Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike daubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 119 narodna poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Konstantin Arsenović, Nada Lazić i Ljiljana Nestorović. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o Prvoj tački dnevnog reda. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici, kao i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Snežana Malović, akademik Ninoslav Stojadinović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Dobar dan poštovana predsednice. Kolege poslanici, mi smo podneli amandman koji, ja mislim, na bolji način rešava sve one probleme koji danas postoje i razloge zbog kojih smo uopšte danas o dnevnom redu imali raspravu, imamo raspravu o izmenama i dopunama Zakona o overi potpisa, rukopisa i prepisa. Čuli smo u raspravi da je glavni razlog za donošenje ovog zakona je interes građana, građana koji po važećem zakonu od 1. marta ove godine ne bi više bili u mogućnosti da poslove overe rukopisa i prepisa rade u opštinskim, organima uprave, u sudovima nego isključivo kod javnih beležnika. Složili smo se da taj posao javnobeležničke institucije u Srbiji danas ne mogu da obave. Nismo se naravno složili ko je za to odgovoran. Ne znam kako može za to da bude odgovorna većina koja je donela zakon 2011. godine, a ne većina koja je donela ovaj zakon 2014. godine pre manje od šest meseci i predvidela ovaj šestomesečni rok u kome posao nije mogao da bude obavljen i kako za to nije odgovoran sadašnji ministar koji nas je ubeđivao pre šest meseci da će ovaj posao biti završen? Ubeđivao nas je ovde da nije problem što su do avgusta meseca prošle godine imenovana samo 94 beležnika. Objašnjavao nam je ovde i uveravao nas je da će svi javni beležnici u svim opštinama biti izabrani u roku od šest meseci. Ja se trudim, nadam se da mi ne zamerate ako govorim malo glasnije. Hvala. Ubeđivao nas je da neće biti potrebe da se u sudovima i organima opštinske uprave više ovaj posao obavlja, da će se time olakšati posao sudova, da će sudovi brže i kvalitetnije raditi, a da će opštinske uprave se baviti problemima građana, komunalnim problemima.
Molim vas, samo malo tiše.
Konstatovali smo da sve to nije slučaj i da sada ovaj rok treba produžiti za još dve godine. Onda je govoreno da je u interesu građana da se zadrži overa prepisa i rukopisa u opštinskim upravama i sudovima zato što je to jeftinije, zato što se po zakonu primenjuju određene kategorije koje se oslobađaju naplate kod overe prepisa i rukopisa, a isto tako, zato što su različite cene iste usluge kada to radite u opštinskoj upravi ili sudu u odnosu na one tarife koje su propisane Pravilnikom o tarifi kod javnih beležnika. Takođe, pričale su neke kolege i pre šest meseci i danas, odnosno pre dva dana u raspravi kako će biti problem kada dođu na red izbori, kada treba overiti veliki broj potpisa za predavanje liste i kako je dobro što će ovaj rok biti produžen jer će biti u vreme izbora mogućnost da se u opštinskim upravama i sudovima kao do sada prikupljaju potpisi građana. Zato smo mi podneli amandman za koji smatramo da može na kvalitetniji način da reši sve ove probleme. Suština amandmana je da opštinske uprave nastavljaju ovaj posao da rade trajno, ne samo u naredne dve godine, nego trajno. Verujemo da ni u dve godine neće biti napravljena takva mreža javnih beležnika koji će omogućiti da u svakoj opštini i u svakom gradu postoji dovoljan brojjavnih beležnika koji će moći kvalitetno da obave ovaj posao. Znači, suština amandmana je da opštinske uprave nastavljaju taj posao da rade trajno, a sudovi da rade do kraja ove godine, odnosno do 1. januara 2016. godine. Zašto je po nama ovo rešenje bolje? Ako je interes svih nas ovde, a puno smo o tome slušali da zaštitimo građane, na ovaj način ćemo zaštiti građane da plaćaju jeftinije usluge jer su one danas jeftinije kada radite overu potpisa, prepisa i rukopisa u opštini ili u sudu, nego kod notara. Taj problem može da se reši, i ja sam vas zamolio ovde da zamolimo ministra da izmeni Pravilnik na način da uskladi tarife javnih beležnika sa onim tarifama koje postoje u Zakonu o tarifama koje se naplaćuju kada overavate nešto u opštini ili u sudu. To je, mislim, u interesu i javnih beležnika jer ako imate situaciju da overa, recimo, potvrde koju roditelji moraju da vade ako putuju u inostranstvo, samo jedan roditelj, ako je to u opštini 230 dinara, a kod javnog beležnika 1.800 dinara, niko neće otići kod javnog beležnika i onda će on izgubiti mogućnost danaplati i tih 230 dinara. Znači, ako su njihove usluge skuplje, niko neće ići, ni bilo koju uslugu izvršiti. Mislim da je u interesu notara da se ta tarifa oslobodi i uskladi sa tarifama u opštinama i sudovima jer u naredne dve godine niko neće ići tamo da obavlja ovaj deo posla. Zato je važno da ministar čuje pošto nije hteo da dođe i izbegao je da dođe da govorimo o njegovoj odgovornosti zbog toga što ovaj posao nije završen u prethodnih šest meseci, da čuje ono što smo danas raspravljali, molim pre svega poslanike većine da mu prenesu molbu da izmeni Pravilnik na način da uskladi tarife javnih beležnika sa tarifama koje postoje za usluge koje se, kod overe potpisa, prepisa i rukopisa, naplaćuju u opštinama i sudovima jer je to presvega u interesu građana, ali ja mislim da je u interesu i javnih beležnika, jer će oni ostati bez tog prihoda, apsolutno. Takođe, razgovarao sam ovih dlana sa nekim ljudima koji su zaposleni u opštinskim upravama na ovom poslu. Ljudi su se tresli od straha poslednjih nekoliko nedelja, pitajući se šta će biti sa njima kada je trebao da istekne ovaj rok. Da li će ostati bez posla? Da li će biti prebačeni na neko drugo radno mesto? Ovim zakonom, ovako kako ste vi predvideli da se produži rok samo za naredne dve godine, opet ćemo ih dovesti u situaciju da brinu o svojoj egzistenciji, da se tamo u januaru, februaru 2017. godine, pošto vidim da je Odbor za pravosuđe podneo amandman kojim se suštinski ovaj rok produžava za još dva meseca, znači, da li će se početkom 2017. godine ti ljudi opet brinuti za svoju egzistenciju? Gde će raditi, da li će raditi i šta će raditi? Siguran sam da ćemo za dve godine doći u situaciju da raspravljamo ponovo o ovom zakonu, da ponovo konstatujemo da nije napravljena mreža dovoljno kvalitetno da može da preuzme sve ove poslove i u onim opštinama gde su imenovani javni beležnici i da ćemo ponovo raspravljati o tome da se ovaj rok produži. Zato vas pozivam da prihvatite naš amandman kojim se ostavlja mogućnost trajna ili do izmene zakona, kao što sada menjamo zakon. Meni je upućena kritika da ja predlažem da se zakon menja. Pa, mi upravo menjamo zakon zato što smo stavili neki nerealan rok, a ja vam predlažem da ne stavljamo rokove, nego onog trenutka kada Ministarstvo proceni da je javno beležnička mreža dovoljno kvalitetna da može da preuzme ceo ovaj posao, da u tom trenutku, a da li će to biti za godinu, dve, tri, pet, promenimo zakon i sve ove poslove, ukoliko su se stvorili uslovi, prebacimo na javne beležnike i isključimo opštine iz toga. Ja se slažem da sudovi ne treba da se bave tim poslom, da imaju važan posao, pogotovo ako imamo u vidu ovaj četvoromesečni štrajk koji je izazvao ministar svojim lošim predlozima zakona koje smo ovde usvajali i zato smatramo da sudovi ne treba da rade ovaj posao. U krajnjoj liniji, u svakoj opštini postoji opštinska uprava, ali ne postoji baš u svakoj opštini sud, postoji neka ispostava suda i mislim da je logičnije da te poslove obavljaju samo organi opštinske uprave. Smatram da ovaj amandman koji je predložio Odbor ne rešava situaciju šta se dešava u onim opštinama, većim opštinama, gradovima, gde je možda imenovanje nekih beležnika, ali možda ne dovoljan broj beležnika, kako treba po zakonu dva, tri beležnika da postoji u nekoj opštini, gradu, već je imenovan samo jedan. Šta će se desiti u tom slučaju? Čitajući ovaj amandman, to znači da će prestati mogućnost sudovima i opštinskim upravama u tim opštinama od 1. marta 2017. godine da obavljaju ovaj posao, a samo jedan beležnik sasvim sigurno neće moći da obavlja sve to. Mislim da je ovo rešenje lošije. Zato vas pozivam da prihvatite naše rešenje. Ono omogućava nesmetani rad opštinama, gradovima i opštinskim upravama, a pre svega olakšava građanima da obave ovaj posao. Garantuje im da će plaćati niže cene, garantuje da neće biti sve ono što smo slušali i što može da se desi kada dođe do izbora, a izbora će biti i 2016. i 2017. i 2018. godine. Ako gledamo, biće redovnih lokalnih izbora, pa predsedničkih, pa parlamentarnih. Znači, uvek će biti neki izbori, uvek će se postaviti pitanje prikupljanja potpisa. Zato mislimo da je ovo rešenje bolje. U krajnjoj liniji, ono je bolje i za one ljude koji rade danas u opštinama na ovom poslu, jer neće morati da strahuju za svoje radno mesto, kao što su se ovih dana brinuli šta će se sa njima desiti od 1. marta. Sada imaju neku izvesnost da će dve godine biti mirni, ali ja prvo ne verujem da će za dve godine ovaj posao moći da se prebaci kompletno na javne beležnike i verujem da ćemo za nešto malo manje verovatno od dve godine ili za dve godine opet raspravljati o produženju ovog roka. Zato mislim da je naše rešenje svrsishodnije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala puno. Poštovana predsednice, uvažene kolege i koleginice, na prvom mestu moram da naglasim da je ovo jedan od četiri amandmana koja su u okviru svih do sada podnetih najsmisleniji i da se prilična pažnja posvetila ovom amandmanu. Naime, ako ništa drugo, onda je potpuno jasan i tekst amandmana, potpuno je jasno i obrazloženje ovog amandmana. Nije se išlo na nekakvo izvrgavanje ruglu predviđenim rešenjem, odnosno izmenom koja je ovde predložena. Naime, u pogledu amandmana koji je kolega Đurišić obrazložio mogu da se složim sa delom onoga što je i sam izneo. Naime, kolega Đurišić je spomenuo da su se ljudi tresli od straha. U ovom momentu, naravno, ne moraju da se tresu od straha, jer veruju da će predloženo rešenje biti usvojeno, s tim što možda, ukoliko se rok od dve godine pokaže kao nedovoljan, takođe zadržava mogućnost da to i nadalje ostaje da čine. Suština je u sledećem, da mi ovde zapravo odlučujemo između dva rešenja. Prvo jeste ono što i sam predlog izmena govori, a to je upravo da se spreči da 1. mart, koji pada poslednjeg dana ove nedelje, dakle, od ponedeljka, građani budu isključivo upućeni na javne beležnike kao neko ko će biti isključivo nadležan za sve poslove overavanja potpisa, rukopisa i prepisa. Druga je mogućnost da ne prihvatimo takvo rešenje. E sad, neprihvatanjem takvog rešenja mi zapravo zastupamo jedino i isključivo interese javnih beležnika. Onda šaljemo poruku – evo, građani, izvolite, od 1. marta idite kod javnih beležnika. Slažem se sa kolegom Đurišićem i kada je spomenuo tarifu javnih beležnika. Lično isto iz profesionalnih razloga smatram da ta tarifa treba da bude drastično manja, ali to pitanje ću zajedno sa kolegom Đurišićem postaviti ministru pravde kada on bude bio ovde prisutan. Kada se prilikom obrazlaganja ovog amandmana kaže – mi smo za to da ovo bude trajno rešenje, to znači da se zadrži jedan dualizam gde će poslove overavanja obavljati svi, i javni beležnici, i osnovni sudovi, i opštinske uprave. Ukoliko bi se tako, recimo, u stavu 2. iza reči: „povereni posao“ stavila tačka, a sve ostalo izbrisalo, to znači da se ne predviđa nikakav rok. Onda se postavlja pitanje – a šta će uopšte zemlji Srbiji institut javnog beležništva? Onda nama javno beležništvo ne treba. Hajdemo onda da kažemo – nismo ni trebali da donosimo zakon, mi smo se malo preračunali, ne znamo šta smo radili 2011. godine. S druge strane, kada se kaže – mi smo za to da se ne stavljaju nikakvi rokovi, izvinite, u ovom amandmanu u stavu 2. stavljen je rok do 1. januara 2016. godine. Znači, kraći rok od onog roka koji je zapravo predviđen izmenom i onog roka koji je u okviru amandmana i podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Razlog za neprihvatanje ovog amandmana, bez obzira što sam rekla da je jedan od četiri podneta amandmana koji izuzetno ima smisla, i te kako ima smisla, suštinski se ogleda u nedostatku u njegovom stavu 3. Znate, u stavu 3. ste morali da stavite onda neki rok, jer stav 3. ovog amandmana glasi…
Molim poslanike za malo tišine, a vas molim da se približite mikrofonu.
Hvala. Naime, stav 3. ovako predložene amandmanske izmene glasi: „U gradovima, odnosno u opštinama u kojima nisu imenovani javni beležnici, do imenovanja javnih beležnika potpise, rukopise i prepise će overavati osnovni sudovi, sudske jedinice, kao i prijemne kancelarije osnovnih sudova, u skladu sa članom 13. stav 4. Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava“. Dakle, ovde nema nikakav rok. Šta ćete u situaciji ukoliko to, recimo, imenovanje javnih beležnika u svom punom broju, recimo na teritoriji neke opštine za koju su predviđeni javni beležnici, budu imenovani npr. u ovom roku koji ste predložili stavom 2, 1. januara 2016. godine? Da li će to onda značiti da ovakvim stavom 3. zapravo prestaje nadležnost i sudova i opštinskih uprava, ukoliko javni beležnici budu imenovani i ranije? Dakle, suština zašto ovaj amandman nije prihvaćen ogleda se u njegovom stavu 3. Da ste uneli neki rok, da ste predvideli situaciju koja na bolji način reguliše, a do imenovanja javnog beležnika, onda bi imalo smisla da raspravljamo i eventualno da usvojimo ovakav amandman. Kažem, namera je dobra i jedan je od smislenijih amandmana, ali zbog propusta koji je napravljen u stavu 3. ovakav amandman se ne može prihvatiti. Hvala.
Inače, dala sam vam vreme poslaničke grupe da trošite. Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Samo sam zbunjen ovom poslednjom rečenicom koleginice Batić, koja je rekla da je razlog za odbijanje našeg amandmana stav 3. našeg amandmana. Ne znam da li je ona previdela deo rečenice koji govori: „do imenovanja javnih beležnika“, koji se nalazi u stavu 3, a stav 3. koji smo mi stavili u naš amandman je prepisani stav 3. iz važećeg Zakona, znači, prepisani, od reči do reči. Vi niste svojim predlogom o izmena i dopunama ovog zakona uopšte dirali stav 3. To je uradio Odbor za pravosuđe, a niste uradili vi. Ne razumem zašto vi sada kritikujete nas zato što smo prepisali, od reči do reči, važeći stav 3. Zakona. Vi sada govorite da važeći stav 3. Zakona nije dobar, a čak ni vi se niste setili da nije dobar i niste predložili njegovu izmenu, nego je to uradio Odbor za pravosuđe i upravu, koji je to jezički, da kažem, bolje sročio nego što je važeći član 3. Zakona napravio. Opet ne razumem kritiku nama. Mogli ste da kažete – evo, u važećem Zakonu stav 3. nije najbolje definisan, pa smo se na Odboru dogovorili da ga promenimo. Nemojte kritikovati nas i reći samo da je član 3. razlog za odbijanje jer je on prepisan iz važećeg Zakona i nema veze sa onim što sam ja pričao. Suština našeg amandmana je da opštinske uprave trajno, bez ograničenja, nastavljaju da rade ovaj posao, da sudovi rade kraće nego što ste vi predvideli, da rade taj posao samo do kraja ove godine, da se rasterete sudovi. Ponavljam, u svakoj opštini u Srbiji postoji opštinska uprava koja radi taj posao. Ne postoji u svakoj opštini sud, sedište suda. Zato smo predvideli kraći rok za sudove, a u opštinama da taj posao ostane trajno da se radi. Ja vas molim, možemo onda da diskutujemo da li je to rešenje bolje ili nije, ovako ili onako, ali nemojte da kažete da nećete da prihvatite naš amandman zbog stava 3. koji je isti prepisan iz važećeg Zakona, koji ni vi niste predložili da se menja svojim predlogom zakona. Hvala.
Olgice Batić, dajem vam repliku jer se poslanik vama obraćao i rekao da mu nisu jasni vaši stavovi.
Hvala. Mislim da je kolega Đurišić trebao pažljivo da me sluša. Ja čak uopšte nisam kritikovala ovaj amandman, nego sam ga pohvalila, kao jedan od četiri amandmana koja imaju smisla, za razliku od ostalih kojisu u najmanju ruku besmisleni. Tačno je, da, nije Predlogom zakona predviđen stav 3. Evo, ja ću priznati svoju sopstvenu grešku, ja sam kriva za sve što nije urađeno kako treba i nema nikakvih problema, a onda kada sam uočila, kažete - nisam ja, nego je Odbor za pravosuđe. Jeste, ja sam inicirala, član sam tog istog Odbora za pravosuđe, znate, ljudski je kada vidite grešku, onda je i ispravite. Ali, ukoliko ste vi hteli svojim amandmanom da ispravite svoju grešku, a kažete sada da vi želite da trajno rešenje budu i opštinske uprave i javni beležnici, onda izvinite, ovde svi pravnici znaju, a mislim da možda to znaju i nepravnici, ali ajmo da kažemo onda naglas, izvinite, ali prelaznim i završnim odredbama ne mogu da se menjaju materijalne odredbe i to je suština. Zašto vi onda niste čitali ovaj zakon, zašto niste gledali analizu njegove primene, zašto vi onda niste predložili, pa evo građani Srbije, mi vodimo računa o vama, mi smo videli da taj rok ubrzo ističe i da ćete morati sve da overavate kod javnog beležnika? Ako vam je tako lakše, možete svu krivicu da svalite na mene, izdržaću, priznala sam je, ali nemojte da mi spočitavate nešto što nema veze. Ovde moram da napomenem da se ovde sve vreme mi bavimo posledicama, mi se ne bavimo uzrocima. Onda smo trebali da kažemo – znate, 2011. godine mi smo se malo zaneli, nama uopšte javno beležništvo ne treba. Zakon o javnom beležništvu uređuje neki institut, a kada donosite neki zakon, ukoliko je predlagač zakona dovoljno ozbiljan, onda on uradi neku analizu efekata, pa vidi da li ima smisla uopšte doneti taj zakon. Jer, zakon se ne donosi tek da bi se doneo, nego da bi se primenio, a onako kako je donet, uzrokovao je sve ono što je nakon toga usledilo.
Dve minute, hvala.
U redu, završavam. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam utisak da je poslanička grupa koju vodi gospodin Marko Đurišić protivnik javnih beležnika, ali se onda postavlja pitanje zašto su 2011. godine glasali za Zakon o javnim beležnicima i zašto je institut javnog beležništva uveden u pravni sistem Republike Srbije. Mi smo o tome pričali i u načelnoj raspravi, ne znam da li je gospodin Đurišić bio prisutan u tom momentu u sali, vezano za tarife javnih beležnika. Moguće je da gospodin Đurišić, kao neko ko nije pravnik, to nije imao u vidu, ali Ministarstvo pravde i Vlada Republike Srbije, a verujem i većina narodnih poslanika koji su glasali za Zakon o javnom beležništvu i tada su znali, dakle 2011. godine, pre četiri godine, da će usluge koje pružaju javni beležnici, pa i usluge koje se tiču overavanja potpisa, rukopisa i prepisa biti skuplje nego što su usluge koje pružaju opštinske uprave, odnosno osnovni sudovi, iz jednog prostog razloga o kojem smo pričali i u načelnoj raspravi. Sudovi, odnosno opštinske uprave, se finansiraju iz budžeta. Javni beležnik je fizičko lice koje praktično profesionalno obavlja javnobeležničku funkciju. Dakle, to je neko ko živi, između ostalog, od overavanja potpisa, rukopisa i prepisa. Onda je sasvim logično da su njegove usluge skuplje nego što su usluge institucija koje se finansiraju iz budžeta. To su gospodin Đurišić i njegova poslanička grupa, odnosno poslanici koji su 2011. godine glasali za Zakon o javnom beležništvu, morali da znaju, ali su tada o tome ćutali. Rekli su da je Zakon o javnom beležništvu izuzetno dobar zakon, a sakrili su od građana Srbije da će usluge javnih beležnika biti skuplje nego što su usluge koje pružaju osnovni sudovi, odnosno opštinske uprave. Sad su se, kad su postali opozicija, kad su izgubili vlast, setili tarifa javnih beležnika, odnosno setili su se da su javni beležnici skuplji nego što su osnovni sudovi ili opštinske uprave. Potpuno se slažem sa onim što je rekla moja koleginica Olgica Batić, što ste 2011. godine donosili Zakon o javnim beležnicima, ako niste bili načisto sa tim da li građani Republike Srbije, da li srpska privreda može da servisira usluge javnih beležnika? Tada vam je Zakon o javnim beležnicima bio dobar, tada ste nam rekli – moramo da usvojimo Zakon o javnim beležnicima, a sada ste, koliko čujem, vi protivnici javnih beležnika i činite sve što možete da odložite početak rada javnih beležnika. Ono što je takođe sporno u vašem amandmanu i čudi me da to vaše kolege koji su pravnici nisu primetili. Vi u vašem amandmanu svuda kažete da osnovni sudovi, da sudske jedinice i prijemne kancelarije osnovnih sudova overu potpisa, rukopisa i prepisa vrše kao povereni posao. Sudovi su, gospodine Đurišiću, državni organi. Overavanje rukopisa, potpisa i prepisa je posao državnih organa. Državnim organima se ne poveravaju poslovi državnih organa. Poslovi državnih organa se poveravaju subjektima koji nisu državni organi. To je jedan od razloga zašto se vaš amandman ne može prihvatiti. Sledeća stvar koju želim da istaknem, vi uporno izbegavate da čitate tekst Predloga zakona o izmenama Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa. On se odnosi na opštine, odnosno gradove u kojima su imenovani javni beležnici. Dakle, ne na jedinice lokalne samouprave gde nema javnih beležnika, nego tamo gde ih ima. Vi stalno potencirate odgovornost ministra pravde zašto u Srbiji nema dovoljno javnih beležnika, a Predlog zakona se odnosi na lokalne samouprave gde javnih beležnika ima. Sada vas ja pitam, pošto vi stalno postavljate neka pitanja ministru pravde, gde je ministar pravde, zašto nisu imenovani - koliko je javnih beležnika imenovano dok je DS kojoj ste vi tada pripadali vršila vlast u Republici Srbiji? Koliko ih je imenovano? Pitate se za cenu usluga,ja sam o tome pričao i u načelnoj raspravi. Vaše kolege su to znale. Gospođa Snežana Malović, ne znam da li je ovde, je to znala. Tada ste to prećutali, sada o tome govorite, ali o tome govorite tendenciozno kao da je za to odgovoran ministar pravde. O čemu se radi? Vi ste propisali neko da bi postao javni beležnik mora pored završenog Pravnog fakulteta, pored položenog pravosudnog ispita, da položi javnobeležnički ispit, mora da obezbedi kancelariju odgovarajuće kvadrature, je li tako? Mora da plati depozit da bi bio upisan u javnobeležničku komoru od 5.000 evra ako se ne varam, da u javnobeležničkoj kancelariji mora da ima određeni broj zaposlenih, je li tako? Je li to košta gospodine Đurišiću? Košta. Znali ste da to košta i 2011. godine i tada vam to nije smetalo. Sada u 2015. godini imate hrabrosti da kažete – da, ali kako sada usluge javnih beležnika da budu skuplje nego usluge osnovnih sudova i opštinskih uprava? Pa malo dete zna i već mi je glupo da se ponavljam. Ovi se finansiraju iz budžeta, ovi se finansiraju samo od toga što rade. Dakle, moraju da završe fakultet, da polože pravosudni ispit, da polože javnobeležnički ispit, da plate upis u javnobeležničku komoru, da obezbede kancelariju odgovarajuće kvadrature, da u toj kancelariji, ako se ne varam, moraju da imaju sef odgovarajućih dimenzija, da imaju zaposlene u javnobeležničkoj kancelariji. Izvinite, to košta. Što ste uvodili instituciju koja je skupa, koja ne odgovara ekonomskim prilikama u kojima se Republika Srbija nalazi i danas i u kojima se nalazila 2011. godine. Zaista ne vidim u čemu je krivica ministra pravde za situaciju sa javnim beležnicima. Nisam ubeđen da je Zakon o javnim beležnicima bio toliko neophodan na evropskom putu Republike Srbije. Nije bio neophodan, ali vi ste ga tada doneli i rekli ste – to je sjajan zakon. Kao što ste doneli mnoge, pod znacima navoda, sjajne zakone koji vam danas ne odgovaraju. Nemojte da krivite SNS i ministra pravde za situaciju u pravosuđu generalno, pa i situaciju kada su upitanju javni beležnici. Mi smo javne beležnike i svu ovu problematiku sa javnim beležnicima primili u nasleđe od vas i sada pokušavamo da iz jedne nimalo jednostavne situacije pronađemo najbolje moguće rešenje za građane, za sudove, za opštinske uprave, ali i za same javne beležnike. Dakle, vi krivicu za jedan objektivno, neću da kažem loš zakon sam po sebi, ali za zakon koji je objektivno neprimenljiv ili nije primenljiv do kraja u Republici Srbiji sada kažete – mi sa tim nemamo nikakve veze. Izvinite, vi ste taj zakon doneli. Stalno imam utisak da biste vi hteli da u Srbiji zavlada kolektivna amnezija, da svi zaboravimo šta je bilo do 2012. godine. Da su problemi počeli, ne sa Nikolom Selakovićem, nego sa Zakonom o javnim beležnicima koji ste vi doneli, koji je pripremilo vaše Ministarstvo pravde, vi ste propisali uslove koje moraju da ispune javni beležnici, niste imenovali nijednog javnog beležnika i sada pitate – gde je ministar pravde da ga mi priupitamo, a što nije imenovano dovoljno javnih beležnika? Prvo, ne možete nikoga da naterate da postane javni beležnika ako on to ne želi. To je privatna odluka svakog pravnika da li želi ili ne želi da postane javni beležnik. To što u Srbiji ima 94, a ne 300 javnih beležnika nije krivica ministra pravde. Kao što ne možete nijednog diplomiranog pravnika da naterate da bude sudija, da bude tužilac da bude advokat ako on to ne želi. Dakle, to je stvar nečijeg profesionalnog izbora. Neko kao pravnik želi da radi u opštinskoj upravi, neko želi da radi u sudu, neko želi da radi u javnom tužilaštvu, neko želi da bude advokat, neko želi da se bavi poljoprivredom, a neko želi da bude javni beležnik. Činjenica je da mi javnih beležnika nemamo dovoljno to je činjenica, ali za to nije krivo Ministarstvo pravde. Ne imenuje ministar pravde javne beležnike niti on ima mehanizme prinude da nekoga na silu boga upisuje u javnobeležničku komoru. To vaše objašnjenje je potpuno besmisleno. Ponavljam još jedanput, niste pročitali ili ste tendenciono čitali tekst Predloga zakona. Tekst Predloga zakona odnosi se na opštine, odnosno gradove gde su imenovani javni beležnici. Dakle, ne postavlja se pitanje nema javnih beležnika. Ima ih, a mi samo ostavljamo građanima, odnosno pravnim subjektima koji imaju potrebu da overavaju potpise, rukopise i prepise, ostavljamo im mogućnost izbora da to mogu da rade ili kod javnih beležnika ili u osnovnim sudovima ili u opštinskoj upravi. Zaista ne vidim u čemu je tu problem sem onog osnovnog problema koji je nastao 2011. godine kada je u Republici Srbiji donet zakon koji je objektivno teško sprovesti. Mi se i sada evo batrgamo sa primenom tog zakona zato što ste doneli jedan zakon koji je objektivno teško primeniti imajući u vidu pravne političke, ekonomske, socijalne uslove koji važe i koji vladaju i koji postoje u Republici Srbiji.
Zahvaljujem. Želite repliku? (Marko Đurišić, s mesta: Replika, ako može.) Zato što ima još prijavljenih, pa ako je po amandmanu da onda idemo redom. Izvolite, imate pravo na repliku.
Hvala poštovana predsednice. Pa, mogu da se složim sa kolegom Martinovićem da se Predlog zakona odnosi na pomeranje roka u ovim opštinama gde su imenovani javni beležnici. Nažalost, na njegovu žalost, postoji amandman Odbora za pravosuđe o kome je govorila i koleginica Batić da je ona inicirala taj amandman koji menja i neke druge delove člana o kome danas raspravljamo, a ne samo ovaj koji govori o pomeranju roka. Još jednom ću da ponovim, Zakon o javnim beležnicima je donet 2011. godine od tada je menjan osam puta, od toga sedam puta u mandatu ministra Selakovića, sedam puta je menjan zakon. Znači, u poslednjih šest meseci menjan je dva puta. Znači, kakve veze taj zakon koji danas važi ima sa onim zakonom donetim 2011. godine? Nikakav. Zašto je odgovoran ministar? Pa, ministar je Nikola Selaković doneo Pravilnik o tarifama, njegov potpis stoji na njemu, ne neki drugi ministar, njegov potpis stoji. I, ja sam vam govorio, čisto poslovnu logiku, ako hoćete tako i nisam ja protiv javnih beležnika nego upravo vi. Ako je usluga kod javnog beležnika dva, tri, pet, dvadeset puta skuplja nego u opštini ili sudu, pa ko će da ode kod javnog beležnika? Niko. Znači, u interesu je javnih beležnika da se usklade tarife koje naplaćuju oni i koje će u naredne dve godine naplaćivati opštine i sudovi. Znači, upravo vi produžavanjem ovog roka pravite atak na javne beležnike. Ne date njima mogućnost da rade i da zarade. Izvinite molim vas, ako ja treba da nešto platim u opštini trista dinara, a kod javnog beležnika 1.800 dinara, ja ću otići u opštinu kao građanin. To je interes građana i to je dobro, ali nisam ja protiv javnog beležnika kad kažem – smanjite ministre tarifu da može javni beležnik da naplati trista, pa će neko možda otići kod javnog beležnika. Ovako neće niko on će izgubiti prihod. Upravo vi pokazujete da ne znate na koji način treba da se uvede ovaj sistem da bude i u interesu građana i u interesu javnih beležnika. Vi ste ga napravili na početku da bude isključivo u interesu javnih beležnika…
Poslaniče, replika.
… sad im samo oduzimate jednu po jednu nadležnost, prihod. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Gospodine Đurišiću, evo ja ću sad pokušati ponovo da vam dam objasnim kako je sve počelo. Zamislite da ste vi diplomirani pravnik koji je javni beležnik i da vi izdržavate sebe i članove svoje porodice isključivo od toga što obavljate javnobeležnički posao. Dakle, vi ste u jednoj situaciji, a u drugoj situaciji su sudovi i opštinske uprave koje se finansiraju iz budžeta. Vi finansirate sami sebe, a ovi se finansiraju iz budžeta, tu ne treba nikakva posebna ni pravnička, ni ekonomska pamet da se razume da usluge javnih beležnika su po definiciji, po sili ekonomskih zakona skuplje nego usluge sudova i opštinskih uprava. Nije sporno da može da se razgovara o tome da tarife javnih beležnika budu niže, ali one ne mogu da budu, ja bar mislim da ne mogu da budu, možda nisam dovoljno pametan, na nivou cena usluga, kada su u pitanju overe potpisa, rukopisa i prepisa koje pružaju osnovni sudovi i opštinske uprave. Zašto? Ako je kod javnog beležnika overa 300 dinara, kako kažete, i u sudu 300 dinara, a imamo manjak javnih beležnika, ko će onda da poželi da postane javni beležnik ako mora, pored završenog pravnog fakulteta, pored položenog pravosudnog ispita, da položi još i javno beležnički ispit, da da pet hiljada evra, da obezbedi kancelariju…
Dala sam 48 sekundi duže i Đurišiću, i zato moram da ćutim sada.
… odgovarajuće kvadrature, da ima odgovarajući sef itd, a 300 dinara je kod mene, koji od toga živim i 300 dinara je kod institucije koja se finansira iz budžeta. Niko pametan ne bi poželeo da postane javni beležnik. Vi kažete, imamo problem sa javnim beležnicima, odnosno sa brojem javnih beležnika. Imamo, ali ono što vi uporno ili nećete da razumete ili jednostavno prećutkujete od građana, vi ste znali, ne mislim vi lično, možda se vi niste bavili toliko time, nemojte pogrešno da me razumete, jer nemam ja problem u komunikaciji sa vama, ali vaša Vlada i vaše Ministarstvo pravde je znalo da će usluge javnih beležnika biti skupe, ali onda se postavlja pitanje, zašto ste javne beležnike uvodili, ko vas je na to terao?
Sve je razumljivo, svi traže uvek po sekundu, ali hvala, istekao je onaj drugi deo. Hvala vam. Da vidim kojim redom ćemo ići, završićemo, jer ovo više nije po amandmanu, nego uopšteno zakon, a onda ćete vi sačekati, pa ćete po amandmanu, a sada ćete sačekati. Prvi se javio dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, današnja sednica je po meni počela dosta fino, nije bilo pozivanja na Poslovnik, odnosno Ustava i taman sam mislio i da će se nastaviti u tom stilu, ali opet po starom. I ja pozdravljam odluku da dođe do pomeranja ovog roka, ali istovremeno, pošto sam i ja jedna od onih koji je na sednici svojevremeno ovde uputio apel ministru da se omogući lokalnoj samoupravi, da i dalje radi ove poslove, a na zahtev ovih studenata koji su sada, kada su me sreli, izrazili, rekli mi da su izrazili sumnju da uopšte neće doći do toga, da lokalne samouprave i dalje mogu da overavaju potpise, rukopise itd. Nemam tih problema da se pozivam na to šta je bilo 2011. godine. To što je nekada neko grešio, ne opravdava nas da grešimo i mi sada. I mi smo kroz izmene ovog zakona napravili greške, jer nismo videli, nismo bili dalekovidi da vidimo da ovo neće moći da prođe na ovakav način posle 1. marta. Nemam nikakvih problema da prihvatim pametan predlog, bez obzira da li dolazi od pozicije ili opozicije. I ja sam za to da, ova izmena što se tiče lokalnih samouprava, čak i sudova, bude trajna. Što se tiče te nadoknade mislim da je enormno velika za naše uslove, a istovremeno, spreman sam sa kolegama mimo ove diskusije da sednemo i razmotrimo, da vidimo da li notari mogu da prihvate da ta nadoknada i kod njih bude ista kao što je u opštinama. Bio sam predsednik opštine Zvezdara i danas sam često u toj opštini i često komuniciram sa njima. Na čelu opštine su demokrate, da ne bude da hvalim neku opštinu, gde su naprednjaci i mogu vam reći da oni zaista taj posao rade izuzetno kvalitetno dobro i na zadovoljstvo građana. Zaposleni koji rade na tim poslovima, svoja primanja opravdaju kroz ona sredstva koja se uplate budžetu. Ako imamo situaciju da jedan sud godišnje napravi po milion overa, to su ogromna sredstva koje će da izgubi i država, a notari koji dobiju 10, 20 hiljada ili ne znam koliko tih overa godišnje, mogu da pokriju svoje troškove i dosta lepo da žive od tih sredstava. Zato mislim da treba imati razumevanja, bez obzira od koga dolaze ovi predlozi, da prihvatimo ono što je u interesu građana i što njima čini najveću dobit. Na kraju, pogledajte zakletvu koju smo svi položili. Obećali smo da ćemo sve raditi u interesu građana Srbije. Hvala.
Olgica Batić, imate četiri minuta i pet sekundi od grupe, a ovo vreme kao predlagač ste potrošili za ovaj amandman.
Hvala poštovana predsednice na obaveštenju. Naime, ja sam već ponovila, a rizikovaću i opet da se ponovim, već sam rekla što se tiče ovog amandmana koji je podnela grupa poslanika, a koje je obrazlagao kolega Đurišić. Meni sada više nije jasno koji je vaš stav nakon podnošenja ovog amandmana. Prvo, stavom 2. određujete kraći rok do 1. januara 2016. godine i mogu da se složim, kažete da osnovni sudovi treba da budu rasterećeni poslova overavanja, i ja i sa tim mogu da se složim. Kažete da Srbija nema dovoljan broj javnih beležnika i sa tim mogu da se složim i to sam i sama rekla. Kažete da se ovim amandmanom odbora ispravljaju greške predlagača i sa tim mogu da se složim, ja ne bežim od priznanja grešaka, ali problem je zašto neko drugi priznaje, beži od priznanja svojih grešaka. Vi dalje kažete da treba da se zadrži dualizam, tako da poslove overavanja potpisa, rukopisa i prepisa čine i opštinske uprave i javni beležnici i sa tim mogu da se saglasim, samo je sporno jedno, gospodine Đurišiću. Pravnici to znaju. Ne može se prelaznim i završnim odredbama vršiti izmene materijalnih odredaba, to je suština i to se uči na pravnom fakultetu. Vi hoćete neko trajno rešenje. Da, ali to trajno rešenje povuklo bi i neke druge izmene, pa bi danas raspravljali o većem broju izmena, a ako je vama lakše da mene okrivite, vi to slobodno nastavite da činite, vidim da se upućuju kritike na moj račun, sa lakoćom napadam opoziciju. Što vi ne čitate zakon, što ne čitate osnovni zakon? Zakon koji ste vi doneli 2011. godine. U jednom momentu vi kažete – ovo je atak na javne beležnike, a sada kažete, nema dovoljan broj javnih beležnika. Ne znam koji je stav vaše poslaničke grupe. Da li javni beležnici treba da postoje ili ne, 2011. godine su trebali da postoje i onda niko nije postavljao pitanja koliko je koštala ta sednica na kojoj je usvojen takav zakon? Podržali ste taj zakon. Danas kažete – ovo je atak na javne beležnike. Na koje? Onaj institut koji ste vi uveli 2011. godine. Pitanje je uopšte opravdanosti uvođenja tog instituta i da li je Srbija bila spremna za primenu instituta javnog beležništva. Suština je ono što sam napomenula, ovo su posledice, a ne uzroci. Uzroci Zakona o javnom beležništvu iz 2011. godine. Nije tako teško priznati grešku. Ako ja priznajem svoju, priznajte i vi, bar onih vaših saboraca koji su donosili i vi koji ste takav zakon podržali, kada nije bilo nikakvih prilika, ni političkih, ni ekonomskih, ni pravnih da se takav zakon donese, pa je ipak donet. Postojale su dve mogućnosti, ili da se takav zakon pošto poto primenjuje, kao što je učinjeno, da li je to dobro ili ne, mogla bih mnogo toga na tu temu da kažem ili da imate jedan zakon koji se ne primenjuje i ništa čudno u zemlji Srbiji, imali smo i druge zakone koji su doneti, a nikada se nisu primenili i onda da kažete – eto, izvinite, mi nismo znali šta radimo, imali smo slobodno vreme, pa smo se malo igrali uvođenja javnog beležništva u Srbiji. Zahvaljujem.
Reč ima Marko Đurišić. Izvolite.
Naravno, mi sada dosta govorimo o javnim beležnicima o zakonu iz 2011. godine. Znači, da ponovim - sedam puta je menjan za vreme mandata ministra Selakovića. Prvo su pomereni samo rokovi o početku primene zakona, a onda su suštinski menjane neke druge stvari. Znači, nikakve veze nema zakon donet 2011. godine sa tim zakonom koji važi danas. Nikakve veze nema Vlada koja je bila do 2012. godine sa primenom ovog zakona i uvođenjem javnih notara, jer su oni i birani i stupili na snagu kada je ova Vlada bila u punom mandatu. Posle dve godine ove Vlade, u avgustu odnosno u septembru mesecu prošle godine su uvedeni notari. Ako nije bilo uslova, mogli ste da pomerite taj rok. Kakve veze ima, ponavljam, zakon iz 2011. godine? Drugo, mi govorimo o zakonu koji je donet, o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa donet 31. avgusta prošle godine, to je tema danas. Ponoviću, nismo mi protiv uvođenja notara, mi smo protiv ovakvog načina uvođenja notara. Mi smo za to da ima pun broj notara. Hteli smo ministra da pitamo, on je rekao da će biti, kaže ako do 1. marta ne budemo, ne daj bože, imali beležnika u Bujanovcu, a ja sam hteo da ga pitam da li je Bog ili neka druga nečastiva sila sprečila da se u Bujanovcu i opštinama gde nemamo notare u ovih šest meseci imenuju notari? To sam hteo da ga pitam. Gde je problem? Zašto govorimo o izmeni tarifa, ekonomska logika? Ako je nešto skuplje kod notara šest puta, neće niko doći ništa da završi tu, svi će da idu u opštine i sudove. Znači, u interesu je notara da se smanje tarife pa makar bile i ispod nekog ekonomskog nivoa, jer će makar nešto naplatiti. Vi ste uveli sistem, ako se sećate, a vidim da zaboravljate, prvo je bilo propisano kada su notari krenuli da rade da će dobijati deo iznos nagrade, a onda izmenama i dopunama uzeli ste im 30%. Vi atakujete na njihov posao. Vi sprečavate da se novi ljudi prijave. Nemenjanjem tarifa, vi sprečavate da se neko prijavi, jer neće niko doći kod notara da plati nešto dva, tri, šest, 20 puta skuplje ako to može da završi u opštini u naredne dve godine. Znači, u naredne dve godine niko se neće prijaviti. Sve se ja slažem sa kolegom Martinovićem koji su to potrebni ekonomski uslovi da bi neko otvorio kancelariju i da je to teško, ali vi njima onemogućavate da oni naplate makar nešto. Vi ste im uzeli 30% nagrade, vi. Doneli ste prvo cela nagrada njima, onda kažete – uzimamo 30%. U roku od nekoliko meseci ste to promenili, pa naravno da neće niko da se danas prijavi za notara. Vi urušavate uvođenje tog sistema, ne mi. Mi vam govorimo napravite plan, budite dosledni sve šta će se dešavati na putu da mogu ljudi koji ulaze u taj posao da znaju šta mogu da očekuju. Šta mogu sada da očekuju? Praznu kancelariju u naredne dve godine jer niko neće doći kod njih ako se ne smanji tarifa. Niko nije lud da ide i da plati nešto tri, četiri, pet, 20 puta više. Mora ministar da reaguje, oni su verovatno računali kada istekne ovaj rok mi ćemo sada naplaćivati sve, pa su imali neki ekonomski interes možda da pozajme neke pare, uzmu kredit pa će da vraćaju. Sada ste im dve godine izbili te pare iz džepa ako se ne izmeni Pravilnik o tarifama. Znači, to je u interesu notara, ali i u interesu i građana da plaćaju ništa više nego što su plaćali pre šest meseci. Oba ta interesa izmenama Pravilnika mogu da se zadovolje. Hvala.
Reč ima dr Blagoje Bradić.
Uvažene koleginice i kolege, poštovani građani Srbije, evo danas pričamo o amandmanima i diskusija koja traje već više od sat vremena je toliko razvodnjena da onima koji slušaju i prate ovaj prenos verovatno sada nije jasno o čemu pričamo, pa ću ja pokušati u par rečenica da se vratim na temu, tj. na naš amandman koji smo predložili, razlog zašto smo ga predložili, a ujedno da odgovorim kolegama jer ovde je bilo raznih ocena, razmišljanja, konotacija u vezi onoga što smo mi podneli kao poslanička grupa. Dakle, poštovani građani mi smo podneli amandman na izmenu zakona koju je predložila grupa poslanika na član 29. i to nije izmena zakona u suštinskom smislu, nego je samo pomeranje rokova važenja određenih odredbi ovog zakona koji se odnosi na overu potpisa, rukopisa i prepisa. Pokušaću sve da čitam, pošto ovde ima puno pravnik i oni spočitavaju nama koji nismo završili pravni fakultet da smo pravno nepismeni ili polupismeni, kako god, i da se uzdržimo od diskusija, ali evo mi ćemo sa nekim našim skromnim znanjem da pokušamo da ovo raščivijamo. To bi sve bilo u redu da je ovo predložilo, to ste već čuli u načelnoj raspravi, ministarstvo kome je i posao da predlaže izmene zakona, pomeranje rokova i sve predloge koji se tiču prava i pravne nauke, ali su ovo predložili grupa poslanika i to, ja ću vam pročitati, savesne poslanike gospođa Maja Gojković, Biljana Pantić Pilja, Olgica Batić, Dragan Nikolić, Dragan Polovina, Vesna Simić i Neđo Jovanović. To su poslanici koji su uvideli da će građani Srbije imati ozbiljan problem ako se ne pomeri datum i ako se ne odloži primena zakona do 2017. godine, a ono se odnosi da u gradovima, odnosno opštinama za koje su do danas stupanja na snagu ovog zakona imenovani javni beležnici, potpise, rukopise i prepise mogu da overavaju osnovni sudovi, odnosno opštinske uprave kao povereni posao najduže pa je bilo do 1. marta, a oni su predložili da to bude 1. januar 2017. godine. Sada čujem da ide novi predlog Odbora za pravosuđe koji kaže da je to do 1. marta, ali o tom po tom kad budemo o tome pričali. Šta je ovde suština? Suština je da je ministarstvo čija je obaveza bila da pomeri ovaj rok se izvuklo te obaveze i pustilo narodne poslanike skupštinske većine, da se mi lepo razumemo, da brani ovaj predlog jer je ministarstvo bilo kategorično pre šest meseci kada je donošen ovaj zakon, znači ne 2011. godine, pre šest meseci, da će do 1. marta sve biti završeno, u svim mestima će biti notari i oni će moći da preuzmu u punom kapacitetu taj posao koji rade da rade od 1. marta 2015. godine na dalje. Šta se desilo? Ostali smo na 94 notara, umesto 350 kako je rekao ministar pravde, tj. na svakih 25.000 stanovnika ide jedan notar, to je neka norma koja je propisana i mi bi bili u ozbiljnom problemu kao društvo, građani ne bi mogli da završavaju one osnovne potrebe u vezi overe potpisa, prepisa, da ne pogrešim, i rukopisa. Mi smo kao poslanička grupa predložili da ovaj zakon u delu koji se odnosi na prisustvo notara, tj. konkretno u gradovima, odnosno opštinama za koje su do dana stupanja na snagu ovog zakona imenovani javni beležnici, potpise, rukopise i prepise mogu da overavaju osnovni sudovi kao poveren posao do 1. januara 2016. godine, imajući osnovnu ideju da posle 2016. godine to nastave da rade notari i lokalne samouprave, sa željom da rasteretimo sudove koji su i onako pretrpani poslom, naročito posle štrajka advokata od četiri i po meseca, gde je došlo do zastoja u pravosuđu i sada je taj posao nagomilan i treba ga rešavati i mislili smo da do kraja godine sudovi imaju pravo da rade, a posle toga da to pređe u ingerenciju notara i lokalnih samouprava, notara tamo gde ih ima, a svuda u lokalnim samoupravama kao do sada, jer je izvesno da ovaj posao sa notarima će da se otegne, da neće biti završen na vreme kao predviđa. Da bi predupredili eventualno sednice koje koštaju budžet Republike Srbije, a time i sve građane Srbije pomeranjem rokova, mi smo želeli da to rešimo na jedan način da više nemamo potrebe da zasedamo. Podsetiću građane da smo mi pre nepunih ne nešto više od nedelju dana imali sednicu Skupštine kada je moglo da se razgovara o ovoj tački dnevnog reda, a nije. Imali smo i 21. januara, ako se ne varam. Tada je ovde bio ministar Selaković, kada smo usvajali izmene Zakona o notarima, zbog čega su advokati četiri i po meseca štrajkovali. Mogli smo tada da pomerimo ovaj rok, jer logično je bilo i razumno da za mesec dana ne mogu da se uposle i nađu svi notari da polože taj notarski ispit ili šta god da polažu da bi bili notari. Mi to nismo uradili i napravili smo trošak u budžetu. Zašto to kriti i ne reći? Zašto to nekom spočitavati? Pa, jeste trošak. Dva dana po milion dinara, dva miliona dinara. Toliko košta budžet, ali to niko neće da prihvati. Kao što rekoše moji uvaženi prethodnici u diskusijama, niko nije hteo da prihvati odgovornost. Pa jeste, pogrešili ste. Činjenica je da ste pogrešili. Sada imamo razne diskusije. Imamo diskusije da na našu sugestiju da ono što je u isključivoj ingerenciji ministra, a to je propisivanje tog pravilnika sa cenama, da to treba da se u podobi, imamo obrazloženje da notari rade samostalno, da oni plaćaju ne znam koliko za početak svog rada, da polažu ispite i da oni treba da izdržavaju porodice. Nešto ću da vas podsetim, kolege. Ovde ima dosta lekara. Ove, sledeće godine ili u narednih pet godina izjednačiće se privatno i državno zdravstvo. Šta mislite, da će Fond za zdravstvo da plaća drugačije cene nego što plaća Ustanovama iz Plana mreže? Ne, potpuno iste cene. Pa, kakav je to posao gde vi možete, a pročitaću vam šta dozvoljava cenovnik koji je usvojen, da imate četiri hiljade boda puta 150 dinara, sa PDV-om to je 720.000. Pa, koji posao treba čovek da uradi da za jedan dan uradi 720.000? (Aleksandar Martinović, s mesta: Za šta?) Molio bih kolegu profesora pravnog fakulteta da ne dobacuje.
Nemojte dobacivati, molim vas, poslanici, jedni drugima.)
Molim vas, kolega, bar ovde ne bi trebalo da bude dobacivanja. Ipak smo predstavnici naroda. Eto, nisam neko ko je u nastavi i mene je lako dekoncentrisati, ali ću pokušati da se vratim na temu. Dakle, ono što je predlagao kolega Đurišić je da se u podobi cenovnik, da cenovnik bude kao što je bio pre nego što smo ovde uveli notare. (Dragan Nikolić, s mesta: To nije tema.) Gospođo predsedavajuća, zamolio bih vas, stvarno se trudim da budem pažljiv. Mene stvarno dobacivanja dekoncentriše. To da li je tema ili ne, to vi možete da kažete, a ne poslanici. Tako je bar u Poslovniku.
Reagovala sam na dobacivanja, ali svaki šušanj ne čujem, to ne mogu, inače bih imala jako puno posla. Nastavite, niste baš toliko osetljivi. Izvolite.
Hvala. Naša ideja je bila da upodobljavanjem cene damo šansu notarima da normalno rade, da ne postoji konkurencije između lokalne samouprave, sudova i notara, nego da svi budu pod istim uslovima na tržištu i da mogu ljudi komotno da rade i da zarade svoje parče hleba kroz posao kojim se bave. Ovde nam se spočitava da mi, ne znam, nismo razmišljali o tome 2011. godine. Radi podsećanja, kao što je rekao moj uvaženi kolega Marko Đurišić, osam puta je menjan Zakon u vašem vremenu. Prvi put je menjan 2012. godine, kada je produžen rok. Posle toga ste suštinski menjali zakone. Mogli ste da napravite zakon kakav vam je volja. Sa većinom koju imate možete da izglasate da je zemlja kockasta, nije, ali možete da izglasate, tako da spočitavanje, ono što je doneseno 2011. godine… Da vas podsetim, mi od 2012. godine nismo u vlasti. Vi imate pun kapacitet vlasti i vi menjate zakone kako mislite da treba da izgledaju zakoni, u skladu sa politikom i obećanjima koje ste dali građanima, te stoga priče da je neko od 2011. kriv, pa ako tako idemo, biće kriv i car Dušan Silni koji je doneo prvi zakonik. Znači, hajdemo da se vratimo temi, da pričamo o onome što jeste, da vidimo šta je najbolje za građane Srbije, a ovo što govorimo o cenama, to je akt koji donosi ministar, koji mi sugerišemo da se promeni. Normalno, da će te vi u skladu sa vašom politikom i vašim obećanjima da se ponašate i tako da donesete i odluku, ali mi, znajući da ne možemo da promenimo vaš stav i da ćete vi izglasati ono što ste naumili, dajemo građanima mogućnost da vide da postoji drugačiji način razmišljanja, da postoji i drugačija politika, da postoji i drugačije rešavanje problema. Mi mislimo da ovako kako vi radite nije dobro i to pričamo građanima, a pokušavamo vas da ubedimo da ne bi ponovo imali sednice ovakvog sadržaja i sa ovom temom, da napravimo najbolje moguće rešenje i da taj problem skinemo sa dnevnog reda. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Molim sve poslanike da kada izgovaraju svoj stav da su skupe sednice parlamenta, obrate pažnju na to, jer demokratija i cena održavanja jedne sednice je nemerljiva. Molim vas da razmislite kakvu poruku šaljete stalnim ponavljanjem time da su sednice skupe. To je dosta opasna poruka. To je moja sugestija kao predsedavajućeg svim poslanicima, jer znamo kada i ko je izgovarao te rečenice, tako da vas molim da to ne bude argument za kritikovanje zakona. Po amandmanu, narodni poslanik dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ne bi pričali paušalno i da se ovde ne bi frljali sa brojevima i sa ciframa koliko šta košta, gospodine Bradiću, po važećoj tarifi, javnobeležničkoj tarifi, overa jednog potpisa na jednom listu hartije iznosi dva boda. Jedan bod je 150 dinara. Dva boda su 300 dinara, a ovde i u načelnoj raspravi i u pojedinostima plašite narod kako overa potpisa košta… Koju ste cifru spomenuli, 750.000 dinara? Gospodin Pavićević je pominjao neke silne milione. Dakle, ja vam donesem kao javnom beležniku hartiju na kojoj je nešto napisano i na kojoj treba da se overi moj potpis. To sada, po javnobeležničkoj tarifi, koja je, po vama, jako skupa, košta 300 dinara, a vi da biste postali javni beležnik, evo, gospodine Bradiću, stavite se u tu funkciju, izvadite sada 5.0000 evra, položite sve ispite, obezbedite kancelariju, obezbedite sef, obezbedite zaposlene u kancelariji i naplatite 300 dinara i izdržavajte vi sebe i svoju porodicu sa tih 300 dinara. Nemojte da budete licemerni i da se ovde bavite socijalnom demagogijom. Ja znam da ste vi sada preko noći postali Socijaldemokratska stranka…
Poslaniče, meni se obraćajte, molim vas.
Izvinjavam se. Do juče ste bili klasična liberalno-kapitalistička, a sada ste odjednom postali socijaldemokrate i nemam ja problem sa tim, ali hoću da vam kažem nemojte da plašite građane i da iznosite neistine o tome koliko šta košta. Ako nešto zaista košta enormno, ajde da to svedemo na razumnu meru. Mi smo sada na terenu overe, ne sastavljanja javnobeležničkih isprava. To vi kao stomatolog možda ne razumete. Mi smo na terenu puke overe potpisa, rukopisa i prepisa, ne sastavljanje isprava. To košta. Dakle, da overite jedan list hartije košta 300 dinara, ne košta 750.000 dinara. Nemojte stalno da vodite hajku i kampanju protiv ministra pravde kako je navodno obezbedio nekim notarima zato što overe jedan list hartije, tu se frljate brojevima, nekome obezbedio 400.000, nekome 750.000, a obezbedio je 300 dinara. Ono što takođe nećete da razumete, institut javnog beležnika mi nismo preuzeli iz Bugarske i iz Makedonije, nego iz Nemačke i Austrije. Kažite mi da li je standard u Nemačkoj i Austriji isti kao standard u Srbiji? Nije ni 2015, ni 2011. godine i vi ste to znali, ne vi lično, oni koji su doneli Zakon o javnom beležništvu, ali su se tada, narodski rečeno da kažem, pravili blesavi. Sada odjedanput, e, javni beležnici su skupi. Skupi su. Overa nije skupa. Neki drugi poslovi javnih beležnika su skuplji nego da su ih radili sudovi, odnosno opštinske uprave, ali za to ste krivi vi. Ko vas je terao da uvodite javne beležnike u Srbiji, u Srbiji koja je osiromašena, koja je opljačkana, gde su stotine hiljada ljudi ostali bez posla. Ali, hajde da ostavimo to po strani. Mi smo na terenu overe. Overa jednog lista hartije košta 300 dinara, ne košta ni 750, ni 400, ni ne znam ni ja koliko stotina hiljada dinara. Nemojte da plašite građane i da iznosite neistine da nešto košta mnogo više nego što u stvarnosti košta. Evo, ja sam rekao, dva boda to je 300 dinara. Jedan bod je 150 dinara. Prosta matematika je da overa jednog lista hartije, kada hoću nešto da overim, košta 300 dinara. Da li je to nešto enormno skupo? Nije. Vi ste stomatolog, ako se ne varam, da li vi možete sada, kada biste otvorili privatnu ordinaciju, da pružate stomatološke usluge po istim cenama kao što se pružaju u domovima zdravlja? Da li možete? Ne možete. Ne možete, gospodine Bradiću, evo ja glavom garantujem da ne možete i vi znate da ne možete. Zašto onda terate javne beležnike, koji su, kažete na tržištu? Od kada su sudovi na tržištu? Od kada su opštinske uprave na tržištu? Da li vi znate šta je tržište? Dakle, vi ste potpuno pomešali institute, tarife, cene itd. sa jednim jedinim političkim ciljem - udarite svom snagom na Nikolu Selakovića, udarite svom snagom na Vladu, udarite svom snagom na Vučića. Oni su krivi za stanje u pravosuđu, oni su krivi za problem sa javnim beležništvom, mi ni za šta nismo krivi. Jeste da smo mi uveli javne beležnike, jeste da smo znali da je to jedna institucija koju smo preuzeli od Nemaca. Nemci žive hiljadu puta bolje nego mi, ali šta to nas briga. Kriv je Vučić za to. Ovo je suviše ozbiljna materija, gospodine Bradiću, da bismo o njoj pričali tako paušalno, kao što vi to pokušavate. Nemam ništa protiv, pričajte o ciframa, pričajte o brojevima, kažite šta koliko košta, ali kažite kako zaista jeste. Nemojte da plašite građane da nešto košta mnogo više nego što zaista košta. Ispada da samo vi imate uvid u javnobeležničku tarifu i niko drugi, da je to neki tajni dokument na koji monopol imaju poslanici bivšeg režima i samo oni su ti koji saopštavaju građanima šta piše u javnobeležničkoj tarifi, kao u srednjem veku. Svako sveto pismo je bilo napisano na latinskom jeziku i mogao je da ga čita samo onaj ko poznaje latinski jezik, 99% ljudi nije znalo latinski. Vi se sada ponašate kao da vi jedini znate latinski, a da mi svi ostali ne poznajemo latinski i samo vi znate koliko šta košta. Vi imate uvid u javnobeležničku tarifu isto kao i ja. To je javni dokument. Vi znate kolika je cena boda - jedan bod 150 dinara, dva boda 300 dinara. Još jedna stvar, u masi poslova javnih beležnika overa potpisa, rukopisa i prepisa koji koštaju 300 dinara je, hajde sada da ne licitiram, peti deo ukupnih poslova koje obavljaju javni beležnici. Ovo je najjeftiniji mogući posao koji obavljaju javni beležnici. Ako ste ovde na ovim poslovima koji koštaju 300 dinara našli da pokazujete kako ste vi socijalni pravednik, gospodine Bradiću, potpuno ste promašili temu.
Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić, replika. Deset puta ste izgovorili njegovo ime. Mogli ste da ne izgovorite, ali ste hteli.
Zahvaljujem. Izgleda da kolega pažljivo prati moju diskusiju, pa i meni to godi kada mi se lično obraća. Dakle, niste u pravu, gospodine Martinoviću, apsolutno. Pažljivo sam vas slušao, apsolutno niste u pravu. Hajdemo od ovog zadnjeg što ste rekli, jeste da je overa najjeftinija, ali to je i najčešći posao. Šta mislite, da se svaki dan prenose kuće i kupuju imovine? Ne. Svaki dan se overavaju potpisi, prepisi i rukopisi. (Aleksandar Martinović, s mesta: Kada ste vi zadnji put nešto overili?)
Poslaniče, Martinoviću, mogu da vam izreknem meru ako nastavite da dobacujete i pitate poslanika Blagoja Bradića kada je poslednji put nešto overio. Nemojte, molim vas. Neću vas opomenuti jer je uz osmeh.
Otišlo mi je 50 sekundi. Što se tiče cena, naše insistiranje na ujednačavanju cena je da bi zaštitili posao javnih beležnika, i to nije demagogija, da imaju istu konkurentnost na tržištu. To jeste u ingerenciji ministra Selakovića, on daje saglasnost na vrednost boda. Dobio sam od notara, znači, nisam ovo izmislio, da najniža nagrada beležnika iznosi prema vrednosti 60 boda puta 150 dinara je 9.000 dinara, plus 1.800 dinara PDV 20%. Ono što ste rekli da je 300 dinara, jeste po listu i to ste rekli bez PDV-a, plus 20% PDV, da vas podsetim, ako hoćete da budete precizni. Niko ne želi ovde da plaši građane Srbije. Nadam se iskreno da se svi ovde zalažemo da zakoni koje donesemo, ma kakva rasprava bila, da li nekome prijatna ili neprijatna, budu na dobrobit građana Srbije. I meni je stalo da notarski posao zaživi, a vi ste govorili o stomatologiji.
Vreme.
Koristiću vreme.
Ne možete u replici koristiti. Drugi put, a i malo još vremena imate od poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, koristim pravo na repliku gospodinu Martinoviću, koji me je i pomenuo, povodom naše rasprave o ovoj temi danas. Ja smatram, poštovana predsednice Narodne skupštine, da je neprimereno da se o veoma važnoj materiji, što je rekao i gospodin Martinović, govori na takav način da se ona svodi na kovanicu – ovo je hajka na jednog ministra. `Pa, ne može, dame i gospodo narodni poslanici, ono što je funkcija naše Skupštine, a funkcija naše Skupštine je kontrola delanja svakog pojedinačnog ministra u ovoj Vladi, da se svodi na kovanicu – to je hajka na ministra, naročito, poštovana gospodo, kada smo svi ovde svedoci povodom rasprave o ovoj tački dnevnog reda da je ministar Selaković strašno grešio, upravo, poštovana predsednice Narodne skupštine, oko ove teme, predlažući po više puta nekoliko izmena jedne te iste materije, poštovana gospodo, pa mi danas moramo da raspravljamo i da usvajamo promenu roka za koju smo upozoravali gospodina Selakovića i gospodina Martinovića da ne može da vredi, da ćemo se ponovo okupljati ovde da to menjamo, poštovana gospodo. Upozoravali smo, poštovana predsednice, i gospodina Selakovića i gospodina Martinovića da ne treba svaku varvariju da oblačimo u pravničko ruho. Gospodin Selaković se oglušio o to, ali ne samo gospodin Selaković, nego i narodni poslanici SNS, pa i gospodin Martinović. Moje je očekivanje, poštovana predsednice, da i gospodin Martinović danas ovde, evo sada, ustane i kaže – grešio sam što sam sledio pogrešne predloge Nikole Selakovića, ministra u Vladi. Hvala.
Daću vam repliku, ali ovo je bila provokacija da bi vi nastavili da jedno drugom replicirate, a da se ne priča o amandmanu. Izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Zahvaljujem se na vašoj sugestiji. Zaista, neću više da se javljam za reč po ovom amandmanu. Gospodine Pavićeviću, vi kažete da je Narodna skupština organ koji kontroliše rad Vlade i organa državne uprave, odnosno ministara. To je tačno, ali je Narodna skupština i predstavničko telo. Mi predstavljamo građane Republike Srbije koji su na izborima u martu 2014. godine, nije to bilo tako davno, dali plebiscitarnu podršku SNS koju ste maločas spominjali i Aleksandru Vučiću da sastavi novu Vladu Republike Srbije koja će Srbiju da izvuče iz teške situacije u kojoj se ona nalazi. Kao što ja ne osporavam vaše pravo da kontrolišete, kako vi kažete, i da kritikujete rad Vlade, nemojte onda da osporavate pravo poslanika SNS da brane rad Vlade, pa i rad gospodina Selakovića, koji nije odgovoran što je neko drugi, odnosno stranka na čijoj ste listi vi bili 2011. godine iz germanskog pravnog sistema u srpski pravni sistem uvela jedan institut, a da to apsolutno ne odgovara ekonomskoj situaciji koja postoji u Republici Srbiji, ne odgovara socijalnoj situaciji, društvenim uslovima itd. Ne znam o kom o pogrešnom putu vi govorite. Pogrešnim putem je Srbija išla od 2000. do 2012. godine i došli smo tu gde smo došli i sada pokušavamo da ispravimo sve krive Drine. Da li ih je moguće ispraviti sve preko noći? Nije, ali trudimo se da ih ispravimo jednu po jednu. I ovo je jedan napor koji činimo da omogućimo da…
Hvala. Ovo je bila replika. Zahvaljujem.
…s jedne strane javni notari zažive, a sa druge strane da se zaštite interesi građana.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, stvarno nisam imao nameru da se javim danas i naročito po ovom prvom amandmanu, jer je naš ovlašćeni predstavnik gospođica Olgica Batić veoma argumentovano objasnila i obrazložila zbog čega ne možemo da prihvatimo ovaj amandman poslaničke grupe SDS, ali posle diskusije koje sam čuo od narodnih poslanika, koji su branili ovaj amandman, zaista sam morao da se javim da bih građanima Srbije pojasnio kako smo došli do ovog trenutka, da neko ko je 5. maja 2011. godine zdušno podržavao uvođenje notarskog sistema u Republiku Srbiju, odjednom je okrenuo svoj stav i sada je protiv javnih beležnika. Pominje se da smo sedam puta menjali Zakon o javnim beležnicima za ove dve i po godine. Naravno, tri puta smo prolongirali početak važenja, odnosno primene ovog zakona, imajući u vidu da nije bio dovoljan broj notara. Nije bio dovoljan broj notara zbog toga što je, i to je veoma studiozno objasnio gospodin Martinović, ne bih ponavljao, to je javnost shvatila, potrebno da završite pravni fakultet, da položite pravosudni ispit, da imate pet godina radnog iskustva, da nakon toga položite notarski ispit, da obezbedite prostorije, da stavite određeni novčani iznos kao garanciju za materijalnu štetu koju proizvedete, da imate specijalnu kasu. To u Srbiji veoma mali broj ljudi ima. Mali je broj ljudi koji se bavio časno ovom profesijom, a uglavnom su to sudije i tužioci, koji su od primanja mogli samo mesečno da prežive. Niko takvu uštedu nema. Veoma je mali broj ljudi koji je uštedeo toliki novac. Zato u Srbiji imamo 94 notara. Ne zbog toga što ih ne voli Nikola Selaković, ne zbog toga što Nikola Selaković ne želi da ih ima. Mislim da je on prvi čovek u ovoj zemlji koji bi voleo da u Srbiji već postoji 375 notara, koliko je potrebno, koliko je minimum da se pokrije čitava teritorija Republike Srbije. Takođe, imamo problem da su se mnogi javili da budu notari u mestima u kojima već ima notara. Ne žele da dođu u Vranje, Preševo, Bujanovac. Neće da dođu, nemaju uslova, nemaju mogućnosti da tamo nešto zarade. Kada smo menjali zbog štrajka advokata, samo molim one ljude, koji se nikada nisu bavili advokaturom, da ne brane nas advokate, nas ljude koji živimo od toga čitav život. Ja sam primer toga. Čovek sam od profesije. Od kako sam završio pravni fakultet sam u advokaturi, odnosno bio sam advokatski pripravnik, a sada sam preko 25 godina advokat i molim da me niko od vas ne brani. Štrajkovali smo i zna se zašto smo štrajkovali i došli smo do jednog sporazuma protiv koga ste vi bili. Do neba ste kukali 19. januara, 21. januara. Nije vam bilo prijatno što smo napravili sporazum, što je Advokatska komora Srbije, moja komora, sa Ministarstvom pravde, mojim Ministarstvom pravde, napravila kompromis, dogovor i mi smo svi ovde, kao narodni poslanici, stali iza tog predloga, shvatili da je to nužno i da moramo da idemo dalje. Ne, vi biste hteli da stojimo u mestu, da trčimo unazad i da stvaramo probleme, a ne da ih rešavamo. Ja sam 19. januara, kada sam pričao o izmenama i dopunama Zakona o javnom beležništvu, napravio jedan gaf, spinovan novinskim tekstovima, spinovan raznim emisijama o tome kako je za overu izjave jednog od roditelja potrebno 4.000 dinara platiti kod notara kako bi dete otišlo u inostranstvo. Ovog puta se javno izvinjavam gospodinu Nikoli Selakoviću zato što je za takvu overu kod notara potrebno platiti 300 dinara. Jedna stranica košta dva boda. Bod je po notarskoj tarifi 150 dinara i to košta 300 dinara. Ukoliko hoćete kod notara da sastavite neki dokument, za tu uslugu ćete platiti dodatno. Ovo što se plaća za overu potpisa, prepisa i rukopisa se plaća taksa i ta taksa je upodobljena i kod notara i u opštinskoj upravi i u mesnoj kancelariji u bilo kom selu i u osnovnom sudu. To je republička administrativna taksa, ali ako uđete u notarsku kancelariju i kažete – molim vas, sastavite mi ovlašćenje za automobil, overite mi neki dokument koji ja ne znam da sastavim jer sam pismen ili nisam dovoljno pismen, on će vam naplatiti. Šta drugo? Naplatiće, zato što on od toga živi. Da ne bi bilo ekskluziviteta prilikom sastavljanja ugovora o prometu nepokretnosti, ovde u Skupštini smo doneli odluku da se 40% od toga umanji tarifa notarima i da mogućnost advokatima i samim strankama da u tih 40% oni sami sastavljaju taj ugovor ili da odu kod svog prijatelja advokata i sastave. Od onoga što zarade notari, takođe, to je jedna od ideja gospodina Nikole Selakovića i ove Republičke Vlade, 30% su dužni da plate u republički budžet, a to ide za razvoj pravosuđa, tužilaštava, osnovnih, viših sudova. To se vama nije dopalo. To je ono što vama smeta. Na osnovu tih para koje su otišle u budžet Republike Srbije za pravosuđe sada su isplaćeni advokati u Republici Srbiji za sve izdatke koje su imali kao advokati braneći po službenoj dužnosti, isplaćeni su svi veštaci, svi porotnici koji u vaše vreme nisu isplaćivani, koji su bežali iz sudova ne želeći da tamo sede kao ikebane i da za to ne budu plaćeni. Reći ću samo još ovo. Dajte vi što više amandmana, što više ovakvih amandmana, što više ovakvih obrazloženja, jer je to sve u obrnutoj proporciji. Što više amandmana dajete, to sve manje glasova dobijate. Imate jednu situaciju u Vojvodini. Bojan Pajtić vlada, sa koliko, gospodine Martinoviću, 6% glasova… (Aleksandar Martinović, s mesta: Sa 5,86%.) Imate još bolju situaciju. U Vranju su demokrate na vlasti sa 4% glasova. Hvala lepo.
Zahvaljujem se, gospodine Nikoliću. Gospođice Batić, vi želite reč, ali ne možete kao ovlašćeni po ovom amandmanu, već možete samo vreme poslaničke grupe ili vreme šefa poslaničke grupe kao zamenik šefa poslaničke grupe, ali onda morate sačekati da dobiju reč prvo oni koji su se javili pre vas. Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću u ime poslaničke grupe JS da vratim diskusiju na tačku dnevnog reda, a tačka dnevnog reda je izmena jednog člana Zakona o overi potpisa, prepisa i rukopisa. Molim vas da u kasnijoj diskusiji prihvatimo amandman Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, koji je svojim amandmanom objedinio više dobrih amandmana nekoliko narodnih poslanika i on je prihvaćen od strane predlagača ovog zakona, a sve u cilju da pomognemo građanima Republike Srbije da lakše, bezbolnije i brže dođu do onoga što žele, a to je da neki dokument, neki prepis, neki rukopis mogu da overe kod onog organa gde su do sada to radili. Ovde su, od strane nekih uvaženih kolega i koleginica, puna usta brige za građane Republike Srbije. Molio bih da tu brigu o građanima Srbije prenesu na teren, gde imaju vlast u lokalnim samoupravama, a ne ovde raznim replikama, nekim predlozima, diskusijama, itd, a da od toga građani Republike Srbije nemaju nikakve koristi. Istovremeno, čuo sam ovde jedno, da kažem čuđenje od strane nekih poslanika, kolike su tarife notara i ko ih je propisao. Notari sada imaju Komoru i ako njihova Komora proceni da su neke njihove tarife previsoke i da odbijaju korisnike njihovih usluga kod dolaska kod njih, mogu oni da zatraže da se te tarife koriguju, ali istovremeno nisam čuo od nekih dušebrižnika da zatraže, da kažu kolike su tarife nekih profesija, odnosno advokata koji izlaze po službenoj dužnosti, da brane klijente, ko je propisao te tarife a Ministarstvo je moralo da ih odobri? Nije ih propisalo Ministarstvo, nego je propisala Komora. Zna se vrlo dobro kolike su. Pa kada se toliko brine za građane kada je u pitanju jedna profesija, treba da se brine za građane i kada je u pitanju druga profesija, jer građani i po jednom i drugom osnovu, po nekom osnovu dolaze ili kod javnog beležnika ili kod advokata. Dobro, to je pitanje za neku diskusiju. Mi smo 2011. godine, Jedinstvena Srbija je tada podržala taj zakon, izmene Zakona o notarima. Daj malo da govorim rečnikom naroda, rodilo se dete, mi moramo da ljuljamo, da mu omogućimo da lepo živi i zato izmenama zakona mi upravo stvaramo uslove da to dete, odnosno da taj zakon zaživi u najboljoj mogućoj meri, da građani od njega nemaju štete. Upravo iz razloga toga jeste i pandan tom zakonu što mi danas menjamo jednu odredbu ovog zakona o overi potpisa, prepisa i rukopisa, da on počne da se primenjuje, odnosno ove odredbe od 1. marta 2017. godine. Što se tiče poslaničke grupe Jedinstvene Srbije, mi ćemo u narednom periodu koji je pred nama tražiti, da li ćemo imati podršku od strane većine svih poslanika u Narodnoj skupštini, to ćemo videti, da ovo što sada menjamo ostane trajno i da je moguće da se i u mesnim zajednicama i u nekim drugim organima lokalne samouprave i dalje vrše overe određenih dokumenata, upravo za dobrobit tih građana, a ne da bi prešli 30 i ne znam koliko kilometara od svog mesta gde žive, od svog sela, da bi overili nešto što jednom, ili dva, ili tri puta u životu im treba, ili u godini dana. Prema tome, ajmo da zaključimo i da ovaj zakon donesemo i nemojmo toliko da pričamo koliko košta ovo zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije, građani će na izborima 2018. godine oceniti da li smo radili dobro ili nismo, glasaće za neke druge političke opcije koje toliko brinu o njima, a što se tiče toga šta plaća i da li će Ministarstvo plaćati ove usluge kod javnih beležnika ovako kako treba, ja samo pitam neke uvažene kolege iz nekih drugih profesija, da li će oni koji se bave tom privatnom profesijom naplaćivati lečenje 50 dinara jedan bolnički dan, koliko danas košta u bolnicama koje se finansiraju od strane Fonda zdravstvene zaštite? Hvala lepo.
Zahvaljujem gospodine Petroviću. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite gospođo Čomić.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe za podršku amandmanu koji su podnele kolege narodni poslanici Marko Đurišić, Janko Veselinović, Snežana Malović, Ninoslav Stojadinović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen i Blagoje Bradić. Podrška ovom amandmanu sa predlogom da od sve površnosti, neznanja i kršenja i zloupotrebe procedura tokom donošenja ovog zakona po hitnom postupku, izvučemo bar neku pouku, da izbegnemo bar neke greške u budućnosti. O čemu se radi? Amandman koji su kolege podneli je dobar i ja ću glasati za njega nezavisno od toga da li će ili neće imati amandmansku većinu. Problem je u tome što je ovaj amandman sada u proceduri a mora biti po Poslovniku u proceduri, na član zakona koji više ne postoji. U ponedeljak smo imali ovlašćenu predstavnicu šest narodnih poslanika koja je obrazlagala dva člana zakona. Jedan od tih ne postoji odlukom da Odbor za pravosuđe podnese amandman. Zašto kažem da treba o ovome razmisliti, da bi izbegli iz potpuno nepotrebnih razloga površnost koja je glavna karakteristika donošenja ovog zakona? Šta se dešava, ako ovaj amandman, kolega narodnih poslanika iz Socijaldemokratske stranke dobije amandmansku većinu? Kako izgleda zakon? Kako izgleda član zakona? To nije samo u ovom slučaju proceduralno poslovničko pitanje koje je nedovoljno jasno rešeno u našem Poslovniku, nego ilustracija arogancije kojom smo u ponedeljak govorili o zakonu koji u sredu više ne postoji i nije prvi put. To se već dešavalo tokom zasedanja i podnošenja zakona po hitnom postupku. Želeći da ovu proceduru koja ne postoji, iskoristim svojim izlaganjem kao upozorenje, da vodimo računa ili izmenama Poslovnika, ili temeljitijim pristupom izradi zakonskih predloga koje kao narodni poslanici podnosimo u Narodnoj skupštini, jer amandmana treba da bude i oni treba da se podnose i nije bilo još ni jednog zakona koji je u Narodnu skupštinu ušao i izašao u potpuno istom obliku. Svaki je menjan amandmanima, ali ovo je ekstremni slučaj. U ponedeljak je postojao jedantekst zakona, u sredu on više ne postoji, a raspravljamo o amandmanima na član zakona koji više ne postoji. Sav pokušaj da se pričom o nekakvim drugim temama, da se političkim razmiricama političkog folklora pokrije jedan ozbiljan proceduralni nedostatak, verovatno je jako zgodan za sve one koji se obraćaju ljudima koji žele podršku zato što drže kitnjaste govore, ali se to ne radi ako poštujete instituciju u kojoj smo svi obavezni da radimo predano, prilježno sa znanjem i poštovanjem kulture procedure kojom smo obavezni. Amandman koji su kolege podnele je u nekoliko sličan i amandmanu koji je podneo odbor, ali rasprava u plenumu ni nalik nije na ono što se zaista dogodilo sa propisom. Od toga može biti samo zajedničke štete i moj apel je da ovo uzmemo za nauk i da takvu zajedničku štetu izbegnemo u budućnosti. Hvala vam.
Zahvaljujem se reč ima narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite, gospođice Batić.
Hvala. Htela sam bar na kratko da reagujem na nešto što je izrečeno a predstavlja jednu apsolutnu neistinu, pri tom ne mislim na izlaganje kolege Bradića ni koleginice Čomić, pa je ovde na samom početku sve svođeno na nekakav lični nivo, kao da sam u najmanju ruku jedina koja je potpisnik ovog zakona. Ja sam rekla, ja ću svu krivicu prihvatiti na sebe i sve kritike, ali apsolutno neka idu na mene. Spremna sam, naravno da ih podnesem, ali rečena je jedna gnusna neistina i kaže se, jedan od kolega je na samom početku rekao – mi smo ovime, upotrebiću izraz koji je on koristio – izbili pare iz džepa javnim notarima. To je jedan kolega na početku rasprave rekao – mi smo izbili notarima pare iz džepa. Izvinite, ako ćemo tako da percipiramo stvari, onda ćemo da kažemo da je izbijanje notarima, tih istih para iz džepa, u najvećoj meri učinjeno onim izmenama i dopunama Zakona o javnom beležništvu, a koje zapravo predstavljaju rezultat dogovora advokata odnosno stručnih timova Advokatske komore Srbije i resornog ministarstva. Setite se onda koliko su smanjene vrste poslova koje uopšte vrše javni beležnici, tako da nemojmo sada da ovde spočitavamo i da govorimo o nekim stvarima, da mi ovde nekom izbijamo pare iz džepa. Izmenama i dopunama o kojima smo ranije raspravljali i sa kojima smo se saglasili tako nešto je već učinjeno. Ko je tada bio protiv rešenja, prvenstveno rešenja koje je predlagala struka, dakle advokatura, onda je to tada u načelnoj raspravi trebao i da istakne, pa da štiti samo apsolutno interese notara? Ja poštujem tu tendenciju da neko mora da se zalaže za notare, posebno oni koji su taj institut i uveli u pravni sistem ove zemlje. Ali nemojte ovde paušalno da iznosite tvrdnje da neko ovde izbija pare iz džepa javnih beležnika. To je apsolutno neprihvatljivo, apsolutno neprimereno, pa i sam rečnik je apsolutno neprimeren i ja ga namerno koristim, jer onaj ko ga je iznosio, samo citiram šta je rekao. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajući. Imajući u vidu tok diskusije, a i sadržinu diskusija koje su vođene, nameće se jedan zaključak koji bi trebalo da se pod hitno izbegne, kako bi izbegli da ode jedna jako loša poruka prema građanima Republike Srbije, a to je da se stvara jedan odijum i to krajnje negativan odijum prema javnim beležnicima sa jedne strane, kao što je to do nedavno bio odijum potpuno negativan prema advokatima, s druge strane, pa se u političkom žargonu i u političkim govorima zloupotrebljava i jedna i druga profesija. Komentarišu se, pre svega, tarife javnobeležničke i advokatske na jedan nedopustiv način. U konkretnoj situaciji treba reći ono što je istina, a pošto poslanička grupa SPS od samog početka insistira isključivo na činjenicama kada su u pitanju rasprave povodom zakona koji se vezuju kako za ovaj zakon o kome danas raspravljamo, tako i za zakone o javnim beležnicima i drugim pratećim zakonima, onda je ta činjenica nešto što se ne može dovoditi u sumnju, a to je da je upravo ovde pred poslanicima Narodne skupštine RS kada smo prvi put govorili o odnosu javnih beležnika i njihovih tarifa rečeno upravo od predstavnika izvršne vlasti da će se te tarife prilagođavati finansijskim mogućnostima građana. I opet zarad činjenice i opet zarad istine treba istaći da su korekcije u međuvremenu vršene, da su te tarife smanjivane. Mi smo samo postavili pitanje – da li je i pored toga što su korekcije izvršene konačan iznos javnobeležničkih tarifa adekvatan mogućnostima i to finansijskim mogućnostima građana i to je uvažena koleginica Batić na samom početku svog uvodnog izlaganja jasno i nedvosmisleno istakla. Stoga, nema potrebe više da se lamentira i prikupljaju politički poeni na nečemu što je potpuno nepotrebno. Mi ovde treba da budemo potpuno saglasni u jednoj činjenici, a ta činjenica podrazumeva da se upravo ovim zakonom izbegava diskriminacija građana, izbegava se ono što podrazumeva teret građana, odnosno teret na građane, prevashodno finansijski, a taj teret bi nesumnjivo postojao ukoliko se ovaj zakon ne bi usvojio i izglasao. Ovde je rečeno nešto od mojih uvaženih kolega što ipak pravno-formalno ne može da se prihvati, a to je trajnost ili kontinuitet u pogledu naplaćivanja naknada ili bolje reći taksi kada su u pitanju overe kod organa lokalnih samouprava. Gospodo narodni poslanici, dragi građani Republike Srbije, mi imamo Zakon o republičkim taksama i taj zakon je i dalje na snazi i po tom zakonu se takse i naplaćuju i tu se ništa ne menja i u tom pravcu nema potrebe da bilo ko diskutuje, kao što nema potrebe da bilo ko diskutuje o tarifama advokata bez obzira ko ih je potpisao ili ne, jer je Advokatska komora Srbije prihvatila da se tarifa advokata primeri i da se istovremeno kada se bude radila korekcija javnobeležničke tarife izvrši i korekcija tarife koja se odnosi na advokate, da ne bi bilo zloupotrebe kada su u pitanju advokati i advokatura. Na kraju, mi treba da vodimo računa i o onoj činjenici koju je poslanička grupa SPS veoma precizno istakla. Ovim zakonom se pored cilja koji je proklamovan, a ovde se lamentira sa time, a to je zaštita interesa građana, govori u drugom cilju, a to je zaštita budžeta RS. A budžet se štiti upravo na taj način što će sudovi, sudske jedinice, organi jedinica lokalnih samouprava naplaćivati one naknade na ime taksi koje će se prelivati u budžet. To je ono što građani treba da znaju i to je ono što je činjenica koju ovde niko nije, niti može da dovede u sumnju, a kolegi Bradiću se sada u ime nas, advokata, ovaj put, prvi put kažem – advokata, pre nego što ću reći narodnih poslanika, zahvaljujem zato što je prepoznao da je ovo zaista jedna iskrena, dobra namera, pokušaj da se na savestan i odgovoran način reaguje na zakonski akt koji mora biti izmenjen zaista i iskreno isključivo u interesu građana. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Jovanoviću. Reč ima dr Blagoje Bradić po amandmanu. Izvolite.
Nemam pravo na repliku? Ne? Ne mislim na izlaganje gospodina Neđe, mislim na izlaganje gospodina Petra…
To je bilo afirmativno, njegovo izlaganje. Niko vas nije u negativnom pomenuo, niti pomenuo vaše ime i prezime.
Dobro, niste me razumeli. Jel mogu samo pošto imam dva minuta da me… Zahvaljujem. Dakle, poštovani građani Srbije, u proteklih dva sata smo slušali različito viđenje rešenja i ocene kvaliteta našeg amandmana koji smo podneli na Predlog zakona grupe poslanika i da vas podsetim, mi smo predložili da potpise, rukopise i prepise overava javni beležnik ili organ opštinske uprave, to se misli na trajan proces, znači da nije vremenski ograničen, a onda smo dali mogućnost da ono, što će predložiti Odbor za pravosuđe do 1. marta 2017. godine, bude do 1. januara 2016. godine, jer smo želeli da ograničimo mogućnost sudova da vrše overu potpisa, prepisa i rukopisa, kako bi imali više vremena da se bavi ovom svojom osnovnom delatnošću. Nadam se da ćemo u narednom periodu videti vrlo jasno i brzo, mimo svih ovih diskusija, kritika, razmišljanja, poruka koje su slali kolege iz skupštinske većine, iz skupštinske pozicije, videti ko je u pravu. Mi smo samo želeli da predupredimo eventualne nove sednice i ja nisam kada sam rekao da sednice koštaju, one stvarno koštaju, svaka sednica, ovo je neki rad, trošimo struju, trošimo resurse ove skupštine u lošem smislu, nego sam iz konteksta kako sam ja to rekao mislio da je nepotrebno ova sednica danas kada je to moglo da se uradi pre nedelju dana, ovaj član zakona da se stavi. No, samo da još odgovorim kolegi Petru. Ne košta ništa 50 dinara, to je participacija na bolnički dan koji je neuporedivo skuplji i da, privatni stomatolozi će raditi po cenovniku Republičkog fonda. Ja mislim da sam bio dovoljno jasan.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Petar Petrović po amandmanu.
Vrlo kratko. Ja bi voleo, uvaženi kolega, doktore, da sutradan…
Molim vas da se ne obraćate drugom narodnom poslaniku.
… stomatolozi popravljaju moje zube po istoj ceni po kojoj popravljaju i stomatolozi koji rade u državnim ustanovama. Bio bih srećan i doneću vam račun ako bude tako bilo, a garantujem da neće biti. Hvala.
Zahvaljujem.
Pravo na repliku. Zahvaljujem. Dakle, da vas samo malo uputim u materiju, pošto vidim da ne baratate materijom kako treba. Dakle, privatna stomatološka praksa koja nije potpisala ugovor sa Republičkim fondom ima pravo da formira svoj cenovnik i da plaća porez ili vodeći knjige poreske ili paušalno. Oni koji potpišu ugovor sa Republičkim fondom, ja se nadam da će biti, vrlo brzo to prihvataju, apsolutno cenovnik Republičkog fonda i biće ista cena kao u domu zdravlja, tako i kod privatnika, kada bude stvorena mogućnost da privatni stomatolozi potpisuju ugovor sa Republičkim fondom.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević po amandmanu.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, mi ceo dan raspravljamo kako jednu dlaku podeliti na šest delova, koliko ja vidim. Najprostija dva člana, odnosno jedan član i drugi član o stupanju na snagu, ta rasprava traje već dva dana ne smanjenom žestinom, što pokazuje izuzetno interesovanje za, koliko ja vidim, overu potpisa, prepisa, itd. Nisam očekivao da toliko interesovanje bude i kao predstavnik Narodne seljačke stranke više bio očekivao da su se moje kolege sa obe moje strane zalagale da overu tih potpisa, prepisa, itd. posebno, ono što sam ja tražio u poljoprivredi, na selu, mi plaćamo znatno manje, a ja bih bio slobodan da podržim one amandmane koji bi govorili da seosko stanovništvo bude oslobođeno svih taksi, preza, itd, s obzirom da nam preti izumiranje sela, s obzirom da to nije više poljoprivredno pitanje, da je to i bezbednosno pitanje, to je pitanje opstanka Srbije. Voleo bih da takvom vrstom amandmana koje sam ja svojevremeno predlagao, da su predlagale moje kolege sa obe strane, bez obzira iz koje su političke opcije. Umesto toga, mi ovde uglavnom vidimo raspravu oko toga koji datum treba da bude ugrađen u zakon, da li 2016. godina ili 2170. godina itd. Ja ne vidim da je tu neka rasprava plodna. Ono što vidim da građani osuđuju, a to je ono što u našoj državi još uvek postoji, da se mi svi zajedno moramo boriti protiv toga da nam država postane nasilje činovnika nad građanima i bojim se da nijedan zakon koji mi ne donesemo neće biti u korist građana ako ne uzmemo u obzir njihovu socijalnu izdržljivost, odnosno ekonomsku snagu koja prati ovo stanovništvo. Ja poslanike ne delim da poziciju i opoziciju, mislim da su i jedni i drugi na vlast. Najmanje na vlasti sam, recimo, ja. Dakle, oni koji tvrde ovde da su ortodoksna opozicija, drže vlast na četvrtini teritorije Srbije i sprovode zakone. Ovde je kolega Bradić, koji je sada izašao, govorio je o stomatološkim uslugama. Dakle, što se tiče Fonda RFZO, on finansira sve usluge pa i na teritoriji Vojvodine, gde jedna stranka, koja je donedavno držala, do 2012. godine, republičku vlast, vrši tu vlast iz zdravstvenog osiguranja na četvrtini teritorije. Tako da, kada neko govori da je opozicija, ja to uzimam sa rezervom, s obzirom da većinu poverenih poslova i zakona o prenosu nadležnosti, bez obzira što su to republički poslovi, vrši AP Vojvodina. Ja nisam protiv toga, ali to njihovo tzv. opoziciono delovanje treba uzeti sa rezervom, kao što treba uzeti sa rezervom i ove predloge. Ja bih voleo da ti predlozi donesu olakšanje stanovništvu, pre svega seoskom koje, usudiću se da kažem, bez obzira što je prosek starosti 59 godina, i dalje najviše radi, najviše doprinosi i izdržava industrijski mrtve gradove, a pri tome izumire. Prosečna starost je gotovo 59 godina, teritorije nam se prazne i neko će ubuduće izvršiti novu agresiju u kolevkama na naše ispražnjene teritorije, jer agresija kolevkama je najuspešnija, a najuspešnije etničko čišćenje, ja ću reći samočišćenje, je bela kuga, tako da smo mi podložni i jedno i drugom. Voleo bih da ubuduće i amandmani i predlozi zakona budu u korist stanovništva, a ne protiv stanovništva. Ne vidim ništa plodno u ovom amandmanu. Kolega Bradić je izašao, pa ne mogu da otklonim jednu nelogičnost, recimo, da stomatološke usluge budu besplatne za više kategorija stanovništva, jedino nisu besplatne za one koji plaćaju zdravstvene doprinose. Ja zahvaljujem predlagačima amandmana, ali bih voleo zbog građana da su ti amandmani plodotvorniji i da ne gubimo ovoliko vreme za, već sam u uvodu rekao, deljenje jedne dlake na šest delova. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Katarina Rakić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima ovlašćeni predlagač, narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite.
Hvala. Naime, na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Katarina Rakić i ona je istim predložila da se zapravo u tekstu Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa u stavu 2. nakon reči: „kao povereni posao“ stavi tačka i onda nastavak: „najduže do 1. marta 2015. godine“, jednostavno da se predvidi kao trajno rešenje i da se ne stavlja apsolutno nikakav rok. Iskrena da budem, ovakav amandman očekivala sam od predstavnika opozicije. Oni su se pozivali da ne treba nikakav rok i da treba nešto biti prihvaćeno kao trajno rešenje. Ukoliko bi se ovakav amandman i prihvatio, onda bi došli u jednu situaciju da bi potpuno bez ikakvog smisla ostao stav 3. istog ovog člana zakona. Mogao bi se dovesti u pitanje i član 29, jer, napomenuću, ukoliko u originalnom tekstu još uvek važećeg člana 29. u njegovom stavu 2. iza reči: „povereni posao“ stavimo tačku, to znači da bi apsolutno svi u nedogled bili nadležni za vršenje svih poslova overavanja potpisa, rukopisa i prepisa, i javni beležnici, i sudovi, i opštinske uprave. Onda bi se zapravo postavilo pitanje – šta će onda uopšte nama institut javnog beležništva? Onda lepo nismo trebali ni da uvodimo. Ako ćemo već ovde da iznosimo bilo kakve kritike, hajde onda da se konsultujemo oko nečega i da konstatujemo nešto što je nesporno. Institut javnog beležništva uveden je 2011. godine. Kao što se meni spočitavaju i prenosi se na nekakav lični nivo ova rasprava koja je danas u istom takvom duhu i počela kao i rasprava u načelu, onda bih ja mogla reći – evo, drage dame i gospodo kolege i koleginice, ja se izvinjavam, ali nisam ja donosila Zakon o javnom beležništvu. Moj stav je sasvim suprotno, da ni sada 2015. godine ne postoje uslovi za potpunu primenu, a kamoli 2011. godine.
Vreme.
Samo da završim. Ako ćemo istini na volju, za sve ono što se ja okrivljujem, moram onda dragim kolegama da kažem da se ubuduće pripreme, pa će videti da ja ni u avgustu mesecu nisam podržala čitav set predloženih izmena i dopuna. Hvala.
Zahvaljujem se. Na član 1. amandman je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima ovlašćeni predlagač Olgica Batić. Izvolite.
Hvala. Kao što sam već rekla, ja nemam problem da priznam grešku kada je greška učinjena, ali evidentno je da ovde pojedinci apsolutno imaju problem da priznaju grešku koju su učinili, a ta greška je proizvela niz posledica koje se gotovo ne mogu ni sanirati. Znate, kada donesete jedan loš zakon, evidentno loš, za koji nisu uopšte ispunjeni uslovi kako bi se on primenio, onda sve što radite jeste otklanjanje nedostataka i bavljenje posledicama. Ako ćemo se uporno baviti posledicama, moj je onda predlog – hajdemo da krenemo od uzroka, pa ćemo lako onda stići do posledica. Naime, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu predložio je sledeći amandman. Član 1. Predloga zakona menja se i glasi - U Zakonu o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa u članu 29. st. 2. i 3. menjaju se i glase: „Osnovni sudovi, odnosno opštinske uprave kao povereni posao zadržavaju nadležnost za overavanje potpisa, rukopisa i prepisa do 1. marta 2017. godine. Izuzetno od stava 2. ovog člana, u gradovima i opštinama za koje nisu imenovani javni beležnici, potpise, rukopise i prepise će overavati osnovni sudovi, sudske jedinice, kao i prijemne kancelarije osnovnih sudova, u skladu sa članom 13. st. 4. i 5. Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštva, odnosno opštinske uprave kao povereni posao i posle 1. marta 2017. godine, a do imenovanja javnih beležnika.“ Ovde ću se saglasiti sa delom koji je rekla moja uvažena koleginica Čomić, ali izvršen je jedan, naravno, previd. Moralo se kada se vršila izmena stava 2. menjati i stav 3. Zakona. Neki narodni poslanici su amandmanom to i učinili, kao što je uvažena gospođa Besarević, koja je to svojim amandmanom, o kome se takođe puno raspravljalo, tako nešto i predvidela. U samom obrazloženju ovog amandmana, koji je podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, može se videti da amandman Odbora zapravo konzumira amandman narodnih poslanika, i to opozicionih narodnih poslanika Zorana Živkovića i Vladimira Pavićevića, koji su pravovremeno reagovali kada je u pitanju rok, jer su predlagači zakona pokušali da se vežu, rekla bih, upravo za amandman pomenutih kolega Živkovića i Pavićevića, ispravljeno, pokušali zapravo da se vežu za kalendarski početak godine, a na Odboru smo ustanovili da je daleko prihvatljiviji predlog uvaženih kolega Živkovića i Pavićevića, da to bude 1. mart 2017. godine. Dakle, uz određene izmene ovde je prihvaćeno ono što se navodi u obrazloženjima više amandmana, a pre svega mislim na amandman gospodina Pavićevića i gospodina Živkovića, a onda i na amandman uvažene koleginice Vesne Besarević. Naravno, amandman ste svi bili u prilici da vidite, imate ispred sebe da pročitate, tako da mislim da je izlišno da bilo šta govorim. Suštinski moram samo da kažem jednu rečenicu. Mi ovde odlučujemo danas između dve opcije, ili ćemo prihvatiti da se za neko dogledno vreme odloži ono što bi ne daj bože nastupilo da niko nije intervenisao, a ja poziv sve narodne poslanike da čitaju zakone, da prate zakone, jer mogu i oni da predlažu isto tako predloge zakona, isto tako da odreaguju kada vide da se neki rok približava, a nastupanjem tog roka samo mogu nastupiti štetne posledice po sve građane Republike Srbije. Neka ubuduće kritikuju. Znate, sada i kada iz krajnje dobrih namera uočite rešenje, ja ću biti potpuno iskrena pa reći - rešenje koje nije valjalo postojećim Predlogom zakona, znate, uočite taj problem, targetirate, onda pokušate nešto da ispravite, onda se i to izvrgava ruglu. To je, nažalost, ono na čemu najviše mi trošimo vremena, u načelu i danas u raspravi na pojedinostima. Neću ovde više da ulazim ni u kakve detalje, ni u kakve rasprave. Mislim da smo dovoljno raspravljali u ponedeljak. Više nego jasno je zašto smo ovo činili. Onaj ko je protiv ovakvih izmena, jeste zapravo zato da 1. marta, i to treba javno da se kaže, javnim beležnici vrše sve overe i da 1. marta bi po isključivoj nadležnosti javnih beležnika. Ali, ukoliko su se zalagali za takvo rešenje, onda su trebali da kažu – izvinite, dame i gospodo, mi smo protiv postignutog sporazuma advokata i Ministarstva pravde, mi želimo javno beležništvo u Srbiji, kao što su neke kolege rekle - izbijamo pare iz džepa javnim beležnicima, tako je počela današnja rasprava, apsolutno to nije tačno. Već smo u raspravi takođe rekli, ovim se ne radi ništa na štetu javnog beležništva, a ono što sam saglasna sa svim kritikama opozicije jeste da javnih beležnika nema dovoljno, da javnobeležnička služba ne funkcioniše kako treba i kolegi Đurišiću sam rekla, podržavam ga, saglasno da postavimo isto pitanje što se tiče tarife javnih beležnika ministru pravde. Možemo i zajedno, nemam ništa sporno. Ne znam samo da li on hoće sa mnom, posle svega onoga što je izrekao, ali nema veze. S tim u vezi, kada se kritikuje neko ko ovde predstavlja neki zakon,moram još jednom da ponovim, ja Zakon o javnom beležništvu donosila nisam, ja Zakon o javnom beležništvu glasala nisam. I kada je donet taj zakon i kada je raspravljano o tom zakonu, ovde se pominje novac. I tada su sednice koštale, kada je usvojen Zakon o javnom beležništvu, isto kao što sednica košta i danas, dakle, ništa manje i ništa više. Ali, nemojmo onda da vršimo nekakve dvostruke aršine pa da danas nešto komentarišemo, što apsolutno nije primereno za komentarisanje. Na kraju krajeva, želim samo da istaknem treće moguće rešenje koje opozicija nije predložila, ja sam očekivala da će bar neko iz opozicije predložiti, budući da su sve vreme isticali da su oni za trajnost, da se uporedo ostavlja taj paralelizam u pogledu overavanja. Moram još jednom napomenuti, sa stanovišta pravnika, ima puno ovde mojih uvaženih kolega pravnika, kada vršite izmene prelaznih i završnih odredaba, a vršite ih iz razloga što ste omeđeni i limitirani vremenom i nemate kada da uradite, prelaznim i završnim odredbama nikada se ne mogu menjati materijalne odredbe, a one bi se morale menjati u situaciji kada bi se prihvatilo rešenje, pa hajmo trajno da ostavimo da svi budu nadležni za overavanje, a ukoliko bi karikirala stvari, onda hajde da uvedemo još neki četvrti organ koji će i on, pa da se svi u zemlji Srbiji bave samo overavanjem potpisa, rukopisa i prepisa. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospođica Batić, ostalo je još samo devet minuta, kao šefa, pošto je ovo vreme oduzeto od vremena šefa poslaničke grupe. Reč ima mr Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Uvažene koleginice i kolege, uvaženi predlagači zakona, evo jednog interesantnog amandmana. Ovaj amandman je interesantan zato što njime nije promenjen samo član 1, nego je promenjen ceo zakon zato što, kao što je poznato, zakon o kom smo mi raspravljali u ponedeljak ima dva člana, od kojih je ovim jedan potpuno promenjen, a drugi član glasi – ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Zakon o kom smo mi u ponedeljak raspravljali je glasio, član 1. - U članu 29. stav 2. reči: „1. marta 2015. godine“, zamenjuju se rečima: „1. januara 2017. godine“ i član 2. – Ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“, kraj zakona. Zakon o kom danas raspravljamo glasi, član 1. – Osnovni sudovi, odnosno opštinske uprave, kao povereni posao zadržavaju nadležnost za overavanje potpisa, rukopisa i prepisa do 1. marta 2017. godine. Izuzetno od stava 2. ovog člana, u gradovima i opštinama za koje nisu imenovani javni beležnici, potpise, rukopise i prepise će overavati osnovni sudovi, sudske jedinice, kao i prijemne kancelarije osnovnih sudova, u skladu sa članom 13. st. 4. i 5. Zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, odnosno opštinske uprave, kao povereni posao i posle 1. marta 2017. godine, a do imenovanja javnih beležnika. Član 2.– Ovaj zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Mi smo, dakle, u ponedeljak raspravljali o jednom zakonu ovde, a danas raspravljamo o jednom potpuno drugom zakonu. Šta se dešava sa našim amandmanima koje smo podneli na član 1. zakona koji više ne postoji zato što je ovaj amandman Odbora postao sastavni deo zakona. Šta ako Skupština, recimo, u danu za glasanje odluči da prihvati i neki od naših amandmana koje su podneli narodni poslanici DS, kada član zakona na koji smo mi podneli te amandmane više ne postoji zašto je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo predlog amandmana koji je u apsolutnoj suprotnosti sa onim što je nama sedam kolega narodnih poslanika ovde predložilo pre samo dva dana? Baš kao što je i zakon koji su oni nama predložili pre dva dana u apsolutnoj suprotnosti sa onim zakonom koji je predložio ministar Selaković 31. avgusta 2014. godine. Šta misle one kolege koje se javljaju svaki put kada imamo neki predlog, bilo iz Vlade, bilo iz vladajuće koalicije, koji podržavaju predloge zakona koji su apsolutno suprotstavljeni jedni drugima i u apsolutnom neskladu jedni sa drugima. Koleginica Batić kaže – razgovarali smo dosta u ponedeljak. Jesmo razgovarali, ali smo razgovarali o jednom potpuno drugom zakonu. Ako vi u zakonu od dva člana, od kojih je jedan član kada zakon stupa na snagu, potpuno promenite jedan član, onda se govori o drugom zakonu, a ne o amandmanu na član jednog zakona. Isto tako, ovde se govorilo kako su se neki amandmani očekivali od opozicije, pa ne znam koga čudi što su predloženi od strane vladajuće koalicije. Ovo je amandman koji je podneo Odbor, amandman koji se mogao očekivati od opozicije jer on suštinski menja koncept zakona, suštinski je suprotan onome što su kolege iz vladajuće koalicije predlagale ovde samo pre dva dana, a u ponedeljak kada smo o njemu razgovarali ništa nije nagoveštavalo da bi moglo doći do ovakvog obrta i da ćeOdbor preko noći potpuno izmeniti ovaj zakon o kome mi danas raspravljamo jer treba biti pošten i reći da su zakon o kom smo raspravljali u ponedeljak i zakon o kom raspravljamo danas apsolutno različita, međusobno suprotstavljena zakona, i u konceptu i u svemu ostalom. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođici Jerkov. Reč ima, po amandmanu, narodna poslanica Olgica Batić.
Hvala puno, uvaženi predsedavajući. Naime, ovo je rasprava u pojedinostima. Ništa nismo čuli o amandmanu, a podsetiću, na redu nije uopšte amandman Odbora za pravosuđe, postao je sastavni deo Predloga zakona, nego raspravljamo o amandmanu koleginice Katarine Rakić. Vrlo uvažavam mišljenje gospođe Čomić i vrlo dobro sam čula i zato verovatno postoji potreba da se još jednom ponovi sve ono što je uvažena koleginica Čomić rekla, međutim, mislim da apsolutno nema veze sa tim, pošto smo ovde koleginicu Čomić čuli, tako da nema potrebe da seponavlja nešto što je već izgovoreno. Kaže – ovde je reč o dva suprotstavljena zakona. Možda bi moglo i opravdanije bilo da se kaže – o dva rešenja kojima se pokušava izmeniti jedan član jednog zakona, a nikako ne možemo da govorimo o formulaciji koja glasi – raspravljamo o dva suprotstavljena zakona. To u pravnoj terminologiji apsolutno ne postoji. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Trenutno je u pretresu amandman Odbora za ustavna pitanja za pravosuđe državnu upravu i lokalnu samoupravu, on je u pretresu, da ne bude nejasnoća oko toga na osnovu kog amandmana se javljamo. Ja želim da uputim pitanje ovlašćenoj predstavnici o obrazloženju stava 2. ovog usvojenog amandmana Odbora kojim se potpuno menja koncept zakona koji je ovlašćena predstavnica branila u ponedeljak. Dakle, još jedanput - izuzetno od stava 2. ovog člana u gradovima i opštinama za koje nisu imenovani javni beležnici potpise, rukopise i prepise će overavati osnovni sudovi, sudske jedinice, kao i prijemne kancelarije osnovnih sudova u skladu sa Zakonom o sedištima i područja sudova, javnih tužilaštava, odnosno opštinske uprave kao povereni posao i posle 1. marta 2017. godine, a do imenovanja javnih beležnika. Kako ćete me sprečiti? Sa boravištem u opštini ili u gradu, gde postoji javni beležnik da uradim overu potpisa u drugoj opštini, bilo kojim poslom? Kako ćete objasniti da smo mi građani zbog mesta boravišta u različitom položaju pred onim ko overava potpis, zapis, prepis, i dokle će to da se radi? Imam vrlo obrazloženo razumevanje koje ću, braneći svoj amandman, iskoristiti da podelim sa svima nama, ali ovakav amandman će napraviti veći problem, nego činjenica da nema beležnika koji mogu ovo da rade 1. marta 2015. godine. Osim što smo mi građani stavljeni u različit položaj, u zavisnosti od mesta boravišta. Ne postoji više poruka Institutu javnih beležnika oko kojih nemamo spora, i ministarstvo koje je nadležno i komori koja je nadležna da obave svoje poslove u roku koji piše u zakonima kojima se definiše javno beležništvo. Ovaj amandman je iznudica za kontekst u kojima postoji i institut javnog beležnika i arogancija izvršne vlasti prema javnog beležništvu, i volja da se ne čita apsolutno ništa od propisa kojima se definiše oblast, a da se u plenumu Skupštine Srbije priča s ponosom na sopstveno neznanje sve i svašta, a problem koji će ljudi imati stvaramo usvajanjem ovog amandmana. Kome ću se ja žaliti ako beležnik u mom gradu, jedan, nije tog trenutka u mogućnosti da uradi meni uslugu overe prepisa, zapisa, odnosno potpisa i rukopisa, a ja dođem u upravu, a neko u upravi kaže - to nije moj posao, vidi šta mi je Skupština izglasala. To radi javni beležnik u tvom gradu. Ja kažem - znam, čekaj, ali, on zato, zato, ona zato, zato, ne radi. Ko mene štiti? Zašto smo sebi ovo dozvolili? Zato što neko u izvršnoj vlasti ne čita rokove u sopstvenim zakonima koje treba da primenjuje. Zato što imamo šest odgovornih ljudi u ovoj Skupštini zajedno sa predstavnicom koja je rekla - dajte ljudi da sačuvamo Vladu koju podržavamo, jer smo joj većina, a da ipak ne napravimo problem. Zato što smo shvatili da se na tako površan šlamperajski način ipak pravi problem i zato što ćemo sada da pravimo veći problem nego što ga imamo, ako nemamo nikoga da overavamo potpise. Zašto o ovome govorim? Zato što ovde nije više u pitanju funkcionisanje državne uprave, ovde su u pitanju ljudska prava. Ljudska prava mene kao nekog ko treba da koristi usluge javnog beležništva, sudova ili prijemnih kancelarija u sudovima ili opštinskih uprava gde živim. Ne smatram da smo bez odgovornosti, bez obzira da li predlažemo zakon, da li hoćemo da branimo Vladu koja brlja i nesposobna je da primenjuje sopstvene propise ili kritikujemo sa stanovišta sagledavanja svih propisa o čemu ću govoriti kad budem branila svoj amandman. Nije ovo što ja govorim u očekivanju da ovlašćena predstavnica da meni odgovor, precizan, jasan i da on bude garancija ljudima koji će od stura kada ovaj zakon stupi na snagu biti u poziciji da do 1. marta 2017. godineimaju svi opštinske javne uprave, prijemne kancelarije i sudove, a posle 1. marta 2017. godine samo neki. Ovo je ponovo, kao i u slučaju procedure moja apel, da ne dozvolimo sebi više ovakve stvari. Zato postoji Kolegijum Narodne Skupštine, zato postoji dijalog šefova poslaničkih grupa, zato postoji rad na odborima na kojima je ovo trebalo da se raspravlja, a ne da gledamo iz sednice u sednicu odbore na kojima nema pitanja i nema dijaloga o tome kakve će posledice proizvesti aktikoje donosimo u Narodnoj skupštini. Hvala vam.
Zahvaljujem gospođi Čomić. Hvala vam. Reč ima ovlašćeni predstavnik predlagača, narodna poslanica Olgica Batić. Replika, dvaminuta.
Hvala puno, mislim da neću stići u dva minuta sve da kažem što sam želela, ali dobro nema veze. Nadam se da smo bar regulisali i pitanje koliko vremena imam kao predstavnik predlagača. Naime, dobar deo razloga koji je koleginica Čomić iznela ja potpuno razumem jer koleginica Čomić ume da objasni suštinu za razliku od nekih njenih kolega bez ljutnje, koji tako nešto ne umeju. Kada govorimo o ljudskim pravima, da, ukoliko ste me pažljivo slušali u raspravi u načelu, ništa drugačije, možda nešto drugačijim rečima sam rekla upravo ono što ste vi sada rekli. Postoje stenografske beleške. Govorila sam o nejednakom položaju građana u onim gradovima i u onim opštinama na kojima, na čijim teritorijama su imenovani javni beležnici i govorila sam u kontekstu toga da su onda oni u neravnopravnom položaju sa onim građanima onih gradova, onih opština na kojima javni beležnici nisu imenovani. Ta neravnopravnost je vidljiva. Vidna, to ne može da se izbegne. Vrlo jasno sam to rekla u raspravi u načelu. Dobar deo onoga upravo što ste vi izložili pa i u kontekstu ljudskih prava. Evo, pogledajte stenografske beleške, to je bilo uvodno obraćanje, to sam takođe iznela i nije to ništa sporno. Rekla sam, ako ću ja ovde biti dežurni krivac, ja to prihvatam na sebe, samo postavljam onda pitanje – izvinite, a šta je radilo preostalih dvesta i koliko ako izuzmemo ovlašćene predlagače, što oni nisu pročitali zakon? Što nisu videli da je 1. januar pada ove nedelje? Da li su svesni da od ponedeljka ove nedelje svi bili upućeni na isključivu nadležnost? Da, kažete menja se i član 3. koji nije predviđen. To sam obrazložila na početku ove rasprave. Ako mislite da je meni sve jedno tek tako da se bavim izmenama i nemam pametnija posla u životu, verujte mi nije tako. Dakle, saglasna sam sa svim onim primedbama koje ste izneli, ja sam to već istakla i u raspravi u načelu. Nemam vremena da obrazložim sve ono što bih htela. A zašto je neophodno bilo intervenisati upravo i u stavu 3. to sam već obrazložila i na odboru, ali naravno to sam i prvo istakla ovde u plenumu pre nego što je krenula, da kažem ova žustrija rasprava po amandmanima. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Amandman se odnosio na onaj član zakona koji više ne postoji i menjao je rok koji je dat da se reči „1. marta 2015. godine“ zamenjuju rečima „1. januar 2016. godine“. U raspravi u načelu, navela sam vrlo kratko zašto sam se odlučila za 2016. godinu, zato što ja ovaj zakon i rokove overe potpisa i Zakona o javom beležništvu vidim u direktnoj vezi sa Zakonom o političkim strankama. Naime, članom 30. Zakonom o političkim strankama u svom prvom stavu političke stranke koje nemaju poslanike u Skupštini Srbije ili AP Vojvodine dužne su da obnove registraciju svake osme godine. Zakono političkim strankama je objavljen ukazom predsednika u Službenom listu 15. maja 2009. godine. Godine 2017. svi oni koji nemaju poslanike u ove dve skupštine, jedna je regionalna i našoj nacionalnoj, moraće da obnove registraciju. Trenutno, u Srbiji ima oko 100 stranaka. Trenutno oko 45 stranaka ima poslanike i imate 55 koji nemaju. To je 550.000 potpisa, to je fizički posao. Moja ideja je ili, da skratite rok pa da nateramo beležnike, u najboljem smislu reči, da nateramo, nemojte da me hvatate za reč, da pomognemo beležnicima da se pripreme za taj posao 2017. godine ili da vidimo da li će taj posao možda biti moguće obavljen u ovom, novim zakonom predviđenim rokom do 1. marta 2017. godine, s obzirom da je to ponovo jedno od ljudskih prava. Dakle, 550.000 potpisa zahteva fizički vreme i ljude, a 95, 105 ili 205 beležnika, to ne mogu da urade ili mogu samo to da rade, ne govorim o ceni potpisa. Poseban ton toga je što se radi o jednom vrlo ozbiljnom pravu na političko organizovanje, ustavom garantovanom pravu, ako ne vodimo o tome računa, 2015. godine ništa nećemo naučiti iz ovog primera, da niko ne čita kada je čemu rok i da niko ne pazi kakav je kontekst da rok treba da bude ispunjen, nego da na vrat na nos radimo ili odlaganje ili brisanje rokova. Nemam unapred spremljen predlog za to kako da se vodi računa da nemamo problem sa obnavljanjem registracije političkih stranaka 2017. godine. Može da se menja taj član zakona. Ima vremena. Može da se ustanovi samostalan član koji će se odnositi samo na taj posao. Može da se ovde proceni da će taj rok od dva meseca, koliko to mogu da rade i opštinske uprave biti dovoljan ili može da bude potpuno novog nekog rešenja. Moj apel je da to uradio na vreme, da ne bismo ugrozili druge društvene i političke procese koji su u vezi sa političkim strankama koje moraju biti registrovane, da bi mogli da se bave, okupljeni u političku organizaciju, promocijama svojih ideja, u komunikaciji sa ljudima i kampanjom da za svoju ideju dobijaju neke pristalice. Dakle, na vreme, pred nama je dovoljno meseci da se ovaj problem reši. To je bio jedini razlog zbog čega sam podnosila amandman gde se jedan datum menja drugim datumom. Ne bih volela da sedimo zajedno u ovoj Narodnoj skupštini i 25. februara 2017. godine i da produžavamo rok za overu potpisa, da ih proširujemo na sve opštinske uprave i sudove, samo zato što nećemo da se bavimo problemom primene jednog zakona do krajnjih rokova kada u iznudici donosimo rešenja. Rešenja koja se donose u iznudici su mahom loša, a mi treba sebi da obezbedimo prostor i za dovoljan dijalog, za dovoljno temeljito obrazlaganje, kakve posledice proizvode rešenja koja predlažemo u bilo kom zakonu, pa tako i u ovom zakonu koji se tiče overe rukopisa, zapisa i potpisa. Hvala.
Reč ima ovlašćeni predlagač, Olgica Batić.
Shvatila sam suštinu amandmana koleginice Čomić za koju moram da primetim da vrlo argumentovano uvek raspravlja. Naravno, kada spominjete da se javni beležnici trebaju pripremiti u tom nekom ostavljenom roku, ja se sa tim slažem i nemam šta tu više da dodam. Naravno, zato se i predviđa rok. Ali, ne možete vi nikoga da prinudite ako neko neće uopšte da bude javni beležnik, da to i postane. To je suština ovog problem. Već je nebrojeno puta rečeno, da javno beležništvo ne funkcioniše kako treba. Nema dovoljan broj javnih beležnika. Kako će teći dinamika imenovanja javnih beležnika? Mislim da ste saglasni i to ne možemo ni vi ni ja da predvidimo, jer nismo vidoviti, ne znamo. Možda ja recimo ispunjavam uslove da budem javni beležnik, ali neću da se bavim javnim beležništvo i niko ne može da me prinudi, niti ja mogu nekoga da nateram ko isto tako ispunjava uslove da može da se bavi javnim beležništvom, a da budem iskrena, to je moje viđenje, nakon sukoba, odnosno štrajka advokata, mislim da je sve manja zainteresovanost da se neko uopšte i bavi imenovanjem javnih beležnika. Sa druge strane, kada spominjete registraciju političkih stranaka i to sam, moram priznati, spomenula u raspravi, u načelu. Spomenula sam i republičke i lokalne izbore i sve ono što može uzrokovati probleme, tako da sam sve to rekla i ne mogu sada ništa da vam spočitavam, jer imamo u potpunosti usaglašena mišljenja po tom pitanju. Kada ste rekli da treba na vreme da odreagujemo po pitanju roka za koji još ima vremena, a tiče se obnavljanja registracije političke stranke, evo ja vas pozivam, ja možda hoću sa vama da odreagujem. Sa druge strane, zašto nije postojalo, zašto nije neko iz opozicije došao i kazao, evo vidite, mi imamo bolje rešenje, 1. marta sve prelazi isključivo u nadležnost javnih beležnika, pa možda bi i meni i ostalim ovlašćenim predlagačima, daleko bilo lakše da nam je bilo ko rekao i prišao, evo, ne valja to i to, od ponedeljka, meseca, nastupiće rasulo u zemlji Srbiji, ali to je ono što ste sami rekli, zajednički rad, ali iz nekog razloga, taj zajednički rad izostaje. Mislim da sve ovo što ste rekli, a iznela sam u načelnoj raspravi i sve probleme koji postoje sam iznela u načelnoj raspravi, a ovaj rok, u potpunosti ste u pravu kada kažete da se javni beležnici pripreme. Znate, to da li će neko postati javni beležnik, ne možemo uticati ni vi ni ja i da li će taj broj biti uopšte konstituisan u broju od 371, to niko ne može da predvidi. Toliko i zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam bio voljan da podržim koleginicu koja je predložila amandman i koja je to obrazlagala, zbog političkih stranaka preregistracije. Koliko znam preregistracija nije 2017. godine nego je 2018. godine i mislim da su stranke preregistrovane 2010. u januaru i februaru i da se 2018. godine preregistruju one stranke koje za prethodnih osam godina nisu bile parlamentarne što na republičkom, što na pokrajinskom nivou. Dakle, neće raditi 101 politička organizacija, neće prikupljati potpise, s obzirom da ja prateći rad političkih stranaka mislim da je preko 25 političkih stranaka obezbedilo parlamentarnost na pokrajinskom i republičkom nivou. Verujem da će stranke koje nisu ispunile taj uslov da će ih biti negde oko 75 i da će se preregistracija dešavati 2018. godine radi pune preciznosti, bez obzira što krajem 2009. godine i početkom 2010. godine, kada je vršena preregistracija svih političkih stranaka, nisam bio poslanik i nisam bio u tom sazivu parlamenta. Mislim da je ideja dobra. Što se mene tiče, ja se zalažem da političke stranke koje su obezbedile parlamentarnost, čak ne prikupljaju uopšte potpise, s obzirom da nije reč samo o preregistraciji političkih stranaka i sa tim u vezi sam ja voljan da podržim deo amandmana, jer će se prikupljati potpisi za redovne izbore koji će biti lokalni, pokrajinski, 2016. godine. Verujem da će, kada se dese ti pokrajinski izbori, da nećemo imati jednu vladu u hladu, u senci, već da ćemo imati dve vlade u senci, jedna će biti republička vlada u senci, a druga će biti od 206. godine, od maja meseca, a druga će biti pokrajinska vlada u senci i nju će činiti stranke bivšeg režima. Hvala.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Stefanovića. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Uvažene koleginice i kolege, uvaženi predlagači, ja sam podnela amandman kojim sam predložila da se reči „1. marta 2015. godine“ zamenjuju rečima „20. maj 2016. godine“. Mislim da ćete razumeti, što mi sada po malo nije jasno, šta se sa ovim amandmanom dešava, s obzirom na to da u zakonu više ne postoje reči – 1. marta 2015. godine, ali bez obzira na to, ja ću pokušati da obrazložim zbog čega sam ovakav amandman predložila i ne samo ja, nego nekoliko mojih kolega iz DS. Naime, meni se činilo da ovaj 20. maj 2016. godine, jednako dobar, kao i bilo koji od nasumičnih datuma koje je Vlada predlagala, ili određeni poslanici u ime vladajuće koalicije predlagali, a ova skupština usvajala. Podsetiti ću vas da nas je ovde gospodin Selaković pre svega nekoliko meseci ubeđivao da je baš pravi datum 1. mart 2015. godine. Prekjuče su nas ovde kolege ubeđivale da je 1. januar 2017. godine pravi datum. Sada vidimo da to više nije ni taj datum nego se on opet pomerio za određene opštine na mart, za određene opštine do imenovanja beležnika, za određene opštine će to biti paralelno. Tako da, prosto eto učinilo nam se da s obzirom na to da je očito praksa da se ovde bez ikakvog smisla, bez ikakve kalkulacije i bez ikakve procene predlažu datumi, da možemo i mi, svako da predloži neki datum koji nam se učinio prikladnim. U tom pravcu ide i ne samo moj amandman, nego i amandmani ostalih kolega. S obzirom na to da reči čiju ja predlažem zamenu, više i ne postoje u zakonu, zato što je jutros postavljen drugi zakon u odnosu na onaj zakon koji je bio u ponedeljak i da su reči „1. mart 2015. godine.“ iz Predloga zakona, potpuno nestale, jer je i sam predlagač odustao od njih, ne očekujem, nikakav odgovor zbog čega se amandman ne prihvata, ali mislim da samo utvrđuje u našem stavu da svi datumi i sve izmene koje su rađene u celom ovom mukotrpnom procesu u kom smo osam puta menjali zakonske propise koji se odnose na javne beležnike i njihova ovlašćenja, su apsolutno površno, nestručno, proizvoljno pripremljeni i predloženi ovoj skupštini, bez ikakve analize, bez ikakve pripreme i bez ikakve namere da se i sprovedu. Hvala.
Zahvaljujem se. Reč ima ovlašćeni predstavnik predlagača, narodna poslanica Olgica Batić. Izvolite.
Hvala. Kada podnosilac amandman sam kaže da ne očekuje apsolutno nikakav odgovor zašto se amandman odbija, tim pre, nama je olakšan posao, ne moramo da dajemo nikakav odgovor, verovatno, već je odgovor sam predlagač amandmana i dobio, u koliko je pogledao da su upravo amandmanom Odbora prihvaćen onaj datum koji su opozicione kolege, i mislim da tim pre, njeno zadovoljstvo treba da bude veće, prihvaćeno, a to je 1. mart 2017. godine, koji su predložili Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Ako se ne varam, njihov amandman, čini mi se da je bio i prvo podnet, upravo na ovaj Predlog zakona, bar sam ja taj amandman u svom poslaničkom klubu prvi dobila. Ljudi su intervenisali, obrazložili zašto treba. Znate amandman podnosite sa ciljem, ne da bi ga tek podneli, pa kažete onda ne postoji ono rešenje koje je postojalo, zamislite, iz načela u raspravi. Zato postoji rasprava u pojedinostima, podnese se amandman, pa u pojedinostima raspravljate da li je nešto dobro ili nije nešto dobro. Postoji i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu, pa i on tamo može da donese, gle čuda, Poslovnik mu dozvoljava da i Odbor za pravosuđe i državnu upravu i lokalnu samoupravu podnese amandman. Kaže se, uopšte sada više nema rešenje iz Predloga zakona od ponedeljka. Jeste, nema rešenja. Usvojen je amandman kolege Živkovića i Pavićevića, to vam stoji u obrazloženju amandmana i ne vidim šta je sporno? Sada se spočitava kada se nešto potpuno opravdano usvoji od strane kolega koji dolaze iz reda opozicije, a vama treba, valjda, vama da bude draže što je prihvaćen datum koji su dali gospodin Pavićević i Živković, a ne onaj koji sam dala ja. Nekako je prirodnije, ako ništa drugo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov, replika.
Prosto, radi se o tome da sam ja prokomentarisala da reči čiju zamenu ja predlažem u svom amandmanu više u Predlogu zakona ne postoje, to je prosto nešto što mislim da ne možete sporiti. Ako ja svojim amandmanom predlažem da se reči „1. marta 2015. godine“ zamenjuju rečima „20. maja 2016. godine“ i konstatujem da reči „1. marta 2015. godine“ više ne postoje u predlogu zakona zato što je odbor predložio amandman koji je postao sastavni deo zakona, ja u tom pravcu smatram da nema obrazloženja koje mi vi možete dati zbog čega se moj amandman ne usvaja zato što prosto član na koji sam ja podnela amandman više ne postoji. Da li sam ja srećna zbog toga ili ne, to je druga stvar. Vrlo sam nezadovoljna time što je i usvajanje ovog amandmana jutros pokazalo da je i predlaganje ovog zakona išlo podjednako površno, neprecizno i bez ikakve ozbiljne analize kao ceo posao u prethodne tri godine koji se dešava u vezi sa javnim beležnicima. Hvala.
Reč ima Olgica Batić. Daću vam reč od grupe, nema osnova za repliku.
Hvala. Što se tiče amandmana uvažene koleginice, ona je amandman podnela na Predlog zakona o izmenama i dopunama, onda kaže u zakonu overavanju potpisa, ne u Predlogu zakona o overavanju potpisa, u članu 2. stav 2. reči „1. mart 2015. godine“, menja se rečima „20. maja 2016. godine“. U trenutno važećem zakonu, a ne u predlogu zakona stoji „1. mart 2015. godine“. Predlog koji su ovlašćeni predlagači zajedno sa mnom podneli je 1. januar 2018. godine. Ne znam da li ste bili prisutni na samom početku ove rasprave, nije ni bitno, ja sam rekla, jeste, mi smo napravili omašku. Nije trebao da bude 1. januar, slepo smo se držali da taj datum treba vezati za kalendarski početak godine i onda smo rekli – ne, neće biti 1. januar 2017. godine i to je trebalo da stoje reči „1. januar 2017. godine“, a ne „1. mart 2015. godine“. Podsećanja radi, za ovaj Zakon o overavanju rukopisa, prepisa i potpisa ja za njega nisam čak ni glasala u avgustu mesecu, na primer, čisto da sezna, pošto se na nekom ličnom nivou kritike upućuju. Dakle uvaženo je ono što su lepo napisali kolege Pavićević i Živković. Bez obzira da li ovaj predlog zakona ima izmenu samo jednog člana ili ima izmenu dva člana, podneti su neki amandmani. Ne znam sada da li treba da o amandmanima ne raspravljamo ili o amandmanima da raspravljamo. Ako je neki amandman svrsishodan kao recimo rešenje koje je predložio kolega Pavićević, ja onda mislim da takvo rešenje koje je dobro i za koje smo se saglasili da je potpuno primereno, treba jednostavno implementirati, amandmanski reagovati. To su na najbolji način po našem mišljenju učinili upravo kolege Živković i Pavićević. Znači, greška je priznata, ne bežimo od toga. Tu korekciju greške izvršili su upravo spomenute kolege Živković i Pavićević. Oni su rekli – ne, ne možete da menjate, da pomerate rok za godinu i devet meseci. Menjajte onda, ako menjate menjajte na dve godine, pa da građani Srbije imaju mogućnost dve godine i to je prihvaćeno. Eto, još jednom se pokazuje samo namera da se o svakom lepo amandmanu podrobno prvo pročita, isčita pa da se prihvati najcelishodnije i najsvrsishodnije rešenje. Ponavljam, sem toga na Odboru za pravosuđe svi su bili pristalice toga da se upravo rešenje koje je gospodin Pavićević podneo kao opozicioni poslanik prihvati i time se zapravo i pokazuje širokogrudost vladajućih poslanika, jer prihvatamo upravo rešenje opozicionog poslanika. Ne znam zašto iz nekog razloga imam utisak da vama ni to ne odgovara što je prihvaćeno rešenje koje je predložio kolega Pavićević. Hvala.
Hvala. Imali smo jednu intervenciju. Dakle, uvažiću iako mislim da potpredsednica Gordana Čomić nije u pravu, ali dobro je da utvrdimo kao presedan onda za sve buduće predloge zakona, samo dve minute po amandmanu, ne možete po njoj da budete i ovlašćeni i poslanik. Po meni je to drugačije tumačenje, ali uvažićemo da bi mogli tako da radimo i za sve ostale predloge zakona koje budu poslanici predlagali. Znali, usvaja se intervencija Gordane Čomić da bi to tako bilo za ubuduće za svaki predlog zakona koji poslanici budu predlagali, a ovlašćeni su. Znači, kada bude neko drugi predlagao zakon, molim, ovo pravilo ćemo da poštujemo. Hvala. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine gospođo Gojković, narodna poslanica gospođa Olgica Batić, ja sam to rekao ovde i u našoj načelnoj raspravi, primetila je da 1. marta ove godine ističe rok do kojeg potpise, rukopise i prepise mogu da overavaju osnovni sudovi, odnosno opštinske uprave i budući da imamo značajne prepreke za stupanje ovog roka na snagu, onda je jedna narodna poslanica, po mom sudu, primereno reagovala i predložila izmenu Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa, kojim se sada predviđa da to što je važilo za 1. mart ove godine, počinje da važi od 1. januara 2017. godine. Ja sam i u načelnoj raspravi ovde saopštio da je Vlada definisala ove rokove, pokazala da nije moguće da se ispune ovi rokovi i šta se onda desilo, poštovana gospodo? Reagovali su narodni poslanici koji ne smeju da dozvole da naša država ulazi u polje nezakonitosti, poštovana gospodo, i nemogućnosti da ono što piše u zakonima može da se ostvari. Razmišljajući o ovome, zaključio sam da je ovo jedna mala pobeda skupštine, poslanika u odnosu na izvršnu vlasti onda sam dalje razmišljao o ovom roku koji je ovde definisan,o kome je ovde raspravljano i narodni poslanik Zoran Živković i ja smo predložili amandman na član 1. kojim se predviđa da ovaj rok koji je predlogom izmene vezan za 1. januar 2017. godine, da se zameni rokom od 1. marta 2017. godine, uz jednu napomenu koju. I nas dvojica, narodni poslanik Zoran Živković i ja, delimo stav da i nakon 1. marta 2017. godine potpise, rukopise i prepise treba da overavaju kako javni beležnici, tako i osnovni sudovi, odnosno opštinske uprave. To je naš stav, ali smo intervenisali ovde amandmanski u odnosu na konkretni predlog izmene, gde nam se učinilo da danas ovde i pre dva dana, takođe, jeste odgovarajuća izmena 1. mart 2017. godine. Mi ćemo sada imati dve godine da razmišljamo o tome da li da se i nakon 1. marta 2017. godine obezbedi ovaj paralelizam. Mogu ovde povodom ovog amandman odmah da najavim tu našu raspravu i da je vežem za dva snažna argumenta koja mi nudimo. Jedan argument je konkurentnost. Zašto da građani ne dobiju priliku da overavaju svoj dokument i ovde i onde, gde im je zgodnije? Druga stvar, poštovana gospodo, nama se čini da bi se na taj način bolje zaštitio interes građana, ali rasprava o tome sigurno nas očekuje negde do 1. marta, sada, koliko ja mogu da naslutim, 2017. godine. Šta se onda desilo, poštovana gospodo? Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu pripremio je svoj predlog koji kaže u dva stava sledeće. Prvi stav kaže: „Osnovni sudovi, odnosno opštinske uprave kao povereni posaozadržavaju nadležnost za overavanje potpisa, rukopisa i prepisa do 1. marta 2017. godine“, o čemu je sada govorila i narodna poslanica, gospođa Batić, čime ja zaključujem, poštovana gospodo, da je naš amandman, što je ovde i rečeno, i prihvaćen, a onda, poštovana gospodo, čitajući ovaj drugi stav, gde se kaže da u gradovima i opštinama za koje nisu imenovani javni beležnici, potpise, rukopise i prepise će overavati osnovni sudovi, sudske jedinice, kao i prijemne kancelarije osnovnih sudova i posle 1. marta 2017. godine, a do imenovanja javnih beležnika. Poštovana gospodo, u ovoj izmeni primećujem nešto što se možda nalazi i na tragu ove naše ideje da ćemo raspravljati o tome da se nakon 1. marta 2017. godine obezbedi i ovaj paralelizam, jer se on sada obezbeđuje, doduše, samo pod uslovima da nema javnih beležnika, ali ovaj period od dve godine sada nama daje priliku da možda jednom jednu raspravu u našoj Velikoj sali Narodne skupštine posvetimo tome. Moram ovde da kažem, poštovana gospodo, šta je moj zaključak povodom ovog amandmana. Dakle, ja sam zaključio da je naš amandman prihvaćen i to bi bio sada već 31. amandmana poslanika Nove stranke, koji je prihvaćen. Naravno, za jednog narodnog poslanika koji je posvećen svom zakonodavnom radu, usvajanje jednog amandmana je velika stvar, poštovana gospodo. To je jedna mala pobeda. Poštovana gospodo i dame narodne poslanice i narodni poslanici, ja mislim da je ovo jedna specijalna pobeda. Ovo je pobeda ne samo opozicije, poštovana gospodo. Ovo je pobeda, pre svega, Skupštine nad Vladom koja nas je nekoliko meseci različitim izmenama oko jedne te iste stvari stalno usmeravala ka pogreškama, poštovana gospodo. Šta se onda desilo? Desilo se da su se revnosni narodni poslanici prisetili jedne stvari, reagovali i mi diskutujemo sada o tome i mislim da možemo da proglasimo jednu pobedu, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, svih slobodno izabranih predstavnika građana Srbije u ovoj Skupštini Republike Srbije, koji se, poštovana predsednice Narodne skupštine, dosledno bore za ono što su ideali svakog narodnog poslanika u zakonodavnom telu, a to su ideali ustavnosti, zakonitosti i, poštovana predsednice Narodne skupštine i dame i gospodo narodni poslanici, vladavine prava. Budući da je to za mene u okolnostima koje imamo u ovom političkom poretku kakav je sada, veliki događaj, velika stvar, ja moram ovde da kažem, bravo, narodni poslanici. Bravo za Narodnu skupštinu što se povodom jedne tačke dnevnog reda i jednog predloga zakona ujedinila u suprotstavljanju Vladi Srbije koja je uporno i dosledno grešila unazad nekoliko meseci povodom ovog pitanja, dame i gospodo narodni poslanici i poštovana predsednice Narodne skupštine. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala puno, uvažena predsednice. Ja ću se zahvaliti uvaženom kolegi Pavićeviću koji, kao i do sada, uvek daje i smislene i konstruktivne predloge. Kao predstavnik predlagača navešću nešto što i javnost treba da zna, a što stoji u amandmanu samog Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, a glasi u rečenici – produžavanje roka za zadržavanje nadležnosti predlaže se amandmanom kao celishodnije, čime je prihvaćen predlog sadržan u amandmanu koji su na član 1. podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Pošto bez ikakve sujete uvaženi kolega Pavićević ume da pohvali Narodnu skupštinu i narodne poslanike, moram da onda primetim da, ukoliko su prvo reagovali poslanici koji su i potpisnici zapravo ovlašćeni predlagači, onda je na drugom mestu reagovao upravo uvek konstruktivni kolega Pavićević, pa je skrenuo pažnju upravo na rok koji treba da glasi 1. mart 2017. godine, što je, bez ikakve sujete, prihvaćeno od strane Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samouprave. Još jednom sa moje strane, a vidim da to znači, ja se uvek radujem kada se usvajaju amandmani opozicije. Težite da se upišete u one narodne poslanike sa najvećim brojem upisanih amandmana, a kada govorite o tome da je danas ovo pobeda Narodne skupštine, lepo je to čuti. Time se brani na neki način i, da se tako izrazim, podiže integritet upravo ovog predstavničkog doma. Kao što sam u raspravi u načelu već rekla zašto treba prihvatiti, upravo zato što smo mi predstavnici naroda i kao takvi jesmo prvo pozvani da štitimo interese građana. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala. Dobro je da se ovo prihvata, ali mi sada slušamo kako je neko nekog pobedio, samo ne znamo u čemu i zašto je Vlada nešto grešila, kako nam je neko u obrazlaganju amandmana ovde izneo. Znate, suštinska greška je bila, to smo govorili i u načelnoj raspravi, uopšte donet na onakav način sam zakon. Ja nisam siguran i ovaj rok da će da se ispoštuje, treba da budemo potpuno iskreni, zato što ste državu uvalili u veliku nevolju tako što ste doneli krajnje nepripremljeni Zakon o javnom beležništvu i pitanje je još koliko godina će to morati da se možda još produžava rok da bi se zaista taj institut uveo i inkorporirao u naš sistem. Ono što je gospodin Rističević ovde istakao, čuvenu misao Valtazara Bogišića - što se grbo rodi, vrijeme ne ispravi. Grbo ste ovo rodili. Zato mi danas ovo ispaštamo. Nije ova Vlada pogrešila, nego ste vi uveli haos u pravosuđe. Zato smo mi danas ovakve stvari prinuđeni da radimo. Nikom nije lepo što mora da produžava rok.Evo i ja vam sada kažem, ubeđen sam da će i ovaj rok da se produži, a dobro je da ste primetili i nije ovo nikakva pobeda Skupštine, ovo je prosto nešto gde morate da izlazite u susret građanima, jer ste doneli zakon potpuno nepripremljeni za uvođenje ovog instituta i uveli ste ga navrat-nanos, nikom nije bilo jasno ni zbog čega, ni kako, a nažalost, te posledice tako katastrofalnog razmišljanja trpimo i danas. Hvala vam.
Hvala. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Marković. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Jovana Jovanović. Reč ima narodni poslanik Jovana Jovanović.
Poštovana predsednice, koleginice i kolege poslanici, ja sam predložila da se Zakon o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa u članu 29. stav 2. reči: „1. marta 2015. godine“, zamene rečima: „1. aprila 2018. godine“. Evo, od nekih prethodnih kolega smo čuli da će se taj rok verovatno i dalje još produžavati, pa zašto ne bi sada olakšali? Zašto baš 1. april? Pa, zato što i tog 1. aprila možete da kažete - aprilili, ne važi se, daćemo neki drugi rok. Zašto 2018. godine? Zato što zaista moram da izrazim sumnju da će i ovaj rok koji ste predložili 1. mart 2017. godine biti ispoštovan. Zašto? Zato što nas je ministar pre šest meseci uveravao da je 1. mart 2015. godine realan rok u kom će beležnici u potpunosti preuzeti overavanje potpisa, rukopisa i prepisa, a mi pet dana pred taj 1. mart 2015. godine vidimo da to u stvari nije tako. Zanima me samo na osnovu čega vi sada, opet kažem, tvrdite da će i ovaj rok biti ispoštavan? Gde su garancije da ministar neće doći i 23. februara 2017. godine i predložiti neki novi i realniji rok od ovog koji ste vi sada predložili? Pitali ste i zašto kolege, mi iz opozicije nismo pratili analizu primene ovog zakona i zašto mi nismo ranije nismo predložili njegove izmene? Ja iz z ovog pitanja mogu da izvučem samo dva zaključka. Prvi zaključak je da očigledno ni ministar Selaković nije pratio kako funkcioniše primena ovog zakona u praksi, čim on danas nije jedan od predlagača. Drugi zaključak jeste da opet ministar, kao ni kada je donošen ovaj zakon, kada nije želelo da čuje mišljenje profesije i sada ne želi da čuje opravdane kritike opozicije i očigledno ne želi ni da prihvati odgovornost. Moje pitanje je - da li ste sigurni da će građani, s obzirom da se i ove izmene vrše u cajtnotu, 1. marta, odnosno sutra znati gde mogu da vrše overe i da neće nastati zagušenje kod notara, jer smo zajedno, kako smo danas i u raspravi u načelu ustanovili, da 94 notara nije dovoljno da odradi ovaj posao? Da li ste sigurni i da li i vi, ukoliko ministar to već nije želeo, da li želite da prihvatite da je napravljena jedna greška i da li želite da priznate to da će građani i ovog puta ispaštati zbog politike - u oktobru biće i u novembru, u novembru biće u decembru. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Hvala. Zahvaljujem se uvaženoj koleginici Jovanović. Nisam sigurna da je najbolje razumela pitanja koja su joj verovatno napisali, ali pokušaću da pođem nekim redom. Kažete - gde su garancije? Ako ste prisustvovali raspravi u ponedeljak,onda ste mogli videti da vam niko nije dao garancije, posebno ne oni koji su potpisali ovaj Predlog zakona. S druge strane, sve što imate da pitate ministra Selakovića, vi pitajte njega. Nemojte da pitate ni mene, nemojte da pitate Neđu Jovanovića, nemojte da pitate Dragana Nikolića i ostale ovlašćene predlagače. Dobacuje se: „čega“. Ne znam, možda vi na vašem tviter nalogu možete da napišete i čega. Kažete dalje, postavljate pitanja. Institut poslaničkih pitanja nije danas. On je obično utorkom i četvrtkom. Za sva ta pitanja koja imate, odgovore ne treba da slušate ni od mene, jer su sva pitanja upućena ministru Selakoviću, a ja nisam sigurna da ja baš izgledam kao Nikola Selaković. Sve ovo što ste naveli apsolutno u najmanju ruku nema nikakvog smisla. U najmanju ruku predstavlja nepoštovanje ovlašćenih predlagača, a podsetiću vas da svi ovlašćeni predlagači ovog zakona dolaze iz reda advokature. Mislim da bi toliko i trebali da znate ako ste bar pogledali ko su potpisnici. S druge strane, moram da primetim da bi se ovaj 1. april 2018. godine apsolutno uklopio kao datum u nešto što sam već u raspravi u načelu i govorila, a to su, pazite, održavanje lokalnih i republičkih izbora.
Zahvaljujem. Vreme. Reč ima narodni poslanik Jovana Jovanović, replika.
Samo da pojasnim koleginici Batić. Pitanje nisam postavila vama, jer ste vi potpuno irelevantni za ovo, jer svi vi koji ste potpisali ovaj Predlog zakona, upravo vi ste doveli do toga da vam se taj član zakona kroz odbor i promeni. Pomenuli ste institut poslaničkih pitanja, da je to utorkom i četvrtkom. Mi, nažalost, nemamo priliku da postavljamo poslanička pitanja utorkom i četvrtkom, jer se sednice, gle čuda, u poslednje vreme održavaju svim danima osim utorkom i četvrtkom, naročito poslednjeg četvrtka u mesecu, tako da moramo da koristimo svaku priliku. Hvala.
Hvala. (Olgica Batić, s mesta: Replika.) Nema replike. (Olgica Batić, s mesta: Kako nema?) Jednostavno nema, poslanice Batić. Nije se vama obratila, nego predsedniku parlamenta. Sednica je prošle nedelje bila utorkom i četvrtkom. Niste uvek tu, pa moram poslanicima da skrenem pažnju da dolaze i utorkom i četvrtkom, ne samo ponedeljkom i sredom. Za repliku nema osnova. (Olgica Batić, s mesta: Pogrešno sam protumačena.) Žao mi je, stvarno, poslanice Batić. Molim vas da imamo iste kriterijume prema svima. Ne mogu da dam repliku kad ne postoji replika. Ona je odgovorila vama. Ne idemo u krug sa odgovorima jedni drugima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Predlagač nije tu. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vesna Martinović.
Zahvaljujem. U pokušaju da malo smirim strasti i nekako svedemo ovu raspravu ipak na neke stručne rasprave i sadržinu, moram samo na početku da kažem ovlašćenom predlagaču da jeste za svaku pohvalu, naravno, to što ste primetili da ističu neki rokovi koji su prethodno preambiciozno, rekli bi ljudi – ambiciozno bez municije, dakle, bez realne mogućnosti za koje se i u vreme predlaganja i usvajanja prethodnog roka znalo da neće biti ispoštovani. Vi ste ipak reagovali podnošenjem ovog predloga zakona. Jedino što mislim da zaista nije korektno koleginici narodnoj poslanici reći da joj je neko pisao govor, jer isto to, na istu tu primedbu upućenu vama u ponedeljak, da je vama neko pisao iz ministarstva predlog ovog zakona, vi ste prilično burno reagovali, s pravom. Tako da, molim vas da, bez obzira na godine,stručnu spremu i ostalo, narodnih poslanika, ipak tu vrstu diskusije nemamo. Što se samog amandmana tiče, moj predlog je bio, sada više nije, s obzirom na amandman Odbora na pravosuđe nema mnogo smisla, da se umesto 1. marta 2015. godine odredi datum 1. januar 2020. godine. Meni zaista deluje da ne postoji uopšte jasna vizija o tome šta treba u Srbiji da rade beležnici, šta treba da rade sudovi. Mislim da to proizvoljno gašenje požara čas ovde, čas onde, dovodi do jedne ozbiljne pravne nesigurnosti u Srbiji. Mi nismo čuli, ja ne očekujem od vas, jer do vas nema ni krivice…
Vreme. Završite rečenicu.
Da li mogu od poslaničke grupe? (Predsednik: Ne, poslanička grupa je potrošila vreme, ali završite rečenicu, da ne ispadne da sam vas prekinula na pola.) Prekinuli ste me, ali nema veze.
Znači, otišla je misao. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala. Meni je uvek zadovoljstvo kada raspravljam sa mojom uvaženom koleginicom Vesnom Martinović, čije mišljenje izuzetno poštujem. Na kraju krajeva, advokati smo i obe znamo šta znači zastupanje interesa, tako da potpuno opravdavam što zastupate interese svoje mlađe koleginice. Nema na čemu, ali je nepristojno i nekulturno kada se kaže – nisam vama ni postavljala pitanje, vi ste irelevantni, onda ne treba uopšte ni da postavlja. Videćemo stenobeleške, pa ćete pročitati i tako nešto. Molim vas da ne dobacujete, ako može da ja završim svoju reč do kraja. Sem toga, amandman koji ste podneli, ja se slažem? Niko ne garantuje da će biti. Ja to ne znam. Ne možete ni vi da znate. Ne može niko da zna kojom će dinamikom teći imenovanje javnih beležnika. Kada je donet zakon? Godine 2011. Ne znam zašto je donet, da li su ispitani, da li su vršene neka analize efekata, šta on treba uopšte da donese? Da li Srbiji uopšte treba javno beležništvo? Može da se pokaže da nama uopšte javno beležništvo ne treba. Možda postane smislen amandman koji je povučen, da će postojati uslovi 2117, ali ja vama ne mogu ovde da dajem, niti da tražite od mene garancije. Osim toga, kao što ste i sami primetili, ja nisam adresa na koju treba tako da upućujete. Ja za sve zakone iz avgusta nisam glasala. Nisam ja donela 2011. godine Zakon o beležništvu. Ovo su, opet ponavljam, posledice onoga čime se bavimo, a uzrok je Zakon o beležništvu iz 2011. godine. To je uzrok. Tada je uveden institut javnog beležništva. Ja znam da istina boli, ali morate da je saslušate do kraja, tako je kako je i to je to. Saglasna sam sa vama. Iznuđeno rešenje, kaže – gasimo požar, pa ajde bar privremeno da ga ugasimo, ako ne možemo nikako da ga ugasimo ili, po vama, bi trebalo da bukti dok ne izgori cela Srbija. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Gospođo predsednice, prekršen je Poslovnik, članovi 104, 106. i 107, prilikom obraćanja gospođe Martinović, koleginice Martinović. Mogu da razumem kada se obratila direktno koleginici Batić zato što je koleginica Batić ovlašćeni predstavnik predlagača, ali ne mogu da razumem držanje jednog govora i ukazivanje na lepo ponašanje ili šta neko sme, a šta ne sme da koristi i koje izraze može da koristi, kako da se obrati koleginici. Dajte da jednom prekinemo praksu duplih aršina, dajte jednom da ne gledamo samo na jedno oko, dajte da jednom prestanemo da slušamo na jedno uvo i onda, ono što dolazi iz klupa oko vas, da je prihvatljivo ma šta da se izrekne, a da je neko hipersenzitivan na to šta će reći neko sa druge strane. Nisam uživao malopre kada niste dali reč gospođi Olgici Batić, kada kao neko ko je vrhunski pravnik, koja je vrhunski advokat, generacijski već potvrđen, postaje irelevantan za neku temu. Mislim da je to sramotno. Mislim da je to nepotrebno da se koristi kao argument i da više govori o onome ko je takvu stvar izrekao nego o predlagaču ovog zakona, o gospođi Olgici Batić. Ako hoćemo da poštujemo Poslovnik, ako hoćemo da govorimo o zakonu, ako hoćemo da govorimo o amandmanima dajte da se držimo dnevnog reda i dajte da na mlađe koleginice utičemo na način, i kritikom možda, da nije bilo potrebe da se koleginica Batić i sve ono što ona radi i što zna da se prikaže irelevantnim, jer to tako jednostavno nije.
Zahvaljujem. Čl. 104, 106. i 107. Reč Olgici Batić nisam dala ne zato što sumnjam u njeno pravničko znanja, znam da je ona izvrstan advokat, to znam iz saradnje, nego zato što nije bilo osnova za repliku u tom trenutku. Danas su svi predsedavajući slobodnije tumačili Poslovnik, što se tiče obraćanja Olgice Batić. (Vesna Martinović, s mesta: Samo ću kratko.) Na povredu Poslovnika nema replike. Pitajte gospođu Čomić. Ona često interveniše ovde za stolom kada nešto ne radimo po Poslovniku. Replika na povredu Poslovnika jednostavno nije prepoznata kada ste pisali Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, po amandmanu.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se odbije ovaj amandman. Dakle, amandman na član 1, gde je predviđeno da se reči: „1. marta 2015.“ zamenjuju rečima „1. januara 2020. godine“. Taman smo na nekoj od prošlih sednica pohvalili neke poslanike da su konačno odustali i počeli da pišu amandmane koji su smisleni, kad je ono postala masovno pojava. Danas imamo situaciju u kojoj se gotovo svi poslanici jedne stranke bivšeg režima služe time da su napisali gotovo istovetne amandmane na način gde se, po mom mišljenju, poigravaju sa Narodnom skupštinom. Kako drugačije da protumačimo činjenicu da jedan poslanik te stranke, stranke bivšeg režima, napiše amandman gde je predvideo da se zamenjuju rečima do 1. januara 2020, pa jedan drugi poslanik iste stranke, stranke bivšeg režima, gde je predvideo do 1. januara 2019, pa 8. februara 2018, 20. maja 2016, sve do jednog genijalca koji je predvideo da je rok do 20117. godine, ako se ne varam. Ono što je posebno problematično jeste obrazloženje. Ne bih sada čitao obrazloženje. Puna su im usta brige o građanima. Da ne kažem, gospođo predsedavajuća, samo oni neka ne brinu o građanima. Dakle, oni za čije vlasti je 500 ljudi dnevno ostajalo bez posla, oni za čije vlasti je stotine i stotine preduzeća uništeno, uništena je i razorena kompletna srpska privreda. Zato mislim da oni imaju najmanje prava da se pozivaju na brigu o građanima. Nadam se da ćemo odbiti sve ove amandmane. Hvala.
Samo Dejan Nikolić može da odgovori na ovo, tako da Vesna Martinović ne može dobiti reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću po amandmanu, jer neki poslanici ne zaslužuju da im se odgovori. To što je mene ponekad sramota od nečega što se priča u parlamentu je ništa naspram onoga što može da se desi u Skupštini, kada građane postane sramota ovog parlamenta, ali o tome neki drugi put. Dakle, imao sam jedan pogrešan papir u ruci i zato se nisam javio po svom amandmanu. Ne razlikuje se mnogo od amandmana koleginice Martinović. Mislim da nema potreba da mi danas razgovaramo na ovaj način, naročito ne predlagači sa opozicijom. Zapravo, kao narodni poslanik opozicije, ja kažem bravo za narodne poslanike koji su podneli ovaj zakon. Šta bi se desilo da nisu podneli ovaj zakon? Šta bi se desilo? Ušli bismo u jedan apsolutni pravni haos. Ne kažem da se vi gospođice Batić krijete iza ministra Selakovića. Naprotiv, ministar Selaković se krije iza narodnih poslanika. Dakle, on je u zakon mogao da stavi i da napiše – da, mi nemamo kapaciteta da procenimo sprovođenje jednog ovakvog zakona i šaljemo ga u Skupštinu da narodni poslanici učine taj posao umesto Ministarstva pravde i onda da vi, kao narodni poslanici, u dogovoru sa svim ostalim narodnim poslanicima podnesete jedan svrsishodniji zakon. Podneo sam da se datum „1. januar 2017. godine“ menja na „1. januar 2019. godine“. Koja su moja dva vrlo jaka argumenta? Prvi je taj, što mi zapravo, imamo četiri godine uvođenja ovog instituta javnih beležnika, jedne godine, vlada Mirka Cvetkovića, tri godine ministar Selaković. Četiri godine uvodimo jedan novi institut i ja pomeram taj datum upravo zbog onoga o čemu gospođica Batić i razgovaramo mi danas, zato što niko ovde ne može da pruži garancije da će ovaj zakon, da ga nećemo menjati 2017. godine. Upravo da bih predupredio tako nešto, ja dajem četiri godine iz još jednog razloga. Četiri godine ostavljam da razvijamo jednu konkurentnost i tržišnu utakmicu. Suština konkurentnosti, čak i u ovoj oblasti je takva da građani dobiju bolju uslugu po nižoj ceni. Moraće, ukoliko usvojimo moj amandman 2019. Sada on više nije moguć, svestan sam toga, zato što smo usvojili amandman Odbora i ovi naši amandmani zaista postaju besmisleni, jer menjamo zakon, odnosno promenili smo u sredu zakon koji smo podneli u ponedeljak. Mi smo amandmane podnosili na zakon u ponedeljak. Danas je sreda, mi imamo jedan potpuno novi zakon, ovi naši amandmani zaista ne mogu da budu usvojeni.Mi kritiku upućujemo Vladi. Zašto ? Još jedna stvar, jaka kritika, ovo je 106. zakon koji usvajamo po hitnoj proceduri. Sto šesti zakon po hitnoj proceduri. Praksa je takođe, da ti zakoni koji idu po hitnoj proceduri zapravo ne prolaze proces javne rasprave. Da je zakon koji je usvojen u nedelju uveče 2014. godine, koji danas menjamo, prošao javnu raspravu, pa stručnjaci, i ti notari koji su sutradan počeli da rade, stručnjaci iz ove oblasti bi vam rekli da nije moguće ovo sprovesti do 1. marta 2015. godine. Možda bismo već tada predložili neki drugi datum i danas o ovome ne bismo razgovarali. Međutim, mi uz to što pohvaljujemo advokate, ko drugi može bolje da primeti primenu ovog zakona od samih advokata, koji pohvaljujemo, amandmanima dolazimo do rasprave o suštini i sadržini i to je takođe pohvalno, jer to je naš posao. Sa različitim argumentima, to je posao Narodne skupštine. Dozvolite da mi naše amandmane branimo argumentima. Ovo su naši argumenti. Ostavićemo još četiri godine da opštine i sudovi ubiraju određene prihode od overe, ostavićemo da četiri godine imamo vremena da se sprovede proces popune upražnjena mesta za notare, jer smo ušli u sprovođenje ovog zakona sa trećinom od potrebnog broja notara, sa 94, potrebno je čak i manje, potrebno je 375. Nemamo nikakve garancije da će se sprovesti do 2017. godine, to je apsolutno jasno, niti koga krivimo, ali ukazujemo na to da u procesu od četiri godine možemo doći do efikasnog sprovođenja zakona, obezbediti opštinama da ubiraju određene prihode i pustiti dovoljno vremena da u potpunosti uvedemo jedan novi institut notara koji inače podržavamo, jer smo ga podržali te 2011. godine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Hvala. Ja na prvom mestu moram da kažem, uz uvažavanje mog kolege Nikolića, s kojim uvek imam prilično dobru komunikaciju, mislim da je intimno i sam saglasan da je izgovorio nešto što nije primereno za Narodnu skupštinu. Ne mogu da citiram, ali pokušaću da parafraziram da je rečeno nešto, da građani gledaju sramotu u Narodnoj skupštini. Vidite, u Narodnoj skupštini smo svi narodni poslanici. Videćete posle, pročitajte u stenografskim beleškama, pročitajte sam početak svog izlaganja i sve ćete videti. Svi smo ovde narodni poslanici. Sramota je onda zajednička, jer u ovoj raspravi učestvuju i poslanici pozicije i opozicije kao i u svakoj do sada. Što se tiče konkretno predloga i vratiću se na sam amandman koji ste podneli, kažete 1. januar 2019. godine. već je nebrojeno puta do sada ponovljena činjenica, ne zna se kako će teći dinamika imenovanja javnih beležnika. Ali onda sam intimno bliže, recimo, roku koji je dala gospođa Čomić, nego konkretno roku koji ste dali vi u svom amandmanu. Jer, znate, vi ostavljate ovde jedan predugi rok. Kakvu poruku vi šaljete potencijalnim javnim beležnicima? Pa imam vremena do 2019, polako, ako sam položio pravosudni, a pri tom i ispunjavam sve uslove koji su propisani za javnog beležnika, videću. Onda je prihvatljiviji, po meni, rok 2016. godine, recimo, koleginice Čomić. Na taj način prinudićete određeni broj onih koji imaju istinsku želju, a sada više ne znam koji to broj ima istinsku želju, uopšte da postanu javni beležnici u zemlji Srbiji, da hitnije reaguju, da što pre spreme javnobeležnički ispit, da taj javnobeležnički ispit polože i da zaista i budu imenovani. Sa druge strane, kada sam u raspravi u načelu, a trudila sam se da pokrijem sva pitanja za koja sam znala da će biti postavljena, pa isto tako recimo pitanje lokalnih, republičkih izbora…
Vreme. Hvala.
Samo da završim rečenicu. Onda bi samo isključivo u toj specifičnoj situaciji ovakav termin bio opravdan, zapravo rok. Hvala.
Hvala. Zoran Babić.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Svi argumenti koje je iskoristio predlagač amandmana su u stvari argumenti zbog čega ne treba prihvatiti ovaj amandman. Ići ću jedan po jedan. Postavljeno je pitanje – zašto je poslanički zakon? I predlagač amandmana i ja smo izabrali prvi put za narodne poslanike u Osmom sazivu 2008. godine i tada smo, siguran sam, pročitali Poslovnik o radu, Zakon o skupštini, mnogo pre toga Ustav, naravno, koji pokazuje da svaki narodni poslanik pojedinačno ili grupa narodnih poslanika, kao što je sada bio slučaj, mogu biti predlagači zakona. U suprotnom bi ostao argument koji je predlagač amandmana često koristio ili koleginice i kolege iz njegove poslaničke grupe, da je Narodna skupština protočni bojler za sve ono što koristi i za sve ono što predloži Vlada Republike Srbije i da ovde sedi 208 narodnih poslanica i narodnih poslanika koji ne umeju ništa drugo da uradi osim da pogode „za“ ili „protiv“, većinom „za“. Zbog čega je problem kada narodni poslanik ili grupa narodnih poslanika preuzme inicijativu i postanu predlagač zakona? Da li je to živi zid ispred Vlade Republike Srbije ili živi zid ispred golmana, u ovom slučaju gospodina Nikole Selakovića? Ne. Pogrešno tumačenje demokratije, pogrešno tumačenje uloge parlamenta u našem društvu. Ne samo u našem društvu, u svakoj uređenoj parlamentarnoj demokratiji. Hitni postupak što znači da se ništa nije pogrešilo, hitni postupak, znate 2008. godine, 2009. godine kada je usvajan Poslovnik o radu Narodne skupštine u kojem su samo forme radi, radili i bili predstavnici u toj radnoj grupi predstavnici svih poslaničkih grupa, gde se naravno mišljenje SNS smatralo kao i malopre, što je koleginica častila gospođu Batić epitetom irelevantnosti, napravljene je ovaj Poslovnik o radu. Gospođa Kolundžija ga je predstavila kao najveći demokratski iskorak i najveću demokratsku tekovinu Narodne skupštine Republike Srbije, zašto bi onda jedan takav dokument ne koristili, zašto bi ga menjali? Zašto ako je to tako nešto savršeno i sjajno, da ne radimo po tome? Poslovnik o radu Narodne skupštine kao što predviđa i pretpostavlja da zakone mogu predlagati narodni poslanici ili grupa narodnih poslanika, tako predviđa i hitan postupak. E, pa predlagaču amandmana se 2008. godine žurilo, i 2009. godine, i 2011. godine i 2012. godine. Tada mu se žurilo, tada je bilo u redu po hitnom postupku. Sada ne, iako poštujemo iste stranice knjige koju imamo svi mi, knjige propisa. Između ostalih i Poslovnik o radu Narodne skupštine. Treći argument, zašto ne 2019. godina? Znate, ova skupštinska većina i ova Vlada Republike Srbije se ne krije iza rokova. Namerno smo stavili 2017. godinu. Namerno zato što ova Vlada želi da javnobeležništvo zaživi u našem pravosudnom sistemu. Lako je bilo reći - dajte 2019. godinu, 2020. godinu, neko reče i 2170. godinu, ko je želeo da se igra parlamentom. Ne želimo bilo šta zamrznuto da ostavljamo budućim vladama. Ne želimo ništa ne uređeno da ostavljamo budućim vladama. Naredni izbori će biti 2018, 2019. godine. Ko će biti ministar, kakva Vlada će biti, odlučiće građani Republike Srbije. Sada vi nudite rešenje ono koje vam je bilo omiljeno rešenje u vremenu kada ste vršili vlast - zadužuj se, pa će vratiti neko drugi. Nešto uradi, ali da primeni neko drugi. Nešto propiši, pohvali se time što si propisao, ali da neko drugi implementira, neko drugi da snosi krivicu, neko drugi da snosi odgovornost. Isto to je predlagač amandmana uradio i sa Zakonom o javnim beležnicima. Usvojio ga je, predstavio kao pobedu, ali da neko drugi primeni, neko drugi da ima odgovornost ili neka druga Vlada ili koalicioni partneri. Za sve su ih naterali koalicioni partneri. Treći argument - konkurentnost. Pre nekoliko desetina minuta, pre nekoliko sati ovde sa iste ove govornice kolega Martinović je tako lepo elaborirao šta je konkurentnost. Da bi se obezbedila konkurentnost morate da imate iste uslove poslovanja. Da li iste uslove poslovanja ima jedan notar i ima zaposleni u sudu ko će i vršiti overu potpisa, prepisa i svih ovih dokumenata koje ovaj zakon predviđa? Neće. Zato što nijednog notara ne plaća država i neće ga plaćati, a sve one ljude zaposlene u okviru državne uprave plaća država. Da li su to isti uslovi? Ne, nisu. Za konkurentnost su potrebni isti uslovi. Da li hoćete da svaka pisarnica u sudu ili u opštini ili u mesnoj zajednici radi i finansira se samo na osnovu overe potpisa? Da li bi bile iste cene? Naravno da ne bi bile iste cene. Nemojte tim populističkim merama. Ko je predvideo da se zakonom taj posao overe potpisa, prepisa i svega ovoga što definiše ovaj zakon, i rukopisa naravno, da se poveri javnim beležnicima? Skupštinska većina iz 2011. godine. Ništa im se ekskluzivno ne daje sada. Najlakše je dohvatiti se onih bubnjeva populizma i reći – ovo je strašno šta rade, ovo je neviđeno, zašto te cene. Da bi obezbedili konkurentnost, a uvek sam za konkurentnost, morate imati i iste uslove poslovanja. U ovom slučaju tako nešto je nemoguće. Ne želimo da bežimo od odgovornosti, 1. januar ili 1. mart 2017. godine je rok u koji će ova Vlada, ova Vlada uvesti i definisati javne notare i to u punom kapacitetu baš onako kako ste vi predvideli. Ne ostavljamo zamrznute konflikte. Nemojte stavljati na teret ovoj skupštinskoj većini ili ovoj Vladi to da menjamo neke rokove. Setite se Zakona o osiguranju. Koliko je skupštinska većina predlagača amandmana puta menjala rokove za Zakon o osiguranju? I svaki put za godinu. Da, to je uradila i ova skupštinska većina jednom ali smo sledeći put doneli zakon koji je zaživeo. Nemojte one stvari koje ste radili sada da kažete – a zašto to radite? Nemojte sa tegovima od po 100 kilograma na jednoj nozi da sada od nas očekujete da plivamo kao Majkl Felps ili da trčimo kao Jusejn Bolt. Skidamo tegove, treniramo, bićemo prvaci sveta, ali ne može preko noći i ne može sa onim tegovima prošlosti koje ste nam ostavili. Ovaj zakon je zakon koji se radi na osnovu zakona, na osnovu Ustava, ništa se nije prekršilo i zakon koji kaže – ovoj Vladi daje nalog da to uradi do roka propisanog zakonom do 2017. godine, a ne da ostavljamo teret nekim budućim generacijama zato što nemamo političku hrabrost ili političku volju toliko puta pokazane do 2012. godine, toliko puta da umesto budućim generacijama ostavljamo punu kuću, ostavljali smo bolesne javne finansije. Ostavili ste nam 2012. godine stanje u budžetu takvo da je bilo 15 dana likvidnosti, pola penzije, pola plate, pola plate i lekaru i učitelju, a sada kažete – pa, zašto to radite? Šta ste vi radili? Pola plate, 15 dana, 15 dana do bankrota. Da bi se to stanje predstavilo kao legalno i legitimno poterali ste MMF. Sada kada vam je prisustvo MMF kao jedan dokaz da naša država ide putem uređenosti, putem koji je težak, koji nije trenutan, koji nije preko noći, sada i to predstavljate kao ne znam šta. Pogledajte se u ogledalo, pogledajte se u ogledalo šta ste radili i kako ste radili. Ovo su stvari koje treba podržati jer su stvari principa. Zahvaljujem se.
Da objasnim, ja vidim stelt i vidim i ne vidim Borislava Stefanovića. Znači, mora da izađe iz sale. Reč ima Dejan Nikolić.
Pa, prvaci kog sveta? Prvaci vašeg naprednog sveta. Taj svet postaje sve manji i manji. Pre ili kasnije će te to shvatiti. Što pre shvatite, to bolje jer kasnije će biti kasno. Prvo, zašto vičete? Mislite da time što vičete ćete napraviti da to što govorite postane istina? Pa, neće.
Poslaniče Stefanoviću, sada ste se poigrali sa Poslovnikom. Nemojte to da radite. Vi ste jedini koji je mogao da odgovori i onda se bavimo trikovima. Vi ste kao stelt i vidim vas i ne vidim vas. (Borislav Stefanović, s mesta: Sada sam ušao.) Onda ste posmatrač. Niste ubacili karticu. Seli ste na zadnju klupu, izašli ste na sekundu da bi Nikolić govorio. Nemojte to da radimo. Nismo deca. (Borislav Stefanović, s mesta: Juče su to radili.) Lepo bih vas zamolila da izađete napolje i pustite vašeg kolegu da nastavi da odgovori. Zahvaljujem na razumevanju. Izvolite.
Dakle, neće to što vi vičete postati istina zato što vam sve dobro ide, osim realnosti. Građanima je prosto neprijatno koliko vam dobro ide, osim realnosti. Pa se onda u Srbiji traži čovek koji će reći – svaka čast Vučiću. Ne možete da ga nađete. Evo, ja ću reći – svaka čast Vučiću na svemu što radiš, osim na realnosti, a kakva je realnost? Prodirete iz kategorije standarda građana u kategoriju egzistencije. Pitajte trudnice koje su na bolovanju kada su primile taj trudnički dodatak? Pitajte njih da li im je neprijatno koliko vam dobro ide? Znate za podatak da je u Nišu 2012. godine 15 hiljada ljudi se prijavilo za socijalnu pomoć, 2013. godine 19 hiljada, 2014. godine 22 hiljade ljudi. Prognozira se da će u 2015. godini biti preko 25 hiljada ljudi u Nišu koji će tražiti socijalnu pomoć. Pitajte njih – da li im je neprijatno koliko vam dobro ide. Ovo su ozbiljna vremena, gospodine Babiću. Potrebni su nam ozbiljni ljudi za ozbiljne reforme. Samo se bojim da vi nemate visinu za tu disciplinu.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima Zoran Babić.
U stilu gospodina Nikolića – pitajte onih 200 hiljada ljudi kojima ste obećali nova radna mesta 2008. godine. Pitajte onih 400 hiljada ljudi koji su ostali bez posla u vreme Vlade Mirka Cvetkovića koju ste zdušno, oberučke prihvatali i podržavali. Pitajte sve one ljude u Srbiji – šta će reći na reči gospodina Cvetkovića kada je 2011. godine rekao – statistički smo izašli iz krize, ali to njeni građani neće osetiti. Za koga ste radili, gospodine Nikoliću? Ko to treba da oseti ako ne građani Republike Srbije? Kada ste rekli – u redu je, to je dobro zato što je to naša država? Zašto niste dovoljno pošteni i korektni da izađete i kažete – u redu je, odlično, posle desetina godina prvi put za mesec dana, odnosno od početka godine naša država, naše javne finansije su u suficitu? Trinaest milijardi dinara je u suficitu. Trinaest milijardi se više prihodovalo nego što je potrošeno. To je znak ozdravljenja naših javnih finansija. Vi ste iz Sokobanje i znate da i luk kad posadite u zemlju morate da sačekate da nikne. A šta vi radite? Očekujete grad samo da bi vi profitirali politički. S druge strane, nemojte brinuti o naprednjačkom svetu. Nemojte brinuti o nama, ne brinemo ni mi o vama, ali brinemo o građanima Vojvodine koja taj demokratski svet vodi sa 6% podrške. Da li postoji negde u nekoj demokratiji da sa 6% podrške građana Republike Srbije, kao što to radi Demokratska stranka i Bojan Pajtić, 15 godina vlada Vojvodinom i to na kakav način? Od motora razvoja na začelje, od ugleda do kojeg mesta. Sve izbore koje ste imali u Vojvodini ste izgubili, ali grčevito, u Banovini se grčevito drži jedan čovek za jednu fotelju. Bez obzira, neka bude i 0,6%, ali će on reći da to njemu pripada. Ne pripada vam. I, pustite vi naprednjački svet, bolje se brinite o vaših 6% i o silovanju demokratije koje radite.
Hvala. Reč ima narodni poslanik, Dejan Nikolić, replika. Izvolite.
Pre jedno mesec dana je bilo 50 godina od kada je Martin Luter King održao govor: „I have a dream“, ili: „Ja imam san“. Ja razumem sve te vaše diskusije da idu u tom pravcu da i vi imate određeni san. Razlika između njega i vas je u tome što je njegov govor bio u kontekstu sloboda i ljudskih prava, a vaši govori su u kontekstu da na svakom kvadratnom metru u Srbiji osvojite vlast, pa tako i tamo gde ste osvojili 20 i nešto poslanika. Zašto niste na vlasti kada imate 306% podrške u Vojvodini, a mi samo 6? Zato što tragovi ove pravne države kazuju da legitimitet pokrajinskoj Vladi daju pokrajinski izbori, na kojima je Demokratska stranka osvojila polovinu poslanika. Sačekajte izbore 2016. godine, neprijatno ćete se iznenaditi, jer SNS kao i svi baloni, odnosno popularnost SNS kao i svi baloni su skloni pucanju. Samo, gde je suština? Tin Ujević je govorio o tome: „Mnogi ljudi su dorasli da se obračunaju sa drugim ljudima, ali nisu dorasli da se obračunaju sa problemima“. Pa, 10% energije koju ulažete da se obračunate sa opozicijom i DS da uložite u neku korisnu stvar, recimo da rešite problem prosvetara, Srbija bi bila bolje mesto za život. Ali, ne, hajde da kompletnu energiju usmerimo na DS, na Vojvodinu, jer je to sada cilj, da se obračunamo, uništimo i da vladamo. Da li je to cilj? Pa nije. Cilj je da se reše problemi. Ali, šta je paradigma vlasti SNS-a? Imam utisak, a sve mi se čini da i sve veći broj građana dobija taj utisak, mislim da vam se da vlast nad Saharom, peska bi nestalo.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Ima nešto što je slično balonu, a ume da pukne. E, to je kod gospodina Nikolića puklo. Niko nije postavio pitanje legaliteta, ali je pitanje legitimiteta. Legitimitet, gospodine Nikoliću. Koja je podrška? Koje je to probleme rešila DS i Bojan Pajtić, pa su sa tom podrškom koju su imali u prošlosti došli na 6%? Čime se to kvalifikuju da ste uradili u Vojvodini a da je dobro, zbog čega se lancima i katancima držite za fotelju u Banovini? Mislite da je SNS-u do fotelje? Znate li kako su vruće i vrele fotelje u kojima se rešavaju problemi? Znate li kako su vruće i vrele fotelje sa praznom kasom koju ste ostavili? Pitate – nema rezultata? Šta je drugo nego rezultat postignut ugovor sa MMF-om? Šta je to drugo nego atest kvaliteta bezbednosti i stabilnosti jedne ekonomije i jedne države? Sa istim onim MMF-om kojeg ste 2011. godine oterali iz Srbije. Oterali ste ih, gospodine Nikoliću, da bi mogli budžet da koristite u predizborne svrhe samo jedne stranke. Zbog toga i takvog korišćenja budžeta on je ostao prazan, on je ostao na 15 dana likvidnosti. I vi se brinete za prosvetare! Što ih vi niste rešili?
Vreme.
Evo, dve rečenice. Koliko puta smo imali blokiran Beograd poljoprivrednim proizvođačima? Koliko puta smo imali štrajkove prosvetara? Koliko su do sada deca u Srbiji izgubila dana i meseci u školama? Ali ne, na to zatvarate oči, samo gledate na sada. Dobro smo, hvala vam na pitanju, i Srbija će postati uređena država.
Molim vas da privodimo ove replike kraju, da se vratimo na član 1, amandman Vesne Martinović. Reč ima Dejan Nikolić, replika. Izvolite.
Rekao sam vam malopre, sve vam dobro ide osim realnosti. Čudna je ta dilema mučiteljica kod vas kada dođete u parlament. Uključi se mikrofon i onda o čemu ćemo razgovarati? Tri su stvari. Jedna je Vojvodina i Bojan Pajtić, jer, kažem, vaš problem je taj što nemate vlast nad svakim kvadratnim metrom Republike Srbije. Ukoliko nije Vojvodina i Bojan Pajtić, onda su reforme Aleksandra, zvezde sjajne, Vučića, odnosno reforme koje…
Mislite da se nešto postiže malicioznošću? Mislim, recite šta god hoćete, ali …
Šta je u ovome problem? Ja pohvaljujem premijera. Ja govorim da oni govore o reformama koje sprovodi Aleksandar Vučić.
Pa, i ja sam Petar Pan…
Samo, ja govorim na način da te reforme ipak treba neko da vidi. Ljudi veruju više oku nego uhu. Ukoliko nije Vojvodina i Bojan Pajtić, ukoliko nisu reforme o kojima svi slušaju a niko ne vidi, onda hajde, zašto bi danas bilo različito od juče, da prospemo još jednu kofu uvreda na opoziciju. Na vaše pitanje ko će platiti cenu loše vlasti, građani će platiti, tu smo saglasni. Građani će platiti osam milijardi evra javnog duga za tri godine vlasti SNS-a. Građani će platiti 50.000 novozaposlenih ljudi iz SNS-a. Građani će platiti štetne ugovore koje potpisujete u ime Vlade Republike Srbije. Građani će platiti propagandu Aleksandra Vučića, kojom želi da zamaskira sopstvenu sposobnost da bilo šta u Srbiji uradi. Jednu stvar da ste uradili za tri godine njome biste se hvalili. Nijednu stvar niste uradili i onda želite uvredama zapravo da zamaskirate tu sopstvenu nesposobnost.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika. Izvolite.
Voleo bih da mi mlađani kolega objasni, pojasni kakve su to insinuacije na učiteljice. Sa ponosom kažem da je moja supruga učiteljica. Ako misli da se bavi mojom porodicom, neće mu biti ni prvi ni poslednji put, ali nema problema, spreman sam i na to. Ja se njegovom porodicom neću baviti. Što se tiče toga da je on opozicija, koja opozicija je Bojan Pajtić? U stvari, gde je opozicija Bojan Pajtić? Sa 6%, sa Vladom Vojvodine koju vodi, kakva opozicija može da bude? Kome opozicija? Građanima Republike Srbije koji žive u Vojvodini. Eto, njima je on opozicija. Sa 6% njima je opozicija. Ko je opozicija? Ljudi, dogovorite se jednom. S druge strane, mladog kolegu ću naučiti da se vlast ne otima. Možda se otela onda kada je ovo zdanje paljeno, a direktori i urednici RTS prebijani na ulici. Vlast se dobija i gubi. Dobija podrškom i poverenjem građana Republike Srbije na izborima, na jednom jedinom legitimnom i legalnom mestu gde se vlast i dobija i gubi zbog politike koja se zastupa, zbog politike koja se sprovodi. Ono što je razlika između nas i vas je što ste vi otimali, a mi dobili. Dobili posvećenom politikom. Dobili primenjenom politikom. Podsetiću vas da je od 2012. do 2014. godine, sa istom Vladom u kojoj je učestvovala SNS i Aleksandar Vučić, ta podrška duplirana, a vaša smanjena na tragove, ali ste i dalje u vlasti. Kada tako lepo pričate o štetnim ugovorima, o lošim stvarima, podsetiću vas na reči ne mojih koleginica i kolega narodnih poslanika SNS, podsetiću vas na reči gospodina Hana – dajte dokaze.
Vreme.
Dajte dokaze. Lepo je izvežbati pred ogledalom, izgledati jako fino, dokazi, gospodine Nikoliću. Nećemo da razgovaramo o vašim navijačkim strastima.
Završavamo replike. I vi i poslanik možete to da uradite na drugom mestu. Vi bi bili zadovoljni kada bi vaša bila poslednja. Nisam vas pitala, nego gospodina Nikolića, zaista. Zaista, protestuju i poslanici, pogotovo oni koji su podneli amandmane, i žele da govore o amandmanu. Mislim da smo dovoljno posvetili vremena, jedno 45 minuta, da se govori o političkom životu Srbije. Verujem da ima još mnogo toga da se kaže, ali ne u skladu ove tačke dnevnog reda. Pitanje Vladimiru Đukanoviću – da li je osnov vašeg javljanja isključivo po amandmanu? Da. Izvolite.
Hvala. Žao mi je što je podnosilac amandmana izašla, nije ovde. Podržavam ovaj amandman, ali ne u smislu da se usvoji, nego podržavam zato što ste priznali koliko ste loše vodili državu. Ovo je svojevrsno priznanje katastrofe u pravnom sistemu koji ste nam uveli jer da ste ispravno radili, vi nikad ovakav amandman ne biste podneli. Vi ste uveli institut javnog beležništva reda radi, a ne da bi to zaista oživelo jer ništa niste prethodno radili da pripremite da oživi taj institut javnog beležništva. Možemo mi sad da stavimo da će javno beležništvo, recimo, u potpunosti biti korporirano i normalno raditi, recimo,negde 2050. godine. Tražite ovde nekakve garancije. Pa, ko može da vam da garancije? I to je upravo vezano za malopređašnju vašu polemiku koju ste ovde imali svi sa gospodinom Babićem, najbolji dokaz koliko ste haosa ostavili u ovoj zemlji. Nekoliko ovakvih instituta u pravosuđe ste uveli. Recimo, uveli ste Institut tužilačke istrage. Potpuni haos ste nam stvorili, jedva se to sada nekako sprovodi. Moramo to da sprovedemo zato što smo se na nešto obavezali, ali uveli ste to navrat-nanos, e tako i ovo. Zašto sad tražite, ako je to bilo sve tako idealno 2011. godine kad ste doneli Zakon o javnom beležništvu, što niste razmišljali ko će da overava i prepise i potpise i sve ovo ostalo, nego sad tražite da 2020. godine se u potpunosti krene u sprovođenje sa tim? Onda krivite sadašnjeg ministra što je davao neki rok. Pa, davao je, mislio je da možda može da se sprovede. Ne može da se sprovede, očigledno. Milion puta ću ponoviti Valtazara Bogišića: „Što se grbo rodi, vreme ne ispravi“. Ostavili ste nam potpuni haos u državi. Tražite sada od nas da mi vama garantujemo hoće li to 2017. godine da se sprovede. Nadamo se da hoće, radićemo na tome,bićemo posvećeni, za razliku od vas. Mi ne donosimo zakone reda radi, nego donosimo zakone da bi to krenulo da živi u Srbiji, a vi ste ovo uradili da biste se dodvorili nekom u Evropskoj komisiji, ne bi li vam možda produžili mandat. To je bio jedini razlog što ste ovo uradili i nama ste postavili potpuni haos. Izvinite, ali ipak ovde u ovoj državi neko nešto i radi, a dokaz je upravo ovaj suficit od 13,3 milijarde, to vi nikada niste imali, a ova država to trenutno ima. Hvala.
Hvala. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik prof. dr Vesna Besarović. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SDPS je podnela amandman, želeći da dve stvari stavi u prvi plan. Prvo, rok koji je bio predložen kao 1. januar 2017. godine, da ga pomerimo na 1. mart 2017. godine, jer smo jednostavnom računicom došli da je to rok koji odgovara sprovođenju zakonskih odredbi iz dva zakona – zakona o izmeni Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa i Zakonu o javnim beležnicima. Taj rok od 1. marta 2017. je prihvaćen. Naše je veliko zadovoljstvo da smo na ispravan način pomogli da dođe do pomeranja ovog roka. Druga ideja koju smo imali je bila ideja da se otkloni faktička situacija da ako se dođe do imenovanja javnih beležnika u pojedinim mestima, da se unese i dodatni deo u stavu 3. posle reči: „odnosno opštinske uprave kao povereni posao“, da se dodaju reči: „i te poslove mogu da obavljaju i posle imenovanja javnih beležnika, a najkasnije do 1. marta 2017. godine“. Polazeći od toga da se može dogoditi situacija da, recimo, od sredine 2016. do kraja 2016. ili do 1. marta 2017. godine, u pojedinim mestima budu imenovani javni beležnici, da se otkloni ta pravna nejasnoća, odnosno da se ta pravna situacija unapred reguliše. Međutim, amandman koji smo dobili, koji je predložio Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, je odstupio od ideje, odnosno od sadržine amandmana koji je podnela poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije, istina, u prvom delu rok 1. mart 2017. godine je prihvaćen i mi smo zbog toga veoma zadovoljni, ali je u nastavku rečeno da će se moći overavati i posle 1. marta 2017. godine, a do imenovanja javnih beležnika. Pretpostavka moja i naše poslaničke grupe je da postoji mogućnost ili verovatnoća da do 1. marta 2017. godine Republika Srbija ne bude pokrivena sistemom javnih beležnika, odnosno da u pojedinim mestima još uvek tada 1. marta 2017. godine nedostaju javni beležnici. Meni se čini da je rok od dve godine od danas dovoljan, razuman rok da se izaberu i imenuju javni beležnici. Naravno, potpuno sam svesna činjenice, kao što su to već kolege poslanici naveli, da je to stvar ličnog izbora, da mi ne možemo nikakvu vrstu pritisaka da vršimo na to da li će se pravnici koji ispunjavaju uslove za javne beležnike prijaviti i da li će biti izabrani, odnosno imenovani, ali s druge strane mi se čini, ako ne želimo da kompromitujemo ideju javnih beležnika i sistema javnog beležništva, notarijata, u Republici Srbiji, da je rok od dve godine apsolutno razuman i ne vidim zašto bismo uvodili mogućnost da i posle 1. marta 2017. godine, a do imenovanja javnih beležnika. Na ovaj način, mi nismo oročili ovu situaciju, što znači da se može dogoditi da i daleko posle 1. marta 2017. godine ne budu imenovani javni beležnici u pojedinim mestima, a onda se postavlja pitanje, zaista, njihove oportunosti, oportunosti našeg izbora, oportunosti notarijata, kao takvog, i kompromitovanja sistema javnog beležništva u celini. Zahvaljujem.
Hvala. Olgica Batić ima reč.
Hvala puno, poštovana predsednice. Naime, prvo se moram zahvaliti uvaženoj prof. dr Besarović jer čini mi se da se svima nama, upravo podnošenjem ovakvog amandmana, i predočila potreba da se stav 3. člana 29. menja. Upravo smo od amandmana čiji je ona potpisnik i pošli kada smo upravo na Odboru za pravosuđe, državnuupravu i lokalnu samoupravu konstatovali da je neophodno upravo intervenisati, dakle, i u stavu 3, koji reguliše situaciju – a šta je sa onim gradovima, odnosno onim opštinama na čijim teritorijama nisu imenovani javni beležnici. U pogledu prvog dela mislim da je uvažena profesorka vrlo dobro i sama primetila, a ja sam, naime, i na samom početku ove današnje rasprave rekla da ovakav amandman Odbora zapravo predstavlja donekle svojevrsnu kompilaciju, kako bi se izašlo u susret i poslanicima opozicije, mislim na gospodina Pavićevića i Živkovića, ali i pozicije, mislim pre svega, naravno, na uvaženu gospođu Besarović, koja je potpuno smisleno smatrala da treba izvršiti jednu izmenu i u stavu 3. jer bi, u suprotnosti, naravno, nastupila potpuna pravna praznina. Naime, u čemu se ogleda razlika? Ogleda se razlika, kao što je to prof. Besarović rekla, suština je, naime, u reči, u njenom amandmanu je predviđeno: „a najkasnije do 1. marta“, mi smo stavili i posle 1. marta, upravo iz razloga koje je i sam podnosilac amandmana naveo. Moram ovde da se složim sa uvaženom profesorkom da, naravno, postoji pretpostavka, a pre svega ogleda se u mogućnosti da ni do tada ne budu imenovani.
Vreme.
Ali, niko od nas ne može da zna dinamiku imenovanja javnih beležnika. Ovim završavam, postoje male opštine za koje je predviđeno imenovanje samo jednog beležnika. Do sada imenovani nisu, a da li će u narednom periodu, to ne znamo. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejamn Ugljanin, Riza Halimi, Enis Imamović, Sabina Dazdarević i Šaip Kamberi. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Enis Imamović.
Hvala uvažena predsednice. Koleginice i kolege narodni poslanici, ovaj amandman je upravo identičan onome koji smo podneli na Predlog zakona o overi potpisa, rukopisa i prepisa i prošli put kada smo menjali zakon. Tada smo, a i sada predlažemo da overavanje potpisa, odnosno prikupljanje potpisa izbornoj listi, odnosno potpisa potrebnih za osnivanje stranke trajno ostane u nadležnosti od osnovnih sudova, odnosno opštinskih i gradskih uprava, a pored beležnika. Uzeću za primer prikupljanje potpisa podrške izbornim listama nacionalnih manjina. Ukoliko imamo u vidu činjenicu da manjine žive grupisane na teritoriji gradova i opština koje nemaju dovoljan broj beležnika onda vidimo da je položaj tih zajednica i manjinskih i političkih partija koje ih predstavljaju neravnopravan u odnosu na većinske partije. Ovo isto se može uzeti kao otežavajuća okolnost nekim većinskim regionalnim partijama. Kratki rokovi za prikupljanje potpisa i nedovoljni kapaciteti beležnika da odgovore zahtevima svih lista i većinskih i manjinskih mogu uticati na neravnopravnost položaja izbornih lista od kojih će one manjinske imati i trpeti najveću štetu. Velike stranke svoje potpise prikupljaju na teritoriji čitave zemlje, a manjinske uglavnom u nekoliko tih opština i gradova koje sam rekao da nemaju dovoljno beležničkih kapaciteta. Dodatni razlog za usvajanje ovog amandmana je i činjenica da je Zakonom o izboru narodnih poslanika i Zakonom o lokalnim izborima,propisano da se overa izjava podrške isključivo vrši i da za nju ima nadležnost sud, a ovim predlogom zakona propisano je da tu nadležnost propisuju isključivo beležnici. Dakle, usvajanjem našeg amandmana otklonila bi se ova jedna evidentna neusklađenost i to na najlakši način. Kao što sam na početku obraćanja rekao, mi smo istovetana amandman podneli i kada smo prethodni put raspravljali o Predlogu izmene i dopuna ovog istog zakona. Ovim izmenama delimično ste potvrdili da smo mi tada potpuno bili u pravu i zato pozivam predlagače ali i kolege narodne poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Hvala gospođo predsednice. Dobro, u redu, ja ću da nastavim u duhu ovoga što je kolega Imamović izneo. Slična je problematika i u Preševskoj dolini, jer maltene tu Preševo i Bujanovac moraju da sakupe po pet hiljade potpisa koje smo do sada morali da overimo u osnovnim sudovima. Doduše, hajde u Preševu nije suda ni bilo, ali drugačije je kada jedan državni organ ima kapaciteta, ima taj potencijal i da više službenika angažuje na ovom poslu. Kažem poslu, koji je bio glavna stavka, glavna pozicija u čitavoj kampanji. Zamislite uopšte manjine koje imaju za cilj jednog poslanika da obezbede. Poslednji put je to bilo nešto preko 11.000, par puta je bilo 14.000, a sa druge strane skoro isti broj da overiš, do sada, evo preko sudskih overivača. E, sad kako će to biti sa javnim beležnicima je posebno pitanje, to tek treba u praksi videti koliko je to izvodljivo da jedna kancelarija javnog beležnika organizuje za kratko vreme overi, evo u jednoj opštini pet hiljade potpisa. Zato je ova bojazan da bi ipak, da zbog toga što stvarno mogu da izbiju ogromni problemi i dovode ostvarivanje zakonskih obaveza, pa i ustavnih, da bi trebalo razmišljati u nešto dužem periodu, ako ne i čitavo, kako je amandmanom predviđeno, da i dalje ostanu pored beležnika ova rešenja sa sudom ili nadležnim opštinskim organom bi verovatno bilo praktičnije i omogućavalo bi to izbor, ko može brže, komože efikasnije da evo konkretno ovaj problem sa overom potpisa podrške tim biračkim listama. Tu je i problem sa trenutnom praksom da još uvek Preševo, Bujanovac nemaju beležnika, ali je jedan posebna tema oko koje ćemo imati prilike da malo konkretnije i više ovde raspravljamo da i taj postupak i taj proces ide veoma sporo. Ni Preševo ni Bujanovac za sada nemaju baš nijednog beležnika. Ali, ipak pozivam, evo još jednom da se ozbiljnije razmisli o ovom problemu, kako će to u praksi da izgleda kada jedna kancelarija beležnika u Preševu, pa i u Bujanovcu moći pet hiljada potpisa u nekom roku od dvadeset do najviše trideset dana, da obavi taj, pored svih drugih poslova. Hvala vam.
Reč ima Olgica Batić.
Hvala. Zahvaljujem gospodinu Imamoviću i Halimiju na samom podnošenju amandmana i na zaista konstruktivnom predlogu, a što se može videti iz obrazloženja i kada sam na samom početku rekla da postoji nekoliko amandmana koji zavređuju pažnju, a zapravo takvih amandmana tačnije ima četiri, onda ovaj svakako spada među pomenute. Što se tiče problematike, konkretno vezane koji se navodim ovakvim amandmanom, a to je nadležnost za overu potpisa, odnosno izjava članova političkih stranaka, izbeći ću naravno da ne bih naravno oduzimala vreme i vama i sebi bezpotrebno, da čitam celokupan amandman kako on glasi, budući da svi smo se mogli upoznati sa njim. Zapravo, suštinski on isto predviđa zapravo mogućnosti i predlaže se da se zadrži apsolutno nadležnost za overavanje potpisa i javnih beležnika i osnovnih sudova i opština i gradskih uprava. Sve to naravno čini se u članu 29. koji je predviđen od strane predlagača amandmana da se u istom izvrši i njegova dopuna tako što bi se dodao nov stav 5. Na ovom mestu moram da spomenem već što sam nebrojeno puta čini mi se u današnjem danu izgovorila, a to je da ukoliko bi kao trajno rešenje uzeli da su apsolutno svi nadležni za vršenje poslova overavanja potpisa, rukopisa i prepisa, pa u kontekstu ovog amandmana i za overu potpisa izjava članova političke stranke, onda imamo i javno beležništvo, onda imamo i sudove, onda imamo i gradske opštine, onda imamo i opštine. Time, se uopšte obesmišljava institut javnog beležništva i zapravo vraćamo se na početak. Ako ćemo ostaviti nadležnost svih ovih navedenih organa, onda Srbiji definitivno uvođenje javnog beležnika nije ni bilo potrebno.
Vreme.
To je jedina suština, jer kada bi bilo trajno rešenje to bi prouzrokovali izmenu i nekih drugih članova. Već smo rekli, završavam, da u prelaznim i završnim odredbama ne možemo menjati materijalne odredbe. Hvala.
Hvala. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Snežana Malović, akademik Ninoslav Stojadinović, Biljana Hasanović – Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Dejan Nikolić, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Vesna Marjanović, Vesna Martinović, Balša Božović,Goran Ćirić, Nataša Vučković, Dragoljub Mićunović, Ivan Jovanović, Aida Ćorović, Jovana Jovanović, Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Da li neko želi reč? Da. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem gospođo predsednice, koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi predlagači, naš amandman zahteva, zapravo predlaže da se umesto da Zakon stupi na snagu prvog dana nakon objavljivanja u „Službenom glasniku“, kako je to predlogom predviđeno, uspostavi se uobičajena praksa, to je da zakon stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Upravo da bismo još jednom ukazali na, zaista neverovatno neodgovoran odnos koji Vlada Republike Srbije ima prema celom ovom poslu. Mi kada smo 29. avgusta pokušali da raspravljamo o izmenama ovog zakona, zapravo o ovom zakonu koji danas menjamo. To je bio petak, 31. avgusta, u nedelju uveče smo u ovoj skupštini raspravljali o amandmanima, a zakon je stupio na snagu i pre nego što je objavljen u „Službenom glasniku“, upravo zbog nekakve velike žurbe koju je tada gospodin Selaković iz propagirao i opravdavao raznim razlozima za koje danas vidimo, a tada smo i tvrdili da niti su opravdani, niti su promišljeni, niti mogu biti prihvatljivi. Sada smo opet u vrlo sličnoj situaciji. Zakon se u odnosu na ono kako je izgledao u ponedeljak, jutros promenio ceo. Ne kažem gotovo ceo, zato što se ceo promenio, imate dva člana, jedan menjate, a drugi je kada zakon stupa na snagu. To znači da ste vi praktično promenili zakon. To znači da je opet bilo raznih previda, raznih grešaka, raznih propusta i nedovoljno pripremljenih i promišljenih stvari i mi zbog toga predlažemo da se ovaj put ne žuri i da predlagač, pored mnogih svojih grešaka prihvati i tu da je kasno predložio izmene i dopune ovog zakona. Hvala.
Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona o u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je Narodna skupština završila raspravu o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 25. februar 2015. godine, sa početkom u 14,30 časova, kao Dan za glasanje o tački dnevnog reda sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Znači, za 20 minuta da se pripreme poslanici za glasanje. [[Posle pauze]] Poštovani narodni poslanici, pre nego što počnemo sa radom potrebno je da utvrdimo kvorum. Molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 155 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja poslanika, i da prema tome postoje uslovi za odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o overavanju, potpisa, rukopisa i prepisa u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 157, protiv – dva, uzdržanih – nema, nije glasalo osam poslanika od ukupno prisutnih167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasovima prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Podsećam vas da je sastavni deo Predloga zakona postao amandman koji je na član 1. podneo Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Snežana Malović, akademik Ninoslav Stojadinović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen i dr. Blagoje Bradić. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 10, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutnih 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Katarina Rakić. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 169 od ukupno prisutnih 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Čomić. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 164 od ukupno prisutnih 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Stefanović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 od ukupno prisutnih 172 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 163 od ukupno prisutnih 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 od ukupno prisutnih 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Jovan Marković. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 166 od ukupno prisutnih 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Jovana Jovanović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 od ukupno prisutnih 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanikDejan Nikolić. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 165 od ukupno prisutnih 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Martinović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 167 od ukupno prisutnih 173 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik prof. dr Vesna Besarović. Stavljam na glasanje amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 17, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Sulejman Ugljanin, Riza Halimi, Enis Imamović, Sabina Dazdarević i Šaip Kamberi. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 168 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, Snežana Malović, akademik Ninoslav Stojadinović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen i dr Blagoje Bradić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 163 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Dejan Nikolić, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Vesna Marijanović, Vesna Martinović, Balša Božović, Goran Ćirić, Nataša Vučković, Dragoljub Mićunović, Aida Ćorović, Jovana Jovanović, Jovan Marković i Dragan Šutanovac. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – devet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 163 od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 159, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo devet od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmeni Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 161, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo sedam od ukupno prisutna 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmeni Zakona o overavanju potpisa, rukopisa i prepisa. Odlučivanje Narodne skupštine o povredama Poslovnika na koje su ukazali narodni poslanici. Povodom ukazivanja narodnih poslanika na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 103. stav 6. Poslovnika, prema kojoj ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, može zahtevati, bez prava na obrazlaganje, da se Narodna skupština, bez pretresa, o tome izjasni u Danu za glasanje. Saglasno navedenim odredbama Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Dragan Šutanovac, na sednici 23. februara 2015. godine, u 14 časova i 47 minuta, ukazao je na povredu člana 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – četiri, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 167 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje o jedinoj tački dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem sednicu Osmog vanrednog zasedanja Narodne Skupštine Republike Srbije u 2015. godini.