Pre nego što dam reč ministru Žarku Obradoviću, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštavamNarodnu skupštinu da će uobičajena pauza u toku našeg radnog dana, biti data nakon zaključenja rasprave u pojedinostima, koja je trenutno u toku. Reč ima ministar Žarko Obradović.
Želeo sam samo da se zahvalim na ovim rečima posvećenim ovoj kategoriji studenata i da informišem kolege narodne poslanike, pa i koleginicu Gojković da se u strategiji nalazi deo koji se naziva obrazovanje i vaspitanje pojedinih kategorija učenika i studenata sa po delovima obrazovanja i vaspitanja pripadnika manjina, obrazovanje i vaspitanje obdarenih i talentovanih učenika i studenata, obrazovanje i vaspitanje osoba sa invaliditetom i smetnjama u razvoju, osoba sa teškoćama u učenju i osoba iz defavorizovanih grupa. Imate na našem sajtu tu strategiju, pa se možete informisati. Kada je reč o ovoj formulaciji koju vi pominjete u saradnji sa nadležnim organima, želim da znate da mi svake godine zajedno sa fakultetima upišemo veliki broj studenata sa invaliditetom i sa određenim teškoćama koje, nažalost, oni imaju i da imamo sjajnu saradnju sa fakultetima i da imamo onaj problem generalno koji možete i sami razumeti, da treba da postoji društvena komisija koja treba da proceni o kojoj osobi je reč, pošto po nekad od strane pojedinih studenata, nažalost, postoji pokušaj da se prikažu da spadaju u tu kategoriju studenata, a ne spadaju. Pokušali smo i uspeli smo da sa velikim brojem fakulteta univerziteta u Srbiji stvarno da upišemo veliki broj studenata. Pokušaću za neko od narednih zasedanja, ukoliko bude postojalo vaše interesovanje, i da saznam tačne podatke. Uložili smo sredstva u renoviranje studenskog doma "Mika Mitrović" ovde u Beogradu, baš za studente iz te kategorije. Moram vam reći, čini mi se, da su oni zadovoljni onim što smo uspeli sada da postignemo, štone znači da smo završili, jer to je tek jedan od domova namenjen tim studentima. Logično bi bilo i u ostalim univerzitetskim centrima da uradimo iste stvari i da im pomognemo da štobrže i lakše savladaju proces učenja, odnosno da se ne osećaju, u odnosu na svoje stanje, različitim u odnosu na ostale studente.
Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Narodna poslanica ima na raspolaganju četiri minuta kao ovlašćena predstavnica poslaničke grupe. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Ja sam pažljivo slušala diskusiju gospodina Karića kada se govorilo o ovom predlogu zakona u načelu i jako sam dobro razumela i ovaj amandman. Mogu da kažem da je gospodin Karić izlobirao poslanike iz DSS.Dobar amandmanje sam po sebi izlobiran i nije potrebno tu ulagati neki veći napor. Međutim, nije to dovoljno što vi izlobirate poslanike opozicije, potrebno je da izlobirate i poslanike koji podržavaju Vladu kako bismo usvojili taj amandman, tako da ovo što mi kažemo da ćemo podržati nije dovoljno. Inače, taj amandman je veoma konkretan i predlaže da studenti sa invaliditetom zadržavaju pravo da se finansiraju iz budžeta najduže dve godine, a do dana isteka redovnog trajanja studija. Dakle, prosto bi to moglo da bude i motiv više za studenta sa invaliditetom, koji u samom startu ima mnogo ovaj veće poteškoće, nego student koji nema invaliditet, da uopšte krene u tu avanturu studiranja. Dakle,garantujem da bi ovo bio motiv više da se taj student stimuliše da počne da studira, kako bi on bio koristan i svojoj porodici, a i društvu. Vi ste dali jedno uopšteno objašnjenje zbog čega se taj amandman odbija. Verujem vam na reč da fakulteti ulažu napore, da sagledavaju probleme studenata sa invaliditetom itd. Vi ste sad navelineke od tih mera, što je jako dobro, međutim, ovo je vrlo konkretna, da je nazovem tako, afirmativna mera. Dakle, student sa invaliditetomnije uopšteno. Pretpostavljamda nijedan fakultet nema ovu meru i da ta mera ne bi bila udar na budžet Republike Srbije, niti na udar nekog fakulteta. Dakle, ovu afirmativnu meru u ovom trenutku nema ni jedan fakultet. Vi ste sada govorili, što je, takođe, veoma dobro, da je jedan studentski dom prilagođen potrebama osobama sa invaliditetom. Pretpostavljam da su sve te građevinske barijere rešene, međutim bilo bi dobro da i svi ostali studentski domovi imaju rešeno to pitanje, možda ne tako kompletno, ali prosto nije dobro da u jednom domu žive samo studenti sa invaliditetom. To nije dobro. Mi kao društvo treba da nastojimo da u svakom domu imamo uslove u kojima će živeti studenti sa invaliditetom i bez. To je valjda želja svih nas da ti ljudi kada dođu da studiraju da ne budu izdvojeni. Tako osećam da su oni sada izloženi segregaciji, da tako kažem, da upotrebim grubu reč. Bilo bi mnogo povoljnije da imamo studente sa invaliditetom u svim domovima, da budu uključeni u studentski život realno.
Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin. Vreme na raspolaganju je 13 minuta.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, poštovane kolege poslanici, javljam kako bi saopštio stav SDPS o ovom amandmanu. Taj stav sam saopštio juče na Odboru za prosvetu, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo. Nama se učinilo da je ovaj amandman razložan, da ima smisla, da vodi brigu o studentima sa invaliditetom, međutim, tokom rasprave na Odboru za prosvetu dobili smo garanciju od Ministarstva prosvete, koja je navedena u obrazloženju, da postoji neka vrsta dobrog običaja da se o studentima sa invaliditetom vodi briga, pa je meni teško zamisliva situacija da bi neko došao, na primer, u kolicima pred šalter i neko tu bio grub ili na neki način mu skratio bilo kakva prava. Ukoliko bi SDPS, za koju je programski ovo pitanje veoma bitno i mislim da tu nema programske razlike između partije gospodina Karića, Zelenih i SDPS ukoliko bi mi dobili informaciju da to zaista nije slučaj da je neko diskriminisan i da mu nije omogućeno da ostvari neko svoje pravo samo zato što ima neki invaliditet ili da mu nije na neki način olakšano studiranje. Mi bi se svakako svrstali u ovu kolonu koja je za to da se ovo tvrdo eksplicitno legalistički, kao što je rekla koleginica Gojković, reguliše. Znači, bilo kako bilo, ono što mene konkretno izlaganje i na ovo koleginice Banović jeste da parije, koje inače vrlo različito razmišljaju o mnogim pitanjima, po ovom pitanju polako idu ka nekom konsenzusu. To je ono što je izvor nekog ubeđenja da će nekada u budućnosti kada budemo donosili sistemski zakon o visokom obrazovanju to omogućiti da sve partije, bez obzira da li su Zeleni sa neke levice, DSS sa neke desnice ili partije iz centra, da svi zajedno regulišemo bez nekih ideoloških, bilo kakvih predrasuda. Konačno, slažem se sa kolegama da je možda za ovaj amandman trebalo malo jače lobirati. Mislim da bi u tom smislu njegova sudbina možda bila bolja. Hvala vam na pažnji i na strpljenju.
Iskorišćeno je dva minuta i 30 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić. Vreme koje vam je na raspolaganju je 46 minuta. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsedavajuća. Uvaženi ministre, Zelenima nije bila namera da poljuljaju temelje ni zakona ni strategije o visokom obrazovanju. To ovakav amandman ne može ni da učini. Gospođa Banović je o tome pričala, gospođa Gojković, takođe. Ako smem malo da se našalim, zahvaljujem se, gospodine Cvetićaninu, taman sam se zabrinuo kako se Zeleni lepo slažu sa konzervativcima u ovoj Skupštini. Šalim se, naravno. Mislimo da je ovo važna tema. Ako mi treba da sačekamo da se desi akt diskriminacije da bi na njega reagovali, onda ne živimo u slobodnoj državi. Ne govorim samo o osobama sa invaliditetom, govorim i o manjinskim pravima i o svim drugim manjinskim pravima, jer uvek treba da reagujemo na ono što će da se desi. Verujem da živimo u jednoj građanskoj državi gde je običajno pravo samo istorijska priča, a da je građansko pravo ipak pravo najpreče. Izvinjavam se, vi od početka rada parlamenta, od početka rada Vlade tražite samo da vam verujemo na reč i ništa više. Zaista vam verujem, kao što sam pokušao da verujem i gospodinu Dinkiću, pa je ispalo da sam malo lakoveran. Upozorio sam ga na to da sam lakoveran. Molim vas, da vam ne verujemo na reč, uverite nas dokazima i stvarima. Čime ovaj amandman urušava duh zakona, čime poljulja temelje strategije? Ako imate bilo koje obrazloženje osim toga što tražite od nas da vam verujemo da ste vi humani. Poznajem vas lično i znam da to što kažete da je zaista tako, ali dozvolite da uvedemo neke principe rada u parlament. Nema više, ako smem da se žargonski izrazim, nema – majke mi, i nema verujte mi na reč. Ili postoji zakon ili ne postoji, ili postoji na papiru ili ne postoji. Sve ostalo je, nažalost, za žargon i za ulicu. Hvala.
Dva minuta i 15 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Reč ima ministar Žarko Obradović. Izvolite.
Gospodine Kariću, koleginica Gojković je pitala da li to postoji u strategiji i ja sam objasnio da postoji i ništa drugo, a vas pozivam – dođite u Ministarstvo, pokazaćemo vam, dokumentovati broj molbi za pomoć tim osobama i šta smo uradili, pa izvadite sami zaključak kako stoje stvari i pozivam vas da zajedno samnom posetite dom "Mika Mitrović", da vidite gde ti studenti žive i kakvi su uslovi i da čujete njih šta o tome misle. Znači, bez rekla-kazala, nego dođite pa ćete da vidite.
Zahvaljujem. Prijavljeni su narodni poslanici Srđan Miković, Ivan Karić i Donka Banović. Tim redom dobijaju reč. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Podržavam predloženi amandman gospodina Karića i upravo ukazujem na član 21. Ustava Republike Srbije da se ne smatra diskriminacijom posebne mere koje Republika Srbija može uvesti radi postizanja pune ravnopravnosti lica ili grupe lice, koja su suštinski u nejednakom položaju sa ostalim građanima. Smatram da se radi o suštinskoj, nejednakom položaju i zbog toga još jednom apelujem da se porazmisli o tome da se prihvati ovaj amandman, istina sa ovom ispravkom što je greška u kucanju. Znači, radi se o studentima sa invaliditetom jer sigurno da taj student koji je suočen sa svojim hendikepom, znači invaliditeta on je suštinski u nejednakom položaju. I tom smislu smatram da upravo Ustav Republike Srbije, član 21. nam daje za pravo da načinimo jedan napor u tom pravcu, pogotovo što vidim da većina diskutanata koji su se javljali iz različitih poslaničkih grupa, praktično deli mišljenje da za takvu grupu ljudi treba da imamo posebno razumevanje.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Ivan Karić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi ministre, zaista ono što ste vi rekli je za svaku pohvalu i to verujem da se dešava i vrlo radu ću doći. Kažem, mi se poznajemo lično i van Skupštine i nemam razloga da sumnjam u sve što ste rekli, ali ipak to nije odgovor na suštinu amandmana. Znači, ne tražimo mnogo i mislimo da ništa posebno ni zeleni ni bilo ko drugi neće dobiti ako ovaj amandman prođe, sada govorim samo o političkim konotacijama, niti pozicija nešto može da izgubi ako podrži amandman opozicije. Ako se slažemo manje-više, da bi možda ovo mogao da bude dobar amandman, vraćamo se u ono staro da pozicija zna kako treba i da joj ne treba opozicija. Imam utisak i ova dva meseca su me uverila da izgleda da to neće biti tako. Gospodin Babić klima glavom, verujem na ovo što kažem, i njega sam upoznao kao jednog tolerantnog čoveka. Imali smo mali sukob, stručni sukob, ali me je uverio da je izuzetno tolerantan i verujem da u cilju tolerancije i sa idejom, zaista da pravimo jedno humano društvo zasnovano na zakonima a ne na običajnim pravima ili nekim drugim pravima koja smo nasledili iz prošlosti. Mi možemo, ili vi možete da prihvatite ovaj amandman. hvala.
Minut i 30 sekundi je iskorišćeno od poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Donka Banović, jedan minuta na raspolaganju. Izvolite.
Ministar je u obrazloženju, kada je pozvao da dođemo i da vidimo kako se stvari dobro rešavaju, kako pristižu molbe na koje se pozitivno odgovara. To je suština, zašto mora da piše neko molbu za nešto? Ako je ovo u zakonu, onda je to zakon. To propisuje zakon i to svaki fakultet ili institucija mora da poštuje. Zbog čega bi neko morao da se dopisuje ili da piše molbu pa da razmišlja da li će neko pozitivno ili negativno odgovoriti. Stavite ovu odredbu u zakon i nema ni molbi ni odbijanja.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Maja Gojković.
Zahvaljujem. Hoću da skrenem pažnju, jer je ministar otišao u široko obrazloženje u odgovoru na sve ono što su poslanici ovde rekli. Sve što smo mi naveli u odbranu ovog amandmana, verujem da ministarstvo u saradnji sa nadležnim organima, sa univerzitetima, fakultetima, da zaista mnogo čini da popravi položaj studenata sa invaliditetom. Ovde je vrlo striktno traženo da se proširi pravo na budžetsko finansiranje u odnosu na godinu dana na dve godine. Tu nismo dobili odgovor zašto je to prepreka Vlade Republike Srbije da usvoji ovakav amandman. Mislim da treba da ga usvojite i da ima vremena. Ako razgovaramo o novcu, a stalno govorimo da nam je prepreka nekakav novac, znate bolje podatke koliko ima studenata sa invaliditetom, po mojim podacima to je 5%, to je mnogo manji procenat, recimo 1% koji će koristiti ovo pravo da budu na budžetu, ne godinu nego dve godine nakon apsolventskog. Što se tiče toga, poslanik Cvetičanin je čini mi se rekao, jer ste u vladajućoj većini, u izvršnoj vlasti itd. da ne možete ili možete, jer ovaj amandman neće poljuljati temelje vladajućoj koaliciji, niti će usvajanje ili vaš glas srušiti ovu vladu. Hoću samo da vam pomognem u toj odluci, da u poslaničkoj grupi Nacionalne manjine, Narodna partija i Bogata Srbija, postoje poslanici i postoje stranke koje direktno imaju učešće u Vladi. U izvršnoj vlasti imaju svog ministra, a podržaće svojim glasom ovaj amandman, tako da pomognem u vašoj odluci da biti u većini ne znači uvek slepo podržavati sve ono što Vlada kaže. Apelujem da ako još uvek ima prostora, da Vlada ipak usvoji do glasanja ovaj amandman i da taj amandman postane sastavni deo Predloga zakona i time nećemo doći u situaciju da se ovde preglasavamo, većina ili manjina, kada provejava duh da svi shataju ovde koliko je ovaj mali ustupak bitan da uđe kao zakonska norma u zakon, a ne da ostavi fakultetima da sami procenjuju da li neko može da koristi pravo koje mu omogućava, eventualno ako usvojimo ovaj amandman ili ne. Da li je neko invalid ili ne, to ipak odlučuje medicina.
Tri minuta i trideset sekundi iskorišćeno od vremena predsednice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ružica Igić, Donka Banović, Milica Vojić Marković i Aleksandar Pejčić. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? Ne. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović. Izvolite.
Poštovana potpredsednice Narodne skupštine Republike Srbije, uvaženi gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici, kolega Ivan Jovanović je podneo amandman na član 6. u kome kaže – u članu 6. stav 2. reč "pet" zamenjuje se rečju "šest". U obrazloženju - broj ispitnih rokova u školskoj 2013-2014. godini treba da bude šest, jer to ne utiče na smanjenje kvaliteta i efikasnog nastavnog procesa. Praktično se vraćam na onu temu koju smo imali malopre u diskusiji. U obrazloženju Vlade kaže da amandman ne treba prihvatiti iz razloga što je postepeno smanjenje broja ispitnih rokova sa šest na četiri, počev od školske 2014-2015. godine predloženo u cilju stvaranja uslova da visokoškolske ustanove težište u organizaciji studija usmere na obezbeđenje i povećanje kvaliteta i efikasnosti nastavnog procesa. Tema obrazovanje je vrlo aktuelna i naravno da smo čuli vrlo kvalitetne diskusije danas. Država je uvela bolonjski sistem. Ako hoćete da podignete kriterijume, morate preuzeti i odgovornost i za svoj deo obaveze, poštovani ministre. Ne treba smanjivati broj ispitnih rokova i ovih dana smo to čuli od rukovodstva studentskog parlamenta. Bolonjski sistem predlaže da se ispiti mogu položiti i kroz kolokvijume i druge predispitne obaveze. Za sada se to sprovodi, na moju radost, u Novom Sadu i na svega dva-tri predmeta na svakom fakultetu Beogradskog univerziteta. Kada pokrenemo ovo pitanje, trebamo uzeti u obzir još neke stari - da studenti uče na nekim fakultetima iz zastarelih knjiga, da je neuređen sistem bodovanja, da imamo problem i sa profesorskim kadrom i da 10% predmeta gde je prolaznost ispod 30%. Malo ću odudariti od teme, ali vrlo je interesantno i to moram da kažem, koristiću vreme svoje poslaničke grupe, dobro je što je stan dobila naša sportistkinja koja je osvojila zlatnu medalju na Olimpijadi, ali nije dobro što je jedan veliki uspeh koji je ostvario jedan matematičar, prokomentarisan u medijima u gotovo nekoliko rečenica. On se zove Teodor fon Burg i najbolji je matematičar na svetu. Osvojio je četiri zlatne medalje. Zar ne bi trebalo da i taj dečko dobije stan? Još nešto da kažem, što je vrlo važno, a to je da kada sam ja studirao Šumarski fakultet, vlade Kanade i Švedske su davale stipendije da bi po završetku fakulteta naši ljudi, šumarski inženjeri, radili u tim zemljama. To govori o kvalitetu obrazovanja koji je bio u tom periodu, a to je bilo od 1981. do 1985. ili 1986. godine. Mislim da taj nivo treba da se popravi. Da ima politike na fakultetima, ima, da se politički biraju rektori univerziteta, da. Da ima fakulteta u svakom selu, što je takođe veliki problem i da je ulaganje u nauku jedan dugoročni proces. Ako se ulaže u onoliko agencija, koliko imamo u Srbiji, ako imamo nepotrebne rashode u javnim preduzećima i ustanovama, onda treba jedan dobar deo izdvojiti i u nauku. Za kraj, reći ću samo još da ću podržati, osim ovog amandmana svog kolege, i prethodni amandman koji se praktično bavi diskriminacijom, a u Zakonu o sprečavanju diskriminacije se kaže da iako se donese neki akt koji ne sprečava diskriminaciju, je činjenje diskriminacije. Hvala.
Četiri minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i matični odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je u skladu sa Ustavom. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Naravno, ovaj amandman se tiče potrebnih bodova za sticanje uslova da student dobije sredstva iz budžeta Republike Srbije. Primetio sam dobru volju kod predstavnika svih političkih stranaka da se tema koja je danas na dnevnom redu unapredi. Međutim, možda mi naivno razmišljamo svi u istom pravcu da nam je zajednički cilj, ali nismo razmišljali o tome da li je u pitanju novac, da li je u pitanju i namera Vlade da smanji broj studenata koji se finansiraju iz budžeta, i to na dva načina. Prvi način je tako što će im se smanjiti broj ispitnih rokova, iako smo svi saglasni da nisu ispunjeni svi prethodni uslovi da bi se to uradilo i niko nema ništa protiv toga, ali uz sve ono što smo pobrojali da treba da se uradi. Drugo, da postepeno povećava taj prag za finansiranje iz budžeta i da opet i kod jednog i kod drugog studenti i njihove porodice plate cenu ovih promena. Kažem, dok nije diskusija u Skupštini došla u ovu fazu, mislio sam da ćemo čuti ovde konkretnu i dobru argumentaciju kako ćemo mi, tako što ćemo ukinuti dva ispitna roka, poboljšati naučno-nastavni proces itd. Mislim da se to završilo samo na frazi. Zbog toga i zbog uopštene procene, jer nisam mogao da intervenišem na član 88. osnovnog teksta zakona, jer on nije predmet ove izmene zakona, pokušao sam da taj rok prolongiram na četiri godine, verujući prvo u dve stvari, da nažalost, ni svetska ekonomska kriza ni naša kriza neće se sigurno okončati u naredne tri, četiri godine, sa jedne strane, a sa druge strane, verujem da će sve ono što nisu uradile visokoškolske ustanove u pogledu ispunjenja standarda i u pogledu olakšanja procesa studiranja u naredne četiri godine ostvariti. Zbog toga sam intervenisao na način na koji sam intervenisao. Hvala.
Iskorišćeno je 45 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Marijan Rističević. Vlada i Odbor za obrazovanje i nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da amandman nije u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Kao član Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo apsolutno sam saglasan sa kolegama koji su na današnjoj sednici Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo konstatovali da je predloženi amandman apsolutno u suprotnosti sa članom 21. Ustava Republike Srbije, gde se u stavu 3. definiše da je zabranjena svaka diskriminacija, posredna i neposredna. Pored toga, u samom tehničkom pisanju amandmana praktično proizilazi da čak i studenti iz Beograda, koji studiraju u Novom Pazaru ili u Pančevu ili na bilo kom drugom mestu, bili bi favorizovani ukoliko bi prilikom upisa imali prebivalište van gradova sedišta fakulteta, s tim da to važi neograničeno. U tom smislu, smatram da ne postoji nijedan razlog koji bi na bilo koji način narodne poslanike rukovodio da prihvate jednu protivustavnu odredbu, koja bi postala sastavni deo samog teksta zakona o izmenama i dopunama Zakona o viskom obrazovanju. U tom smislu, smatram da ukoliko je potrebno na određeni način pomoći sve one koji dolaze iz mesta koja su udaljena van sedišta samih fakulteta, da to treba uraditi na drugi način, drugim odredbama, u smislu regulisanja materijalnog statusa tih studenata, omogućavajući im smeštaj, omogućavajući im određena sredstva po pitanju ishrane i po pitanju određenih drugih stvari, ali ni na koji način po pitanju kvaliteta studiranja i rezultata koja treba student da postigne, bez obzira da li je iz mesta gde je sedište fakulteta ili iz nekog drugog mesta. Znači, u tom delu ne smemo da pravimo nikakvu razliku između studenata. U tom smislu sam stanovišta da ovaj predloženi amandman nikako ne treba prihvatiti.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvonisu prihvati amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Narodni poslanik Branislav Blažić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, prof. Mitroviću, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 7. i predlažem da se dodaju četiri stava – 2, 3, 4. i 5. Drugi stav – "Visokoškolske ustanova koje nemaju dovoljan broj studenata za popunu odobrenog broja studenata čije se studije finansiraju iz budžeta, dužne su da u roku od 30 dana od stupanja ovog zakona na snagu, dostave ministarstvu izveštaj o razlozima takvog stanja, sa programom mera za otklanjanje razloga". Stav 2. – "Visokoškolske ustanove iz prethodnog stava su dužne da svaka tri meseca dostavljaju ministarstvu izveštaj o sprovođenju programa iz prethodnog stava. "Treće – "Visokoškolskim ustanovama koje ne dostave izveštaj iz stava 2. i 3. iz ovog člana, ili do početka školske 2012.-2013. godine, i ne otklone utvrđene nedostatke, ministarstvo će oduzeti akreditaciju". Četvrto – "Protiv rešenja Ministarstva - oduzimanje akreditacije, može se podneti žalba Vladi u roku od 15 dana". Šta je poenta ovog predloženog amandmana? Znamo svi da je prošlo sedam godina od donošenja zakona, međutim, veći broj fakulteta koji se finansira iz budžeta nisu svoje programe studija uskladile, zbog čega se ponovo mora menjati zakon. U međuvremenu, studenti trpe posledice takvog ponašanja tih fakulteta, a fakulteti ne pokazuju nameru da programe i uslove studija usklade i otklone probleme koji nas primoravaju da menjamo zakon. Stoga predlažem da se ti fakulteti sada, ovim izmenama, obavežu da odmah sačine izveštaj o razlozima zbog kojih nisu uskladili programe i otklonili probleme u radu fakulteta. Smatram sasvim opravdanim da se fakultetu koje nije sposobno da ni nakon osam godina svoj rad uskladi sa zakonom, oduzme akreditaciju. Ako ne budu propisane i primenjene sankcije za kršenje zakona, ova država se mora pripremiti da ponovo menja zakon i da ga prilagođava onima koji ga ne poštuju, pa se postavlja pitanje – zašto bi drugi zakon poštovali, odnosno da li nam takav zakon uopšte i treba? Može se i postaviti i pitanje – kome treba država, koja ne može da sprovede zakone koje donosi? U odgovoru sam dobio da ministarstvo nije nadležno za oduzimanje akreditacije. To je poznata stvar, upravo zbog toga ovaj amandman i podnosim. Ne postoji pravna prepreka da mi nekim zakonom uredimo propis da ministarstvo može oduzeti akreditaciju u tim slučajevima i samo u tim slučajevima. U suprotnom ovaj zakon, a ministar kaže da je dobar, slažem se sa tim, ali ako je zakon dobar, onda ne valjaju oni koji treba da ga sprovodu i koji ga ne sprovode. Nešto moramo menjati, ili zakon, ili te koji neće da sprovode zakon. Hvala lepo.
Pedeset sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, dozvolite mi da kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije, iskoristim par minuta i da dam par opštih napomena koje su u vezi sa onim što smo danas razgovarali o ovom zakonu. Smatramo da je vođena jedna kvalitetna rasprava, kako mi to vidimo, da je ovakva jedna rasprava i principijelno zalaganje narodnih poslanika za svoje amandmane čist jedan dobitak za obrazovanje, za ono što je bio pokušaj, u čemu smo možda uspeli, neki da, neki ne, na poboljšanju zakonskog okvira koji tretira visoko školstvo, ovim zakonom. Naravno, rasprava je bila korisna, jer ostavlja eho i za neko buduće vreme, jer i danas kada donosimo ovakve izmene i dopune Zakona, one neće biti za sva vremena i u neko buduće vreme, pre ili kasnije, sigurno će doći i do novih izmena. Rekao bih da naše je Ministarstvo prosvete, na čelu sa ministrom Obradovićem, blagovremeno reagovalo na ono što je bila potreba sadašnjih izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Reagovalo se na sva aktuelna pitanja, bilo da su ona izražena kao problemi u funkcionisanju sistema visokog obrazovanja, ili kao potreba upodobljavanja sa evropskim obrazovnim prostorom, ili kao težnja da se integrišemo u evropski sistem obrazovanja. Dakle, zakonska rešenja koja mi danas usvajamo, iskazuju težnju da se podigne efikasnost i kvalitet obrazovanja u visokoškolskim ustanovama, jer zapravo sugeriše fakultetima na drugačiji sistem rada, što podrazumeva obavezu doslednijeg primenjivanja bolonjskih principa, što znači,stalni kontinuirani rad sa studentima, provere delova ili pojedinih celina, vežbe, itd. Znači, manji broj ispitnih rokova koje predlagač predlaže, mislimo da uozbiljuje rad i odnos prema obavezama, kako profesora, tako i studenata. Veći broj ispitnih rokova stvara komotnost i jednu opuštenost, možda i pretpostavku i za kampanjski rad. Ako bi pretpostavka bila da veći broj ispitnih rokova doprinosi kvalitetu, hajde da podignemo onda deset rokova, pa će to možda dati i neki bolji rezultat. Mislim da nije tako. Mi lestvicu stalno moramo da dižemo gore, kako bi uozbiljili ceo taj proces, kao i u sportu. Ne možemo lestvicu spuštati niže, a dizati lestvicu i ostvariti neki veći prag koji podrazumeva i veći rad, ozbiljniji rad, sa jedne strane studenata, sa druge strane i profesora koji to prate i koji pomažu studentima. Danas visoko rangirani univerziteti u svetu imaju manji broj ispitnih rokova i ako nam je godila činjenica da je Beogradski univerzitet na toj listi svrstan na nekom zapaženom mestu, po onome što je kvalitet i uspeh studija, onda svakako moramo to dalje gledati na takav način da moramo dizati kriterije, stvarati nove pretpostavke za kvalitetan rad. Povećanje broja ispitnih rokova, svakako ne doprinosi onome što treba da bude ozbiljniji rad, već pre svega, možda doprinosi improvizaciji u sprovođenju bolonjskog procesa. Naravno da dobar deo studenata ide tom linijom manjeg otpora i mislimo da zakon sledi jednu viziju, jednu filozofiju, ako hoćete, i jedan smisao da se stvaraju pretpostavke, u ovom slučaju, zakonske pretpostavke i zakonski okvir, naravno, uz stvaranje i drugih pretpostavki – pedagoških, prostornih, materijalnih itd, kako bi unapredili proces obrazovanja u visokoškolskim ustanovama. To je jedan veoma složen proces. Naravno da ni ove zakonske odredbe, koje su ovde sa vizijom predložene, i sa dubokim smislom, ako hoćemo i da priznamo, ako razmišljamo na takav način, neće biti same po sebi dovoljne za ostvarivanje očekivanih efekata. Moramo na jedan takav način da razmišljamo kako bi, kao parlamentarci, a sa druge strane, i zakon kao jedan mehanizam i instrument, podsticao jedan drugačiji odnos u radu naših visokoškolskih ustanova. Naravno, ministarstvo će kao i do sada uvek pratiti efekte tog rada i davati odgovore na probleme koji se budu javili, a takođe i pratiti ono što se dešava u jednom širem prostoru, a to je evropski obrazovni proces. Svakako smo dužni, i to je veoma značajno da smo ovim zakonom i ta pitanja obuhvatili, da budemo u toku i da budemo na istom talasu, da tako kažem, sa svim onim što se događa u visokoškolskom obrazovanju u Evropi, jer prosto ako nemamo taj sluh i nemamo tu vizuru, onda smo daleko od onoga što treba sutra da ostvarimo u ovoj oblasti. Dakle, naravno da je bilo zadovoljstvo čuti i opozicione poslanike koji se zalažu za svoje stavove i to ne podrazumeva ignorisanje takvih stavova, ali prosto je bilo potrebno da ovde iznesemo različita mišljenja i da u ovom trenutku imamo jednu rezultantu jedne takve rasprave, koja će svakako ostvariti jedan pozitivan okvir u ovoj oblasti. Sigurno ćemo biti spremni, i mi sa naše strane, a svakako i ministarstvo, da u narednom nekom vremenu ponovo poboljšamo tekst ovog zakona. Zahvaljujem.
Osam minuta i pedeset pet sekundi iskorišćenog vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar Žarko Obradović.
Hvala, ovo do četiri sata dok dođu ostale kolege i krenemo na pitanja i odgovore. Šalim se. Na ovu rečenicu me je ponukala dobra atmosfera koja postoji u Narodnoj skupštini i želim svima vama koji ste ovde da se zahvalim na onome što ste rekli. Nesporno je da kod vas postoji, ne samo interesovanje o ovoj temi, već i znanje koje se pokazalo tokom rasprave o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, odnosno o konkretnim amandmanima. Negde smo možda u toku te rasprave otišli dalje od onoga što je bio i što jeste sadržaj ovog zakona, pa bih samo želeo da podsetim. Prva stvar najvažnija za studente jeste da ovaj zakon usvojimo večeras da bi mogli upisati novu školsku godinu, jer ukoliko ne usvojimo broj bodova koji je potreban za uslov za mnoge će biti pusti san. To je stvar o kojoj morate svi da razmislite. Uvažavajući sve dobre želje koje su se čule, mora se priznati da je reč o procesu, dopalo se to nekom ili ne, u kom ministarstvo učestvuje zajedno sa ostalim, a ostali su: visokoškolske ustanove, profesori, studenti. Proces unapređenja kvaliteta visokog obrazovanja u Srbiji ne možemo sami završiti, možemo ga inicirati, a od samih visokoškolskih ustanova i od onoga što će se dešavati na fakultetima zavisi mnogo toga. Ne znam da li ste malopre primetili, kolega iz Novog Sada je u najboljoj nameri rekao – mi smo reformisali naše programe, kod nas je sve super. Dok kod kolega iz Beograda nije, ali kad pogledate šangajsku listu ona govori nešto drugo. Kriterijumi na osnovu kojih se upoređuju univerziteti drugojačiji u odnosu na ono što je kolega rekao. Ovo pominjem iz prostog razloga što se čulo mnogo argumenata koji su u prilog ili jednoj, ili drugoj tezi. Ako se osvrnete na ono što je predmet zakona, pokušali smo da nađemo rešenja koja su važna za visoko obrazovanje u ovom trenutku i da zajedno sa visokoškolskim ustanovama, postoji saglasnost svih nas da su ovo promene koje su potrebne, otvorimo vrata za novi korak. Želim još nešto da kažem vezano za dostupnost obrazovanja. Često se prenebregava činjenica da je izbor fakulteta čin ličnog izbora svakog pojedinca i da svakog od nas, odnosno ovih mladih ljudi, koji biraju fakultet, odlučuje koji će fakultet izabrati. Često maturantima, kada me pitaju – šta da upišu, govorim da upišu onaj fakultet koji vole, jer se najbolje studira ono što se voli. Opet dodam i onu rečenicu – ukoliko želite da lakše nađete posao, jer je takvo stanje sada u Srbiji, veće su šanse ako završite fakultet prirodnih nauka u odnosu na društvene. Činjenica je, stvarna, ako izaberete fakultet prirodnih nauka, da možete da završite o trošku države i osnovne, i master, i doktorske studije. To uopšte nije problem. Međutim, postoji i pitanje ličnog izbora svakog pojedinca, koje se posle više ili manje prelama na stanje u visokom obrazovanju. Ovde se opet, nažalost, nije čulo mnogo toga o suštini sticanja znanja, procesu učenju. Mora da se uči da bi se završio fakultet, kao što moraju da se menjaju profesori, moraju da se menjaju i studenti. Čini mi se da je koleginica Čomić pomenula da ako želimo svi da damo obrazovanju onaj značaj koji zaslužuje, nije potrebno samo da pričamo, nego i da menjamo. Reći ćete – neka to uradi Vlada. Ok, tako je. Vlada je neko ko sprovodi izvršnu vlast i najveća je odgovornost Vlade, ali svi učestvujemo više ili manje u tom procesu, i oni koji su u vlasti, i koji su u opoziciji, u zavisnosti kako pričaju i kako se ponašaju. Čini mi 53,7%, koristio sam taj podatak juče, studenata svih državnih fakulteta studira o trošku države. Priznaćete, 53 i nešto hiljada studenata koliko je bilo prema podacima Republičkog zavoda za statistiku 2010. godine. Za ovu našu Srbiju, 53,7%, u ovakvoj ekonomskoj situaciji, je nešto vredno poštovanja. Naravno da bi želeli da to bude više, ali se postavlja pitanje i mogućnosti. Pokušaćemo kroz promenu načina finansiranja da povećamo obuhvat. To je samo jedna dimenzija onoga što država želi. Želimo narednih godina da ovu strategiju primenimo i da ne bude samo pitanje – da li ima dovoljno novca, nego i pitanje promena stanja unutar samih visokoškolskih institucija i kod profesora i kod studenata. Naglašavam svesno – i kod profesora, i kod studenata. Da bi se izbegle ove situacije o kojima ste govorili, o tzv. uskim grlima, jer kad pogledate na univerzitetima u Srbiji takvih slučajeva ima, ali malo u odnosu na daleko veći broj onih dobrih slučajeva koji postoje na fakultetima. Potreban je taj dvostrani odnos. Profesor može biti fantastičan, da sjajno drži predavanja, da ukazuje studentima na sve one elemente koji su iznošeni u toku procesa održavanja nastave, ali ako nema studenta koji želi da uči, nema ni rezultata. Uopšte nije lako postići jedno i drugo. Želim ovo da vam kažem, čini mi se da se suviše pričalo o mešanju države. Struktura sistema visokog obrazovanja je koncipirana tako da postoji telo koje bira ova skupština, a koje se zove Nacionalni savet za visoko obrazovanje, koje ima svoje radno telo – Komisiju za akreditaciju. Ona proverava kvalitet. Pazite, Komisija za akreditaciju i proveru kvaliteta. Ova provera kvaliteta ostaje u drugom planu i ona sada kreće u drugi ciklus akreditacije i provere kvaliteta. To je nešto što je deo sistema visokog obrazovanja i ostalih evropskih zemalja. Ako ima problema, a ima ih u pojedinim sredinama, apsolutno smo tu da reagujemo, ali ne možemo sami sve. Evo, juče mi je kolega Atlagić ukazao na situaciju na Filozofskom fakultetu u Kosovskoj Mitrovici, jer situacija je takva da treba reagovati. Nažalost, mi možemo da reagujemo samo onako kako dolikuje ministarstvu, u skladu sa zakonom i tek kad Prosvetna inspekcija utvrdi činjenično stanje. Očekujem da ćemo to učiniti u toku dana, jer mi se čini da je kolega iz Socijaldemokratske partije Srbije to pitanje postavio. Kada Prosvetna inspekcija utvrdi činjenice, očekujem u toku sutrašnjeg dana, naravno, ja ću u odnosu na to i reagovati. Pored Nacionalnog saveta, Komisije za akreditaciju, visokoškolske ustanove su potpuno autonomne i to treba apsolutno naglasiti. Sami univerziteti imaju mnogo toga da urade, da se ne dešava kao što se dešavalo na nivou Saveta univerziteta, da se donese jedna odluka, a fakulteti rade potpuno drugo. Ako krene da reaguje država, ako se podrazumeva da ministarstvo, svi ćete vi isto reći – e, ne može, gde je tu autonomija? Hoćete. Klimali glavom ili ne klimali glavom, svi ćete reći – izvinite, oni su potpuno autonomni, oni to treba da reše. Kada tražimo od njih da reše, oni kažu – izvolite, mi znamo kako treba. To je naša stvarnost. Naravno i situacija na pojedinim fakultetima, koji su takođe potpuno autonomni, i kada donose program, i kada izvode nastavu, i kada se prave udžbenici, i kad se ocenjuju studenti, jedino nisu autonomni kada nastane problem, onda se taj problem prebacuje prema univerzitetu ili prema nama. Oko studentskih organizacija, ove studentske organizacije koje sada postoje su potpuno legitimne. Ko misli da osporava njihovu legitimnost, neka im se obrati pa neka ih pita kako su izbrani i koga predstavljaju? Kada donesemo zakon o organizovanju studenata, opet će se stvoriti uslovi za novo učešće studenata, pa će se opet izabrati neko, pa će se opet desiti da je neko osporavan, kao i u policiji, uostalom. Nažalost, pominjem to kao u policiji jer uvek imate situaciju, i to je pravo, nije uopšte sporno, ali mi nemamo u ministarstvu svoju organizaciju, studenti imaju svoju organizaciju. Fakulteti su autonomni, univerziteti su autonomni, mi slušamo njihov glas i mislim da je dobro što razgovaramo zajedno i što se trudimo da izađemo u susret njihovim zahtevima. Ne vidimo svoju ulogu na drugi način, nego da pratimo Akademsku zajednicu i da im dajemo sugestije, jer svaka druga vrsta intervencije bi bila drugačije doživljena i drugačije plasirana. Videli ste ovde, ako smo propustili u prethodnim raspravama i u usvajanju zakona da u okviru poslova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje ne stavimo da imaju obavezu da utvrde nacionalni okvir kvalifikacija, sada to postoji, sada ćemo ga dobiti, s obzirom da je on već gotov. Sada ćemo razgovarati i o strategiji i radićemo druge stvari zajedno. Možda ove mere ne daju rezultate, i o tome smo spremni da razgovaramo. Zašto ne bi? Akademska zajednica nas je uverila da bi sa ovim stvari koje su krenule mogle krenuti još bolje napred. Ali, ako ne bude, razgovaraćemo zašto nije, gde nije i zbog koga. Pazite, kada nastane neko usko grlo, tačno se locira problem. Postoje načini i normativna rešenja unutar fakulteta i univerziteta kako se ti problemi mogu rešavati. Druga je stvar da li postoji spremnost akademske zajednice te institucije da to reši. Ima fakulteta gde su svi organizovali izbore za izbor dekana i jedan dekan neće. Pazite, neće! Ako vi mene gledate začuđeno i pitate – kako neće, lepo neće i, naravno, onda nastupamo. Prema zvanju koje ima i znanju koje kao izraz tog zvanja poseduje, čovek bi očekivao da raspiše izbore za izbor dekana, ko god da bude izabran, ali neće. Onda država mora da nastupa. Vezano za ove amandmane, Skupština će danas o njima glasati i želeo bih samo da pomenem da možda nije dovoljno primećeno da mi produžavamo još godinu dana finansiranje ovim studentima koji ne uspeju da steknu određen broj bodova. Znači, godinu dana produžavamo, uključujući i studente sa invaliditetom, i oni su takođe uključeni, da se ne bi stekao utisak da nisu uključeni u taj broj studenata, naravno, ako ispune uslove. Na samom kraju, želim da kažem još nešto. Iduće školske godine, godina školska i kalendarska se razlikuju, školske godine 2012-2013. broj rokova je šest, školske godine 2013-2014. broj rokova je pet, a od školske godine 2014-2015. broj rokova bi trebao da bude četiri. Iduće godine sa šest rokova uslov će biti 50 bodova, pa ćemo da vidimo kako je ko uradio posao i unutar tih visokoškolskih ustanova. Kada kažem - kako je ko, mislim i na profesore i na studente. Naravno, nama ostaje da stvorimo uslove da ono što je po našem mišljenju i što je pozitivna ocena od strane rektora svih univerziteta veći pomak napred u visokom obrazovanju, da se taj proces nastavi, a da država stvara uslove, ne samo kroz lične dohotke, nego kroz stvaranje uslova za odvijanje nastave, nabavku opreme, mogućnosti za naučno-istraživački rad, sticanje zvanja i sve one ostale stvari koje su deo visokog obrazovanja. U svakom slučaju, naš razgovor se neće završiti na ovoj današnjoj temi. Očekujem da ćemo u toku oktobra već biti ovde ponovo kod vas, ali tada sa temom strategije obrazovanja na svim nivoima, pa ćemo onda razgovarati na matičnom odboru i ići ćemo na javno čitanje. Za vas koji ste ovde znam da ćete doći, ali ćemo mi pozvati i sve ostale poslanike da nam se pridruže, da i oni uzmu učešća u temi - kakvo obrazovanje Srbiji treba za deceniju koja je pred nama? Hvala vam.
Hvala. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o tačkama dnevnog reda sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem četvrtak, 27. septembar 2012. godine, sa početkom u 19,10 časova, kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. U skladu sa članovima 87. i 205. određujem pauzu do 16,00 časova.
Poštovani narodni poslanici, s obzirom da je danas poslednji četvrtak u mesecu u skladu sa članom 205. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16,00 do 19,00 časova. Od generalnog sekretar Vlade Republike Srbije dobio sam obaveštenje da sledeći članovi Vlade nisu u mogućnosti da prisustvuju današnjoj sednici na kojoj se Vladi postavljaju poslanička pitanja. Aleksandar Vučić, prvi potpredsednik Vlade i ministar odbrane, Jovan Krkobabić,potpredsednik Vlade i ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, Ivan Mrkić, ministar spoljnih poslova i Sulejman Ugljanin ministar bez portfelja. Pre nego što krenemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas još jednom podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja. Narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi iz njihove nadležnosti. Poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano. Izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanje ne može da traje duže od tri minuta. Predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika, koji postavlja poslaničko pitanje, ako pitanje nije postavljeno u skladu sa odredbama ovog Poslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu. Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje Vlada, odnosno ministar moraju odmah usmeno da odgovore. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju da obrazlože. Odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno. Takođe, prema članu 207. Poslovnika posle datog odgovora na poslaničko pitanje narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo, da u trajanju u najviše od tri minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje, ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju u najviše od dva minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s timšto nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povreduPoslovnika. U skladu sa tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Istovremeno vas podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada Narodne skupštine, tako što će se naizmenično najpre reč davati reč narodnim poslanicima koji ne pripadaju ni jednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodnim poslanicima od najmanje prema najvećoj poslaničkog grupi. Prelazimo na postavljanje poslaničkih pitanja. Prvi se za reč javio narodni poslanikNikola Tulimirović. Izvolite.
Hvala. Uputiću pitanja celoj Vladi, i ako se primeri koje ću navoditi odnose dobrim delom odnose na energetiku, tj. Ministarstvo za energetiku i zaštitu životne sredine i na zdravstvo. Ali, primeri su tu zaista samo primeri, mogu se ticati bilo kojih oblasti i zato bi bilo dobro znati stav cele Vlade o ovim pitanjima. Naime, reč je o sledećem. U javnosti u poslednje vreme mnogo se govori o nekim pojavama koje mogu biti opasne po ljudsko zdravlje. Konkretno, navešću neke od tema koje su tu interesantne. Jedan od interesantnih projekat o kojima ljudi govore je "Hard projekat", gde se govori naročito u dnevnom listu "Pravda", primetio sam da se o tome govori, o određenim lokacijama u Barajevu, čini mi se. Takođe, slušao sam neke navode o upotrebi genetski modifikovanih organizama kao semena u Srbiji. I više takvih tema su, meni se bar čini, Vlada u Srbiji u današnje vreme mora na određeni način da obradi, da istraži i da pred javnost stavi ozbiljne izveštaje kojima je propisana neka forma. Razlog je što čini se mediji to ne mogu, nemaju kapacitet to da izvedu. Takođe, pored ovoga dakle pored odgovora na pitanje , da li ćemo imati bavljenje Vlade takvim pitanjima. Voleo bih da čujem stav Vlade o saradnji sa narodnim poslanicima, jer evo u neformalnom razgovoru maločas sam saznao da pisma koja sam uputio i premijeru i predsedniku Skupštine nisu stigla, a siguran sam da tu ne postoji njihova loša namera. I baš zbog toga bih želeo da znam da li ćete predvideti neka rešenja, tako da mi narodni poslanici možemo lakše da vam se obratimo i da tamo gde želimo i možemo da vam pomognemo u vašem radu. Hvala.
Hvala. Da li neko od ministara želi da odgovri. Izvolite.
Vezano za vaše pitanje, u stvari više vaših pitanja. Ono što je stav ove vlade, rekla bih pre svega i Ministarstva za energetiku, razvoj i zaštitu životne sredine, jeste da je zdravlje ljudi i zaštita životne sredine imperativ rada ove vlade. Ne vezano samo za taj projekat koji ste pominjali. Dakle, mi ćemo dostaviti sve ono sa čime mi kao ministarstvo raspolažemo, ali i za sve druge stvari koje se sada u ovo skorije vreme mogu pročitati iz medija. Dakle, ono što je štetno za građane Srbije, prosto ćemo ne samo zabraniti, nego to nećemo ni raditi. To je ono što jeste stav Vlade, kao i na kraju krajeva i premijera.
Hvala. Narodni poslanik Nikola Tulimirović. Izvolite.
Hvala vam za odgovor, drago mi je da to čujem i hteo bih samo da prokomentarišem na sledeći način. To što se čuje po medijima stvara veliki i strah i pozornost i dešava se da u nekim listovima kada vidimo sliku sa Aljaske, da se diskredituje tema samo zato što je neozbiljno obrađeno. Ono što je ključ mog pitanja je u stvari, čini mi se da ste rekli da ćete tome tako i pristupiti, da se ozbiljno pristupi temama i da se ozbiljni izveštaji kasnije ako treba i kritikuju ili potvrđuju. Hvala vam.
Hvala. Svakako i po pitanju vezano za komunikaciju između predsednika Narodne skupštine i članova Vlade, bez obzira, možda sada nismo primetili, ili nije stiglo iz bilo kog razloga, slobodno sve što imate, preko pisarnice, automatski se upućuje svima kojima ste to uputili i verujte da službe za sada to rade veoma pedantno. Sledeća za reč je prijavljena narodna poslanica Olena Papuga. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče, predsedavajući, članovi Vlade, u ime poslaničke grupe LSV pitala bih prvenstveno ministra Rasima Ljajića, ministra spoljne trgovine i telekomunikacija, ali pošto nije prisutan može i neki drugi ministar da mi odgovori. Moje pitanje se odnosi na uredbu koju je Vlada donela 6. septembra ove godine, a odnosi se na zabranu izvoza šećerne repe, soje i suncokreta, kao i na odluku o razmeni veštačkih đubriva za merkativnu pšenicu i kukuruz iz robnih rezervi. Kako je obrazloženo tu odluku je Vlada donela sa ciljem da obezbedi snabdevenost tržišta jestivim uljem i šećerom i da bi prehrambeni proizvodi bili dostupni potrošačima. Poljoprivrednici su očito uzalud upozoravali da će u slučaju zabrane samo velike agrarne kompanije biti na dobitku i da je država oslobodila ugovora o prodaji suncokreta i soje inostranim kupcima samo velike trgovce, jer im sadašnji uslovi ne odgovaraju. Paori se pitaju zašto se zabranjuje izvoz industrijskog bilja, ako je cilj zaštita standarda građana. Osiromašeni građani ne jedu ni šećernu repu, ni soju, ni sunocokret pa neće ni imati koristi od te uredbe. Izvoz šećera, ulja i proizvoda od soje nije zabranjen, a zabranjuje se izvoz sirovina koji neće dizati otkupnu cenu. Moje pitanje se odnosi na to, molim ministra da mi odgovori, prvo od kada se Ministarstvo za trgovinu i telekomunikacije bavi poljoprivredom? Onda, čija je ideja bila o zabrani izvoza soje, šećerne repe i suncokreta, a i to da se može izvoziti ulje i šećer? Takođe, bih pitala zašto se sve obilo o glavu opet i vojvođanskog paora kojije u Republici Srbiji koji opet mora na svojim leđima da snosi teret suše i njene posledice? Da li će možda ministar Ljajić da zabrani, na primer, fijata ako bude preskup? Drugo pitanje se odnosi na prosvetu. U stvari pitala bih ministra Žarka Obradovića, šta se dešava sa nisko tiražnim udžbenicima? Pošto je evidentno da ove godine nije izdato oko 50% udžbenika koji su nisko tiražni, a znamo da su to udžbenici nacionalnih zajednica, da su to udžbenici za hendikepiranu decu, za slabovidu, gluvu itd. Navešću jedan primer koji se odnosi na moju nacionalnu zajednicu, za 2012. godinu je na primer za rusinske škole bilo namenjeno dase štampa 34 udžbenika, a štampano je devet, čeka se štampanje sedam, a neće biti uopšte štampano 18 udžbenika. Takođe, je evidentirano da u predškolskim ustanove u taj predškolski pripremni program ide 70 dece, a ima samo 25 udžbenika u zalihama. Tako da molim ministra Obradovića da mi odgovori šta će biti sa nisko tiražnim udžbenicima ove godine?
Hvala. Reč ima ministar Knežević.
Pokušaću da odgovorim u ime ministra Ljajića. Naime, Vlada Republike Srbije pošto se to stalno provlači kroz medije da je ova mera doneta u korist neke grupe ili nekih pojedinaca, Vlada Republike Srbije, ne vodi računa o interesima pojedinih grupa ili pojedinaca, već isključivo radi u interesu građana. Ovu meru je uvelo Ministarstvo trgovine, pošto je to u njenoj nadležnosti. Naime, zabranjen je izvoz suncokreta, soje i šećerne repe do 31.12.2012. godine. Prvi razlog tome je katastrofalna suša o kojoj smo već pričali viš puta, gde je rod šećerne repe umanjen za nekih 30%, suncokreta za 20% i soje za 30%. Smatrali smo da ovom merom zabrane izvoza će se obezbediti veći stepen korišćenja prerađivačkih kapaciteta. Nakon toga, kada rade ti kapaciteti, obezbediće se i redovno snabdevanje našeg tržišta tim proizvodima, jer su oni očigledno postali deficitarni. Naime, za domaće potrebe, kada ste pitali kod šećera, potrebno je negde oko 200 hiljada tona šećera i imamo izvoznu kvotu prema EU još 180 hiljada tona šećera. Sa ovom proizvodnjom šećerne repe u ovoj godini, pogotovu ako bi se dozvolio slobodan izvoz šećerne repe, ne bi mogli da ispunimo ni jedan ni drugi zadatak, da zadovoljimo potrebe domaćeg tržišta niti da obezbedimo kvotu za izvoz. Kao što znate, mi smo tražili povećanje te kvote za izvoz i bilo bi, da kažem, malo smešno od nas da tražimo povećanje te kvote a da nismo uspeli da ove godine izvezemo određene količine šećera. Moj odgovor je da, pre svega smo gledali na interes građana i ove mere su kratkotrajne. Znam da one nisu popularne, ali u ovom trenutku su bile neizbežne.
Hvala. Reč ima ministar Obradović. Izvolite.
Hvala. Koleginice Papuga, moraću da proverim te podatke koje ste naveli. Do sada je niskotiražne udžbenike izdavao Zavod za izdavanje udžbenika i nije mi stvarno poznato šta se desilo, jer ostali izdavači, sa retkim izuzecima, nisu učestvovali u štampanju i izdavanju niskotiražnih udžbenika za pripadnike pojedinih manjinskih zajednica, jer je bila reč o, da kažem skromnom tiražu, pa za njih to nije bilo očigledno odgovarajuće ekonomske koristi. Dozvolite mi da podatak koji ste izneli da proverim i da vidim šta je razlog. U svakom slučaju, nećemo dozvoliti da se udžbenici ne pojave kod učenika. Ako je u pitanju novac, obezbedili smo sredstva za izdavanje besplatnih udžbenika. Ako su u pitanju neki drugi razlozi, onda moram da vidim šta je taj razlog i da otklonimo mogući uzrok zašto se udžbenici nisu pojavili u nastavi.
Hvala. Sledeći za reč prijavljeni, narodni poslanik, Maja Gojković. Izvolite.
Danas u prepodnevnom delu sednice postavila sam pitanje ministru kulture, ne znajući da ćete biti u ovom delu prisutni i predsednik parlamenta mi je dao uputstvo da postavim usmeno, pa ako je to zaista potrebno, da ga ukratko ponovim. Dakle, mene interesuje šta je ministarstvo uradilo u donošenju, odnosno završetku strategije razvoja kulture Srbije i da li ste preduzeli nekakve mere za koordinaciju između Nacionalnog saveta za kulturu, koje je osnovano po usvojenom Zakonu o kulturi, i kakvu ste koordinaciju napravili sa našim parlamentom? Naime, da ponovim kolegama koji nisu bili ovde u prepodnevnom delu, ali i vama koji možda niste dobili dopis Nacionalnog saveta za kulturu, oni su nama svima poslanicima u ovom sazivu poslali svoj izveštaj, u kome se žale na uslove rada, a žale se i na, uopšte, nepostojanje koordinacijeizmeđu bivšeg ministarstva, i mene interesuje da li je to sada popravljeno, i na koordinaciju sa Skupštinom Srbije? Nažalost, mi još uvek nemamo odbor za kulturu, ali pretpostavljam da to ne sprečava ministarstvo na čijem ste vi čelu, da uveliko radi na strategiji razvoja kulture. To je veoma važan akt, vaše ministarstvo, ministarstvo koje spada u grupu identitetskih ministarstava i svaki dan koji izgubimo, a da se taj akt ne pojavi pred nama, da i parlament raspravi i usvoji, je dan izgubljen za Srbiju, jer usvajanje je zaista od neprocenjive važnosti za Republiku Srbiju. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima gospodin Petković. Izvolite.
Strategija se upravo radi od prvog trenutka kada smo mi ušli u ministarstvo. Imali smo već, što se tiče Nacionalnog saveta za kulturu, imali smo nekoliko sastanaka sa njim. Oni se zaista žale da nemaju uslove rada, i mi ćemo im te uslove omogućiti u samom ministarstvu, u toku su pregovori sa njima. Imali smo, kažem, seriju sastanaka i ja lično i moji saradnici sa Nacionalnim savetom za kulturu, tako da će to biti rešeno u toku sledećih nedelja. Takođe, oni su se žalili da i nemaju adekvatnu naknadu, mada je to sve volonterski. Oni u prethodnom periodu su se vrlo retko sastajali, takođe to moram da kažem, da su se sastajali možda dva-tri puta u punom sastavu, čak su retko kad imali kvorum, ali potrudićemo se da sad te sastanke, na nekom čak nedeljnom nivou zakažemo i da to ide. Napravili smo uslove i u samom ministarstvu što se tiče sale, snimanja. Oni su zahtevali da se svi sastanci snimaju i tonski i kamerom, tako da ćemo to sve omogućiti. Inače, Nacionalni savet će ostati u istom sastavu u kome je i bio.
Reč ima Maja Nikolić. Izvolite.
Na drugi deo pitanja nismo dobili odgovor, dakle, kada se planira da se strategija razvoja kulture završi i kada će se pojaviti pred parlamentom, odnosno u javnoj raspravi?
Izvolite gospodine Petkoviću.
Strategija će biti završena, sigurno do kraja godine i tu ćemo imati dragocenu pomoć Nacionalnog saveta za kulturu, to je već dogovoreno sa njima, tako da ćemo se do kraja godine sigurno.
Hvala. Sledeći za reč prijavljen narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Poštovani premijeru, poštovani ministri, poštovani predsedniče, kolege, koleginice, u prošlom sazivu šef poslaničkog kluba SRS Dragan Todorović je postavljao pitanje o tome da li je istina da Srbiji tajkuni, najbogatiji ljudi duguju na osnovu poreza i doprinosa negde oko pet milijardi evra? Nadam se da posle ovog pitanja neću proći kao Dragan Todorović, pa ću i ja ostati bez poslaničkog mandata. Međutim, to pišu novine "Nin", izvor je "B 92" i to prenose mnogi sajtovi. Već sam u raspravi o rebalansu budžeta pitao ministra finansija gospodina Dinkića da li je to istina. Pitao sam ga iz mnogo razloga. Ukoliko jeste, čudi me da ti ljudi koji su dužnici ne podnose prijave protiv onih kuća koje lažno pišu o njihovom bogatstvu i o njihovim obavezama prema državi. Ukoliko jeste, onda se pitam zbog čega se država zadužuje, zbog čega se uzimaju krediti, zbog čega se prodaju javna preduzeća ukoliko poreski obveznici u Srbiji mogu da namire sve potrebe države, kako država ne bi ekonomski kolabirala? Drugo pitanje se odnosi na to, i ono je upućeno ministru poljoprivrede, u koga ne sumnjam kada su u pitanju dobre namere. Upućeno je pitanje što se tiče budućnosti a ne što se tiče prošlosti, pošto se u svim kampanjama političke stranke zalažu za preporod sela kao jedinog načina za preporod države, ekonomski, biološki, duhovni, svaki drugi. Kada ćemo doneti zakon o poljoprivredi, kada ćemo doneti dugoročnu strategiju razvoja poljoprivrede? Pet stotina hiljada ljudi za deset godina u Srbiji je nestalo, sela se prazne, Beograd se puni. Jedini način da zaustavimo biološko odumiranje Srbije jeste da ulažemo u poljoprivredu, da ulažemo u seljaka, da ulažemo u selo. Mislim da su to jedine investicije koje obezbeđuju nova radna mesta. Svaka čast "Fijatu", svaka čast "Gorenju", naravno, treba i to imati, međutim, dok srpsko selo ne oživi, neće oživeti ni Srbija i to je apsolutno svima jasno. Nekako se odmah posle izborne kampanje zaboravi na seljaka. U izbornoj kampanji umeju političari da kupuju i živinu i goveda poljoprivrednim proizvođačima, seljacima, kako bi dobili glasove, a čim se završe izbori, svi na njih zaborave. (Predsednik: Obratite pažnju na vreme. Imate već tri i po minuta.) Onda ću nastaviti u dopunskom pitanju.
U redu. Da li će neko od članova Vlade odgovoriti? (Da.) Ima reč gospodin Dinkić. Izvolite.
Kada bi to što govorite bilo tačno, bilo bi nam lako, jer bi to lako naplatili. Nisu tačni ti podaci za koje vi kažete da je neko objavio. Ja to nisam zapazio. Ali, mi objavljujemo podatke o najvećim dužnicima na veb sajtu poreske uprave. Sa tim se krenulo u prethodnom periodu i ta će praksa biti nastavljena. Svako ko želi, može da vidi koji su najveći poreski dužnici u Srbiji. Na primer, najveći dužnik je jedna fantom kompanija koja je u stečaju i koja se bavila prometom naftnih derivata. Ima nekoliko takvih iz oblasti prometa naftnih derivata koje su utajile velike iznose PDV u prethodnom periodu i očito je da su otišle u fiktivne stečajeve. Znači, sve se ovo odnosi na prethodni period. Ne govorimo o kompanijama koje su otišle u stečaj u periodu od formiranja nove vlade. One su na listi najvećih dužnika. Zato sad tragamo za mogućnostima da zatvorimo taj način, jer očito da kod prometa naftnih derivata ima zloupotreba. U narednom periodu ćemo pokušati taj sistem da zatvorimo. Što se tiče bogatih ljudi u Srbiji i onih koji nisu prijavili svoju imovinu i svoje bogatstvo, moram da kažem da ćemo u toku narednog meseca, u oktobru, objaviti poziv građanima Srbije određene imovne snage, još smo u postupku definisanja kriterijuma, da prijave svu svoju pokretnu i nepokretnu imovinu, odnosno nepokretnu plus pokretnu izvan neke vrednosti, keš koji drže u kući, depozite u bankama i od nove godine krećemo unakrsnu proveru prihoda imovine. Na taj način ćemo videti da li su oni koji imaju velike vile, zgrade, uredno prijavili porez. Ako uredno prijavljuju porez i plaćaju, onda je to sasvim u redu i u skladu sa našim propisima. Ili, eventualno, postoji neka neusaglašenost, pri čemu će početak unakrsnog ispitivanja krenuti od nove godine, ali se neće završiti, s obzirom da je to trajan proces. Mogu samo da kažem da je prijavljivanje poslednji put vršeno 2004. godine, tako da postoji baza podataka iz tog perioda. Moći ćemo da uporedimo sa 2012. godinom i da onda pratimo dalje stanje prihoda imovine u narednom periodu. Ja sam za ovaj posao angažovao i bivšeg direktora Poreske uprave Slovenije, gospodina Ivana Simića, koji će zajedno sa Poreskom upravom Srbije pripremiti odgovarajuće procedure i sprovešćemo isto to što se radi i u drugim evropskim zemljama. Na taj način želimo da modernizujemo i Poresku upravu i da uvedemo red u plaćanje poreza. Ovo neće biti obaveza građana koji imaju skromna primanja, od njih nećemo tražiti nikakav popis već ćemo samo dati cenzus iznad koga će oni koji imaju veća primanja i veću imovinu biti dužni da je prijave. U tom postupku ćemo onda ustanoviti ko je uredan platiša poreza, ko nije. Jer, nije dovoljno samo kontrolisati naplaćene opšte poreske prihode, PDV, carinu, porez na dohodak, akcize, potrebno je videti i da li postoje neki crni izvori prihoda pojedinaca i ukoliko postoje, to na adekvatan način oporezovati, sa jedne strane, a sa druge strane prijaviti drugim nadležnim organima ukoliko se radi o prihodima iz kriminalne aktivnosti. Ali, onda to nije posao za poresku upravu već za policiju i tužilaštvo. U svakom slučaju, cilj Ministarstva finansija, privrede i Vlade je da uvede red u tu oblast. Ali, na sadašnjim listama najvećih dužnika Srbije nema tih imena o kojima verovatno vi govorite, tako da mislim da te informacije nisu tačne. Jer, kad bi dugovali pet milijardi evra za neplaćene poreze, to bi mi sigurno znali i išli bi da to naplatimo.
Hvala. Reč ima gospodin Jugović. Izvolite.
Ne znam kako, možda su moja pitanja komplikovana, pa je potrebno dva ministra da odgovaraju. Postavio bih još nekoliko pitanja za Ministarstvo poljoprivrede, a nakon toga da gospodin Knežević na već započeto pitanje, koje bih završio još nekim podpitanjima, da odgovore. Potrebno je, dakle, na koji ćete način stvoriti ambijent za finansiranje stočarske proizvodnje. Mi znamo šta nas čeka u sledećoj godini. Ovo nisu pitanja poslanika Aleksandra Jugovića, ovo su pitanja svih ljudi koji su na selu, ovo su pitanja svih onih koji pokušavaju da reše svoje egzistencijalne probleme, a koji bi trebalo da budu motor privrednog oporavka Srbije. Mi sada na selu uglavnom imamo, to su podaci koji su zvanični, da se gaje koze i ovce, nema više živine, nema gajenja svinja, nema masovnog tova i to je pokazatelj da je nama stanovništvo na selu izuzetno staro. Nama se Veljkova Krajna ispraznila. Nismo doneli ni jednu jedinu strategiju. Zamislite položaj žene na selu? Razmislite o tome. Ona nema uslove ni za kakvu medicinsku negu. Nema uslove da svoje dete ostavi u vrtić ukoliko želi da radi, a znamo da su gazdinstva na selu oslonjena samo na sopstvenu radnu snagu. Ona nema uslove da kvalitetno školuje svoje dete. Pogledajmo primer Slovenije. Ukoliko bi ministar poslušao mislim da bi to bilo dobro, jer je to zemlja koja je do samo pre dve decenije bila u sastavu iste jedne velike države u kojoj je bila i Srbija, koja je sada, što se tiče poljoprivredne proizvodnje, daleko, daleko ispred Srbije, a to pre 20 godina nije tako bilo. Oni stimulišu učitelja koji radi u udaljenijem naselju ili selu od Ljubljane od onoga koji radi u prigradskom naselju. Dakle, ima veća primanja. Veće su subvencije po hektaru ukoliko je zabačenije naselje. Sve se čini da uslovi života na selu budu podjednaki u uslovima života u gradu. Šta je posledica toga? Da se svake godine Maribor i Ljubljana umanjuju sa brojem stanovnika. Da li Srbija može krenuti tim stopama, da se rastereti i Beograd, da pokušamo da vratimo domaćinu na selu mesto u Srbiji koje mu pripada? To je pitanja svih pitanja, prioritet svih prioriteta, jer ukoliko želimo da imamo zdravu državu, a znamo koji će jedini energenti u budućnosti imati vrednosti. Mi ih imamo i moramo osnažiti i asfaltnu mrežu i sve ono što je potrebno kako bi selo ponovo živelo. Hvala vam.
Gospodine ministre, izvolite.
Mnogo je pitanja i ne znam koliko će trajati odgovor, ali da pokušam da odgovorim na neka od vaših pitanja. Prvo, sigurno uvažavate činjenicu da sam na čelo ovog ministarstva tek 60 dana, uvažavate činjenicu o svemu ovome što se dogodilo ovih dana, pre svega ova katastrofalna suša, zatim mnoge neisplaćene obaveze u okviru samog Ministarstva. Kao što znate, ni premije za mleko za prvi kvartal ove godine nisu bile isplaćene do septembra meseca i još mnogo, mnogo stvari. Ovaj rebalans budžeta, kao što je rekao i ministar finansija, bio je iznuđen. To je gašenje požara i tek vođenje naše politike u nekom narednom periodu, pre svega veći budžet za 2013. godinu, pokazaće prave namere ove vlade. Što se tiče zakona, mi ćemo u toku novembra i decembra meseca, imamo već, praktično, u radnoj verziji dosta zakona iz oblasti poljoprivrede, neke izmene, neke dopune, ali jedan potpuno nov zakon, koji će na jedan potpuno nov sistemski način regulisati neke stvari u agraru. To je zakon o podsticajima u poljoprivredi koji će napraviti jedan prepoznatljiv ambijent za poljoprivredne proizvođače koji će moći da planiraju svoju proizvodnju. U okviru toga će biti, naravno, i sve ove subvencije o kojima ste vi govorili, pogotovu u oblasti stočarstva. Za vašu informaciju, mi ćemo već na sledećoj sednici Vlade doneti i ostale uredbe koje su bile predviđene da se donesu posle rebalansa budžeta, a koje se tiču sanacije posledica suša, od kojeg su četiri posvećene baš stočarstvu, gde se iznosi subvencija povećavaju u 100% iznosu. U dogovoru, najverovatnije, sa Ministarstvom finansija, ako to bude moguće, mi ćemo te subvencije zadržati i u narednom periodu, tako da će upravo stočarska proizvodnja biti jedan od meta naših razmišljanja. Kao što sam rekao, prve rezultate videćete tek sa budžetom za 2013. godinu i onda ćete videti prave namere, a do tada rekli ste i pitanje strategije, premijer je osnovao i Nacionalni savet za poljoprivredu, tako da su i oni zaduženi da rade jedan deo strategije i mislim da ćemo i taj dokument uskoro imati.
Hvala. Aleksandar Jugović. Izvolite.
Koliko imam sad vremena po Poslovniku? Dobro, pošto kasni početak sednice, mogu da iskoristim to vreme zakašnjenja, nekih 15, 20 minuta.
Možete dva minuta. Toliko.
Naravno. Zadovoljan sam odgovorima, pod uslovom da oni budu i obaveza Ministarstva za poljoprivredu. Uzeo sam u obzir to da je ministar preuzeo dužnost, relativno skoro. Uzeo sam u obzir to da uvid u sam problem funkcionisanja poljoprivredne proizvodnje u Srbiji, traži sistematičnost, pretpostavljam da i on zna u koliko je, ubeđen sam u to, teškom položaju sada seljak. Znamo da je cena naftnih derivata, pre svega dizela, pre nekoliko godina bila tri puta niža, a da je cena mleka gotovo ista u odnosu tog vremena i sadašnjeg vremena. Znamo da je preko potrebno stimulisati poljoprivrednu proizvodnju kreditima, ali ne kreditima koji će ugušiti onoga ko kredit uzima, pre svega seljaka, već kreditima koji će imati grejs period i čije kamate će biti izuzetno male. Nadam se da ćemo spremniji ući u sledeću godinu i ukoliko budete sve ove mere, koje ste javno obećali, preduzeli, imaćete podršku u svemu što budete radili i što bude bilo dobro. Ono što je bilo loše, naići će na kritike poslanika SPO. Hvala vam puno.
Hvala. Gospodin Balint Pastor. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, dame i gospodo članovi Vlade, želim da postavim nekoliko pitanja premijeru Dačiću i ministru Selakoviću u vezi tzv. sitnih krađa. Radi se o krivičnom delu iz člana 210. Krivičnog zakonika Republike Srbije – ukoliko je vrednost ukradene stvari manja od iznosa od 15.000 dinara, a učinilac je išao za tim da pribavi malu imovinsku korist, gonjenje se preduzima po privatnoj tužbi. Da li znate gospodo koliki je problem u čitavoj Srbiji ovakva regulativa, da li znate koliki je revolt građana Republike Srbije, da li znate da se po selima u Vojvodini i ne samo po selima i ne samo po Vojvodini, već i na prostoru čitave Republike Srbije, krade svaki dan? Da li znate da se krade hrana iz frižidera, da li znate da se kradu šunke sa tavana, da li znate da se krade sve što se može odneti, a država skrštenih ruku to posmatra godinama unazad? Da li znate da se u očima građana Republike Srbije dovodi u pitanje svrha postojanja države? Ne države Srbije, nego države kao institucije, jer građani kažu – šta će nam država ako ne može da nam zaštiti privatnu svojinu? Da li znate da se organizuju građani da bi štitili svoju imovinu i da je to izuzetno opasno? Da li znate da se organizuju civilne straže što je SVM od početka osuđivao, a osuđuju i dan danas, jer smatramo da država preko svojih organa treba da štiti privatnu svojinu svih građana Republike Srbije? Da li smatrate normalnim, gospodine Selakoviću, da je taj limit od 15.000 dinara, kada znamo da trenutno u državi ima 505.000 penzionera sa primanjima ispod 15.000 dinara, da li je u redu da je taj limit 15.000 dinara, kada je prema zvaničnim podacima iz aprila meseca, nezaposlenost preko 25%? Trenutno u državi imamo više miliona građana sa primanjima ispod 15.000 dinara, a država dozvoljava da se krade slobodno, praktično zbog 15.000 dinara, jer niko ne goni počinioce po privatnoj tužbi, jer se to ne isplati građanima, a policija ne može ništa da uradi jer nema privatne tužbe. Želim da kažem da smo mi predlagali još u prošlom sazivu izmenu Krivičnog zakonika, smanjenje tog limita drastično na tri ili pet hiljada dinara. U tome nas je podržao i policijski sindikat. Očekujem vaše odgovore.
Hvala. Gospodine Selakoviću, izvolite.
Hvala kolegi Pastoru na ovom pitanju i zaista mogu da kažem da je u sklopu novih aktivnosti Ministarstva pravde i državne uprave, počela sa radom još pre tri nedelje, jedna radna grupa koja se bavi pitanjem izmena i dopuna Krivičnog zakonika Republike Srbije. Mogu da vam kažem da je i ovo pitanje na dnevnom redu u tom čitavom setu odredbi koje treba izmeniti ili dopuniti i da nam je i te kako poznat problem sa kojim se suočavaju organi gonjenja, na prvom mestu građani koji ne mogu da zaštite svoje pravo svojine, kao jedno od osnovnih prava. Budite uvereni da ćete do 15. oktobra, na sajtu Ministarstva pravde dobiti prvi radni tekst naše radne grupe. Na čelu radne grupe je uvaženi profesor Zoran Stojanović, najveći stručnjak za krivično pravo među univerzitetskim profesorima u Srbiji, materijalno krivično pravo i da će radna grupa svakako dati predlog, odnosno nacrt, za rešenje ovog bitnog pitanja. Da li smatram da je taj limit normalan? U našim životnim okolnostima i sa ovakvim životnim standardom građana Srbije, svakako da nije normalan i to je osnovni razlog zašto ćemo pristupiti izmeni te odredbe člana 210. Krivičnog zakonika Republike Srbije.
Hvala, gospodine Selakoviću. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Zahvaljujem se ministru Selakoviću na odgovoru i želimo da pružimo doprinos rešavanju ovog pitanja i zbog toga želim da dam nekoliko predloga, kada već te radne grupe funkcionišu i rade. Mislimo da se ovo ne može rešiti isključivo izmenama i dopunama Krivičnog zakonika. To je svakako nužno smanjenje tog limita, drastično smanjenje, je svakako najbitniji element rešenja, ali pored toga mislimo da bi svakako trebalo i da radite na tome da izmenite Zakon o sedištima i područnim sudovima i javnih tužilaštava. Smatramo da nije normalno i zbog toga smo glasali protiv tog predloga zakona 2008. godine, da npr. u Vojvodini postoji jedna rupa. Takvih rupa ima i na karti Srbije, na drugim područjima Republike Srbije. vi u Vojvodini npr. imate Osnovni sud u Subotici, imate i Osnovni sud u Novom Sadu, Somboru i u Kikindi, a u sredini karte imate rupu od stotinak kilometara. Mislim da ovo u ne maloj meri doprinosti ovakvom broju tih tzv. sitnih krađa. Kažem takozvanih, jer to za građane, naravno, nisu sitne krađe. Dopunsko pitanje bi bilo – koliko osnovnih sudova Ministarstvo pravde smatra da bi trebalo vratiti u pravosudni sistem Republike Srbije? Ono što mi smatramo, u odnosu na Vojvodinu, jeste da bi minimalno trebalo vratiti sud u Bačku Topolu, u Sentu i u Bečej. To bi u velikoj meri doprinelo rešavanju i problema sitnih krađa i svih drugih problema. Pored toga, smatramo da treba izmeniti i Zakon o komunalnoj policiji. Treba proširiti nadležnosti komunalne policije i treba omogućiti opštinama da formiraju komunalnu policiju. Mislimo da bi i ovo doprinelo poboljšanju bezbednosne situacije na terenu. Pored ovoga, što su mnoge države EU uvele nultu toleranciju za krađe, naravno, znam da ne može da se podigne optužnica zbog krađe u vrednosti od 10 dinara, ali smatramo da bi trebalo goniti sve učinioce i ispod, recimo, vrednosti 3.000 dinara prekršajno. Znam da trenutno Republika Srbija nema materijalni prekršajni zakon, ali mislimo da bi trebalo svakako, u sklopu ovih mera, naći rešenje i za ovaj problem i mislimo da bi trebalo goniti po službenoj dužnosti sve učinioce, u zavisnosti od limita ili krivično ili prekršajno.
Hvala. Gospodine Selakoviću, izvolite.
Hvala na pitanjima. Prvo vaše pitanje odnosilo se na Zakon o sedištima sudova, odnosno izmeni i dopuni tog zakona. Hvala vam na tom pitanju, zato što je to jedna od najneuralgičnijih, najboljih tačaka srpskog pravosuđa. Dakle, sa 138 spali smo na 35 sudova. Mnoge okruge upravne smo ostavili sa samo jednim osnovnim sudom, što je apsolutno nedopustivo. Vi ste pomenuli situaciju u Bačkoj. Imate sličnu situaciju i u Sremu. Imamo samo sudove u Sremskoj Mitrovici. Imate gradove i opštine koje imaju preko 80.000 stanovnika koji su ostali bez ijednog suda. Evo, pomenuću Staru Pazovu, koja ima veoma živu malu i srednju privredu. Dakle, ono za šta se sve vlade u prethodnom periodu, od nekih deceniju i više zalažu da je jačaju, onda ostavite takvu varoš bez suda, potpuno neprimereno. Pitali ste me koji će sudovi biti vraćeni. Danas sam upravo razgovarao sa članovima te radne grupe. Taj zadatak koji su oni dobili je jedan od najprioritetnijih zadataka u ovom trenutku, jer bez tih izmena i dopuna Zakona o sedištima sudova ne možemo sprovesti dobru reintegraciju neizabranih sudija i tužilaca. Svakako, mogu slobodno reći, ono što je moje lično mišljenje, da recimo postoji potpuno opravdanje za povratak Osnovnog suda u Sentu, jer je nedopustivo da imamo samo sud u Subotici, da imamo veliki broj opština. Gore postoji neko rešenje koje je živelo prvih godinu dana, da sudije budu u tim sudskim jedinicama, ali jednostavno, to se pokazalo kao necelishodno. Ono pitanje koje otvara ova postojeća loša i neefikasna mreža sudova, to jeste pitanje i troškova koji su nastali tim povodom. Ne treba voditi računa samo o troškovima države, nego na prvom mestu o troškovima sa kojima su se suočavali građani, a to su ogromni troškovi. Svakako da podržavam vašu inicijativu da treba preispitati postojeću sudsku mrežu, da na tome radimo veoma mnogo i vredno, da ćete takođe imati do polovine oktobra objavljen radni tekst o tome gde bi trebalo po viđenju te grupe stručnjaka, koja radi u radnoj grupi Ministarstva pravde vratiti osnovne sudove. Što se tiče Zakona o prekršajima, još je prethodno ministarstvo pokrenulo rad na izradi nacrta tog zakona. Koliko mi je poznato, ove nedelje, evo već sad u Vršcu završava rad ta radna grupa i imaćemo predlog tog zakona o prekršajima u najbržem mogućem roku. Hvala na pitanjima.
Hvala. Gospodin Pastor ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem se na odgovorima. Dobro je što se ovako ubrzano radi na rešavanju ovih veoma teških problema. Napravili ste lapsus. Nažalost, nema 35 osnovnih sudova, nego samo 34 trenutno u Republici Srbiji. Sa 138spali smo na 34 osnovna suda. Apelovao bih na vas da pored Sente razmislite. Znam da odluku ne donosite samo vi, nego radna grupa priprema radnu verziju. Ali, bez obzira na to, želim ovde na ovom mestu da vam skrenem pažnju na situaciju u Bečeju i u Bačkoj Topoli. Mi smo i 2008. godine govorili da je ovakva mreža problem zbog toga što se ne vodi računa o etničkom sastavu stanovništva tih opština i tih gradova. Pored toga, nije se vodilo računa o velikom broju višejezičkih postupaka. Sa treće strane, nije se vodilo računa o tradiciji pravosuđa u tim opštinama. U tim opštinama i gradovima sudovi postoje 150, 200 godina unazad, bez obzira kojoj državi pripadaju te opštine i ti gradovi. Ta situacija nije samo u Vojvodini. Tako je i u centralnoj ili, pravilnije rečeno, užoj Srbiji. Zbog toga vas molim da i nas uključite u ovaj rad blagovremeno. Bilo bi dobro da nam se pruži šansa da argumentovano iznesemo zbog čega smatramo da bar u ove opštine treba vratiti osnovne sudove i da se ne dovedemo u situaciju da prvi put možemo o tome razgovarati kad predlog zakona o izmenama i dopunama stigne u Narodnu skupštinu. Mi smo u interesu građana otvoreni za saradnju, što se tiče ovih pitanja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Hvala, gospodine predsedniče. Poštovano predsedniištvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, pitao bih vas, gospodine Dačiću. Zaobilaze vas moje kolege, kao da vas ne doživljavaju predsednikom Vlade. Prošli put sam vas pitao – šta je cilj vaše Vlade, s obzirom da ste sa svojim kabinetom i vladajućom koalicijom vodili politiku koja je direktno demantovala sve ono što ste najavili u svom ekspozeu? Za vas je to bilo retoričko pitanje, a ono je bilo vrlo bukvalno. U međuvremenu je, mislim, svakom dobronamernom čoveku u ovoj zemlji je to postalo jasno. Vaše Vlade nema, gospodine Dačiću. Vi ste predsednik Vlade koja Srbiju uverava da je posle dva meseca u sjajnim odnosima sa prvim potpredsednikom Vlade. Vaša ministarka energetike vodi svoju energetsku politiku. Vaš ministar pravde ima svoje mreže sudova i svoj broj sudova u Srbiji, pa na 100.000 stanovnika u Evropi dođe 20 sudija, ali on misli da je sudiji potrebno 40. Referentni indeks za mrežu sudova je 2,7 u Srbiji, a u Evropi je jedan. Ali, mi imamo više novca i od Nemačke i od Francuske i od skandinavskih zemalja. Mi možemo to sebi da dopustimo. Dinkić, on je usvojio svoj budžet i sad on treba da se objašnjava sa Vojvodinom oko toga da li je ona uskraćena za neko pravo ili ne. naravno da je uskraćena i uskratila ju je ista ona pamet koja je prethodno donela Ustav 2006. godine, koji u međuvremenu i sama nije bila spremna da poštuje. Vučić vodi svoju borbu protiv korupcije. Nikolić ima svoju kosovsku politiku. Pitam vas – šta ćemo mi, gospodine Dačiću, kao ljudi koji živimo u ovoj zemlji, za sedam dana kad se opet Beograd pretvori u ratnu zonu, kakav je bio 2009. ili 2010. godine? Hoće li to biti pitanje vaše lične hrabrosti ili spremnosti policije da stavi svoju glavu pod kamen ili je to još jedan od pokazatelja da mi ne da nismo stvorili državu, nego nismo sposobni ni da odgovorimo na obaveze koje proizilaze iz činjenice da smo sticajem okolnosti da ste vi predsednik Vlade, ja šef opozicione poslaničke grupe, šta će Srbija raditi 6. oktobra? Ko u ovoj zemlji sme da preti nasiljem? Kada se tako nešto desi, mi kao političari ovde o tome treba da razgovaramo. Šta će raditi ministare pravde? Šta će raditi potpredsednik Vlade koji se bavi, između ostalog, i pitanjem bezbednosti? Zašto sada o tome ćutimo? Hoće li to biti pitanje za direktora policije, za vd direktora policije? Mi trebamo red u ovoj zemlji. Recite nam kakav je plan vaše vlade? Onda ćemo nekom drugom prilikom postaviti pitanje onima koji se predstavljaju kao ministri vaše vlade, a zapravo vode svako svoju politiku. Ne znam kakvu politiku vode ministri Ilić i Mrkonjić? U međuvremenu ćute, verovatno su se dogovorili da svako pravi svoju stranu puta. Ako je to način da dobijemo put, u redu, ali onda neka se tako nešto kaže. Predsedniče Vlade budite predsednik Vlade.
Vreme gospodine Jovanoviću. Gospodine Dačiću. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodinu Jovanoviću na podstreku da svako radi svoj posao, pa i ja kao predsednik Vlade. Apsolutno je netačno da svaki ministar ima svoju politiku. Vlada Republike Srbije ima jednu politiku. Ona je najviši organ izvršne vlasti u Republici Srbiji. Predsednik Republike Srbije se ne meša u rad Vlade Republike Srbije, niti se Vlada Republike Srbije meša u nadležnosti drugih državnih organa. Isto tako je Vlada zadužena da utvrđuje i vodi, naravno, ukoliko je za to potrebno i na osnovu odluka parlamenta, i unutrašnju i spoljašnju politiku. Naravno da je svaki ministar odgovoran za stanje u određenoj oblasti. U Vladi Republike Srbije nije bilo ni jedne tačke dnevnog reda gde nisu svi glasali jednoglasno. To ne znači da je kvalitet rada na nekom visokom nivou, to znači da nema sukoba i problema. Mislim da nije još viđena jedna Vlada gde još nije prošlo ni dva meseca od izbora, jer je sada dva meseca od izbora, gde se postavlja toliki broj pitanja. Sad su me čak pozvali da gostujem na RTS povodom dva meseca rada Vlade. Dobro, i to je moguće, verovatno. Rekao sam da niko u Srbiji nema čarobni štapić da rešava probleme sa kojima se Srbija danas suočava, a problemi su veliki, i u ekonomsko-socijalnoj oblasti i političkoj sferi i u sferi pitanja koja zalaze i unutrašnju politiku, ali i u odnos snaga na međunarodnoj političkoj sceni, kao što je pitanje Kosova. Vlada Srbije, ukoliko želi da vodi politiku, mora da ima svoj stav i tu se slažem. Vlada je pokazala svoj stav o mnogim pitanjima. Naravno, da li se taj stav nekome sviđa ili ne, svako nosi svoju odgovornost. Kada je reč o ekonomsko-socijalnoj politici, rekao sam šta mislim da treba da bude program rada nove Vlade. Treba da bude restriktivna monetarna politika, štednja države, a ne stezanje kaiša građana i podsticaj razvoja, podsticaj potrošnje, investicione potrošnje. Nisam ja to izmislio. To je politika koja postoji u Evropi, u EU u koju ste se vi pre mene zaklinjete. Kakva je to politika? Da li smo formirali Nacionalni savet za privredni oporavak? Da li su tražili da imaju uticaj na Vladu Republike Srbije? Dobili su priliku. Predložite. Predložite i vi, gospodine Jovanoviću. Sledeće nedelje će u Beogradu gostovati i učestvovaće i u radu Nacionalnog saveta za privredni oporavak nobelovac Krugman. (Čedomir Jovanović sa mesta: Ko je to platio? Recite da su platili privatnici.) Sada je pitanje ko je platio? Znate šta, godinama su ovde kod vas dolazili i to bi bilo sada kao da pitate nekoga iz međunarodne zajednice – ko vam je platio da dođete ovde i da držite predavanje? Navikli su nama da drže predavanja. Neka održe neko predavanje iz oblasti ekonomije, a ne samo da nam drže predavanja šta treba da radimo oko KiM. Ali, nije bitno šta kaže Krugman, bitno je kakvu politiku vi želite da vodimo? Da li vi želite da smanjimo penzije? Želite li da smanjimo plate? Izjasnite se šta hoćete. Da li to želite? Mi se sa time ne slažemo. Želite da ne dajemo poljoprivrednicima razne subvencije da bi ublažili posledice suše? Ne želite da dajemo podsticaje za privredu? Kako ćemo smanjiti javnu potrošnju? Nemojte ovde sada zavaravati narod time da je to sada neka filozofska kategorija, to je direktno praktična kategorija, otpuštanjem radnika, je li tako, smanjivanjem i zamrzavanjem plata i penzija? Izjasnili smo se protiv te politike. Dosta je bilo te politike. Ta politika je i dovela do pljačkanja preduzeća. Jedna trećina preduzeća je privatizovana lopovski, radnici su ostali bez posla, a pola miliona penzionera imaju penziju manju 15 hiljada dinara. Kada bi ukrali platu tim penzionerima, ne bi odgovarali? Je li tako, ministre pravde, jer je to sitna krađa? Vi tražite da njima sada još smanjimo penzije. Ne znam, predložite. Plate i penzije neće rasti koliko treba, rašće manje nego što treba, koliko je u ovom trenutku moguće. Uostalom, ne mislim ni da ovo o čemu ste govorili da nema dobru nameru, naprotiv, mislim da treba da otvorimo dijalog, pošto vidim da je LDP ozbiljna opozicija u ovom parlamentu, koja se najviše javlja u osporavanju politike Vlade Republike Srbije, spreman sam da razgovaram o svim temama, o svim pitanjima i da tražimo zajednički interes. Da li ova vlada ima stav o evropskim integracijama? Ima. Da li nam taj stav ponekad svima leži na srcu? Ne. Ali, prihvatili smo da realizujemo i ono što je parafirao Borislav Stefanović, što Vlada Srbije nije potpisala od februara meseca do danas. Da ne bude zabune, nije gospodin Stefanović to parafirao da bi neko o tome odlučivao. On je postigao sporazum. Tako je bar tada izjavljivao. Uostalom, dame i gospodo, da nije bilo tog sporazuma koji je onpostigao i sporazuma o regionalnom predstavljanju, ne bismo dobili status kandidata. Budite otvoreni i iskreni. Gospodine Jovanoviću, više biste trebali da čestitate ovoj vladi na evropskim integracijama nego prethodnoj. Svi ministri koji su bili u Briselu su imali izvanredne razgovore. Ne znam da li je vama prekinuta komunikacija sa Briselom, ali nisam čuo da Evropska komisija ima bilo kakve primedbe na rad Vlade Republike Srbije. Naravno, za DSS to nije nikakva pohvala. Ovo je zaista sramotno da, vi koji ste pobedili Miloševića na evropskoj politici 5. oktobra 2000. godine, sada meni dobacujete vezano za Evropsku uniju. Dokle smo mi to došli dame i gospodo? Što ste obarali Miloševića? Što tada niste vikali - Slobodan Milošević je heroj, ko što Mrkonjić danas govori? Što? Znate šta, kad ste se sastajali sa Solanom, sa Madlen Olbrajt, nije vam smetala evropska orijentacija. Sada vam smeta evropska orijentacija ove vlade. Uostalom, vi niste u vladi, vi ste u opoziciji. Hvala vam na kritikama, tu ćete i ostati. Uostalom, podržavao sam vašu vladu, koja je imala za politiku evropske integracije. Uostalom, podržavao sam i vašu vladu… Ne, ne, podržavao sam vladu Vojislava Koštunice, u kojoj nije bio Čedomir Jovanović. Nikad nisam podržavao Čedomira Jovanovića. Vi ste zajedno sa njima svi bili u vlasti ovde, svi ste bili zajedno, pa ste tako, jedva ste se skupili da srušite Miloševića. Sada, kad pogledate gde ste, ima vas na svim stranama, ali zar vam nije malo neprijatno da 12 godina posle pada Miloševića se nalazite na različitim stranama? Pošto ste vi govorili za Miloševića da je bio diktatorski, ne narodni režim, koji je izazivao ratove, šta li biste tek vi uradili da ste, ne daj Bože, bili na njegovom mestu. Nemam nameru da bilo kome više bilo šta prećutkujem. Dame i gospodo 22 godine sam na političkoj sceni Srbije. Izlazio sam i pred narod i kad je bilo dobro i kad je bilo loše, i pobeđivao sam, i gubio sam. Na ovim izborima sam osvojio duplo više glasova nego na prošlim. Koliko ste vi osvojili? Koliko ste vi osvojili glasova? To je rezultat vaše politike u prethodnom periodu. Koliko ćete, naročito, da ne govorim gde… Što se toga svega tiče, pošto ste postavili pitanje, meni nije ograničeno koliko ću da govorim. Do 15 do sedam ima još sat i 20 minuta. (Siniša Kovačević, s mesta: Kastro je govorio mnogo duže.) Molim? Mislim da je polemika osnova svake demokratije. Ako ne želite da vam se odgovara nemojte da polemišete. Šta vi mislite da smo mi ovde došli da trenirate boks? Mi ovde nismo vreća za udaranje. Slobodno udarite, ali da znate da ćete dobiti politički odgovor. Prema tome, dame i gospodo, da li neko ima stav ili nema? Imamo stav. Stav oko međunarodne politike je jasan. Želimo u Evropsku uniju, ali ne po cenu gubitka nacionalnih i državnih interesa. U čemu je razlika u našoj politici? Želimo dijalog sa prištinskim vlastima. Želimo dijalog, ali ne želimo da sedamo za sto da bismo im dali legalitet za nešto što su već uradili. Uostalom, dame i gospodo, u vreme Miloševića dobili ste Rezoluciju 1244, u vreme Koštunice i Tadića dobili ste nezavisnost Kosova i Metohije, pa procenite šta smo bolje dobili. Borili ste se svim silama samo da sačuvate ono što je Milošević izdejstvovao - Rezoluciju 1244. (Milan Lapčević, s mesta: Što je izgubio.) Ako je on izgubio, sad uzmite pa osvojite. Heroji svi nikom… Ne znam gde ste bili, zašto niste poveli rat kad je proglašena nezavisnost Kosova i Metohije? Bili ste na vlasti, vlada Tadića i Koštunice. Vi koji branite nacionalne i državne interese i smatrate da ste time tako veći Srbi nego ostali, zašto tada niste mobilisali vojsku i policiju i napali Kosovo i Metohiju, odnosno branili srpsku teritoriju? Zašto niste? Zato što znate da je to nije realno, dame i gospodo. Prema tome, apsolutno ne prihvatam to da neko nama prebacuje da li mi ugrožavamo nacionalne i državne interese. Danas je ugrožavanje nacionalnih i državnih interesa pozivanje na uzaludne žrtve. Danas je odbrana nacionalnih i državnih interesa pametna i mudra politika koja će dovesti do toga da ne budemo u dilemi ili da priznamo nezavisnost Kosova ili da uđemo u EU. Šta je naša politika vezano za evropske integracije? Zapisali smo u koalicionom sporazumu – put ka EU, zaštita nacionalnih i državnih interesa. Nikad nismo imali bliže odnose sa EU i nikad bliže odnose sa Ruskom Federacijom. Priznaćete da je to uspeh. Šta je nas stav o drugim pitanjima? Gospodina Jovanovića interesuje prajd, verovatno, pošto me je pitao šta je 6. oktobra. Šestog oktobra ima više događaja. Porodica Karađorđević vraća posmrtne ostatke tri člana porodice, gde smo morali na sednici odbora, kojim predsedava predsednik Nikolić, čiji sam zamenik predsednika, da rešavamo pitanje gde će oni biti sahranjeni. Da li će svi biti sahranjeni u crkvi ili će jedan biti van? To je bilo veliko državno i nacionalno pitanje. To se dešava šestog. Šestog je i obeležavanje ratnih zločina u Jajincima tokom Drugog svetskog rata. Šestog je najavljena parada. Šta će biti sa tim? Što se mene tiče, što se tiče Vlade Srbije, nema nikakve dileme da ono što je Skupština donela i što stoji u Ustavu i zakonu i međunarodnim standardima, definisano kao ljudsko pravo i sloboda, da treba da bude dozvoljeno da se dešava u Srbiji. Osim, ukoliko postoji bezbednosni razlozi za tako nešto. Obratio sam se bezbednosnim službama da mi pošalju izveštajima i njihove procene. Za 6. decembar posetu je najavila švedska ministarka evropskih poslova i nekoliko poslanika Evropskog parlamenta. Kao što znate, najavljuju da će to biti jedan od važnih uslova za izveštaj o napretku, koji se piše i koji se objavljuje 10. oktobra. Samo vam iznosim činjenice. Možemo da kažemo da to nije važno, ali treba da znamo šta hoćemo. Još jednom vam ponavljam, Vlada Republike Srbije nije tu da donosi odluku da li će nešto zabraniti ili ne. To nije politička odluka, to je bezbednosna odluka. Sa pravnog aspekta ne postoji ni jedna potreba da se neka manifestacija odobrava, ona se samo zabranjuje. Ova manifestacija traje pet ili šest dana. Ona će biti održana. Da li će biti parade? Odlučićemo u narednim danima kada je reč o bezbednosnoj proceni. Ima puno razloga za i protiv. Prvo, najveći broj građana sigurno ne podržava održavanje parade, ali apsolutno ne dajem nikome za pravo da on određuje, ako nije van legalnih državnih organa, svaka pretnja, nasilje se ne može tolerisati. Ko je dao za pravo bilo kojoj drugoj organizaciji da govori da nešto može ili ne može da se održi u Beogradu? Ili smo mi država, ili smo samo nešto što liči na državu, a upravlja neko mnogo moćniji, koji uopšte ne izlazi na izbore, a to su nacionalističke i ekstremističke snage. Mi to nećemo dozvoliti. Ovde je apsolutno reč o potpuno pogrešnoj proceni da će se Vlada Srbije, da tako kažem, uplašiti od pritisaka, pretnji i ucena, pretnji nasiljem prilikom održavanja "Prajda", odnosno Gej parade. Naravno, ne mislim da je to nužan uslov za ulazak u EU i mislim da je to apsolutno potpuno pogrešna konotacija. Uostalom, postoje mnoge zemlje gde toga nema. Uostalom, postoje zemlje gde bi se to smatralo provokacijom. Postoje i zemlje koje su dalje odmakle od nas u evropskim integracijama, a koje nisu imale slučajeve održavanja Gej parade. Crna gora je dalje od nas odmakla, pa nisam primetio da je u Podgorici ili na Cetinju održana Gej parada. Nisam primetio ni da neko razmišlja u Sarajevu da se održi Gej parada. Nisam primetio ni da u mezimčetu Međunarodne zajednice, u Prištini planiraju Gej paradu. Pa niko se nije setio da kaže da se tamo ne poštuju i krše ljudska prava. Mi imamo takve zakone da nema potrebe da na ovakav način dokazujemo da li i kakvu imamo orijentaciju po bilo kom planu, pa uključujući i seksualnu orijentaciju. Znači, Vlada Srbije nije razmatrala pitanje organizacije "Prajda", niti će razmatrati, jer to nije pitanje za Vladu Srbije, ali će doneti odluku. Ta odluka znači da se preuzima odgovornost za tu donetu odluku. Gospodin Jovanović je upravu, svako od vas ko ovde ili u javnosti poziva na nasilje pre svega šteti našoj zemlji, našim građanima i ugledu zemlje. Osnovnu cenu će platiti policajci. Zar mislite da ti policajci podržavaju Gej paradu? Ne, ali oni rade po nalogu ove države. Zato i vi političari vodite računa šta govorite. Jer, ako tako mislite, onda lepo dođite vi, pa se vi isprsite tada 6. oktobra. Vi imate odgovornost, nije politika samo, znam da vlast i opozicija ponekad mogu da govore drugačije, verovatno se razlikuje kada ste u vlasti, kada u opoziciji, ali policajci su policajci. Molim, gospodine Palaliću? Da li ste meni nešto dobacili? (Jovan Palalić, s mesta: Pričate 20 minuta.) Da li postoji neko ograničenje? (Jovan Palalić, s mesta: Mi poslanici imamo tri minuta.) Vi imate tri minuta, ali ja sam predsednik Vlade. Ja sam predsednik Vlade koga ste izabrali ovde. Slušao sam vas pažljivo i slušaćete i vi mene dok me ne smenite. Gospodin Jovanović je tražio da budem predsednik Vlade, evo, izvolite. Odgovaram za sve što se dešava u ovoj zemlji, prema tome imam pravo i da iznesem svoju politiku. Uostalom, kada je Koštunica bio predsednik Vlade, ja sam ga slušao. Kada je Koštunica bio predsednik Vlade, glasao sam za njega, a vi niste glasali za mene. Kada je Koštunica bio predsednik Vlade, nije se često pojavljivao u parlamentu. Od 19 članova Vlade ovde danas ima 13. Bio bi red da neko to kaže kao pozitivnu činjenicu. Ova Vlada nije imala nijednu telefonsku sednicu do sada. U prošlom sazivu Vlade od 700 sednica 500 je bilo telefonskih sednica. Ova Vlada je na početku svog mandata. Naravno, nije laka situacija u kojoj se nalazimo, ali smo spremni da nosimo odgovornost i zaista pozivamo na dijalog i one sa kojima smo bili dosada u vlasti i one sa kojima smo nekada bili u vlasti. U ovoj zemlji više ne postoji neko ko sa nekim nije bio u vlasti. U ovoj zemlji su sve partije, da tako kažem, učestvovale u vlasti za ove 22 godine postojanja višepartijskog sistema. Spreman sam ako treba da radimo i do ponoći, i do šest ujutru. Vi znate da obožavam da držim govor u pet ujutru, ako dočekate. Slobodno, ja sam ceo svoj život proveo u parlamentu i prosto mi nedostaje ovakva vrsta rasprave. Tražili ste da dođem i, evo, ja sam došao. Zahvaljujem vam se što ste me zvali. Možete da me pitate, da me kritikujete, da radite šta hoćete, ali ću vam odgovoriti. Hvala vam.
Reč ima Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospodine Dačiću, ostaviću ljudima izvan ove sale koji prate našu raspravu da sami zaključe kakva je zemlja o kojoj ste vi govorili onako kako ste govorili prethodnih 25 minuta. Pitam vas da li se osećate odgovornim zbog rečenice - izem ti Evropu u koju se ide preko "Parade ponosa"? Da li se osećate odgovornim zbog koalicije koju ste napravili sa onima koji su razbijali glave vašim policajcima na ulicama Beograda pre dve godine i koji sada prete vašoj policiji? Dačiću, vi ste predsednik Vlade. Nikoga više u Srbiji ne interesuje šta je radio Koštunica pre 12 godina, ni šta je radio Milošević pre 12 godina. Ova zemlja zavisi od sposobnosti vas i vašeg kabineta, da definišete cilj našeg društva, način na koji ćemo do tog cilja stići, da uskladite naše potrebe i potencijale. Ko je ikada od nas rekao da ne želimo da penzioneri primaju penzije? Ne želimo da na nesreći penzionera parazitiraju oni koji su ih prethodno uništili. To ne želimo. Da se u najsiromašnijom zemlji Evrope obećava trinaesta penzija tako što ćemo se zadužiti, a zemlja upropastiti. Srbija se zadužila 500 miliona za 50 dana vaše Vlade. Želimo red u penzionom fondu, poštenu vlast i jasne zakone. Vi nemate Vladu. Kada ste odlučili da obećate Srbiji dva sata jeftinije struje dnevno? Kada je ta odluka doneta? Kada je Vlada odlučila da ne poštuje Ustav, pa rekla Mlađanu Dinkiću – nemoj da poštuješ Ustav i uskrati Vojvodini ono na šta ona po Ustavu ima pravo? Nije tačno, nikada o tome niste govorili. Kada ste formulisali kosovsku politiku? U kom vremenu živi vaša Vlada i vaša koalicija? Hoćete razgovore na najvišem nivou. Vođeni su, Dačiću, i pre pet godina završeni. Vodili ih predsednik i premijer. Okončani su u februaru proglašenjem nezavisnosti Kosova. Na koga misli predsednik države kada opominje tamo neke u Vladi koji dele Kosovo i neke druge koji bi dobrosusedske odnose sa Kosovom? Kakva god da je ova zemlja i mi njoj, odgovorni smo za ono što će biti sutra. Ne možete vi u Aranđelovcu da sa nasilnicima pravite vlast, a da se ovde čudite zbog toga što se neko usuđuje u 21. veku da preti ljudima u Srbiji. To je političko pitanje, ne pitanje za direktora Policije ili za onog Rodića u BIA, nego političko pitanje za vašu Vladu. Prekinite te vaše insinuacije. Čemu sve to vodi? Pa šta ako u Crnoj Gori nije toga bilo? Hoćemo da uvozimo u Crnu Goru te ljude? Ovde neko želi da živi slobodno u skladu sa zakonom. Stavite van snage zakon i kraj priče. Ne postavlja Evropa nikakve ultimatume pred nas. Ne interesuje me ko dolazi 6. oktobra, hoću sa svojom decom tog dana, te subote da prošetam ulicama Beograda i želim vama da prošetate, i vama ministre Obradoviću. Možda će nam se deca sresti na nekom rođendanu. Neću batinaše u Beogradu. Oslobođeni su svi koji su rušili Beograd pre dve godine. Tada je Tadić bio predsednik, pucali su u njegovu fotografiju, a danas je Nikolić. Red u zemlji uspostavite. Reda nema ni u vašoj Vladi, kako može da ga bude u Srbiji?
Ministar Ivica Dačić. Izvolite.
Pa, malo ste me iznenadili kada tvrdite da treba da uvozimo u Crnu Goru homoseksualci, kao da ih tamo nema? Šta hoćete da kažete da ih u Srbiji ima toliko da možemo da ih izvozimo? Nisam siguran da ste u pravu. Ali, u Sarajevu, u Prištini, na Cetinju ili u Novom Pazaru organizovati Gej paradu, mislim da ne bi mogao ni NATO pakt. Zašto? Zato što su svi jednostavno protiv toga, nemojte sada da mi klimate glavom, kao da to nije tačno, pa gde vi živite? U kom vi svetu živite dame i gospodo? Jel to, o čemu mi govorimo nerealno da postoje problemi? Da li je realnost da se svi ekstremisti udruže, da li su katolici, pravoslavni ili Muslimani protiv Gej parade? Ali, mi ni jednom nismo rekli da ne postoji pravo da se to organizuje. Uostalom, oni će organizovati čitav niz manifestacija u zatvorenom prostoru i da li će biti šetnje, bilo bi dobro da bude. Bilo bi dobro zbog svih, zbog Srbije da prođe bez problema. To je veoma jasan stav. Uostalom, meni je posebno zanimljivo kako će DS na to da reaguje? Pošto prošli put je DS bila za zabranu Gej parade. Samo što nisu imali kuraži da to urade, nego sam to morao ja da uradim. I to je istina, na najvišem nivou je tako odlučeno. Znači, ovde ne iznosim ništa novo, to su problemi koji nas prate. Pretprošle godine je bila Gej parada, i znate kako je bilo. Policija je bila najveća žrtva. Hilari Klinton kada je posetila Beograd, posle Gej parade, jedino što je pohvalila, pohvalila je policiju. Policija od toga nema ništa. A i neko od vas će da kaže, da negativno prokomentariše to što je ona pohvalila. U svakom slučaju, mene ne interesuje ko će da dođe sa strane ili ne, mene interesuje samo da se sačuva javni red i mir i da se obezbede ljudska prava i slobode. Javni skupovi su slobodni, osim ukoliko ne postoji bezbednosni razlozi za njihovo neodržavanje. Ovo drugo, ne znam kako smo uspeli, gospodine Jovanoviću, da zadužimo zemlju 500 miliona za dva meseca. Očigledno je da nešto što je rebalans budžeta, a što je u stvari budžet, vi ste ovde doneli budžet, niste doneli rebalans, nego budžet za 2012. godinu, mora da sadrži sve ono šta će biti i što je bilo u 2012. godini. Uostalom ne bežimo mi ni od kakve odgovornosti, u svakom slučaju vreme koje je pred nama će pokazati da li je ekonomska politika koju vodimo će biti uspešna ili ne. Ne znam, govorite o tome, vidim da ste se negativno izražavali o mom načinu izražavanja. Znate šta, ja sam čovek koji želi da govori jasno. Ja sam čovek koji želi da svako zna, da ja razumem ovaj narod, jer će tako i narod mene da razume. Možda, vi hoćete premijera koji kada ode u Sarajevo puca na Sarajevo, ili se slika sa puškom, ili obrće volove Karadžićem na Palama. Bio sam u Sarajevu, imali smo izvanredne razgovore, bio sam i u Banja Luci i Srbija je od toga imala samo dobre strane te posete, naravno ne pretendujem da se vamadopadnem, jer ako bi se vama dopao ne bih se dopao većini građana Srbije. Ali, upravo zbog toga prihvatam i vaše primedbe, ukoliko one vode ka nekom cilju, a to je da zaista definišemo jednu politiku Srbije koja će omogućiti da, kao što se i vi zalažete, da imamo jednu realnu politiku koja će označavati Srbiju u 21. veku i koja će ukazati na pravac u kome želimo da idemo. Evo, spreman sam da delim tu odgovornost sa svima koji to žele, bez obzira da li su na vlasti ili su u opoziciji, bez obzira, kao što vi kažete, šta su bili pre 20 godina, ili pre 10 godina ili pre 15 godina, itd. Uostalom, kada me već podsećate prvi put su sukobi u Beogradu bili oko Gej parade kada ste vi bili na vlasti, gospodine Jovanoviću, da li je to bilo 2001. godine? Znam da je to reagovao gospodin Korać koji je sada tu. Znači, 2001. godine. Ne može se reći ni tada da je država znala šta treba da radi, na to nasilje koje je bilo tada na paradi. Od tada do 2008. godine mi nismo imali nikakve aktivnosti na tom planu, do 2009. godine. U policiji je najviše urađeno silom prilika tim povodom. Čak su, ne znam da li vi uopšte znate, da postoje klubovi gde se oni okupljaju, žurke koje tu prave, to sve obezbeđuje policija. Nije samo parada nešto što ukazuje na to pravo ili slobodu. Gospodin Dinkić ako ima neki stvari da doda vezano za ovo zaduženje, nama nije cilj da Srbiju zadužujemo, cilj nam je ako se zadužuje da to budu investiciona zaduživanja kako bi ona bila podsticaj za razvoj. Zahvaljujem.
Ministar gospodin Dinkić. Izvolite.
Hvala. Znam da ste vi završili dramaturgiju, a ne matematiku, ali nemojte obmanjivati građane Srbije, nije se nova vlada zadužila 500 miliona evra kao što ste rekli malopre, možete pogledati podatke koji se redovno objavljuju na veb sajtu Ministarstva finansija. Od formiranja ove vlade do danas, javni dug je porastao za oko 140 miliona evra. Ako je 500 miliona evra jednako 140 miliona evra, onda ne znam šta treba da kažem. U svakom slučaju, je molba da budete pažljiviji u citiranju podataka, jer se radi o neistini. Sa druge strane, ovaj podatak je do današnjeg dana. Večeras, kada gospodine Jovanoviću upalite televizor ili sutra ujutru, čućete jedan podatak koji će vas možda iznenaditi, vas neprijatno jer vi želite da Srbiji bude gore, a to je podatak da je Srbija uspela danas da izvrši prvu emisiju evroobveznica za vreme mandata ove vlade u situaciji nižeg kreditnog rejtinga, a po ceni znatno nižoj od onoga što je uradila Cvetkovićeva vlada. Kako smo to uradili? Možete samo da, šta ja znam, da se ljutite, da vam bude krivo, ali ova vlada predvođena gospodinom Dačićem, Vučićem, Ilićem, Mrkonjićem, Kalanovićkom i svima nama napraviće ovde mnogo bolje rezultate, nego što vi želite da ih mi napravimo. Znači, i pri tome, ova cena za našu obveznicu nije formirana u ovoj skupštini, nije formirana u našoj zemlji,formirana je na međunarodnom tržištu od strane investitora iz Evrope i SAD, dakle sa svih tržišta. Ne kažem da mi želimo da likujemo sada sa time kako je moguće da jedna zemlja kojoj se smanjio kreditni rejting proda obveznicu po nižoj kamati, nego ona koja je imala viši rejtnig, to je pitanje za Cvetkovićevu Vladu.Čućete kada se zatvori transakcija, ali već je u toku. Ono što želim da kažem jeste, da niste u pravu ni kada kažete da imamo nameru da kršimo ustav niti da to činimo. O čemu se radi? Nemojte molim vas da podržavate političke priče koje su lako utemeljive u Vojvodini, da navodno republička Vlada ima nešto protiv Pokrajine. Mi ćemo otići naredne nedelje u Novi Sad da razgovaramo o budžetu za 2013. godinu. Evo pred vama da ponovim još jednom ono što sam pričao celih prethodnih nedelju dana. Mi smo ukinuli sopstvene prihode kao kategoriju za republičke institucije, ministarstva, fondove. Sopstveni prihodi više ne postoje. Zahtev da se transfer za Vojvodinu obračunava na osnovicu koja uključuje sopstvene prihode, znači da se traži da u uslovima ove krize kada mi nastojimo da prepolovimo budžetski deficit u sledećoj godini, jedino jedan deo državne teritorije, a to je Pokrajina Vojvodina dobije znatno veće budžete nego svi ostali u celoj državi. Pri tom, kršeći dosadašnji princip, pre usvajanja Zakona o budžetskom sistemu, postojale su dve kolone o budžetu – redovni prihodi i sopstveni prihodi. Sad postoji samo jedna – ukupno prihodi. Ti ukupni se sastoje iz poreskih i ovih sopstvenih. Ti sopstveni sada ne pripadaju ministarstvima, nego državi. Ako bi se na tu osnovicu računao transfer za Vojvodinu, jasno da bi Vojvodina imala pravo da dobije mnogo više, ali ti sopstveni prihodi nikada nisu u prethodnih četiri- pet godina ulazili u obračun osnovice, pa se vi gospodine Jovanoviću nikada niste protiv toga bunili, niti gospodin Pastor, niti DS. Sada se bunite, pre svega ljudi iz Pokrajinske vlade, samo iz razloga što predstavnici njihove političke opcije nisu u Republičkoj vladi. Građani Srbije treba da znaju, a posebno Vojvodina, nema ni jedan jedini razlog za proteste pokrajinske Vlade koji je ekonomskog karaktera, jer budžet koji će Pokrajina imati po Ustavu će biti veći sledeće godine nego ove. Ove godine je transfer obračunat na osnovicu od 750 milijardi dinara, a sledeće će godine biti obračunat na osnovicu na 820 milijardi dinara, u ukupnom iznosu od najmanje 5 milijardi dinara više će dobiti Vojvodina. Ono na šta imaju primedbu neki političari iz partija koje nisu zastupljene u sadašnjoj republičkoj Vladi, zašto je sopstveni prihod ove takse od ekologije o kojima smo pričali, ove druge neke takse koje postaju prihod države, sada ne ulaze u tu osnovicu. Pa nisu ulazile ni ranije. Otkad je donet Ustav Srbije, od 2008. godine odnosno 2006. godine, nisu ulazile u tu osnovicu. I tada niko od toga nije podizao buku. Razumem potrebu da neke stranke koje nisu u republičkoj Vladi, to koriste kao političku platformu, kako bi pravile veštački jaz između Vojvodine i republičke Vlade. Ne razumem vas, gospodine Jovanoviću, da vi ulazite u taj hor zajedno sa njima i da pominjete da ja kršim Ustav. Dakle, Ustav kaže 7% od budžeta Republike pripada Vojvodini. Definicija budžeta Republike se definiše Zakonom o budžetskom sistemu. Ranije je bila definisana na jedan način, jer sopstveni prihodi nisu bili prihodidržave, a sada kad smo ukinuli sopstvene prihode, kao sopstvene prihode ministarstava i organa i uključili ih u opšti prihod države, ne možemo valjda samo zbog promene metodologije da odjednom rastutransferi a ekonomska situacija u Srbiji i danje nije dobra. Tako da, samo želim da vas i u oba slučaja i u slučajupogrešnog podatka oko porasta javnog duga do ovog momenta, do prodaje evro – obveznica, vi niste mogli znati za ovu prodaju, jer niko nije mogao znati dok se ta transakcija ne završi. (Čedomir Jovanović, s mesta: Evo, evo.) Vi možete pokazivati taj telefon, ali to je tek sada, niste mogli danas znati za to. (Čedomir Jovanović, s mesta: Sad pričamo čoveče.) Posebno što je iznos emitovanja obveznica mnogo veći od one cifre o kojoj ste vi govorili, tako daniste vi na to računali. Vi ste računali na zaduženje do današnjeg dana jer ste mi to rekli u parlamentu prošle nedelje i nije bio tačan podatak, tad nisam hteo da odgovorim. Samo je molba, da kada govorimo o ciframa, o ekonomskim podacima, naravno, imaćete mogućnost i imate mogućnost da pogledate na sajtu, iznesete tačnu cifru. Isto kao i kod ovogpitanja koje jeste osetljivo, pitanje transfera AP Vojvodina. Za razliku od prethodnog perioda kada je obračunavano 7% na budžet, koji takođe nije sadržao sopstvene prihode, ali to je uključivalo i neke rashode o kojima gospodin Pastor nikakoda kaže, a to su bili rashodi za dokapitalizaciju Razvojne banke Vojvodine, čak devet milijardi dinara je otišlo, ne za potrebe Vojvođanskih gradova, za izgradnju infrastrukture u Vojvodini, nego za pokrivanje jedne političke dubioze u Razvojnoj banci Vojvodine. U narednoj godini, garantujem vam Pokrajina će dobitii veća sredstva i kvalitetnija sredstva, ne za pokrivanje političkih dubioza, nego za razvoj vaše privrede, infrastrukture i za razvoj Pokrajine, od kojih građani Vojvodine imaju korist, a ne politički establišment koji me je napao zbog kršenja Ustava. Hvala vam.
Reč ima ministar Mihajlović. Izvolite.
Evo ja nekoliko stvari da odgovorim. Prvo, ne razumem uopšte šta to znači "svoja energetska politika i da svako vodi razne politike". Dakle, politika, energetska politika Vlade, znači, jeste i energetska politika Ministarstva energetike, razvoja i zaštite životne sredine, ali je normalno da u svakomresoru svi budu zaduženi za svoje resore,a ne da to bude kao što je to bilou prethodnoj vladi kad smo imali nekog predsednika države, koji se bavio svim i svačim. Ne razumem jednu stvar, taj jed kod vas gospodine Jovanoviću, vezano za dva sata jeftine struje, dakle da, u Srbiji će biti dva sata jeftine struje. To je posao, kao što znate, pre svega JP EPS. Kao što znate redosled, pošto bih rekla da niste upoznati sa tim, Vlada o tome razgovara, Ministarstvo da nalog JP koje se nalazi unutar toga, a onda JP gleda kakve su tehničke mogućnosti, i tehničke mogućnosti sistema kažu da će dva časa jeftine električne energije biti i daće se oni realizovati u narednom periodu, o čemu će javnost biti obaveštena. Ali ne shvatam, da li je to dobro ili loše, po vama i po načinu na koji vi govorite je loše. Vidite, mislim da je to jako dobro i da to mora da postoji u ovoj zemlji, postoje i razlozi zašto je to dobro. To samim tim znači donekle, početak promene tarifnog sistema koji se inače pokazao kao jako loš i tarifnog sistema koji nas je doveo u situaciju, dakle, da danas između ostalog imamo i problem sa nestašicom električne energije. Prema tome,energetska politika Vlade je ozbiljna u ovoj Vladi, ne tiče se samo problema u elektro – energetici, nego postoji nekoliko stvari oko kojih se ova vlada dogovara, strateških stvari, odnosi se i na energetsku efikasnost, jer tu elektro – energetiku koju ste sad pokušali da pomenete kroz tarifni sistem, a rekla bih da niste potpuno informisani, i verujem da u narednom periodu kada budete dobili sve informacije, ako ih nemate, ovo ministarstvo će vam dostaviti. Pretpostavljam da ćete onda imati konstruktivnije pitanje, a takođe od vas očekujem ondai konstruktivnije razmišljanje na temu energetike u Srbiji. Hvala.
Hvala. Gospodine Jovanoviću, izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pa da krenem, prvo ću pokloniti vama pažnju, dama ste. Kada ste znališta radite, ne bi ste prešli tako čudan put od G 17 plus do ovih presvučenih radikala, to je prva činjenica. Druga je, vrlo dobro znam o čemu pričam, vaša dva sata jeftine struje su jednako realna kao i hleb od tri dinara, ništa tu nije besplatno. Treba da pitate one ljude koji su mnogo pozvaniji da o tome govore od vas samih i taj populizam i ta demagogija sa kojim nastupate, preskupo će koštati ovu državu, pa će i taj EPS u kojem je mašina prosečno stara 36 godina biti potpuno uništena. Energetska politika ove Vlade ne postoji, kao što nikad nije ni postojala pre ove vlade. Da je postojala ne bi nam se dešavalo sve ono što nam se dešavalo u prethodnim godinama. Ako želimo da razgovaramo o stanju u energetskom sektoru, onda moramo prvo početi da razgovaramo o šteti koju ste već proizveli svojim odlukama, da usred avgusta termoelektrane i toplane po Vojvodini, po ceni već od 150 evra za megavat sat proizvode struju, umesto da je uvezete za 60, da bi vi Dačiću bili odgovorni u novembru i decembru, kada će biti prazna akumulacija, a struju nećete moći nigde da kupite. Toliko, ali ovo za neku drugu raspravu. Dinkiću, 33 milijarde dinara zaduženje je u dinarskim hartijama od vrednosti, 80 miliona evra je zaduženje eurobondovima, 300 miliona dolara kredit u Moskvi, a došli ste na vlast u koaliciji koja je obećala investicije od 100 milijardi. Juče ste se zadužili još 21 milion evra u dinarskim hartijama od vrednosti i to tako što ste prodali samo 24% emisije uz kamatu od 16%. Nema potrebe da se opet vraćamo na hiljadu evra. Opametite se već jednom. To od vas ne tražim. Ja vam nikad nisam rekao da želite zlo ovoj zemlji, to ste vi meni rekli. Ja u ovoj zemlji živim i nameravam ovde da živim i borim se za nju. Prekinite sa tom politikom, jer ste nas doveli sa tom politikom do ovog živog blata u kojem se danas nalazimo. Od vas ne očekujem čuda. Budite ozbiljan ministar finansija i recite Srbiji istinu. (Mlađan Dinkić, s mesta: Mnogo ozbiljniji nego što očekuješ.) Budite najbolji u istoriji, nemam nikakav problem sa tim, ali ono što ste do sada uradili, vi ste opet u projektu hiljadu evra. Opet ste u tom projektu, zato ste bili sami. (Predsednik: Vreme, gospodine Jovanoviću.) Vama, gospodine Dačiću, nažalost ne mogu nikako da pomognem posle onog što ste sami izgovorili u ovoj Skupštini.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mira Petrović. Izvolite.
Poštovani predsedniče Vlade, poštovane ministarke i ministri, drage kolege, mislim da ovo pitanje moram da uputim premijeru zato što mislim da odgovarajući ministar nije ovde. Moje pitanje se odnosi na događaj od pre nedelju dana, koji se zbio u Skupštini, gde je član LDP prozvao gospodina Milana Krkobabića i izjavio da je on već deset godina invalidski penzioner i da, naravno, kao takav nije mogao da bude postavljen na funkciju generalnog direktora PTT Srbije. Istog dana je gospodin Krkobabić imao svoju konferenciju i dao izjavu i zatražio od zvaničnih državnih organa, uključujući i sve službe bezbedonosne, da neko konačno da odgovor na to pitanje zato što, da bih bila precizna, kako vi kažete, i vrlo jasna svim ljudima koji nas gledaju, ne znam da li to da nazovem lažu ili da nazovem neistinom koja je ovde izgovorena, ali ta neistina se već ponavlja od 2008. godine. Biografija gospodina Milana Krkobabića je okačena na sajtu grada bila od 2008. godine. On je šef poslaničke grupe naše u Skupštini, pošto se u Skupštini stalno poteže to pitanje i zaista mislim da je konačno vreme da damo odgovor na to, da neko stane zvanično iza toga. Znači, nije teško pritisnuti dugme Fonda PIO i utvrditi da li je neko osiguranik ili je neko korisnik penzije. Međutim, naravno, poznavaoci prava će znati ko je osiguranik, a ko je korisnik penzije. S druge strane, ta zabrinutost je zaista zanimljiva. Imam podatke koji govore vrlo zastrašujuće stvari o stručnim nestranačkim ličnostima postavljenim od vaše strane. O tome ćemo nekom drugom prilikom, jer imamo kratko vreme sada, ali bih volela da konačno razjasnimo da li je gospodin Krkobabić invalidski penzioner već deset godina i samim tim krši zakon, pa onda snosi sankcije ili ovde neko ko je, koliko znam, pravnik po struci bi prosto neke stvari morao da zna. Mislim da to postaje zaista uvredljivo i očekujemo da nam date konkretan odgovor i da svi ovi ljudi koji nas gledaju konačno shvate ko tu ne govori istinu. Hvala.
Reč ima gospodin Dačić. Izvolite.
Evo, pošto resorni ministar nije tu, da kažem da zaista ne znam odgovor na ovo pitanje. Nisam ni očekivao da ćete me to pitati, ali nikakav problem nije da se oko toga zvanično dobije informacija. Mislim da je dobro da postoji zvaničan izveštaj, da ne bi to bila tema za raspravu. Kada smo već kod toga, gospodin Milan Krkobabić je već četiri godine unazad bio zamenik gradonačelnika u Beogradu,a čini mi se da LDP nije postavljao to pitanje tada, dok smo bili zajedno u koaliciji. Ministri mogu da budu invalidi, političari, poslanici, a ne mogu da budu direktor? Znam mnogo političara koji su otišli u invalidsku penziju, pa su kasnije imali političke karijere. Znam mnogo onih koji su bili proglašavani za invalide, pa su bili ministri u pojedinim oblastima itd, ali nema to nikakve veze, jer mislim da ovde treba zaista odgovoriti na ovo pitanje. Malopre dok ste polemisali prosto mi je nekako drago kada vidim vas iz demokratskog bloka nekadašnjeg tako kako polemišete. Prosto mi dođe da nemam potrebe da se javljam za reč, ali moram nešto da dodam pošto se stvari menjaju 12 godina ili koliko je prošlo od 2000. godine. Mislim da se vreme danas potpuno promenilo i mislim da treba da se menjaju politike floskule s kojima se nastupa i da tražimo neke dodirne tačke i zajedničke imenitelje, jer ako ih tražimo u prošlosti ne verujem da ćemo ih mnogo naći, ali mislim da ih možemo naći u budućnosti. Prošlost ne možemo mnogo da izmenimo, ali mislim da možemo mnogo da izmenimo sadašnjost i budućnost Srbije. To je šansa. Razgovarao sam sa mnogo svetskih zvaničnika sada od Brisela, Vašingtona, pa do Berlina i Moskve i nisam nigde čuo preveliko žaljenje za prošlom vladajućom koalicijom. Naprotiv, čuo sam samo priče da je ova nova vlada i nova šansa za Srbiju. Zato mislim da u tome svi zajedno treba da učestvujemo, bez obzira da li je neko vlast ili opozicija i mislim da sigurno imamo barem jednu temu oko koje imamo zajedničke stavove. Mislim i na gospodina Jovanovića, da ne bude dileme. Bez obzira što smo mi politički protivnici, postoji nešto što nas spaja, a to je da valjda želimo dobro ovoj našoj zemlji. Hvala vam.
Gospođo Petrović, izvolite.
Poštovani premijere, ipak bih da budemo vrlo precizni. To da li mogu invalidi rada da budu angažovani negde politički, ovako ili onako, apsolutno ne ulazim u to, ali znam da ne mogu da zasnuju redovan radni odnos. Gospodin Krkobabić je čovek koji je 1952. godište, koji radi i koji je bio u stalnom radnom odnosu u Skupštini grada, kao što je u stalnom radnom odnosu sada i u ovom parlamentu. Prosto imam potrebu da to kažem zbog svih ljudi koji nas slušaju. S druge strane, imamo tu razne brige vezano za stručnost i sposobnost gospodina Krkobabića da vodi jedan takav sistem koji ima sredstva od 220 miliona evra, pri čemu se zaboravlja da je bio drugi čovek grada, a grad ima preko miliona evra. Prosto, znam da je to vama zabavno i znam da je to tema gde vi možete svakog puta da se javite i da nas prozovete i da napravite sebi malo reklame. Znam da volite da dokačite i penzionere i 500 miliona zbog penzionera zaduženih, ali prosto osećam da potrebu da mi kao poslanička grupa PUPS očekujemo zvaničan odgovor koji će neko nama ovde dostaviti u Skupštini grada, gde će to javno biti pročitano i na taj način neko ovde i snosio sankciju za neizgovorene istine. Ako to bude gospodin Krkobabić apsolutno ćemo preuzeti sankcije. Hvala.
Izvolite, gospodine Dačiću.
Zaista nisam dobio vaše zahteve. Možda je to upućeno ministarstvu, pretpostavljam, za rad, ili ne znam kome? Ako ste uputili takav zahtev, sigurno je da treba da dobijete zvaničan odgovor. Ali, ne želim da govorim nešto što ne znam. U ovom trenutku nisam dobio nikakav vaš zahtev. Mislim da je dobro, upravo zbog ovog razjašnjenja, da postoji zvanično objašnjenje cele te situacije. Očekujem da ćete dobiti odgovor od nadležnog ministarstva. Odnosno, zamoliću gospodina Jovana Krkobabića da vam što pre odgovori. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slavica Saveljić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, uz poštovanje što ste ovde, sa članovima svoje vlade, spremni da odgovorite na naša pitanja, ja ću se sa visoke politike vratiti u prizemnu Srbiju i stoga vam upućujem pitanje, pre svega kao ministru unutrašnjih poslova. Skupština je ne tako davno usvojila zakon, odnosno dopunu Zakona o vanparničnom postupku kojim se jednom broju pravno nevidljivih lica omogućava da lakše, brže i efikasnije reše svoj pravni subjektivitet, ali, isto tako je ova skupština prošle godine usvojila za ova lica još jedan važan zakon, a to je Zakon o prebivalištu i boravištu. Zakon, između ostalog, tretira kategoriju lica koja ne mogu uredno i po zakonu predviđenom načinu da reše prebivalište, omogućavajući im da to urade na adresi centra za socijalni rad. Dakle, zaista jedna izuzetna stvar, posebno za ljude koji su u stanju socijalne potrebe, stanovnike "kartonskih naselja", romske porodice ali i za veliki broj ljudi koji se vraćaju sa odsluženja zatvorskih kazni jer, po pravilu, najčešće oni imaju problem da izvade lična dokumenta, a time naravno uđu i u sistem socijalne, zdravstvene, obrazovne zaštite i svih drugih kategorija. Nažalost, ovaj zakon, iako se primenjuje od novembra meseca, u ovom članu nije zaživeo u praksi. U stručnoj javnosti kažu da se očekuje donošenje podzakonskih akata i propisivanje obrasca putem koga će se građani prijavljivati centru za socijalni rad, a da je upravo za to nadležan ministar unutrašnjih poslova, uz saglasnost ministra za socijalna pitanja. Dakle, moje pitanje se upravo odnosi na ovaj završni deo – kad se očekuje donošenje tog podzakonskog akta, jer zaista verujem da ćemo punom primenom zakona za ova lica naći najbolje rešenje. Hvala vam.
Hvala. Gospodin Dačić ima reč.
Nisam sigurna da li je već doneto podzakonsko rešenje ili ne. Pre svega je nastala pauza u radu zbog izbora koji su bili. To jeste jedan važan zakon, koji omogućava i rešava jedan problem i to smo uradili. Veliki je problem, sa kojim smo često diskutovali sa evropskim predstavnicima i sa predstavnicima, naročito UN, a to je šta je sa onima koji nemaju prebivalište? Onaj ko nema prebivalište ne može da ostvaruje sva druga ljudska, zapravo sva ljudska i građanska prava koje ima. To znači da ne može da dobije ni zdravstvenu knjižicu, ni ličnu kartu, ništa. Mi smo to rešili na takav način da mogu da se prijave, posle duge rasprave koja je bila, jer centri za socijalni rad nisu baš sa oduševljenjem prihvatili jednu takvu odredbu. Ostaje, kao što znate, prilikom donošenja svakog zakona, što treba inače u buduće da menjamo. Ima veliki broj podzakonskih akata, na čije se donošenje čeka i čeka i to treba promeniti. Nije to jedini zakon gde ima veliki broj pratećih podzakonskih akata gde se na njihovo donošenje čeka po nekoliko godina. Mislim da je veoma važno da ovo pitanje što pre rešimo, odnosno da počne da se implementira ono što je doneto kao zakonsko rešenje. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedniče Narodne skupštine, gospodine predsedniče Vlade, uvaženi članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici Gospodine Dačiću, pitali ste kakvog premijera bismo mi želeli da imamo? Pokušaću u najkraćim crtama da vam odgovorim. Za početak, voleli bismo da imamo premijera koji je dostojan funkcije predsednika Vlade Republike Srbije. Želeli bismo da imamo premijera koji ne ide po mišljenje u Brisel, nego koji ima svoje mišljenje. To vas možda malo čudi, ali to je nešto što bi bila osnovna stvar za svaku državu kojoj je stalo do njenog dostojanstva. Ako ćete potpuno iskreno, gospodine Dačiću, voleli bismo da imamo premijera koji manje konzumira alkohol, viski i red bul i onda voli da peva i da drži nepovezane govore u pet ujutru u ovom domu, narušavajući i ugled svoje funkcije i ugled ovog doma. Ali, to nije bila tema mog pitanja. Moje pitanje se odnosi na kosovsku politiku vaše vlade i upućeno vama, gospodine predsedniče Vlade. Ne možete da me prekidate. Postoji nešto što se zove Poslovnik i ja imam tri minuta. Molim vas da me ostavite da govorim na miru. Imaćete prilike do sedam sati da mi odgovorite. (Predsednik: Molim kolege da rad u parlamentu nastavimo na normalan način.) Gospodine predsedniče Skupštine, ja se nadam da ćete mi ovo vreme nadoknaditi. (Predsednik: Vreme nije sporno, nadoknadićemo. Molim vas sve da ne narušavamo dostojanstvo ovog doma.) Od vaše posete Briselu, gospodine Dačiću, u nekoliko navrata smo bili u prilici da čujemo, od najviših zvaničnika EU i od najviših zvaničnika država članica EU, da Srbija neće moći da pristupi EU a da prethodno ne prizna secesiju svoje južne pokrajine. Uostalom, to je prvi rekao predsednik Evropskog parlamenta, kako ste vi rekli, vaš prijatelj Martin Šulc. On je to rekao pre tri nedelje. Pre samo nekoliko dana je to isto ponovila, a to isto znači da Srbija ne može da uđe u EU a da ne prizna secesiju KiM, gospođa Lunaček, koja je izvestilac za Kosovog tog istog parlamenta. U međuvremenu, između te dve izjave smo dobili i famozni, ne znam kako to da nazovem, nemački zahtev, ultimatum, dokument u svakom slučaju, u sedam tačaka, od kojih je sedam tačaka najilustrativnije za ono o čemu govorim večeras. Ja ću ovde pročitati: "Pristupanjem članice ne smeju da unose nerešene sukobe u EU. Srbija pre pregovora mora da pokaže vidljivu volju da je spremna da postigne pravno obavezujuću normalizaciju odnosa sa Kosovom, s perspektivom da obe punopravne članice u smislu evropskih ugovora mogu da realizuju svoja prava i obaveze nezavisno jedna od druge". Ja mislim da ovde nije potrebno nikakvo tumačenje, da su ove reči kristalno jasne i one za DSS, koju ste toliko pominjali, ne predstavljaju nikakvo iznenađenje. Mi smo svih ovih proteklih godina konstantno upozoravali na činjenicu da je evropski put Srbije direktno uslovljen Kosovom. Za razliku od vas, gospodine Dačiću, koji ste pričali da su to dva paralelna koloseka, koji se ne dodiruju, mi smo protekle četiri godine govorili da su procesi evropskih integracija i odbrane teritorijalne celovitosti dva povezana procesa. Povezana na način da se isključuju. I to svi građani ove zemlje vrlo dobro znaju. (Predsednik: Vreme, gospodine Jovanoviću. Imate pravo na još tri minuta, ali kad odgovori gospodin Dačić.) Gospodine Stefanoviću, najblaže rečeno, ovo je nekorektno. (Predsednik: Vratio sam vam 35 sekundi.) Još jedno kratko pitanje…
Možete, ali nakon gospodina Dačića. Naravno, ako on bude želeo da vam odgovori.
Ja sam dva puta pomogao Vojislavu Koštunici da postane premijer, dame i gospodo, članovi Demokratske stranke Srbije. Prvi put kada smo podržali manjinsku vladu Vojislava Koštunice. Drugi put kada sam ubedio Tomislava Nikolića da odustane od diskusije da biste vi i Tadić mogli da napravite Vladu, pet minuta pre isteka tog roka, u ponoć. Oni koji me dobro poznaju, a to je gospodin Vojislav Koštunica i članovi njegovog kabineta, znaju da nikada u životu nisam bio pijan i da ne konzumiram alkohol. Treba da vas je sramota zbog toga što govorite, gospodine. Ako mislite da je pijan ili lud svaki onaj ko pomišlja da treba Srbija da uđe u EU, onda je cela Srbija ili polupijana ili poluluda. Ako vi mislite da je svaki izuzetak častan, treba postaviti pitanje zašto je onda izuzetak? Kako to da ste jedino vi u Srbiji protiv ulaska u EU? Vi, koji ste pobedili Miloševića na tome? Što tada niste pričali? Ovo što vi sada govorite, kakav treba da bude premijer i predsednik, dostojanstven, gord, da udari šakom o sto, da kaže međunarodnoj zajednici – ne, vi ste hulje, pa takav je bio Milošević. Pa, što ste ga rušili? Sa kim ste ga rušili? Sa ovima ovde što sede pored vas, pa ste ga izručili Haškom tribunalu. Tada ste bili neinformisani, neobavešteni da se to desilo. Demokratska stranka Srbije ne može sebe da izuzme od odgovornosti za vlast posle 2000. godine, kao što SPS sebe ne izuzima od odgovornosti. Ali, molim vas da zadržite nivo i dostojanstvo na koji način diskutujete. Treba da vas je sramota, jer ja mnogo toga znam i o vašoj partiji i o vašim sklonostima i o kućnim ljubimcima i o alkoholu ili nealkoholu, o svemu i nikada o tome nisam govorio. Isto kao što i o Šormazu mnogo znam, ali nikad nisam govorio, koji se opet prikriva vama iza leđa. Uostalom, Vojislav Koštunica je pre neki dan, čini mi se, pohvalio ovu Vladu Srbije. Ne znam, jeste li vi u kontaktu sa njim? Pohvalio je ovu Vladu upravo da je bolja od prethodne i da mu se čini da ima odgovorniju politiku, itd. Znate šta, Vlada Srbije u kojoj je bila SPS je vodila rat za Kosovo. Vi niste prstom mrdnuli kada je Kosovo proglasilo nezavisnost. Molim vas da imate poštovanja prema tome. Mi smo pokušali, nismo uspeli. Pokušali smo i ratom da branimo Kosovo, nismo uspeli, ali optuživati nekoga ovde, od nas ili od čelnika SNS, da smo mi izdajnici nacionalnih i državnih interesa je smešno. Molim vas, dame i gospodo, u ratu se za juriš javljaju najbolji. U miru se javljaju najgori. Kada je bio rat nisam primetio toliko oduševljenje tadašnje demokratske opozicije za učešće u ratu. Govorili ste da je Srbija kriva. Govorili ste da je Srbija izazvala ratove. Govorili ste da smo mi napravili genocid, ratne zločine. Nemojte sada da menjate tu politiku, jer to jednostavno nije tačno. Ja nisam pisao ovaj Ustav Srbije. Pisali ste ga vi iz DSS iiz DS. Vi ste ga pisali. Mi smo glasali za to. Nisam učestvovao uopšte u pregovorima oko Kosova u ono vreme o kojem govori gospodin Jovanović. Šta sad vi pokušavate ovde? Šta pokušavate, da sada predstavite Vladu Srbije da ona vodi za dva meseca politiku koja je, eto, suprotna nacionalnim i državnim interesima? Šta je to Vlada uradila što je suprotno državnim i nacionalnim interesima, što je potpisala, prihvatila sporazum koji je Borko Stefanović prihvatio? Možemo li mi danas da poništimo Dejtonski sporazum? Možemo li mi danas da poništimo ono što je potpisao Vojislav Koštunica? Pa, prvi sporazum o readmisiji, CEFT-a, kako su potpisani? Kako je Kosovo navedeno? Sada ste vi ovde ustali i rekli – Ustav Srbije. Znate šta, po Ustavu Srbije, mnoge stvari koje su bile u prošlom ustavu nisu više bile realnost. Ne brani se Srbija samo Ustavom. Danas kad kažete nešto što piše u Ustavu, a što nije realno, međunarodna zajednica misli da vas nije briga više za tako nešto. Kako mi ostvarujemo suverenitet na Kosovu? Ne ostvarujemo ga nikako. Ostvarujemo ga svim onim što proizilazi iz onoga što se radilo posle 1999. godine, a što međunarodna zajednica želi da ukine. Mi nećemo priznati nezavisnost Kosova, ali pokušaćemo sve da ne zaustavimo ni evropski put Srbije. Smatram da je to pošteno i realno i ono što građani hoće. Ako vi mislite da nismo u pravu, kritikujte nas, samo nemojte da vređate, jer to nije politički korektno i nije ljudski korektno. Teraćete me da se bavim vama, a siguran sam da mogu više saznati o vama nego vi o meni. Koristim samo ono što sam kao ministar unutrašnjih poslova, nikad nisam koristio nikakve instrumente sile, ali mislim da je krajnje neumesno da vi iz vaše stranke, o čijim bi ljudima mogao da kažem na stotine stranica, tako govorite o meni. Očekujem da mi se izvinite, zato što mislim da ste prekršili osnovni ljudski kodeks. Nikad u svom životu nisam bio pijan, za razliku od mnogih vaših političara iz vaše stranke. Nikad u životu nisam zloupotrebljavao svoje mesto i vodim sa vama otvoren politički dijalog. Ne moramo da se u svemu slažemo, ali bilo bi dobro da se poštujemo, kao što poštujem ono što radi i gospodin Kovačević, kao što poštujem i ono što je radio gospodin Koštunica u proteklom periodu. Očekujem da i vi izrazite poštovanje prema nečemu što postoji kao institucija, a naročito meni kao ličnosti koja je zajedno sa vama provela pet godina političkog života u Srbiji i na osnovu čijih glasova ste vi, gospodo, vladali, a ne ja. Nemojte me terati da se kajem zbog toga. Želim vam, naravno, sve najbolje. Budite sigurni, ova vlada nije izdajnička, ali neće ni Srbiju da gura u uzaludno žrtvovanje. Dosta je Srbiji bilo krvi i ratova. Potrebna je mudra i pametna politika, koja će nas dovesti do cilja.
Reč ima narodni poslanik Miloš Jovanović.
Gospodine Dačiću, ne znam šta biste vi želeli da saznate o meni, ali nemojte da trošite resurse države. Šta god vas zanima, pitajte me. Vrlo ću vam otvoreno odgovoriti na svako vaše pitanje. Kada je u pitanju dostojanstvo, upravo smo o tome govorili i apelujemo na vas da se dostojanstveno ponašamo i ponašate. Da se vratim na moje pitanje, to je najbitnije i to će možda najviše ogoliti taj vaš govor o Vladi koja, naravno, ne radi protiv nacionalnih i državnih interesa. Nisam stigao da završim. Sada ću vam postaviti i jedan i drugi deo pitanja. Pitanje je jako prosto. Danas je ogoljena činjenica da je Srbija stavljena pred izbor i da mora da bira između Kosova i Metohije i EU i ta činjenica se ne da sakriti. Kako će se vaša Vlada, gospodine Dačiću, odrediti prema toj činjenici? Drugi deo pitanja se tiče tzv. dogovorenih zaključaka koje je malopre ovde prisutni Borislav Stefanović postigao sa predstavnicom secesionističkih institucija iz Priština, kojima je Srbija prihvatila i lična dokumenta i carinike i diplome, čak i nadležnost vrhovnog suda tzv. nezavisnog Kosova. Ti su, i tu nema sumnje, sporazumi evidentno protivustavni i ne samo što su protivustavni, nego ne predstavljaju međunarodne ugovore u smislu Bečke konvencije o ugovornom pravu i bar po tom osnovu nisu pravno obavezujući. Moje pitanje za vas – da li vaša Vlada ima zaista nameru da navedene sporazume sprovodi, jer su oni, ponavljam, protivustavni i direktno protiv nacionalnog i državnog interesa Republike Srbije?
Ne znam da li mene pitate to, jer mislim da nema potrebe da trošimo reči. Nema potrebe da mene pitate i postavljate rektorska pitanja na koja znate unapred odgovore. Naravno da Srbija nikad neće između Evropske unije i gubitka Kosova zbog Evropske unije izabrati Evropsku uniju. Nama je važnije od svega Srbija, ali valjda moramo da u činimo sve da ne dozvolimo da nam se postavlja takva dilema. Veština politike je ne u tome da li možete da udarite glavom o zid, nego da li možete da izbegnete to. Mi vodimo politiku da izbegnemo postavljanje takve vrste dileme, da pronađemo rešenja koja neće morati da dovedu Srbiju pred dilemu i pitanje - da li mora da prizna nezavisnost Kosova ili gubitak ulaska u Evropsku uniju. Uostalom, vi to dobro znate, to sam govorio i u kampanji, govorim i sad, i Čedomir Jovanović me je pohvalio time što je rekao da sam govorio isto i u kampanji i sad, pa neću da lažem u kampanji da bi sada radio drugo. Nisam predstavnik, niti predsednik ni proruske, ni proevropske, ni proameričke vlade, predsednik sam prosrpske, odnosne Vlade građana Srbije. Mene jedino ti interesi zanimaju. Normalno je da u svemu tome treba tražiti najbolji put kako da prođemo kroz taj slalom. Uostalom, predstavnici DSS-a su uvek bili u parlamentarnoj skupštini NATO-a, koliko se sećam. To ne znači da ćemo da idemo u NATO. Ali, uvek ste bili tamo. Ništa vam ne prebacujem, samo govorim. Uostalom, i vaš predstavnik je bio gospodin Aligrudić, koji je bio šef naše misije, odnosno delegacije u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope kada sam bio i ja, zajedno smo radili. Vi ste sada član delegacije Parlamentarne skupštine NATO. Kako baš izabraste NATO? Ako mi zamerate Evropsku uniju, ipak nam je ona prijemčivija nego NATO. Ali nema problema, imate to pravo da izaberete i NATO. Očigledno da nemate nameru da podržite da Srbija bude članica NATO-a, a nemam ni ja. Samo sam vas pozvao nato. Niste mi na to odgovorili. Izgovorili ste laži o meni. Da li vi mislite da imate pravo na to? Da li vi mislite da imate pravo da tako ustanete i kažete neku laž, a da pri tom ne snosite odgovarajuće, barem moralne konsekvence i da kažete - izvinite, nisam u pravu? Da li vi mislite tako da vodite politiku? Da li mislite tako na lažima da osvajate glasove? Preko mene nećete, zato što sam dosta uradio i za vašu stranku. Ako ništa drugo, barem me poštujte i ne govorite laži. Zaista očekujem da se izvinite zbog toga što ste rekli. Ja ću se vama izviniti ako budem rekao bilo šta netačno. Ali, to što ste rekli me duboko vređa, zato što najviše na svetu mrzim ljude koji misle da su najpametniji kada popiju neku čašicu alkohola. Ja sam premijer, ministar unutrašnjih poslova, da li vi mislite da je to neko mogao da kaže mom prethodniku Draganu Jočiću? Mislite da je to neko mogao da mu kaže tako? Mislite da je smeo? Da li mislite da je bilo razloga? Hoćete mene da terate sada da se time bavim? Da li je to ozbiljna državotvorna stranka kakvi ste vi? Ne znam, ne poznajem vas iz perioda ozbiljnosti Demokratske stranke Srbije, ali sigurno nećete daleko dospeti time. Spreman sam da razgovaram sa vama o svemu. Zajedno smo gradili, zajedno smo radili protiv Demokratske stranke. Zajedno smo skinuli Čedomira Jovanovića i Demokratsku stranku sa vlasti 2004. godine. Sada vi tako govorite o nama. Jedino ne mogu da vidim gde je Demokratska stranka, ali dobro, oni imaju svoja unutrašnja pitanja. Hvala.
Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče Skupštine. Hajde da pokušamo da prekinemo ovu agoniju. Samo dve stvari. Kada je u pitanju NATO, vrlo dobro znate da se radi o programu Partnerstva za mir, a ne o NATO-u. To što smo prisutni u parlamentarnoj delegaciji, ništa ne govori o našem stavu prema NATO-u, on je vrlo dobro poznat. Taj argument prosto nije valjan. Kada je u pitanju ta priča ko je za koga više uradio? Gospodine Dačiću, uz dužno poštovanje, vrlo dobro znate da smo mi mnogo više uradili za vas, nego što ćete vi ikada biti u mogućnosti da uradite za DSS. Hajdemo na nešto mnogo važnije. Kada smo kod laži i kod izvinjenja, rekli ste da lažem i spreman sam da o tome diskutujem, jer nisam siguran, čovek sam koji ne laže. Kada smo kod laži i izvinjenja, ono što je laž i što je evidentna laž, ono što je vaša prethodna Vlada gde ste bili potpredsednik, radila pune četiri godine – i Kosovo i Evropa, ta politika je laž, ta politika je obmana i nema dileme da je ta politika mrtva i nikada nije bila moguća, ili Kosovo ili Evropa. Koliko puta treba to evropski zvaničnici da vam kažu? Uostalom, verujem da i vi to vrlo dobro znate. Kada smo kod izvinjenja, gospodine Dačiću, najiskrenije, ne treba vi meni da se izvinjavate, treba da se izvinite srpskom narodu za četvorogodišnju obmanu koja je nas mnogo koštala, koja je našu poziciju na Kosovu dodatno pogoršala. Dokle ćemo sa tom politikom koja je lažna – i Evropa i Kosovo? Ona je nemoguća, gospodine Dačiću. To vrlo dobro znate. Rečeno vam je hiljadu puta. Dobili smo demarš 2010 godine. To mala deca u jaslicama znaju, to cela Srbija zna i vi sada u direktnom prenosu ponavljate celoj Srbiji – i Kosovo i Evropa. To niko ne veruje. Mogao bih sada do deset uveče, do pet ujutru, ako hoćete, da vam dajem izjave visokih zvaničnika evropskih zemalja, ali hajde da pustimo te izjave, jer to sama logika navodi. Molim vas, gospodine Stefanoviću, samo još 20 sekundi. Gospodine Dačiću, da li vi zaista verujete, pa ne moram da vama evropejcima objašnjavam kako se pristupa EU. Da bi jedna zemlja ušla u EU, svaka država članica EU ponaosob to mora da prihvati. Pitanje vama – da li vi zaista verujete, gospodine Dačiću, da će jedna Nemačka, jedna Velika Britanija, jedna Francuska ili Italija dozvoliti Srbiji da uđe u EU, a da Srbija nije uradila ono što su one uradile još 2008. godine – priznale secesiju Kosova? Prekinimo sa lažima, hajdemo sa izvinjenjima. Dosta – i Kosovo i Evropa i izvinite se srpskom narodu.
Narodni poslanik Gordana Čomić. izvolite.
Zahvaljujem. Pitanje je za ministra prosvete, gospodina Žarka Obradovića. To je gospodin koji sedi pored Ivice Dačića. Dakle, ne predsednika Vlade, nego bih gospodina Žarka Obradovića molila. Radi se o molbi, odnosno zahtevu roditelja dece sa invaliditetom i dece koja pohađaju ili po programu uključenosti, ili čak i dece bez roditeljskog staranja, deci iz doma, iz Zvečanske, koji pohađaju osnovno-školsku nastavu u Osnovnoj školi "Anton Skala". Naravno, radi se i o primedbama na rad Osnovne škole "Boško Buha", ali o tome imam mnogo manje detalja. Primedbe roditelja jesu da deca rade u potpuno neuslovnim učionicama, premalim, da su učionice pregrađivane, da se ne radi sa decom koja imaju teškoće sa govorom ili sa sluhom, da nastavnici ne poklapaju dovoljno pažnje deci i da nema ni dovoljno didaktičnog materijala, ni igračaka, ni svega onoga što propisi, zakoni koje je donela i ova skupština i posvećenost koja je bila nesumnjiva, koliko god da smo čuli, iz Ministarstva prosvete, uključenosti i osposobljavanju dece sa invaliditetom, naše posebne dece, to su naša zajednička posebna deca u uslovima školovanja. To nije samo pitanje osposobljavanja te dece, nego je naš odnos prema uslovima u kojima ta deca stiču osnovna znanja za koje imaju svoje potencijale i svoje sposobnosti, a ona katkad umeju da budu čarobna. Istovremeno su i slika svih nas. Da li okrećemoglavu, ne želeći da uopšte razgovaramo o tome da li i kakav problem postoji, ili smo posvećeni tome da problem, ako postoji, zajedno rešimo? Dakle, moje pitanje – da li kao ministar, bez obzira što znam vrste nadležnosti za posebne vrste obrazovanja, imate informacije i saznanja o stanju u osnovnoj školi "Anton Skale" i školi "Boško Buha"? Da li neko od službenika u ministarstvu ima za vas predloge ili vi za nas ideju o tome kako može da se reši problem, ako postoji ovakav, po izjavama roditelja dece u ovoj školi? Razumeću ako nemate informacije sada i sačekaću pisani odgovor, ali bilo bi mi drago ako imate da ih podelite sa nama. Hvala.
Hvala. Gospodin Obradović ima reč.
Gospođo Čomić, moram vam reći, ostalim kolegama poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, da ste vi bili ljubazni da mi pre podne date ovo pismo koje ste dobili od roditelja i pitanja koja su postavljena u njemu. Dozvolite, tražio sam od kolega u ministarstvu da pripremi jednu informaciju da bi na postavljeno pitanje bio danas dat odgovor. Dozvolite mi da pročitam sve ono što sam dobio, neće dugo trajati, ali mislim da je jako važno, zato što su im pitanja koja su im postavljena u ovom pismu jako važna i odnose se na jednu školu i decu koja se tamo nalaze i izrečene tvrdnje i dobro je da cela javnost čuje odgovor. Ovde imam samo za osnovnu školu "Anton Skala" za školu "Boško Buha" nema, to ćemo dostaviti naknadno. Znači, postavljeno je pitanje zašto je osnovna škola "Anton Skala" u Beogradu ove školske godine primila 17 učenika prvog razreda iz Zvečanske, odnosno iz ustanove socijalne zaštite, i jedno roditeljsko dete, tj. učenika iz porodice, sa ciljem da defektolozi manje rade, kao i da odmor ne treba da bude za nastavnike i samo za učenike? U toku školske 2010-1011. godine osnovna škola "Anton Skala" Beograd je upisala 13 učenika i to 10 iz porodice i tri iz ustanove socijalne zaštite, 2011-2012. školske godine upisano je 13 učenika, 12 iz porodice i jedno domsko dete. Ove školske godine upisano je 15 učenika iz Centra za zaštitu odojčadi, dece i omladine, dva učenika iz doma u Sremčici i jedno dete iz porodice, ukupno 18 učenika raspoređenih u tri odeljenja. Primećujemo da se broj i struktura menja, to ste videli iz ovih podataka. Ovo je sada važno, koja deca će biti upisana zavisi od mišljenja Interesorne komisije, vremena kada se roditelj, odnosno staratelj obrati, jer škola ima ograničene prostorne i kadrovske kapacitete. Škola je prvi put ove školske godine upisala tri odeljenja prvog razreda, što je najveći broj upisanih učenika prvog razreda od njenog osnivanja. Škola ima saradnju sa ustanovama socijalne zaštite gde se deca nalaze na trajnom smeštaju i uglavnom se radi o deci bez roditeljskog staranja. Upisom u školu ta deca se po prvi put uključuju u vaspitno-obrazovni sistem, a što je i cilj države da obrazuje i vaspitava i decu bez roditeljskog staranja. Što se tiče primedbi na rad defektologa, one su neosnovane, jer je upravo najveće interesovanje za upis dece u osnovnu školu "Anton Skala" Beograd. Takođe, država putem nadzora inspekcijskog i stručno-pedagoškog može izvršiti uvid u rad škole, što redovno i čini. U toku školske 2011-2012. godine bio je jedan inspekcijski nadzor po pritužbi roditelja i jedan stručno-pedagoški nadzor. Inače, ovde u dokumentaciji, koju ću vam dostaviti uz sadržaj ovog pisama, nalazi se izveštaj te dve inspekcijske posete. U vezi odmora nastavnika i učenika imaju ih i jedni i drugi. U školama koje obrazuju učenike sa smetnjama u razvoju naročito se obraća pažnja na bezbednost učenika, te se pravi takva organizacija, raspored dežurstva za vreme odmora, da se prati svaki učenik. Odmor moraju da imaju nastavnici jer im po zakonu pripada, ali je bezbednost učenika uvek na prvom mestu. Pod dva, navedeno je da se u specijalnoj školi prave specijalna odeljenja, te da postoje odeljenja deca koja ne govore. Procesom inkluzije omogućeno je da u obrazovno-vaspitni rad budu uključena sva deca i ona koja do sada nisu bila uključena u obrazovno-vaspitni sistem. Deca sa lakšim smetnjama uključuju se u redovne škole, dok se deca sa težim smetnjama obrazuju u školama za obrazovanje i vaspitanje dece sa smetnjama u razvoju. Nažalost, stepen ometenosti te dece je takav da većina od njih nema razvijen govor. Kako je najveći broj dece takav, nekad je nemoguće formirati drugačije odeljenje. U cilju rešavanja problema od nekadašnjeg dva, u skladu sa stručnim uputstvom Ministarstva prosvete, u ovoj školi formirana su tri odeljenja drugog razreda da bi se deci pružila dodatna podrška, jer je to moguće kada su u odeljenju četiri, odnosno pet učenika, umesto dosadašnjih šest. Sledeći navod, tvrdnja, da se škola sveti roditeljima dece koja su upisana, da ih drži zaključane i mokre, da su učionice smanjivane i pregrađivane, da deca, učenici, imaju malo prostora, da učionice imaju po šest metara kvadratnih. Po pritužbama roditelja u škole je dolazila gradska prosvetna inspekcija, koja je kontrolisala uslove rada i života u školi. O tome je sačinjen zapisnik kojim je konstatovano da škola preduzima sve mere za poboljšanje uslova života i rada učenika. Apsolutno nema nikakvog govora da se roditeljima škola sveti preko dece. Svakako da uvek postoje stvari koje se mogu poboljšati, ali nema govora da se dešavaju stvari koje su iznete u ovom pismu. Škola je tokom leta renovirala prostor, toalete. U prošloj školskoj godini, putem akcije u kojoj su učestvovale brojne društvene kompanije, uređeno je 11 učionica i sala za fizičko. Ove godine su uređene još tri preostale učionice. Veličina učionica je između 17 i 36 metara kvadratnih. Naravno, sve se ovo može proveriti i činjenično, i u razgovoru sa roditeljima. Sledeća konstatacija je da roditelja je da deca nemaju igračke. Škola ukazuje da je obezbeđen didaktički materijal onoliko koliko je to moguće. Očigledno ne u dovoljnoj meri, ali u meri u kojoj to škola može da omogući. Svakako da to može biti bolje. Međutim, treba pomenuti da je škola sama finansirala projekat senzorne sobe, raspolaže sa dve interaktivne table, digitalnim kabinetom od 10 računara, pretplaćen na više dečijih časopisa, nastavnici sami izrađuju radne listove i sve ono što može biti pomoć u nastavu. Zadnje, navodi se da škola nema sobu za produženi boravak. Produženi boravak škola organizuje za svu decu od prvog do osmog razreda, imajući u vidu njihove potrebe i njihovo stanje. Produženi boravak se odvija u učionicama u kojima se održava redovna nastava. Na raspolaganju je i sala za fizičko i veliko dvorište škole. Za sve učenike škole organizovan je prevoz od kuće do škole i nazad sa jednim autobusom i tri kombi-vozila kojima se pokriva teritorija celog grada Beograda. Produženi boravak je organizovan do 15.00 časova, jer je tako odlučila većina anketiranih roditelja, iako je na početku školske godine direktor škole napravio organizaciju i mogućnost da produženi boravak traje do 16.00 časova. Sve ovo navedeno govori da celokupno osoblje škole radi u interesu učenika. Zaposleni se angažuju van radnog vremena, u radnim akcijama, da bi se deci omogućile razne van nastavne aktivnosti i poboljšao kvalitet života. Ovde ima informacija da se na "Youtubu" može videti spot, koji je uradila "Delta" kompanija u osnovnoj školi "Anton Skala" Beograd, u kojem su učestvovali brojni umetnici sa ciljem da svi zajedno pomognemo ovoj deci da postignu svoj maksimalni kapacitet. Gospođo Čomić, dobićete odgovor za školu "Boško Buha". Vama hvala na ljubaznosti da unapred dostavite ova pitanja da bih mogao danas da odgovorim na ove izrečene tvrdnje. Tvrdnje se ne poklapaju sa sadržajem pitanja, koja su postavljena. Mene to raduje, ali pozivam i druge roditelje da se, ako sumnjaju u ono što sam danas ovde pročitao kao informaciju koju sam dobio od zaposlenih i od prosvetne inspekcije, organizuje poseta školi i da se utvrdi činjenično stanje. Za sledeću školu ćemo dostaviti informacije, naknadno. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Imala sam namere da vam postavim i dodatno pitanje koje se tiče iste oblasti, ali i jedno pitanje za druge prisutne. Međutim, odustala sam iz razloga što ne želim da saučestvujem u volji predsednika Vlade da zloupotrebljava položaj predsednika Vlade, da preti političkim strankama sa rečenicama – ja ću već sve otkriti što imam o vama, kao što ne želim da saučestvujem u stavu da je dijalog kada samo ja govorim i onda ovih tri minuta služi za ilustraciju kako to izgleda kada samo ja govorim i kada smo svedoci da ministar Dinkić iznosi neistine i o Vojvodini, i o načinu finansiranja Vojvodine, i o zakonu, i o nedostatku zakona o finansiranju Vojvodine, i o neusklađenosti sa Ustavom. Pogotovo je pitanje časti i čojstva, koje svako za sebe bira, da li hoćete da učestvujete u dijalogu kada se sa mesta ministra, odnosno predsednika Vlade, dakle sa pozicija moći, kada su poslanici u pitanju, zloupotrebljava ime poslanika, a da se zna da poslanik nema pravo da govori o povredi Poslovnika, niti ima pravo da uputi repliku, kao što je to bio slučaj sa narodnim poslanikom Balint Pastorom, odnosno spominjanjem predsednika Skupštine AP Vojvodine, gospodina Pastora. Kada i ako budemo razumeli da ste predsednik Vlade zato da ovde odgovarate na pitanja narodnih poslanika, ma kako neprijatna bila, onda ćemo razumeti da ukoliko želite da tri sata provedemo ovde tako što ćete vi ubeđivati javnost u uspešnost dva meseca, zaboravljajući pri tome da smo vam svi iz ove klupe poželeli uspeh u onim poslovima koji vode napretku Srbije, a pogotovo ako budete želeli da ubedite bilo koga u timski duh Vlade, pomoglo bi na ubedljivosti kada bi vam pljeskale sve poslaničke grupe koje su za vas glasale. To se ne vidi u televizoru, vidite se vi, ali mi ovde vidimo, tako da bi pomoglo puno da sve poslaničke grupe koje su glasale za ovu vladu aplaudiraju svim predstavnicima Vlade. Daje na efektu, kao što bi bilo dobro za atmosferu u ovoj Skupštini da uputite jedno pristojno izvinjenje, znam da vi to imate, poslanicima poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije, bez obzira što je i obraćanje njihovo vama prešlo meru, postoji razlika, oni nemaju moć a vi imate, vi ste predsednik Vlade. Što pre to razumete, kakva je vrsta odgovornosti, to će svima biti bolje i sledeći poslednji četvrtak ćemo provesti zaista govoreći o nadzoru i o kontroli onoga što rade predsednik Vlade i ministri. Hvala vam.
Reč ima gospodin Dačić.
Meni je drago da se gospođa Čomić setila ovoga kad je tek otišla u poslaničke klupe. Poznata je vaša sklonost prema demokratičnosti i toleranciji dok ste predsedavali ovde parlamentom. Tako da se nadam da ćete to sada vežbati u opoziciji. Ne znam kako sam ja to i kome pretio? Kome sam ja to pretio? Da li vi mislite da sam ovde došao samo da slušam vaše napade, a da ne odgovaram? Nisam došao na monolog. Što se mene tiče, možete da govorite koliko hoćete, ne morate po tri minuta. Što se mene tiče, možemo da radimo celu noć. Što se mene tiče, možemo da radimo svaki dan, ali vas nema, gospođo Čomić. Gde je Demokratska stranka? Ne mogu da kažem da mi nedostaje, ali prosto ne mogu da verujem da DS izražava solidarnost sa DSS, ali dobro, sve je moguće. Pri tome, uopšte nisam uvredio bilo koga, vodio sam politički dijalog. Samo sam zatražio da mi se izvinu zbog laži koje su izneli o meni. To što ste vi poslanik i što imate imunitet ne znači da možete da lažete. Možete možda da lažete o ekonomskoj situaciji, možete možda da lažete da je situacija bila najbolja u vreme vaše vlasti, ali ne možete da lažete o ličnosti nekoga. Ja i prema vama imam korektan odnos, mi smo sarađivali do sada. Prosto, nisam pristalica toga da oni sa kojima ste sarađivali odjednom su sada najgori na svetu. Znate šta, zbog vas nisam napravio koaliciju sa SRS i DSS. Sada kada smo napravili koaliciju sa SNS, sada vaš predsednik kaže – Dačić nas je izdao. Čekajte, molim vas, pa nisam ja član DS. Koga sam ja to izdao? Kaže – on je imao ambiciju da SPS ima premijera. Ne, nego ćemo imati ambiciju da vi imate premijera. Je li tako? Mislim da će za to da mi aplaudiraju i ovi odavde. Je li tako? Eto jedinstva. U svakom slučaju, želim na kraju, pošto ne znam dokle će ovo trajati, da iskažem, videli ste, ovo je drugi četvrtak kako smo dolazili, moja je direktiva i naredba da svi ministri, osim oni koji su službeno odsutni, budu kada su poslanička pitanja, odnosno kada su pitanja posvećena Vladi. To je poslednji četvrtak u mesecu. Što se nas tiče, tako će biti do poslednjeg dana rada ove vlade. Mi nemamo šta da krijemo od vas. Nismo mi kao prethodne vlade koje su se plašile da dođu u parlament. Ja jedva čekam. Ja sam ovde rođen politički. Ovo je najviši organ vlasti u Srbiji. Prema tome, samo se spremite za diskusiju, nemojte da se vređamo. Uvažavam tu primedbu, ako sam ja nekoga uvredio, izvinjavam se, ali isto tako očekujem da oni koji su izrekli neistine upute izvinjenje, jer smatram da to nije korisno za politički život u Srbiji. Želim da se zahvalim svima vama što ste učestvovali u radu ove sednice. Siguran sam da treba da regulišemo i ovo pitanje, jer ja sam kao čovek koji ima iskustva u parlamentu govorio duže zato što nemate ograničenja koliko predstavnik Vlade može da govori. Sledeći put kada pišete Poslovnik napišite to sami. Vi ste ga sami pisali, što ste napisali, to ste i dobili. Hvala vam puno.
Za reč se javio gospodin Dinkić i gospođa Čomić na kraju dva minuta. Izvolite.
Zaista samo kratko, pošto ste ponovili ono što je malopre gospodin Jovanović pričao, a možda niste bili u sali kada sam dao odgovor. Naime, postavljam pitanje – zašto do sada nije donet zakon o finansiranju Vojvodine? Da li sam ja bio ministar finansija do pre dva meseca ili je to bio Mirko Cvetković iz DS? Zašto ga nije doneo? Da li sam ja bio predsednik pokrajinske vlade ili je bio i sada je Bojan Pajtić iz vaše stranke? Zašto taj zakon nije podnet i zašto nije donet? Vi ste imali apsolutnu podršku URS da se donese taj zakon. Mi smo sada spremni u Ministarstvu finansija i privrede, ako vi ne želite da ga napišite, da ga sami napišemo. Mislim da je red, ako se borimo za decentralizaciju, da sama pokrajina predloži taj zakon. Ako ga ne uradite do kraja ove godine, mi ćemo ga predložiti, mi iz Ministarstva finansija i privrede, jer želim da svi regioni u Srbiji, i Vojvodina, ali i južna Srbija, kao i istočna i zapadna dobiju jednake šanse. Nikada vaše kolege koje su za to bile nadležne, ne vi, vi ste narodni poslanik, veoma uvažen, nikada to nisu uradile. Nemojte da štitite nekoga ko nije obavljao svoj posao. Ako se bore za interes građana Vojvodine, pa valjda je cilj da sa nama razgovaraju o tome da zajednički izgradimo auto-put od Novog Sada preko Rume, pa dole do Loznice, sa tunelom kroz Frušku Goru. Upravo to hoćemo premijer i ja da predložimo gospodinu Pajtiću, a ne da novac poreskih obveznika bacamo na pokrivanje gubitaka "Razvojne banke Vojvodine", koja je politička banka. Da li je neko od privrednika Vojvodine, koji su na tržištu, imao koristi od te razvojne banke? Da li je neko od građana imao koristi od te banke ili privilegovani ljudi koji su bili bliski vašoj stranci, preko koje ste i kampanju finansirali? To ste objavili. Dakle, umesto da devet milijardi dinara dajemo "Razvojnoj banci Vojvodine", umesto da Savez vojvođanskih Mađara kaže – to je bilo pogrešno, hoćemo novac umesto za pokrivanje političkih gubitaka da uložimo u puteve, da renoviramo infrastrukturu, da napravimo dobar auto-put od Zrenjanina do Novog Sada, da podržimo ono što radi republička Vlada, da "Boš" gradi fabriku u Pećincima, najveća kompanija u oblasti proizvodnje auto-komponenti, da nas podrže što ćemo dovesti jednog od najvećih investitora iz Finske u Zrenjanin, da nas podrže što će u Sremskoj Mitrovici doći jedan proizvođač iz SAD da proizvodi auto-komponente i da zaposli 500 radnika. Dakle, da nas podrži da razvijamo Vojvodinu, a ne da se bavimo politikanstvom, da nama zamerate, da meni zamerate koji nisam bio ministar finansija, zašto nisam doneo zakon o finansiranju Vojvodine i ako je to bila nadležnost Mirka Cvetkovića. Doneću ga sada, ako vi želite. Mislim da on je nužan, da se tačno definiše šta su prava i obaveze. Mislim, međutim, da to nije dovoljno,lično sam na čelu političke opcije koja smatra da osim Vojvodine treba da postoji i drugi regioni u Srbiji i da budu ravnopravni sa Vojvodinom, da se cela Srbija zajednički razvija. Ali, odgovorno vam ovo tvrdi da nikakva prava da ovim Zakonom o budžetskom sistemu nisu uskraćena Autonomnoj pokrajini Vojvodina, da će budžetom za sledeću godinu biti opredeljeno više novca na ime transfera Vojvodini, nego u ovoj godini, a da će taj novac biti kvalitetnije iskorišćen, jer će zaista ići na razvoj Vojvodine, a ne za pokrivanje političkih gubitaka. Konačno, da iskoristim priliku da obavestim sve narodne poslanike, da je upravo, pre nekoliko minuta završena emisija obveznica Republike Srbije, odnosno reotvaranje postojeće emisije. Mi smo razmišljali da prodamo oko 750 miliona dolara na našoj hartiji, koju kupuju investitori iz inostranstva. Međutim, tražnja je bila više nego četiri puta veća od ponude. Preko četiri milijarde dolara je bila ponuda za srpsku evroobveznicu, to se nije dogodilo baš tako često ove godine, kada su druge zemlje emitovale. To nam je omogućilo da oborimo cenu, tako da je prinos na našu obveznicu na zatvaranju 6,625 u odnosu na 7,5 koliko je bilo kada je Vlada Mirka Cvetkovića, početkom ove godine emitovala obveznicu. Znači, sa 7,5 % mi smo to oborili na 6,6%. Skoro jedan procentni poen, u situaciji kada su nam i standardni"i pur" rejting agencija oborili kreditni rejting na samom početku mandata Vlade i kasnije i FIČ. Šta to govori? To govori da poverenje investitora u rad nove Vlade postoji. Lično smatram da ćemo na narednoj emisiji ostvariti još niži prinos, odnosno nižu kamatu. Oko 200 investitora je danas učestvovalo ovde. Najviše investitori iz Velike Britanije i SAD. Dakle, obezbedili smo na kraju milijardu dolara, prodali smo više nego što smo planirali inicijalno, iz razloga što je cena niža od onoga što je bilo očekivano i smatrali smo da je to povoljno. Ali, u narednim nedeljama naša Vlada će napraviti plan fiskalne konsolidacije koja će oboriti budžetski deficit čime ćemo smanjiti potrebu za zaduživanjem u narednom periodu, ići na obaranje javnog duga. Mislim, da je dobra vest koju će verovatno više komentarisati analitičari u inostranstvu, nego građani Srbije, jer znam da oni prosto u ove stvari i ne ulaze sa previše detalja. Ovo jeste jedan dobar signal da je Vlada krenula u dobrom pravcu, ali sam siguran da mi možemo i mnogo bolje i da ćemo to učiniti u narednom periodu. Hvala.
Narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Opet ne aplaudirate svi? Navika da se odgovara na pitanje koje nije postavljeno pokazuje dve stvari. Prva stvar je baš mene briga šta ti mene pitaš, ja sam u 19,00 satu na televiziji i hoću da kažem šta imam. Što se kosi sa celom idejom oko ova tri sata, ali to je vaše pravo. Loše je po sve, gubitak je i za vladajuću većinu i za opoziciju, gubitak je i za vas lično, ali moraće da prođe vreme da to sve naučimo. Kada odgovarate na ono što vas niko ne pita, onda je druga verovatnoća da ne znate odgovor koji vam je postavljen, da ga dobijemo kao pitanje. Kako god bilo da bilo, ponoviću, da što se tiče DS, ne postoji postupak, ne postoji glasanje i ne postoji ta procedura koja će nas sprečiti da kad treba budemo podrška za evropsko menjanje Srbije i za krizne trenutke u Srbiji, u našem društvu i državi koja nas čeka pa nas čeka. Kao što nas niko neće sprečiti da branimo vladavinu prava. Ne može da zavisi od političke volje da li će predsednik Vlade da viče na poslanike, da preti poslanicima, da govori ono što želi kao svoju političku tribinu. Ne može to da zavisi od političke volje. To nije vladavina prava. To zavisi od onoga što je zapisano u članu 205. Poslovnika Narodne skupštine. Vaša je volja da ga tumačite tako da se javi jedan poslanik i da dva sata i 45 minuta govori predsednik Vlade. Niko vas u tome ne može sprečiti. Problem je što od toga nikakvog dobra niko ne može biti. Hvala vam.
Hvala. S obzirom da vidim da postoji izrazita volja da se druženje poslanika i postavljanje pitanja sa Vladom ovako nastavi, predložiću da u ovom mandatu donesemo jedan novi poslovnik gde ćemo to omogućiti u češćim prilikama, a naravno Poslovnik, kakav je takav je, nije ograničio vreme članovima Vlade da pruže odgovor i oni to svoje pravo mogu da koriste. Meni je drago da je predsednik Vlade i članovi Vlade da su i ovog puta u velikom broju prisustvovali i nadam se da će takva praksa biti i u buduće. Pošto je vreme isteklo, pre nego zaključimo sednicu, želeo bih da vas podsetim, da ćemo imati glasanje za deset minuta. U toku je sednica Administrativnog odbora, imam izmene nekih od članova parlamenta, tako da vas molim da za deset minuta dođemo na glasanje. Hvala vam na učešću. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje o tačkama dnevnog reda, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine kvorum za rad Narodne skupštine u Danu za glasanje postoji ako na sednici Narodne skupštine prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje u sali potvrđeno da je prisutno 132 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANjU. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 136, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 11 od ukupno prisutnih 147 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas: da su pisanim putem amandmane povukli narodni poslanici: zajedno Donka Banović, Milica Vojić Marković, Aleksandar Pejčić i Ružica Igić na član 6. i Marjan Rističević na čl. 5. i 7. Predloga zakona, da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman koji su na član 5. zajedno podneli narodni poslanici Ružica Igić, Donka Banović, Milica Vojić Marković i Aleksandar Pejčić. Prelazimo na odlučivanje po amandmanima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Svetislava Bulajić, Radmila Gerov, Žarko Korać i Miljenko Dereta. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - pet, protiv – jedan, uzdržan – jedan, nije glasao 142 od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 144 od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanik Ivan Karić i zajedno narodni poslanici Svetislava Bulajić, Radmila Gerov, Žarko Korać i Miljenko Dereta. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 144 od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 149 od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Aleksandar Pejčić i Ružica Igić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 12, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 137 od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržan – jedan, nije glasalo 137 od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 132 od ukupno 149 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 143 od ukupno 148 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 148 od ukupno 148 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Karić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 142 od ukupno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Vlada i Odbor za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 11, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 136 od ukupno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 8. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu danom objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije". Prema članu 194. stav 4. Republike Srbije zakoni i drugi akti stupaju na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja i mogu da stupe na snagu ranije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi utvrđeni prilikom njihovog donošenja. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 139, protiv – dvoje, uzdržan – jedan, nije glasalo pet od ukupno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 139, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo osam od ukupno 147 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama Zakona o visokom obrazovanju. Pošto sada prelazimo na odlučivanje o predlozima zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora, odnosno sporazuma, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 3. tačka 6. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština odlučuje o zakonima kojima se uređuje zaključivanje i potvrđivanje međunarodnih ugovora, većinom glasova svih narodnih poslanika. S obzirom da na navedene predloge zakona nisu podneti amandmani, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika, Narodna skupština će o ovim predlozima zakona glasati samo u celini. Imajući to u vidu, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o međusobnom priznavanju zamene vozačkih dozvola između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 138, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 8 od ukupno 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Slovačke Republike o socijalnoj sigurnosti, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 142, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 4 od ukupno 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Austrije, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 142, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 4 od ukupno 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog zakona. Stavljam na glasanje Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Bosne i Hercegovine o uzajamnom zastupanju u pružanju konzularne zaštite i usluga u trećim zemljama, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 141, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 5 od ukupno 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika prihvatila Predlog zakona. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem sednicu Desetog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini.