Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2016. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 90 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanje dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 142 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Momo Čolaković, Branko Ružić, Olena Papuga. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda koji je utvrđen u zahtevu Vlade. Takođe, saglasno članu 86. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je do pomeranja početka ove sednice došlo zbog nemogućnosti predstavnika predlagača da prisustvuje sednici u prvobitno zakazano vreme. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2016. godini, koja je sazvana na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, člana 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i člana 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine sa određenim dnevnim redom, sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite za sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2016. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine; 2. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode; 3. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom; 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu; 5. Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na Konvenciju o proceni uticaja na životnu sredinu u prekograničnom kontekstu; 6. Predlog zakona o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala. Narodni poslanik Igor Bečić, na osnovu člana 92. stav 2. i člana 150. stav 2. i člana 170. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o - Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom,Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu, Predlogu zakona o potvrđivanju amandmana na Konvenciju o proceni uticaja na životnu sredinu u prekograničnom kontekstu i Predlogu zakona o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala. Da li narodni poslanik Igor Bečić želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo – 146, protiv – dva, uzdržanih – nema, nije glasalo 10, od ukupno 158 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković, ministar poljoprivrede i zaštite životne sredine, dr Srđan Verbić, ministar prosvete, neuke i tehnološkog razvoja, dr Stana Božović, državni sekretar u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Vera Dondur, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Aleksandar Vesić, pomoćnik ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine, Nenad Katanić i Mladen Mladenović, vršioci dužnosti pomoćnika ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine, Aleksandra Došlić, Gordana Petković i Ružica Tripić, načelnici Odeljenja Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine i Mirko Novaković i Tina Janjatović, samostalni savetnici u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama od 1. do 6, a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2, članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom,Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu, Predlogu zakona o potvrđivanju amandmana na Konvenciju o proceni uticaja na životnu sredinu u prekograničnom kontekstu i Predlogu zakona o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala. Da li želi reč predstavnik predlagača, prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković, ministar poljoprivrede i zaštite životne sredine? Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, veliko mi je zadovoljstvo što sam danas u prilici da vam obrazložim predloge četiri izuzetno važna zakona iz zaštite životne sredine i poljoprivrede, kao i dva zakona o potvrđivanju međunarodnih ugovora kojima se regulišu značajna pitanja u ovim oblastima. Zadovoljstvo mi je da isteknemda će njihovim usvajanjem Narodna skupština usvojiti ukupno 22 predloga zakona koje je u dosadašnjem mandatu od nepune dve godine predložilo Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine. Danas se pred vama nalaze sledeći predlozi zakona – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu, Predlog zakona o potvrđivanju amandmana na Konvenciju o proceni uticaja na životnu sredinu u prekograničnom kontekstu ESKO konvencija, kaoi Predlog zakona o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala. Uvaženi narodni poslanici, dozvolite mi da svoje današnje izlaganje započnem izuzetno značajnim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine. Predložene izmene i dopune Zakona imaju za cilj da doprinesu uspostavljanju predvidivosti kontinuiteta u sistemu finansiranja životne sredine, većem stepenu usklađenosti propisa Republike Srbije sa propisima Evropske unije, kao i većoj međusobnoj usaglašenosti domaćih propisa, a samim tim i efikasnijoj primeni zapisa u ovoj oblasti. Jedna od ključnih izmena i dopuna ovog zakona jeste uspostavljanje kontinuiteta i predvidivosti u sistemu finansiranja zaštite životne sredine, osnivanjem Zelenog fonda Republike Srbije, kao budžetskog fonda u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu. Opravdanost uvođenja Zelenog fonda, kao budžetskog fonda se ogleda u tome što nam je cilj unapređenje zaštite životne sredine. Dostizanje ovog cilja zahteva u narednim godinama i značajne infrastrukturne investicije. Ukupni troškovi aploksimacije Republike Srbije u oblasti zaštite životne sredine procenjeni su na oko 11,5 milijardi evra u periodu do 2030. godine, za korišćenje bespovratnih finansijskih sredstava EU kroz IPA fondove za finansiranje infrastrukturnih projekata u ovoj oblasti, neophodno je garantovati stabilan i kontinuiran izvor kofinansiranja od strane Republike Srbije i jedinica lokalne samouprave u iznosu od 15 do 30% od ukupne investicije. Osnivanje Zelenog fonda kao budžetskog fonda je posebno u funkciji ulaganja unapređenja kvaliteta životne sredine. To između ostalog znači smanjenje negativnih uticaja na zdravlje stanovništva, sanaciju zagađenih lokacija, uklanjanje istorijskog otpada iz preduzeća u restrukturiranju i stečaju, unapređenje sistema upravljanja otpadom i otpadnim vodama, razvoj reciklažne industrije, uspostavljanje zelene ekonomije i podršku razvoju zelenog poslovanja, a posebno podršku u kreiranju uslova za otvaranjem novih radnih mesta, tzv. zelenog zapošljavanja. Značajne izmene i dopune ovog zakona se odnose i na obezbeđivanje efikasnije dostupnosti informacijama o životnoj sredini i učešća građana u donošenju odluka. Ovim zakonom predložena su rešenja koja predstavljaju usklađivanje sa Zakonom o potvrđivanju konvencije o dostupnosti informacija, učešću građana u donošenju odluka i pravo na pravnu zaštitu u pitanjima životne sredine sa Direktivom o dostupnosti informacija o životnoj sredini, ali i sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Predložena rešenja odnose se i na uspostavljanje i vođenje nacionalne elektronske baze podataka i nacionalnog metar registra sa ciljem da se građanima omogući lak, brz i jednostavna pristup informacijama o životnoj sredini i unapredi opšta dostignutost informacija iz ove oblasti. To će se postići tako što je korisnicima omogućeno lako pronalaženje željenih informacija, direktan pristup dokumentima dostupnim u elektronskom obliku kao i kontakt podaci nadležnih institucija za podnošenje zahteva za pristup informacijama koje nisu dostupne na internetu. U domenu dostupnosti informacija zakon će imati uticaja na javnost, odnosno građane koji će imati veću mogućnost da efikasnije i brže dođu do informacija o životnoj sredini, nadležne organe, odnosno ministarstva nadležnog za poslove zaštite životne sredine i druge nadležne organe i organizacije koje poseduju informacije o životnoj sredini u smislu obaveznog, bržeg i efikasnijeg dostavljanja informacija o životnoj sredini građanima, zagađivača, jer građani će lako doći do informacija o samoj vrsti i obimu zagađenja kao i o izvoru zagađenja i na taj način će se stvoriti dodatan pritisak na zagađivača da preduzme mere zaštite životne sredine. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine takođe je izvršeno usklađivanje zakona sa relevantnim međunarodnim ugovorima i propisima EU, posebno u delu tretmana korišćenja i odlaganja mulja koji ostaje nakon prečišćavanja komunalnih otpadnih voda i tehnoloških otpadnih voda, međunarodnog prometa o ugroženim vrstama divlje flore i faune, dobrovoljnog učešća u organizaciji i sistemu menadžmenta zaštite životne sredine, ostvarivanja ciljeva zaštite, upravljanja i planiranja predela, kao i organizacije, saradnje u ovoj oblasti u okviru Evrope. Uvaženi narodni poslanici, dozvolite mi da svoje izlaganja nastavim takođe o veoma važnom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom. Predložene izmene i dopune ovog zakona sa jedne strane imaju za cilj usklađivanje propisa Republike Srbije sa propisima EU i efikasniju primenu domaćih propisa u ovoj oblasti, a sa druge strane imaju za cilj da doprinesu razvoju privrede, obezbeđivanju kontinuiteta u radu novih postrojenja koja podležu izdavanju integrisane dozvole, uspostavljanju kontinuiteta u sistemu finansiranja upravljanja otpadom, uključujući i upravljanje posebnim tokovima otpada, kao i da doprinesu uspostavljanju sistema cirkularne, odnosno zelene ekonomije. U situaciji kada privreda snosi veliki deo posledica ekonomske krize, ali i opredeljenja Republike Srbije da podrži privredne inicijative ovim zakonom omogućava se pojava novih privrednih subjekata na tržištu i jačanje tržišne konkurencije. Ovaj zakon stvara dodatne mogućnosti za ulaganje u izgradnju novih postrojenja, odnosno implementaciju tržišnih standarda i obezbeđivanja pravne sigurnosti u pogledu primenu savremenih evropskih i nacionalnih propisa u ovoj oblasti. Predložene izmene i dopune Zakona o upravljanju otpadom se posebno odnose na obaveze primene hijerarhije otpada, ciljeve za ponovnu upotrebu i reciklažu, elementarnu odgovornost proizvođača za upravljanje otpadom, obaveze odvojenog sakupljanja i tretmana biootpada, zahteve koji se odnose na visok stepen energetske efikasnosti. Jedna od značajnijih izmena i dopuna postojećeg zakonodavstva je i prenošenje Okvirne direktive o otpadu u vidu uvođenja pojmova – prestanka statusa otpada i nus proizvoda, što će značajno olakšati poslovanje privrednih subjekata, smanjiti postojeće troškove i doprineti razvoju cirkularne ekonomije i otvaranju novih radnih mesta. Prestankom statusa otpada ili uvođenjem statusa nus proizvoda otpad dobija prirodu robe i njegova upotreba i njegov tretman dobija izraženu komercijalnu vrednost, što će obezbediti pojavu novih privrednih subjekata na tržištu. Jednu od važnih izmena i dopuna predstavlja i usklađivanje sa Zakonom o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađivanja. Predloženim izmenama i dopunama obezbedio bi se kontinuitet u radu novih postrojenja koja podležu izdavanju i integrisanju dozvole za period od završetka probnog rada do dobijanja integrisane dozvole. Ovakvo rešenje u značajnoj meri doprinosi razvoju privrede i sprečava nastanak velikih troškova koje bi privredni subjekti imali usled obustave rada tih postrojenja u periodu od završetka probnog rada do dobijanja integrisane dozvole, a zakonski rok je, da vas podsetim, 240 dana. Još jedan od razloga za predložene izmene i dopune su i preciziranje pojedinih odredbi koje se odnose na postupak i uslove za oduzimanje ovlašćenja laboratorijama za ispitivanje otpada, sadržinu zahteva i dozvole za odlaganja otpada na deponije i tehnički tretman otpada, kao i razloge za nalaganje izmena ili oduzimanje dozvole. Ovim zakonom je prepoznata i neophodnost da se urede odnosi učesnika u tretmanu i prometu tako da se promet i tretman odvijaju na transparentan, legalan i efikasan način koji je od koristi svim učesnicima u prometu. Za ostvarivanje takvog cilja neophodno je uvesti instituciju uređenog tržišta otpada koja će omogućiti uvid i kontrolu u količini i vrsti otpada nastaloj na teritoriji Republike Srbije, kao i na njegove tokove. Preko organizovanog tržišta otpadom trgovina i promet otpadom i otpadni materijal se uvodi u legalne tokove čime se eliminiše korupcija, nelegalno tržište otpada, nelojalna konkurencija i omogućava se povećanje budžetskih prihoda po osnovu povećane naplate PDV, ali i drugih pripadajućih poreskih obaveza. Razvoj konkurencije i zdravih tržišnih uslova poslovanja doveo bi i do smanjivanja cena zbrinjavanja otpada. Trgovanje preko organizovanog tržišta otpada je od nacionalnog značaja za promet sekundarnih sirovina i reciklažnu industriju u Srbiji jer se na ovaj način štite domaći interesi u oblasti tretmana otpada tako što se smanjuje siva zona, uvodi se red, a istovremeno se definiše nekontrolisan izvoz otpada. Pored toga, procenjuje se da bi do 2019. godine samo u tri posebna toka sakupljanja otpada plastike i jestivog ulja i elektronskog otpada posao mogu da nađu oko 8.000 zaposlenih radnika. Predložene izmene i dopune ovog zakona koje se odnose na klasifikaciju operatera upravljanja otpadom će doprineti utvrđivanju jasnih pravila i procedura, većoj transparentnosti u oblasti upravljanja otpadom, podsticanju konkurentnosti i smanjenja rizika neadekvatnog zbrinjavanja otpada, kao i stimulisanju ulaganja u sistem upravljanja otpadom, ulaganja u viši stepen reciklaže, odnosno dobijanje gotovih proizvoda, a ne poluproizvoda ili pak sekundarnih sirovina i u celini gledano unapređenje celokupnog sistema upravljanja otpadom. Uvaženi narodni poslanici, svoje izlaganje nastaviću obrazloženjem još jednog važnog zakona koji je danas pred vama, a to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Kao što znate, teritorija Republike Srbije obuhvata 6,51% zaštićenih područja i kao takva pripada jednom od najznačajnijih centara biodiverziteta u Evropi, sa brojnim specifičnim ekosistemima. Kao najočuvaniji i najdragoceniji oblik prirode i značajni centri biološke raznovrsnosti, zaštićena područja i područja ekološke mreže na teritoriji Republike Srbije stavljena su pod zaštitu u skladu sa nacionalnim zakonodavstvom i međunarodnim ugovorima. Cilj ovog zakona je pre svega očuvanje prirodnih vrednosti koje većpostoje na tim područjima, a koje bi se mogle razvijati i morale usmeravati ka očuvanju okolnih vrednosti tog područja, što i predstavlja sistem održivog razvoja, odnosno usklađenost ekonomskog i društvenog razvoja, sa jedne strane, i zaštite prirode, sa druge strane. Izmenama Zakona o zaštiti prirode preciznije se definišu pojedini izrazi koji su usklađeni sa izrazima korišćenim u ratifikovanim međunarodnim ugovorima u oblasti zaštite biodiverziteta. Utvrđuje se nadležnost ministarstva nadležnog za zaštitu životne sredine, za davanje saglasnosti na sektorske planove i programe korišćenja prirodnih resursa u zaštićenim područjima i području ekološke mreže, posebno imajući u vidu obavezu usaglašavanja preuzetih i transponovanih međunarodnih obaveza i evropskog zakonodavstva u oblasti zaštite prirode. Predloženim izmenama postiže se u celini bliže usaglašavanje sa članom 6. Evropske direktive o staništima. Takođe, dat je predlog sprovođenja postupka ocene prihvatljivosti radi preciznijeg uređenja ovog postupka i celishodnijeg utvrđivanja postupka u celini koji će biti bliže regulisan odgovarajućim propisom. Precizirana je odredba koja se odnosi na korišćenje sredstava na ime kompenzacijskih mera, a preko Zelenog fonda Republike Srbije. Po prvi put se u zakonodavstvo vezano za zaštitu prirode uvodi pojam geoparka kao područja jasno definisane površine u okviru koje se štite, čuvaju, prezentuju i promovišu objekti geonasleđa. Izmenama Zakona o zaštiti prirode predviđa se da ministarstvo obaveštava javnost o postupku pokretanja zaštite prirodnog područja prve, druge ili treće kategorije na internet stranici ministarstva. Precizirano je i da se finansiranje zaštićenog područja vrši iz sredstava Zelenog fonda Republike Srbije u skladu sa predloženim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine. Izmenama ovog zakona čuvar zaštićenog područja dobija status službenog lica. Takođe se izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode unapređuju nacionalni i zakonodavni okvir za sprovođenje odredbi Konvencije o međunarodnom prometu ugroženim vrstama divlje flore i faune, tj. CITES konvencija, a istovremeno se obezbeđuje odgovarajući zakonski osnov za postizanje potpunog usaglašavanja sa propisima EU koji regulišu prekogranični promet i trgovinu divljim vrstama. Usvajanje odgovarajućih zakonskih rešenja na nacionalnom nivou predstavljaće jedan od glavnih osnova za borbu protiv ilegalne trgovine divljim vrstama, obzirom da Republika Srbija kao potpisnica CITES konvencije ima obavezu da štiti divlju floru i faunu od prekomerne i nezakonite trgovine, kako na domaćem, tako i na globalnom nivou. Usaglašavanjem sa Evropskom direktivom o držanju divljih životinja u zoološkim vrtovima uvodi se posebno licenciranje i kontrola zooloških vrtova. Propisane su određene mere za sankcionisanje prestupa vezanih za divlje vrste, što će dodatno unaprediti sprovođenje CITES konvencije. Predviđenim kaznenim odredbama omogućeno sankcionisanje nezakonitih radnji vezanih za prekogranični promet, trgovinu i držanje primeraka divljih vrsta za koje se u trenutno važećem zakonu ne propisuju odgovarajuće sankcije. Uvaženi narodni poslanici, danas pred vama se nalazi i jedan predlog zakona iz oblasti poljoprivrede. Reč je o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu. Poslednjih deset godina svedoci smo drastičnog smanjenja stočnog fonda u našoj zemlji. Kao najbitniji razlozi za to navode se prestanak rada velikog broja preduzeća i zadruga u ovoj oblasti, koje su bile nosioci proizvodnje, smanjenje broja seoskog stanovništva, ali i neorganizovanost proizvođača prilikom nastupa na tržištu. Smanjenje stočarske proizvodnje bi bilo i veće da iz godine u godinu različitim merama ministarstva se ne unapređuje proizvodnje osobine domaćih životinja i ne podstiče ova grana poljoprivrede. Taj negativan trend je velikim naporima i na svu sreću zaustavljen i u poslednje dve godine stočni fond u Republici Srbiji pokazuje blag trend porasta. Svakako da je jedan od osnovnih razloga za donošenje ovog zakona upravo potreba zaustavljanja daljeg pada stočarske proizvodnje, naročito kada se ima u vidu činjenica da današnje stanje stočarstva u Republici Srbiji nije u skladu sa našim potencijalima u ovoj grani poljoprivrede. Pored toga, budući da je aktuelni Zakon o stočarstvu u primeni gotovo sedam godina, vreme je pokazalo potrebu da se isti unapredi, kao i da se otklone nedostaci koji su uočeni u toku njegove primene. Zaustavljanje pada stočarske proizvodnje može se obezbediti samo ako se nastavi sa radom na unapređenju genetskog potencijala domaćih životinja. Pored toga, važno je obezbediti da naši poljoprivrednici imaju bolji pristup informacijama koje su bitne za unapređenje proizvodnje, kao i da njihovi proizvodi po kvalitetu budu konkurentni proizvodima iz evropskih zemalja, a što se ovim izmenama i dopunama zakona želi postići. Predloženim izmenama preciznije se definišu nadležnosti subjekata u stočarstvu i uslovi koje odgajivači, oni koji sprovode odgajivački program treba i da ispune. Još jedna novina ovih izmena i dopuna jeste uključenje pčelarskih udruženja u sprovođenje odredbi ovog zakona, kako kroz prikupljanje informacija koje su od značaja za njihovu proizvodnju, tako i kroz njihovo blagovremeno obaveštavanje o različitim aktivnostima koje mogu uticati na njihovu proizvodnju. Predloženim izmenama i dopunama ovog zakona se na nov način uređuje i gajenje divljači, kako bi se ispunili zahtevi u pogledu dobrobiti i kako bi se sprečilo narušavanje biodiverziteta kroz unošenje životinjskih vrsta kojima naša zemlja nije prirodno stanište. S obzirom da se pred Republiku Srbije u procesu pridruživanja EU postavljaju zahtevi koji moraju da ispune svi proizvođači na evropskom tržištu, ovaj zakon uvodi veoma bitnu novinu u sektor ribarstva. Ta novina je uvođenje sertifikata o ulovu, što postaje sve bitnija stavka na međunarodnom nivou, jer je riblji fond u morima i okeanima neophodno očuvati i sprečiti nelegalan, ne prijavljen i ne regulisan ribolov. Iako se ovo pre svega odnosi na morski ribolov, ukoliko ne uspostavimo naveden sistem kontrole kroz pomenute sertifikate, možemo se naći u nepovoljnoj situaciji da privrednim subjektima koji se bave preradom morske ribe u našoj zemlji bude zabranjen međunarodni promet njihovim proizvodima. Prihvatanje i usaglašavanje jedinstvenih standarda, smernica i preporuka koje su razvile međunarodne organizacije omogućava agresivniji i brži nastup i brži pristup svetskom poljoprivrednom tržištu. U tom cilju, da bi se uspostavila kontrola kvaliteta proizvoda životinjskog porekla i da bi se unapredio kvalitet tih proizvoda, neophodno je propisati uslove koje oni treba da ispune. Propisivanjem tih uslova se omogućava donošenje pravilnika koji opisuje kvalitet u skladu sa Europ klasifikacijom. Proizvođači time dobijaju praktičnu korist, jer se prilikom kupovine njihovih proizvoda uvodi obaveza klasiranja, na način kakav se primenjuje i u drugim zemljama. Važan element ovog zakona je i uvođenje granične veterinarske inspekcije u kontrole koje će omogućiti sprovođenje zahteva koji se odnose na kontrolu proizvoda ribarstva i sprečavanje nelegalnog, neprijavljenog i neregulisanog ribolova. Na kraju, želela bih da naglasim da će se donošenjem ovog zakona i usaglašavanjem našeg zakonodavstva sa evropskim stvoriti uslovi da proširenje i unapređenje domaće proizvodnje se realizuje i kroz veću trgovinu, veći izvoz i kroz veću konkurentnost naših proizvođača sa njihovim kolegama iz evropskih zemalja. Uvaženi narodni poslanici, veliko mi je zadovoljstvo što sam u prilici da vam ukratko obrazložim i Predlog zakona o potvrđivanju Amandmana na Konvenciju o proceni uticaja na životnu sredinu u prekograničnom kontekstu. To su Amandmani ESPO Konvencije. Republika Srbija je ugovornica ove konvencije od 2007. godine. Osnovni cilj Konvencije jeste da spreči, smanji i ograniči značajne prekogranične štete koje mogu biti uzrokovane nekim projektom ili aktivnošću. Potreba potvrđivanja Amandmana na Konvenciju uslovljena je činjenicom da su često interesi nosilaca projekta odnosno investitora suprotstavljeni društvenom interesu u pogledu zaštite i unapređenja kvaliteta životne sredine. Da bi se uskladili suprotstavljeni interesi, neophodno je dosledno sprovoditi postupak procene, način njegove verifikacije i osigurati uvid javnosti u izrađeni dokument. Potpunim pristupanjem Konvenciji, uključujući potvrđivanje Amandmana na istu, stvaraju se preduslovi za dobijanje finansijskih sredstava od međunarodnih organizacija za investicione projekte, za izgradnju novih ili rekonstrukciju postojećih objekata u našoj zemlji. Neka od osnovnih pitanja koja se, između ostalog, uređuju ovim Amandmanom su: proširenje značenja definicije javnost, uređuju se bliže obaveze i prava strana ugovornica Konvencije u vezi sa sprovođenjem procedure procene uticaja u prekograničnom kontekstu, bliže se utvrđuju liste projekata za koje je obavezna procena uticaja i liste projekata za koje se može zahtevati procena uticaja na životnu sredinu, kao i mnoga druga pitanja. Na samom kraju, dozvolite mi da kažem i nekoliko reči o Predlogu zakona o potvrđivanju izmena i dopuna Konvencije o fizičkoj zaštiti nuklearnih materijala. Predložene izmene i dopune doprinose ojačavanju režima fizičke zaštite i nacionalne nuklearne bezbednosti, u cilju zaštite stanovništva i životne sredine. One proširuju delokrug i obavezu ugovorene strane da zaštite i nuklearne objekte, odnosno nuklearni materijal koji se u mirnodopske svrhe koristi, skladišti i transportuje i u okviru nacionalnih granica. Cilj izmena i dopuna navedene Konvencije je jačanje sveobuhvatne nuklearne bezbednosti i fizičke zaštite nuklearnih objekata i nuklearnih materijala kroz: globalno postizanje i održavanje efikasne fizičke zaštite nuklearnog materijala i nuklearnih objekata koji se koriste u miroljubive svrhe; sprečavanje i suzbijanje krivičnih dela koja se odnose na takav materijal i objekte; olakšavanje saradnje ugovornih strana. Podsetiću vas da je osnovna Konvencija kod nas na snazi od 80-ih godina prošlog veka, a predložene izmene i dopune su od strane naše zemlje potpisane 2005. godine. Zahvaljujući izmenama i dopunama, uspostavlja se kompatibilnost režima u međunarodnim okvirima i vrši usklađivanje sa međunarodnim zahtevima, a naročito sa standardima i preporukama MAAE, vrši se harmonizacija sa zakonodavstvom Evropske unije, olakšava se unapređivanje međunarodne saradnje sa drugim zemljama i međunarodnim i regionalnim organizacijama, a posebno sa zemljama iz okruženja. Kada ovako dopunjena Konvencija bude stupila na snagu, njene izmene će značajno uticati da se smanji ranjivost država ugovornica na nuklearni terorizam. Uvaženi narodni poslanici, usvajanjem predloženim zakona Republika Srbija će načiniti značajan iskorak u pogledu zaštite životne sredine i naših prirodnih vrednosti, unaprediti međunarodnu saradnju i proširiti mogućnost za razvoj poljoprivrede i privrede. S obzirom na značaj ovih oblasti, verujem da će predloženi zakoni naići na vaše odobravanje i da ćete ih u Danu za glasanje velikom većinom podržati. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Ja se izvinjavam, da li žele reč izvestioci nadležnih odbora? Reč ima narodni poslanik dr Branislav Blažić.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih samo želeo da kažem ispred Odbora za zaštitu životne sredine da smo, još dok je bio nacrt ovih predloga zakona iz oblasti životne sredine, radili dva javna slušanja i da je to praksa koja će i ubuduće biti, kada je u pitanju Odbor za zaštitu životne sredine. Na tim javnim slušanjima dobro smo analizirali ove zakone još dok su oni bili u nacrtu i dali mogućnost nevladinom sektoru i poslanicima da se upoznaju sa tim i ta saradnja između Odbora i Ministarstva je vrlo efikasna, tako da smo uspeli da na neki način uključimo u donošenje ovog zakona i javnost, nevladin sektor, poslanike, još pre nego što je on stigao na Vladu i što je došao u formi predloga. To je jedan novi pravac razmišljanja i novi pravac rada ovog Odbora i mislim da je naišao na potpuno odobravanje i podršku, kako nevladinih organizacija, tako i Ministarstva i svih poslanika koji učestvuju u tom radu. Samo je to bila jedna informacija, da se zna da su temeljno pripremane ove izmene i dopune Zakona i da je na neki način ovo kruna saradnje koja je najzad zaživela i u Srbiji između Skupštine, s jedne strane, Ministarstva, s druge strane i nevladinog sektora na trećoj strani. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, gospođo ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku, zadovoljstvo mi je da ovaj set predloga izmena zakona imamo danas na dnevnom redu i da ga možemo podržati. Naravno, ono što uvek na početku ističem u ime poslaničkog kluba Nove Srbije jeste, kada imamo ovako opširne izmene pojedinih zakona, a naročito zakona koji su ovako bitni kao što su zakoni o zaštiti prirode, zakoni o upravljanju otpadom i naravno izmene i dopune Zakona o stočarstvu, bolje je da se donesu novi zakoni, ali i ovo je značajan korak napred. Na samom početku, zadržaću se na Zakonu o zaštiti prirode i pokušaću kroz par primera da pre svega građanima koji prate ovaj prenos pojasnim i šta ja lično i šta građani Republike Srbije mogu očekivati pre svega od ovih izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode. Mi smo, nažalost, do sada imali dosta neuređenu situaciju. Republika Srbija se sprema za pristupne pregovore sa Evropskom unijom. Imamo čitavo poglavlje 27, gde imamo, nažalost, situaciju po Srbiji koja je, moram da kažem, dosta teška. Postao sam predsednik opštine Topola krajem 2004. godine i već na prvom koraku sam se susreo sa jednim ogromnim problemom koji u tom trenutku nije imala samo Topola iŠumadija, već i mnogi gradovi i opštine u Srbiji, a to je npr. problem eksploatacije nikla u Srbiji. Mi smo tada pokušavajući da se spasimo kako smo znali i umeli, snalazili se, alarmirali građane, naravno nevladin sektor, različite ugledne ljude, i uspeli smo, a onda je došao ponovo problem 2012. na 2013. godinu, kada su cene mineralnih sirovina otišle u nebo i kada smo mi ponovo bili u problemu i kada smo samo zahvaljujući razumevanju, pre svega sadašnjeg predsednika Vlade, gospodina Vučića, uspeli da se zaštitimo, a naravno i uz dobru organizaciju, pre svega građana, i alarmiranje javnosti na terenu. Zašto ovo govorim? Govorim kao jedan primer na koji način kada imamo jasno nedefinisane zakone može se uticati da pre svega Srbija u budućnosti, moram da kažem, postane jedna zona, da ne budem grub, groblje multinacionalnih kompanija koje će dolaziti u Srbiju eksploatisati određene sirovine i onda za 10-ak godina kada to iscrpe, ostavljati pojedine sredine potpuno ruinirane i uništene. To moram da kažem jer mi u Šumadiji imao prelepu planinu Venčac koja se stotinama godina eksploatiše kamen za kalcijum-karbonat. Možete i sami videti kako to danas izgleda, jer nažalost zbog nedovoljno jasnih i definisanih zakona na koji način trebaju firme koje dobiju istražna eksploataciona prava treba da se ponašaju kada se to eksploataciono pravo zatvori ili kada se istražna prava završe, mi nažalost, imamo posledice koje su na terenu katastrofalne. Zbog toga, uvažena ministarko, ja bih vas zamolio i da zajedno prokomentarišemo član 5. izmena zakona, koji u članu 20. stav 3. postojećeg zakona menja se i glasi: „skupština jedince lokalne samouprave posebnom odlukom uređuju uslove zaštite, način podizanja i održavanja i obnove uništenih javnih zelenih površina kao i vođenje podataka o javnim zelenim površinama“. Dosta uopštena definicija, koju bih voleokasnije da čujem od vas, obrazloženje da li će ona pomoći da se lokalne samouprave svojim posebnim odlukama nakon donošenja ovog zakona zaštite i da pokušaju da određenu oblast koje su od posebnog interesa za razvoj lokalnih samouprava, da li je u pitanju poljoprivreda, turizam ili nešto treće, da li će uspeti da svojim odlukama da se zaštite da ministarstva separatno bez znanja lokalnih samouprava daju istražna prava multinacionalnim kompanijama, pre svega, za određene rude i sirovine? To je ono što bih ja voleo da čujem od vas. Drugo moje pitanje odnosi se, uvažena ministre, na jedno moje poslaničko pitanje koje sam postavio za vaskrs prošle godine vama, ali nažalost jasno definisan odgovor nisam dobio. Tada je javnost, a naročito mediji, a Boga mi, i građani u Šumadiji bili uznemireni jer se tada pojavilo u novinama naslovna strana, verovatno ste i vi to videli, da je reka Kubršnica, koja protiče kroz opštine Aranđelovac, Topola i Smederevska Palanka, bila potpuno obojena u krvlju crvenu boju. Građani su bili veoma uznemireni, takođe i javnost. Mediji su danima brujali o tome, naročito što je to bilo u danima praznika Vaskrsa, pa se tu nalazila naravno i neka druga simbolika. Postavio sam jasno poslaničko pitanje - ko je kriv, i ko je odgovoran, i da li su fabrike koje su vezane u tom delu, pre svega za preradu kamena, ko je od njih i na koji način zagadio reku Kubršnicu? Nesporno je da je do zagađenja došlo. Nažalost, zašto sada ponovo postavljam to pitanje? Bez jasno definisanog odgovora uz spregu lokalnih moćnika inspekcijskih organa, mi nažalost, imamo situaciju da takva pitanja ostaju bez odgovora. Da niko nije odgovoran, da se ne zna nadležnost, šta su lokalni, šta su republički ekološki inspektori, šta je čija nadležnost. Onda imamo jasnu situaciju da su građani tada prepušteni, pre svega sami sebi, prepušteni su, eventualnom glasu javnosti, da ako se mediji oglase da i onda službe ministarstva postanu malo revnosnije i brže rade. I zbog toga vas molim, ako mislite da se ovde situacija popravi i jasno definiše, onda morate jasnije definisati odgovornost pre svega inspekcija i nadležnosti između republičkih i lokalnih organa. Kada sam pomenuo zagađenje reke Kubršnice, pomenuo sam,naravno, uvek postoji opravdana sumnja da su to uradili fabrike koje su u gornjem toku te reke, ali ono što bih ja posebno naglasio kod izmene ovog Zakona o zaštiti prirode u članu 6. odnosno u članu 33. članu 6. izmena, a u članu 23. starog zakona posle stava 2. dodaju se novi stavovi 3. i 5. koji glase – da pravno lice ili preduzetnik koji ima postrojenje za prečišćavanje otpadnih voda ili treba da ga izgradi, a ovo posebno naglašavam, ili treba da ga izgradi, pa sada zbog nedostatka vremena, jer imamo da pričamo i o drugim predlozima zakon i da ne čitam sve, ali šta je poenta. Mislim, da u ovoj definiciji ostavljate predugačak rok i nedovoljno jasno definisan u kojem vremenskom periodu trebaju takve fabrike i takva postrojenja da izgrade postrojenje za prečišćavanje otpadnih voda i da se jasno razgraniči ko je odgovoran za njihovu kontrolu. To je po meni od izuzetnog značaja da bi uopšte ovaj zakon mogao jasno da zaživi u praksi. Govoriti o Zakonu o zaštiti prirode, a naravno odmah se nadovezati za Zakon o upravljanju otpadom je prosto ne moguće i zbog toga ću pokušati u ovom mom izlaganju i da se dotaknem jasno jednog i drugog dela. Ono što uvek pokušavam da govorim jeste kroz primere, jer mi smo svedoci svi koji smo bili na nekakvim odgovornim mestima što po ministarstvima, što po lokalnim samoupravama kakva je situacija. Nažalost, u praksi u Srbiji što se tiče pre svega komunalnog otpada, što se tiče deponija, to su u pitanju i divlje deponije, to su u pitanju nažalost neuređene sanitarne deponije. Moram da kažem da sam imao tu sreću da vodim lokalnu samoupravu koja jedina u Srbiji, na tome imam i zahvalnost za gospođu Božović koja sedi pored vas, koja je državni sekretar za zaštitu životne sredine, koja nam je značajno pomogla da sprovedemo postupak privatno javnog partnerstva i da budemo jedina opština, govorim o opštini Topola koja ima uređeno odvoženje smeća sa bukvalno svakog domaćinstava čak i sa najudaljenijeg seoskog područja. Zašto vam ovo govorim? Zato što smatram dok se ne urede na adekvatan način deponije po lokalnim samoupravama, dok se ne srede divlje deponije, mi ćemo imati ovakvu situaciju po Srbiji koja je moram da kažem krajnje alarmantna i koja se u pravom smislu pokazala posle onih velikih poplava 2014. godine kada smo imali jednu neverovatnu sliku kao prave apokalipse gde ste po lokalnim rečicama koje su se izlile imali ogromne količine raznoraznog smeća i raznoraznog krša. Ono što je dobro u predlogu zakona jeste da ste vi predvideli način upravljanja deponijama. Predvideli ste i uvaženi ministre što ja potpuno podržavam da lokalne samouprave jasno popišu i definišu sve divlje deponije na teritorijama lokalnih samouprava. To je dobra stvar. Ono što bih vas zamolio da obratite pažnju i zbog toga sam u svoje ime i u ime poslaničkog kluba NS podneo jedan amandman, a to je amandman na član 24. Zakona o upravljanju otpadom gde kažem da bi lokalne samouprave koje koriste ne sanitarne deponije i koje nisu u regionalnom sistemu sanitarnog odlaganja komunalnog otpada da se definišu kao zagađivači. I da se kao zagađivači kada se definišu ako ne mogu same, ne umeju ili ne znaju da reše pitanje smeđa i otpada sa svoje teritorije, da onda lepo uplaćuju određenu sumu novca u taj, što se meni dopada, tzv. zeleni fond Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva, a da onda Vlada Srbije ima sredstava da iz tog zelenog fonda može da interveniše i da uređuje te divlje deponije širom Srbije. Svako ko sedne u automobil i krene prema bilo kom turističkom centru u Srbiji može da vidi koliko tih deponija ima. Iako, već lokalne samouprave nisu sposobne da same to urede onda je adekvatan način da to radi lepo ministarstvo, a da te iste lokalne samouprave uplaćuju sredstva u Republički budžet. Takođe, sam predložio još jedan amandman, a tiče se takozvanih mobilnih postrojenja za tretiranje otpada. I slažemo se, tu smo se složili da je potrebno da određena privredna društva, znači, da li su u pitanju firme ili preduzetnici kojima je lakše da imaju mobilno postrojenje za tretiranje otpada u okviru svoga preduzeća mogu da dobiju saglasnost od lokalnih samouprava i da ne moraju da se izlažu dodatnim troškovima da svoj otpad voze do regionalnih deponija. Ali, šta je poenta? Imate preduzeća koja prosto nemaju adekvatan prostor da bi u svom placu, dvorištu ili na nekom trećem mestu imali mobilno postrojenje za tretiranje otpada i zbog toga smo mi predložili da mogu uzeti treću lokaciju, a to je član 2. tačka 14. da se može uzeti, znači, treća lokacija koja je mnogo bliža tom preduzetniku ili pravnom licu, a naravno koja ispunjava sve uslove ima saglasnost lokalne samouprave i smatramo da se na takav način ovaj zakon može efikasnije primenjivati. Ono što sam hteo samo još da se osvrnem ukratko jesu otkupljivači, odnosno preduzeća koja se bave otkupom sekundarnih sirovina. Moram da kažem uvažena gospođo ministre da su ta preduzeća doživela negde neki, da kažem, bum u razvoju do 2008. i 2009. godine, kada smo imali najveće cene sekundarnih sirovina u tom trenutku, ali nažalost, a mi smo sada na početku 2016. godine, oni su vrlo, vrlo u teškoj situaciji. Vi ste ovde nama u materijalu i u obrazloženju ovog zakona dali gomilu podataka, ja vam se na tome zahvaljujem, ali samo zbog jedne stvari ja vas molim da obratite pažnju, a to je jedna rečenica koju ja sada u ovom obrazloženju moram da pronađem gde se do sada, je bila praksa i situacija da ljudi koji otkupljuju sekundarne sirovine te sekundarne sirovine mogu slobodno izvoziti bilo da su u pitanju od kartona, gvožđa i svega ostaloga. Dali ste nam ovde podatak da je 67% od otpada koji se izvozi sa teritorije Republike Srbije odlazi na gvožđe, a negde 10 koma nešto na karton i na hartiju. Ali vas molim, da li ste vi u predloženom Predlogu zakona potpuno onemogućili da u budućnosti firme koje se bave otkupom sekundarnih sirovina mogu izvoziti, da kažem slobodno sekundarne sirovine? Šta to znači? U onom obrazloženju koje ste nama dali kaže se da mogu to raditi tek nakon što se, da kažem, popuni srpsko tržište. Mi u ovom trenutku imamo veliku krizu u metalskom kompleksu, uopšte ne samo u Srbiji, već i u Evropi i u svetu, imamo najniže cene i vi u jednom trenutku kažete da tek kada se eventualno popuni srpsko tržište to što ostane kao višak moći će da se izvozi. E, sada ja vas pitam – ako neko na srpskom tržištu ne dobija adekvatnu cenu za svoj proizvod da li vi njega ovim zakonom ograničavate da on ne može da izveze svoju robu? Pre svega, ti ljudi su u teškoj situaciji, još da kažem samo zbog jedne činjenice do 2012. godine, građani koji su predavali sekundarne sirovine bili su oslobođeni plaćanja poreza na dohodak građana. Od 1. januara 2016. godine, oni moraju za proizvode da li su u pitanju automobili, da li su u pitanju neki drugi aparati koji u sebi sadrže sada, a građani kada su ih kupili platili su PDV, oni sada dva puta moraju da plaćaju, znači platili su porez kada su kupili automobil i sada kada ga prodaju, kao sekundarnu sirovinu moraju još jednom da plate porez. To je dodatni problem koji ne samo zbog pada cena sirovina dodatno otežao radove pravnim licima, ta pravna lica u Republici Srbiji trenutno zapošljavaju više od 50.000 radnika. Zbog toga vas molim da ovo obratite pažnju, prosto na ova preduzeća koja se bave prometom i otkupom sekundarnih sirovina, jer ovo je vrlo bitna problematika, koja, da kažem, hrani veliki broj porodica u Srbiji. Zbog nedostatka vremena, samo ću se na kratko osvrnuti na izmene Zakona o stočarstvu. Vi ste u uvodnom delu pomenuli opravdane razloge i ja se sa njima potpuno slažem, koji su doveli do smanjenja stočnog fonda u Republici Srbiji i naravno smanjenje broja stanovnika na seoskom području i sve nedaće i loše, moram da kažem, ispregovaran SSP. Ali, ono što moram da vam napomenem, uvažena gospođo ministre, a to je greške koje su činjene u politici subvencije u poljoprivredi. Jedan samo primer, moram da vas upitam i da iskoristim priliku, a to je, ja sam i postavio poslaničko pitanje pre desetak dana, a tiče se subvencije za mleko. Pazite, imamo veliki broj porodica koje žive u brdsko-planinskim predelima. Mislim da uredba o subvencijama da se može dati samo za one proizvođače koji predaju više od 3000 litara kvartalno, je za građane koji žive na seoskom području jedna, da kažem, nedostižna granica. Mislim da interesi mene koji imam dete od pet godina, a i svih nas koji dajemo novac od naših poreza za te subvencije, da nam pre svega deca piju zdravo mleko. Znači, nama nije interes da li proizvođač predaje 10 ili 100 litara mleka dnevno, već nam je interes kakvog je kvaliteta to mleko. Ja vas molim, ako mislite da se poveća stočni fond u Srbiji, šanse pre svega da se to uradi kod malih proizvođača koji u ovom trenutku imaju jedno, dva ili tri grla stoke, govorim pre svega o kravama, oni su šansa da se na jedan brz i efikasan način poveća stočni fond u Srbiji. Da bi se to uradilo, morate pre svega promeniti uredbu o subvencionisanju premija za mleko i zbog toga vas molim da to učinite jer će to biti pre svega preduslov uz sve ove mere koje ste predvideli ovim zakonom, da se stvari u Srbiji poprave i da stvari u Srbiji krenu u boljem pravcu. Ja vam se zahvaljujem. Nova Srbija će u načelu glasati za Predlog zakona. Nadam se da ćete i prihvatiti naše amandmane. Hvala. PREDSEDAVAJUĆI: Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27.i članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima ministar dr Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi narodni poslaniče, najpre želim da vam se zahvalim na detaljnoj diskusiji i na diskusiji koja je proizašla svakako iz ozbiljnog sagledavanja svih predloženih zakonskih rešenja koja danas ovde vam prezentujemo. Postavili ste jako puno pitanja. Pitanja sam shvatila u kontekstu razjašnjavanja nekih zakonskih rešenja i ja ću na neka od tih pitanja odgovoriti sada, na neka ću odgovoriti kada bude dan za raspravu o amandmanima koje ste vi već najavili. Evo, ja bih počela od ovog što ste na kraju istakli, a radi se o premijama za mleko, o subvencionisanju stočarske proizvodnje. Vi ste istakli zamerku da mi plaćamo premije za mleko, odnosno da subvencionišemo samo količine koje su minimalno 3000 litara kvartalno, odnosno koje su veće od ove donje granice. Ja odmah moram da vam kažem da mi subvencionišemo, odnosno da isplaćujemo premije za mleko i za manje količine, za količine od 1500 litara mleka kvartalno i to za odgajivače koji žive u marginalnim područjima, to je onim nerazvijenim delovima Srbije i na većim nadmorskim visinama. Dakle, mi poštujemo tu specifičnost i poštujemo proizvođače koji u ovim područjima žive i zato su za njih granice niže. Što se tiče 3000 litara mleka, kvartalno vama to izgleda da je to puno, ali ja moram da kažem da su to količine koje se mogu postići uzgojem samo dve krave. Što se tiče stočarske proizvodnje, Ministarstvo se zaista maksimalno trudi i Vlada Republike Srbije se trude da podrže stočarstvo, ne samo veliko, u smislu velikog broja životinja koje se uzgajaju, već i onih manjih proizvođača. Tako da, vi znate osim premije za mleko, mi izdvajamo podsticaje za kvalitetna priplodna grla u iznosu 25.000 po grlu. Ne samo to, mi pomažemo proizvođačima da na jednostavan, odnosno na jeftiniji način dođu do novih životinja, da uvećaju svoje stado. Vi znate da smo izdvajali sredstva kojima smo subvencionisali kredite za nabavku životinja, tako da su naši poljoprivrednici u prethodnim godinama mogli da dođu do kvalitetnih životinja sa fiksnom kamatnom stopom od 4%. Ove godine ta stopa će biti još niža, dakle, od 3%. Sve ovo želim da vam kažem iz razloga što zaista maksimalno podržavamo stočarsku proizvodnju i kroz subvencionisanje i kroz razne druge mere. Ono što je dobro i što želim da pohvalim i da prosto naglasim, to su rezultati koje imamo u ovoj proizvodnji. Vi znate, posle višegodišnjeg, može se reći višedecenijskog pada broja stočnog fonda, odnosno smanjenja stočnog fonda, mi smo u poslednje dve godine zabeležili pozitivan trend, uzlaznu liniju. Naravno, to zaustavljanje i taj trend nije veliki, ali svakako je ohrabrujući i prosto nas uverava da smo na dobrom putu. Da smo postigli u ovoj oblasti dobre rezultate, evo, pokazaću ovim grafikonom. Mislim da naši poslanici mogu da uoče ovaj grafički prikaz, gde se crvenim stubovima prikazuje broj umatičenih životinja 2015. godine, u odnosu na plave, gde imamo broj umatičenih životinja u 2014. godini. Znači, kada se radi o govedima, odnosno o kravama, imamo uvećanje umatičenih životinja za 16%, kada se radi o ovcama, značajno uvećanje, imamo uvećanje preko 232%, slično je i kada se radi o kozama 259%, svinja 109%, nešto je manji procenat svinja i imamo porast umatičenih grla živine. Dakle, ovo su pozitivni rezultati koji su jasni, nedvosmisleni, lako vidljivi i lako merljivi i oni su sasvim sigurno rezultat zaista snažne podrške Vlade Republike Srbije i našeg ministarstva upravo ovoj proizvodnji, jer svi dobro znamo, nema razvijene poljoprivrede bez razvijenog stočarstva. Zatekli smo stočarstvo zaista ruinirano, zaista u teškom stanju i sada činimo sve da ga podignemo, da ga stavimo na noge i mislim da smo, još jednom kažem, na dobrom putu, a da smo na dobrom putu to nam nedvosmisleno govore podaci koje sam vam pokazala. Tako da, naši proizvođači u tom smislu će i nadalje imati maksimalnu podršku države, kada se radi o proizvodnji mleka, o proizvodnji mesa i drugim stočarskim proizvodima. Što se tiče ovog dela koji se odnosi na pitanja iz sektora zaštite životne sredine, vi ste prosto sve zakone, pa čak i one pojedinačne odredbe koje su ključne, dotakli i ja ću se osvrnuti na nekoliko vaših pitanja. Jedno od vaših pitanja odnosilo se na tumačenje člana 5. Zakona o zaštiti životne sredine, odnosi se na pitanje odgovornosti, odnosno nadležnosti pojedinih subjekata, kada se radi o uređenju zelenih površina. Ovim članom koji ste vi pomenuli u stvari se samo precizira da je, kada se radi o zelenim površinama, nadležna komunalna inspekcija, dakle, komunalna je delatnost u pitanju, koja mora da odgovori na pitanja uređenja zelenih površina. Vi ste pominjali nadležnosti naše ekološke inspekcije za pojedina pitanja, odnosno pojedine incidentne situacije u oblasti zaštite životne sredine, odnosno u oblasti prirodnih resursa. Pominjali ste razne pojave u rekama itd. sankcionisanje, odnosno krivičnu odgovornost. Ja moram da kažem da naša inspekcija zaista sa kapacitetima kojima raspolaže, mislim na ljudske resurse, se zaista maksimalno trudi da se nađe na svakom ovom mestu, da utvrdi uzrok događaja, da taj zapisnik, odnosno da svoj nalaz prosledi nadležnim institucijama. To će raditi bez sumnje i u narednom periodu. Mi ovim zakonom pokušavamo da još preciznije definišemo nadležnost, odgovornost, ali moram da vas podsetim da jako puno očekujemo i od Zakona o inspekcijom nadzoru, gde ćemo uključiti i druge kolege inspektore koji će moći da nam daju podršku, kao što će i naše inspekcije njima dati podršku u kontroli pojedinih sektora, pojedinih delatnosti, događaja i u životnoj sredini, ali i u drugim životnim oblastima. Što se tiče pitanja upravljanja otpadom, ovaj zakon je zaista izuzetno važan, to ste i vi sami rekli. Jako je važan iz razloga što on, pre svega, uvodi dva izuzetno važna pojma: to je nusproizvod i prestanak statusa otpada. Nusproizvod se odnosi na pepeo, na šljaku, na gips, a prestanak statusa otpada se uvodi za papir, za karton, plastiku, staklo, metal itd. Šta mi sa ovim zakonom postižemo? Mi u stvari smanjujemo količine otpada time što uvodimo ova dva nova pojma. Ova dva nova pojma se ne uvode slučajno. Uvode se iz razloga što zaista prestanak statusa otpada, odnosno nusproizvod postaju roba, one i jesu roba u svim razvijenim zemljama, roba koja ima svoju upotrebnu vrednost, a samim tim ima i svoju komercijalnu vrednost. Dakle, to postaje resurs i to je ono što je jako važno. Smanjićemo količinu otpada koji se mora trajno zbrinuti i koji se mora bezbedno zbrinuti, s jedne strane. S druge strane, pomoći ćemo našim privrednim subjektima da imaju manja izdvajanja po osnovu zagađenja životne sredine. Oni sada neće imati otpad za koji plaćaju zbrinjavanje, za koji plaćaju razne ekološke takse, već će imati robu koja se može koristiti. Vi znate da se pepeo u velikoj meri može koristiti za izgradnju puteva, i ne samo što pepeo, šljaka, dobijaju upotrebnu vrednost, nego mi imamo i sledeći rezultat koji se odnosi na zaštitu prirodnih resursa, pa za obe svrhe nećemo morati da koristimo pesak, šljunak, i da narušavamo korita reka itd. Dakle, postiže se jako veliki efekat u tom delu. Ono što ste vi posebno potencirali i što vi pitate da li će moći da se trguje ili neće moći da se trguje, dakle, mi ne možemo zabraniti trgovinu, ali mi možemo otpad staviti u legalne tokove. Jer, činjenica je da u Srbiji operateri koji se bave trgovinom otpadom, koji se bave tretmanom otpada, često su negde u nekoj ilegalnoj zoni, ili kako mi to kažemo u sivoj zoni. Mi želimo da uredimo tržište otpada da kontrolišemo količine i vrste otpada koje se generišu u našoj zemlji, koje su naš resurs, koje će se potom iskoristiti bilo u našoj industriji, bilo da će se izvesti negde na druga inostrana tržišta. Ali, ono što želimo, to je da našu sirovinu ponudimo našim operaterima, jer to je naš cilj. Naš cilj je u stvari pomoći privredi, obezbediti nove sirovine za njen rad i obezbediti nove investicije, nova radna mesta i nova zapošljavanja, a nikako nije cilj da zaustavimo nekog da on može da izvozi. Prosto, mi imamo jedan veliki paradoks u Srbiji. U prethodnim godinama, evo, to su grafikoni koji pokazuju, ovi plavi, koliko mi otpada u stvari izvezemo. U 2012. godini izvezli smo preko 600.000 tona, a uvezli 220.000 tona. U 2013. godini 400.000 tona, radi se o ne opasnom otpadu. U 2014. godini oko 500.000 tona, a uvezli smo oko 240.000 tona. Dakle, tri puta više izvezemo otpada nego što uvezemo. Imamo svoje kapacitete, imamo prostora da širimo reciklažnu industriju, imamo prostora za nova radna mesta za naše građane i taj otpad jednostavno izvozimo. Pri tom, kažem opet, tržište otpada želimo kroz ovaj zakon da uredimo, da imamo kontrolu na količinama, nad vrstama otpada, želimo da uspostavimo lojalnu konkurenciju, da uspostavimo tržišne uslove, da od toga ima korist država, kroz naplatu i PDV-a, kroz naplatu poreza, da ima korist naša reciklažna industrija i privreda u celini i da prosto uspostavimo, da zaživi u pravom smislu te reči zelena ili cirkularna ekonomija, da zaposlimo naše ljude, naše radnike. Evo, toliko. Možda nije loše da vam pokažem, ne znam koliko se vidi, ovaj grafički prikaz koji pokazuje gde sve izvozimo, ne samo u zemlje Evrope, nego i na druge kontinente a isto tako i uvozimo. Otpad mi moramo tretirati kao naš resor za naše domaće potrebe.
Zahvaljujem se, gospođo ministar. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, narodna poslanica Nada Lazić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko i kolege iz Ministarstva, poštovani narodni poslanici, konačno smo dočekali da usvajamo, tako ću da nazovem, skraćeno, paket ekoloških zakona, koji je, ako se ne varam, bio najavljen negde za septembar prošle godine i evo sad konačno ih usvajamo, pre svega, zbog uvođenja fonda za zaštitu životne sredine. Želela bih za početak da se malo vratimo u istoriju, pošto pamtim početke formiranje ministarstava posle 2000. godine. Naime, priprema ovih zakona, koji su sada izmenjeni itd, počela je negde 2001, 2002, 2003. godine u vreme Vlade Zorana Đinđića, kada je životna sredina bila posebno ministarstvo, a ministarka je bila gospođa Anđelka Mihajlov. Pripremu propisa, u skladu sa tadašnjim direktivama EU i uopšte propisima Evrope, obuku kadrova ili bolje reći jačanje kapaciteta, jer smo tada stvarno kretali posle onih perioda devedesetih od nule, su finansirali stranci. Ako se ja ne varam, vi me ispravite, finansirala je Vlada Finske. Zakoni su bili pripremljeni u tom mandatu, pa su onda usvojeni 2004. godine u vreme Vlade Koštunice kada je Ministarstvo praktično ukinuto i pripojeno nauci i od tada do danas životna sredina je skoro u svim vladama bila nečiji podstanar, energetici, graditeljstvu, evo sada poljoprivredi, a zna se kakav tretman imaju, nažalost, podstanari. Kako su se smenjivale vlasti, najčešće, pre isteka punog mandata, pa će tako biti i sada, u ovoj oblasti se lutalo, pomeralo se dva koraka napred, tri koraka nazad, mnoge zemlje EU pomagale su finansijski i kadrovski da se obučimo, da ojačaju kapaciteti od ministarstva do lokalnih samouprava i da se pripremimo da primenimo zakone u ovoj oblasti, a evo i dan danas neke od tih zemalja finansiraju jačanje kapaciteta. Samo želim da vas podsetim, recimo, pomoć iz Švedske, da se formira i obuči i opremi agencija za hemikalije 2009. godine, koja je ukinuta, koju je ukinula Vlada 2012. godine. Tada smo, ako se sećate, kada smo usvajali zakone o hemikalijama, naveliko o tome pričali. Tada je bilo govora da je sav taj kadar otišao u Ministarstvo. Međutim, evo postavljam usputno pitanje - da li smo ikada doznali šta se desilo, odnosno koje su hemikalije bile uzročnici pomora pčela svojevremeno ili zašto sve češće čitamo u štampi da uginu orlovi, itd, ptice? Prosto, stanje u oblasti hemikalija na teritoriji Srbije, sad nekako nemam utisak, da ne znam ni kome bi se obratili. Rečeno je da je to u sastavu Ministarstva. Formiranje fonda za zaštitu životne sredine 2009. godine, koji je ukinula Vlada u septembru 2012. godine. Od tada do danas, naknade za zagađivanje životne sredine i naknade za korišćenje prirodnih resursa se i dalje naplaćuju u skladu sa Zakonom o zaštiti životne sredine, ali ne u namenski fond, nego u zajednički fond i, tako da ga nazovem, prema nekim informacijama koje imam, po tom osnovu do sada je bilo uplaćeno, svake godine do sedam milijardi dinara, što znači da je u budžet uplaćeno do danas, preko 20 milijardi, nazvaćemo ga, zelenog novca, koji ne znamo da li je trošen za namene zaštite životne sredine ili je jednostavno bio budžetska stavka i trošen prema proceni ministra finansija. Osma je godina kako je potpisan Sporazum, sedam punih, ušli smo u osmu godinu kako je potpisan Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, a Srbija se još nalazi u ranoj fazi priprema za usvajanje i sprovođenje tekovina EU u oblasti zaštite životne sredine i mislim da ukidanje fonda iz 2012. je jedan od razloga za sporo postizanje standarda EU. Stanje u oblasti zaštite životne sredine, kao i postojeći administrativni i finansijski kapaciteti, sada ni približno ne odgovaraju zahtevnim obavezama u oblasti pregovaračkog procesa za Poglavlje 27 – zaštita životne sredine i klimatske promene, koje će biti jedno od najskupljih i najzahtevnijih zbog loše infrastrukture, nedostatka administracije i finansija, kao i složene primene propisa. Srbija, osim što mora da u potpunosti transponuje celokupno zakonodavstvo EU u ovoj oblasti, što obuhvata negde oko 680 različitih akata, treba da obezbedi i njihovu punu implementaciju. Zato je potrebno sačuvati postojeće stručne kadrove, posebno učesnike u projektima EU iz oblasti zaštite životne sredine i povećati administrativne kapacitete u oblasti na svim nivoima zakonima koji regulišu broj zaposlenih u organima javne uprave i postojećim predlozima, a to govorim zbog toga. Predviđeno je smanjenja broja zaposlenih, što bez izuzetka obuhvata i kadrove u životnoj sredini, a što nije u skladu sa preporukama EU. Ovo govorim zbog toga što nas očekuju veliki zahtevi u primeni zakona i moramo imati osposobljene kadrove na svim nivoima, imati administrativni kapacitet i stručni kapacitet da to sprovedemo. Navešću samo primer, odnosno slučaj industrijskih zagađivača. Naime, od 224 industrijskih postrojenja na teritoriji Srbije, koji podležu izdavanju integrisane dozvole, od donošenja Zakona o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja iz 2004. godine, do sada izdato je ukupno 17 dozvola, i to šest na republičkom nivou, sedam na pokrajinskom i četiri na lokalnom. Obzirom da je obaveza industrije, to su ta postojeća postrojenja, da do 2020. godine ishoduje integrisane dozvole, što teško da je izvodljivo sa dosadašnjom dinamikom i trenutnim administrativnim kapacitetima. Zato apelujem, nadam se da će ovo čuti i ministar finansija i ministarka Kori Udovički, da se vodi računa kod redukcije, odnosno smanjenja broja zaposlenih u administraciji, upravo da se ne diraju kadrovi u ovoj oblasti, odnosno oblasti zaštite životne sredine. U obrazloženju za predložene izmene sva tri zakona, kao razlog, upravo se navodi usklađivanje sa propisima EU, iako je ciljni datum, koliko ja znam, bio 31. decembar 2012. godine. Predviđeno je ponovno formiranje zelenog fonda, sada je nazvan zeleni fond, ali kao i budžetskog fonda kome je osnovna funkcija, citiram iz zakona, evidentiranje sredstava namenjenih finansiranju, pripreme, sprovođenja, razvoja oblasti zaštite životne sredine, itd. Fond se nalazi u Ministarstvu i ministar propisuje uslove o raspodeli sredstava, čime se ne obezbeđuje nezavisnost fonda i nije jasno kako će biti obezbeđena javnost rada i kontrola trošenja novca, itd. Na odboru smo, nažalost, čuli, na ovo pitanje – kako će funkcionisati fond, izjavu, citiram, jednog predstavnika Ministarstva da je ovaj fond klica budućeg fonda koji će jednog dana postati nezavisna institucija i gde će to biti zaista zeleni dinar koji će se isključivo trošiti za namene u oblasti zaštite životne sredine, a čak i izjava, ako se ne varam, predsednika odbora da zbog reformi u kojima se sada nalazimo životna sredina mora da se uklapa u tu situaciju i mora da pokaže štednju, ne možemo mi prikupljati novac samo za namene u oblasti životne sredine, već taj novac mora da se troši i za druge potrebe. Po meni lično to je nedopustivo. Zapravo, zbog toga što je stanje životne sredine zabrinjavajuće, nacionalna strategija Republike Srbije sa približavanje EU u oblasti zaštite životne sredine, koja je urađena negde 2011. godine, pokazuje da je Srbija u oblasti zaštite životne sredine Srbiji potrebno deset i po milijardi. Vi ste danas spomenuli 11 i po, ali ogromni su brojevi kako god se to okrene. Gde je najlošija i najgora situacija u oblasti voda, najskuplja, po nekoj proceni preko pet milijardi ili 5,6 milijardi evra, od toga 3,3 milijarde su potrebne samo da se uredi pitanje otpadnih voda. Na drugom mestu je upravljanje otpadom preko dve milijarde. To su ogromna sredstva. Nažalost, Srbija još uvek nema strategiju upravljanja vodama. U Vojvodini je 2009. godine usvojena strategija vodosnabdevanja i zaštite voda Vojvodine, ali ako nema dovoljno sredstava, s obzirom da se zna da je budžet pokrajine samo 7% od ukupnog budžeta, onda se i tamo ta strategija sporo i nedovoljno usvajala, odnosno sprovodila. Prema podacima koje ja imam za Vojvodinu, negde oko 10% stanovništva ili manje od 10% je priključeno na gradska postrojenja za tretman otpadnih voda, ali je slično i u drugim delovima Srbije. velike količine otpadnih voda se ispuštaju bez prečišćavanja u reke, kanale, septičke jame, koje se onda nekontrolisano prazne, praktično svuda oko nas u životnu sredinu. Zagađuju se površinske i podzemne vode, a najdrastičniji su primeri upravo dva najveća grada u Srbiji, to je Beograd i Novi Sad koji nemaju sisteme za tretman otpadnih voda i svoje otpadne vode komunalne, pa i većinom i industrijske, bar one industrije što rade, ispušta se u životnu sredinu, tako da se kaže, odnosno u Dunav ili na neka druga mesta bez prečišćavanja. To su činjenice i to je nešto što mora da nas brine, bez obzira na idealne zakone koje ćemo mi usvajati i prilagođavati direktivama EU. Postavlja se pitanje – za koje vreme možemo postići standarde EU ako se zna da za zaštitu životne sredine Srbija izdvaja skoro simbolična sredstva, ne prelaze 0,4% BDP? Kao poređenje, Danska izdvaja 4% svog BDP. Prema tome, sa takvim nivoom ulaganja teško da mi možemo dostići, odnosno da se samo možemo oslanjati na sopstvene snage. Stanje životne sredine u našoj zemlji je, ponoviću, zabrinjavajuće, ali ova oblast nažalost nije prioritet Vlade. Kada na ovakvoj sednici, ja sam to rekla i na javnom slušanju i ponoviću i ovde, kada na ovakvoj sednici bude sedeo i ministar finansija, to će biti znak da je zaštita životne sredine postala značajna, ne zbog EU i nije toliko ni važno da mi forsiramo strogo primenu zakona EU koja je daleko isprednjačila u svojim propisima i u njihovoj primeni, već pre svega zbog našeg zdravlja i zdravlja onih generacija koje dolaze posle nas. Jasno je da ova predviđena sredstva, odnosno sredstva o kojima sam govorila koja su nam potrebna da uredimo ovu oblast, ne mogu biti obezbeđena iz budžeta Republike Srbije, pa se računa i na fondove EU, na kredite i neke druge izvore. Postavlja se opet pitanje – da li smo sposobni, da li ćemo biti spremni da uzmemo raspoloživa sredstva? Po nekim informacijama već sada neka sredstva koja su na raspolaganju se ne koriste u dovoljnoj meri, odnosno pre svega lokalne samouprave nemaju dovoljno kapaciteta da kvalifikuju dobre projekte na osnovu kojih će dobijati sredstva, odnosno na koja mogu da konkurišu za sredstva. Ne treba da zaboravimo da po Zakonu o komunalnim delatnostima nadležnost za upravljanje otpadom, snabdevanje vodom za piće i odvođenjem otpadnih voda, odnosno upravljanjem otpadnih voda je u nadležnosti lokalnih samouprava koje kao osnivači ovih preduzeća često na rukovodeća mesta dovode podobne, a ne stručne ljude. Pa ne iznenađuje, recimo, da u novosadskom vodovodu, umesto zaštite izvorišta i sprečavanja zagađenja vode za piće dovode sveštenika da osveštava vodu ili primer Gradske čistoće u Novom Sadu koja još nije uradila ništa na uređenju regionalne deponije, čak ni dokumentaciju. U postupku je priprema dokumentacije kako bi se moglo konkurisati, odnosno kako bi grad mogao da konkuriše za sredstva i EU ili kredite i tome slično. Ako se ne varam, vi ste iz ministarstva upravo uputili zahtev negde prošle godine, odnosno Gradskoj upravi u Novom Sadu da pripremi dokumentaciju kako bi bila spremna za uzimanje sredstava. Što znači da nisu sami inicirali nego je moralo i ministarstvo da ih podseća. Nažalost, borimo se sa divljim deponijama, Gradska deponija Novog Sada je pored auto-puta, koja raste, ništa se ne radi da se ona smanji. Nažalost, nije jedina, od Novog Sada do Beograda postoji još deponija, kod Nove Pazove za koju čujem da ima privremenu dozvolu, ali ona raste i raste, a kod Novih Banovca već je nazivaju Nadina deponija, jer pratim njen rast od 2014. godine, kada sam počela da dolazim na ove sednice. Dva puta sam postavila pitanje Ministarstvu, upravo insistirajući da se nešto učini sa tom deponijom, jer ona trenutno se bukvalno nalazi na deset santimetara od asfalta. Svaki dan sve više raste i tada ste mi uputili odgovor da se obratim mesnoj zajednici Novi Banovci, kao nadležnoj. Da ironija bude veća, ove godine se u Srbiji, odnosno u Novom Sadu održava Svetski kongres o otpadu, pa se pitam da li ćemo do tada uspeti da rešimo bar ove deponije koje se vide pored auto-puta i koje su nažalost loša slika o nama? Dok se u svetu od otpada pravi nova sirovina i zapošljava na hiljade radnika, vi ste o tome i govorili, o cirkularnoj ekonomiji, o zelenim radnim mestima, kod nas je vest kada se ukloni divlja deponija. To najčešće rade sada u predizbornim aktivnostima, pa izađe predsednik opštine i kaže kako su očistili tu i tu deponiju, a u stvari se plati iz budžeta opštine, odnosno iz džepa građana. Efekat takvog upravljanja otpadom je kao da ste bacili novac kroz prozor. Koliko znam, pre nekoliko godina podatak koji sam imala oko 40 miliona dinara recimo, Novi Sad troši na takve slučajeve, odnosno odnošenje divljih deponija. Predložene izmene i dopune Zakona o upravljanju otpadom je u skladu sa direktivama i važno je da se primenjuje u praksi. Da li će se i koliko će se one moći primenjivati u praksi, vidim da se jako puno oslanja na lokalne samouprave i bojim se da u skladu sa onim smanjenim sredstvima koje će lokalne samouprave imati da će to biti veliki problem. Moram da naglasim da je za upravljanje otpadom, upravljanje vodama uopšte životnom sredinom potrebno znanje, pre svega poštovanje znanja,uvažavanje znanja, mladih stručnjaka koji završavaju fakultete, a koji nažalost ne radi u struci najčešće. Upravo oni bi trebali da budu ti koji će biti osnov i omogućiti da dostignemo standard EU. Potrebno je poštovanje zakona i mi se sa time suočavamo svakodnevno, na terenu se zakoni ili slabo poštuju ili se ne poštuju, ili suneizvodljivi za poštovanje i potreban je novac. Nešto u svakom slučaju nije uredu ako imamo i zakon i strategiju, u konkretnom slučaju otpada, imamo strategiju iz 2003. godine, dopunjena 2009. i 2010. godine, šta se onda događa na terenu, ako mi i dalje imamo na sve strane otpad. Ono što bih želela da naglasim kada je u pitanju Vojvodina s obzirom da sam poslanik LSV, ono što je naša suštinska primedba je da je neophodno da se dopuni član koji se odnosi na takse i naknade u oblasti zaštite životne sredine, tj. da i pokrajina ubira deo prihoda od taksi i naknada na teritoriji AP Vojvodine. Mi smo dali amandman, pitanje je da li će on biti usvojen, predloženo da je bude 30% od prikupljenih taksi, naknada na teritoriji Vojvodine i da novac ide u pokrajinski budžetski fond iz koga će se sufinansirati aktivnosti vezane za oblast životne sredine, upravljanje otpadom, praćenje stanja životne sredine, zaštićena prirodna dobra, održivo korišćenje prirodnih resursa za podizanje zaštitnih zelenih pojaseva, nešto što je gorući problem kada jeVojvodina u pitanju. Ovo je važno, pogotovo što u članu 5. Zakona o zaštiti životne sredine pokrajina je dužna da vodi brigu o zaštiti životne sredine, na području AP Vojvodine.Kako sada stvari stoje, pokrajina ima formalno pravo, odnosno ima formalno fond, ali nema izvor finansiranja. To je kao da imate račun u banci, ali nemate uplate na taj račun. Nadam se da će nova Vlada, odnosno novi premijer posle ovih izbora imati više razumevanja za probleme životne sredine i konačno formirati posebno ministarstvo za zaštitu životne sredine, koje će imati prioritet kod donošenja budžeta, nažalost, sada to nemamo. Zaštita životne sredine u Evropi zapošljava, kažu preko tri miliona ljudi na zelenim radnima mestima i zato predlažem svim poslanicima i svima nama da mislimo o tome. Na kraju želim da se zahvalim kolegama iz Zelene poslaničke grupe, da pomenem da je i ona bila vrlo funkcionalna. Nažalost, bilo nas je zvanično samo tridesetak. Od toga je polovina bila aktivna, što takođe govori o tome koliko se među poslanicima razume i uvažava zaštita životne sredine, hoću reći, vrlo slabo. Nadam se i želim da u novom sazivu Zelena poslanička grupa bude mnogo aktivnija, jer ima zemalja u kojima su čak „zeleni“ na vlasti, a evo mi se borimo, ja bar više od 15 godina, da se ova oblast zaštite životne sredine uvažava i da se shvati da ona nije trošak, nego da može da bude izuzetno važna, korisna, pre svega, da se zaštiti. Danas smo ovde slušali da vi više govorite o efektima koje imaju preduzeća kada su u pitanju recikleri, a ja stalni gledam u onu drugu stranu, da je prvi cilj zaštiti životnu sredinu vodu, vazduh, zemljište, pa tako i zdravlje ljudi, pa onda uz to ide i profit. Hvala.
Zahvaljujem se gospođo Lazić. Reč ima ministar. Izvolite, gospođo ministar.
Zahvaljujem. Poštovana narodna poslanice, pre svega, da odgovorim opet na ovo zadnje što ste istakli, da se obraćam privredi, reciklerima, a da je važno zaštiti životnu sredinu, pre svega, a onda imati u vidu privredu. Možda sam redosled isticanja važnosti donošenja zakona okrenula, možda je prvo trebalo istaći jedno, a zatim ovo drugo. Međutim, mislim da je to jedna celina. Celina je ukoliko želimo da smanjimo količinu otpada, da zaštitimo životnu sredinu, da napravimo kvalitetnije životno okruženje za naše građane, da imamo manje onog otpada koji nije zbrinut, koji nije bezbedno sklonjen. Znači, prosto su to stvari koje i čine zelenu ekonomiju i cirkularnu ekonomiju. Dakle, u pojedinim zemljama procenat recikliranog ponovno korišćenog otpada je i preko 80%. Ja imam neke podatke koji kažu u Nemačkoj prosto u otpad odlazi tek 1% generisanog otpada. Znači, prosto 1% onoga što se generiše odlaže se na deponije. Sve ostalo se i ponovo iskoristi i ponovo upotrebi. U Srbiji količina recikliranog otpada od onog koji je generisan je svega 7% do 8%. Uvođenjem statusa prestanka otpada, statusa nus proizvoda, mi smanjujemo količinu otpada. To znači koristimo ono što se ponovo može iskoristiti u odlične svrhe, u izgradnju puteva. Manje koristimo prirodne resurse - pesak i šljunak, smanjujemo zagađenje i prosto postižemo taj jedan cirkularni efekat. Pri tom, znači poseban benefit, poseban aspekat svega ovoga jeste nova privredna delatnost, nova aktivnost, aktiviranje nezaposlenih, nova radna mesta. Sada da se vratim na onaj veći deo vašeg govora. Veći deo vašeg govora odnosi se na to da je stanje u životnoj sredini loše, ne znam da li ste baš upotrebili izraz - katastrofalno, da ova Vlada nije učinila ništa da to stanje popravi. Time ste me pozvali da vam ukratko objasnim šta je uradila ova Vlada i šta je ovo Ministarstvo uradilo kada se radi o pitanjima u oblasti životne sredine. Pre svega, da se podsetimo, ova Vlada je formirana pre nepune dve godine, 22 meseca tačnije. Za ova 22 meseca mi smo doneli deset zakona, ali pravih zakona iz oblasti životne sredine kojima želimo da uspostavimo i želimo da sprovodimo pravnu regulativu u ovoj oblasti. Da ne nabrajam sve, ali ovo pomenuću neke, tu su i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o hemikalijama i o biocidnim proizvodima i Zakon o integrisanom zagađivanju i sprečavanju zagađenja životne sredine. Tu su i ova tri zakona – Zakon o nacionalnim parkovima, Zakon o zaštiti zemljišta. Znači, deset i naravno i šume su tu važan prirodni resurs koji se uklapa u celu ovu našu priču brige o očuvanju životne sredine. Vi znate da smo u jesenjem zasedanju imali i taj zakon na dnevnom redu. Dakle, pokušali smo da u ovom kratkom periodu napravimo pravne pretpostavke, zakonsku regulativu za sprovođenje propisa, odnosno za uspostavljanje reda u ovoj oblasti. Što se tiče konkretnih, velikih infrastrukturnih projekata, vi ste u pravu, to su skupi projekti, to su skupe investicije. Nije bilo moguće u ovih nekoliko, odnosno u ovih dvadesetak meseci ili nepune dve godine puno toga uraditi, ali smo uradili nešto. Vi znate da smo ovakvo stanje koje vi sada karakterišete kao loše, kao katastrofalno nasledili. Pri tom, ja se sa vama ne slažem da je katastrofalno. Stanje jeste takvo kakvo je, takvo je stanje bilo i u drugim zemljama u ovom predpristupnom periodu, ali je važno istaći da mi imamo plan i ono što od nas se očekuje u Evropi jeste upravo taj plan. Vi znate, vi ste sa nama u odboru i često razgovaramo u okviru Skupštine kada branimo zakone o tim rokovima. Znači, mi smo našim kolegama u Briselu prosledili naš plan, naše predlog je do kada ćemo implementirati pojedine direktive kada se radi o upravljanju otpadom, kada se radi o prečišćavanju otpadnih voda, itd, itd. Mi ćemo o tim rokovima pregovarati, kao što su pregovarale i druge zemlje. Sada samo kratko da kažem, pored ove zakonodavne aktivnosti, šta smo uradili praktično, pošto to je ono što verovatno biste vi lakše prepoznali i naši građani. Dakle, završili smo glavni kanalizacioni kolektor Kula-Vrbas, Veliki bački kanal. Vi znate da je taj projekat sporan projekat, da se sa njim stalo nekoliko godina. Zahvaljujući razumevanju Vlade i ministarstva, mi smo uspeli da taj projekat otkočimo, da tako kažem. Ali, nije samo važno što smo rešili to pitanje i što rešavamo to pitanje za građane Vrbasa. Važno je i to što smo mi ovakvim našim odnosom povratili poverenje EU, odnosno fondova koji finansiraju ove naše projekte, tako da mi sada ponovo imamo saradnju sa njima, pripremamo projekte, stavljamo ih na listu prioritetnih i očekujemo da budu finansirani projekti isto koji se odnose na izgradnju postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda. Pre nekoliko dana smo u Kraljevu, rukovodstvu Kraljeva predali kompletnu tehničku dokumentaciju, kompletno spremljene projekte za izgradnju postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda za proširenje kanalizacione mreže. Zajedno smo to radili sa predstavnicima delegacije EU ovde u Beogradu, sa Kancelarijom za evropske integracije. Spremili smo kompletnu tehničku dokumentaciju u skladu sa zahtevima ovih fondova. Stavili smo ih na listu prioritetnih. Vrednost tog projekta u smislu pripreme tehničke dokumentacije je oko 1,2 miliona evra, a kompletno postrojenje, odnosno ceo projekat će se izgraditi za nešto oko 17 miliona evra i to su obećanja da će biti finansirano iz fondova EU. Izgrađena je i počela sa radom regionalna deponija u Pančevu. Izgrađena je u sklopu regionalne deponije Duboko u Užicu, izgrađena je transfer stanica u Čačku, zatim, započeta je izgradnja velike regionalne deponije u Subotici u vrednosti oko 22 miliona evra. Završeno je postrojenje za prečišćavanje otpadnih voda u Leskovcu i niz drugih projekata, za koje mogu da kažem da smo završili. Naravno, tačno je nije jednostavno i nije lako, jer puno u završetku ovih projekata veliku ulogu imaju same lokalne samouprave. Često sa njima imamo problem da ovaj svoj deo obaveza koje su preuzele ispoštuju, ali, evo ovo su podaci, samo sam neke od tih podataka navela, koji pokazuju da smo mi u ovom prethodnom periodu pored zakonodavne aktivnosti imali i veliku ovu praktičnu aktivnost, a posebno kada se radi o ovim velikim investicionom projektima. Da ne kažem da smo uspeli da obezbedimo sredstva i da u saradnji sa GIZ-om sprovodimo jedan projekat u nekoliko lokalnih samouprava u Srbiji, gde pokušavamo da nađemo optimalan model za rešavanje, odnosno pružanje komunalnih usluga i na taj način da potpomognemo velike investicije i to je projekat vredan tri miliona evra. U 2015. godini Vlada Republike Srbije i Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine su započele sa izmeštanjem opasnog industrijskog, istorijskog otpada i to je započela ova Vlada. Znači, ni jedna prethodna Vlada nije se time bavila. Mi smo zatekli i taj problem i ušli smo u rešavanje ovih pitanja. Prošle godine smo dve hiljade tona opasnog otpada sa 12 lokacija, među kojima je „Prva iskra“ Barič i „Ekogas“ i „Enge“ Šabac, itd, mi smo dve hiljade tona opasnog otpada izmestili i zbrinuli na bezbedan način. Vrednost ovog projekta je oko 250 miliona dinara. Potpisali smo ugovor i ovih dana bi trebalo da započnu radovi na saniranju deponije, jalovine iz topionica Zaječa i to su velika ulaganja, velika su sredstva izdvojena za rešavanje ovog problema i podsetiću vas da niko pre nas nije ni hteo da se upusti u ovo rešavanje ovog velikog ekološkog problema i nije ni uspeo da ga reši. Mi smo i to pokrenuli i mislim da ćemo uspeti da vrlo brzo građanima pokažemo da je definitivno rešen problem izlivanja jalovine iz ove deponije. Takođe, želim da kažem i da smo uspeli da u prošloj godini podstaknemo značajnu, i u pretprošloj godini, reciklažnu industriju. U 2014. godini isplatili smo dugovanje iz prethodnih godina, prošle godine nešto oko dva milijarde dinara smo isplatili, tako da na taj način obezbeđujemo da naš otpad se reciklira, bude naša sirovina, da se zapošljavaju naši ljudi i želimo da novim zakonom dodatno obezbedimo lojalnu konkurenciju među reciklerima da ih podstaknemo da ulažu u nova postrojenja, da imamo proizvode, da ne izvozimo sekundarne sirovine i poluproizvode. Da ne pričamo o toj saradnji koju imamo sa nevladinim sektorom, koji nam je jako važan, jer zajedno sa njima realizujemo projekte koji su manji projekti, a koji imaju onaj važan edukativni karakter, 43 takvih projekata je prošle godine urađeno. Prosto mislim da su oni imali značajnog odjeka među našim građanima u tom nekom edukativnom, promotivnom smislu, pa čak i nekim od ovih projekata imali su i praktičan značaj u smislu posla uređenja određenih površina, zelenih površina itd. Svi ovi rezultati, da ih ne nabrajam dalje, postignuti za ovih 22 meseca, ali hoću da kažem i to da mi svi kada govorimo o rezultatima zaboravljamo šta smo mi predali Vladi i ministarstvu i šta je ona mogla realno da uradi u onom raspoloživom vremenu i svi zaboravljamo da je ova Vlada imala takav peh, da tako kažemo, jer samo što je formirana imali smo katastrofalne majske poplave. U nadležnosti ovog ministarstva su pitanja koja se odnose na vode, a vode su životna sredina, i vi znate koliko smo se angažovali pre svega da zaustavimo poplavni talas, da odbranimo što se moglo odbraniti u tom momentu i koliko je posle toga vremena i sredstava utrošeno u obnavljanje vodnih objekata, u popravku onoga što je oštećeno i koliko se toga uradilo i na unapređenju stanja. Sada, zarad javnosti i zarad istine, samo kratko da vas podsetim da smo mi u tom poplavnom talasu sproveli vanrednu odbranu od poplava na dužini od 1.120 kilometara nasipa, odnosno vodnih objekata kojima se štitimo od spoljašnih voda i na oko 1.070 kilometara kanala kojima se štitimo od unutrašnjih voda. Odmah nakon povlačenja poplavnog talasa, vi znate, Vlada je donela uredbu koja je značila hitne radove na sanaciji oštećenih objekata. Za ovu svrhu izdvojeno je skori milijardu i 500 miliona dinara. Sve što je u ovom poplavnom talasu oštećeno je popravljeno i ne samo da je popravljeno, pripremljeni su projekti, obezbeđeno je njihovo finansiranje za unapređenje sistema odbrane od poplava. Ma koliko to nekome sada izgledalo daleko i nekome se činilo da to i nije tako važno, prosto želim da kažem da mislim da svako ko je dovoljno odgovoran će da prepozna sve ovo što je učinila Vlada, a pri tom ne želim da kažem, ali moram i to, ne želim prosto da izvlačimo nekog da je kriv, svi smo živeli u ovoj zemlji, svi smo učestvovali u kreiranju i politike i određenih poslova, ali prosto je činjenica da su ulaganja u sisteme recimo zaštite od poplava bila mnogo, mnogo manja od neophodnih, da smo mi zatekli taj sistem do te mere ranjiv zbog malih ulaganja, male brige u proteklim decenijama, ali posebno u prvoj dekadi 21. veka, odnosno od 2000. godine, pa na ovamo i verovatno je da je i to dodatno pomoglo da posledice budu takve da traže tolika dodatna ulaganja i dodatan posao i dodatne aktivnosti. Prosto, to je ono što treba da znamo svi, da se podsetimo kada olako dajemo ocene da je stanje katastrofalno, da je Vlada životnu sredinu stavila na zadnje mesto, da je nije briga za životnu sredinu, sve to apsolutno podaci demantuju i spremna sam da uvek i na svakom mestu, i sa vama i sa svakim drugim, razgovaram i argumentovano aktima, podacima i delima odbranim i ulogu Vlade i ulogu Ministarstva kada se radi o pitanjima vezanim za životnu sredinu, odnosno za unapređenje kvaliteta životnog okruženja naših građana. Hvala za pažnju.
Zahvaljujem gospođo ministar. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Ivan Karić. Izvolite gospodine Karić.
Zahvaljujem se uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege, danas pred sobom imamo set tzv. ekoloških zakona i u narednih desetak minuta prodiskutovaćemo neke od njih, u delu priče o amandmanima, naravno, diskutovaćemo o konkretnim amandmanima o kojima bude reči. U načelnoj raspravi poslanička grupa SDS, ZZS, ZS, kako stoji situacija, neće podržati ove predložene izmene zakona, ali ono što krasi ili da kažemo karakteriše Srbiju poslednjih godina mogu da označim i sa geografskim pojmovima, pa će biti jasno, mogu da pričam o tome šta nedostaje u životnoj sredini, to radim već četiri godini, koliko sam član ovog parlamenta – Stolice i Zajača, Mačva i podzemne vode u Mačvi, Zrenjanin i podzemne vode u Zrenjaninu, Užice – pijaća voda, Batočina – pijaća voda, Bogatić – pijaća voda, Beograd – ambijentalni i aero zagađenje, Bor, Loznica, Vranje sa svojim jezerima i sa Plačkovicom koja se nalazi iznad njega, to nije naravno samo greška ove Vlade i ovog Ministarstva. Od 1999. godine nismo uradili na pravi način i nismo na pravi način sanirali posledice koje se još uvek osećaju od NATO bombardovanja i to je stvar koja je ostala da se rešava, a naša sećanja polako blede. Nažalost, problemi u životnoj sredini se pojačavaju i problemi u zdravlju se pojačavaju, kao posledice tog bombardovanja Srbije. Divlji kopači šljunka u Moravi su problem koji ne rešavamo. Ono što je ključno pitanje je da pitanja zaštite životne sredine u 21 veku nisu samo ekološka pitanja, ona su danas pre svega zdravstvena, ekonomska i privredna. Nažalost, još uvek smo daleko od toga da nekoliko ministara zajedno brani ekološke zakone, s obzirom da se oni sve više, a u 21 veku gotovo dominantno odnose na zelenu ekonomiju, na otvaranje novih radnih mesta i odnose na cirkularnu ekonomiju koja je delimično jedan malo suženiji termin u odnosu na zelenu ekonomiju. Ono što mi zameramo već četiri godine, to je konceptualni pristup zaštiti životne sredine. Mi mislimo, a to smo mislili i 2012. godine, da Srbija, bez obzira koliki je broj ministarstava, zaslužuje posebno ministarstvo za zaštitu životne sredine i prirodne resurse, da Srbija zaslužuje poseban fond za zaštitu životne sredine, da Srbija zaslužuje posebnu agenciju za hemikalije, da Srbija nema samo na papiru Agenciju za zaštitu životne sredine, kojoj je toliko smanjen manevarski prostor da je sada postala samo jedna kutija za ubacivanje podataka i ništa više od toga, da mi i ne možemo više na relevantan način da govorimo o kvalitetu životne sredine, vi ste tu u pravu, zato što ne merimo nikakve parametre već četiri godine ili ih sporadično merimo, samo onda kada neko prijavi neki akcident, a mi pošaljemo neku mobilnu laboratoriju koja dođe, naravno, dan, dva, tri, pet ili deset nakon tog akcidenta. To su problemi o kojima razgovaramo već četiri godine. Zaista ne vidim previše razlike između prethodne Vlade i ove sada. Ne vidim, niti ovo što kažem ima veze sa nekim prethodnim vladama, Ministarstvo za životnu sredinu nikada nije imalo pravi tretman, problemi se samo umnožavaju u poslednjih 25 godina. Možda su ponajviše uradili neki ljudi kada je u pitanju ekologija i zaštita životne sredine koji su bili pre 2000. godine sporadično u nekim segmentima, postavljajući temelje zaštite životne sredine. Ono što je važno jeste da je kvalitet vazduha u Srbiji ozbiljan problem i da to nije moja puka izjava, da su koncentracije PM2,5 i PM10 značajno veće od onih koje su dozvoljene u EU i one koje su po preporukama Svetske zdravstvene organizacije, da je u 2010. godini procenjeno da je oko 10.000 osoba u Srbiji umrlo prevremeno zbog izloženosti suspendovanim česticama i ozonu. To je druga po redu najveća stopa prevremenih smrti zbog zagađenja vazduha u Evropi. Pored toga, došlo je i do pojave 2,5 miliona dana odsustvovanja s posla. To vam je najbolja ekonomska računica koliko je zagađenje životne sredine i koji su negativni efekti po životnu sredinu i stanovništvo, pretpostavlja se da kao posledica zagađenja ambijentalnog vazduha pre svega od termoelektrana na ugalj. Dolazim iz Obrenovca i u Srbiji je to jedan od najvećih problema. Više od 1.000 osoba oboli od hroničnog bronhitisa, 600 biva hospitalizovano zbog respiratornih ili kardiovaskularnih simptoma, dok se kao razlog za 2.000 smrtnih slučajeva godišnje okrivljuje samo zagađenje vazduha. Troškovi nastali zbog pogoršanja zdravlja uzrokovanog samo jednim izvorom zagađenja, u ovom slučaju korišćenje fosilnih goriva, termoelektrana na ugalj, procenjuju se do 4,98 milijardi evra godišnje. To vam je najbolji pokazatelj koliko košta zdravlje i koliko u stvari loše ulaganje u životnu sredinu može da bude pogubno. Da vam ne govorim o brojevima umrlih i teško obolelih ili lakših bolesti po teravat-času energije. Ali, da nastavimo ono što je od opšteg značaja, a to su izveštaji o napretku kada govorimo o poglavlju 27, neko će reći delimično. Moj utisak je da skoro u potpunosti preovladavaju negativne ocene, da je posebno naglašena potreba da se preduzmu odgovarajuće mere u sledećim oblastima – jačanje učešća javnosti u donošenju odluka, naročito na lokalnom nivou, kada budemo diskutovali o Zakonu o zaštiti prirode, tu ima poboljšanja i ja se ne libim da to kažem; rešavanje sistemskih slabosti u realizaciji projekata u oblasti životne sredine, kako bi upravljanje svim posebnim tokovima otpada bio u skladu sa zahtevima EU; jačanje institucionalnih kapaciteta u oblasti životne sredine, čini se da je u poslednje četiri godine taj kapacitet u stalnom opadanju; jačanje kapaciteta u oblasti hemijskih akcidenata, izdavanje integrisanih dozvola; sprovođenje propisa, kao jedan od glavnih nedostataka svih administracija u Srbiji, kada je u pitanju zaštita životne sredine. Čini se da je najslabija tačka tranzicionog modela praktično formalno preuzimanje sistema evropskih modela zaštite životne sredine, ali i nemogućnost sprovođenja tih modela na terenu. Mi moramo da se suočimo sa problemima koje imamo u primeni onoga što ćemo da transponujemo u životnoj sredini. Usaglašavanje zakona, samo po sebi, nije cilj. Često nemamo dovoljno dobro izračunate implikacije i efekte koje izazivaju zakoni koje donosimo. Naveo sam vam samo neke cifre koje se već nekoliko godina, možda više od deset godina, bave zaštitom životne sredine, pa su bile izuzetno frapantne, i o broju umrlih i o finansijskim posledicama zagađenja životne sredine. Potrebno je znatno intenzivnije delovanje, to su reči Evropske komisije, ne moje, u oblasti klimatskih promena, u civilnoj zaštiti koja nije u vašoj, ali nadam se da će vanredne situacije u nekoj budućnosti biti deo Ministarstva zaštite životne sredine, kvalitet voda, kvalitet površinskih voda, jačanje kapaciteta za usklađivanje politike i propisa sa politikom EU i naravno, ono što je večita zamerka i u sva ova tri zakona može se izneti kao zamerka, to je delotvoran i trajan sistem finansiranja u oblasti zaštite životne sredine i klime, koji ni ovog trenutka, ni ovim izmenama i dopunama zakona nije uspostavljen. Ono što veliki problem, a kojeg polako, čini mi se, počinjete da se oslobađate je da se suzbija averzija administracije prema učešću zainteresovane javnosti, prema učešću udruženja građana, nevladinih organizacija. Ova averzija administracije je mnogo izraženija na lokalnom nivou nego na nacionalnom nivou i ovo nije zamerka koja se odnosi samo na ministarstvo, ali na ministarstvo kao nekog ko je najodgovorniji. Nažalost, večiti problem je novac koji se uplaćuje i novac iz budžeta mora biti daleko veći kada se ulaže u životnu sredinu i nikako ne može biti manji od onoga što uplaćujemo na osnovu dva principa, mislim na ova dva velika – zagađivači i korisnici koji uplaćuju. Ne sme novac da bude manji u životnoj sredini nego što su oni uplatiti. Posebno pitanje koje se postavlja je šta se dešava sa novcem koji se ubira, a ne vraća se lokalnim samoupravama u nekom iznosu. Verujem da bi taj iznos trebalo da bude 60%, bio je u poslednje vreme 40%, a sada je prepušten na samovolju ministra, ministarstva, ministra finansija ili budžeta. Verujem da zavodima i da Agenciji za zaštitu životne sredine treba više novca za praćenje kvaliteta životne sredine, za monitoring u svim segmentima životne sredine i verujem da bi mogli deo pažnje i deo novca da usmerite i ka njima. Postavlja se nekoliko pitanja: da li razdvajamo otpad na mestu nastanka i zašto ga ne razdvajamo? Da li komunalna preduzeća recikliraju otpad? Da li prečišćavamo otpadne vode i zašto ih prečišćavamo u tako malom procentu? Da li toKolubara, Morava, Južna Morava, Zapadna Morava i mnoge manje reke mogu da izdrže u godinama koje dolaze? Da li smo svesni da je Srbija zemlja neadekvatnih i nepropisnih septičkih jama? Da li su septičke jame zaslužne za jedan deo zagađenja prvog nivoa, izdani u Vojvodini, u Pomoravlju, u Mačvi, u Podnišavlju, u Podrinju, u Posavini itd, itd? Zakon o zaštiti životne sredine, glavno pitanje je finansiranje iz budžeta i šta se dešava sa novcem koji se uplaćuje po osnovu zagađenja i da li se išta vraća jedinicama lokalne samouprave? Da li možemo dodati, ili to možda može da bude predlog Odbora, da Narodna skupština, tj. da Odbor Narodne skupštine jednom godišnje dobija izveštaj o radu Zelenog fonda, s obzirom na ranija iskustva koja vi tako rado eksploatišete, a do sada još za ove četiri godine ništa od toga nismo dokazali? Trebali bi uvesti dodatne kontrole nad trošenjem sredstava iz Fonda, a mislim da Odbor za zaštitu životne sredine bar jednom godišnje ima priliku da o tome razgovara i da vidi kako se to troše budžetska sredstva, ili kako se troše sredstva budžetskih korisnika. Kada govorimo o Nacrtu zakona o zaštiti prirode, zaista je Ministarstvo unapredilo postupak javnih rasprava, način obaveštavanja javnosti, održavanje okruglih stolova, izveštavanje o pristiglim komentarima i njihovom razmatranju. Nažalost, terminologija se povremeno pojavljuje različita i čini se da je neusklađena sa nekim drugim zakonima, a ovaj zakon nam je važan kao jedan od krovnih zakona. Ono što je moj utisak svih ovih godina, bez srljanja u EU bez razmišljanja, je da mi želimo po svaku cenu da dostignemo 100% transpoziciju navedenih direktiva i direktiva EU, bez sagledavanja realnih mogućnosti da se navedene procedure i mere zaista primene u životnoj sredini i u srpskoj ekonomiji. Iako govorim u ime Zelenih Srbije, ne želim da moja zemlja niti zaostaje u ekonomskom razvoju, niti da usporimo ekonomski razvoj, ali čvrsto verujem da su odgovori – zelena ekonomija, cirkularna ekonomija i da je izmena paradigme današnje politike rešenje za zaštitu životne sredine. Zakon ne nudi rešenje za finansiranje zaštite prirode. Nažalost, Zeleni fond neće i ne može imati adekvatnu funkciju. Možda bi zakon mogao malo više da prepoznaje nevladin sektor. Ono što se meni lično sviđa i mi podržavamo, ispred Poslaničke grupe Socijaldemokratske stranke, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije, je da ministarstvo može osnivati prihvatilišta za potrebe zbrinjavanja oduzetih ili povređenih primeraka divljih životinja, da je zakonom propisano izdavanje i oduzimanje dozvola za rad zooloških vrtova, precizno je definisana nadležnost inspekcije, i zaštite životne sredine i fito-sanitarne i veterinarske, i policije i carinske službe u vršenju kontrole i predviđena izrada velikog broja podzakonskih akata. I ovog puta, čini mi se da ste odredili kratke rokove, iako je moja stalna zamerka da, kada donosite zakone, ponudite nam bar nacrt izgleda podzakonskih akata. Mislim da je to nešto što važi i u Evropskoj uniji, i što je praksa i u EU. Kada govorimo o zaštićenim područjima, tendencija koju vi zagovarate je proširenje zaštićenih područja, što je svakako dobro. Ali, s druge strane, praksa ne odgovara onome što vi radite u ministarstvu. Transpozicija zakona nije dovoljna da bismo se mi približili EU. Mi moramo da živimo kao u EU, da bi se približili EU. Mi imamo zabrinjavajuće zanemarivanje zaštićenih prirodnih područja u Srbiji. Mi moramo da stvorimo jasniju saradnju i subvencije za poljoprivrednikekoji žive u zaštićenim područjima i koji ne mogu da se bave konvencionalnom poljoprivredom ili nekim drugim segmentima poljoprivrede kojim bi mogli da ugroze prirodu u tom zaštićenom prirodnom dobru. Poslanička grupa Socijaldemokratske strane, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije ima 12 amandmana kod ovog zakona i mi očekujemo da ih ozbiljno razmotrite. Mi smo spremni da u diskusiji o amandmanima branimo te amandmane, ali, isto tako, spremni smo i da podržimo ovaj zakonski predlog ukoliko u raspravi u pojedinostima vidimo volju da prihvatite neke naše predloge i da možemo o tome da razgovaramo na pravi način, i da u tom slučaju podržimo Zakon o zaštiti prirode. Ono što je glavna zamerka Zakonu o otpadu je što je nedovoljno precizan, posebno kada su definicije u pitanju. Mi imamo tu nekoliko zamerki i kada je u pitanju držalac, kada je u pitanju stari termin – vlasnik, i kada posle pominjemo držaoca, pa pominjemo i trgovca i posrednika, pa imamo malo terminoloških nejasnoća i čini mi se da stavljamo u neravnopravan položaj neke ljude koji se bave reciklažom i sakupljanjem otpada, koji su registrovani za to, koji državi plaćaju porez, da ih stavljamo malo u nejasan i neravnopravan položaj sa trgovcima i sa posrednicima. Čini mi se da će postojati i pravne nejasnoće u primeni ovog zakona. Ono što Zeleni Srbije smatraju, jeste da je neophodan potpuni redizajn ovog zakona. To mislimo za sva tri zakona, da je trebalo ponuditi nove zakone, zakone koji će biti potpuno u saglasnosti sa direktivama EU i iz njih odmah ići u susret direktivama koje se menjaju u EU, a na koje mi nemamo odgovor i, nažalost, stalno kaskamo za tim direktivama, jer nismo u mogućnosti da ih ispunjavamo. Čim počne razgovor o Poglavlju 27, očekuje nas niz podzakonskih propisa i zbog toga je, čini nam se, bila bolja celovita izmena zakona. Opasan otpad je bolje uređen i bolje rešen ovim zakonom, ali ono što je najveća zamerka jesu deponije, to je termin nesanitarna deponija. Nažalost, ovaj deo Zakona o upravljanju otpadom je vraćanje, čini mi se, 10, 15 godina, da ne kažem i 20 godina u zaštiti životne sredine.To je glavna zamerka nesanitarne deponije koja ne bi smele da se nađu u ovom zakonu, da pronađemo rešenja. Ništa nismo radili svih ovih godina i to nije samo zasluga ili krivica ovog ministarstva. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar. Izvolite, gospođo ministar.
Zahvaljujem. Uvaženi poslaniče, vi ste pokrenuli više pitanja, a ja ću kratko odgovoriti ne neka od pitanja koja ste pokrenuli, a na koja nisam odgovarala u prethodnom javljanju. Pomenuli ste divlje kopače šljunka i urušavanje ovog prirodnog resursa šljunka i peska iz vodnih tokova, rečnih tokova, moram da kažem da ovo pitanje nije tema ovih zakona koje mi danas branimo. Ovde iz oblasti životne sredine, ovo pitanje će biti uređeno Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o vodama. Taj zakon je u potpunosti spreman i samo čekamo usaglašenost, odnosno čekamo dozvolu od Evropske komisije po pitanju usaglašenosti da ga prosledimo nadalje u skupštinsku proceduru. Što se tiče Agencije za zaštitu životne sredine, vi kažete da se ona pretvorila u neki statistički biro koji prikuplja podatke i obrađuje ih. Ja moram da kažem da to nije tačno, da Agencija radi na monitoringu vode, na monitoringu vazduha. U prilog tome želim da istaknem da je Agencija zaključila ugovore o kontroli kvaliteta vazduha sa Institutom za ratarstvo i metalurgiju u Boru i sa još 17 zavoda za javno zdravlje i to širom Srbije u gradovima Beograd, Čačak, Kruševac, Šabac, Zaječar, Pirot i tako dalje. Takođe, vi pominjete veliko zagađenje vazduha, pominjete Obrenovac i pojedine gradove u Srbiji. Ne sporim da imamo povećane koncentracije ugljendioksida, zbog industrije i energetskih postrojenja, ali vi znate da to nije samo problem Srbije, da je to jedan globalan problem i da se zbog tog globalnog problema i vodi zajednička globalna kampanja, borba protiv klimatskih promena. Znate da su ti problemi problemi koje je jasno definisala Međunarodna Okvirna konvencija UN, koja okuplja 195 država članica, i znate da je Srbija uzela aktivno učešće u toj globalnoj borbi, globalnoj kampanji za smanjenje emisija gasova sa efektom staklene bašte. Moram da vas podsetim da uz sve one naše rezultate u oblasti životne sredine koje sam malopre istakla, svakako jedan zavidan rezultat je upravo taj što je Srbija među prvim zemljama u svetu, među prvih 10 u svetu, i prva u regionu dostavila svoje nameravane nacionalne doprinose globalnoj borbi za smanjenje emisija gasova sa efektom staklene bašte. Dakle, zajednička i globalna borba nam predstoji u tom delu. Vi, dalje pominjete takođe, kao i prethodni poslanici, pitanje rokova, pominjete pitanje upravljanja otpadom i stičem utisak da vi, prosto ne znate dovoljno da su smetlišta, da su deponije, da je otpad u ingerenciji lokalnih samouprava. Takođe, zaboravljate da kada se radi o regionalnim deponijama da su one predviđene Strategijom o upravljanju otpadom, da je tu Strategiju pripremala neka vlada pre nas, da je ona predvidela takav sistem upravljanja otpadom i regionalne deponije i da mi danas se suočavamo sa neverovatnim problemima na terenu. Neverovatnim problemima u smislu što, prosto, naše opštine među sobom ne mogu da se dogovore da završe projekat koji je započet, i taj projekat mi preuzimamo kao nezavršen, odnosno sporan projekat. Ne možemo da opravdamo sredstva koja smo uzeli, koja smo iskoristili, i mi se tu kao Ministarstvo i kao Vlada javljamo kao posrednici, kao medijatori da rešimo taj problem. Sve su to problemi koje je ova Vlada nasledila. Opet kažem, na nivou lokalnih samouprava, na nivou pokrajine, a tek onda na nivou cele Republike je odgovornost i za neuređena smetlišta i za deponije koje, ili funkcionišu ili ne funkcionišu dobro, ili koje treba naknadno da se urede. Mi što smo uradili ovim zakonom, ovim zakonom je prosto to što jasno govorimo svima odgovornim, svima nadležnim da više nećemo da tolerišemo neodgovoran odnos prema životnoj sredini, prema građanima, i zato smo uveli rokove za lokalne samouprave. Dakle, za godinu dana šta mora da urade, šta je to što mora da urade u naredne dve godine. Naravno, mi ćemo kao Ministarstvo i Vlada Republike Srbije će pomoći da ono što nije urađeno u prethodnim godinama da se uradi u godinama pred nama. Opet kažem, mi sada transponujemo propise, regulative, dakle, standarde EU. Mi smo preuzeli obavezu da sve te direktive transponujemo do 2018. godine. Implementacija će zavisti od pregovaračkog procesa i mi računamo na dodatne prelazne periode što su dobile sve države koje su pristupale EU.Želim da kažem, da mi ovo transponovanje direktiva i uvođenje standarda ne radimo samo zato što želimo da postanemo članica EU, mi to radimo da bismo prosto, unapredili kvalitet života, odnosno životnog okruženja naših građana. Vi kažete – zašto nisu novi zakoni? Jednostavan odgovor. Standardi u životnoj sredini na nivou EU su kao pokretne mete, oni se prosto, veoma brzo, veoma često se menjaju, unapređuju, i mi smo sada izabrali model da u ovom momentu ponudimo izmene i dopune, koje će značiti prenošenje značajnog dela obaveza i direktiva koje će značiti, pre svega, važno za zaštitu životne sredine Srbije, za podršku i pomoć privrednim aktivnostima, za nova zapošljavanja do 2018. godine, kada je planirano vreme kada ćemo sve obaveze preuzeti. Do tada ćemo mi još jednom izmeniti i dopuniti sa onim direktivama koje mogu i da se promene na nivou EU i tu nema problema i tu nema dilema. Tako da, što se tiče zaštite prirode, zaštita prirode će se finansirati iz Zelenog fonda koji uspostavljamo sada ovim zakonima, ali ona je finansirana i u prethodne dve godine, za prethodne dve godine iz budžeta Republike Srbije. Za zaštićena područja i zaštitu prirode izdvojeno je 410 miliona dinara. Ono što još želim da vam pokažem, pošto sam pripremila grafikone, vi kažete zašto se ne sakuplja otpad, zašto nemamo tu rezultata? Evo, ovde je jedan grafikon koji pokazuje kako se po godinama povećava udeo, odnosno povećavaju se ciljevi u sakupljanju otpada. Dve hiljade desete cilj nam je bio 5%, 2014. godine 30%. To su ovi žuti stubovi. Zeleni stubovi pokazuju ono što je realizovano. Iz ovih stubova, izovog grafičkog prikaza se jasno vidi da se stvari menjaju. Stvari se menjaju u pozitivnom smislu, mi prosto preuzimamo iskustva zemalja koja su prošla ovaj put kojim mi idemo. Preuzimamo iskustva drugih zemalja i radimo postepeno na postizanju ciljeva jer je to jedino moguć način u ovom periodu. Toliko za sada. Hvala lepo.
Zahvaljujem. (Ivan Karić, s mesta: Replika.) Po kom osnovu gospodine Karić? (Ivan Karić, s mesta: Ministarka me je pogrešno protumačila.) Ja za ovo vreme dok sam bio u sali nisam primetio da je na bilo koji način…. (Ivan Karić, s mesta: Obratila mi se tako kako se ne bi obratila studentima a ne narodnim poslanicima.) Ajde, citirajte, molim vas. (Ivan Karić, s mesta: Kako?) Citirajte, kako se to vama obratila. (Ivan Karić, s mesta: Rekla je na da nemam pojma, ali da to što sam izgovorio je bezveze.) Nemate pravo, gospodine Kariću, žao mi je. Reč ima narodni poslanik dr Sulejman Ugljanin. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, ministar u Vladi Republike Srbije i saradnici dobro došli na današnju sednicu. Govoriću danas sa aspekta našeg pridruživanja EU i stanja na terenu. Želim najpre da kažem da sam sa zadovoljstvom primio informaciju o izboru ovog seta zakona vezano za zaštitu životne sredine, zaštitu prirode, upravljanje otpadom, itd. Ovaj set zakona mislim da je donesen u pravom trenutku, posebno zbog činjenice da imamo, pre 15-ak dana smo usvojiliOkvirnu evropsku konvenciju o prekograničnoj saradnji. Znači, ona je dobar osnov za primenu ovog zakona. Sve ove tematike koje obrađuju ovih pet zakona o kojima danas govorimo, ne mogu biti ograničene političkom granicom jedne zemlje, tako da sva ova problematika predstavlja dobar osnov za prekograničnu saradnju sa našim susednim i opštinama i državama. U ime SDA Sandžaka i u ime manjinskog poslaničkog kluba, želim da izrazim podršku ovom setu zakona, normalno, uzneke male primedbe koje ću da kažem u načelnoj raspravi. Kada govorimo o ovome, moramo da znamo šta je naš položaj danas. Kao država koja teži ka EU imamo mogućnost i šansu da iskoristimo evropska sredstva za izgradnju, odnosno rešavanje problema zaštite životne sredine, komunalnog industrijskog otpada, itd. i svih ovih stvari koje obrađuju ovi zakoni. Obratiću se vama, ministarka, vama kao ministru u Vladi i kolegama koji su sa vama, sa molbom da, prvo, da vam kažem prvo, mi ćemo podržati u Danu za glasanje sve ove zakone, normalno uz primedbe, neke koje ću ja da kažem, ali molbu vama da pomognemo ljudima na terenu u opštinama. O čemu se radi? Svi smo mi dužni da trajno rešimo komunalni otpad, i domaći koji ide svaki dan iz naših porodica, i industrijski otpad. Međutim, kao što sami znate, i naša je država, naš budžet je mali, a opštine imaju vrlo mala sredstva da reše tako krupne stvari. Zato kao čovek upućen u stanje naših nerazvijenih opština na terenu, tražim od vas da pre nego što, odnosno paralelno sa primenama ovog zakona, nađete način da ubedite EU, da uputite dopis EU, da omogući našim opštinama kredite, odnosno sredstva za finansiranje izrade projektne dokumentacije za, znači, da mogu naše opštine da konkurišu kod EU, da iz njihovih predpristupnih fondova izrade projektnu dokumentaciju u prvom redu za rešavanje problema otpada i komunalnog otpada i otpadnih voda. Zašto? Nijedna od naših opština, a ni Vlada Srbije nije u stanju svima da finansira izradu projektne dokumentacije. Bez projektnih dokumentacije ne možemo da konkurišemo kod EU za finansiranje izvođačkog projekta. Znate i sami to su milionske cifre. Ako u predpristupnom periodu sada mi i naše opštine sačinimo projektnu dokumentaciju, dobijemo pare od EU da isfinansiramo izradu projektne dokumentacije, dobićemo dobar osnov da već naredne godine, kada se raspiše konkurs za finansiranje projekata upravljanja otpadom, reciklažom ili otpadnim vodama, da možemo sa tom projektnom dokumentacijom da konkurišemo kod EU i dobijemo sredstva. Zašto ovo govorim? Zato što znam da nijedan grad, pa ni grad Beograd danas, a kamoli naše siromašne opštine u Srbiji, nemaju toliko para, niti mogu dobiti podršku niti tih većnika, ni odbornika, da izdvoje milionske cifre za izradu projektne dokumentacije, kako se to kaže, da mi finansiramo, a da drugi ubiraju poene. Moramo da ubedimo EU da raspiše konkurs za finansiranje izrade projektne dokumentacije za upravljanje otpadom i za upravljanje otpadnim vodama. Ako to učinimo kao Vlada, oslobodićemo sebe velikog tereta i pomoći ćemo svojim opštinama da ne dođu sutra, da bankrotiraju. Zašto? Zato što sve opštine koje se prijave na konkurs EU dobiće sredstva i za projektnu dokumentaciju i za izvođačke projekte za upravljanje otpadom i otpadnim vodama. Međutim, ako to ne iskoristimo danas u predpristupnom periodu, sve će naše opštine plaćati skupe penele, skupe penale za svaki porodični otpad, industrijski otpad ili otpadne vode koje idu u naše reke. Kada govorimo o primedbama na ove zakone, moram vas upoznati sa stavom SDA Sandžaka. Mi u SDA Sandžaka, koja je 25 godina parlamentarna stranka u ovoj zemlji, od samog početka govorimo da su tzv. sanitarne deponije upravo jedne megalomanske, ogromne činije u koje se taloži smeće, gomila smeće i koje svakog dana proizvodi vrlo toksične pare, toksična isparavanja, korozivne pare koje utiču na životnu sredinu, kao kisele kiše, a i štete zdravlju naših ljudi. Međutim, izrada tih sanitarnih tzv. deponija koje nisu ništa drugo nego jedna glinena činija obložena najlonima iznutra, one su u stvari samo gomilanje smeća i nerešavanje ovog problema. Stav naše stranke i naših eksperata jeste da se smeće danas koristi kao energent za daljinsko grejanje. Mi smo poslali naše stručnjake u Ameriku i ustanovili smo da u nekim zemljama Amerike postoji tehnologija da se hemijskim razgrađivanjem smeća sve do njihovog prstena može dobiti gorivo 30% goriva, a onih sledećih 70% da se iskoristi za daljinsko grejanje zimi, a leti i u toku godine za proizvodnju industrijske pare ili tehničke tople vode. Lično sam bio u Kočevje u Sloveniji i video sam da u tom gradu jedna hemijska industrija, koja je proizvodila tehničku paru na mazut, da je prešla na otpad iz drvne industrije, kako oni to kažu sječke. To su ljuske, sitni otpaci drveta iz šume, iz fabrika, piljevina i sve ostalo. Smanjili su otrovne gasove za 50%, a za 100% je jeftinija proizvodnja pare na te drvene otpatke nego na mazut. S druge strane, mi u našoj stranci SDA Sandžak smatramo, od samog osnivanja, mi porodični otpad, industrijski otpad posmatramo kao energent. Nama nije potrebno da donesemo posebne zakone o tome da se dozvoli spaljivanje smeća. Mi to ne smatramo spaljivanjem, smatramo korišćenjem smeća kao energenta za daljinsko grejanje zimi, a leti za proizvodnju električne energije. Videli smo to u Kočevju, tamo gde koriste danas otpatke drveta za proizvodnju industrijske pare i električne energije kad ne treba para, na isti način se može koristiti smeće. Zašto? Zato što dok postoje ljudi, postojaće i smeća. Na taj način ćemo rešiti svakodnevni priliv ovog smeća, s jedne strane. S druge strane, rešićemo stogodišnje deponije. Mi ništa ne činimo. Mi guramo glavu u pesak ako nećemo da se zabavimo rešavanjem stogodišnjih deponija. Na ovaj način ćemo svakodnevnim stotinama hiljada tona smeća snabdevati te naše ne da kažem spaljionice, nego toplane koje će proizvoditi i toplotnu energiju i električnu energiju i tehničku paru, s jedne strane. Sa druge strane, planski, ako to učinimo danas za 25 godina možemo da iskorenimo sve stogodišnje deponije iz naše zemlje i da nam to bude gorivo. Stvaramo uslove da umesto što danas samo jedan grad veličine, primer, Tutina troši preko 700.000 evra, ili Sjenice, za iznošenje smeća iz grada, transport do deponije, gomilanje u deponiju, da će toliko zaraditi godišnje samo na proizvodnji toplotne energije ili električne energije. To je čista matematika. Zato tražim od vas da kao Vlada, kao ministar i svi članovi, predstavnici Vlade kao stručnjaci, da se pozabavite ovom temom. Ovo je tema koja rešava mnoga pitanja u našoj zemlji. Ako mi definišemo u budućim našim zakonima i u ovim zakonima smeće, kao energent, a ne kao otpad, stvaramo uslove da svaki pikavac, opušak od cigare koji se baci na ulicu i svaka čačkalica koja se baci da je ne tretiramo kao smeće, nego kao energent. Time menjamo i svest naših ljudi, menjamo i ekonomsko stanje naše zemlje. Mi, kao ovakva zemlja, sa ovako slabim budžetom nećemo imati mogućnosti da finansiramo u te neke megalomanske činije, kako ja nazivam te sanitarne deponije, jer one puno koštaju, ali ništa ne rešavaju. Samo još, naprotiv, što zbog atmosferskih padavina dolazi do razlaganja onih materija koje imaju kratko poluvreme raspada i stvaraju se i kisele kiše i korozivne pare i toksične pare, a ogroman novac trošimo na transport smeća. Nema svaka od naših 46 razvijenih opština, ni jedna od naših opština, nema toliko para da transportuje smeće, primer, iz Priboja, Prijepolja, Nove Varoši, ne znam koga, do Novog Pazara, niti mogu ljudi da pruže sebi priliku da oni iz Trgovišta, Crne Trave transportuju svoje smetlište ili smeće do neke velike sanitarne deponije kod Vranja ili nekog drugog grada. To skupo košta. Ako to definišemo kao energent, onda će transport smeća iz naših domaćinstava, iz naših fabrika, do te spalionice, odnosno do te fabrike za proizvodnju energije, gde će biti smeće energent, pokriti troškove i transporta smeća i radne snage koja to radi. U našem projektu privatnog i javnog sektora, koji smo predložili kao Kancelarija za održivi razvoj, koji još nije stavljen van snage, ali se ne primenjuje, postoji jasno definisan taj program i cilj. Na tome su radili vrhunski stručnjaci sa Fakulteta organizacionih nauka iz Beograda. Ukoliko mi angažujemo naše stručnjake iz Smedereva, onda ne moramo tražiti… Istina, „Gorenje“ iz Velenja je vrhunska referentna institucija poznata u svetu za proizvodnju i malih i velikih peći. Ona peć o kojoj govorimo u Kočevlju je proizvod „Gorenja“ iz Velenja. To ne košta ni 10 miliona evra, a jedna sanitarna deponija koja predstavlja jednu veliku činiju za bacanje smeća, košta toliko, ako ne i više. Na ovaj način, pozivam vas da u primeni ovih zakona koji su zaista, uz ove primedbe koje sam dao, izvanredni, ali uz predlog da smeće ne tretiramo, ni porodični otpad, ni industrijski otpad kao smetlište, nego da ga preimenujemo u energent. S druge strane, što se tiče nekih velikih deponija, ima opravdanja kada se radi samo o pitanju atomskog nuklearnog otpada. Kada je u pitanju nuklearni otpad, možemo se složiti da postoje, u skladu sa zakonom, sredstva da deponovanje, ali se nadamo da će se roditi još neki Nikola Tesla ili drugi koji će naći rešenje da i taj atomski otpad jednog dana bude energent ili nešto drugo. Ppraviti deponije za bacanje smeća za mene je zaista skupo, za Ameriku ili Japan, a kamoli za Republiku Srbiju. Da definišem još jednom za kraj. Mi ćemo u danu za glasanje, uz zahtev da se ovo unese u zakone, da se preimenuje smeće u energent, glasati za sve ove predloge zakona i bićemo aktivni učesnici u tome. S druge strane, kada uzmemo pozitivan primer, uzmimo prekograničnu saradnju, odnosno Evropsku okvirnu konvenciju prekogranične saradnje, uzmimo samo jedan Lim, Lim koji izvire u Gusinju, prolazi kroz južni Sandžak, prolazi kroz deo BiH, samo ako napravimo, odnosno primenimo tu limsku inicijativu za upravljanje otpadom i otpadnim vodama, imaćemo dobru saradnju Srbije sa Crnom Gorom i Srbije sa BiH i svim onim zemljama dalje do Crnog mora, kuda odlaze te otpadne vode. Ista je stvar sa ibarskom inicijativom. Ibar izlazi u Rožajama, a mi pijemo tu vodu. Od Rožaja, svi naniže pa do Kraljeva. Imamo li pravo da dozvolimo da neko severno izliva kanalizaciju, smetlište u Ibar, a da mi pijemo tu vodu? Ne. Zato, na osnovu prekogranične saradnje, možemo se prijaviti sa zajedničkim projektima, prekograničnim projektima kod EU, i dobiti sredstva i za limsku inicijativu i za ibarsku inicijativu. Zašto sam za inicijativu? SDA Sandžaka je regionalna stranka, i to je nama najpoznatija materija. Drugo, tu živi i sedam najsiromašnijih opština na severu Crne Gore i šest najsiromašnijih opština na jugozapadu Srbije. To je taj problem koji ćemo trajno rešiti. Taj Sandžak će onda biti razlog i način za bolju saradnju Srbije i Crne Gore, kao država sa sličnom zajedničkom istorijom, kulturom i jezikom, verom i drugim zajedničkim elementima i narodi koji žive u ovim državama. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Želim da vam se zahvalim na podršci ovim zakonima i na prepoznavanju važnosti istih za rešavanje pitanja u oblasti životne sredine. Vaš predlog koji se odnosi na korišćenje otpada u energetske svrhe i na manje odlaganje na deponije je u potpunosti u skladu sa našim razmišljanjima i sami podstičemo tu vrstu korišćenja otpada. Ovaj zakon uređuje pitanje hijerarhije otpada? Šta to znači? Znači, pitanje otpada da se tretira u smislu onog dela koji se zaista ne može iskoristiti ni za kakvu drugu svrhu. Znači, dosadašnji otpad po toj hijerarhiji koju uvodimo ovim zakonom se razvrstava, izdvajaju se sirovine koje se ponovo mogu koristiti, odnosno koje se mogu reciklirati. Naša preporuka je da ostali deo otpada koji se ne može reciklirati se koristi u te toplotne svrhe i zakonska mogućnost postoji. Ono što jeste problem i što to nije u dovoljnoj meri zaživelo u Srbije je činjenica da su za ovakve energane, odnosno ovakva postrojenja potrebna značajna sredstva i tražimo i podstičemo potencijalne investitore i taj primer javno privatnog partnerstva je sasvim dobar primer i očekujemo da ćemo sigurno u narednim godinama imati mnogo više zainteresovanih koji bi iskoristili ovaj naš potencijal – otpad za proizvodnju energije. Samo da kažem kratko. Kada se radi o projektima prekogranične saradnje, mi već radimo na pripremi tih projekata i mi vas pozivamo, ukoliko imate neke svoje posebne projekte, posebne ideje, da se svakako obratite zajedno sa vašim poslanicima ili vi lično i da vam pomognemo, da vam damo konkretne sugestije. Ako se radi o Ibru i Limu, već smo pripremili projekte i kandidovali ih za finansiranje iz ovih programa prekogranične saradnje. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Hadži Milorad Stošić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, danas ću govoriti o tri predloga zakona sa ove rasprave, a to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom. U oblasti zaštite i unapređenja životne sredine, izuzetno je značajno finansiranje, administrativni i institucionalni kapaciteti, edukacija i dostupnost informacija. Republika Srbija je potvrdila Konvenciju o dostupnosti informacija o učešću javnosti u donošenju odluka i pravnu zaštitu u pitanjima životne sredine, odnosno Arhuska konvencija koja je doneta 12. maja 2009. godine. Arhuskom konvencijom u članu 5. stav 2. predviđa se uspostavljanje registra sa informacijama o životnoj sredini. Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine, predviđeno je članom 15. uspostavljanje i vođenje nacionalnog meta registra za informacije o životnoj sredini kao elektronsku bazu podataka i portal ka postojećim bazama i dokumentima sa informacijama iz oblasti životne sredine, različitih organa i organizacija i da su organi i organizacije dužni da u redovnim vremenskim intervalima ažuriraju podatke nacionalnom meta registru. Formiranjem i redovnim ažuriranjem nacionalnog meta registra, javnost će biti omogućen lak, brz i jednostavan pristup informacijama o životnoj sredini, a takođe će biti omogućena i unapređena opšta dostupnost informacija iz ove oblasti. Za informacije koje nisu dostupne u elektronskom ili drugom obliku, nacionalni meta registar će dati informaciju organu ili organizaciji koja je nadležna za traženje informacija i kome se treba obratiti za pristup traženoj dokumentaciji ili informaciji. Na ovaj način, biće uspostavljen efikasan informacioni sistem u skladu sa strategijom za primenu Arhuske konvencije. Izmenom zakona precizno je definisano dostavljanje informacija o životnoj sredini na zahtev, u cilju što efikasnije dostupnosti informacija. Članom 19. predviđeno je širenje informacija o životnoj sredini što podrazumeva da su organi javne vlasti dužni da obezbede da se informacije o životnoj sredini koje poseduju ili čuvaju u njihovo ime aktivno i sistematski šire javnosti, posebno putem sredstava kompjuterske, telekomunikacione ili elektronske tehnologije. Kako je jako bitno da se informacije objavljuju i kako su organi javne vlasti dužni da redovno ažuriraju, redovno objavljuju informacije o životnoj sredini, smatram da je potrebno da svakom organu javne vlasti, nadležnom za zaštitu životne sredine, omogući formiranje i održavanje posebnog sajta na kome će biti tehničkih mogućnosti i dovoljno prostora za objavljivanje svih podataka, informacija, dokumenata, studija, planova, izveštaja, propisa, ugovora i sve što je od značaja za javnost i druge organe i organizacije iz oblasti zaštite životne sredine. Trenutno se deo ovih informacija u gradu Nišu može videti na sajtu grada Niša, ali je potrebno formirati sajt Uprave za privredu i održivi razvoj, zaštitu životne sredine sa tehničkim mogućnostima i dovoljno prostora za objavljivanje ovih podataka, s obzirom da je uprava nadležna, između ostalog i za zaštitu životne sredine. Šezdeset posto svih propisa u domenu životne sredine, sprovode se na lokalnom nivou i najveći zahtevi u procesu evropskih integracija, upravo su u ovoj oblasti. Kako bi lokalne samouprave mogle da odgovore postavljenim zahtevima, neophodno je obezbediti i finansijske, administrativne kapacitete i finansijske uslove za sve lokalne samouprave. Članom 21. definisana su sredstava za finansiranje zaštite životne sredine, a članom 22. definisana je najznačajnija podsticajna, odnosno finansijska mera koja će realizovati kroz izmene Zakona o zaštiti životne sredine, a to je osnivanje zelenog fonda Republike Srbije, kojim će se realizovati i mere sprovođenja politike zaštite životne sredine u Republici Srbiji u oblasti finansiranja zaštite životne sredine. Predloženo rešenje je jako pozitivno, jer omogućava dalje funkcionisanje finansiranja sistema zaštite životne sredine koje je bilo neophodno nakon ukidanja fonda za zaštitu životne sredine 2012. godine. Grad Niš, kao i druge lokalne samouprave je uz pomoć fonda za zaštitu životne sredine započeo 2010. godine realizaciju projekta sanacije, dekultivacije i zatvaranja deponije Bubanj, koja spada u nesanitarne deponije. Deo projekta je realizovan do 2012. godine, ali nakon ukidanja fonda 2012. godine, koji nije više bio u mogućnosti da finansira predmetni projekat, radovi na sanaciji su prekinuti i čeka se dalje razrešavanje ovog ključnog problema koji zahteva velika novčana sredstava. Očekujemo da će se formiranjem zelenog fonda Republike Srbije, iznaći mogućnost za nastavak ovih projekata koji su započeti u više lokalnih samouprava i da će se rešiti jedan od prioritetnih problema s kojim se susreće grad Niš. Sanacijom, dekultivacijom i zatvaranjem postojeće nesanitarne deponije na Bubnju, biće sprečeno dalje zagađivanje i dalja degradacija životne sredine, a građanima koji žive u okruženju biće poboljšani uslovi života. Formiranjem zelenog fonda biće omogućena realizacija prioritetnih projekata u oblasti zaštite životne sredine na teritoriji Republike Srbije, u cilju što efikasnijeg rešavanja najvećih problema i dostizanja ciljeva u domenu zaštite životne sredine. Održivim sistemom finansiranja u sistemu zaštite životne sredine i dostizanju ciljeva na terenu biće omogućeno rešavanje problema u domenu regulative, kapaciteta i kontrole jačanjem institucionalnih kapaciteta, finansijskih momenata i administrativnih kapaciteta. Oblast zaštite i unapređenja životne sredine je ogromna. Zahteva ogromna sredstva za rešavanje dugogodišnjih prioritetnih problema u oblasti upravljanja vodama, upravljanja otpadom u oblasti klimatskih promena i industrijskog zagađenja. Uspostavljanjem zelenog fonda kao jednog od ključnih mehanizama finansiranja zaštite životne sredine u zemlji, treba da doprinesu unapređenju zaštite životne u celini, u Republici Srbiji. Lokalne samouprave imaju svoje budžetske fondove za zaštitu životne sredine koji su namenski, a u Nišu se konkretno taj fond puni iz eko takse, ali su ti fondovi nedovoljni za kapitalne projekte. Članom 33. predviđeno je da autonomna pokrajina odnosno jedinica lokalne samouprave je dužna da donese program zaštite životne sredine, akcione odnosno sanacione planove iz člana 68. zakona, u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Donošenjem programa zaštite životne sredine sa akcionim planom akcionih odnosno sanacionih planova je od izuzetnog značaja za upravljanje zaštitom životne sredine, a u cilju efikasnije zaštite životne sredine je jačanje kapaciteta i unapređivanje monitoringa. Nešto bih kratko o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o upravljanju otpadom. Predlog zakona o izmenama Zakona o upravljanju otpadom je jedan od najvažnijih novih zakonskih rešenja, jer je neadekvatno odlaganje otpada jedan od najvećih ekoloških problema u Srbiji. Ovim zakonom biće omogućeno uspostavljanje integralnog sistema upravljanja otpadom, praćenje otpada od nastanka preko njegovog sakupljanja, transporta, skladištenja, tretmana do konačnog odlaganja, posebno dajući akcenat polovnoj upotrebi i reciklaži otpada, izdavanju sekundarnih sirovina, korišćenju energenata kao i o pravilnom odlaganju. Odredbama Predloga zakona, propisane su i obaveze autonomne pokrajine odnosno jedinice lokalne samouprave, da usklade svoje planove upravljanja otpadom kao i rokove u kojima jedinice lokalne samouprave moraju da urede i organizuju selekciju i odvojeno sakupljanje otpada radi reciklaže, da organizuju i opreme centre za sakupljanje otpada iz domaćinstva, da izrade popis uređenih deponija, da izrade evidenciju i projekte sanacije i rekultivacije, da u sporazumu sa jednom ili više jedinica lokalne samouprave odrede lokaciju za izgradnju i rad postrojenja za skladištenje, tretman ili odlaganje otpada na svojoj teritoriji, a sve u cilju zaštite životne sredine. Takođe ću nešto kratko o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode. Izmenama i dopunama Zakona o zaštiti prirode precizirane su definicije ekološke mreže, geoparka i objekata geonasleđa. Izmenjeni su i dopunjeni delovi o planovima upravljanja zaštićenim područjima i o pravima i dužnostima čuvara koji dobijaju status službenog lica. U delu vezanom za konvenciju izmenjeni su pored ostalog članovi o uslovima za držanje živih primeraka divljih životinja u zatočeništvu i trgovina strogo zaštićenim i zaštićenim divljim vrstama životinja. Pozivam sve poslanike da daju pun doprinos u sprovođenju i implementaciji ovih zakona, ali istovremeno apelujem na sve građane Srbije da uzmemo svi zajedno učešće u zaštiti životne sredine i prirode i jedino tako možemo budućim generacijama da ostavimo prirodu na dalje korišćenje. Poslanička grupa PUPS-a će nakon ove rasprave i rasprave o pojedinostima i poboljšanju kvaliteta ovih zakona kroz usvajanje određenih zakona i amandmana u Danu za glasanje podržati ovaj zakon, kao i ostale zakone iz ove rasprave. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Tri predloga izmena i dopuna zakona pred nama imaju jednu zajedničku nit, bez obzira što u prvom se menja Zakon o zaštiti životne sredine, u drugom upravljanje otpadom i u trećem Zakon o zaštiti prirode. Ta zajednička nit je nedostatak horizontalnog zakonodavstva. To će da bude ogroman problem u primeni zakona i ko god bio ministar i ko god vam pričao kako je sve super, da ne može biti superije, ne misli vam dobro. Koga čujete da hoće da reši problem horizontalnog zakonodavstva, želi da vam bude saradnik i želi stvarno da menja na bolje stanje zaštite životne sredine i upravljanje prirodnim resursima u Srbiji. Šta je horizontalno zakonodavstvo? To je proces bez kog ne može biti primene zaštite životne sredine, unapređenja očuvanja, ne može da bude ničega o čemu svako ko govori o zaštiti voli da govori. Horizontalno zakonodavstvo je dogovor između ministarstava. Horizontalno zakonodavstvo je dogovor i saradnja između pokrajinskog i centralnog nivoa vlasti. Horizontalno zakonodavstvo je dogovor između lokalnih samouprava i dogovor lokalnih samouprava i nacionalnog ili pokrajinskog nivoa. Da bi se to dogodilo, mora biti dijaloga i ljudi moraju da žele da se dogovore. Zašto se to nije dogodilo sa ova tri zakona? Ilustrativan, dokaziv i jasan primer je fond, budžetski Fond za zaštitu životne sredine, odnosno Zeleni fond. Zakon o zaštiti se menja, zato da bi se uveo dinar, da se vidi, koji zagađivač plaća, na šta sve troši. To je ideja budžetskog fonda, ideja načela - zagađivač plaća. Jako mnogo preduzetnika srednjih, malih i velikih kompanija plaća ovu nadoknadu po zakonu i ima pravo da zna kako će i kojim programima taj isti dinar koji oni plaćaju zato što zagađuju, da bude vraćen u sanaciju ili u unapređenje životne sredine. Zato imamo budžetski Zeleni fond u zaštiti životne sredine. U definiciji toga kako će se evidentirati taj novac i na šta može da se raspisuju konkursi i programi, stoji i upravljanje otpadom i sve vezano za otpad. U Zakonu o upravljanju otpadom nema Zelenog fonda. Zašto nema? Zato što je neko iz ministarstva rekao da ne može. Onda imamo dodatni problem, a to je da smo menjali i Zakon o zaštiti prirode i u Zakonu o zaštiti prirode koji je pred nama imamo budžetski Zeleni fond umesto Fonda za zaštitu. Onda je neko valjda drugi radio u Ministarstvu finansija pa je rekao – sad može. Imate zakone koji, sva tri, moraju da se finansiraju delom iz budžetskog fonda. Definisan u Zakonu o zaštiti životne sredine, uveden u Zakon o zaštiti prirode i čuli smo, više od 400 miliona dinara je utrošeno već iz ministarstva na poslove zaštite prirode, ali u Zakonu o upravljanju otpadom piše – iz budžeta. Ne piše da je iz Zelenog fonda. Ako ne razumemo koliki je to problem, svako će naravno imati pravo da interpretira sopstvene uspehe ili sopstvenu želju da se naprave uspesi u oblasti životne sredine, kao što će svako imati pravo da ih minimizira, ali pravog napretka neće biti dok u Skupštini ne bude ministar finansija koji treba da pita ministra zaduženog za zaštitu životne sredine šta mu treba. Dok se to ne dogodi mi imamo zajednički problem i sve recitacije o tome šta smo sve super uradili i šta neko nije uradio su potpuno neproduktivne. Dokaz vam je pred nama svima da Zakon o budžetskom sistemu je obrazloženje da ne može, da konkursi, programi za upravljanje otpadom, da se upiše da je iz Zelenog fonda, a na istoj sednici isti Zakon o budžetskom sistemu, u Zakonu o zaštiti prirode može da piše da se programi, novac za te programe traži iz budžetskog fonda. Ovo ne delim sam vama zato što smatram da ste vi trebali to da rešite, već nekako, niti govorim zato da mi date objašnjenje ili obrazloženje, ja ga znam. Ja govorim zato što je problem sa kojim ćemo se suočavati svakog dana, svako od nas ko je u izvršnoj vlasti i ima posla sa zaštitom životne sredine svakog dana će se susretati sa nedostatkom horizontalnog zakonodavstva. Mi ne razumemo šta je dijalog. Mi ne razumemo da ljudi iz Vlade, iz Pokrajine, iz lokalne samouprave, iz dva ministarstva o ovome treba da razgovaraju tražeći zajedničko rešenje. Mi to ne razumemo. To je strašno veliki problem jer da razumemo ne bi imali ovakva tri predloga pred nama. Uz predani rad predsednika Odbora za zaštitu životne sredine,dr Branislava Blažića dve godine smo pričali o tome da treba da bude fonda. Dva puta smo slušali ministra finansija da sve to što predlažemo je bezveze. Odakle mu pravo? Odakle pravo bilo kome da takvom lakoćom eleminiše zajedničku argumentaciju, zajednički napor, uključujući i ministarstvo koje je nadležno za zaštitu životne sredine bez obrazloženja. Mi ćemo svi da imamo problem oko toga, veliki. Najlakše je da budete opozicija pa da ja vama kažem kao ministarki one čuvene potpuno neproduktivne rečenice – vaš ministar finansija, vi ne možete da se dogovorite, vi ne znate posao. To je najlakše i prezire vredno, jer od toga neće biti novih postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda, od toga neće biti spalionica, od toga neće biti uklanjanja nesanitarnih deponija, od toga neće biti jasno ljudima u lokalnoj samoupravi šta su geoparkovi. Ja sam na Odboru za evropske integracije rekla da i ponovo ćukazati da je predsednik Odbora za zaštitu životne sredine uradio posao za koji smo nadležni kao poslanici, mi smo imali rasprave o ovim zakonima, ali je potrebno još jednom i na Odboru za evropske integracije da probamo da uspostavimo taj dijalog o primeni zakona na različitim nivoima vlasti kada su u pitanju geoparkovi jer to da radi neće. To ljudi niti znaju, niti razumeju, niti misle da će od toga biti ikakve koristi. Da li će i kada biti izveštaja o primeni ovog zakona? To je sada kontekst u kome donosimo zakon. Najavljeni izbori, pa formiranje Skupštine, pa formiranje Vlade, pa prvi zakoni, Vlada povlači šta nije prošlo, pa donosi nove, znači, oktobar je prvi mesec gde možemo da razgovaramo o tome šta se dešava sa rokovima i sa primenom iz ovih zakona. Niti je tu ko šta kriv, niti je to sramota. Govorim vam samo da kada je ova oblast više nego ijedna druga, onda nam treba ljudi koji razumeju šta je dijalog horizontalni i šta su rokovi. Znači, u oktobru ćemo možda prvi put razgovarati o tome dokle su stigli podzakonski akti ili koliko je Evropska komisija procenila da smo pripremljeni i za ovu oblast. Da li je to izgubljeno vreme? Ne znam. Ali, bih volela da prisustvujem procesu da nas rasprava o ovim izmenama i dopunama dovede do volje da poradimo malo na dijalogu koji nam je neophodan, da bi primene ovih zakona bilo. To važi za sve zakone. Znači, horizontalno zakonodavstvo važi i za sve druge sektore, ali ovde je nema, ako ga nema, onda nema primene zakona i, nažalost, možemo da navedemo mnogo primera o tome kako se propustilo i vreme, verovatno i resursi druge vrste, zato što nismo uspeli da uspostavimo dijalog, jer nam nije stalo. Očigledno nam nije stalo. Očekujemo da neko dođe od negde, pa da nam reši taj problem sa deponijama, sa primenom propisa u zaštiti, sa jasnim putem novca koji zagađivač plaća, na šta se troši, sa svim onim što je naša Srbija. To je lična stvar koju delim sa vama, ja taj deo ne razumem. Koliko moraš mrzeti ovu zemlju da bi bacio đubre gde god ti padne napamet? Ja to ne razumem. Pored puta, u vodu, u potok, gde god, koliko mora da te nervira, da te baš briga za to mesto gde živiš da bi izručio tanker iz septičke jame, da bi izručio šut. Koliko moraš da ne voliš? Ne tražim ja da mi vi objasnite, ja sa tim imam problem, pošto ja to smatram svojevrsnom netrpeljivošću prema sopstvenoj okolini i ne mislim da je to nešto što je prirodno da ljudi imaju, ali je očigledno da kod nas jako puno ljudi ne mari. Za kraj, znači, uz moje opaske o ključnom problemu kada je ova oblast u pitanju to je nedostatak strukturnog dijaloga, horizontalnog zakonodavstva. Ne govorim to zato što sad pripadam opoziciji, to sam govorila i ljudima iz oblasti dok sam bila vladajuća koalicija i govoriću uvek. Ne radi se o tome da razgovarate sa mnom, radi se o tome da razgovaramo uopšte i da jedni druge u susretu, ako smo na lokalnom nivou, pokrajinskom ili centralnom, dolazimo sa voljom za rešenje. Ovako kao da učestvujemo u tom neprijateljstvu prema zdravoj životnoj sredini, potpuno nepotrebno. Ljudi inače imaju osećaj da im je sistem koji treba da im bude na usluzi češće neprijatelj, nego što im je saradnik. To je jedna od velikih reformi koju zajedno treba da izvedemo, to je ona čuvena priča o nama koji dolazimo na šaltere ili dobijamo dopise ili već šta god da radimo, mi osećamo da nam je sistem neprijatelj, da se boriš protiv sistema, umesto da ti taj sistem bude na usluzi. Mislim, dobija pare iz budžeta zato da ti bude na usluzi. Često imam utisak, ne mogu to da potkrepim činjenicama, da horizontalnog zakonodavstva nema zato što smo mi, ne znam, neprijatelji jedni drugima, ali vidim dokaz da ga nema, to je da mi se da argumentacija da ne može da bude zelenog budžetskog fonda u Zakonu o upravljanju otpadom, zbog Zakona o budžetskom sistemu, na istoj sednici ima ga unetog u Zakon o zaštiti prirode. Aman. Mislim, ja ću glasati za sva tri zakona, čak i za ovaj o stočarstvu. Mislim da je naše menjanje da zaista postanemo slični zemljama Evropske unije toliko veliki cilj, da nema ni jednog kompromisa, ni jednog napora dovoljno velikog da se to zaista ostvari, ali je šlamperaj nepotreban, jer znanja ima, jer i novca ima, nema volje da zaista imamo ono što Evropska komisija, znate, oni vam to napišu u jednoj reči, nema horizontalnog zakonodavstva. Ali, ne mogu oni da dođu da naprave dijalog kod nas, to je i lepota i strahota evropskih integracija, to moramo da izvedemo sami svojim znanjem i svojim rukama. Samo jedno kratko pitanje koje sam podelila i na Odboru za evropske integracije, a tiče se farmaceutskog otpada. Ono je uvedeno u Zakon o upravljanju otpadom, trenutni kontekst, opet zato što nema horizontalnog zakonodavstva, zato što imate isuviše ljudi koji kažu – to nije moj posao, baš ga briga. Dođe na sastanak gde treba da se reši – ma, ovo nije moj posao, i tako. Zato smo neuspešni i na mestima gde bi mogli da budemo uspešni. Lekovi kojima je prošao rok trajanja, koji nisu upotrebljeni i ostalo, mi imamo pravilo da možete, bez obzira da li ste fizičko ili pravno lice, da to odnesete, ali nam nedostaje šta onda apoteke rade sa tim lekovima. Znam apoteke koje sada skladište, od kada je zakon na snazi, ali taj deo nedostaje. Svesna sam procesa od godinu dana u kome će biti podzakonskih akata i s obzirom da se radi o rešivom problemu, nisu u pitanju postrojenja za preradu otpada, nego rešivom problemu, samo sam zamolila na Odboru da se u podzakonskom aktu probaju uspostaviti jasni protokoli ili da se uspostavi taj horizontalni dijalog, pa da se razgovara sa apotekarskim ustanovama ili gde već ljudi nose svoje neupotrebljene lekove, da ih ne čuvaju oni, jer oni ne znaju šta sa njima dalje da rade. S nadom da će, ako igde bude napretka u Srbiji, to biti u sistemu zaštite životne sredine, samo ću na kratko da se osvrnem i na drugu važnu stvar koju je predlagač, Vlada i Ministarstvo, unelo u ove zakone i to je nešto što već postoji kod nas. To su informacije o životnoj sredini, o stanju životne sredine, a da budu dostupne javnosti. To je neverovatno važno. Mogu, hajde da se izrazim kolokvijalno, mogu da vas nerviraju razni ljudi i iz civilnog sektora i izuniverzitetske zajednice, akademije, dobrovoljci, mogu da budu naporni, ali to su vam najdragoceniji mogući saradnici, najbolji mogući korektiv. Mogu ja da vas nerviram, jer sam opozicija, meni možete da radite šta god hoćete, to je već politički folklor na koji smo navikli, ali jeta poruka javnosti – ovo je naša zemlja, zajednička, zakoni kojima je menjamo moraju da budu naši, projekti o kojima razgovaramo kako će izgledati voda, zemlja i vazduh zato što imamo neke propise, u to uključite najveći broj ljudi koji žele da budu uključeni, to je najdragocenije od svega što u ovom sektoru može da se desi. Nestaje struje kada spomenemo uključenje građana, ne valja nikako. To što je uradio i naš Odbor, dakle sa Arhuskom konvencijom, primenom „zelene stolice“ u našem Odboru, to je još jedan od primera i daje dobru saradnju, kao i formiranje zelene poslaničke grupe. Evo, na formiranje zelene poslaničke grupe dolazi struja. Struja u Skupštini više voli poslanike nego građane, to nije dobro, to ćemo da menjamo, kolege poslanici. Kaže kolega da je dosta bilo. S nadom da ćemo vreme do oktobra iskoristiti zajedno za, bar kakvu takvu, primenu ovog zakona, ostajem pri uverenju da nećemo imati pravog napretka dok ne bude pravog dijaloga između različitih nivoa vlasti sa potpuno promenjenom perspektivom svih učesnika u tome. Hvala vam.
Pošto je elektronski sistem sada stabilan, možemo da nastavimo sa radom. Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Zahvaljujem. Najpre želim da se zahvalim uvaženoj poslanici na podršci koju je iskazala zakonima koji se danas razmatraju i želim prosto kratko da prokomentarišem neke njene primedbe i sugestije. Pre svega, vi govorite o horizontalnom zakonodavstvu i tačno je da tu postoje određeni problemi i da bi ta koordinacija i komunikacija, počev od lokalnog nivoa do najviših organa vlasti, morala da bude efikasnija. Naravno, vi treba da znate i to da uvek ta koordinacija i sprega nisu dovoljno vidljivi i transparenti, pa onda i kada ona postoji u nekom zadovoljavajućem stepenu i obliku može biti neprimećeno dovoljno od strane javnosti. To je kada se odnosi o lokalnim samoupravama, pokrajinama i ministarstvu. Ali, moja obaveza i dužnost je da kažem, kada se radi na nivou same Vlade i saradnje između pojedinih ministarstava, više ministarstava koja se bave jednim istim pitanjem, u ovom slučaju konkretno između Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine i Ministarstva finansija, moram da kažem da smo mi tu uspostavili zaista odličnu saradnju u proteklom periodu, da je ta saradnja evidentna na nivou Vlade i da oni rezultati koje sam malopre pomenula i koje sam istakla sigurno ne bi bili takvi da nismo imali podršku finansija i da nismo imali podršku Vlade u celini. Princip rada ove Vlade jeste bio takav da se maksimalno podrže aktivnosti na međuresornom, odnosno međuministarskom nivou. Mi smo zaista imali tu podršku i u finansijskom smislu i svakom drugom smislu i zato su rezultati takvi koji su prosto za prikazati i za istaći, jer su postignuti u relativno kratkom vremenskom periodu. Što se tiče ove koordinacije sa lokalnim nivoom, tu zaista ima prostora za unapređenje saradnje i mislim da svakako u narednom periodu se na ovaj segment koordinacije mora obratiti veća pažnja i više se raditi boljoj koordinaciji ikomunikaciji upravo sa lokalnim samoupravama. Vi ste u pravu kada se govori o zelenom fondu koji je u dva zakona koja danas obrazlažemo prosto upisan kao zeleni fond, a u Zakonu o upravljanju otpadom ne stoji taj termin. Formalno-pravno, Zakon o zaštiti životne sredine reguliše pitanje finansiranja i upravljanja otpadom. Međutim vi, kažem, opet ste u pravu, možda je dobro i dobro je sigurno da se i taj deo preciznije definiše i, evo, vi podnesite amandman a mi ćemo ga usvojiti, mada smatram da nije suštinska greška, ali vi ili Odbor za zaštitu životne sredine, ukoliko podnesete takav amandman, kažem, mi ćemo ga usvojiti. Hvala, zbog toga što vidim da isto razmišljate kao i mi kada se radi o zaštiti životne sredine i obavezama ne samo Vlade, Ministarstva, nego svih građana Republike Srbije. Moram da kažem, ovo nisam u prethodnom izlaganju rekla, mislim da ćete vi razumeti to, kao što mislim da će dobro primiti i razumeti naši građani, to je da smo mi zahvaljujući trudu, radu i energiji koju smo uložili u prethodnom periodu zadobili i poverenje, moram reći, i simpatije od kolega u Evropskoj komisiji. Oni znaju da ono što smo uradili je praktično bilo ono što je moguće u ovom periodu i imamo uveravanja da je stanje i da su rokovi koje smo mi predložili za implementaciju direktiva i propisa prihvatljivi, odnosno prosto jednom rečenicom rečeno - da smo spremni za otvaranje pregovaračkog procesa za Poglavlje 27. Mi očekujemo da će se ispuniti te najave iz Brisela i da će ovo poglavlje biti vrlo brzo otvoreno, među prvim sledećim poglavljima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo set važnih zakona iz oblasti poljoprivrede i zaštite životne sredina kojima Srbija svoj zakonodavni okvir usklađuje sa primarnim i sekundarnim izvorima prava Evropske unije i na taj način prihvata standarde Evropske unije, za čije je članstvo kandidat. To su izmene i dopune ranije donetih zakona, Zakona o zaštiti prirode, Zakona o zaštiti životne sredine, Zakona o upravljanju otpadom, a na dnevnom redu su izmene i dopune Zakona o stočarstvu, kao i dva međunarodna sporazuma. Kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, želim na samom početku da iznesem pozitivan stav o predloženim zakonima i mi ćemo o tim zakonima glasati. Govoriću o nekim aspektima zakona iz ovog pretresa. Činjenica je da zaštita životne sredine predstavlja jednu od najširih i najzahtevnijih oblasti na putu pridruživanja Srbije Evropskoj uniji. Zaštiti životne sredine posvećeno je posebno Poglavlje 27, koje podrazumeva harmonizaciju našeg nacionalnog zakonodavstva sa osnovnim ciljevima politike životne sredine Evropske unije. Suština ove politike je očuvanje prirodnih vrednosti, promocija resorno odgovorne ekonomije i održivog razvoja i briga o zdravlju stanovništva. Dakle, ovi predloženi zakoni ne rešavaju sve probleme, niti smo dostigli vrh savršenosti u ovoj oblasti kada je reč o zakonodavstvu i o regulativama, ali svakako da je ovim učinjen jedan veliki napredak u ovoj oblasti i naravno da u narednom periodu treba pratiti okolnosti i sve ono što je aktuelno i što treba nadograditi u datom trenutku. Politika zaštite životne sredine je multisektorska i ne može se bez usklađenih i integrisanih sektorskih politika ni planirati ni sprovoditi efikasno. Dakle, sprovođenje principa održivog razvoja u svim delatnostima i sektorima privrednog i društvenog razvoja preduslov je opstanka čoveka i naše planete. Zato je obaveza svih nas, a naravno države pre svega da stvara uslove za održivi razvoj koji je u skladu sa prirodom i njenim resursima i vrednostima. Ne smemo da zaboravimo da je čovek samo deo prirode i da on ne može mimo nje, te na taj način mi imamo obavezu da sačuvamo sve što je priroda, sve što je život i da se uskladimo i primerimo zakonima prirode da bi sačuvali prirodu i živi svet za naše potomstvo. Zato i zakone koji sudanas na dnevnom redu posmatram kao odgovorni napor države, odnosno naše Vlade i Ministarstva poljoprivrede i životne sredine, da naš zakonodavni okvir uskladimo sa evropskim standardima, ali i da pre svega odgovorno postupamo sa svojim prirodnim resursima i da ih zaštitimo, takođe, da odgovorno upravljamo posledicama privrednog razvoja kojima se ugrožava životna sredina. Pre svega, to je stvaranje ogromnih količina otpada, komunalnog, opasnog, industrijskog otpada, otpada iz domaćinstva itd. Kada je u pitanju prvi u nizu zakona, Zakon o zaštiti životne sredine istakao bi značaj nekih izmena kojima se unapređuje sistem zaštite životne sredine i sistem odgovornosti za ugrožavanje, devastiranje svih elemenata životne sredine. Kao posebno dobro zakonsko rešenje treba svakako pohvaliti ponovno osnivanje Zelenog fonda Republike Srbije kao posebnog budžetskog fonda o kome se već duže vreme govori, kao i o dobrom modelu za finansiranje životne sredine. Pokazalo se da nije bilo dobro ukidanje Zelenog fonda koji je ranije bio prisutan. Sredstva Zelenog fonda će se dodeljivati i to je dobro, isključivo na osnovu javnog konkursa koji će raspisivati ministarstvo isključivo za finansiranje zaštite i unapređenja životne sredine, za precizno utvrđene aktivnosti i projekata, mehanizmima strogog nadzora koji će vršiti ministarstvo. Rizik zloupotrebe svodi se na minimum, a ovo posebno ističem iz razloga što je bilo raznih zloupotreba u korišćenju sredstava iz Zelenog fonda u proteklom periodu. Sredstva za zaštitu životne sredine će se obezbeđivati kako iz budžeta Republike Srbije tako i iz lokalnih budžeta, iz predpristupnih fondova, iz raznih donacija i iz drugih fondova. Takođe, osnivaju se i budžetski fondovi, zeleni fondovi na svim nivoima, što znači da će se odgovornost za zaštitu spustiti direktno do lokalnih nivoa na kojima i posluju zagađivači u praksi, u životu. Drugi zakon koji je iz ovog seta jeste Zakon o izmenama i dopunama Zakona zaštite prirode. Ovaj zakon pored ostalog obuhvata i aspekt zaokruživanja sistema zaštite životne sredine, zaštite prirode i svih njenih vrednosti, divlje flore i faune, geomorfoloških, geoloških vrednosti koje su svedoci istorije nastanka života na zemlji. Imamo dobar primer koji govori o tome da treba sačuvati ono što imamo. Na dan državnosti 15. februara Republike Srbije, „gugl“ je na svoju naslovnu stranu postavio jednu od najlepših geomorfoloških vrednosti Srbije Đavolju varoš. Stvarno je bilo lepo što je ceo svet mogao da vidi takvu jednu prirodnu lepotu. Zakonom se uvode novi pojmovi kao što je geopark. Geopark se posmatra kao područje jasno definisane površine u okviru koje se štite, čuvaju, prezentiraju i promovišu objekti geonasleđa kao i druge kulturnoistorijske vrednosti od značaja za nauku, obrazovanje, kulturu i ekonomiju. Zakonom se uspostavlja još jedan novi institut, a to su ekološke mreže Republike Srbije koji ima za cilj zaštitu područja sa staništima retkih vrednih vrsta divlje flore i faune. Ovo je značajna novina u zakonu jer dugoročno štiti naše retke endemske vrste biljaka i životinja i naravno njihova staništa. Posebno je važno istaći da delom zakona se normiraju uslovi za držanje i obeležavanje živih primeraka divljih životinja u zatočeništvu. Posebno je predviđeno da se živi primerci divljih vrsta životinja mogu držati u zatočeništvu samo ako im dobrobit nije ugrožena, odnosno ako im se obezbede životni uslovi koji odgovaraju fizičkim i biološkim specifičnostima, odnosno zdravstvenom stanju životinja. U tom smislu definisanje pojma prihvatilišta za životinje iz zoološkog vrta, propisivanje uslova za njihovo osnivanje i rad predstavlja veliki korak ka uspostavljanju reda u ovoj oblasti. Odredbe ovog zakona imaju za cilj sprečavanje nezakonitog sticanja vrednih primeraka divljači i primeraka divlje flore i faune i sprečavanje nelegalnog prometa u zemlji i prekograničnom prometu. Takođe, propisuje se obavezno evidentiranje i obeležavanje živih primeraka zaštićenih divljih vrsta životinja, dakle, propisuje se obaveza svakog ko postane vlasnik živog primerka strogo zaštićene ili zaštićene divlje vrste. Ono što Srbija ima kao stalni problem, a to je zbog toga što je područje Srbije atraktivno lovno područje jeste iznošenje iz zemlje ulovljenih primeraka, kapitalnih primeraka divljači. Koliko mi je poznato procedure su bile nedefinisane u potpunosti, tako da je dosta njih ilegalno iznešeno iz zemlje, a sada se ovim zakonom uređuje pitanje prekograničnog prometa divljih vrsta, delova kao i njihovih derivata. Pooštravaju se uslovi i preciziraju procedure i predviđaju sankcije i kontrole ovog prometa, a to se sada daje u nadležnost carinskim organima. Treći zakon o kome bih nešto govorio jeste Zakon o izmenama i dopunama Zakona o otklanjanju otpada koji takođe ovu oblast mnogo preciznije i kvalitetnije uređuje. Posmatrajući upravljanje otpadom, njegovu reciklažu i plasman novog proizvoda ne samo kao faktor zaštite životne sredine već kao novi privredni prostor za ostvarivanje brojnih zelenih radnih mesta. Zakonom se uvodi novi pojam nus proizvod čime prestaje status otpada, jer otpad dobija status robe, odnosno dobija određenu upotrebnu vrednost, a njegova prerada privredni karakter. U tom smislu je prepoznata potreba da se zakonom potpunije i preciznije urede odnosi svih učesnika u reciklaži. Preko organizovanog tržišta otpadom trgovina i promet otpadom i otpadnim materijalima se uvodi u legalne tokove čime se eliminiše nelegalno tržište otpada čime država obezbeđuje povećanje budžetskih sredstava odnosno prihoda po osnovu povećane naplate PDV i drugih zakonskih, poreskih obaveza. Dobro rešenje u ovom zakonu je i to što će se obezbediti kontinuitet u radu novih reciklažnih postrojenja koja podležu izdavanju integrisane dozvole. Četvrti zakon na dnevnom redu danas jeste Zakon o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu. Važeći Zakon o stočarstvu je donet pre sedam godina sa izmenama i dopunama koje su izvršene 2012. godine. U međuvremenu se puno toga promenilo u stočarskoj proizvodnji tako da je potrebno dalje zakonsko uobličavanje ove oblasti, pogotovo što znamo da je stočarstvo baza, odnosno osnova svake ozbiljne poljoprivrede. Cilj ovih izmena jeste stvaranje preduslova za dalje unapređenje stočarstva, proizvodnje i proizvodnje u Srbiji, što prvenstveno znači podizanje obima stočarskog fonda, ali i podizanje kvaliteta svih proizvoda stočarstva. U poslednjih 15 godina, suočeni smo sa čestim poremećajima na tržištu stočarskih proizvoda. Stočni fond je godinama opadao. Na sreću, u prošloj godini trend opadanja je prestao. Krenuli smo ka stabilizaciji i rastu stočnog fonda, što je rezultat dobrih podsticajnih mera za stočare koje je Vlada i Ministarstvo poljoprivrede preduzimalo u prethodne dve godine. Osim brojnosti stočnog fonda, ukoliko želimo stabilizaciju na domaćem tržištu i povećan izvoz, mi moramo obezbediti i kvalitet. Zakonom se definišu i novi pojmovi i preciziraju stočarsku proizvodnju i proizvode. Tako se definiše i pojam akvakultura, kao prostor za uzgajanje riba, ali i proizvoda ribarstva i bliže se uređuju svi uslovi i procedure za njihovo otvaranje, za uzgoj i promet. Zakon kao novi pojam uvodi i farme i divljači, koji predstavljaju novi način organizovanog uzgoja divljači. Zakon kroz brojna rešenja štiti uzgoj autohtonih rasa domaćih životinja i uvodi obavezu vođenja registra odgajivača autohtonih rasa domaćih životinja, što treba da omogući preciznu evidenciju, zaštitu domaćih rasa, proces oplemenjivanja i uvećanje brojnog stanja. Mere nadzora su takođe značajne nad prometom stoke i stočarskih proizvoda i one su ovim zakonom pojačane, a u prekograničnom prometu će te mere sprovoditi granični veterinarski inspektor, koji se kao nova kategorija inspekcijske službe uvodi ovim zakonom. U celini posmatrano, ove izmene o stočarstvu omogućavaju realizaciju ciljeva poljoprivredne strategije koji se odnose na stočarstvo, a to je povećanje stočnog fonda, zaštita i razvoj domaćih rasa i adekvatna kontrola prometa stočarskih proizvoda, kako sa stanovišta bezbednosti hrane, tako i sa stanovišta legaliteta tog prometa. Pošto dolazim iz mlavsko-homoljskog kraja, želim da naglasim da taj kraj, mlavsko-homoljski je pčelarski kraj i vama je to poznato, u tom pogledu. Vi ste, poštovana ministarko, imali prilike da posetite njihove izložbe, sajmove i manifestacije, ali, želim da u ime pčelara mlavsko-homoljskog kraja pohvalim i to da je u Zakonu o stočarstvu uvedena i ova oblast i sprovođenjem Zakona o stočarstvu, uključena su i pčelarska udruženja, koji su motori i pokretači pčelarske proizvodnje i ta pčelarska udruženja dobijaju sada zakonom nova ovlašćenja da prikupljaju podatke za pčelinje paše i za katastar pčelinje paše, a imaće i obavezu da svoje pčelare blagovremeno informišu o akcijama suzbijanja komaraca, kako bi zaštitili svoje pčelinjake. Na samom kraju, da se kratko osvrnem na dva međunarodna sporazuma, koja razmatramo u okviru ovog zajedničkog jedinstvenog pretresa. Predlogom zakona o potvrđivanju Amandmana na Konvenciju o proceni uticaja na životnu sredinu u prekograničnom kontekstu vrši se usklađivanje sa međunarodnim obavezama koje Srbija kao potpisnica Konvencije ima. Druga Konvencija se odnosi na Predlog zakona o potvrđivanju Izmena i dopuna Konvencije o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala i ona je takođe značajna za nas. O tome ne treba posebno pričati, u vremenu kada su postojali veliki aksidenti takve vrste i naravno da mora da se predupredi svaka eventualna nesreća u ovom pogledu i s tim u vezi dobro je da smo pristupili takvom jednom sporazumu, koga ćemo ovih dana i ratifikovati. Još jednom ću izraziti zadovoljstvo da će Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije glasati za ove zakone. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se gospodine Mihajloviću. Reč ima ministar. Izvolite.
Zahvaljujem se. Narodni poslanik je u svom izlaganju pomenuo pčelarstvo, koje je posebno obuhvaćeno Zakonom o stočarstvu. Znači, kao posebna dopuna ovog zakona je uvedeno pitanje udruženja pčela i njihova uloga u unapređenju uslova za bavljenje pčelarstvom uopšte, i za proizvodnju meda. U tom smislu, želim da istaknem da je ovo jedna izuzetno važna grana stočarstva, da se razvija iz godine u godinu i da smo 2005. godine imali 270 hiljada košnica, prošle godine skoro 700, približavamo se cifri od 700 hiljada košnica u Srbiji. Naravno, mi imamo i veće potencijale. Procene stručnjaka su da možemo da uspešno gajimo, odnosno da imamo i milion košnica, i u narednom periodu očekujem širenje ove proizvodnje. Prosto, želim da istaknem značaj Udruženja pčelara, značaj pčelara koji se bave pčelarstvom i značaj ove proizvodnje, jer i pored velikog broja košnica i starog trenda, porasta njihovog, mi beležimo i stalan trend u proizvodnji meda. Dakle, prošle godine smo oko devet hiljada tona meda proizveli, više od trećine meda smo izvezli na tržišta i Nemačke i Austrije i Belgije i zemalja CEFTE, tako da prosto želim da istaknem i da pohvalim upravo pčelarstvo, naravno i stočarstvo kompletno, ali posebno pčelarstvo i da dam podršku svima onima koji se bave pčelarstvom da i dalje rade, da i dalje ulažu i da prosto svi mi koji smo na ovim pozicijama ćemo pomagati maksimalno i kroz subvencije za košnice, ali i kroz subvencije u smislu podrške investicija u ovaj sektor. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo ministar. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS, narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih voleo da mogu da delim optimizam kao prethodne moje kolege. Životna sredina i poljoprivreda dele sudbinu zajedničku, sudbinu jedne očerupane, zapuštene i napuštene države koju smo zatekli 2012. godine. Državu bez šansi za sadašnje i buduće generacije, da su stranke bivšeg režima ostale bez vlasti. Ovde je malo pre spomenut med i košnice. Stranka bivšeg režima se otprilike prema poljoprivredi i zašiti životne sredine ponašala u stilu – hoćeš da vadiš med iz košnice, pa onda šutneš i košnicu. Iz košnice možete izvaditi meda onoliko, vodeći računa da i pčelama nešto ostane. Pošto oni o tome nisu vodili računa i u poljoprivredi i u zaštiti životne sredinu su ostale surove posledice vladavine jednog režima, koji je gledao samo i razmišljao samo novčanikom i od javnih poslova pravili privatne biznise. Što se tiče životne sredine, ja ću podržati Zeleni fond, Zeleno zapošljavanje, Zelenu ekonomiju, ali moram da vas upozorim da zajedno sa nama morate da se borite, da to ne bude iz tekućeg budžetskog razdela namenjenog za poljoprivedu. On je već bitno umanjen i svako dalje umanjenje može da ugrozi podsticaje, a time i proizvodnju. Dakle, moramo ostaviti nešto i pčelama i moramo voditi računa,stranka bivšeg režima radila je obrnuto. Ne znam, pčelinje društvo ima 60 hiljada pčela, među njima ima dve do tri hiljade trutova, koje pčele drže samo dok im koriste. Znači, na jednog truta dođe 30 radilica. Stranka bivšeg režima je obrnula - na jednu radilicu došlo je 30 trutova, koji su gledali samo kako oni da uzmu što više meda i da raspodele novac iz javnih izvora što više na svoje bližnje itd. Mislim da taj fond nije trebalo ni ukidati, moje mišljenje, mada je bilo velikih nepravilnosti. Ukoliko lekari u domu zdravlja ili bolnici pronevere sredstva namenjena za lečenje, treba da budu uhapšeni. Tako su i oni koji su proneverili sredstva iz Fonda za zaštitu životne sredine trebali biti uhapšeni. Ja vas pitam – zašto nije uhapšen Željko Cvijanović? Pitam tužilaštvo, Vlada ne hapsi. Pitam zašto nije gonjen kada je sam priznao očigledni konflikt interesa? Savetnik za reciklažu tadašnjeg potpredsednika Vlade Božidara Đelića je firmi u kojoj je bio osnivač zajedno sa drugima, prikriveni osnivač, prebacio 3,5 miliona evra za reciklažu tehnološkog otpada. Na kraju se sada tuži sa suvlasnicima koji mu ne priznaju suvlasnička prava. Ja se pitam zašto Tužilaštvo ne reaguje po pitanju nenamenskog trošenja sredstava iz Fonda? Zašto ne reaguje po pitanjuuvoza polovnih akumulatora, polovnih guma itd, gde su iz fondova nameštali poslove sebi i svojima bližnjima? Šta je sa finansiranjem medija, raznih novina da pišu o životnoj sredini, o akciji „Očistimo Srbiju“, a u stvari su pisali o kampanji jedne stranke, stranke bivšeg režima i njenih satelita? Zato ovaj je fond budžio budžet, jer Vlada želi da prati kako će se novac trošiti, a ne da neko od činovnika kao za vreme stranke bivšeg režima to preraspodeli i napravi poslove, životnu sredinu, kako naš narod kaže - ko šiša. Nisam video napredak. Video sam da su iz Fonda pravili olimpijske bazene. Dakle, ne dolazi u obzir da u budućem zelenom fondu neko pravi bazene. Što se poljoprivrede tiče, ja sam za to da poljoprivredu uklopimo u EU, ali nisam za to da je ukinemo zbog ulaska u EU. To je bila tendencija koju je imala stranka bivšeg režima. To ću u nastavku ove debate pokušati i da dokažem. Moram vam reći da sa ovim moramo biti izuzetno oprezni. Ekonomska snaga jedne zemlje se uskoro neće meriti zlatom, dijamantima i ne znam čime, već količinom hrane i pijaće vode koju ta zemlja može da proizvede. Ukoliko želimo da koristimo hranu, onda moramo više da cenimo njivu, šljivu, staju, svinjac, kokošinjac. Ukoliko želimo da ne nestane pijaće vode, moramo da cenimo izvor. U suprotnom ćemo doživeti da možemo ležati na gomili zlata i dijamanata, a da umremo od gladi i žeđi. Ova zemlja ima sve uslove za razvoj poljoprivrede, ali ne smemo da zagadimo kada je životna sredina u pitanju ni vodu, ni vazduh, ni zemlju, jer ukoliko to zagadimo, ugrozićemo zdravlje ljudi. Zdravom siromahu bolestan kralj zavidi. Na glavi zdravog siromaha bolestan kralj vidi krunu. Kad izgubimo zdravlje zbog nepoštovanja zaštite životne sredine, imaćemo problema sa troškovima za lečenje itd.Stoga treba i štititi životnu sredinu i poljoprivrednu proizvodnju. Nad ovom zemljom je izvršen zločin u poljoprivredi, a najverovatnije i u životnoj sredini, kao i u svim drugim oblastima. Probaću da dokažem. Potpisan je SSP koji nijedna pristupajuća članica sa takvim sadržajem nije potpisala, gde se prerano izvršila preterana liberalizacija, gde smo mi rekli – izvolite, dođite na naše tržište odmah, jednostrano ćemo ga primeniti devet godina pre ulaska, a kada mi dođemo kod njih oni kažu- prelevmani, carina na goveđe meso u Grčkoj. To nije pošteno. Izložili smo nelojalnoj konkurenciji naše poljoprivrednike, koji imauju osam puta manje podsticaja od evropskih,i još dodatno međusobne sankcije EU i Rusije su još dodatni efekat proizveli po našu poljoprivredu i naše poljoprivrednike. Oni koji su ugovarali sadržaj SSP su svakako znali koju će štetu napraviti, ali njima su njihovi prijatelji tajkuni i strani trgovinski lanci, bili preči i filozofija - bolje uvesti, nego proizvesti, bila im je preča od poljoprivrede, stočarstva i razvoja stočarstva. Ovo neće biti samo pitanje poljoprivrede, Zakon o stočarstvu i zakoni iz oblasti poljoprivrede. To je pitanje demografije. To je bezbednosno pitanje. To će biti pitanje integriteta ove države, suvereniteta. Prazne se teritorije. S jedne strane imamo industrijski mrtve gradove, gde nema posla. S druge strane, imamo provinciju, imamo ruralne oblasti, gde bi bilo posla, ali nema ljudi, nema ljudi koji mogu da se posvete ne samo poljoprivredi, već i očuvanju životne sredine, a ljudi će biti kad shvate da je poljoprivreda i bavljenje poljoprivredom perspektiva. Postoje zemlje koje imaju dijamante, zlato, prirodna bogatstva, dobru klimu, ali su siromašne, zato što to ljudi ne znaju da iskoriste. Postoje zemlje koje nemaju ništa od toga, Švajcarska, ali ljudi su složni, ljudi su se organizovali i iskoristili i te države ono što imaju, za razliku od drugih, kroz tu organizaciju obogatili i sebe i svoje građane koji tamo solidno žive. Zločin koji je izvršen u Srbiji zove se gubitak stočarstva. Za 12 godina vladavine stranke bivšeg režima, Srbija je broj goveda sa 1.720.000 svela na 920.000, 800.000 manje, svinja za 4.209.000 na 3.235.000, milion manje, ovce 2.100.000 na 1.700.000, 400 do 500 hiljada manje, živine sedam miliona komada manje. Ja verujem da je to nekima zabavno i smešno, meni nije. Vrednost godišnje ovoga što smo izgubili u 12 godina, godišnja vrednost, jer bi se ona reprodukovala, milijardu evra neprerađeno. Kroz prerađivačku industriju, ne finalizacijom konačnom, najmanje dve milijarde, najmanje dve milijarde su izgubili naši stočari, naši zaposleni u prerađivačkim kapacitetima, u preradi mesa, mleka, jaja itd. Taj pad je zaustavljen, ali će proći godine i godine da to nadoknadimo, s obzirom na stanje između Rusije i EU, sankcija, gde oni, braneći svoje poljoprivrednike ugrožavaju naše. Uvodimo mi prelevmane uz silne otpore i prigovore stranke bivšeg režima, ali možda ih uvedemo tek kad doživimo poremećaj na našem tržištu. Nama Evropa prodaje sireve za 1,8 evra, za koji je potrebno preko 10 litara mleka. Samo mleko EU košta 3,2 evra, plus energenti i radna snaga. Moćnim fondovima oni čuvaju svoje poljoprivrednike i tu robu, zahvaljujući SSP-u, bez carina plasiraju na naše tržište. Mi možemo po članu 32. da pružimo otpor i da uvedemo prelevmane, ali tek kad dokažemo poremećaje na našem tržištu. Uprkos tome, mi čuvamo postojeći stočni fond i pokušavamo da ga uvećamo. Nije teško dokazati da je to tako. Krave 25.000 dinara, krmače, ovce, 7.000 dinara, 40% nabavka priplodnog materijala itd, jagnjad 2.000 dinara, jarići 2.000 dinara, tovne svinje 1.000 dinara, 10.000 dinara bikova, itd. Sedam dinara premija za litar mleka. Ovde smo svi složno čak i predglasali da bude najmanje sedam dinara. To je podrška stočarstvu koju stranka bivšeg režima nije imala. Ja mislim da Srbiju mogu iz krize da izvuku tri vola. Jedna je poljoprivreda zajedno sa stočarstvom, energetika iz poljoprivrede koja treba da napaja i primarnu proizvodnju i prerađivačka industrija koja takođe može samo sa zapuštenog zemljišta da snabdeva i primarnu poljoprivredu koju proizvodimo, a i prerađivačku industriju energijom, da ono što seljaci proizvedu na njivama njihovi sinovi, snaje i ćerke, prerade što bližem mestu proizvodnje i da takav način spasimo Srbiju. Ko spasi srpsko selo taj je spasio Srbiju. Ko neće to da vidi taj je slep ili zlonameran, jer ja verujem, ukoliko ništa ne učinimo po pitanju poljoprivrede srpskog sela, da će se konačni čin srpske tragedije odigrati upravo na selu. Ja ne tražim ovo zbog seljaka. Seljaci ne traže ništa da im se da, ništa da im se pokloni. Oni samo traže da imaju ista prava, kao što imaju oni čijom proizvodnjom spolja se ugrožava njihova proizvodnja. Mi taj novac nemamo, jer je stranka bivšeg režima uništila stočni fond i preradu, a privatizacijom je stoka gotovo proterana sa poljoprivrednog zemljišta u Vojvodini i ne samo u Vojvodini. Dokazao sam vam vrednost te pljačke o kojoj do sada niko nije govorio, a koja se zove – gubitak stočnog fonda. Pustili ste 300.000 hektara zadružne državne zemlje, umesto za tri milijarde prodali za 50.000.000. Ova šteta je daleko veća. Svake godine gubimo po milijardu evra, bez prerade, a prerađivačka industrija radi sa 30%. Ja verujem da svi mi ovde, koji želimo da učinimo dobro, treba da budemo svesni da nam ljudi iz stranke bivšeg režima neće uklanjati kamenje sa puta. Ja očekujem da nam posebno u kampanji navaljaju neki kamen na put, da se što teže izvučemo iz situacije koja prati poljoprivredu i zaštitu životne sredine. Ja vam savetujem da se ujedinimo i bitno je da idemo u pravom pravcu, čak nije ni bitno koliko se brzo krećemo, koliko je bitno da ne prestanemo ići i da idemo u pravom pravcu. Ja čvrsto verujem da ova Vlada ima svoj nastavak u nekoj sledećoj Vladi, da ima svoj pravac, da neće prestati da ide za vreme izbora, da ćemo korak po korak pokušati da stižemo one koji su u ovom trenutku daleko ekonomski moćniji od nas. Plate i penzije, dame i gospodo, moramo da dostignemo iz proizvodnje. Naš proizvod više ne sme da se zove dug, ne smemo da živimo više od zaduženog, mi moramo da živimo od zarađenog. Vreme treba da provodimo u radu, trudu, znoju, ne na kauču, ne na Brionima, ne na Maldivima, ne na Brionima, ne na Maldivima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Zahvaljujem, poslaniku Rističeviću. Samo kratko pojašnjenje zbog iskazane dileme da li će finansiranje životne sredine, u kontekstu zelenog fonda, ići na račun poljoprivrede. Želim da kažem da se to ne može desiti, ni slučajno se neće desiti. Sredstva koja su programirana kao budžet Ministarstva poljoprivrede i zaštite životne sredine su jasno precizirana po pojedinim razdelima. Što se tiče zelenog fonda, zeleni fond će biti punjen sredstvima koja se ubiraju kao naknade koje zagađivač plaća. Značajna sredstva u ovom fondu očekujemo od donacija, od raznih priloga, od međunarodnih organizacija i udruženja. Dakle, sredstva isključivo iz zagađenja životne sredine i kao donatorska sredstva, nikako iz nekih drugih izvora. Ovaj fond će služiti upravo za rešavanje pitanja u životnoj sredini, koje ste i vi istakli, a u cilju poboljšanja kvaliteta života naših građana, a vi dobro znate, svi znamo, da li je tako, da značajna sredstva za rešavanje ovih pitanja obezbeđujemo iz fondova EU. Potreban nam je ovaj fond kao stabilan i siguran izvor kofinansiranja. Veliki projekti, veliki infrastrukturni projekti biće finansirani iz evropskih fondova. Ovim fondom garantujemo finansiranje 15, a nekada više, do 30%. Ne samo za to, ovo će biti sredstva koja ćemo iskoristiti za čišćenje zagađenih lokacija, za uklanjanje istorijskog otpada, za podsticanje razvoja privrede, reciklažne industrije, za nova zapošljavanja i nova rada mesta. Dakle, isključivo namenska sredstva koja se po jasnim kriterijumima slivaju u fond i koja se po isto tako jasnim kriterijumima nadalje prelivaju na rešavanje pitanja u oblasti životne sredine. Da će sve ovo funkcionisati ovako kako sam rekla, dovoljna garancija je da iza ovoga stoji i Vlada, i Ministarstvo finansija i Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine, a ne neko posebno telo, poseban organ, direktor, upravni odbor, nadzorni odbor, itd. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Sada prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Riza Halimi. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Teško je u pet minuta reći sve ono što treba da se kaže po ovoj temi, ali ću pokušati da kažem najvažnije stvari. Naravno, uvek je pitanje zašto hitan postupak, zašto uvek imamo tu temu da 1.600 stranica teksta, evo da vide gledaoci, dobijamo saziv pre 48 sati i od poslanika se očekuje da sa pažnjom pročitaju sve ovo, zauzmu svoje političke stavove, kritike, savete. Realno, ni vi koji ste pisali ovo, ne biste mogli da pročitate za tako kratko vreme. Pitanje - zašto je ukinut Fond za zaštitu životne sredine 2012. godine? Ja ovde vidim da je razlog za donošenje ovih izmena i dopuna Zakona o zaštiti životne sredine, piše – ukidanje fonda uslovilo je potrebu za pronalaženjem rešenja za stabilno finansiranje zaštite životne sredine, ukidanje fonda u septembru 2012. godine. Što ste ga ukidali ako je to sada razlog da se formira zeleni fond? Šta, onaj je bio plavo žuti, a ovaj je sada zeleni? Da li je to samo pitanje boja ili ima neki suštinski karakter? Pitanje je i gde je novac, taj zeleni novac? U izveštaju koji sam jedva stigao da pročitam, jedan deo, piše da je u zadnjih pet-šest godina skupljeno 25 milijardi dinara zelenog novca. Gde su te pare? Od ministarke smo čuli gde je potrošeno 415, 416 miliona u zadnje dve-tri godine. Gde je 24 milijarde? Da li su te pare, koje su ušle u budžet, kao sive, pa se ne zna gde su, otišle za „AIR Srbiju“, „Beograd na vodi“ ili ne znam šta već, ili su te pare uložene u ono što je njihova namena, a to je kada zagađivač plaća, da to što on zagađuje, bude sanirano ili sprečeno? Da li imamo u ovom zakonu, kao u nijednom koje smo dobili u poslednje tri-četiri godine, analizu primene prethodnih propisa? Šta je u prethodnim propisima, koji se sada menjaju, bilo dobro, šta je bilo loše, zašto se menja zakon? Ovde imamo objašnjenje da zakon mora da se menja zbog toga što je ista ova vlast, u septembru 2012. godine, ugasila, ukinula Fond za zaštitu životne sredine da bi sada, pet godina kasnije, nije pet, tri i po godine kasnije, osnovala novi fond, koji je zelen. To je potpuno nerazumno ponašanje. Ko se u vašem Ministarstvu bavi zaštitom životne sredine? U sazivu smo dobili da samo ministarka sama zastupa ove zakone, predloge zakona. Ne pominje se niko od poštovanih dama i gospode koji sede. Očigledno je da se ministarka ne bavi time i tu nema potrebe da se to shvati negativno. Naravno da je vaša specijalnost poljoprivreda i jasno je da je ovo neka druga tema. Falilo je da u nekoj javnoj raspravi, bar u upoznavanju poslanika, ne na jednoj sednici odbora, nego u nekoliko javnih slušanja ili takvog nekog procesa, mi dođemo do širih saznanja o ovome. Ako je održana javna rasprava, a da poslanici Skupštine Srbije to ne znaju, onda nije održana. To, pola noći, kada se ne zna, negde, znači, nema nikakve potrebe da ovako važna tema bude na plećima samo jedne partije ili najšire gledano jedne koalicije. Bićemo protiv ovih predloga zakona sa rizikom da možda tu ima dobrih rešenja. Kažu znalci da su najvećim delom prepisane direktive EU i sve to je razumljivo, ali ne možemo da damo svoje poverenje za materijal koji je ovolikog obima bez dovoljno vremena da se uđe u suštinu. Opravdanje da je to važno zbog otvaranja poglavlja, apsolutno ne stoji. Ne otvaramo mi sutra poglavlje za zaštitu životne sredine nego za Kosovo, a u ovu Skupštinu nije ušao nijedan materijal vezan za Kosovo u poslednje četiri godine, a to su prvi pregovori. Prema tome, uz svo poštovanje napora ljudi koji su, siguran sam, sa najboljom namerom ušli u kreiranje ovih predloga zakona, mislim da ostaje previše nejasnoća i ne dorađenih stvari i zbog toga ćemo glasati protiv, a voleo bih da čujem odgovor od ministarke na ovo pitanje.
Zahvaljujem, gospodine Živkoviću. Reč ima ministar. Izvolite, gospođo ministar.
Pokušaću da odgovorim na neka od pitanja koja ste vi postavili. Prvo pitanje – zašto je ukinut fond od 2012. godine? Fond je ukinut zato što nije poslovao u skladu sa propisima i pravilima, zato što je budžet fonda bio nula i zato što je imao jako puno nerešenih predmeta. Dakle, zato je ukinut. Mi sada osnivamo, takođe zeleni fond, on se isto zove kao i ovaj prethodni fond, ali je potpuno drugi model fonda, koji će garantovati da sredstva iz ovog fonda će otići zaista u rešavanje konkretnih problema i pitanja u životnoj sredini. Što se tiče 25 milijardi, koliko vi kažete da je ubrano od taksi i naknada u životnoj sredini, ja zaista ne znam koji je taj podatak i za koliko godina. Vi kažete utrošili ste svega 410 miliona, da sam ja rekla, ja jesam kazala 410 miliona ali to su sredstva koja se odnose na zaštićena područja. Znači na funkcionisanje sistema zaštite i na rad zaštićenih područja. Dakle, daleko su veća sredstva koja su izdvojena u prethodne dve godine, a šteta zbog činjenice da je fond ukinut zbog problem u njegovom funkcionisanju je evidentna i ova Vlada rešava taj problem na jedan svoj način i prosto želimo da verujemo i ja verujem da će ovakav model funkcionisanja fonda biti daleko transparentniji, daleko bolji i efikasniji, sigurniji u krajnjoj liniji reči. U krajnjoj liniji, u jednoj reči rečeno, da nećemo ostaviti problematične i nerešene i nezavršene projekte ljudima koji dođu posle nas da se bave istom problematikom. Što se tiče pitanja – koliko je javnost bila upućena u pripremu ovih zakona, javnost je zaista sve vreme bila upućena, naravno, oni koji su želeli da znaju šta mi radimo i koje su izmene i dopune predložene ovim zakonima, pored javnih rasprava koje su bile u kontekstu redovnih aktivnosti u procesu pripreme zakona za skupštinsku raspravu, odnosno skupštinsko usvajanje. Imali smo u gradovima, u Nišu, Novom Sadu, Beogradu, ali uz sve to vi se dobro sećate kada smo branili, mislim da je bio Zakon o izmenama i dopunama Zakona o šumama, da sam tada sve narodne poslanike pozvala da se i dodatno okupe i dodatno učestvuju razmatranju predloženih zakona iz oblasti zaštite životne sredine i ta rasprava, ta razmatranja su zaista i održana ovde u Narodnoj skupštini, u organizaciji Odbora za zaštitu životne sredine i to za sve zakone tri dana. Prema tome, mislim da smo zaista želeli da saslušamo sve one koji su imali šta da kažu, sve one koji su želeli da pomognu korisnim predlozima, sugestijama itd. sve sa ciljem da dođemo do što kvalitetnijih, što boljih zakonskih predloga i zakonskih rešenja. Toliko. Hvala lepo. (Zoran Živković, s mesta: Replika.)
Po kom osnovu gospodine Živkoviću? (Zoran Živković, s mesta: Ministarka se meni obraćala.) Obraćanje nije dovoljno, ona mora da odgovori na vašu diskusiju i na vaša pitanja. Samo da vas je u negativnom kontekstu spomenula, ili na negativannačin, ali nemate prava. Evo, imate vašeg advokata koji odmah reaguje. Izvolite gospodine Pavićeviću.
Poštovane dame i gospodo, reklamiram povredu člana 104. Poslovnika naše Narodne skupštine, uvaženi potpredsedniče, uvaženi gospodine Bečiću. Članom 104. kao što verujem svi mi narodni poslanici znamo i verovatno uvažene gošće i gosti definiše se pravo jednog narodnog poslanika na repliku. Gospodine Bečiću, gospodin Živković je argumentujući svoj stav upotrebio nalaze koji se nalaze u Predlogu zakona i njegovom obrazloženju. Ministarka je u odgovoru rekla da ne zna, otkud gospodinu Živkoviću ti podaci. Gospodin Živković sada ima pravo na repliku, jer se služio podacima koji su zapisani ovde. Poštovana gospodo, svako ko je pažljivo slušao ovu raspravu, čitao materijale, kao što smo mi to radili, očigledno je da sada bilo, primetio je da ministarka kaže da u materijalima nema podatka koji je gospodin Živković upotrebio isključivo iz materijala. Ja vas molim gospodine Bečiću da date gospodinu Živkoviću pravo na repliku, verujem da sam vrlo dobro obrazložio zašto gospodin Živković u ovom slučaju ima pravo na repliku, dame i gospodo narodni poslanici. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Pavićeviću. Niste u ovom slučaju baš na pravi način zastupali gospodina Živkovića. Pročitaću vam zbog čega. Član 104. – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, mi sada to primenjujemo nema definisano za ministra, sada primenjujemo na ovakav način, da bi bilo javnosti jasno, kada pominjem narodni poslanik, u ovom slučaju ministar, niti se uvredljivo, niti se na bilo koji način nije omalovažio gospodin Živković. Da ne bi dalje govorili o tome, ovde se jasno kaže – o korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana, odlučuje predsednik Narodne skupštine ili u ovom slučaju predsedavajući. Tako da ja odlučujem da gospodin Živković nije imao pravo na repliku. (Zoran Živković, s mesta: Povreda Poslovnika.)
Član 103. koji definiše povredu Poslovnika i pravo na nju. Nije nikakva velika drama. Vrlo jednostavno. Gospođa ministar je davala netačnu informaciju. Ja sam rekao da je 25 milijardi skupljeno po osnovu zeleni račun… [[Isključen mikrofon.]]
Ako pokušate da koristite javljanje po povredi Poslovnika za repliku gospođi ministarki, moja obaveza je da vam ne dozvolim to [[Zoran Živković, s mesta: Kako da vam objasnim repliku?]] Ja sam razumeo da to nema veze sa uvredljivim izrazom. Vi sada kažete da gospođa ministarka nije imala informaciju koju vi imate, to u Poslovniku ne piše. (Zoran Živković, s mesta: Vi se plašite šta ću ja da kažem o zakonu.) Ako smatrate… (Zoran Živković, s mesta: Tražim da se izjasni skupština.) Evo, gospodine Živkoviću, daću vam pravo na repliku samo iz jednog razloga. Zato što vi kažete da se mi plašimo onoga što ćete vi reći. Izvolite, pošto sigurno da ova Vlada i ova većina se ne plaši onoga što ćete vi reći. Imate samo iz tog razloga, iako ja sada u ovom trenutku kršim Poslovnik. Izvolite, pravo na repliku.
Nemam nikakvu nameru da ulazim u dijalog sa vama, ja sam hteo u replici, to ću sada da učinim, da ukažem na dve stvari. Prvo, dali ste netačan podatak o tome zašto je ukinut fond. Nije tačno da je bilo nula dinara. Kada je ukinut fond, bilo je par milijardi na računu. Rekli ste da je fond radio loše. Pa to ne znači da treba da se ukine fond, nego da se otera u zatvor taj ko je radio loše. Da li je oteran u zatvor taj ko je radio loše? Nije naravno. To kažemo, prethodna Vlada je radila loše. Donosi se zakon o ukidanju vlade. Ne, nego se bira nova vlada. Prema tome, bilo je para na računu i nije bilo nikakvo razloga da se ukida taj fond i da se tri godine kasnije osniva novi fond. Drugo, ne znate šta piše u materijalima koje ste vi doneli i zato sam vas pitao ko se bavi ovom oblašću. Na stranici 79. je grafikon, a na stranici 80. Predloga zakona o izmeni Zakona o zaštiti životne sredine piše – ostvareni prihodi od naknada po godinama 2010. godina – 4.792.000.000,2011. godina – 4.200, 2012. godina – 3.700, 2013. godina – 5.178, 2014. godina – 7.500.000.000. To piše ovde, ja sam to sabrao i to je oko 25 milijardi. Vi ne znate šta vam piše u materijalu. Moje pitanje je – gde su pare? Gde su pare od toga? Da li su te pare potrošene za „Beograd na vodi“, za „Etihad“, za ne znam koga? Još jedno pitanje za nekoga ko se bavi zaštitom životne sredine. Da li je procenjena opasnost od ugrožavanja životne sredine za projekat „Beograd na vodi“, pošto znamo da se tamo pravi tri, četiri, 10 miliona … [[isključen mikrofon]]
Vidite, gospodine Živkoviću, da ste prekršili Poslovnik, da u vašim odgovorima nisam video na bilo koji način da vas je ministar uvredio, zbog čega biste vi imali pravo na repliku. Tako da savetnici koji imate ispred vas i pored vas slabo vas savetuju. Izvolite, reč ima ministar.
Prosto, mislim da je u pitanju nerazumevanje. Naravno da znam podatke koje vi iznosite koji se odnose na prihode ostvarene po osnovu naknada za takse – zagađivač plaća. Ali, to su podaci 2010. godinu koje vi tu pokazujete u svojim materijalima, 2011. godina, 2012. godina, 2013. godina, 2014. godina. Kada se sve to sabere, ja nisam sabirala ali ovde, verovatno da je 25 milijardi. E sada, ja sam pitala otkud su vama podaci kako su ta sredstva potrošena, i tu je nastala zabuna, jer ova Vlada je formirana pre 22 meseca. Mi smo imali naknade koje su slivane u budžet i iz budžeta smo finansirali, nezaštićena područja sa 410 miliona, nego niz drugih akvitnosti u rešavanju pitanja zaštite životne sredine. Pa molim vas, samo smo isplatili dve milijarde duga prema reciklažnoj industriji 2014. godine. Znači, mi nismo pravili retrospektivu sada utrošenih sredstava, kud od ovih su utrošena sredstava. Pri tom, 2010, 2011, 2012. godina, tada je postojao fond.I vi sada kažete – zašto je ukinut? Pravo pitanje bi mogli da daju oni koji su tada bili na mom mestu pa bi vam verovatno decidno obrazložili zašto je ukinut. Što moguda vam kažem, to je da smo mi preuzeli 2.000 predmeta nerešenih iz Fonda za zaštitu životne sredine, Zelenog fonda, koje ste nam ostavili vi ili neki drugi vi. U svakom slučaju, ne mislim lično na vas, nego neko pre nas, ne mislim personalno na vas. Molim vas, ja sam vas slušala i zaista vas uvažavam, dozvolite mi da kažem šta želim da kažem da bih prosto objasnila o čemu se radi. Dve hiljade nerešenih projekta iz ovog fonda i da ne pričamo o onim projektima za koje smo obezbedili sredstva iz evropskih fondova koje smo dovelidonekle, a nismo ih završili. Pri tom, ne možemo da koristimo dodatna sredstva iz ovih fondova, a sa druge strane, imamo opasnost da nam se ispostavi račun, da ono što smo uzeli a nismo završili, vratimo. Prema tome, postavlja se opravdano pitanje, da li je tada bilo opravdano ugasiti takav fond koji nije mogao da rešava pitanja u životnoj sredini i prosto pokušati da se taj problem reši na neki drugi način? Mi smo se prihvatili da probleme rešavamo na jedan transparentan način. Ne možemo mnogo da uradimo i da to bude mnogo vidljivo za naše građane, ali smo sigurno na dobrom putu, jer smo posle toga uspeli da povratimo poverenje i da ponovo konkurišemo i da ponovo dobijamo sredstva iz ovih fondova za rešavanje pitanja u oblasti životne sredine. Prosto, želela sam da istaknem da, možda me niste dobro razumeli, ali nemojte da mislite da se ja zaista temeljno i detaljno ne pripremam za svaku skupštinsku raspravu i ne samo da pročitam materijale, nego prosto sve podatke stavim, uporedim, pripremim grafičke prikaze, da bi bila spremna za ovakve diskusije. Samo jednostavno ne znam gde su sve otišla sredstava 2010, 2011, 2012. godine itd. (Zoran Živković, s mesta: Replika.)
Nemate pravo na repliku, prošli put sam prekršio Poslovnik, a sada ne želim. Gospođa Čomić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem. Povredili ste član 27. koji vas obavezuje …
Kada sam to učinio gospođo Čomić?
Sada ste učinili i učinili ste između izjava narodnog poslanika Zorana Živkovića i ministarke poljoprivrede…
Mora neposredno, gospođo Čomić, vrlo dobro znate Poslovnik.
Neposredno sada ste učinili rečenicom – nećete da kršite Poslovnik. To ste učinili i prethodni put. Dakle, u obavezi ste da ne kršite Poslovnik. Član 104. vam u poslednjem stavu daje pravo da procenite da li je narodni poslanik ili učesnik sednice, ko god bio, ministar, predstavnik nezavisnog tela, ko god, da li ima pravo na repliku. Ne možete kršiti Poslovnik primenom tog stava, davanjem prava na repliku ili primenom tog stava nedavanjem prava na repliku, a vi ste obmanuli sve nas narodne poslanike i prekršili Poslovnik govoreći malopre, dakle, nakon što je ministarka Snežana Bogosavljević Bošković završila da kršite Poslovnik davanjem prava na repliku. To prosto nije moguće zato što je vaše prava da učesniku sednice repliku date ili ne date. Ne možete ga kršiti ni u jednom ni u drugom slučaju, te vas molim da pažljivije obrazlažete način kako vodite sednicu da ne bi stalno bili u situaciji da ja primetim da kršite član 27. ne starajući se o primeni Poslovnika na odgovarajući način. Hvala vam.
Gospođo Čomić, vi ste sada u poslednjoj rečenici upravo demantovali ono što se govorili. U poslednjoj rečenici ste rekli da ne kršim Poslovnik. Upravo sam rekao – ako se nisu ispunili uslovi da neko dobije pravo na repliku davajući pravo ne repliku nekom, ja kršim Poslovnik.Da li to piše uPoslovniku ili je to moja slobodna procena, to nije u ovom slučaju relevantno. Bitno je da ako se nisu stekli uslovi da je prekršen Poslovnik, a nekome sam dao pravo na repliku ja time smatram da kršim Poslovnik bez obzira da li to piše ili ne, a to ste vi rekli u zadnjoj rečenici da se potrudim da ne kršim Poslovnik. Gospođo Čomić, dugo sam poslanik i dobro se sećam na koji način ste vi primenjivali Poslovnik. Čak sam i veliki broj kazni dobio po tom Poslovniku i načinu na koji ste ga vi tumačili, tako da mislim da nemojte da vi budete neko ko će sada da određuje i odlučuje i da procenjuje da li je Poslovnik prekršen ili ne. Mislim da to nije moralno, ako vi imate pravo kao narodni poslanik da to radite. Izvolite.
Vi ste ponovo prekršili član 27. i član 107. koji vode računa o dostojanstvu Narodne skupštine. Ne možete ni na koji način da procenjujete moju moralnu sposobnost i spremnost da govorim u sali Narodne skupštine, kao što ne možete da pravdate činjenicu da kršite Poslovnik time da sam ja u bilo kom trenutku vodila sednice Skupštine. Mi možemo jedno sa drugim da imamo komunikaciju samo tada ako vi kao narodni poslanik zauzmete mesto i govorite i onda imamo dijalog o temi. Da uzimate sebi za pravo kao predsedavajući da procenjujete ko sme, a ko ne sme da traži povredu Poslovnika i da je obrazlaže, to nije dopušteno da se dešava u sali sednice Narodne skupštine. Meni je žao što to smatrate zabavnim ili dosetljivim ili finim za komunikaciju, ali to se ne radi, a vama na volju. Svako o sebi govori dok u ovoj sali govori. Hvala vam.
Da, smatram da je većina poslanika i treba da na takav način to tumači. Upravo sam rekao da imate pravo da to radite, kao svaki drugi narodni poslanik, ali da biste, po meni, trebali da budete i dosledni - ako ste nešto tumačili kao predsedavajući tada, voleo bih da tumačite i sada. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo, s obzirom na skorašnji praznik, dužan sam da, s obzirom na kolegijalnost, ukratko kažem otprilike gde su naši novci, jer je pitanje - gde su pare? Kaže – poranio Živorad da zareže vinograd, vinograd je bio šema, sad ga nema, nema više vinograda našeg druga Živorada. E, tako je bilo sa parama za vreme vladavine bivšeg režima. Dame i gospodo narodni poslanici, baš je našao ko da pita za novac. Mogao je da pita za, recimo, decu ometenu u razvoju, za „Heterlend“, da pita vojvođanskog vlastelina, svog koalicionog partnera – gde su pare za decu ometenu u razvoju. Najverovatnije je da su kod vojvođanskog vlastelina i političara sa posebnim potrebama. Mogu da se kladim, ali već kad pitamo o fondu životne sredine, evo, da krenemo redom. Sajt za vreme vladavine bivšeg režima, koji bi ja izradio džabe, a ovi momci iz IT tehnologija takođe džabe, možda bi koštao sto, dvesta evra, je kod gospodina koji je bio ministar, da, izvesni Dulić, koštao 25 hiljada evra, dvesta pedeset puta skuplje od onog što bi vam uradio svaki majstor i napravio sajt. Eto gde su novci iz Fonda za zaštitu životne sredine, ali to samo delimično. Postoji kompanija u Subotici koja se zove DG kompani ili di gi, ili kako se to čita, koja je, gle čuda, vlasništvo izvesnih Dulića i koja je iz Fonda za zaštitu životne sredine dobila 16,8 miliona dinara. Sada pripadnici bivšeg režima pitaju - gde su pare, jer nije bilo fonda. Bolje da ga nema, nego da se ovako troše pare. Hajde da vidimo čuveno – očistimo Srbiju. Jedan izdavač novina, novinar, jel, kampanja se bližila opozicija je imala voditelja na Radio Fokusu i dva, tri sata zakupljena na onom Kopernikusu ili kako se zvalo, to nije bila cenzura, to su oni tek tako, mislim, oni su nas favorizovali, sad ne znam koje sve medije imaju, pa se žale na cenzuru, a onda da bi učvrstili vlast, izdavaču jednih novina ili dvoje novina su prebacili 60 miliona dinara, po principu 20. januara podneseš zahtev, a već 21. januara dobiješ 500 hiljada evra iz Fonda za zaštitu životne sredine čiji je predsednik upravnog odbora bio izvesni Dulić. E, tako su trošili pare oni koji sada pitaju – gde su pare, zato što Fonda više nema. Kada je Fonda bila, onda su nemilice trošili i za uvoz polovnih akumulatora, za uvoz polovnih guma, za nameštanje poslova. Niko da mi odgovori za Željka Cvijanovića. Čovek bio kod potpredsednika Vlade, ono čuveno – tetkin mali na kauču prespava, sutra 12 miliona, postaneš vojvoda od „Meridijan banke“, gle čuda, kod njega je bio savetnik koji se posebno hvali kako će on doprineti popularizaciji ovog, onog, otvori fabriku za preradu tehnološkog otpada, kako se to zove – mobilnih telefona, za sebe i svoje poslovne partnere i sada ih još tuži za svoj deo. Zamislite taj konflikt interesa kada je on prebacio 3,5 miliona evra za zbrinjavanje tehnološkog otpada, otvorio sa ortacima firmu i paralelno sa tim bio savetnik Božidara Đelića. E, stvarno je glumac. Odglumio je bre za oskara. Ali, novac, tih 3,5 miliona evra je izašao i sad još ima snagu da tuži svoje ortake jer su ga prevarili za udeo u vlasništvu koji on nije mogao da prikaže, jer je, eto, bio savetnik kod Đelića za baš reciklažu, baš za ono za šta je izdvojio sredstva za svoje kompanjone. Naravno da neće da odgovore. Oni koji treba da odgovaraju počeli su da postavljaju pitanja. Nije pitanje za Vladuzašto oni nisu u zatvoru, ne hapsi Vlada, to hapsi reformisano pravosuđe. Oni neće da hapse političare iz svoje partije. Oni kada su reformisali pravosuđe ustanovili su sud svoje partije i sud njihove partije ne hapsi svoje partijske lidere. Meni je to jasno zato što smo mi možda izabrali ili potvrdili izbor Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaštva, možda jedan do dva posto ukupnog kadra koje je u tužilaštvu i pravosuđu. To je odgovor na pitanje zašto Vlada ne hapsi. Ona ne može da hapsi, to treba da radi tužilaštvo i neko ko ima vrlo dobru vezu sa tužilaštvom je to svakako mogao da ustanovi još u svojoj kući. Međutim, očigledno da je bolje postavljati pitanja nego davati odgovore, ali niko da mi da odgovor koji je zločin urađen nad našim stočnim fondom, kada smo kod Zakona o stočarstvu. Da li je tačno da je broj goveda svinja pao za onoliko koliko sam ja tvrdio? Niko neće da posumnja u taj podatak. To je šteta svake godine vrednosne stoke žive vage milijardu evra neprerađene, toliko su izgubili naši stočari. Da je prerađeno, ne finalno, vredelo bi najmanje dve milijarde, onih drugih milijardu su izgubili naši radnici, zato su ostali bez radnih mesta, zato su surovo počišćeni, očišćeni, zato ova država je surovo očerupana. Hvalim te bože da nisu očerupali orla sa zastave, grba. Takva je priroda te vlasti bila. Dakle, oni sada umesto odgovora postavljaju pitanje, a glavno pitanje – gde se deo stočni fond, zašto je desetkovan, prepolovljen, zašto imamo štetu svake godine dve milijarde, ne samo zato što su izvršili tutnjajuću, surovu, divlju privatizaciju, već zato što su otpustili radnike, stoka je uništena, stočni fond uništen i prerađivački kapaciteti rade sa 30% do 40%. Sada oni očekuju da sve što su upropaštavali 12 godina da neko digne za jedan dan. Pa, ne diže se stočarska proizvodnja sa beogradskog pašnjaluka i vračarskog pašnjaka, to ne može da se podigne. Tamo se zidaju zgrade, nema tamo neke stoke, bar ne vidim ovu sa četiri noge, da se niko ne uvredi. Dakle, ko nama duguje odgovore sada postavlja pitanja. Da li je tačno da zbog desetkovanja stočnog fonda 2014. godine smo uvezli živih svinja i mesa od svinja za 700 hiljada grla, da li je to tačno? Još su nas sprečavali da izmenimo Zakon o zemljištu, da makar na državnom zemljištu tražimo od ljudi da državno zemljište, imovina svih građana, bude u funkciji što većeg društvenog proizvoda stočarske proizvodnje i prerade, da oni koji su istinski vlasnici, državljani, svi iz države Srbije su vlasnici te državne zemlje, naprave kroz one koji se bave ratarstvom, stočarstvom, da naprave što veći proizvod po jednom hektaru. To je njihov interes i to su nam osporavali. Zato pitam – da li je tačno da smo 2014. godine uvezli svinje i svinjskog mesa 700 hiljada više nego što smo izvezli? Zato što je to proizvod desetkovanja stočnog fonda i gubitka milion grla koje su oni zatekli, milion grla više nego što smo mi zatekli od njih. Da li je tačno da smo prošle godine u goveđem mesu, 2015. godine, bili u minusu pedeset tona? Pedeset tona smo više uvezli nego što smo izvezli, to je posledica gubitka 800 hiljada grla. Doduše, uspeli smo da sačuvamo stočni fond i da uspemo da povećano izvozimo živu stoku, najverovatnije za Bosnu i Hercegovinu 53.794 komada. Da su oni ostali, ma jedan papak ne bi izvezli i sada oni postavljaju pitanje. Ja sam mislio da mudrost dolazi s godinama, a mom kolegi idu samo godine. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miroslav Marinković. Izvolite, dr Marinkoviću.
Uvaženi predsedavajući, gospođo ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je set ekoloških zakona. Oni, po prirodi stvari, predstavljaju jednu ozbiljnu tekovinu svake zemlje i smatram da njihova prezentacija i dolazak na raspravu u Skupštinu Srbije predstavlja deo jednog ozbiljnog posla koji mora da se obavi i koji će nas uvrstiti u red ozbiljnih zemalja, kako se mi i predstavljamo. Pored ovih zakona, na dnevnom redu je i zakon o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu. On je jedan vrlo potreban, neophodan zakon. Međutim, sve bi ovo bilo u redu da se predlagač potrudio, onako kako je gospođa ministarka u svom izlaganju rekla, da temeljno se pročita, da se pripreme zakonski predlozi i kako smo mi videli uglavnom kroz neki vid političke kampanje, kako sve ide napred pa je potrebno da se reši. Međutim, zakonski propisi koji su došli, posebno ću se osvrnuti na Zakon o stočarstvu, jer je iz delokruga mog obrazovanja i znanja, je došao u skupštinsku proceduru sa ozbiljnim manjkavostima, sa više aspekta. U terminološkom smislu, znači, da ste vi, gospođo ministarko, pročitali ovaj zakon, vi ste profesor Univerziteta, vi biste ovaj zakon povukli iz procedure ili biste naložili da vaši saradnici ili oni koji su pisali to promene. Jedan od termina koji ste vi ovde ostavili u zakonu koje smo, na sreću, na Odboru dogovorili da promenimo jeste termin „proizvodnja sperme“. Znači, moram da kažem, bez obzira, to je jedan biološki proces koji je rezultat ekskrecije akcesornih polnih žlezda uz dodatak lučenja testisa, kao polnih žlezda kod muške jedinke. Znači, sperma se ne može proizvesti, ona je svojstvo svakog sisara, ptice, gmizavca, itd. Može se proizvesti seme jer se tom ejakulatu, izlučevini, dodaju ingredijencije koje ga čine dužim u životu, preživljavanju, u smislu spermatozoida, i pružaju mogućnost da se jedan takav gen pripremi za kriokonzervaciju i koristi neograničeno u vremenu i prostoru. Dakle, prvo terminološki, svaki veterinar u Srbiji koji bi vas čuo da ste ovo rekli i verovatno lekar i verovatno agronom bi vam rekao da vi ovo niste pročitali, a vi ste profesor stočarstva. Zakon o stočarstvu ima drugih manjkavosti i očekivalo se, s obzirom da sam 25 godina u ovoj oblasti, i on treba da propiše koje su to metodologije, koji su to uslovi, da unapredi uslove stočarske proizvodnje u ovoj zemlji, kako bi se sa onim potencijalima koje imamo i sa onim mogućnostima koje imamo, kako u genetskom pogledu, tako i u proizvodnim sposobnostima bismo došli do proizvoda u smislu hrane, u smislu mesa, mleka, produkata koji se dobijaju od domaćih životinja, koje bi bile po ceni konkurentne na evropskom i svetskom tržištu. Da bi se to postiglo, znači, zakon i zakonodavac treba da imaju ambiciju, da propišu mere, urede materiju, da urede odnose između onih koji učestvuju u tome. Mi smo dobili zakon koji predviđa da, recimo, u zakonu kako ste naveli, znači, u članu 1. da imate osnovne odgajivačke organizacije, pa onda regionalne i na kraju, kako ste vi rekli - glavnu, koja nigde u svetu terminološki ne postoji, postoji centralna republička. Mi smo ta zemlja. Ne postoji glavna. Znači, može da postoji glavno udruženje, ali ne može da postoji glavna odgajivačka organizacija. Može da postoji centralna. Ja sam podneo amandmane, nadam se da ćete razumeti. Ova moja rasprava nije politička i politički marketing – mi imamo ovoga, mi imamo onoga. Kada pričamo o tome koliko čega imamo, ja bih da vas podsetim, znači da razgovaramo o argumentima koji postoje, ciframa – stočni fond ne opada poslednjih 30 godina, to sam čuo da je i premijer izjavio, nemojte da mu pričate neistinu. Godine 1985. smo imali 1.850.000 goveda, 1997. godine smo imali 1.300.000 goveda, 2012. godine smo imali 900.000 goveda, imate popis poljoprivrede, danas imamo 600.000. Znači, to je istina. Šta je to strašno? Strašno je ako neko ne želi da promeni to stanje, to je strašno. Znači, ono što je trebalo ovaj zakon da sadrži jeste – koje su to mere kojima ćemo mi da uvećamo stočni fond, koje su to mere koje će našeg proizvođača da dovedu u red proizvođača koji se bave proizvodom koji je komercijalni proizvod koji može da nađe cenu i mesto na tržištu. Ovaj zakon to nije rešio, ali je zato rešio jednu materiju gde smo mi dobili obrazloženje da, recimo, reprodukcija u stočarstvu, a to je veštačko osemenjavanje, koja je jedna od mera unapređenja govedarstva, postoji još jedna mera, zbog gledalaca moram to da kažem, odnosno kolega narodnih poslanika, jeste i prirodno parenje, ali odabranim jedinkama čija se svojstva poznaju, čije se poznaje zdravstveno stanje. Znači, to nije jednostavno parenje gde mi dobijamo – jedan plus jedan i dobijemo jedinku. To je možda u nekim uslovima u kojima mora da se uključi etika, kada se radi o poljoprivrednoj proizvodnji. U stočarstvu tu etike ne može biti, u smislu da se vodi računa da se sačuva i jedinka koja je po proizvodnim sposobnostima manjeg kvaliteta. Znači, kada ste rekli veštačko osemenjavanje, onda je obrazloženje bilo da to treba da radi svako, pa i odgajivač, obrazloženje za to je bilo da treba što više približiti ljudima. Kako se radi, a vi ste to u zakonu naveli - veštačko osemenjavanje je pravovremeno instrumentalno unošenje sperme u ženske polne organe, znači opet netačan termin, u cilju oplođenja i obavlja se kao stručni postupak u stočarstvu. Za svaki stručni postupak je neophodno obrazovanje, znači stručna sprema. Vi to niste predvideli zakonom, nego ste predvideli dobru volju jer ste, kako je rečeno na Odboru za poljoprivredu, obećali nekome da ćete to da završite. Znači, ja vas molim da ozbiljno postupamo što se tiče mera koje se tiču budućnosti ove zemlje. Potpuno se slažem sa kolegom koji nije ovde, kolegom koji se predstavlja kao seljak po zanimanju, da je neophodno da se pomogne, da se dozovemo pameti, da svi učinimo ono što je neophodno da se uveća stočni fond i da ono što imamo se poboljša. Redom koji bi trebalo da donese ovaj zakon, a to nije doneto jer nisam video da centralna odgajivačka organizacija Srbije treba da predvidi realizaciju na osnovu odgajivačkog cilja, na osnovu odgajivačkog programa, kao meru koja treba da da, na primer, da bi bilo građanima jasno, ako želimo veću proizvodnju mleka, trebalo bi da odaberemo krvne linije priplodnjaka, ako se radi o govedarstvu, a ako se radi o kozarstvu ili ovčarstvu, koje će dati veću proizvodnju mleka, a ne da pustimo da svako može na tržištu da nabavi ono što može da kupi ili što je najčešće i jeftinije. Uloga stočarstva u poljoprivredi jeste da planskim odgajivanjem, najsavremenijim metodama omogući maksimalnu proizvodnju. Gospođo ministarka, to je nama jedini spas u ovoj zemlji. Pustite vi priče o Železari u Smederevu ili velikim fabrikama. Potičem iz male sredine u kojoj smo videli da male fabrike, a pre svega poljoprivreda prelazi u jednu vrstu porodičnog biznisa koja onu sirotinju koja živi u ovoj zemlji, pogotovu u južnim delovima Srbije, vezuje za svoju zemlju, svoje gradove, svoja domaćinstva, i oni tamo ostaju. U protivnom, oni dolaze u Beograd i mi onda imamo državu koja ima poljoprivredne kapacitete, ali nema poljoprivredu proizvodnju. Ono što je još nedostatak ovog zakona, znači, on zadire svojim rešenjima o ingerenciji zakona koji već postoje i na taj način derogira već doneta rešenja. Znamo da zakoni moraju da se donose i da jedan ne bude u koliziji, odnosno u suprotnosti sa drugim. Znači, samim činom određivanja nekoga ko to može da radi zato što verovatno niste imali dovoljno informacija da se radi o ozbiljnom postupku, koji uzgred budi rečeno na zapadu može da radi odgajivač koji ima licencu, ko je za to posebno obučen i koji se kontroliše u radu. Dakle, da rezimiramo, mi nismo protiv toga da što masovnije se to radi. Postoje instrumenti koje će država da iskoristi da to obezbedi svakom odgajivaču, svakom proizvođaču, a ti instrumenti su da mu pomogne da dođe što jednostavnije i što jeftinije do onoga do čega treba da dođe, do kvalitetne genetike. I sasvim na kraju postoje područja na kojima niko ne želi da radi. Malo ko želi i da živi. Država mora, tj. ministarstvo u skladu sa ovim činjeničnim stanjem da nađe posebno ovlašćenje za ljude koji žele da žive tamo i da rade, pa i veštačko osemenjavanje. Zahvaljujem vam se, očekujem da ćete prihvatajući amandmane, ne samo moje, odnosno poslaničke grupe Boris Tadić-SDS,ZZS,ZS prihvatajući amandmane mojih kolega poslanika ozbiljno unaprediti ovaj zakon kako ne bismo bili izvrgnuti podsmevanju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Reč ima ministar. Izvolite, gospođo ministar.
Zahvaljujem. Ne znam zašto bi ovaj zakon bio izvrgnut podsmevanju. Naprotiv, nisam učestvovala u pisanju ovog zakona. U pisanju zakona učestvovali su profesori univerziteta koji su stručnjaci za pitanja i stočarstva i veterine i verujem da su oni uradili kvalitetan posao. Moram da kažem da sam pročitala zakon, zaista sam se udubila u onoj meri u kojoj joj sam smatrala da je neophodno, s obzirom, da imam puno poverenja u stručnu radnu grupu koja ga je pripremili i zaista nisam uočila neke nedostatke na koje bih trebalo da ukažem svojim saradnicima, da ukažem Odboru za poljoprivredu ili lično da ih ispravim. Ja sam i očekivala, i to se i dogodilo, da stručnjaci za ovu oblast se ili na Odboru ili na skupštinskoj raspravi oglase i da kažu svoje primedbe i svoje sugestije i ja se vama zahvaljujem. Što se tiče primedbi ja ne vidim suštinske primedbe. Uglavnom su vaše primedbe terminološkog karaktera. Znate, ja sam obraćala pažnju na suštinu i na ono što treba da postignemo ovim zakonom. Zaista, nisam baš obratila pažnju da li je ispravnije terminološki reći „proizvodnja sperme“ ili „seme za veštačku osemenjavanje“. Ali, vi ste zaboravili da su ovo izmene i dopune Zakona o stočarstvu, da je Zakon o stočarstvu usvojen 2009. godine. Sada se ne bih obraćala vama da vi meni ne biste tražili posle da replicirate, ali bih vas zapitala – gde ste vi bili 2009. godine kada je donet zakon? Ja, kao profesor univerziteta sam radila sa studentima, ali mislim da je vaša pozicija tada bila baš takva da ste mogli da kreirate terminologiju više, nego što sam ja, mnogo više, jer koliko znam vi ste bili i direktor Uprave za veterinu i sve ove godine svog radnog iskustva vezujete se za veterinarsku struku i veterinarsku praksu. Ali, naravno, slažem se sa vama, ako vi mislite da je ispravnije „seme za veštačko osemenjavanje“ da predložim radnoj grupi da se izmeni taj termin i neće biti ništa sporno, isto ovo da li se zvala glavna ili centralna odgajivačka organizacija i to nije sporno. Smatram da ne treba da nalazimo jedni drugima zamerke u tom terminološkom smislu prosto da suočimo argumente i da kao stručnjaci za određenu oblast nađemo najbolje rešenje. Vi uputite amandmane, a naravno mi ćemo zaista bez imalo malicioznosti, neko mi je malopre rekao da sam maliciozna, zaista sve mi se može pripisati, ali da osobina mislim da ne može, tako da u tom delu mislim da nema ništa sporno. Ovaj deo koji se odnosi na to da mi suviše površno shvatamo značaj samog postupka veštačkog osemenjavanja koliko je važno da on bude stručno sproveden i koliki je njegov značaj u tom zootehničkom i svakom drugom smislu, to prosto ne stoji, iz prostog razloga što mi jesmo predvideli mogućnost da odgajivač vrši veštačko osemenjavanje u sopstvenom stadu, ali pod određenim uslovima, a ti određeni uslovi su predviđeni onim prvim zakonom, odnosno zakonom iz 2009. godine i ti uslovi se sada ne menjaju. Znate, pa, evo, vidite sad ćemo još da dođemo do toga da vi niste dobro čitali zakon ili niste dobro zapamtili ono što ste predlagali 2009. godine. Dakle, evo, u članu 38. piše da je taj odgajivač, odnosno stočar koji će moći da vrši veštačko osemenjavanje u sopstvenom stadu, čovek koji mora da ima minimum srednju stručnu spremu, poljoprivrednog ili veterinarskog usmerenja i naravno one druge dodatne edukacije koje se tiče na stručno osposobljavanje. Sada dolazimo, kratko ću se ponovo osvrnuti, moram da se osvrnem i na ova pitanja stočnog fonda, znate kako, statistika je čudna nauka, prosto podaci su takvi kakvi su i oni nedvosmisleno pokazuju trend smanjenja stočnog fonda svih vrsta domaćih životinja. Vi to dobro znate, možete da uzmete i možete da pogledate i to nije ništa sporno. Da li je bilo milion i dvesta, pa posle devetsto hiljada i tako dalje, to nije u ovom momentu od presudnog značaja. Ono što mi uvek ističemo to je taj trend smanjivanja. Taj trend kada se jednog momenta zaustavio na nekom nivou i kada je pokazao makar i blag rast, on je za nas bio ohrabrujući. Mi ne pričamo napamet podatke. Mi imamo podatke i Ministarstvo je uvelo izdavanje zelene knjige, 2014. do 2013. godine i 2015. za 2014. godinu i sada radimo za 2015. godinu. Tu su podaci koji pokazuju, vi sada možda ne možete da vidite najbolje, ali pokazuju smanjenje, a onda 2014. godine to zaustavljanje. Mi po ovoj proizvodnji mleka i proizvodnji mesa, o tome koliko novca damo za premije, za priplodna grla, mi onda još imamo dodatan optimizam da je zaista zaustavljen negativan trend i da idemo u pozitivnom smeru. Pokazatelj kvaliteta stočarske proizvodnje nije samo broj, nije samo fond životinja kojim se raspolaže, nego upravo i ovaj selekcijski rad. Rad koji mi sada ponovo dopunjujemo, unapređujemo kroz Zakon o stočarstvu. Šta to znači? Prosto da naši poslanici znaju koji nisu u struci, kao nas dvoje, to znači da imamo veću mlečnost po kravi, da imamo više mesa po utovljenoj životinje, bilo da se radi o svinji, ovci i tako dalje. Znači, da dobijemo na kvalitetu i da dobijemo na količini. To je suština ovog odgajivačkog, selekcijskog rada. A da tu imamo dobre rezultate, to je ono što sam danas na početku sednice pokazala. Dakle, 2014. godina i 2015. godina, podaci koji se odnose na broj umatičenih grla. Vi znate šta to znači, svih vrsta domaćih životinja. Molim vas, evo, ovi crveni grafikoni su 2015. godina, ovi plavi su 2014. godina i vidimo za sve vrste značajno povećanje broja umatičenih grla. Zbog ovih podataka sam zaista srećna i verujem da i vi verujete da će se ovaj trend nastaviti, a to su oni znaci koji su važni da kažemo da mi zaista smo uspeli u zaustavljanju propadanja i da imamo pozitivan pomak. On je blag, ali prosto, po meni, sada je nemoguće zaustaviti ovaj pozitivan trend. Mi naravno nećemo dati da se zaustavi, radićemo i dalje sa istim elanom, sa istim žarom, a vas kao kolegu, naravno, pozivam da nam u tom poslu pomognete. Hvala lepo.
Replika Miroslav Marinković.
Uvažena predsedavajuća, gospođo ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja neću previše vremena uzimati, jer je dugotrajna rasprava. Prvo, nisam bio direktor Uprave za veterinu u to vreme, a treće, obavljanje veštačkog osemenjavanja od strane odgajivača je vaš termin koji za posledicu onda ima da se i ljudi koji nemaju obrazovanje mogu da bave. Zakon o veterinarstvu je definisao ko može da se bavi tim poslom. I da vas ne zamaram, znam ja da vi mene razumete, ali ministarka, ovo što ste prikazali kao, molim vas gospodine Mladenoviću da mi dozvolite da završim, ipak ste vi naš gost, ono što je bitno da ovaj grafikon koji ste vi prikazali, treba da kažemo da je on povećan. Zašto? Zato što to po programu mera unapređenja stočarstva država plaća, ali ovim odgajivačkim organizacijama o kojima ja pričam da ne rade, a to je samo 10% ukupne populacije obuhvaćene. Kažite mi ako nisam u pravu. Samo 10% populacije obuhvaćeno. U evropskim zemljama razvijenim, kao što je Nemačka, Švajcarska, Austrija, koje mi pokušavamo da oponiramo, oni imaju 88, 90% populacije pod kontrolom, a vi imate 10% i ti rezultati nisu unapređenje. Kada budete imali preko 50%, kada svi budemo imali, a verujte da mi nismo na suprotnim stranama, na istoj smo strani i svi želimo da unapredimo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u oblasti životne sredine imamo mi dosta nasleđenih problema koji se vuku decenijama unazad i po tome i nismo neki veliki izuzetak, sve zemlje iz tog socijalističkog bloka, jako malo pažnje su posvećivali ekologiji, zaštiti životne sredine. Imali smo mi sedamdesetih i osamdesetih godina jako brz razvoj, često i stihijski i u svakom slučaju karakteristika osnovna je da nije bilo brige o životnoj sredini, a ni kasnije u devedesetim godinama, da li zbog mnogih drugih „bitnijih“ problema i zanemarivali smo životnu sredinu i u toj deceniji i došli smo u situaciju danas da u mnogim sredinama imamo jako ozbiljne probleme kada je u pitanju i zemljište i vazduh i voda, niz deponija o čemu su već govorile moje kolege da se ne ponavlja, problem sa industrijskim otpadom koje je delimično proisteklo iz zastarele tehnologije koju nismo imali mogućnosti u prethodnom periodu da obnavljamo. Ali ako nešto iz svega toga što je iza nas možemo da zaključimo i da kažemo da smo izvukli neku pouku iz tog perioda iza nas, to je da nema održivog industrijskog razvoja bez životne sredine. Ulagati u industriju, a ne voditi računa u životnoj sredini, nikako ne može da znači da ćemo u nekom narednom periodu ostvariti kvalitetniji život i za nas i za naše potomke. Prema tome, oblast životne sredine, jako važna, jako bitna i mi tu imamo i neke olakšavajuće okolnosti, što se ono kaže – sreća u nesreći, sankcije, privatizacija, tranzicija, inflacija, nažalost naša industrijska proizvodnja je danas na nivou početka devedesetih godina i sva ta zagađenja, s obzirom na neku našu prethodnu nebrigu i nedostatak neke zakonske regulative, bila bi još i veća da se nije desilo to što se desilo, bez obzira na jedno veliko siromaštvo naših građana, makar u oblasti životne sredine. Stanje nije zadovoljavajuće, ali to stanje može da se popravlja. Može da se popravlja pre svega zahvaljujući tome što se industrijske zemlje, Evropska unija naravno, pre svega probleme i životne sredine poodavno, prepoznali da su, da je dobar deo propisa EU, odnosi se na samu životnu sredinu. Po nekim podacima do kojih sam ja došao, jedna trećina propisa koje je donela EU, odnosi se na životnu sredinu, što pokazuje koliki je to značaj za samu EU i za nas naravno kao buduće članove. Evropska unija je faktički stvorila jednu matricu kojom mogu da se kreću i kojom treba da se kreću sve zemlje koje pristupaju EU, toj zajednici i naravno odnosi se na nas i mi se usvajanjem ovih zakona i predlaganjem ovih izmena i dopuna zakona krećemo u tom pravcu, što je jako pozitivno. Znači, ono što nas čeka, to su u svakom slučaju jako složene i ozbiljne procedure koje zadiru i u svakodnevni život i to je jako bitno da naši građani znaju da ćemo svi skupa, ne samo institucije sistema, ne samo lokalna samouprava, nego i svi mi, svaki pojedinac morati u svakodnevnom životu da se mnogo ozbiljnije odnosimo kada su u pitanju problemi životne sredine i da pokažemo mnogo veći nivo svesti, to je ono što je naša obaveza i prema nama i prema budućnosti ove zemlje. Znači, građani, javnost su jako bitne i ja tu dolazim do jednog kvaliteta, novog kvaliteta ovog zakona, nešto što bi trebalo da se pohvali, da ove izmene i dopune zakona omogućavaju veću uključenost građana u probleme životne sredine, da podrazumevaju mnogo veću dostupnost informacijama kada je u pitanju životna sredina i mnogo veću transparentnost. Ono što ovaj zakon dodatno karakteriše, to je i državna pomoć koju u ovoj oblasti država može da pruži, koji mora da bude u skladu sa zakonom koji smo pre par godina doneli u oblasti državne pomoći. To je bitno za nas jer je oblast ekologije poprilično finansijski zahtevna, mada je to danas očigledno i biznis, i sve više biznis, treba to naglasiti, ali pruža i mogućnost i za ozbiljne investicije kada su u pitanju strani investitori u onim oblastima naravno gde oni to prepoznaju i mogućnost za veliki broj novih radnih mesta, što u svakom slučaju jeste rak rana srpske ekonomije i srpske privrede. Prema tome, u svim oblastima, pre svega kada je u pitanju upravljanje otpadom, kada je u pitanju reciklaža, ali i u drugim kada su u pitanju staništa, ima jako puno mogućnosti za privatnu inicijativu i ovaj zakon faktički to i naglašava, obezbeđuje ozbiljna finansijska sredstva kada je u pitanju Zeleni fond i industriji i poljoprivredi i kada je u pitanju energetika, mogućnost da se situacija u svim tim oblastima unapredi. Zatim, ono što je po meni isto tako možda jedna od najvažnijih karakteristika i najvažnijih kvaliteta ovog zakona, to je tržište. Stvara se, jednostavno, mogućnost da se formira tržište otpada, da se definiše promet, tretman, trgovina otpada. Da se veći broj subjekata uključi na to tržište i da samim tim imamo i nižu cenu i kvalitetnu uslugu u tom delu. Mislim da treba pohvaliti i one odredbe koje se odnose na zaštitu prirode. To je, spomenuo bih, briga o staništima, mogućnost osnivanja geoparkova, promet flore i faune, znači prekogranični promet, kontrolu divljih životinja čak i u zoološkim vrtovima, što bitno unapređuje ovu oblast i jedan kvalitetniji i moderniji pristup divljim životinjama i toj regulativi i to je nešto što u svakom slučaju treba pohvaliti. Treba reći da su i poslanici opozicije potpuno u pravu kada očekuju više u oblasti životne sredine. Toga su svesni i poslanici vladajuće većine i sama Vlada, jer u ovoj oblasti, oblasti zaštite životne sredine treba primeniti još negde oko 600 propisa. To su uglavnom podzakonski akti. To su neki tehnički zahtevi, to su izvesna zakonska rešenja. Sve je to jedan proces koji mora da traje. To je proces koji će trajati i onog trenutka kada budemo u samoj EU. Prema tome, kritike koje stižu jesu na prvi pogled utemeljene, ali nisu racionalne, jer kao što rekoh, trebaće još dosta izmena i još dosta zakonskih promena, novijih zakona, novih procedura da bi se sve ono što EU izgrađuje već decenijama unazad inkorporiralo i u naš zakonski sistem. Prema tome, treba biti strpljiv, treba da shvatimo mogućnosti koje trenutno imamo i kapacitete naših institucija. Treba da shvatimo i finansijske probleme koje ima ovo društvo i industrija, koja treba da poprilična sredstva izdvoji u tom smislu. Lako je kritikovati. Treba biti realan i treba shvatiti da je ovo ozbiljan napredak u zakonskoj proceduri, koja je počela da se razvija pre par godina. Na kraju, složio bih se sa onim poslanicima da su nam veliki problem lokalne samouprave, da nam je veliki problem primena, kontrola i kaznene sankcije u zakonskim propisima. Siguran sam da ćemo u tome morati da se potrudimo u nekom narednom periodu i siguran sam da svi skupa možemo da imamo zajednički stav da imamo jedan bitno kvalitetniji milje kada je u pitanju zaštita životne sredine, donošenjem ovih zakona, a da će, naravno, u narednom periodu ići i ka poboljšanju, prema mogućnostima naše ekonomije i naših institucija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Bogosavljević Bošković, da li mislite da je životna sredina u tim šablonima koje pokazujete danas? Nije. Ili posao znamo da radimo, ili rešavamo probleme ili ih ne rešavamo. Da li možete da kažete da ste zadovoljni stanjem životne sredine u Srbiji? Sumnjam. To nije samo vaš problem. Problem nastaje mnogo pre vas, ali se tu sa realnim stanjem završava svaki šablon koji danas pokazujete. Vi ste dve godine ministarka poljoprivrede i životne sredine. Dominantno se bavite poljoprivredom. Životnu sredinu radite, rekao bih, više na jednom tehničkom nivou i nije vam tu puno zameriti. Taj posao radite prilično dobro. Donosite zakone, o njima razgovaramo ili slabije razgovaramo, to je jedna od mojih kritika. Ali, zapravo, prva kritika koju ću vam uputiti je da je stanje životne sredine, odnosno sama životna sredina isuviše velika tema da bismo o njoj mogli da ćutimo, da bismo o njoj smeli da ćutimo. O njoj moramo da razgovaramo i ovde u parlamentu i van parlamenta, jer životna sredina i očuvanje životne sredine samo počinje sa zakonima. Očuvanje životne sredine se nastavlja u porodici, na ulici, u školi. Da bi se to desilo, o tome moramo da razgovaramo, o životnoj sredini ne smemo da ćutimo. To je prva kritika koju vam upućujem. Druga kritika koju vam upućujem, mislim da je kolega Živković o tome pričao, 2000 strana za 48 sati. Trebalo je pripremiti amandmane, pripremiti se za zakon. Učestvovali smo u javnim raspravama, pratili smo tokove. Međutim, uvek kao poslanik budite obazrivi šta je nacrt, šta je zakon i šta stigne u parlament. Znam da životna sredina jedan vrlo obiman proces, zaštita životne sredine. Poglavlje 27, najveće poglavlje u pregovorima sa EU. To je razumljivo, dve trećine regulativa EU je iz oblasti životne sredine. Ali, svakako morate da date više vremena poslanicima da se pripreme za ovako vrlo važne zakone. Ovo su krovni zakoni, za koje inače mislim da se ozbiljno kasni. Ovo su izmene i dopune zakona. Krovni zakoni su doneti 2011. godine. U ozbiljnim zemljama, u Nemačkoj, zakoni iz oblasti životne sredine, prirode, na šest meseci se menjaju. Ta sfera je jako dinamična, ali mi imamo jedan paradoks u ovim zakonima, da se u prelaznim odredbama kaže da ćete podzakonska akta doneti godinu dana od dana stupanja na snagu ovih zakona, pa ćemo imati zakon iz 2015. godine i podzakonska akta iz 2011. godine, koji će važiti narednih godinu dana. Govorim vam da je ovo toliko dinamična oblast, da se recimo u Nemačkoj na šest meseci menjaju ovi zakoni. O njima se vodi ozbiljna debata. Mi, bojim se, ćutimo o životnoj sredini, a imamo mnogo toga da kažemo i ovde u parlamentu. Mogu da podržim taj tehnički deo ovih zakona, usklađivanje sa evropskim direktivama, ratifikacijama, odnosno ugovorima. To je prilično dobro urađeno. Moja glavna zamerka je ono što su kolege apostrofirale već pre mene, ali nije zgoreg reći i nekoliko puta. Taj Zeleni fond Republike Srbije postaje budžetski. Svi su to izneli kao primedbu. Pokušaću iz jednog drugog ugla da o njemu govorim. Ne sme da bude budžetski. Svaki dinar koji se ostvari po principu – zagađivač plaća, mora da se vraća u životnu sredinu kroz očuvanje i unapređenje životne sredine, svaki dinar. Šta se dešava sa ovim zakonom? Vi Zeleni fond definišete kao budžetski. Vlada će određivati sredstva koja će ići u ovaj Zeleni fond i automatski potiremo osnovni princip zaštiti životne sredine, evropski princip, da zagađivač plaća, korisnik plaća, ekološke takse, u smislu, 2011. godine u Fondu za zaštitu životne sredine je bilo 5,1 milijarda. Gašenjem tog fonda, te pare su povučene u budžet i verovatno ubačene u potrošnju. Ukoliko se, recimo, sedam milijardi ubere ove godine, koliko je planirano, čini mi se, i Vlada odredi tri milijarde, šta je sa ostalih četiri? To su pare koje su platili zagađivači, a one se ubacuju u potrošnju, a samo deo se vraća kroz očuvanje životne sredine. To je glavna zamerka. Tu je Fond za zaštitu životne sredine bio mnogo bolji. To je jedna od boljih stvari Vlade Vojislava Koštunice iz 2006. godine. Onim setom zakona iz 2009. godine je ostvaren prvi put, rekao bih, taj princip da zagađivač plaća. Iz tog Fonda, ministarka, vi imate te podatke, 10.000 zelenih radnih mesta je nastalo. Planirano je za pet godina da dođe do 60.000 zelenih poslova, novih 60.000 zelenih poslova i sve je stalo 2012. godine. Ja sam poslanik Sokobanje, poznate kao zeleno srce Srbije. Za to smo morali da se izborimo. Za godinu dana smo 60 deponija očistili. Nastaju nove, ali se borimo. Imamo problem sa glavnom deponijom koju nije moguće rešiti, jer je teško rešivo bez regionalne deponije koja stoji evo već sedma godina. Ponavljam, životna sredina, ili znamo da rešimo probleme, ili ne znamo da rešimo probleme, ili radimo posao, ili ne radimo posao. Nije životna sredina u tim šablonima. Setom zakona iz 2009. godine uspostavljen je sistem upravljanja otpadom. Osnovani su operateri, formirane su firme, pribavljene su dozvole. Na hiljade sakupljača je angažovano, upošljeno, kažem, preko 10.000 radnih mesta. Odjednom je 2012. godine, ukidanjem Fonda iz političkih razloga, povlačenjem para u budžet, pet milijardi, nije bilo nule, rekli ste – nula, 5,1 milijarda, 2012. godine sve apsolutno staje. Šta vi radite 2016. godine? Rekao bih, uz ozbiljne opaske EU, jer kada smo se mi pitali, mi smo taj Fond ugasili 2012. godine i uz ozbiljne kritike EU 2016. godine ponovo osnivamo, ali sada budžetski.Gde u zakonu piše da će svaki dinar koji se ostvari po principu – zagađivač plaća, ići u očuvanje životne sredine? Nigde. Podneo sam amandman upravo na ovaj član. U petak ćemo razgovarati o tome, ali razmislite već unapred da usvojite taj amandman. Definisao sam da svaki dinar koji se ostvari po ovom principu se vrati u životnu sredinu, se vrati kroz očuvanje i unapređenje životne sredine i na taj način, kroz takav dijalog, kroz takvu razmenu argumentacije učinimo ovaj zakon jako boljim. Zakon o upravljanju otpadom ima dosta dobro definisanih stvari, bolje definisano upravljanje opasnim i neopasnim materijalom, dobro definisano upravljanje medicinskim otpadom, gde se proizvođač obaveže da usvoji plan odlaganja i upravljanja medicinskim materijalom. Onda sam došao do dela koji se tiče lokalne samouprave i moja misao je tada bila da lokalnu samoupravu moramo da osnažimo upravo kroz ovakav Zeleni fond, i na šta sam naišao u Zakonu o upravljanju otpadom. Obrisali ste Fond za zaštitu životne sredine iz 2011. godine i nigde nema Zelenog fonda. Upravo su problemi u opštinama. Upravljanje otpadom – to je najskuplji deo zaštite životne sredine. Vi zapravo onemogućujete opštine da koriste sredstva iz Zelenog fonda Republike Srbije za upravljanje otpadom. Najskuplji deo opštine ostavljate na cedilu, kada se tiče ovog dela. I tu smo podneli amandmane, možemo da razgovaramo na tu temu. Bojim se da je životna sredina, kada pođete auto-putem, vidite svu devastaciju ovog resora. Mislim da se gušimo, ministarka, u otpadu. Ne rešavamo te probleme. Tehnički deo posla sjajno radimo – pripremamo državu za pregovore o Poglavlju 27. Taj posao ćemo dobro da uradimo. Ali, šta ćemo sa problemima na terenu? Sa ovakvim fondom i sa ovakvim delom Zakona o upravljanju otpadom, taj problem nećemo da rešimo, on će biti još veći. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Uvaženi gospodine Nikoliću, hvala vam za mogućnost da još jednom obrazložim ono što sam već rekla. Prosto, želim da kažem da vaše dileme o tome da li mi govorimo ili ne govorimo o životnoj sredini, da li smo spremni da javnosti kažemo kakvo je stanje u životnoj sredini, da li smo spremni da se borimo za unapređenje stanja u životnoj sredini, prosto ta opaska mislim da ne stoji, iz razloga što smo mi pripremili i parlamentu na usvajanje poslali u prethodnih 22 meseca 22 zakona, mesečno po jedan zakon. Vi dobro znate da sam ja u parlamentu vrlo, vrlo često i da, kada dođem u parlament, onda poslanici sa mnom razgovaraju o najrazličitijim temama iz poljoprivrede i životne sredine. Vi znate da sam uvek bila spremna da razgovaram, uvek sam spremna da čujem i kritike i sugestije i predloge, tako da je javnost, kada se radi o životnoj sredini, o tome šta se u ovom segmentu događa, šta se radi i koji su planovi, imala priliku zaista u proteklih 22 meseca da bude upoznata, možda ne do detalja, ali sigurno da bude upoznata i da razume i da shvati da mi u ovom periodu smo učinili veliki iskorak napred, veliki korak u pravcu dodatnih mera za zaštitu životne sredine. Usvojili smo 10 zakona i mi se ponosimo ovim zakonima, iz same životne sredine, ali ne samo sa zakonima, već i sa onim tehničkim stvarima, odnosno onim stvarima koji su vidljivi za naše građane na terenu. Tako da, što se tiče učešća javnosti, vaša primedba ne stoji. Kada se radi ne samo o ovom delu učešća javnosti u smislu ministar-poslanici-saradnici ministra, već i kada se radi o učešću javnosti u planiranju strateških dokumenata, tu je još bila veća zastupljenost najšire javnosti, stručne javnosti. Dakle, svi oni koji su želeli da budu uključeni, koji su hteli da pomognu, imali su priliku. Uz to, imamo jako puno onih koje smo mi pozivali da budu uključeni i oni su se, naravno, i uključivali. U prilog tome, samo bih rekla da na izradi strateških dokumenata, u prethodnom periodu je radilo preko 25 institucija, naučnih i stručnih institucija i oko 200 domaćih i međunarodnih eksperata i prethodnika različitih institucija koji su sa svojim stručnim znanjima, sa svojim radom doprineli da mi prosto imamo i strateška dokumenta, koja su usvojena, u smislu zakona, ali i u smislu akcionih planova za naredni period. I vama sada stoji otvoren poziv da uvek, ukoliko želite da budete informisani o onome šta se radi ili šta se planira raditi, izvolite, naša vrata su vam uvek otvorena. Što se tiče Fonda, ja sam i malo pre govorila – nije baš zahvalno govoriti šta je sve bilo pre 2012. godine, zbog čega je Fond ugašen, ako nemate sve detaljne informacije. Ali, ja imam detaljnu informaciju da sam 2.000 nerešenih predmeta iz tog fonda nasledila, ne ja, nego moje Ministarstvo. I mi, uz sve probleme koje sada rešavamo, imamo problematične predmete iz tog perioda. Kud ćete veći dokaz da tu nešto nije bilo dobro i da je to nešto moralo da bude rešeno kako je rešeno? Ovaj budžetski fond je formiran u skladu sa zakonskom regulativom Republike Srbije. Dakle, po Zakonu o budžetskom sistemu, mi smo imali tu mogućnost i mi smo prosto tu mogućnost prihvatili i smatramo da je dobra, jer da je Fond u onom smislu, kakav je bio 2012. godine, mi bismo sada morali da imamo poseban broj ljudi koji su zaposleni u tom Fondu, morali bi da imamo direktora, upravni odbor, nadzorni odbor, prostor da se smeste ti ljudi i materijalna i tehnička sreda i, uz sve to, mi ne bismo imali dovoljno dobar uvid u to kako fond funkcioniše, kako da sprečimo svaki pokušaj ili eventualnu zloupotrebu. Ovako smo tu odgovornost prebacili da bude odgovornost cele Vlade i Ministarstva finansija. Ja ne sumnjam da će ovaj Fond da funkcioniše dobro, da će on pokazati pun kapacitet, da ćemo iz ovog fonda, iz sredstava taksi da zagađivač plaća, da ćemo iz evropskih fondova, donacija obezbediti onoliko novca koji ćemo moći da implementiramo u velike infrastrukturne projekte, u zaštitu životne sredine, u smislu upravljanja otpadom itd, itd. Mislim da nema razloga sumnjate u to da ćemo mi zaista sve učiniti da ovde ne bude nikakav problem u funkcionisanju ovog Fonda. Ono što je dobro, što treba istaći jeste da su ovi zakoni išli i na usaglašavanje u Evropsku komisiju, da su kolege iz Evropske komisije prihvatile ovakav model i da smatraju da je on zaista dobar, da ga treba podržati. Dakle, bilo je nekih sugestija u samom tekstu zakone koje smo mi korigovali sa njima, ali kada se radi o ovakvom modelu fonda, zaista nije bilo primedbi. Samo još kratko. Kažete da ste dobili materijale pre 48 sati. Opet podsećam da smo zaista bili otvoreni, sve vreme smo u Skupštini, puno razgovaramo sa poslanicima, lično sam vas pozvala da dodatno, uz onu regularnu i redovnu javnu raspravu, učestvujete u javnim slušanjima koje organizuje Odbor za zaštitu životne sredine. Nemate sada prostora da nas kritikujete u tom delu da niste znali. Znate, jako dugo se radi na ovome, jako dugo smo ovde prisutni i pozivamo i molimo sve one koji bi nam pomogli da imamo što je moguće bolji, što je moguće kvalitetniji predlog zakona da nam se obrate. Molim vas, nemojte sada da pridikujete. U krajnjoj liniji, zakoni su stigli pre 10-ak dana u skupštinsku proceduru. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Branislav Blažić, a neka se spremi narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarka, gospodo iz Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, životna sredina je zavisna, pre svega, od četiri faktora, to je geografsko-klimatski faktor, drugo, svest stanovništva, pojedinaca, a pogotovo ljudi koji odlučuju i upravljaju, treće su finansije i četvrto, zakon. Ja ću pokušati analizom mojih faktora da dam odgovor u kakvom se stanju nalazi životna sredina Srbije. Kada je u pitanju geografsko-klimatski faktor činjenica je da su naši preci nama ostavili prostor, možda najlepši i najpitomiji u Evropi. Ostavili su nam prostor da ovde živimo, da ga unapređujemo i da mi ostavimo budućim generacijama jedan prostor dostojan življenja jednog naroda, jednog čoveka. Ostala je ta ljubav koju mi nosimo prema prirodi i danas, i Vlada i nevladin sektor i mnogi pojedinci bore se danonoćno da korak u korak učine nešto bolje za životnu sredinu u Srbiji. Ali, tu dolazimo i do pitanja svesti stanovništva i na to moramo dati jasan odgovor. Naša ekološka svest nije na onom nivou na kojem bi mi želeli da ona bude. Nažalost, živimo u vremenu u kom je čovek prema čoveku počeo da se odnosi kao prema stvari. Izgubili smo tu neku ljubav, osećamo svu svoju ličnu bol, ne znamo da osetimo da osetimo bol drugih ljudi. Takav odnos imamo donekle i prema životnoj sredini, ne znamo da osetimo ni tu bol životne sredine. Zbog toga se često puta pojavida ljudima u nekim opštinama važnije i uvek će više platiti neku pevačicu nego što će svojom svešću učiniti nešto da očiste neku deponiju i da reše problem vode u toj opštini. Mi živimo u vremenu u kome prolazimo vrlo teške i bolne reforme, i te reforme su upravo jedno ozdravljenje i spasenje ovog društva, a te reforme su upravo u toj svesti o kojoj danas govorim, jer ona stvaraju odgovornost, reforme odgovornosti osnovnog temelja jednog naprednog i zdravog društva. Zato kada je u pitanju ta svest moramo poći od dece, i moramo učiniti da sve o ekološkom vaspitanju dođe u škole, uz svo poštovanje građanskog vaspitanja i veronauke, lično mislim, da učenje dece o zdravom životu i ubacivanjem predmeta u školsku nastavu ćemo daleko više doprineti vaspitavanju te dece. Znate, kada je jednom Beč pre nekoliko godina imao problem sa snabdevanjem vode čelnici su pokušali da ubede stanovništvo da počnu da štede vodu, jer su u problemu. Nisu naišli na odgovor, ljudi su i dalje trošili onoliko koliko su do tada, i tada su se čelnici Beča setili da pozovu decu u pomoć. Javili su školama i kazali – deco, mi moramo da štedimo vodu, učinite sve da vaši roditelji smanje potrošnju pijaće vode. Deca su fantastično na to odgovorila. Za vrlo kratko vreme Beč je smanjio 10% potrošnju vode, ali su deca stajala iza roditelja i gledali koliko on tr troši vode dok se brije, da li mu non stop curi ta česma. Znate, veliki Duško Radović je rekao – tucite decu samo onda kada počnu da se ponašaju kao vi. I, to je velika istina. Zato, mislim, i podneo sam taj zahtev u ime Odbora da iduća godina bude godina kada probamo da ubacimo ekološko vaspitanje da bude u školama. Ono što je takođe bitno da damo taj odgovor u kakvom je stanju životna sredina, bilo je ovde reči da smo mi u nekom katastrofalnom stanju. Nije to tačno. Imamo mi svojih problema, to nije sporno, ali daleko od toga da je životna sredina Srbije u katastrofalnom stanju. Mi smo čak u boljem stanju nego mnoge zemlje koje su i članice EU, no te one znači na ne može bolje. Biće i mora biti bolje, to nije uopšte sporno.Ali, moramo biti realni. Moramo biti realni kakve su to naše mogućnosti i koliko to možemo. Ne možemo brže od života. Ne možemo više, nego što su naše mogućnosti. Mi bi svi želeli mnogo toga da napravimo, ali moramo da shvatimo da ozdravljenje ove zemlje u koje smo krenuli, pre svega ozdravljenje ekonomije i ozdravljenje privrede. Kada napravimo to ozdravljenje ozdravićemo sve ostale delove našeg društvenog života. Pre svega ovi zakoni su, to je već više puta rečeno, usklađivanje našeg zakonodavstva sa zakonodavstvom EU. I u izveštaju Evropske komisije mi smo dobili to, da dobro činimo sve da uskladimo naše zakonodavstvo. Mi ovim zakonima usklađujemo 14 direktiva. Znate, ponekad treba dobro razmisliti da li baš moramo odjednom sve te direktive da uskladimo sa našim zakonodavstvom. Da li mi to možemo? Da ne idemo mi malo brže nego što je to potrebno? Da li ćemo moći to da sprovedemo u praksi? Ako to ne možemo da sprovedemo u praksi, onda mi dajemo neka obećanja koja nećemo ispuniti. Moramo se učiti da ne dajemo obećanja koja ne možemo da ispunimo, kao što i njih u EU moramo da učimo da od nas ne traže previše, da ne traže nešto što mi ovog momenta ne možemo napraviti. Voleli bi mi da imamo evropske standarde to nije sporno, ali verujte mi možemo u EU i da ne ispunimo sve ekološke standarde EU. Hrvatska se obavezala da tek 2023. godine ispuni svoje ekološke standarde sa EU, a već je član EU. Tako da ne treba ići brže nego što se može. Moramo pre svega da vidimo šta je naš interes, da uskladimo te naše zakone prema mogućnostima naše privrede. Nemojte da sečemo granu na kojoj sedimo, ostaćemo i bez nas i bez grane. Moramo u tom smislu dobro proceniti sistem, kako implementirati stvari i kojom brzinom se mi tome prilagođavati. Na kraju krajeva mi smo se dokumentom obavezali da do 2018. godine ispunimo određene stvari, kada je u pitanju naše zakonodavstvo. Ovde je bilo jako mnogo pitanja oko tog finansiranja. Čak sam čuo neke diskusije – gde su novci od fonda koji je ukinut 2012. godine? Znate, ja se sećam te priče, gde su novci, tačku na pljačku, to je svojevremeno gospodin Čanak govorio o dobio vlast. Kada su dobili vlast pod sloganom – tačku na pljačku i gde su novci, počela je najveća pljačka Vojvodine u njenoj istoriji. Sada, ja vam tvrdim da znam jednog čoveka koji će posle ovih izbora u Vojvodini staviti tačku na pljačku Vojvodine, premijera ove zemlje, gospodina Vučića. Ne samo što će staviti tačku na tu pljačku, već će zakovati tu tačku i završena je ta priča oko pljačke Vojvodine. Biće završena na proleće. Sada ću vam reći oko tog fonda, zašto je ukinut. Kažu – da nismo ukinuli fond sada bi cvetala životna sredina u Srbiji. Kako molim vas? Pa nama treba oko 10 milijardi evra, da ispunimo standarde EU, koji fond to može da nakupi, kojom privredom to možemo opet da zaradimo da tako uopšte razmišljamo? To je potpuno nelogično razmišljanje. Šta je to fond uradio, da je nešto uradio mi ne bi imali životnu sredinu danas kakvu imamo. Više smo uradili od 2012. godine, kada smo ga ukinuli, nego što je fond uradio do kada je postojao do 2012. godine. Te godine smo nasledili u tom fondu 7,3 milijardi duga. Oni su zadužili ovu zemlju unapred, plaćajući neke stvari koje blage veze nemaju sa zdravom životnom sredinom. Nasledili smo 1600 nerealizovanih projekata. Nasledili smo 316 plaćenih, a ne izvršenih projekata. Dato je samo na akciju - opeljušimo Srbiju, 25 miliona evra. Da ne govorim o ostalim stvarima. Jednoj opštini je dato 550 miliona gde nema nikakvog završnog izveštaja, gde nema nikakve overene situacije i da se uopšte ne zna gde su te pare. E tamo su išle pare od životne sredine. Sada se neko pita – gde su novci? Pa pojeli ste novce još pre nego što su mogli da nastanu. Prema tome, gospodo, kako se radilo i ulagalo npr. deponija u Subotici. Ona je počela da se gradi kada i Burdž Kalifa, najveća zgrada na svetu u Dubaiju. Za pet godina Burdž Kalifa sa 830 metara visine i sve sa restoranom na 122 spratu i bazenom na 76 je završena, a deponija u Subotici još nije. Deset godina se radi. Oni su za šest godina napravili najveću zgradu na svetu, a u Subotici kopaju rupu 12 godina. Sada da pričamo o čemu, a neko pita – zašto dajemo tim ljudima da prave „Beograd na vodi“, normalno da im dajemo zato što nešto vrede. Nećemo valjda da dajemo ovima što kopaju rupu 12 godina? Tako da moramo sve učiniti kada su u pitanju, da se vratim na te deponije i ovde je gospodin mislim Jovanović dao jedan amandman, jedan predlog da one opštine koje neće da uđu u sistem sanitarne deponije koji se nalazi u njihovoj blizini, da moraju se tretirati kao zagađivači, jer verujte, mi smo donosili mnoge strategije, ali te strategije ako ne obavezuju opštinu one su prazno slovo na papiru. Strategija ili će naterati opštine da razmišljaju ekološki ili će ih naterati da ne daju pare za neke jade godišnje, nego da daju pare za životnu sredinu ili neće od toga biti nikakvog efekta. Mi moramo doneti strategiju obavezujuću da opštine koje to mogu, moraju ući u deponije koje se u njihovoj blizini već nalaze izgrađene. Ono što kao zaključak želim sada da kažem – a to je sigurno da je Poglavlje 27. izuzetno zahtevno. Ja razumem problem ovog ministarstva. Teško je takvu jednu ogromnu oblast, kao što je poljoprivreda, ubaciti i još životnu sredinu. Uvek se onda više, normalno, pažnje poklanjali većoj, a ovo se malo, malo gura na stranu. Mislim da, pod jedan, posle nove vlade moramo razmišljati, bar dok traje naš proces otvaranja Poglavlja 27, otvorimo to i naše ministarstvo ovde. Pod dva, govori se o tim silnim milijardama, od 10 milijardi. Gospodo, moramo shvatiti da problem deponija koje su 2,5 milijardi evra, problem prečistača je tri milijarde evra, možemo vrlo brzo rešiti otvaranjem vrata kapitalu privatnom kroz privatno javno-partnerstvo rešavati sve probleme u Srbiji. Ne možemo čekati da skupljamo pare u budžet, Zeleni fond kada to nećemo nakupiti nikada. Dok mi skupimo nešto tehnologija i svet će otići daleko napred. Otvorimo vrata, napravimo javni tender jedinstven za čitavu Srbiju i rešimo za dve godine sve deponije u Srbiji. Mi to možemo i mi to moramo uraditi, ali ne možemo čekati da kao Subotica osam godina skuplja papire, nego mora postojati neko telo koje će logistički da sve to završi. To na primeru nekih opština ima. Nije u pitanju samo što su to pare koje će svet doneti ovde i investirati ih. Normalno, moramo biti svesni da ljudi ne dolaze da nama daju te pare, oni će kroz taj proces na deponijama zaraditi i treba da zarade, ali oni će nama doneti znanje. Doneće nam navike, doneće nam kulturu koja nam nažalost fali i rešićemo deponije i rešićemo na taj način prečistače. Drugačije ne može i onda ne treba da govorimo o tim silnim milijardama, nego možemo da se dogovorimo pameću kako da dovedemo te investitore i kako da dođu. To je treće što bih želeo da kažem. Ovaj Zeleni fond mora da ima deo koji će da ide za te kapitalne investicije. Država može da učestvuje sa 10 ili 20%, a ovo ostalo će doći partner sa strane privatni koji će tu da uloži i to će biti zajednička investicija, a to mora Vlada da sprovodi. Vlada mora to da prati. Mora da bude transparentan i jedinstven tender. Dosta je bilo muljanja gde se stiglo u životnoj sredini. Četvrto što želim da kažem, a to je neprekidno razvijanje svesti. Ta svest mora u škole da dođe. Moraju mediji više da se bave. Dosta je bilo rijalitija i drugih programa. Hajde ljudi da govorimo o nečemu od čega ćemo mi živeti, od čega će živeti naša deca i živeti budućnost ove zemlje. Peto, ono što je bitno, a mislim da je sazrelo vreme da presečemo to i da donesemo ove godine zakone o životnoj sredini odjednom. Sve odjednom i ako treba dve nedelje da se Skupština bavi samo ekologijom i da presečemo tu priču. Ovo mi malo liči na šminkanje babe, stalno izmene i dopune. Presecimo to i napravimo sistem da kroz upravo te podzakonske akte pratimo direktive koje se menjaju od EU, ne zakonima nego podzakonskim aktima i na taj način ćemo biti stalno u koraku. Ovako ćemo ga gubiti i stalno ćemo u stvari biti u raskoraku mi sa EU. To je otprilike ono kako ja vidim našu životnu sredinu. Ne bih sada, kroz amandmane ću govoriti pojedinačno. Ono što je jako važno u zakonu je ta javnost. Verujte, bez uticaja javnosti ne možemo ništa napraviti u životnoj sredini. Ona je neophodna. Ona je taj glas savesti koji uvek mora biti uz nas i koji nas mora pratiti. Ovo što ovaj zakon pravi je upravo to da sve u životnoj sredini postaje otvorenije, transparentnije, javnije i sam uticaj stanovništva i na odlučivanje i na kontrolu i na praćenje stanja u životnoj sredini je jako bitan. To je veliki pomak, kao što je pomak u otpadu, ali sada da se ne upuštam u to i treba da ide tržište i treba da bude roba i treba da se zelena ekonomija što više razvija. To je budućnost i to treba razvijati. Tako da ovo je jedan korak. Ovo je jedan dobar korak. Ovo je korak kada je u pitanju fond. Ovo je korak i kada je u pitanju zaštita životne sredine i kada je u pitanju otpad. Znači, idemo. Kreće se to napred, samo ja očekujem da ćemo uspeti da ubrzamo po nekim principima kako ih ja vidim. Hvala lepo.
Hvala. Vladimir Pavićević, a neka se pripremi Ljubiša Stojmirović.
Poštovane dame i gospodo, danas raspravljamo o pet zakonodavnih projekata u oblasti zaštite životne sredine i za mene je to dobar povod da zajedno možda čestitamo svim pojedincima i udruženjima koje se bore za zaštitu životne sredine. To je, poštovana gospodo, borba za ideale, ali ja mislim i borba za život. Mislim, poštovana gospodo, da u društvu i u državi sa večito otvorenim najvećim političkim pitanjima, sa stalnim neprekidnim suočavanjima, sa velikim brojem velikih političkih problema sve one ljude, sve one pojedince i udruženja koja se bave zaštitom vazduha na primer, pitanjima sanacije smetlišta, upravljanja otpadnim vodama, čiji je to poziv, čije je to usmerenje i koji su posvećeni tome danas, mislim, da treba da pozdravimo i da im čestitamo. Druga stvar, gospođo Bogosavljević Bošković, mislim da je hrabro da u Skupštinu dolazite dok loša Vlada, čiji ste član, sitno veze poslednje dane. Predsednik Vlade je najavio ostavku zbog lošeg rada. Mi ćemo ovde u Narodnoj skupštini tu ostavku da konstatujemo, a vi, gospođo Bogosavljević Bošković, još uvek nastupate u ime takve Vlade i srčano, koliko sam primetio na osnovu današnjeg učešća, branite jednu lošu Vladu. Za mene je to signal za jednu hrabrost ovako, ali bilo je nužno da napomenem ovu jednu stvar koju sam uočio, poštovana gospođo Bogosavljević Bošković, tokom današnje rasprave. Preporučio bih drugačiji pristup, da ukoliko već imamo evidentirano loše stanje rada ove Vlade da i vi dođete ovde i kažete – u ime takve Vlade moram i ja da podnesem neki teret, a ne tako srčano da je branite, gospođo Bogosavljević Bošković. Treća stvar, narodni poslanik Zoran Živković i ja podneli smo osam amandmana na ovih pet zakonodavnih projekata o kojima raspravljamo danas. Smestili smo ih, gospođo Bogosavljević Bošković, u tri grupe. Prvu grupu čine vama dobro poznati tzv. jezički amandmani. Bilo je neophodno i ovoga puta da intervenišemo povodom nepoštovanja pravopisa i gramatike srpskog jezika. Gospođo Bogosavljević Bošković, vi ste u pravu. Česta ste gošća u našoj Narodnoj skupštini, ali ima još ministara koji su često gostovali i ja tu savetujem da sledite primer ministra Selakovića koji je često gostovao, a onda nakon ovoliko naših suočavanja, susreta konačno u zakonodavnu proceduru je uputio zakonodavne projekte bez ijedne čak i slovne greške. Vaš slučaj nije takav. Tri amandmana se tiču ovoga. To će sigurno biti prihvaćeni amandmani, ali smo podneli i amandmane na primer na član 32. povodom predloga o izmenama i dopunama Zakona o životnoj sredini u kojem uvodimo novi stav kojim povećavamo, odnosno pooštravamo kaznenu politiku povodom jednog zamišljenog mogućeg slučaja. Ili na primer, poštovana gospodo, princip transparentnosti je jedan princip koji svi mi narodni poslanici i svi predstavnici izvršne vlasti treba posebno da negujemo kada govorimo o finansiranju nekih projekata ili nekih aktivnosti javnim novcem. Tu smo podneli amandmane na čl. 1, 21, 23, 24. predloga izmena i dopuna Zakona o zaštiti životne sredine kojima, gospođo Bogosavljević Bošković, hoćemo da olakšamo mehanizme kontrole trošenja ovog javnog novca, kojom hoćemo da obezbedimo da neki ljudi u ime nekih institucija moraju da podnose neke izveštaje nama ovde da bismo mi mogli da kontrolišemo kako se troši taj novac. Kada smo kod transparentnosti, poštovana gospodo, kako može da se desi, gospođa Bogosavljević Bošković, vi ste me iznenadili danas, da jedan ministar, u ovom slučaju ministarka, na pitanje – gde su pare vezane za ovaj resor, kaže – otkud ja znam gde su pare za 2010, za 2011, 2012, 2015. godinu. Mora da se zna gde su te pare. Ako sam ja ministar, ja da sam ministar, evo mi ćemo pobediti na sledećim izborima ovde ovu vlast, ja postajem npr. resorni ministar za izvesnu oblast, pa nema šanse, gospođo Bogosavljević Bošković, da bi moglo da mi se desi da na pitanje jednog narodnog poslanika, kao što je to uradio gospodin Živković - gde su pare, vi ustanete i kažete – pa, ja ne znam gde su pare, ili da kažete – ukinuli smo jedan fond, sada formiramo drugi, jer onaj je loše radio. To bi bilo kao da kažemo – evo mi pobeđujemo na sledećim izborima i ukidamo reč Vlade, jer je prethodna Vlada loše radila, i onda je nazovemo npr. većem ili savetom. Nema u tome logike, gospođo Bogosavljević Bošković.
Hvala.
Imam li ja još dva minuta?
Ne. Reč ima ministar.
Zahvaljujem. Zaista, vraćate se ponovo na pitanje koje sam postavila i u smislu da odgovorim gde su pare 2010, 2011. i 2012. godine, mislim da nema potrebe, ali, evo, zarad javnosti, još jednom da kažem. Znači, da bih ja mogla da kažem pouzdano i precizno moram imati podatke gde ste ljudi trošili pare 2010, 2011. i 2012. godine. Rekla sam da ne želim da ulazim u detalje i u tokove novca iz ovog perioda, jer se tim tokovima bave druge institucije i drugi organi Republike Srbije. To nije moja nadležnost, ali još jednom ponavljam da iz tog perioda imamo 2.000 nerešenih predmeta i imamo evidentne probleme u životnoj sredini koje smo nasledili i koje rešavamo maksimalno brzo koliko je to moguće. Pritom, naravno, pojedina specifična pitanja nije moguće rešiti preko noći i s time smo se svi složili, malopre je i predsednik Odbora za zaštitu životne sredine divno obrazložio koliko je to koraka da bi se pitanja uredila i da bi se postigli evropski standardi, uz ono sve što sam i ja rekla, i mislim da tu nema dileme i da je i građanima i javnosti sve to jako dobro poznato. Pritom, želim da odgovorim i na onaj vaš prvi deo, uvodni deo, deo loše Vlade, apsolutno se ne slažem sa tim i mislim da vi kao što meni upućujete neargumentovane kritike, tako upućujete neargumentovane kritike i na račun Vlade Republike Srbije. Ja sam danas došla da branim zakone iz životne sredine, zakone iz oblasti poljoprivrede, pripremila sam podatke, pripremila sam statistiku, spremna sam i u ovoj raspravi, ali naravno i na odborima, da dokumentujem sve ono što pričam. Kada se radi o rezultatima Vlade, najbolje informacije, najpreciznije i najtačnije ste mogli da dobijete pre samo desetak dana. Ovde je bio premijer ceo dan, zašto ga niste pitali i postavljali konkretna pitanja, jer i on, kao i ja, ima konkretne detaljne podatke i rezultate koje bi vam predstavio i koje predstavlja u javnosti? Znajte da su to tačni, objektivni rezultati koje niko ne može da nam ospori, ni kao Vladi, kao što ne možete da osporite ono što smo uradili u sektoru poljoprivrede i životne sredine, danas meni i mojim saradnicima. Dakle, mi radimo jednako energično, jednako brzo, trudimo se da bude dobro, da bude što je moguće bolje, sa istim onim entuzijazmom kao i 28. aprila pre dve godine, 2014. godine, i danas i tako nastavljamo da radimo kada se radi o zakonima sve do momenta dok ne budu raspisani izbori. O njima ne razmišljamo, razmišljamo da odbranimo ove zakone, jer oni su u interesu građana, oni su u interesu privrede, oni su interesu mladih, oni su u interesu novih zapošljavanja, napretka Srbije. Mi ćemo se boriti da što više zakona pripremimo, što više problema na terenu unapredimo, odnosno da rešimo, da unapredimo kvalitet života naših građana. Iskreno, kada se radi o našem sektoru, danas smo ovde sa pet zakona. Žao mi je što nećemo stići da u ovom sazivu vam predstavimo i zakone iz oblasti bezbednosti hrane. To su izuzetno važni, dobri, kvalitetni zakoni, u potpunosti su završeni i pripremljeni. Oni će stići u Skupštinu, verovatno će biti kasno, ali nema veze, neki drugi poslanici i neki drugi sastav će te zakone razmatrati. To je ono što sam danas želela da poručim i našim građanima i vama, da razumete da zaista i maksimalno profesionalno i maksimalno odgovorno i maksimalno brzo smo radili i naši rezultati su rezultati koji su na papiru, koji su merljivi, koji su vidljivi i koje, nažalost, ne može niko da nam ospori, na žalost nekih koji bi to želeli da ospore. Hvala lepo.
Zahvaljujem se gospođo ministar. Imamo puno prijavljenih. Gospodin Babić? Replika. Gospodin Jovanović? Poslovnik. Gospodin Miletić? Znači, replika. Nemate prednost gospodine Mihajloviću. Idemo prvo po Poslovniku, gospodin Jovanović, gospodin Babić, gospodin Mihajlović, pa ćemo videti da li ima uslova za repliku. Za sada imate veliku šansu, ali videćemo do kraja. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Povređen je član 106. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije Republike Srbije. Naravno, niste ga vi počinili, imajući u vidu da niste predsedavali dok je govornik, u konkretnom slučaju poslanik Pavićević, zloupotrebio Poslovnik i njegovo poslaničko pravo da diskutuje, ni u kom slučaju na način koji Poslovnik definiše, već sasvim suprotno, što mu se dešava inače jako često i što mu se toleriše, kako od vas, tako i od drugih predsedavajućih, pa i od predsednice Skupštine Republike Srbije. Nažalost, taj stepen tolerancije ni u kom slučaju da se smanji, on se sve vreme proširuje i proširuje, tako da ove zloupotrebe poprimaju dimenzije koje se više zaista ne mogu tolerisati. Postavljanje poslaničkih pitanja nije danas, ono može da se iskoristi po Poslovniku na drugačiji način i u drugim terminima. Prvo, danas nije ni utorak, nije ni četvrtak, danas je sreda. Ako je poslanik Pavićević hteo da postavi pitanje Vladi, to je mogao da uradi po Poslovniku, što nije uradio. Postavljanje pitanja koja se vezuju za nešto što nema veze sa tačkom dnevnog reda, kao što je trošenje novčanih sredstava, kao što je podrška Vladi itd, svakako, uvaženi predsedavajući, da nije tačka dnevnog reda. Prema tome, ni u jednom trenutku njegove diskusije niko ga nije čak ni opomenuo da se vrati na dnevni red i da prati sednicu na način kako treba, bez obzira što je uvažena ministarka odgovorila na pitanja isključivo u interesu da se zaštiti Vlada, ali ovakav marketing koji sprovodi opozicija kako bi ovu Skupštinu iskoristila za političku propagandu zaista u najgrubljem smislu reči prestavlja povredu Poslovnika, to je najmanje što možemo da konstatujemo. Prema tome, molim vas da ubuduće se ovakvo ponašanje opozicije, naročito poslanika Pavićevića ne toleriše. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Jovanoviću. Moram da dam objašnjenje. Znači, ne bi se uvaženi profesor složio sa vama da sam ja kao predsedavajući tolerantan prema njemu, iako jesam. Druga stvar, kao što sam već rekao, gospodin uvaženi profesor veoma se dobro spremi za sednicu, ali nažalost, to mora da prepusti drugome, tako da ostaje samo EPP. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne) Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Svake ili skoro svake nedelje dajemo priliku gospodinu Pavićeviću i njegovim partnerima da nas pobedi. Svake ili skoro svake nedelje su neki izbori u Republici Srbiji, od saveta mesne zajednice, pa nadalje. Svaka ili skoro svaka nedelja je prilika da ovaj mobing kojem smo izloženi, nažalost, na sednicama Narodne skupštine gospodin Pavićević to pretoči na teren, pa da se jednom kandiduje, pa makar i za predsednika kućnog saveta zgrade u kojoj živi, pa eto i da nas tu dobije, baš na takav način i tako maestralno, koliko nas, evo, u ovoj sali, zatrpava nekim podacima koji apsolutno nemaju nikakvo utemeljenje u realnosti. Skoro svake nedelje, a evo podsetiću i gospodina Pavićevića, ali i vas ostale narodne poslanike i narodne poslanice da je bio izbor za savet MZ Bački Monoštor u opštini Sombor. Prvo, što se nije ni pojavio, a drugo, i kada se pojavi, katastrofalno izgubi ta reciklirana politika Zorana Živkovića i bivšeg režima. Imao je priliku i sad u nedelju, 14. februara, opština Kula, ne znam da li gospodin Pavićević i zna gde je to, MZ Kruščić, i to tamo i u jednoj mešovitoj sredini, i mislim da je ta mešovita sredina vrednost naše države, gde živi 31% Srba, 32% Crnogoraca i 37% Mađara, Ukrajinaca, Rusina i Hrvata. I u toj i u takvoj sredini, lista koju predvodi SNS i Aleksandar Vučić su rezultatom od 11:0 dobili i gospodina Pavićevića i gospodina Pajtića i do nogu potukli takvu politiku koja će, verujem, već krajem aprila otići u političku istoriju.
Vreme. Zahvaljujem, gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Imate pravo na repliku, gospodine Pavićeviću, samo sačekajte, pošto sam već rekao Mihajloviću da ima reč. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Predsedavajući, poštovana ministarka i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, dakle, razumljivo da je da predstavnik opozicije pokušava da nađe razloge za svoj marketing, da ospori predloženi zakon, da nalazi mane, da kritikuje, itd. Sve je to sasvim u redu i niko ne treba zbog toga da se povređuje, da bude ljut zbog toga, itd. Međutim, mi imamo iz dana u dan prisutnu teatralnost nekih poslanika, pa i gospodina Pavićevića, koja prelazi granice ukusa i lepog i primerenog ponašanja jednog narodnog poslanika. Ovo više služi za zabavu širokog auditorija i pokušaj da se jeftinim političkim poenima ostvari neki rejting. Govori se o navodnoj nesposobnosti Vlade, kada govorimo o zakonima koji su iz oblasti životne sredine, o Zakonu o stočarstvu, itd, govori se o ostavci, navodnoj ostavci premijera, pa onda se spočitava i ministarki što je ona došla ovde u parlament da brani zakone, kada i ona treba da podnese ostavku, itd. To zaista nema nikakvog smisla i to već nije ona, da tako kažem, primerena i jedna fina, lepa, parlamentarna borba koja je razumljiva i koja treba da bude svojstvena opoziciji. Ali, to prelazi zaista granice ukusa. Što se tiče SPS, mi nikada nismo se ponašali na takav način kada smo bili opozicija, bili smo konstruktivna opozicija, što preporučujem i gospodinu Pavićeviću da to čini, više će da mu se isplati.
Vreme. Zahvaljujem. Replika, narodni poslanik dr Vladimir Pavićević, zbog pominjanja imena i prezimena. Izvolite, gospodine Pavićeviću.
Poštovane dame i gospodo, dve su napomene koje želim da saopštim u replici uvaženoj gospođi Bogosavljević Bošković, a potom i gospodi Jovanoviću, Mihajloviću i Babiću. Najpre, zamereno mi je zato što sam rekao da je reč o lošoj Vladi i da ministarka Bogosavljević Bošković treba ovde i da kaže da je članica jedne loše Vlade. Gospodo, ja sam ovde samo hteo da saopštim koje su to bile reči predsednika Vlade gospodina Vučića, koji je pre nekoliko nedelja saopštio da se ide na vanredne parlamentarne izbore u parlamentarnoj demokratiji. Na vanredne parlamentarne izbore ide se kada vlada izgubi podršku većine u Skupštini i onda, na osnovu člana 132. Ustava, predsednik Vlade može podneti ostavku Narodnoj skupštini, tu ostavku Narodna skupština konstatuje, ne može da se izabere novi predsednik vlade i, poštovana gospodo, ide se na vanredne parlamentarne izbore. Dakle, imamo posla sa jednom lošom Vladom, koja nije mogla da izdrži ni do kraja svog mandata, nego na polovini mandata podnosi se ostavka ovde i onda se ide na vanredne parlamentarne izbore. Pa zar to nije argument na našoj strani, gospođo Bogosavljević Bošković i gospodo Jovanoviću, Mihajloviću i Babiću? Druga stvar, smatram da je bilo primereno da gospodin Mihajlović, gospodin Jovanović i gospodin Babić pohvale jednu strašnu posvećenost nas, narodnih poslanika opozicije, pa i moju, umesto što pokušavaju da karikiraju i moje delanje u našoj Narodnoj skupštini. Ima li ovde aktivnijeg poslanika u ovom sazivu od mene? Ima li nekoga ko je svoje govore pripremao držeći se striktno onoga što je sistem ideja, verovanja, vrednosti i mišljenja koje zagovara? Ja smatram, poštovana gospodo, da takvo delanje zaslužuje poštovanje, a ne karikiranje. Hvala.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite, gospodine Babiću, replika.
Loša vlada je vlada koja je za postavljanje podzemnih kontejnera za separaciju otpada gradu Subotici dala 5.400.000 dinara, a onda su se javili iz Subotice i rekli – pa nemamo kamione koji će prazniti te podzemne kontejnere. Loša vlada je ona vlada koja je dala za rekultivaciju devastiranih i ozelenjavanje nekultivisanih površina na teritoriji grada Subotice 49.500.000 dinara, iako su uočene brojne manjkavosti, nema javnih nabavki, na građevinskim radovima nije bio angažovan ni nadzor, ali je bilo važno da su za te radove angažovane firme Ivana i Modesti Dulić, „DG Kompani“. Loša vlada je ona vlada koja je gradu Novom Sadu 5. aprila 2012. godine, tehnička Vlada DS-a, dodelila 20 miliona dinara za izgradnju i opremanje terminala za solarno punjenje električnih bicikala. Ovaj ugovor je potpisan, ali grad Novi Sad nikada nije realizovao ovu nabavku. Loša vlada je vlada koja je preduzeću Ilandža kod Alibunara od fonda dodelila osam miliona dinara, a tih osam miliona dinara je bilo namenjeno za pejzažno uređenje prostora na jezeru, a za to pejzažno uređenje prostora na jezeru, gle čuda, posao je dobila firma vinarija „Vinastra“. Od kada vinarije, osim što dobijaju subvencije za podizanje vinograda, rade i pejzažno uređenje prostora oko jezera?
Vreme.
E, to je loša vlada, ali to nije Vlada Aleksandra Vučića. Vlada Aleksandra Vučića je ovakve stvari zaustavila, ovakve stvari vratila na početak, a loša vlada koja je ovo radila je vlada koju je podržavao gospodin Pavićević.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Naravno, replika. Imajući u vidu da je navodno ukazano da je greška velika pozicionih stranaka što se, zaboga, pohvalno ne izražavamo u odnosuna nekakvu posvećenost narodnih poslanika koji debatuju onako kako to čini danas kolega Pavićević. Ta posvećenost, da je prava posvećenost, ne bi bila retorički usmerena na način kako je danas usmerena, a to je demagoški i sa političkim marketingom. Nas ovde ne interesuje da li Nova Srbija ima devet, deset, petnaest ili dvadeset pet posto. Nas interesuje da li će građani Srbije bolje da žive ili ne? Da li će standard građana Srbije da se popravili ili neće? Zato ćemo našu zahvalnost ukazati upravo onima koji su posvećeni da se takav standard postigne, i vama uvažena ministarko i Vladi i svim članovima Vlade Republike Srbije. Ako ćemo da govorimo o temi dnevnog reda onda smo to trebali da učinimo pre 15 minuta, a ne da vodimo raspravu kroz polemike, kroz replike, kroz odgovore na neosnovana prozivanja i da se baziramo na onome što je bitno i što je potrebno građanima. Da je posvećenost prava, dokazuju mnoge činjenice koje ne može da ospori ni kolega Pavićević. Upravo ste vi i vaše ministarstvu u Užicu omogućili da Užice kao lokalna samouprava konačno reši pitanje i vodosnabdevanja i komunalnog otpada i mnogo čega.
Vreme.
Izvinjavam se, samo još jedna rečenica. Mnoge lokalne samouprave su to od vas dobile i od Vlade. Da li su to umele da prepoznaju ili ne, to je na lokalnim samoupravama, ali je Vlada to omogućila. Hvala.
Gospodine Pavićeviću, pošto ste vešto dobili od vaših kolega pominjanje vašeg imena i prezimena, dobili ste pravo i na repliku. Čak i kod gospodina Jovanovića bilo je pogrešno pomenuta stranka, moram to reći zbog Nove Srbije, Nova stranka, a ne Nova Srbija. Imate pravo na repliku. Izvolite gospodine Pavićeviću.
Poštovane dame i gospodo, nekoliko je sada napomena koje želim da saopštim uvaženoj gospodi Jovanoviću i Babiću uz, da kažem, jedno poštovanje gospodinu Mihajloviću i gospođi Bogosavljević Bošković, jednu zahvalnost na tome što su prihvatili moju argumentaciju, nisu učestvovali kasnije u našoj raspravi. Poštovana gospodo, kada jedan narodni poslanik saopšti ovde da ne treba da polemišemo, da ne treba da raspravljamo, da u Narodnoj skupštini, gospodine Jovanoviću, ne treba da vodimo dijalog onda taj narodni poslanik, poštovana gospodo, udara na stubove demokratije. Jer, čemu služi naša Narodna skupština, poštovana gospodo, ako ne za dijalog, za raspravu, za polemiku, za sučeljavanje različitih argumenata oko različitih stavova? Pa, nemamo ovde, i dobro je što nemamo, i ne zagovaramo svi identični sistem ideja, verovanja vrednosti mišljenja, nego zagovaramo različite sisteme. Kako mi da saopštimo te različitosti, poštovana gospodo, ako gospodine Jovanoviću nema dijaloga i nema rasprave? To je prva stvar koju sam hteo da kažem. Druga stvar. Moj argument da imamo posla sa jednom lošom Vladom, sažet je u izjavi predsednika te Vlade gospodina Vučića, koji je na polovini mandata te Vlade rekao – idemo na vanredne parlamentarne izbore…
Gospodine Pavićeviću, vi ne replicirate sada predsedniku Vlade, nego gospodinu Jovanoviću, gospodinu Babiću, pa se usredsredite.
Ovo je bilo gospodinu Jovanoviću. E, sada gospodinu Babiću. Gospodin Babić je ovo. Jer, pazite, u savremenim parlamentarnim demokratijama, kada jednoj Vladi prestaje mandat ako ne na isteku mandata četiri godine. Onda kada izgubi poverenje, kada nema rezultata poštovana gospodo. Za mene je čitava ova rasprave, evo sada koju vodimo, signal da je, gospođo Bogosavljević Bošković, moj argument bio dobar. Ovo je loša Vlada, a vi ste članica loše Vlade. Hvala.
Vreme. Imamo replike. Pošto ste vi izazvali, gospodine Pavićeviću repliku, može sada i gospodin Jovanović i gospodin Babić da pominje vaše ime. Nećete dobiti ponovo, jer ja moram da zatvorim u jednom trenutku krug replika. Tako da će repliku sada dobiti, pošto ste vi izazvali repliku, i gospodin Jovanović i gospodin Babić i ministar i time se vraćamo posle toga na dnevni red. (Vladimir Pavićević, s mesta: A da pokušam da se javim?) Ne možete gospodine Pavićeviću. Izvolite, reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Pošto neko ovde u ovoj sali stalno maše Ustavom, nekako je vreme da posle dve godine ga i pročita. Pa, da pročita Ustav i da vidi da je Ustavom predviđeno da Vladi prestaje mandat kada predsednik Republike raspusti Narodnu skupštinu. Raspusti Narodnu skupštinu, a što se tiče poverenja Vlade Aleksandra Vučića ovde u parlamentu? Ona se broji u više od 200 narodnih poslanika, ali i to je manje više. Najvažnije je poverenje kod građana Republike Srbije, a ovim dijalogom koji se najčešće u prethodne dve godine vodio o tački, o zapeti, a kada dođemo do zagrade, pa mislim da smo postigli jedan civilizacijski iskorak, jer je to mnogo bolje nego da razgovaramo o amandmanima „briše se“. Ova Vlada Republike Srbije se borila za rezultate i bori se za rezultate. Vidim da nekome ko je govorio o tački i zapeti u stvari sada problem što idemo na izbore. Najlepše je ovako ušuškano u Narodnoj skupštini, dva poslanika, desetak poslanika, odlično, pričali bi oni i u naredne dve godine o tački i o zapeti i o takvim stvarima. Treba izađi pred građane Srbije. Treba izađi sa rezultatima. Treba izađi sa politikom. Mi izlazimo i rezultatima i politikom. Vi izlazite samo sa jednom rečenicom, mrzimo Aleksandra Vučića. E, odlično, uradite to, izađite kao i u Bačkom Monoštoru. Izađite kao i u ovim drugim mesnim zajednicama u kojima smo izlazili na izbore, pa vidite šta će ljudi u Srbiji da kažu za to, da li će tražiti rezultate, da li će tražiti iskorak i u evropskim integracijama i u jednim boljim javnim finansijama i u više radnih mesta i u smanjenju stope nezaposlenosti, i u svemu onome što je Vlada Aleksandra Vučića postigla ili vaše i nekih još drugih kojima je jedini cilj i jedina politika – mrzimo Aleksandra Vučića, zaustavljamo Srbiju, vraćamo na staru politiku kombinacija, ličnog bogaćenja, političke elite. E, tako nešto još malo postoji u Vojvodini i zove se režim Bojana Pajtića.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite. Dobićete pravo gospodine Nikoliću ali morate da sačekate da se prethodne replike završe.
Zahvaljujem se predsedavajući. Izvinjavam se članovima Nove Srbije imajući u vidu da je bio lapsus, radi se naravno o Novoj stranci kojoj pripada poslanik Pavićević. Kada smo već kod demokratije i osnovnih postulata, demokratija nije sporna i to je ono što poslanici SPS neguju kao nešto što je sveto u ovom svetilištu demokratije, a to je uvažavanje različitosti, dijalog i kroz dijalog prihvatanje te različitosti, ali ni u kom slučaju ne demagogiju. Demagogija je ovde bila – zašto posle svega izbori. Pa, upravo taj vapaj za izborom je potekao od opozicije. Hoćemo izbore je bilo sve vreme lementirano do pre otprilike nekih 15, 20 dana, možda i malo više. Sada odjednom se postavlja pitanje – a zašto? Pa, zašto ste onda tražili te izbore ukoliko se sada postavlja demagoško pitanje – zašto. Ne znam kojoj koloni će Nova stranka da pristupi, jednoj, drugoj ili trećoj, da li će se te kolone udruživati ili neće, ali se nadam da će se udruživati u ovakvom statusu kakvom su sada još mnogo narednih izbora sve dok polako ne nestanu sa političke scene Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite, gospođo ministar.
Na pitanje kakva je Vlada čiji sam član. Vlada čiji sam ja član je odlična Vlada. Vlada koja ima rezultate. Vlada koja je spremna o rezultatima razgovara sa poslanicima i sa građanima. Ja sam danas ovde došla sa svojim saradnicima da pričamo o rezultatima iz oblasti poljoprivrede, životne sredine. Pripremila sam opsežan materijala, podatke, grafikone. Od poslanika sam očekivala da se uključe u razmatranje onoga što smo predložili. Da nam pomognu da imamo još bolje predloge. Nisam očekivala da ozbiljna pitanja za građane Srbije, za njihovo zdravlje. Pitanja uređenja životne sredine su pitanja zdravstvene bezbednosti naših građana. Da se ta pitanja politizuju i da naši poslanici u kontekstu ovih pitanja postavljaju pitanja čiste promocije, politikanstva, pitanja štamparskih greški. Prosto očekujem jedan sasvim drugi pristup. Znate, ja moram da kažem opet ima onih koji to ne vole da čuju, ali zaista mi smo kao ministri preuzeli jako veliki teret nasleđenih problema, nasleđenih obaveza i mi smo taj posao radili maksimalno odgovorno, profesionalno, korektno. Trudili smo se da zaista u ove dve godine uradimo maksimalno moguće, pritom vi znate da smo se suočili sa pitanjima koja su bila otvorena u proteklom periodu, a vi znate, pominjete danas i Zeleni fond i uređenje životne sredine, a ne sećate se nerešenih pitanja i problema koje niste ni pokušavali, a nekad ste pokušali pa donekle rešili pa ostavili nama da taj ostatak dovršimo. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Gospodine Nikoliću da li želite repliku? (Dejan Nikolić, s mesta: Da.) Izvolite.
Pa ne znam gde te bili ministre od 2008. do 2012. godine. Zaista ne želim sa vama da repliciram. Mislim da sa gospodinom Babićem pominje Vojvodinu, Bojana Pajtića, pa se po tom kontekstu javljam. Da li ste čitali Sterijinu „Lažu i paralažu“? Interesantna komedija, ako vas mrzi da čitate knjigu, imate film i predstavu u Narodnom pozorištu. Aman ljudi, četiri godine ste na vlasti. Naučnici su na putu da pronađu novu planetu, vama je Demokratska stranka i dalje kriva za sve. Sve teče, samo SNS nizašta nije kriva. Hoće to da se iz službenih automobila i zatamljenih stakala malo izgubi privid realnosti ili stanje u Srbiji. Mrak je, po vama, bio nadvijen nad Srbijom do 2012. godine, a onda je pobedom SNS Sunce obasjalo Srbiju, privredni procvat se desio, čak i cveće bolje miriše. Nijedan proizvod niste napravili, nijednu vrednost niste stvorili. Sve ste uzeli od građana, podigli ste sve poreze, poskupeli ste struju, poskupela je hrana, oteli ste penzije penzionerima, plate zaposlenima. Nema tu, gospodine Babiću, ni mirišljavog cveća ni ničeg dobrog. Pustoš ostaje posle vas. Vrlo živopisno će vam odgovoriti građani aprila meseca.
Reč ima šef poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Neko se žali za povećanje struje, a podsetiću i vas, ali i sve građane Republike Srbije da dok je Demokratska stranka vodila ovu državu, cene električne energije porasla je 600 puta. Oprostite, 600%. Šest stotina procenata je porasla struja, koju ste vi gospodine Nikoliću, za koju ste vi gospodine Nikoliću glasali. Šest stotina procenata. Sa druge strane, kada govorite o tim zatamljenim automobilima, sa zatamljenim staklima, a u kojem se to automobilu vozi Bojan Pajtić? Ja sam pre nekoliko dana, vozeći moj auto 11 godina star i nikada nisam imao službeni auto, kao što nemojte da obmanjujete javnost, nemate ni vi službeni auto, nema niko od narodnih poslanika službeni auto i ko ga onda obmanjujete? Ali sam zato na Auto komandi video u radno vreme Bojana Pajtića da u automobilu sa rotacijom odlazi verovatno na ručak kao što je bio pre nekoliko dana, a uslikali su ga ljudi na ručku u „Maderi“ sa nezavisnim novinarima, predstavnicima Udruženja nezavisnih novinara. Ne znam, nisam išao na tu predstavu u Narodnom pozorištu, ali ne znam u kojem će pozorištu se davati predstava „Heterlend“. Predstava „Heterlend“ kada ste i od dece ometene u razvoju oteli 1.200.000 evra, kada ste i tu muku pretočili u vaše džepove, u Maldive, u Brione i u ne znam ti kakva letovališta, a te porodice i tu decu ostavili bez krova nad glavom. Ja mislim da to niko neće pretočiti u pozorišnu predstavu, ali u sudski epilog da, definitivno.
Zahvaljujem. Sada ću morati da dam pauzu, jer drugačije ne mogu da se vratim na dnevni red [[Dejan Nikolić, s mesta: Još jednu repliku.]] Gospodine Nikoliću, vi ste izazvali repliku i gospodin Babić je dobio pravo na repliku i time se završava krug replika. Dao sam pauzu. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite, profesore Stojmiroviću.
Poštovane koleginice i kolege, pa, bili smo čuli jednu interesantnu bajku za kojom sam ja mislio da će samo u nju poverovati deca, ako eventualno gledaju ovaj prenos, o nečijoj budućoj pobedi na ovim izborima. Međutim, to se pretvorilo u pola sata ili čak i više, u jedno poluvreme, u neko uzburkano stanje ovog prostora koje možemo da povežemo sa ovim Zakonom o zaštiti životne sredine. Problem životne sredine nije problem novijeg datuma, to su uglavnom problemi koji su nastali tokom 200 godina ekskluzivnog, naučno-tehnološkog razvoja i prateće industrijske revolucije. Čovek je u jednom trenutku pomislio da je jači od Boga i da će on moći po svojoj želji da sređuje i uređuje prirodu onako kako njemu to odgovara. Međutim, najverovatnije da su Bog i priroda mnogo jači od nas ljudi i da ne dozvoljavaju tako lako da se igramo sa njima, što je najteže i najčudnije, trebaće da prođe mnogo desetina godina, možda čak i vekova da bi se to stanje prirodno vratilo u neku normalu. Najčešći ekološki problemi današnjice su zagađenje vazduha, zemljišta nadzemnih i podzemnih vodotokova, produktima industrijske obrade sirovina, kao i proizvodima industrijske proizvodnje kojima je istekao rok korišćenja. Zagađenost zemljišta u regionima u kojima je nastala industrijska revolucija u Evropi je tolika da se podzemne vode mogu upotrebljavati samo uz ozbiljnu i skupu obradu, a rok za samoregeneraciju tog podstistema se procenjuje na više vekova. Nedavno sam bio u Crnoj Travi, koja je jedno pitomo i lepo mesto, za koje sam mislio da je zaštićeno od svih ovih zala. Međutim, video sam tom prilikom više izvora na kojima piše da nije voda za piće. Čak smo i takva mesta uspeli da upropastimo. E, sad, svugde oko nas, čini mi se da je koleginica Lazić govorila o tome, srećemo se sa situacijom da je na svakom koraku đubre, raznorazni otpad koga mi čak i ne pokušavamo da rešimo na jedan normalan i ljudski način. Nedavno sam bio na jednom međunarodnom kongresu, gde je kolega Zarije Bulatović imao interesantno izlaganje o uništavanju otpada sa sistemom plazma-gasifikacija otpadnih materija, kako je on rekao. Ja ću u kratkim crtama pokušati da kažem šta on tu predlaže. Kaže: „Rešenje ovog Gordijevog čvora leži u umerenosti, proizvodnja malih mobilnih postrojenja koja mogu da zadovolje potrebe malih naselja 30 do 50 hiljada stanovnika koja se mogu modularno spajati i premeštati prema potrebi. Takvo se postrojenje može spakovati zajedno sa pratećim agregatima, mlinovima za otpad, generatorima struje za napajanje postrojenja, hladnjacima itd, u jedan standardni kontejner. Lakoća transportovanja standardnih kontejnera i skoro svuda raspoloživa transportna infrastruktura omogućuje skoro trenutno reagovanje na potrebe uklanjanja nepoželjnih materija tamo gde je potrebno“. Ja ću biti slobodan, s obzirom da je to i gospođa ministar predložila, da svako od nas može da dođe ili da predloži nekome da dođe u ministarstvo, pa ću gospodinu Zariju predložiti, sa ovim njegovim projektom da se pojavi u ministarstvu i verujem da će taj projekat zaživeti. U izlaganju kolege Blažića čuo sam nešto o čemu ja stalno govorim. Ne moramo mi slepo da poštujemo svaku direktivu EU i ne moramo sve to odjednom da uradimo. Ja sam bio u Strazburu u Evropskom parlamentu i tamo sam dobro zapamtio kada je jedan od govornika rekao – vi to što radite ne radite zbog EU, nego treba da radite zbog svoje zemlje i svojih stanovnika. Tako i mi moramo da se ponašamo u ovom i u svim drugim prilikama vezanim za zaštitu životne sredine. Sve što radimo, treba da radimo u interesu naših građana i naše zemlje. Normalno, imali smo problema. Bilo je onih koji su bili na odgovornim položajima. Nisu se ponašali onako kako su zahtevali ti položaji od njih i doveli su nas u situaciju kakva je danas. Nadam se da ćemo u budućnosti zajedničkim snagama uspeti da prevaziđemo ove probleme i da ćemo od Srbije zbilja napraviti jednu lepu zemlju, čistu zemlju, onakvu kakva ona treba da bude i kakvu zaslužuju njeni građani. Što se tiče izmene zakona vezanih za stočarstvo, evidentno je da je stočarstvo glavna grana poljoprivrede Srbije. Da li smo se mi ponašali u toj oblasti onako kako ta oblast od nas zahteva? Mislim da nismo. Dakle, 80% poljoprivrednih gazdinstava ima makar jednu liniju stočarstva. Tu je najmanje zastupljeno živinarstvo, jer ono je bilo zastupljeno preko ovih državnih firmi i kombinata, a sve ove druge vidove imala su poljoprivredna gazdinstva. Šta je veliki problem u stočarstvu? Veliki problem je to što je nizak stepen obrazovanosti poljoprivrednika i što je starosna struktura jako nepovoljna. Ja mislim da ministarstvo, odnosno Vlada i zemlja u celini mora da pronađe modus kako da vrati ljude na selo, kako da im omogući da se bave ovim poslom i kako da od tog posla imaju korist svi. Moj kolega Rističević, i čini mi se još jedan kolega, je rekao da je veliki problem što ima malo goveda u Srbiji. Ja se ne slažem sa njima. Ja mislim da je problem Srbije što je bilo mnogo goveda, što su ta goveda zauzimala bitna i važna mesta i donosili odluke koje su upropastile Srbiju i stočarstvo u Srbiji, odnosno poljoprivredu. Ne odnosi se to ni na ovu Vladu, ni na prethodnu Vladu, ni na ljude iz pet ili tri godine unazad, to je mnogo dalje u prošlost otišlo i mnogo toga su oni učinili loše i za našu poljoprivredu i za državu u celini. Jedan od primera koji mi jako smeta, nešto što sam pročitao u novinama, a kao neko ko je dugo godina u prosveti, uglavnom se trudim da ne verujem novinama, internetu itd, obično tražim te podatke na drugoj strani, ali nedavno sam u jednom dnevnom listu pročitao da je Srbija pojela 20.000 tona mesnog otpada. To je bilo živinsko meso, to je bilo goveđe meso, meso iz uvoza koje je došlo, nekvalitetno, bez određene kontrole. Iz svega toga, kada govorimo o problemu stočnog fonda i stoke, opet mogu da kažem da je Srbija imala muku što je bilo mnogo stoke koja je odlučivala o njenoj budućnosti, o njenom razvoju i dovela nas u ovu situaciju. Nadam se da više nikada ni u novinama, ni u životu, se neće pojaviti ovakva vest da je neko uvezao 20.000 tona, odnosno da su Srbija i njeni građani pojeli 20.000 tona neispravnog mesa. Ne samo u ovoj oblasti, u svakoj oblasti moramo da se potrudimo svi zajedno da sprečimo da se nešto takvo dešava u budućnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa ministar.
Zahvaljujem. Samo želim da napravim kratak osvrt na informaciju koju ste pročitali u novinama i koju ste nama saopštili, a i meni su poznate te informacije. Zarad javnosti, želim da kažem da apsolutno nije tačno da je Srbija uvezla meso koje nije zdravstveno bezbedno. Dakle, svo meso, sve pošiljke koje stižu iz inostranstva se kontrolišu, podložne su kontroli počev od momenta ulaska, odnosno prelaska carine, pa nadalje, do onog krajnjeg korisnika koji to meso dalje plasira bilo na tržište kao sveže ili kao obrađeno. Uglavnom u prethodnom periodu u najvećem procentu uveženo meso je prerađivano u razne vrste mesnih proizvoda, prerađevina itd. Pri tom, vi treba da znate i javnost treba da zna, veterinarski inspektori kontrolišu zdravstvenu bezbednost. Dakle, zdravstvena bezbednost koja se potvrđuje odgovarajućom dokumentacijom, odgovarajućim potvrdama, je apsolutno dovoljna da možemo pred građane da izađemo i da kažemo da je meso zdravstveno bezbedno. Ono što se govorilo i što često u javnosti izaziva nedoumicu i sumnju odnosi se na kvalitet, odnosno na sadržaj pojedinih vrednih hranljivih materija u pojedinim komadima mesa koji se nadalje prerađuju u prerađevine. U tom kontekstu, mi smo izašli u susret javnosti, tako da smo izmenili pravilnik, pravilnik koji sada podrazumeva veće standarde kada se radi o kvalitetu. Pri tome, još jednom podvlačim, zdravstvena bezbednost nikada nije dovedena u pitanje. Izmena pravilnika u pravcu kvaliteta podrazumeva sadržaj kalcijuma u mesu, odnosno u onim produktima koji se koriste za preradu. Do izmene pravilnika dozvoljen nivo je bio 0,15% kalcijuma. Izmenili smo pravilnik i sada je dozvoljeni nivo kalcijuma u mesu 0,10%. Treba da kažem i to da taj kalcijum nije posledica onoga što se često u javnosti misli, da se prosto i kosti melju da bi se dobila određena masa koja se dalje prerađuje uz dodatke raznih konzervanasa i raznih aromatičnih materija, kako bi se dobio neki mesni proizvod. Dakle, sadržaj kalcijuma u mesu je posledica tehnologije koja se primenjuje kod odvajanja mesnog tkiva, masnog tkiva od kostiju. Ukoliko se primenjuje tehnologija odvajanja, visok pritisak koji se koristi za odvajanje mesnog, masnog tkiva, itd, kožnog tkiva, onda je i sadržaj kalcijuma veći nego što je sada dozvoljeno. Znači, naša mesna industrija se prilagođava novim zahtevima, uvodi tehnologije koje će primeniti niži pritisak u odvajanju mesa, odnosno masnog tkiva od kostiju i na taj način ćemo ispuniti taj standard. Dakle, zarad istine, zarad javnosti, svo meso koje je u legalnim tokovima, a država Srbija se trudi da svo bude u legalnim tokovima, uspešno radimo na suzbijanju sivih zona, svo meso je bilo i biće zdravstveno bezbedno. Naše inspekcijske službe, naše kontrole su apsolutno verodostojne. Kontrole se sprovode po metodama koje su usaglašene sa metodama EU i prema tome možete u potpunosti biti sigurni da pojedini novinski članci nisu u potpunosti tačni, ne odgovaraju stvarnosti, jer nije dobro i nije lepo da građani misle da se svašta nešto prerađuje i da oni dobijaju loše proizvode, zdravstveno ne bezbedne. To nije tačno.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvažena ministarko, koleginice i kolege, poštovani građani, sedmi sat raspravljamo o setu ovih zakona. Ono što je interesantno, ono što je karakterističnoza sve rasprave u ovoj skupštinskoj sali jeste da skupštinska većina zdušno podržava predloge zakona koji dolaze iz Vlade, a mi iz opozicije se trudimo da ne kritikujemo radi pukog kritikovanja, nego da pokušamo konstruktivno da doprinesemo kvalitetnim zakonima koji treba da reše i urede život u zemlji Srbiji. Kolege Marinković, Karić, gospođa Čomić su dovoljno govorili o ovim zakonima. Pošto imam vrlo malo vremena, osvrnuću se na konstatacije skupštinske većine i gospođe ministarke da je od 2012. godine do sada urađeno dosta na kvalitetu i podizanju boljih uslova za održanje životne sredine. Ja mislim da to nije tačno. Pošto vi koristite reč režim, reći ću da ovaj režim ne da nije unapredio životnu sredinu u Republici Srbiji od 2012. godine, ne da nije ostala na istom nivou koji je bio od 2012. godine, nego ste ga učinili gorim. Navešću dva primera. Obećavali ste da će životna sredina biti mnogo bolja kada vi dođete na vlast. Godine 2012. stanje koje je bilo na Kopaoniku je bolje samo u delu opremanja skijaškog centra i tu je, svaka čast, država uložila značajne pare i Kopaonik je jedan od boljih skijaških centara na Balkanu. Što se tiče infrastrukturnog opremanja, planina koja ima 4.000 registrovanih ležajeva na vrhu, koja ima u vikend naselju 2.500 kuća i 1.000 apartmana, još uvek otpadne vode izliva u Kopaoničku reku i ta reka se popularno zove „smrdljevak“. To je katastrofa. Govorimo o nacionalnom parku. Vaše Ministarstvo ništa nije učinilo da pomogne Opštini Raškoj, jer to pripada lokalnoj samoupravi da reši komunalno opremanje. Kako će lokalna samouprava koja ima 4.500 stanovnika da reši komunalno opremanje skijaškog centra Kopaonik? Nikako. Morate da date novac, taj novac niko nije video, niti odvojio, niti ste napravili projekat za rešavanje tog velikog ski centra, a ovde se hvalite kako rešavate ekološke probleme. Ekološki problem niške deponije ste rešili 2013. godine kada je bila zatvorena, tako što ste izmenili uredbu, pa po šemi rešavanja aflatoksina koji je bio, ako se sećate, 0,05, pa onda 0,5, pa 0,25, pomerili ste granicu za pet metara i ta deponija je još uvek aktuelna. To nije način čuvanja životne sredine.
Reč ima narodni poslanik Ivana Stojiljković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja bih želela da govorim o predlozima ovih zakona, ali prvo želim da se osvrnem na izlaganje prethodnog govornika, uvaženog poslanika koji kaže da se stanje u životnoj sredini i u Ministarstvu konkretno, koje je zaduženo za zaštitu životne sredine, katastrofalno pogoršalo od kako je ova vlast na čelu. Želela bih samo da kažem da ova Vlada ima jako teško političko nasleđe od prethodne vlasti, koja je bila do 2012. godine, a ponoviću još jednom da je to 2.000 problematičnih projekata bivšeg fonda koje je bilo vredno oko 100.000.000 evra. To su promašene investicije, to je odobren novac koji niko nije pratio, pa se zato ne zna gde je završio, ne može da se utvrdi gde je završio zato što niko u to vreme taj novac nije pratio, već se samo odobravao novac i ništa više. Imamo 20 problematičnih infrastrukturnih projekata u oblasti životne sredine koji su finansirani od EU i koji su zaustavljeni, stalo je finansiranje infrastrukture. Ova Vlada, ovo Ministarstvo i zaštita životne sredine su upravo 80% ovih problema rešili, i to samo za dve godine. Uništeno je zdravlje građana opasnim otpadom tajkunskih deponija, jer niko nije smeo tim ljudima da kaže da uništavaju živote i zdravlje svojih sugrađana. Ja bih još dugo pričala, ali sam želela samo da kažem, naravno, pričaću, tek sam počela, da Srbija ni u kom smislu ne kaska u istorijskom zakonodavstvu za drugim zemljama, posebno za zemljama EU i zato želim da napomenem da je 1991. godine donet prvi Zakon o zaštiti životne sredine. Ono što je jako bitno jeste da je taj zakon bio na snazi sve do 2004. godine sa nekim izmenama i dopunama i može da se kaže da je u to vreme bio usaglašen. Jako je bitno napomenuti, danas sam to čula na Odboru, da je 1992. godine naša zemlja bila prva među zemljama bivše Jugoslavije koja je uvela analizu procene uticaja na životnu sredinu. To je nešto fantastično. To se i dan danas primenjuje,gotovo u istom obliku kao što je to bilo tada. Godine 2004, u ovom smislu, se uvodi usaglašavanje sa zakonima EU. Pored Zakona o zaštiti životne sredine i ovoj već postojećoj proceni uticaja na životnu sredinu, uvodi se i ovo na čemu i danas insistiramo, a to je učešće javnosti u odlučivanju i donosi se ovaj zakon koji je važeći, mislim naravno sa izmenama, Zakon o integrisanom sprečavanju zagađenja i kontroli zaštite životne sredine. To su znači ova postrojenja koja podležu IPPC dozvolama. Ovo je jako bitna godina. To je 2009. godina. To je godina, kada su upravo bili na vlasti svi oni koji su se danas na spisku govornika potpisali kao protiv ovih izmena i dopuna zakona, kada su oni doneli, i to je za svaku pohvalu, ceo set zakona, 16 zakona, iz oblasti zaštite životne sredine sa ciljem usaglašavanja i transponovanja zakona EU i tada je postojao Fond za zaštitu životne sredine, koji je bio nezavisan, čuli smo kako su se nenamenski trošili novci, i šta se dešava? Evropska komisija vidi da se neadekvatno troši novac iz ovog fonda, vidi da nema implementacije ovih propisa i daje crveno svetlo u smislu implementacije i zaštite životne sredine. Dakle, ovo su bili jako teški pokušaji da se zakoni prilagode realnom stanju u Srbiji, usaglašenost tada sa zakonima je bila 80%, a implementacija ispod 20%. Slažem se sa kolegom dr Blažićem koji je rekao da ne treba da žurimo stoprocentno i da pratimo uredbe i propise EU ukoliko nismo u mogućnosti, pre svega finansijskoj da ih sprovedemo u realnost. Zato nam se i dešava da moramo da menjamo zakone, a u principu u zakonodavnom smislu mi ne kaskamo, već kaskamo u implementaciji jer su nam finansijski problemi veliki. Ono što je učinila ova Vlada to je upravo to da je prošla analitički pregled usklađenosti domaćih propisa EU sa propisima od 2014. godine u Briselu kada je obavljen skrining i kada smo konačno dobili to zeleno svetlo da imamo dobre pregovaračke pozicije. Nakon toga zahtevani su malo detaljniji dokumenti pa je u junu 2015. godine ova Vlada, odnosno ovo Ministarstvo za zaštitu životne sredine su poslali postskrining dokument gde su precizirani i rokovi kako transponovanja propisa EU tako i rokovi za implementaciju ovih propisa. Ovaj postskrining dokument će upravo biti podloga odnosno osnov za pregovaračke pozicije i mi se svi nadamo da će do kraja ove godine biti otvoreno poglavlje. Kako onda možemo da kažemo da ova Vlada i ovo ministarstvo, ova Vlada na čelu sa Aleksandrom Vučićem i ovo ministarstvo koje je sada spojeno u jedno zajedno sa poljoprivredom, da svi ovi ljudi koji daju sve od sebe nisu ništa učinili za ove godine kada se približavamo otvaranju poglavlja 27 koje je vrlo ozbiljno poglavlje. Po pitanju zahteva ono čini jednu trećinu obaveza Srbije prema i zakonodavstvu i u novčanom smislu. Osvrnula bih se kratko na Zakon o zaštiti životne sredine. Već smo rekli da izmene ovog zakona i sva ova tri zakona koja se tiču zaštite životne sredine pre svega predstavljaju usaglašavanje sa propisima EU, zatim usklađivanje sa direktivama zaštite životne sredine, posebno zemljišta pri korišćenju mulja, ovo je zanimljivo, znači, odnosi se na ponovnu upotrebu kanalizacionog mulja i odlaganje koje zaostaje nakon prečišćavanja otpadnih voda na način na koji se ne ugrožava životna sredina. Zatim, usklađivanje sa EMAS 3 uredbom koja podrazumeva uključivanje Srbije kao nečlanice EU u sertifikovani sistem menadžmenta životnom sredinom. Tu je i direktiva o dostupnosti i javnosti informacija sa kojom se usklađujemo i to smo već pominjali. Jako je bitna jer će se uvesti ekoregistri o informaciji životne sredine gde će svakom građaninu biti sve informacije o stanju životne sredine dostupne jednim klikom na internetu, a verujem da će to biti i u medijima. Zatim, usklađivanje sa direktivom o učešću javnosti. Ovo smo već pominjali da je bilo i ranije, a sada se na tome jako insistira, na učešću javnosti u izradi određenih planova i programa, a posebno onih vezanih za zaštitu kvaliteta vazduha, vode, upravljanja otpadom i zaštite od buke, kao i direktiva o zaštiti divlje flore i faune kojom će se insistirati i kroz Zakon o zaštiti prirode. Ono što je jako bitno u izmeni ovog zakona je uspostavljanje zelenog fonda kao budžetske linije u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu. Ja bih se malo osvrnula kao i moje prethodne kolege na to, zašto je 2012. godine ukinut Fond za zaštitu životne sredine. Već sam rekla, Evropska komisija, ako mi već nismo objektivni, Evropska komisija definitivno jeste i ona je dala crveno svetlo, povukla je sva sredstva iz fondova EU i više nije davala Srbiji, odnosno vlasti na čijem čelu je tada bila DS da dobijaju sredstva iz EU. Znači, oni su procenili da se neregularno troši novac, da nema praćenje novca i da to treba zaustaviti. Činjenica je da ovo što se sada uvodi i svi smo se složili da nije najsrećnije rešenje, ali mora da se uspostavi neophodan stabilni sistem finansiranja zbog visokih zahteva i cene implementacije evropskih propisa, kao i troškovi koji su procenjeni na 11,5 milijardi. To je ogromna suma za našu zemlju i mi ćemo svakako morati da imamo takav fond u koji će se pored punjenja fonda primenom načela korisnik plaća, odnosno zagađivač plaća, taj fond puniti znači preko fonda EU, donacijama, poklonima i na sve načine koji su propisani zakonom. Ono što je jako bitno jeste da će ovaj fond od sada biti izuzetno transparentan i da će se ministarstvo rukovoditi ovim finansijama preko javnog poziva. Dakle, ovde će se sredstvima ovog fonda sufinansirati IPA projekti i kao što sam rekla, ranije je izostajalo praćenje projekata, pa sada upravo ova Vlada i ovo ministarstvo imaju potrebu da se pozabave sa 2.000 predmeta kojima je falila transparentnost u trošenju novca. Dakle, od sada će se ceo sektor u ministarstvu baviti i pratiti analizu realizacije tih sredstava. Ono što je jako bitno danas jeste da su i učesnici zelene stolice tražili redovni izveštaj kako se troši ovaj budžetski novac. Pripremaju se naravno i uputstva za lokalne samouprave, tako da će i one kod svog zelenog dinara, dakle ono što su dobile od naknada za zaštitu životne sredine prosto imati propise gde taj novac bi trebalo da ulože, kako novac ne bi išao u infrastrukturu koja nije u interesu zaštite životne sredine. Zatim, tu su usaglašavanja i sa drugim zakonima i propisima, o tome smo danas slušali. Ono što bih istakla posebno je bolji nadzor i vrlo pooštrene kazne. Na žalost u primeni zaštite životne sredine kazne su vrlo često visoke i predstavljaju preventivu da do nečega ne dođe. Tu su i druga dva zakona, takođe ću se potruditi da budem sažeta koliko je to moguće iako su ovo vrlo opširni i značajni zakoni. Dakle Zakon o upravljanju otpadom je veoma značajan i dugo iščekivan. Još od 2003. godine je pokušano da se ova oblast uredi i dovede u red. To je takođe usklađivanje propisa sa EU i efekti će biti na razvoju privrede, na otvaranju novih preduzeća, na jačanju tržišne konkurentnosti i ono što je bitno, obezbediće se kontinuirani rad svih postrojenja koja podležu IPS dozvolama, odnosno za izdavanje integrisanih dozvola. Najznačajnije izmene su da se obavezna hijerarhija otpada uvodi, jačanje reciklaže i ponovna upotreba otpada, zatim obaveza selekcije otpada i tretman bio otpada, kao i obezbeđivanje energetske efikasnosti, naravno u ovom sistemu upravljanja otpadom. Ono što se očekuje jeste da će upravo izmene ovog zakona dovesti do jačanja sistema cirkularne zelene ekonomije što je od velikog značaja. To će samim tim povući veliki broj novih radnih mesta. Negde sam pročitala da bi čak u dve naredne godine samo po osnovu adekvatne primene ovog zakona i upravljanja otpadom moglo da se otvori iznad 5.000 radnih mesta, do 2019. godine se to procenjuje na oko 8.000. To je stvarno za svaku pohvalu, tako da bi ovo zaista trebalo da bude striktno primenjivano. Ono što bih još pomenula jeste da se uvodi prestanak statusa otpada i nus proizvoda, dakle otpad dobija status robe i samim tim njegov tretman dobija komercijalnu vrednost. O IPS dozvolama sam već govorila, zatim precizno su uređeni odnosi učesnika u tretmanu i prometu otpadom, pri čemu će se od sada insistirati na transparentnosti i efikasnosti, smanjiće se siva ekonomija, više neće biti divljih deponija koje će neko iz svog interesa praviti, a onda od države uzimati novac za saniranje takvih deponija. Od sada, po principu zagađivač to plaća ko bude pravio deponiju, nelegalnu deponiju, divlju deponiju taj će plaćati i njeno uklanjanje. Država više za to nema novca, jer za jednu tonu bačenog otpada treba dvostruko više novca da bi se taj otpad uklonio. To je što se tiče izmena i dopuna Zakona o upravljanju otpadom, i imamo izmene i dopune Zakona o zaštiti prirode. Već sam neke stvari napomenula. Mi smo pominjali ovaj zakon, odnosno očekivali smo brzo donošenje ovog zakona kada smo pričali o Zakonu o nacionalnim parkovima. Zašto je on važan? Tada smo još pominjali, mi imamo oko 6,5% zaštićenih područja a idemo ka tome da se bar udvostruči za početak, jer mi predstavljamo jednu jako biodiverzitetski bogatu zemlju i u svakom smislu sigurni smo da imamo potencijala, da imamo 12% zaštićenih područja. Čuvanje prirodnih vrednosti je jedan od prioriteta ovog zakona i naravno politike ove Vlade. Tu je i preciznije definisanje pojedinih izraza, usaglašavanje sa odredbama Evropske unije, očuvanje staništa i vrsta koja su od nacionalnog i međunarodnog značaja. Zatim, uvodi se ono što je jako bitno – pojam geoparka. To će biti definisana površina u okviru koje će se štititi, unapređivati, prezentovati, promovisati, objekti geo-nasleđa kojih, hvala Bogu, Srbija ima u izobilju. Ovim zakonom, ovo je takođe bitno, se predviđa i da će Ministarstvo redovno obaveštavati javnost o postupku pokretanja zaštite jednog područja i stavljanja pod zaštitu prvog, drugog ili trećeg stepena i da će to ići u javnost, da bi svakako i građani bili obavešteni šta se pod kojim stepenom zaštite nalazi, što, naravno, ima i svoje posledice. Finansiranje zaštićenog područja će se vršiti iz sredstava ovog Zelenog fonda koji će se formirati. Zatim, usklađuju se odredbe CITES konvencijom o međunarodnom prometu ugroženih vrsta divlje flore i faune i na ovome se izuzetno insistira, kako bi se sprečilo i držanje i unutrašnja trgovina i prekogranični promet vrednih vrsta, posebno divljih vrsta flore i faune. U sva tri zakona su izuzetno pooštrene sankcije i ja se nadam da će upravo to dovesti do ozbiljne primene. Ono što bih još rekla, ova Vlada je definitivno imala jako tešku nasleđenu situaciju u ovoj oblasti, ali, zaista ima dobre rezultate. Još jednom ću ponoviti – uspeh u otvaranju pregovaračkog poglavlja, što, još jednom da napomenemo, očekujemo do kraja ove godine, kao što je potrebno napomenuti da je Srbija dobila pohvale od energetske zajednice kada je usvojen nacionalni plan smanjenja emisije gasova sa efektom staklene bašte. Takođe, usvojeni su brojni zakoni. Ako se ne varam, ovo je danas 10 zakon, a i ministarka je to pomenula, ili smo već usvojili do sada, ali u svakom slučaju veliki je korak ka usaglašavanju naših propisa sa propisima EU, tako da u tom smislu mi jako dobro obavljamo svoj zadatak. Znači, još jednom napominjem, osnovaće se Zeleni fond. Nije najsrećnije rešenje, ali svakako, kao što je jedan predstavnik Ministarstva rekao, dobra je klica od koje će, nadam se, biti dobar plod i ja se nadam da ćemo ga zaista puniti iz fondova EU, najviše, pošto nisam sigurna da ne može. Zatim, trenutno se sprovode infrastrukturni projekti, fondovi su vredni preko 100 hiljada evra, očekuje se zapošljavanje i sve ostalo i u tom smislu sve pohvale i Ministarstvu i zaštiti životne sredine i zahvaljujem se na svakom njihovom prisustvu, kad god je i moj grad, grad Užice, imao problema, posebno državnoj sekretarki Stani, koja je uvek bila tu kada je trebalo i kada smo imali probleme, a i kada nam je bilo lepo, naravno, da smišljamo nove projekte. Zahvaljujem i samo tako nastavite.
Zahvaljujem. Reč ima ministar.
Prosto, ne želim da ostanem dužna na pitanje koje je upućeno ovde, meni u ime poslaničke grupe, odnosno poslanika gospodina Bradića i hoću da odgovorim, i zbog njega, ali i zbog građana Raške i Kopaonika. Ne stoji da se Ministarstvo dovoljno ne brine o nacionalnom parku, ne stoji da se ne brine o životnoj sredini građana ovog područja. Prosto, želim da kažem da će postrojenje za prečišćavanje otpadnih voda u Raškoj da se gradi, da su obezbeđena sredstva u iznosu od sedam miliona evra, da je raspisan tender i da već imamo 40 zainteresovanih kompanija iz Srbije, ali i iz Evrope. One su obišle lokaciju i na zadovoljstvo svih nas, a pre svega građana Raške, Kopaonika, turista koji borave na ovoj našoj planini, ovaj problem će vrlo brzo biti rešen. Toliko o našoj informisanosti i toliko o posvećenosti ovog ministarstva da u datim okolnostima i u datom vremenu, na najbolji mogući način, odgovori očekivanjima naših građana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo ministar. (BlagojeBradić, s mesta: Replika.) Po kom osnovu, gospodine Bradiću? (Blagoje Bradić, s mesta: Direktno sam pomenut.) Gospodine Bradiću, vrlo dobro znate da se gospođa ministarka osvrnula na izlaganje gospođe Stojiljković. (Blagoje Bradić, s mesta: Direktno sam pomenut.) Posle 20 minuta gospođe Stojiljković, ja ne mogu da znam šta ste vi rekli i na čije izlaganje ministarka ima obrazloženje, ali niste pomenuti na bilo koji način, pogotovo ne u negativnom kontekstu, da bi vam dao pravo na repliku. To vrlo dobro znate, gospodine Bradiću. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Ne mogu a da mi ne bude žao što gubimo vreme u ovakvoj raspravi, ali verovatno je neminovno u ovoj fazi. Dakle, pošto su dve teme novac, ministarka, 10 milijardi je po načelu – zagađivač plaća, uplaćeno u budžet 2015. i 2014. godine. To je vaš mandat. O tom mandatu su bila pitanja. Ja neću to da pitam, pošto znam da će biti odgovoran ministar finansija. I bez obzira kako se veselo završilo ovo proleće, budite sigurni da ćemo mi izveštaj o tome koliko se zakonito upravljalo tim novcem dobiti. Ono što je valjalo, je da tih izveštaja bude i da ih mi ne tražimo, a nije ih bilo, kao što nemamo izveštaje o kontroli vazduha, kao što nemamo izveštaje u ovoj godini, ni sednice sa mnogim izveštajima o radu. Ako to što vam govorim ne bude zajednički motiv da vodimo rasprave tako što govorimo o temi i da pazimo šta govorimo, onda će nam se svaka rasprava pretvoriti u dijalog – posramotno a pokorisno, što je majka od Nade Lazić nas sve naučila. Ovo je zaista bila neminovna opaska. Mene ne napušta nada da ću jednom sedeti u sednici gde ćemo svi razgovarati zaista opremljeni podacima o temi o kojoj govorimo. Desiće se i to, verovatno. Ono što bih ja volela da podelite, to je više s građanima nego sa mnom, je posao po zakonu koji je vezan i za Zakon o zaštiti životne sredine i zaštitu prirode, a bogami i za upravljanje otpadom, to je izdavanje integrisanih dozvola, „IPPS“ dozvola. Mi smo s tim imali problem. Vi znate da smo imali dilemu u vreme kada je zakon menjan, ja sam bila izrazito protiv rokova koji su menjani. Razumela sam da Ministarstvo ne može da odgovori zahtevima i ono što bi bilo dobro, da tokom ove rasprave zaista bude prikazano, jer jeste, ako jeste, dobar rezultat Vlade. Dakle, ne popevke, nego stvarno broj, zbog toga što ljudi ne znaju šta su integrisane dozvole i ne znaju kakva je muka da se sve to kao posao obavi, i od strane onog ko podnosi zahtev, i od strane nadležnih u ministarstvima ili u lokalnim samoupravama koji to rade. To je potpuno nova oblast „tera inkognita“ za mnoge, a strašno je važno. Strašno je važno zbog toga što zagađivač, odnosno svi će morati da imaju integrisane dozvole do 2020. godine, a sada je strašno važno da možete da kažete ljudima koji možda imaju podatke o tome šta ko zagađuje u njihovoj sredini, možda nemaju. Ali, ako možete da kažete – dali smo šest, 16, 26 dozvola i da je to garancija da kažete šta se sme, a šta se ne sme u korišćenju prirodnih resursa i u vraćanju svega onoga što je u prirodi oštećeno u prethodno stanje. Ko god to bio, da li je naftaš, da li je svinjar, da li je šumar, da li je ribolovac, da li je bilo ko ko ima posla sa onim što se zove oštećenje u životnoj sredini. Zašto mislim da je to važno? Zato što će biti sve važnije i kao što bih volela da predsednik odbora napravi jedno posebno slušanje sa nama o geoparkovima, tako bih volela takođe da napravimo i posebno slušanje o integrisanim dozvolama, jer kada se to ne uradi, onda od jedne dobre ideje, od, ja i dalje sporim zašto šest meseci, pa šest meseci, ali to je sada nebitno, odluka je doneti i odluka se ima sprovoditi, ali ako ne budemo podelili informacije o tome, onda od jedne dobre ideje vi više imate glasina i osporavanja nego što ljudi ako dobiju informaciju koja je kompanija, zašto i kako dobila integrisanu dozvolu, šta će tu na osnovu toga da se desi u 2019, 2020, 2021. godini, onda imate uspostavljanje dijaloga sa brigom o životnoj sredini. Samo da vam ilustrujem čuvene glasine o tome da li će doći Tenis da ima farmu od milion svinja u Banatu ili neće, najbolje je provesti dijalog o tome kroz to šta će se njemu napisati u integrisanoj dozvoli. Tako čuvamo životnu sredinu, postupamo po Zakonu o zaštiti životne sredine, tako unapred sprečavamo oštećenja koja ne možemo u upravljanju otpadom i tako ljudima pokazujemo šta je vladavina prava, kada ono što je napisano u zakonima od reči do reči primenimo u delo. Dala sam samo primer, ne mislim ja da se sporim o tome ko će gde da ima farmu za industrijsku proizvodnju svinjskog mesa, ili ne. I, za kraj, Zakon o zaštiti prirode koji će biti primenjivan zajedno sa zakonima o nacionalnim parkovima i Zakonom o šumama i drugim zakonima, ja bih volela da sam imala moći i snage da ponovo u ovom zakonu govorimo o vetrozaštitnim pojasevima. Postoji neodustajanje kada su vetrozaštitni pojasevi u pitanju. Čak sam sa kolegama razgovarala da pokušamo da podnesemo jedan poseban zakon o vetrozaštitnim pojasevima, jer sada prostor da sve sade izdanci po pravilima, objekti koji bi bili tretirani kao mogući za postavljanje, objekti kao zemljište, hoću da kažem prostor, sada su ispali iz svih zakona, jer se ne računaju ni u malu šumu, ni u veliku šumu, ni u šumarak, ne računaju se ni u puteve, ne računaju se ni u obavezu gde mu dođe senka od drveta, jel može ili ne može, ni u šta se ne računa, a treba nam. Strašno nam trebaju vetrozaštini pojasevi. To je molba, dakle, da uz to razgovaramo o geoparkovima, da ministarstvo posebno informiše o integrisanim dozvolama, ne morate mene, bilo koga ko se bavi time, da zaista skupimo na jednom mestu sve one koji ne razumeju šta su vetrozaštitni pojasevi sve nas koji razumemo i volimo, i da ovaj mandat sledeće vlade bude obeležen da je i tu posao počet i da ćemo ga gledati kako se završava. Znate, ima jedna stara mudra poslovica, da briga o društvu zaista počinje kada ljudi sade drveće, a znaju da se u hladu tog drveća neće odmarati. Taj trenutak još u Srbiji nije došao, možda vetrozaštitni pojasevi budu početak. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospođo Čomić. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite, gospodine Čikiriz.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospođo ministre sa saradnicima, ja sam bio narodni poslanik i kada je donošen prvi set ekoloških zakona i diskusije koje danas slušam u Narodnoj skupštini Republike Srbije se u velikoj meri i sasvim osnovano ponavljanje već viđenih i čuvenih diskusija. Mi smo i tada, bez obzira što je i to bio korak napred, u normativnom delu imali relativno regulisanu oblast. Bez obzira što je Evropska zajednica još 1975. godine donela prve propise iz oblasti zaštite životne sredine i u međuvremenu imala šest akcionih programa, čini mi se da tek posle 40 godina Srbija počinje ozbiljno da se bavi problemima koji su u velikoj meri opsesija politike uređenih država. Zbog čega je to tako? Opet zbog politike. Šta smo mi dobili, i to je opet političko pitanje, a suštinsko za život naših građana, šta smo mi dobili potpisivanjem Briselskog sporazuma, a opet se tiče životne sredine? Srpski pokret obnove je najsnažnije od svih stranaka podržao taj hrabar iskorak ka Evropi, koji je učinio, pre svega premijer Aleksandar Vučić, ali i cela Vlada. Mi smo, pošto ste vi članica SPS, veoma poštovani ministar, mi se možda sporimo oko nekih ideoloških pitanja i tu ćemo se sigurno sporiti sve dok stvari ne dođu na svoje, ali oko ovih pitanja koja nemaju dodirnih tačaka sa time sigurno da se možemo složiti u velikoj meri. Gde smo mi bili 1975. godine, a gde smo sada? Tada sam obilazio, doduše sredinom 80-ih, zemlje istočnog bloka bivšeg SSSR i posebno je bilo zabrinjavajuće stanje u Češkoj, Poljskoj, Slovačkoj, gde smo videli ogromne dimnjake iz kojih kulja dim, akcidenti itd, a danas je ta slika totalno drugačija kada samo vizuelno prođete tim zemljama, a kada još pročitate analize o stanju zaštite životne sredine, onda vidite koliki je to napredak u svim, pa i u toj oblasti. Zbog čega? Mislim da je suštinsko pitanje, možemo pričati, naravno, koji su glavni ciljevi koje je tadašnja Evropska zajednica, sadašnja EU postavila,očuvanje, zaštita i unapređenje životne sredine, zaštita ljudskog zdravlja, jer ne zaboravimo, danas je malo ko pričao o ljudskom zdravlju koje biva strašno narušeno sa brojnim akcidentima koji odlaze u zemljište, vodu itd. Mnoge su bolesti, evo samo u Kragujevcu, pre svega, zbog velikog stepena aerozagađenja, zbog energetike, koja je jedan od glavnih zagađivača životne sredine, često je gospodin Žika Gojković pričao o čuvenoj kafileriji u Somboru itd, čak je negde oko 10 hiljada dece sa plućnim bolestima. Sada, ako bismo stavili da ne gledamo ljudsku stranu, a ona je najstrašnija i sudbine ljudi koji su oboleli zbog nebrige o životnoj sredini, ako bismo samo matematički izračunali troškove njihovog lečenja i troškove ulaganja u zaštitu životne sredine, onda bi naravno preovladala filozofija da je prevencija u sadejstvu sa sankcijama koje su ovim zakonima pooštrene, sa edukacijom i stalnom kampanjom koju vi kao resorno ministarstvo morate voditi zbog podizanja nivoa svesti svih građana, slažem se sa gospodinom Blažićem da edukacija svoje vrste mora da bude zastupljena i u školama, ali takođe i lokalne samouprave moraju biti u stalnoj kampanji. Svako ko bi želeo da bude danas zlonameran može da se uhvati za bilo koju oblast gde je loše ekološko stanje i da sa puno argumentacije kritikuje vaše ministarstvo. Vaš odgovor bi bio kao i odgovor svih drugih ministara pre vas – to smo stanje zatekli, za to nismo odgovorni, normativno smo sve uredili. Ali, šta je bio problem i saranijim normativnim uređenjem, a lošim stanjem na terenu? Prvo, što se propisi nisu primenjivali, zatim što su se propisi kršili i treće što svest građana nije bila na zavidnom nivou, kao ni rad nadležnih inspekcijskih službi. Vi to sve ovim zakonom normativno uređujete, ali po izglasavanju ovih zakona moramo sada okrenuti jedan novi list, kao što je Vlada u svim segmentima svog delovanja okrenula jedan totalno novi list i jedan totalno novi pristup i on se vidi na svakom koraku. Mora se konstantno pratiti stanje, mora se konstantno ulagati u sistem zaštite životne sredine. Budimo sasvim otvoreni, nama je potrebno da bismo samo intervenisali u onim najugroženijim oblastima preko 10 milijardi evra. Srbija danas taj novac nema. Srbija može, sa onim sa čime raspolaže, da novac usmerava racionalno, što ova Vlada radi u svim segmentima, a rekao bih i još racionalnije. Drugo, ako pričamo o vodi, ona je od UN proglašena najvažnijim ljudskim resursom 21. veka. Bez svega ljudi mogu, ali bez vazduha i bez vode i bez kvalitetnog zemljišta nezamisliv je i kvalitetan život. Čini mi se, bez obzira što je stanje u celoj Srbiji u tom delu prilično loše, i što sam i ja, dok se nisam spremao za ovu i za neke druge diskusije koje su tretirale ovu oblast, mislio sam da mi imao sasvim dovoljno vode za piće. Međutim, nije tako. Mi nemamo dovoljno vode za piće, ni tehničke vode itd, a o problemima ispravnosti vode, podzemnih voda, loše kontrole izvorišta, posebno bunara na seoskim područjima, pa samim tim i loše posledice po zdravlje stanovništva, o tome može dugo da se priča. Šta je zadatak, pre svega, lokalnih samouprava? Čini mi se da i ovo treba da bude jedan alarm, da se pre svega, konkuriše, pošto smo zemlja u statusu kandidata za pridruživanje EU za dobijanje novca za izradu kvalitetnih projekata i kasnije za dobijanje novca ispred pristupnih fondova EU uz ono malo novca što mi imamo sa novcem ispred prisutnih fondova EU. Čini mi se da možemo napraviti prvi veliki iskorak u zaštiti životne sredine posle nekoliko decenija. Znamo da nemamo u lokalnim samoupravama dovoljno kadrova ni dovoljno ljudi obučenih da pišu kvalitetne projekte, a EU je, ne samo danas nego od svoga nastajanja već i danas posle toliko decenija svog postojanja, veoma izdašna što se tiče izdvajanja novca za zaštitu životne sredine, jer znaju da je to ulaganje koje se zaista višestruko isplati. Mi ćemo u raspravi o pojedinostima se izjasniti bliže o mnogim pitanjima koje smo danas pokrenuli, ali u Danu za glasanje poslanici SPO zbog svih razloga koje sam ja izneo glasati za sve ove zakone. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite, gospodine Milićeviću.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Poštovana gospođo Bošković Bogosavljević, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, razlog za izmene i dopune zakona o kojima danas vodimo raspravu nastao je, pre svega, kao posledica pravnih praznina koje jesu uočene, kao i potrebe za usklađivanjem sa međunarodnim pravnim aktima, kao i sa propisima EU iz oblasti zaštite životne sredine. Na taj način, Srbija postavlja jasne kriterijume i pravila koja mora dostići, kako u zaštiti životne sredine, tako i u očuvanju prirodnog bogatstva koje Srbija, kao država poseduje. Jedan od osnovnih ciljeva ovih zakona je da se u skladu sa načelom održivog razvoja obezbede zaštite životne sredine, da se obezbedi zaštita prirodnih resursa i ono što je najvažnije da se obezbedi zaštita zdravlja ljudi. Poznato je da oko jedne trećine propisa EU se odnose na zaštitu životne sredine i zbog toga je neophodno da kao država koja je u procesu pregovora, odnosno ima jasnu nameru za članstvom u EU. To je naš strateški interes, strateško opredeljenje, da što je moguće više svoje zakonodavstvo uskladimo sa propisima EU. Na taj način ćemo ubrzati proces pregovora i biti u toku sa stalnim promenama u oblasti zaštite životne sredine, što je osnovni preduslov za uspešnu strategiju pridruživanja. Za Srbiju je regulisanje zaštite životne sredine od višestrukog značaja. Na prvom mestu to je zaštita prirodne sredine i okruženja u kome živimo. Zdrava i sigurna životna sredina je osnovni preduslov za razvoj države, mnogo toga moramo potpuno jasno i precizno reći je učinjeno u mandatu ove Vlade i mandatu vas kao ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine, ali smo svesni da nam i dalje predstoji mnogo posla da bismo dostigli razvijene evropske zemlje. Upravo izmene i dopune zakona o kojima danas govorimo, o kojima danas vodimo raspravu su, rekao bih jedan siguran kvalitativna pomak, siguran korak napred, korak dalje u tom pravcu. Zaštita životne sredine biljnog i životinjskog sveta i zaštita prirode u savremenom svetu su ogromna razvojna šansa. Sve više se govori o takozvanoj zelenoj ekonomiji koja predstavlja koncept privrednog razvoja, koji obezbeđuje rast privrednih aktivnosti, koji uzimaju u obzir održivost bogatstva ponovnom upotrebom, već korišćenih resursa, odnosno reciklažom i očuvanjem životnog prostora. Cilj je da se efikasno upravlja resursima, što je osnova za održiv razvoj i konkurentnost ekonomije. Na taj način stvaraju se nova radna mesta o tome je već bilo reči tokom današnje rasprave, privlače se kako domaći tako i strani investitori omogućava se upotreba novih znanja i tehnologija, a sve to celokupno sagledavajući doprinosi daljem razvoju. Konkretno, kroz izmene i dopune predloženih zakona, mi u Srbiji stvaramo uslove kako bi se stvorilo funkcionalno i organizovano tržište otpadom, odnosno kako bi se ostvario pun kapacitet u sektoru reciklaže. Prema podacima kojima raspolažemo, odnosno prema podacima Srpske asocijacije reciklera popunjenost fabrika za reciklažu, ambalažnog otpada je samo 50%, što rekao bih ozbiljno ugrožava njihov dalji razvoj. Fabrike za reciklažu papira i stakla su prinuđene da uvoze otpad iz inostranstva po cenama većim i do čak 40% dok se istovremeno otpadni papir i staklo izvoze iz Srbije što doprinosi odlivu deviza iz Srbije što svakako nije dobro ni pozitivno. Istovremeno prema poslednjim podacima koje je objavio Republički zavod za statistiku vidi se da se razlika između uvezene i izvezene količine otpada smanjivala jer svest o značaju otpadnog materijala kao resursa polako raste, ali se još uvek znatno više izvozi nego što se uvozi. Opet vrste otpada koje imaju najveće udeo u izvozu su metalni otpad od gvožđa, negde oko 67,2%, i otpad od papira i kartona 10,7%. Pored toga važno je istaći da reciklažna industrija je najmlađa industrijska grana i rekao bih sa sigurnošću jedna od najperspektivnijih. Prema procenama u njoj radi oko 2.000 ljudi direktno, a indirektno oko 30.000 ljudi različitih profila, različitih struka što je upravo njena najveća prednost. Naravno ove izmene i dopune zakona doprineće da se broj zaposenih poveća, jer se prema podacima reciklera u Srbiji reciklira svega 15% dok je u najrazvijenijim zemljama taj broj i do 50% otpada. Zbog toga je važno podržati razvoj sistema reciklaže i pravilnog upravljanja otpadom u skladu sa tim neophodna je promena sistema finansiranja životne sredine kao i intenziviranje rada na projektima kako bi se iskoristila svesno koja nam jesu na raspolaganju. Osnivanje fonda, Zelenog fonda, u skladu sa tim, dakle, formira se na osnovu Zakona o budžetskom sistemu i o tome je već bilo reči, Zeleni fond Republike Srbije on se zasniva na sredstvima dobijenim po principu zagađivač plaća i o tome je bilo reči tokom današnje rasprave, što znači da će sva pravna lica pod jednakim uslovima koja obavljaju privredu delatnost na teritoriji Republike Srbije u njega uplaćivati određenu naknadu. Osnivanje ovog fonda proizilazi iz činjenice da je Poglavlje 27 životna sredina, jedno od najkompleksnijih i rekao bih najkomplikovanijih za proces pregovora. Približavanje EU u ovoj oblasti zahteva značajne infrastrukturne investicije. Istovremeno direktno utiče na različite sektore privrede i društva, što nameće potrebu za jasnom, definisanom, nacionalnom politikom. Ukupni troškovi procenjeni su na 11,5 milijardi evra u periodu do 2030. godine. Investicioni troškovi 6,5 milijardi,a ostalo čine operativni troškovi. Dakle, osnivanjem Zelenom fonda Republike Srbije uspostavlja se stabilan, uspostavlja se transparentan sistem finansiranja zaštite životne sredine i ujedno predstavlja jedno od značajnih preporuka dobijenih od strane Evropske komisije tokom skrininga za Poglavlje 27 koje je, čini mi se, sprovedeno tokom 2014. godine. Pored toga Zakonom o budžetskom sistemu uređeno je osnivanje, funkcionisanje, finansiranje i obaveze koje proističu iz budžetskog fonda. Pored fonda predviđeni su i drugi različiti izvori finansiranja. Fondovi EU kaobespovratna sredstva EU, sredstva finansijskih institucija, domaćih i ostalih komercijalnih banaka, direktnih kredita za projekte, republički budžet, budžet lokalne samouprave kao i budžet AP Vojvodine. Efikasan sistem ekonomskih instrumenata treba da dovede podsticanja smanjenja zagađenja, a uvođenja efikasnih finansijskih mehanizama i to sve treba da podstakne ulaganje u životnu sredinu i obezbedi sigurne izvore finansiranja. Od velikog značaja i podizanje svesti običnih ljudi. Uključivanje komunalnih preduzeća u sistem upravljanja ambalažom kao i pojačan nadzor inspekcijskih službi. Na samom kraju želim da kažem da zaštita životne sredine utiče neposredno što je od izuzetne važnosti i na druge sektore, na poljoprivredu, na turizam i na infrastrukturu. Naravno, ponoviću ono što je uvaženi kolega Miletić Mihajlović rekao u uvodnom izlaganju, u danu za glasanje podržaćemo zakonske predloge kao poslanički klub o kojima se dana vodi rasprava. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Radoslav Jović.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, govoreći danas o setu zakona koji pojednostavljeno svrstavamo u tzv. ekološke zakone, mi zapravo otvaramo raspravu o čoveku, govorimo o ljudskoj vrsti, o našoj civilizaciji, o potrebi da kritički sagledamo do kojih granica je tzv. potrošačko društvo, razorno, destruktivno uticalo na sveukupni ekosistem i dovelo nas do ivice samouništenja. Trajanje evolucije prirode koju poznajemo meri se milijardama godina. Pojava života sa dominantnom osobinom da se samoreprodukuje, razvija, širi, usavršava na našoj planeti, jedan je od kardinalnih događaja koji obeležavaju taj dugotrajni i fascinirajući put razvoja svega što poznajemo. Kroz milione godina interakcije živog i neživog, kroz sistem selekcije, nastao je svet kome i sami pripadamo. Na vrhu te veličanstvene vertikale života stoji čovek, umno duhovno i kreativno biće. O smislu nastanka života, o smislu nastanka čoveka, kao inteligentnog bića, kroz milenijume trajanja ljudske civilizacije, napisane su i izgovorene mnoge filozofske, naučne, umetničke i teološke rasprave i teorije. U jednom se svakako slažem, ljudsko biće sa sposobnošću da svojim receptorima oseća, posmatra, analizira, proživljava i istražuje zakonitosti, određuje dimenzije događajima i stvarima, upravo i jeste osmišljeno za tu funkciju. Da dajući smisao svemu osmišljava i samog sebe. Ono postaje paradigma uma i duha u univerzumu, posebna njegova dimenzija. Nažalost, u jednom trenutku to biće postaje pohlepno, sklono hedonizmu i nekontrolisanoj potrošnji prirodnih resursa. Postaje destruktivni element prirodne ravnoteže stvarane milenijumima. Po efektima svoga delovanja postaje negacija i samoga sebe i svekolikog živog i neživog sveta, sa tzv. tehnološkom revolucijom u želji da zadovolji i neophodne i bizarne potrebe ljudske vrste, čovek zakratko vreme do te mere narušava ravnotežu u prirodi da se danas sa pravom postavlja pitanje - sme li dalje tako i da li ćemo uopšte opstati. Možda ovakva pitanja nikad ne bismo ni postavili da već ne osećamo zastrašujuće posledice takvog našeg egoističnog i antropocentričnog sagledavanja sveta, a posebno prirodnih resursa dati nam na raspolaganje. U centru sveta, zapravo u centar sveta smo postavili sebe i kao da sve postoji zbog nas i naših potreba. Sami sebe otkidamo od zajedničke kolevke, zajedničkog korena iz kojeg smo potekli zajedno sa hiljadama i hiljadama vrsta biljaka i životinja, a posledice su zastrašujuće – nagli skok učešća malignih oboljenja u smrtnosti čoveka i pri tome treba imati u vidu da su gotovo na stotine, može se i hiljadama meriti kancerogeni faktori zapravo produkt ljudskog rada. Zatim, psihička dezorijentisanost, osećaj nesigurnosti, otuđenosti i usamljenost, prirodne katastrofe sve učestalije sa nesagledivim posledicama i patnjama ljudi i biljaka i životinja, klimatske promene i tako redom. Priroda nas za sada samo opominje, daje nam signale i uči nas, preklinje da se trgnemo, zaustavimo u svojoj bahatosti, razmislimo i promenimo i sami sebe i razumemo svet oko nas. I nauka i vera, iskazana je kroz gotovo sve veroispovesti, nas kroz minule vekove uče i duhovno nadahnjuju da se prema svojoj majci, prema prirodi odnosimo sa više poštovanja i ljubavi. Od tog bisera univerzuma, od te planete zemlje, koja čarobnom lepotom ukrašava vaseljenu, nama je dato jedno prelepo parče. To parče zemlje zove se Srbija. Kada je pogledamo odozgo, iz ptičije perspektive, vidimo prekrasne i raznovrsne predele, ispunjene svim oblicima života a mi, umesto da smo zahvalni Bogu na takvim darovima, ne samo da uništavamo tu lepotu, već pokazujemo i znake da ne umemo zarad sopstvene dobrobiti te darove da koristimo na pravi način, zarad sopstvenog opstanka i ekonomskog razvoja. Zato je dobro da danas govorimo o ovakvim zakonima, zakonima koji imaju za cilj da nas ograniče u bahatosti, zakonima koji treba da nas nauče kako da sačuvamo i ulepšamo našu zemlju. Podsetio bih na zastrašujuće poplave od pre dve godine, još osećamo posledice toga događaja, ta nekontrolisana snaga vode, u trenutku je pokazala i lice i naličje naših naravi i naših navika, naše neodgovornosti i našeg bahatog ponašanja. Ta voda nam je donela patnju i ogromnu materijalnu štetu, ali je na površini zemlje ostavila i neverovatne količine komunalnog i drugog otpada, koje smo nekontrolisano godinama i decenijama unazad odbacivali u šume, na livade, u potoke, reke i jezera. Za pametnu naciju, taj događaj je dovoljno jak alarm da se trgne i preduzmu adekvatne mere. Za savesne i dobronamerne ljude zakoni nisu neophodni, oni su uvek znali i znaće da čuvaju to blago prirode. Nažalost, za one neodgovorne i nesavesne potrebna su pravila, norme, kaznena politika. Kada govorimo o komunalnom otpadu, taj problem stoji pred nama. Naše strateško opredeljenje da usvajamo standarde razvijenih zemalja Evrope je dobro i obećava i sama činjenica da su odredbe ponuđenih zakona usaglašene sa ekološkim evropskim standardima je benefit koji ćemo tek osetiti u budućim vremenima. I danas, kako-tako, u gradskim sredinama se taj problem rešava. Ono na šta bih ukazao jeste ono ruralno prostranstvo naše zemlje na kojem, po ovom pitanju, gotovo da ništa nismo učinili. Ljudi koji žive na seoskom području još uvek nemaju na adekvatan način rešeno pitanje odlaganja svoga otpada. Zato smo svedoci ružne slike, nagomilavanja divljih deponija po šumama, rekama, potocima, jezerima, pored puteva. Rešenje vidim u nekoliko principa. Prvo, država je dužna i tim ljudima da ponudi rešenje odnosno alternativu. Ti ljudi moraju tačno i precizno znati gde se nalazi mesto na koje mogu bezbedno da odlože svoj komunalni otpad. Mogu to biti i kontejneri, mogu to biti i protočne i nestalne deponije i postoji čitav niz mogućih rešenja. Drugo, sem toga, mora se uvesti i ozakoniti jednostavan princip da je svaki vlasnik bilo koje nekretnine lično odgovoran za ekološki red na njoj i oko nje, i da je neodgovornost podložna zakonskim sankcijama. Treći princip je oštra kaznena politika i vidim da je to predviđeno i ovim predlozima zakona. I, naravno, četvrto, ono što želim posebno da istaknem je prevencija, a kada govorimo o prevenciji, pre svega, mislim na edukaciju, obrazovanje i vaspitavanje ljudi, posebno mladih naraštaja. Časovi o ekološkom obrazovanju i vaspitanju moraju biti obavezan deo našeg sistema obrazovanja. Takvi časovi ne bi smeli da budu samo teorijski, naprotiv, deca bi morala veći deo svojih nastavnih aktivnosti da provodi u prirodi, da uče o njoj, da je zavole i da brinu o njoj kroz neposredan i praktični rad. Zato bi decu trebalo rasteretiti od mnogih nepotrebnih formula, jednačina, definicija, a treba ih naučiti kako da uče. Generalna skupština UN je 1972. godine 5. juni proglasila za Dan zaštite životne sredine. Od tada do danas se mnogo što-šta promenilo, EU je takođe nizom propisa i deklaracija dala usmerenje za naš odnos prema životnoj sredini i ekosistemu. Svestan činjenice da su zakoni koji su danas pred nama upravo deo naših napora, da se i u ovoj oblasti usaglasimo sa modernim i razvijenim evropskim zemljama, ove zakone podržavam, a nadam se da će to učiniti i moje koleginice i kolege iz poslaničkog kluba SNS. Ljubav prema zemlji iskazivali smo u istoriji na mnogo načina. Ginuli smo i stradali, gotovo se istrebljivali, prinosili strašne žrtve ideji slobode. Hajde za promenu da svoju ljubav prema našoj Srbiji iskazujemo malim, jednostavnim, ali korisnim delima. Hajde da koliko sutra više ne bacamo otpad bilo gde i bilo kako. Hajde da poradimo malo i na ekološkoj etici. Hajde da zamislimo jedan dan, jedno jutro u kojem ćemo svi mi pokupiti naš sopstveni otpad, očistiti naša dvorišta ispred naših kuća i stanova. Taj napor trajao bi par minuta za svakog pojedinca. Milioni pojedinaca učinili bi čudo. Istoga dana, naša zemlja bi bila umivena i lepša, a svi mi bi bili zadovoljniji i srećniji ljudi. Siguran sam, priroda bi nam uzvratila zdravljem. Na kraju, ne smemo da zaboravimo, mi smo ovu zemlju pozajmili od naših potomaka. Nemamo prava više da je uništavamo. Ako tu decu zaista volimo, onda ćemo, nadam se, da učinimo ono što moramo i što će biti dobro. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marjana Maraš.
Poštovani predsedavajući Bečiću, uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je danas bilo nekoliko predloga zakona iz oblasti poljoprivrede i zaštite životne sredine. Obzirom da su moje kolege Miletić Mihajlović i Đorđe Milićević govorili detaljno o predlozima zakona iz oblasti zaštite životne sredine, a i na te zakone osvrnuće se i moja koleginica poslanica Gordana Topić, ja ću se u svom izlaganju, pre svega, osvrnuti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu. Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine je na izradi ovog zakona radilo skoro dve godine, kako bismo dobili kvalitetan zakonski predlog. Predložene izmene i dopune zakona imaju za cilj da se unapredi položaj i podigne nivo konkurentnosti proizvođača. Predloženim izmenama preciznije se definišu nadležnosti subjekata u stočarstvu i uslovi koje odgajivački programi treba da ispune. Novim zakonskim rešenjima štiti se uzgoj autohtonih rasa domaćih životinja. Uvodi se obaveza vođenja registra odgajivača autohtonih rasa domaćih životinja, što treba da omogući precizniju evidenciju, zaštitu domaćih rasa, očuvanje i održivo korišćenje, kao i uvećanje brojnog stanja. Preko izveštaja odgajivačkih organizacija i na osnovu informacija od drugih subjekata u stočarstvu, Ministarstvo će imati preciznije informacije o kvalitetu domaćih životinja i njihovim proizvodnim osobinama. To će doprineti kreiranju agrarne politike u oblasti stočarstva, kao i kontroli primene zakona. Poštovani narodni poslanici, poljoprivredna delatnost predstavlja jednu od najznačajnijih privrednih delatnosti u Srbiji. Srbija ima veoma povoljne prirodne uslove, zemljište i klimu i raznovrsnu poljoprivrednu proizvodnju, kako biljnu, tako i stočarsku, iskusne proizvođače, vrhunske stručnjake i naučne radnike. Činjenica je da je stočarstvo u Srbiji u značajnoj meri osiromašeno i da je Ministarstvo sebi postavilo zadatak da očuva ono što sada ima i da postepeno uvećava stočni fond. U strukturi stvorene vrednosti poljoprivredne proizvodnje, 70% potiče iz biljne proizvodnje, 30% iz stočarske proizvodnje. Poređenja radi, u EU 70% vrednosti poljoprivredi je poreklom iz stočarske proizvodnje, a 30% iz biljne proizvodnje. U strukturi poljoprivredne proizvodnje stočarstvo bi trebalo da ima dominantnu ulogu. Međutim, stočni fond u Srbiji poslednjih decenija smanjuje se za 2-3% godišnje. U proteklih dvadesetak godina ne smenjuje se samo broj stoke nego i potrošnja mesa i mleka. Broj goveda, kako ste naveli u obrazloženju Predloga zakona, u periodu od 2007. do 2013. godine, smanjen je za gotovo 200.000, odnosno 17%. Broj priplodnih grla u istom periodu smanjen je za 25%, ukupan broj svinja za preko 850.000 ili 20%, broj priplodnih grla za oko 80%. Sve je to rezultiralo i smanjenjem proizvodnje goveđeg mesa za 30% u poslednjih pet godina, dok je proizvodnja mleka u istom periodu smanjena za 3-4%. Proizvodnja svinjskog mesa u 2013. godini u odnosu na 2007. godinu smanjena je za nešto manje od 14%. Na sreću, u prošloj godini trend opadanja je prestao. Krenuli smo ka stabilizaciji i rastu stočarskog fonda, što je rezultat i dobrih podsticajnih mera koje je preduzela u prethodne dve godine Vlada i Ministarstvo za poljoprivredu i zaštitu životne sredine. Stočni fond u Srbiji stradao je i zbog nestanka velikih firmi na društvenim poljoprivrednim dobrima u procesu privatizacije. Novim vlasnicima je bilo važno da se što pre reše radnika, a nije im bilo poznato da je stočarstvo delatnost koja traži angažovanje 365 dana i noći i da bez ljudi nema stočarstva. Uz ovo, mora se uzeti u obzir i demografsko pustošenje sela u Srbiji, jer i za selo, kao i za farme, vredi pravilo da bez ljudi nema ni gajenja stoke. Kada bi se zaustavili negativni trendovi i aktivirali potencijali ove strateške privredne grane, Ministarstvo je usvojilo koncept postepenog povećanja proizvodnje i izvoza poljoprivredno-prehrambenih proizvoda u okviru dugoročnog nacionalnog plana poljoprivredne proizvodnje. Stanje u stočarstvu je teško, ali moramo da znamo da nema rešenja preko noći. Potreban je duži period za oporavak i za rast. U Srbiji trenutno na tri hektara dolazi po jedno grlo, a da bi se od poljoprivrede više zaradilo, potrebno je da taj odnos bude jedan prema jedan. To znači da bi stočarstvo trebalo da zauzme najmanje 60% poljoprivredne proizvodnje, što je cilj države. Nadležno ministarstvo čini sve kako bi se stočarska proizvodnja oporavila. Važno je i da stočari povećaju produktivnost, ali nije dovoljno samo povećati broj grla, već se mora voditi računa i o kvalitetu mesa i mleka. Naši proizvođači moraju da znaju da u EU može da se prodaje samo mleko ekstra kvaliteta. Kod nas imamo sada svega 35% takvog mleka. Poštovani narodni poslanici, izvoz je jedan od glavnih prioriteta za povećanje stočarske proizvodnje. Srbija već godinama ima odobren kontigent za izvoz junećeg mesa u EU, koji iznosi 10 hiljada tona, a zajedno sa Crnom Gorom, BiH prodaje jedva trećinu te količine. Naši uzgajivači svinja imaju manje troškove proizvodnje hrane i radne snage nego u Evropi, ali je ishrana manje efikasna i genetika je lošija, što je prepreka da budu efikasniji i konkurentniji. Ako se uloži u te dve stvari, onda će i srpski proizvođači dostići nivo proizvodnje koji ostvaruju na farmama u Holandiji, Danskoj i Francuskoj. Sve, pa i najrazvijenije zemlje EU polažu veliku pažnju poljoprivredi, a pogotovo stočarstvu, tako da od ukupnog budžeta EU više od polovine novca ode na premije i podsticaje u poljoprivredi. Koristim priliku da apelujem na to da bi ubuduće u budžetu Republike trebalo izdvojiti još veća sredstva za poljoprivredu, jer će samo tako napori Ministarstva poljoprivrede dati optimalne rezultate, a poljoprivrednicima se omogućiti još veće subvencije. Što se tiče neisplaćenih subvencija, dug koji se pominje je rezultat lošeg zakonskog rešenja, koje je predviđalo da se sredstva planiraju na osnovu broja gazdinstava iz prethodne godine za narednu, a nikada se nije moglo znati koliko će biti gazdinstava u toj godini. Zato planirana sredstva nisu bila dovoljna za isplatu subvencija i tako je nastao dug. Izmenama zakona omogućeno je da se domaćinstva prijavljuju do 31. septembra, a da se budžet planira do 31. decembra. Period od tri meseca je sasvim dovoljan da se isplaniraju sredstva i da nema dugovanja. Što se tiče IPARD fonda, ovim fondom je Srbiji opredeljeno 175 miliona evra. Da bi se ta sredstva mogla koristiti, bilo je neophodno da se stvore materijalno-tehnički uslovi. To znači da je bilo neophodno preseliti Upravu za agrarna plaćanja iz Šapca u Beograd, za šta je postojao veliki otpor i opstrukcije. To je uspešno izvršeno i sada se radi na daljem unapređenju rada Uprave za agrarna plaćanja, kako bi mogli iskoristiti sredstva namenjena iz fonda EU. Za razliku od prethodnih ministarstava i vlada, koji ova pitanja nisu rešavali, naše ministarstvo je uz veliki napor i opstrukciju u 2015. godini preselilo Upravu za agrarna plaćanja u Beograd i stvorilo tehničko tehnološke uslove za rad. Sada predstoji prijem stručnjaka koji će raditi, oko sto pravnika i ekonomista. Oni bi trebali da rade na obradi zahteva za subvencije i na sprovođenju IPARD projekta. Strateško opredeljenje države je razvoj stočarstva, a sve mere u stočarstvu su zadržane od premija za mleko koje ostaje sedam dinara, podsticaja po grlu krave koje ostaje 25 hiljada dinara, pa do podsticaja za ovčarstvo, kozarstvo i svinjarstvo. Kada sam navodila one podatke o padu proizvodnje, našla sam da je bio jedino porast, u nekom desetogodišnjem periodu, kada su u pitanju ovce za 4,1, a koze 42,8% i živine za 25,4%. Kao bitna novina koju treba istaći jeste da su uključena i pčelarska udruženja u sprovođenju odredbi ovoga zakona. Ta udruženja su svakako najviše zainteresovana za prikupljanje informacija koje se odnose na pčelinju pašu, katastar pčelinje paše i finološke karte, a imaće i obavezu da svoje pčelare blagovremeno informišu u akcijama suzbijanja komaraca kako bi se sprečile štete po pčelinje društvo. Izmenama zakona se na nov način uređuje gajenje divljači, kako bi se ispunili zahtevi u pogledu dobrobiti i kako bi se sprečilo narušavanje biodiverziteta kroz unošenje životinjskih vrsta kojima naša zemlja nije prirodno stanište. Takođe, ovim zakonom se detaljnije propisuju uslovi za obavljanje akva kulture. Uvodi se sertifikat u ovu, kako bi se kontrolisao nelegalan, ne prijavljen i neregulisan ribolov. Još jednom da istaknem da se donošenjem ovog zakona stvara mogućnost za dalje unapređenje stočarske proizvodnje u Republici. Donošenje zakona je neophodno kako bi se unapredio rad na podizanju kvaliteta proizvoda stočarstva u Srbiji i unapređenje nivoa konkurentnosti domaćih proizvođača. Na samom kraju, pohvalila bih rad ministarstva na čelu sa vama ministarka. Pre svega i s toga što ste u nepune dve godine doneli veliki broj zakona, ako ne i najveći, a sve u cilju da se na sve načine podstakne razvoj poljoprivrede u Srbiji i uspeli smo da zabeležimo rast izvoza poljoprivrednih proizvoda za 50%. Na kraju želim da ponovim da ćemo podržati sve zakone iz današnjeg zajedničkog i jedinstvenog pretresa. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođo Maraš. Reč ima ministar. Izvolite.
Zahvaljujem. Podstaknuta diskusijom poslanice Marijane Maraš, želim da ukažem na nekoliko važnih stvari, odnosno nekoliko važnih pitanja o kojima se ovih dana govori, a to su pitanja koja se odnose na podsticaje i subvencije u poljoprivredi. Vi ste rekli da je potrebno izdvajati više sredstava za subvencije, više sredstava za podsticaje. Prosto, to nije sporno i svaka grana očekuje više, više dotacije, veće količine, odnosno veće sume novca koje će moći da opredeli prema svojim korisnicima. Međutim, treba reći i da je istina i u tome kako se ta sredstva koja se opredeljuju za određenu svrhu koriste. Želim da kažem da kada smo mi stupili na dužnost, kada sam preuzela funkciju ministra pre nešto manje od dve godine, zajedno sa svojim saradnicima pratila i analizirala sve mere podsticaja u poljoprivredi sa željom da sredstva koja nam se opredeljuju iskoristimo na najbolji mogući način. Mi smo, znači, u ovoj godini sve mere koje se odnose na stočarsku proizvodnju, sve mere koje se odnose na ruralni razvoj, na investicije zadržali. Sredstva za investicije su povećane. Kada se radi o meri o kojoj se danas često govori, to su podsticaji o biljnoj proizvodnji, jesu, oni su smanjeni, ali nisu smanjeni zato da se ne bi dala sredstva ka poljoprivredi. Sredstva će se dati, ali u vidu investicija. Zbog čega je to tako? Ja koristim priliku ovu da vama i našim poslanicima koji su ovde kažem čega je ovaj rezultat posledica? Posledica je toga da smo mi u protekle dve godine, a tako je bilo i ranije, najviše sredstava izdvajali upravo za ovu jednu meru. To je tzv. sto evra po hektaru. Ovde na ovom grafikonu se vidi. Ovde su podsticaji u biljnoj proizvodnji, podsticaji u stočarstvu, podsticaji za mleko, odnosno premije za mleko i ostali podsticaji. Iz ovoga se jasno vidi da su najviše sredstava dobijali upravo oni koji su koristili direktne mere za biljnu proizvodnju ili 100 evra po hektaru. U 2014. godini 20 milijardi, u 2015. godini 18 milijardi. Trideset i osam milijardi je opredeljeno samo za ovih 100 evra po hektaru. Pri tome, u stočarstvu mnogo manje, mnogo manja izdvajanja, mnogo manja izdvajanja za premije za mleko i za ostale podsticaje. Kada smo uzeli ove podatke, kada smo počeli da ih analiziramo, mi smo shvatili da je mnogo bolje dati za ratarsku proizvodnju i biljnu proizvodnju, za unapređenje proizvodnje, za investicije, jer praktično smo ova sredstva potrošili, a nemamo rezultat. Da nemamo rezultat, jasno govore podati, recimo, o površina pod voćnjacima. Ovo su podaci od 2005. do 2014. godine. Imate date zasade jabuke, zasade šljive, višnje i ostalih voćarskih kultura. Na ovoj drugoj tabeli imate i za kupine, maline, jagode. Sve u svemu, kada uzmemo i kada pogledamo ove grafikone, vidimo da u poslednjih deset godina se ništa nije promenilo u smislu zasada koji su zasnovani. Nemamo novih zasada, ostaju stari. Dakle, ne radimo na uvećanju površina pod voćem. Kada se radi o ratarskim kulturama, imamo ovaj grafikon. Tu sada nisu mnogo presudne površine, nego prinosi. Imamo kukuruz, pšenicu i ostale ratarske kulture. Pšenica zelena, kukuruz crven. Na ovom drugom grafikonu vidite kako se kreću prinosi kukuruza. Znači, od 3,6 do 7,2 tone po hektaru. Ovolike oscilacije u prinosima kukuruza govore da mi u poslednjih 10 godina nismo ništa uradili da unapredimo proizvodnju, a u smislu da koristimo sredstava koja dobijamo za izgradnju, recimo, sistema za navodnjavanje. Poražavajuća je činjenica da od 250 hiljada hektara za koje imamo izgrađene sisteme za navodnjavanje, oni se koriste tek na 40 do 70 hiljada hektara, a zavisno od godine do godine. Zbog toga imamo ovakve oscilacije. Kada smo uzeli ove podatke i kada smo ih detaljno izanalizirali, shvatili smo da umesto ovih 100 evra opet damo izvesne podsticaje i za ovu meru, ali da deo prebacimo na investicije, znači, za navodnjavanje, za traktore, za nove zasade. Sada kada čujem da kažu – Vlada uskratila subvencije. To nije tačno. Ova Vlada ne da je dala, odnosno da je isplatila opredeljena sredstva po osnovu budžeta 2014. i 2015. godine, nego je za ovu meru obezbedila i dodatna sredstva. Godine 2014. 4,5 milijarde, 2015. godine to je ovih 10 milijardi. Molim vas, kada se uzme u obzir koliko je to sredstava, mi smo se pozabavili i tim pitanjem – koliko bi to bilo novih zasada da smo ovakvu politiku primenili u prethodnim godinama, da prosto povećamo površine pod voćnjacima? Znači, ovo su ta direktna sredstva koja su otišla u biljnu proizvodnju 2014-2015. godina, investicioni potencijal, da smo koristili za investicije, a ne za potrošnju. Dakle, od tih sredstava 50% da smo dali kao što dajemo podsticaje za investicije imali bi 20.657 novih traktora. Srbija trenutno ima oko 225.000 traktora, od toga 95% je starije od deset godina. Da smo ova sredstva uložili u nove zasade voćnjaka, znači, ova dole zadnja kolona govori o zasadima koji su potpuno savremeni. Znači, i navodnjavanje i mreže, itd, mi bi od ovih 38 milijardi imali 34.458 hektara novih zasada jabuke. Trenutno Srbija ima pod jabukom oko 23.000 hektara. Da smo uložili u šljivu, odnosno sredstva u podizanje novih zasada šljiva imali bi novih 27.000 hektara, to je ova zadnja dole kolona koja kaže – potpuno opremljenim voćnjaci sa protivgradnim mrežama, sa sistemima za navodnjavanje. Da smo uložili u maline ta sredstva, to je investicija koja znači tri puta veću površinu pod malinom, opet najsavremenijih zasada nego površina kojom trenutno Srbija raspolaže. Jedanaest hiljada hektara za ovaj investicioni potencijal 33.680 hektara smo mogli da podignemo novih zasada. Praktično kada bismo gledali prosečno za sve vrste voća to je 30.000 novih hektara u proseku. To je ono zbog čega mi sada kažemo – država će i nadalje, kao što je i u prethodnom periodu pomagala poljoprivredu, pomagaće i nadalje maksimalno koliko može. Ali, mi moramo da imamo nove zasade voća, mi moramo da imamo navodnjavanje, jer kako da se spremamo za naredne godine kada se predviđaju još veći porasti srednjih dnevnih temperatura, kada stručna javnost kaže da ukoliko se odmah ne preduzmu mere pripreme, odnosno adaptacije, odnosno ne preduzmu se mere u smislu korišćenja navodnjavanja, mi ćemo imati prosto drastičan pad prinosa ratarskih kultura i kukuruza. Jako je puno tih razloga, ali želim da kažem da će Vlada podržati, da će Vlada pomoći, ali mi moramo da navodnjavamo. To navodnjavanje znači, moramo malo više da radimo. Evo, našla sam i ovaj grafikon koji zaista je jako ilustrativan i na našu sramotu koliko se navodnjavalo 2014. godine, to je ova crvena ovde linijica u odnosu na površine i 2015. godine u odnosu na površine kojima Srbija raspolaže. Dakle, ni oni sistemi za navodnjavanje koji su prisutni i koji su na raspolaganju se ne koriste. Na kraju primera radi, prosto i jednostavno, prosečan prinos kukuruza ove godine po hektaru bio je 5,7 tona. Da smo navodnjavali i zalivali naše njive mi bismo minimalno bez dodatnih troškova i dodatnih ulaganja obezbedili minimalan veći prinos 500 kilograma. Znači, to je minimum. Petsto kilograma kukuruza, cena 15, 16 dinara, to dođemo do nekih 80.000 dinara. To je otprilike 650 evra. Znači, suša nam je uzela nam je 650 evra po hektaru. Da je u pitanju 10 hektara to je 6,5 hiljada hektara. Mi govorimo sada o ovih 100 evra. Prosto, želim da kažem, da naši poljoprivrednici znaju da smo mi dužni da odgovorno prenosimo informacije i da ih odgovorno upućujemo i da im odgovorno pomažemo. Nije dobro ako se nastavi politika kakva je bila do sada, ako uvek im damo po malo, oni dobiju po malo i u stvari ne dobiju ništa, a država da velika sredstva i gubi. Evo, pokazala sam praktični primerak koliko smo izgubili traktora, koliko smo izgubili hektara voćnjaka, koliko smo izgubili sistema za navodnjavanje. Mi sa ovakvim načinom finansiranja, odnosno subvencionisanja biljne proizvodnje prosto u narednim godinama nemamo šanse da se približimo u smislu konkurentnosti našim proizvođačima u Evropi, odnosno konkurenciji u Evropi. Sa druge strane, u stočarskoj proizvodnji videli smo rezultate i zato u stočarskoj proizvodnji smo i ove godine se trudili da prosto održi se taj nivo subvencija. Pri tom, još jednom kažem da i ratari i voćari mogu da koriste sve druge mere koje su njima na raspolaganju. Dakle, ulože u protivgradnu mrežu, država subvencioniše 45 ili 55%, ulaže u sadnice, ulaže u bilo koju opremu koja se odnosi na biljnu proizvodnju, voćarsku proizvodnju i to subvencionišemo. Želim prosto da kažem da će poljoprivrednici kao i do sada i nadalje imati maksimalnu podršku i maksimalnu pomoć, ali ovo je ono što prosto moramo svi da znamo i svi da se suočimo sa ovim činjenicama i sa ovom realnošću. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospođo ministar. Poštovani narodni poslanici, samo da obavestim da od 20,00 časova nismo više u direktnom prenosu. Reč ima narodna poslanica Irena Aleksić. Izvolite gospođo Aleksić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, mnogo toga zaista rečeno je danas o predlozima zakona o kojima diskutujemo. Ja ću se vrlo kratko osvrnuti kada je životna sredina u pitanju, ne na zakone, nego na sam značaj životne sredine o kojoj je zaista bilo mnogo reči. Još jednom samo da napomenem da se ne radi o nekoj statičnoj oblasti, da se radi o oblasti koja je veoma živa, koja je veoma dinamična, na kojoj stalno treba raditi, koju stalno treba unapređivati, ne samo zbog usklađivanja naših propisa sa propisima i sa zakonodavstvom EU. Naravno i zbog toga pošto znamo koje je strateško opredeljenje naše Vlade. Ali, mnogo više od toga zaista je nešto što je životna sredina što ostavljamo našim pokoljenjima, o ljudima koji nisu odgovorni za to u kakvu će životnu sredinu da naslede u kojoj će da žive, da rađaju opet neku svoju decu, tako da smo mi odgovorni upravo za to. Ono o čemu smo pričali, naravno, donošenje zakona, ono što je još bitnije pravilno sprovođenje tih istih zakona. Ali, napomenula bih nije sve samo ni u zakonima. Zaista moramo raditi na tome, nisu to samo reči, da sami promenimo svoj odnos prema našoj životnoj sredini. Mnogi od nas veruju da neće neki naš sitni postupak da utiče na to kakva će životna sredina da bude. Međutim, onog trenutka kada svako od nas promeni neko svoje razmišljanje, svoj doživljaj, svoj stav prema životnoj sredini, zaista to je trenutak kada dolazi do nekih velikih i krupnih promena od toga da li ćemo baciti taj papirić na ulicu, što nam se u datom trenutku čini totalno nebitnim do toga da li ćemo očistiti ispred svoje kuće. Znači, od toga nečega što zavisi samo od nas, e to su stvari na kojima treba da radimo. Znači, to stvarno pokazuje naš odnos da smo kao društvo sazreli, da smo kao pojedinci sazreli i da konačno razmišljamo malo i unapred, a ne samo u tom datom trenutku šta radimo. Ne mogu a da se ne osvrnem, ono što su moje cenjene kolege već pomenule, a to je opet obrazovanje. Jedini način da promenimo svoju svest, svoje doživljavanje stvarnosti životne sredine, jeste da tu istu životnu sredinu odnosno sve ono što ona sa sobom nosi i znači, ubacimo u proces obrazovanja. Znači, da decu od malena učimo šta je to, kako se prema njoj treba odnositi. Da to nije prosto nešto što je nama Bogom dano da možemo da koristimo kako hoćemo, koliko hoćemo. Da je priroda jednako moćna sila koja može isto tako da uzvrati na naše delovanje, a isto tako bogami i na naše nedelovanje, tako da stvarno vredi ubaciti pitanje životne sredine, odnosno zaštite životne sredine u naš sistem obrazovanja. To je verujem jedini pravi način da stvarno sistemski nešto promenimo, prvo u našem odnosu prema životnoj sredini, a onda naravno sve dalje kako ide i zakoni i primenjivanje istih. Kada je stočarstvo u pitanju, nešto što je jako važno, čini mi se kao da godinama, rekla bih, rađeno na tome da naše stočarstvo bude u ovakvom stanju u kakvom se nalazi danas, a bojim se da nije ni malo dobro. Znači, što činjenjem, što ne činjenjem. Isto tako potpuno je apsurdno očekivati da se stvari u stočarstvu kao i upoljoprivredi sveobuhvatno promene preko noći, tako da smatram da optužbe nekih mojih kolega da je maltene neko mogao da promeni čarobnim štapićem, naravno, da ne može. Naravno, da sve može da se radi brže i bolje i efikasnije nego što je rađeno, ali zaista mora se priznati da je mnogo toga urađeno, kako na zaštiti životne sredine, isto tako kada je poljoprivreda u pitanju. Mnogo toga jeste urađeno i mnogo toga se radi da se to unapredi. Verujem da se stvari menjaju sitnim koracima, od nečega mora da se počne, i stvarno verujem da su ove predložene izmene i dopune Zakona o stočarstvu jedan dobar početak i zaista verujem da će se stvari u stočarstvu promeniti i pokrenuti na bolje ovim Predlogom zakona. Kako je stočarstvo sada, svi jako dobro znamo, kao što sam već rekla, uglavnom na našim selima nažalost žive stari ljudi, to su stara domaćinstva, obrađuju zemlju i gaje domaće životinje onako kako su navikli, tradicionalno. Nisu ni upućeni u to na koji način mogu da iskoriste, recimo, predpristupne fondove EU. Jednostavno, niti su u godinama, niti su u snazi, kada nešto mogu da menjaju, niti imaju volju iskreno rečeno, da tada, u tim godinama nešto menjaju. Šta je ono što mi moramo da uradimo? Pa, moramo da vratimo mlade ljude na selo. Ono što je moj poštovani kolega Marijan Rističević istakao, naravno da nisam ni približno stručna, ni upućena u tu oblast kao što je on, ali ono što u razgovoru sa građanima primećujem jeste da bi se mnogi građani vratili na selo, otpočeli bi neki svoj mali posao u oblasti stočarstva baš, ali ono što ih sprečava, što ih zbuni, što ih na samom startu blokira, pa se praktično uplaše i kažu – ne, nisam ja dorastao tome, jeste upravo neka pravna nesigurnost, nedorečenost koja postoji u važećem zakonu. Znači, da nisu sigurni, da ne smeju da se upuste u tako nešto. Verujem da će se zaista ovim izmenama i dopunama ohrabriti ljudi, zaista izmene i dopune smatram da su kvalitetne i dobre, da će se ohrabriti ljudi da se vrate na selo, da otpočnu neki svoj posao u oblasti stočarstva. Ono što se menja jeste, na primer neki od postojećih nejasnoća u važećem zakonu – veštačko osemenjavanje. Sada su veoma precizno, veoma jasno definisani, znači, način kao i uslovi na koji se vrši veštačko osemenjavanje, na koje mogu da se koriste domaće životinje u tu svrhu, nešto što je, kažem, u postojećem zakonu nejasno, eto, nešto što se menja. Zatim, postojeće predložene izmene i dopune rade na očuvanju autohtonih rasa, što je svakako za svaku pohvalu. Zatim, reguliše pitanje gajenja divljači, što je jako bitno, zatim proizvodnja u akva kulturi isto se reguliše, to je samo jedna od stvari. Opet, kada je ribarstvo u pitanju veoma detaljno je precizirano koja je to papirologija potrebna, što je do sada zbunjivalo ljude, koja papirologija je potrebna koju morate imati kada su proizvodi ribarstva u pitanju. Na taj način se bukvalno omogućava našim proizvođačima da mogu da učestvuju na međunarodnom tržištu i da se ponašaju u skladu sa nekim međunarodnim standardima. Ono sa čime smo se svi mi složili je da treba u našoj državi pokrenuti proizvodnju. To je nešto na čemu urgentno treba raditi i ne samo da ponudimo ono što je najbitnije, kao do sada da ponudimo kvalitetnu sirovinu na tržištu, nego da na tržištu budemo u mogućnosti da plasiramo jedan dobar, kvalitetan proizvod i na taj način najbolje povećamo svoj izvoz. To je cilj. Kako to uraditi? Prvo, omogućiti ljudima, ohrabriti ih zakonom i pomoći da se upuste u to, znači da krenu u proizvodnju. Drugo, naravno, uskladiti naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom EU, da standardi i procedura budu ispoštovani tako da kada plasiraju proizvode nemaju nikakvih problema bar te pravne prirode. Ono na čemu treba potencirati jeste da se zaista radi na poboljšanju kvaliteta. Prema nam je Bog zaista bio blagonaklon kada je kvalitet u pitanju i kada je sirovina koju imamo da ponudimo u pitanju i naravno od kvalitetne sirovine može da se napravi jako kvalitetan proizvod, tako da smo tu zaista blagosloveni. Sada, da li ćemo to da iskoristimo u budućnosti onako treba i kako valja, to je već na nama. Verujem da hoćemo i verujem da će ovaj zakon upravo u tome i pomoći, što je najbitnije od svega. Kada je kvalitet u pitanju, požuriću da bih ostavila i svojim kolegama vremena da pričaju, ono što bih pohvalila jeste da će upravo zahvaljujući ovim izmenama i dopunama resorno ministarstvo imati mnogo preciznije informacije kada je kvalitet domaćih životinja u pitanju, što je ključno. Zašto? Da bi tako mogli da planiraju svoju politiku kada je stočarstvo u pitanju, a naravno da bez valjano planiranog nečega ne može da ispadne ništa dobro, odnosno bez dobrog plana na duže staze ne može biti nekog pravog boljitka. Upravo to na duže staze jeste jedna osobina i način rada naše Vlade i upravo su takvi ovi zakoni. Smatram da su i zakoni koji se tiču životne sredine i stočarstva dobri, da su zakoni kvalitetni, da će pomoći i da će unaprediti oblasti na koje se odnose, tako da će u danu za glasanje dobiti moju podršku. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Aleksić. Reč ima narodna poslanica Gordana Topić, a neka se pripremi narodna poslanica Mirjana Đoković. Izvolite gospođo Topić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarsko sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, u svom današnjem obraćanju osvrnuću se na predloge zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine, Zakona o zaštiti prirode i Zakona o upravljanju otpadom. Radi se o tri pojedinačna zakona koji u suštini čine celinu. Međusobno su povezani i tek njihovo integralno sprovođenje može dati kvalitet, naravno, zasnovan na planskim i programskim dokumentima. Cilj je da se u Srbiji uspostavi održivi sistem zaštite životne sredine, kao i značajna uključenost ove politike u ostale sektore. Na ovaj način obezbeđuju se preduslovi za bolje zdravlje, bolji kvalitet života građana, konkurentnu privredu, zdraviju prirodu i raznovrsniju floru i faunu. Posebna vrednost ovih zakona odnosi se na usklađivanje sa drugim sistemskim zakonima, sa Zakonom o budžetskom sistemu, kojim se predviđa osnivanje zelenog fonda Republike Srbije, usklađenost nacionalnog zakonodavstva sa propisima EU vezano za otvaranje pregovaračkog Poglavlja 27, uređivanje pravnog okvira sa obavezama preuzetim iz međunarodnih ugovora. Moramo biti svesni toga da je jedno od najznačajnijih poglavlja u pregovorima sa EU upravo zaštita životne sredine, a sve iz razloga što se jedna trećina ukupnog zakonodavstva EU odnosi na životnu sredinu, a naročito što je primena principa integracije životne sredine u svim drugim sektorskim politikama u cilju dostizanja održivog razvoja. Pored zakonskih regulativa i usklađivanja propisa, posebno su značajna ulaganja, kao i stručni kadrovi, dobra administracija, kako na državnom, tako i na lokalnom nivou. Ovim zakonima želi se unaprediti zaštita životne sredine i održivog razvoja za sadašnje i buduće generacije. Preduzimanjem zakonskih mera utiče se na preventivne aktivnosti po principu da zagađivač plaća, borbi ekološke štete na izvoru, zajedničkoj odgovornosti, integrisanju ekološke zaštite u druge politike, a u cilju što bolje zaštite zdravlja ljudi. Od zdravlja prirode zavisi kako opstanak biljnog i životinjskog sveta, tako i nas samih. Fond za zaštitu životne sredine je ukinut zbog zloupotreba, netransparentnog i lošeg poslovanja, ukinut na predlog ministra Dinkića 2012. godine, stvarao je velike troškove i nije ispunjavao funkciju za koju je bio namenjen. Nije realizovao preko 2.200 potpisanih ugovora i na taj način stvorio dug od pet i po milijardi dinara. Dobro rešenje finansiranja je formiranje zelenog fonda kao budžetskog fonda kojim upravlja ministarstvo, zatim primena načela – zagađivač plaća pod jednakim uslovima za sva pravna lica koja obavljaju privrednu delatnost na teritoriji Republike Srbije i obezbeđivanje sredstava kroz donacije ili kredite namenjene finansiranju projekata i programa, aktivnosti koje se odnose na zaštitu i unapređivanje zaštite životne sredine. Predloženom izmenom člana 100, autonomna pokrajina, jedinica lokalne samouprave, u skladu sa zakonom kojim se uređuje budžetski sistem, otvaraju budžetski fond koji se finansira iz prihoda ostvarenih na teritoriji autonomne pokrajine, a za budžetski fond jedinica lokalne samouprave po osnovu naknada propisanih zakonom. Konkretno, što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama zakona o zaštiti životne sredine vezanih za opšti cilj unapređenja zaštite životne sredine, prirodnih resursa i zdravlja ljudi, napomenula bih da se dosadašnji sistem EMAS zamenjuje novim rešenjima EU pod nazivom EMAS 3 kojim se stiče pravo dobijanja sertifikata zemalja koje nisu članice EU. EMAS je dobrovoljni sistem upravljanja životnom sredinom u organizacijama koje žele da poboljšaju svoje ekološke performanse i da izveštavaju o njima. Izmene i dopune ovog zakona precizno definišu način sprovođenja sanacije i remedijacije degradirane životne sredine, tako da lica koja degradiraju životnu sredinu imaju obavezu da izvršavaju sanaciju i remedijaciju i to po projektu na koji saglasnost daje Ministarstvo životne sredine, osim za projekte remedijacije i sanacije rudarskih objekata. Zatim, predloženo je da lokalna samouprava uređuje opšte uslove zaštite, održavanja, obnove zelenih površina, radi efikasnijeg uređivanja javnih zelenih površina. Predlaže se uređenija kontrola prečišćavanja otpadnih voda, a posebno kada je u pitanju mulj koji ostaje od prečišćavanja, a mora se tretirati, odlagati i koristiti na način koji ne ugrožava životnu sredinu. U cilju usaglašenosti sa odredbom CITES Konvencija menja se i član 28. koji se odnosi na sve vidove prekograničnog prometa i trgovine ugroženih i zaštićenih vrsta, koji se odnosi i na uvoz i izvoz, a ne samo na izvoz, kako je trenutno regulisano važećim odredbama zakona. Takođe, brisanje člana 79. koji se odnosi na dostavljanje informacija i zamenjuje se u skladu sa Direktivom 2003/4/EC o dostupnosti informacija o životnoj sredini, što predstavlja usklađivanje sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, tj. da informacije o životnoj sredini postanu dostupne u vidu elektronskih baza podataka koje su lako dostupne javnosti. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o zaštiti prirode, u prvi plan stavlja prirodu i njene vrednosti kao dobra od opšteg interesa. Izmenama i dopunama ovog zakona želi se postići bolja zaštita očuvanja prirode i njenih vrednosti, biološke, geološke i predeo neraznovrsnosti kao dela životne sredine. Pored navedenih opštih usaglašavanja, vezanih za sva tri zakona iz ovog seta o unapređivanju pravnog okvira, sa obavezama preuzetih iz međunarodnih ugovora i zahteva EU, popunjavanjem pravnih praznina, ovim dopunama precizirana su materijalno-pravna rešenja koja se odnose na zaštitu prirodnih staništa flore i faune u prekograničnom prometu, trgovina, uzgoj i držanje životinja u zoo vrtovima, unapređenje nadzora i kontrole inspekcijskih službi, policije i carinske kontrole. Za našu zemlju, posebno su značajna područja proglašena zaštićenim prirodnim vrstama, uglavnom kao spomenici prirode, predeli izuzetnih odlika unutar kojih se nalazi značajan deo geonasleđa, nacionalni parkovi, parkovi rezervati prirode. Veliki je značaj geo parkova područja u kojima se čuvaju, štite i promovišu objekti geonasleđa kao kulturno-istorijske vrednosti značajne za nauku, obrazovanje, kulturu i ekonomiju. Izmena i dopunama takođe se precizira uvođenje obaveze očuvanja prirodnih staništa ili obnavljanja, radi čuvanja retkih vrsta flore i faune kojima preti izumiranje. Posebno se definiše pravo i način držanja živih primeraka divljih vrsta u zatočeništvu, obezbeđivanjem uslova koji odgovaraju rasi, vrsti polu, starosti, što se odnosi i na rad i davanje dozvola zoološkihvrtova. Po pitanju izmena i dopuna Zakona o upravljanju otpadom, ključna izmena se odnosi na usklađivanje sa drugim važećim propisima u oblasti zaštite životne sredine i obezbeđivanje kasnije primene propisa, što se posebno odnosi na Zakon o integrisanom sprečavanju i kontroli zagađenja. Ekonomski princip - zagađivač plaća, je način kojim se utvrđuje finansiranje upravljanja otpada, a što sam već napomenula je da je za sva pravna lica pod jednakim uslovima koja obavljaju privrednu delatnost na teritoriji Republike Srbije i u skladu sa predloženim izmenama i dopunama kojima se uređuje zaštita životne sredine, ako im se uspostavlja budžetski fond, Zeleni fond za te namene. Posebno su značajne izmene i dopune po pitanju troškova upravljanja medicinskim otpadom kao i uređenje organizovanog transporta otpada, stvaranje konkurencije i zdravih tržišnih uslova kao velike razvojne šanse za Srbiju kroz uspostavljanje zelene ekonomije to jest organizovanog tržišta otpadom, razvoj sakupljačke mreže, što je od nacionalnog značaja za promet sekundarnih sirovina i razvoj reciklažne industrije kao trenda savremenog društava što ima veliki značaj u održivosti resursa i njihovom ponovnom primenom. Što se tiče rešenja kojima se vrši klasifikacija operatera cilj je unapređivanje celokupnog sistema upravljanja otpada kroz jasno uvedena pravila i procedure i smanjenje rizika kao neadekvatnog zbrinjavanja otpada. Kao veliki problem u praksi javljaju se nesanitarne deponije smetlištaza koje se moraju raditi projekti sanacije, a njihovo nastajanje sprečiti izgradnjom regionalnih deponija u cilju veće pokrivenosti teritorija. Izmene i dopune zakona tačno definišu obaveze posrednika i trgovaca, delatnost posredovanja u upravljanju otpadom, način plaćanja za upravljanje otpadom, dokumentacija kao i sakupljanje i razvrstanje otpada u skladu sa budućim tretmanom, ispitivanje otpada, pa sve do uvođenja pravnog instituta prestanka statusa otpada. U cilju zaštite resursa posebno se reguliše zabrana odlaganja i spaljivanja otpada koji ispunjava standarde za ponovnu upotrebu ili ponovno korišćenje. Posebna pažnja je posvećena uređenju postupka sa opasnim otpadom gde se tačno definiše pakovanje, transport, zabrana, mešanje različitih kategorija otpada, kao i zabrana mešanja opasnog otpada sa neopasnim. Kako je o samom otpadu tako se mora voditi računa i o lokacijama kojima se grade postrojenja za upravljanje otpadom, a ona moraju biti u skladu sa urbanističkim planovima. Zaštita bio raznolikosti i uspostavljanje integrisanog sistema upravljanja otpada samo su neke od dobrobiti koje ćemo imati na području zaštite životne sredine. Važno je da apsolutno svi građani, a naročito privredni subjekti postanu svesni da više ne mogu funkcionisati onako kako su to činili do sada sa lošim navikama i bez odgovornosti za okolinu, prirodu i okruženje, sa jeftinom i prljavom tehnologijom i tradicionalnim načinom tretiranja otpada bez reciklaže. Moramo se kvalitetno i blagovremeno upotpunosti prilagoditi novim standardima i propisima i načinima rada koji tretiraju oblasti životne sredine, a to je velika šansa za životnu sredinu Srbije i sve njene građane. Kao što se moje kolege već napomenule, kolega Milićević, Mihajlović, koleginica Maraš, poslanička grupa SPS u danu za glasanje podržaće predložene zakone. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospođo Topić, vaša poslanička grupa više nema vremena. Reč ima narodni poslanik Mirjana Đoković, a neka se pripremi narodni poslanik Vučeta Tošković.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarsko sa saradnicima, kolege poslanici, na današnjem plenumu koji već traje osam sati i više imamo zaista značajne predloge zakona. U potpunosti je jasno da ovi zakoni sa načelom održivog razvoja treba da obezbede zaštitu životne sredine, prirodnih resursa i zdravlja ljudi. Težište politike zaštite životne sredine razvijenih zemalja uključujući zemlje EU je visok nivo zaštite životne sredine i njeno utemeljenje na ekonomskim principima. Znamo da je zeleni fond ukinut zakonom 2012. godine i prava fonda su prešla na Vladu Republike Srbije i dalju nadležnost su preuzela ministarstva u okviru svojih nadležnosti utvrđenih Zakonom o ministarstvima. Ovim se praktično obezbeđuje zakonodavni organizacioni institucionalni okvir za nesmetano funkcionisanje sistema životne sredine u Republici Srbiji i postiže se blagovremeno usklađivanje sa propisima EU donošenjem podzakonskih akata. Ovim izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine stvaraju se opšti ciljevi ustanovljeni zakonom, odnosno primenom ustanovljenih načela. Ove izmene i dopune zakona se usklađuju sa evropskim propisima EU, uspostavljanjem efikasnog sistema izdavanja izmena i oduzimanja dozvola za upravljanje otpadom. Uspostavljanje sistema izdavanja privremene dozvole za velike zagađivače obezbeđuje se osnov za pristup sertifikovanom sistemu upravljanja i kontroli zaštite životne sredine, EMAC sistemu uvođenja novih instituta nusproizvoda i prestanak statusa otpada predstavljaju neke od novina u ovom zakonu. Izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine izvršeno je usklađivanje sa Zakonom o potvrđivanju Konvencije o dostupnosti informacija, direktivom o dostupnosti informacija o životnoj sredini 2003/04 EC, direktivom 2003/35 EC i učešću javnosti u donošenju odluka i prava na pravnu zaštitu kada je u pitanju životna sredina. Arhus konvencija, kao i usklađivanje sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i pogledu ujednačavanja rokova sa dostavljanje informacija i troškova izdavanja informacija i ostalih izuzetaka. Ovim izmenama i dopunama Zakona upravljanjem otpada predviđeno je dodatno usklađivanje sa propisima EU i usklađivanje sa drugim zakonima i usklađivanje odredaba zakona radi efikasne implementacije pre svega u oblasti upravljanja medicinskim i farmaceutskim otpadom. Kada sam na početku izlaganja rekao – zaštite životne sredine, ostvaruju se opšti ciljevi ustanovljeni zakonom. Evo nekih načela koji treba da se primenjuju, usvojeni ovim zakonom. U nekim zemljama Evrope, EU i razvijenim zemljama sveta je visok nivo zaštite životne sredine, njeno utemeljenje je na ekonomskim principima, zagađivač plaća, a politika zaštite životne sredine usmerena je na izvor zagađivanja sa namerom da se obezbedi uravnoteženi odnos između razvojnih interesa i potreba zaštite životne sredine na njihovom održavanju. Donošenjem Zakona o prestanku važenja Zakona o Fondu za zaštitu životne sredine, time je prestao da radi Fond. Zakon je donet 2012. godine. Zakonom je propisano da nadležnost fonda preuzme Republika Srbija, a da prava i obaveze preuzme Vlada, kao i da će se o izvršenju obaveza fonda preuzeti i starati u skladu sa Zakonom o ministarstvu u okviru svojih nadležnosti. Ukidanjem fonda nastala je potreba da se pronađu rešenja za stabilno finansiranje zaštite životne sredine sa Zakonom o budžetskom sistemu, važeći Zakon o zaštiti životne sredine ne sadrži odredbe koje su donešene na dodelu državne pomoći. To je jedan od razloga za izmene i dopune ovog zakona i njegovo usklađivanje sa propisima o dodeli državne pomoći. Delimično usklađivanje i Direktive 86278 EC o zaštiti životne sredine, posebno zaštita pri korišćenju kanalizacionog mulja u poljoprivredi kako bi se tehnološkim tretmanom taj kanalizacioni mulj ponovo koristio. Da zaključim, ovaj zakon treba da reši naročito pitanje koje se odnosi na usaglašavanje propisa u oblasti zaštite voda od zagađenja u pogledu mulja, kao i efikasnu implementaciju odredaba koje se odnose na granične vrednosti misije zagađujućih materijala u vodi. Kroz sistem planskih akata, rokova, nadzora, predloženim rešenjima u ovom zakonu olakšaće se dostizanje propisanih graničnih vrednosti misije tako što će se privrednim subjektima omogućiti utvrđivanje njihovog stepena dostizanja putem akcionih planova koje će pripremiti i doneti pravna lica i preduzetnici koji svoje otpatke voda ispuštaju u kanalizaciju. U cilju efikasne primene odredaba predviđa se i inspekcijski nadzor i sistem sankcija. Ovim zakonom pravno se regulišu obaveze i tretmani odlaganja i korišćenja mulja koji nastaju u procesu prečišćavanja otpadnih voda i način da se ne ugrozi životna sredina i zdravlje ljudi itd. Donošenjem ovog zakona, izmena i dopuna zakona o njegovom striktnom primenjivanju, neće biti ugrožena životna sredina. Na kraju, moram nešto da kažem, s obzirom da je danas bilo velikih kritika na Vladu i na njenog predsednika Aleksandra Vučića, bez obzira na sve te njihove kritike, Aleksandar Vučić je krenuo sa reformama i završiće te reforme u određenom roku, tako da će Srbija stati na noge. Dakle, ovaj zakon će SNS prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Nevenka Milošević.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovana ministarko sa saradnicima, drage kolege i koleginice narodni poslanici, uvaženi građani Srbije koji ćete ovo sve gledati u odloženom prenosu, pred nama su danas izuzetno važni zakoni iz oblasti poljoprivrede i zaštite životne sredine. Krenuću kratkim osvrtom na izmene i dopune Zakona o zaštiti životne sredine. Ovo jeste jedan sistemski zakon iz ove oblasti, a ja bih rekla da osnovni cilj ovog Predloga zakona upravo jeste poštovanje načela održivog razvoja kako bi obezbedili zdravu životnu sredinu, prirodne resurse, ali ono što je možda iznad svega i u svakom trenutku najvažnije za naše građane, to je zdravlje naših građana. Naravno, očekuje nas to Poglavlje 27 u oblasti životne sredine i ono jeste izuzetno skupo, izuzetno komplikovano, izazovno, mnogo projekata iz ove oblasti treba da se realizuje, ali sigurna sam da ćemo uspeti i u tome, s obzirom da su ciljevi koje smo postavili izuzetno visoki. Moram da ukažem na to da je dobro što imamo zeleni fond, budžetski fond. U ovom trenutku je to dobro, jer ćemo na jedan odgovoran način imati stabilno finansiranje u ovoj oblasti, ali je dobro da nam ove izmene i dopune zakona donose i mogućnost lokalnim samoupravama da i one mogu osnovati svoj budžetski fond. Mislim da je poštovanje principa – zagađivač pluća, kao i principa odgovornosti izuzetno važno, ali moje poštovane kolege danas su mnogo toga rekle, tako da ja ne bih da se ponavljam samo bih istakla stanje na terenu. Mnogo je po Srbiji primera ugroženosti životne sredine i ti problemi jesu uglavnom nasleđeni. Ova Vlada rešila je da sve te probleme deo po deo rešava. Moram da istaknem evidentan problem iz opštine Ivanjica, jer naravno, ja sam lokal-patriota, pa ko će ako ne ja da kaže o problemima svoje opštine. Evidentan je zagađivač „Špik Iverica“ i to je preduzeće koje je ostalo posle neuspešne privatizacije nekada poznatog kombinata, giganta u drvnoj industriji „Špik“. Danas su ostali hektari prazni, kao i svuda po Srbiji, nije ovo jedinstven slučaj. Mašine su posečene i prodate u staro gvožđe, a u ovom preduzeću koje je vlasništvo italijanske kompanije ostalo je da radi manje od 100 ljudi. Danas ovo preduzeće ugrožava životnu sredinu, ugrožava život ljudi. Oni svakodnevno apeluju pišu peticije. Neke mere jesu preduzete, ali se konačno problem još nije rešio i mnogo je važno učešće i inspekcija i lokalne samouprave, ali i resornog ministarstva. Problem je u buci koje je najviše u noćnim uslovima. Nekad je to problem, rekla bih, i ljudski faktor izražen, što se može rešiti, ja bar tako mislim, ali problem jeste i aerozagađenje, sitne čestice koje ugrožavaju život ljudi, piralen je još uvek u trafostanici kao potencijalna opasnost. Ja, evo, koristim još jednom priliku da apelujem i na resorno Ministarstvo, ukoliko ima svoje nadležnosti, da konačno ovaj problem i rešimo. Što se tiče drugog predloga zakona, to su izmene i dopune Zakona o upravljanju otpadom. Samo ću izneti tri činjenice i ništa drugo, jer je sve drugo, ja mislim, rečeno. Prvo da kažem da je projekat deponije Duboko realizovan kreditom, jer tako se nekad radilo, zaduživali smo se, kreditirali se, u iznosu od pet miliona evra i sada, naravno, naše opštine to imaju obavezu da plaćaju. Pod broj dva, istaći ću rezultate ovog Ministarstva na čelu sa uvaženom ministarkom, ali istakla bih, naravno, i doprinos gospođe Stane Božović, u resoru životne sredine, koji su zajedno sa svojim saradnicima obezbedili podršku za Duboko i to: jedan milion evra za transfer stanicu u Čačku, dva i po miliona evra za sanaciju klizišta i proširenje dela deponije na lokaciji Duboko, petsto hiljada evra za separaciju otpada u Arilju, dvesta hiljada evra za reciklažno dvorište u Bajinoj Bašti. Pod broj tri, ja bih apelovala i zamolila nadležno Ministarstvo, ako bude u mogućnosti, da razmotritei mogućnost transfer stanice u Ivanjici, naročito ako nam se u budućnosti pridruže i susedne opštine, a to su: Sjenica, Nova Varoš, Priboj i Prijepolje. Svoje dalje izlaganje usmeriću na još jedan izuzetno važan zakon, a svi su važni, to su izmene i dopune Zakona o stočarstvu.Jedna od grana poljoprivrede, ne znam da li smem da se usudim, najvažnija grana poljoprivrede jeste stočarstvo i upravo kakvi su rezultati u ovoj grani to je odraz i razvoja jednog društva, rekla bih pogotovo našeg društva. Čuli smo kakvo je trenutno stanje, da je došlo do urušavanja stočnog fonda, podaci o tome govore, ne samo broj grla, to direktno proizvodi da imamo i manje proizvoda, da je i manja proizvodnja mesa. Recimo, proizvodnja goveda, koliko sam ja uspela iz podataka da saznam, u zadnjih pet godina je smanjena za 30%, svinjskog mesa za oko 14%. To moramo da menjamo svi zajedno i nadam se da će ovaj predlog zakona upravo i dovesti do toga. Razloge za to, naravno, treba pronalaziti i u tome što je sve manje stanovništva ostalo na selu, a tome je doprinela migracija prema gradskim centrima, ali naravno i bela kuga je uzela svoj danak. Urušena su i preduzeća koja su postojala u ovoj oblasti, ali i zemljoradničke zadruge. Međutim, doneli smo Zakon o zadrugarstvu, tako da se nadam da ćemo sada uspeti da probijemo ovu barijeru. I ono što je veoma važno za naše poljoprivredne proizvođače jeste da imaju organizovan nastup na tržištu. Izuzetno važno. Ciljevi ovog zakona, naravno, jesu da se sve to promeni, da imamo i kvantitet, ali apostrofirala bih na kvalitetu proizvoda stočarskih. Dobrobiti od ovog zakona imaju najpre odgajivači, naši stočari, ali imaju sve organizacije koje nude mnogobrojne programe i regionalne i domaće, ali imaju i udruženja pčelara, imaju proizvođači ribe, odgajivači divljači, ali i nadležno Ministarstvo poljoprivede i zaštite životne sredine, jer će na ovaj način imati mnogo bolje informacije koje će dobijati sa terena. Naravno, istočna Srbija možda u Srbiji najveće mogućnosti ima, ali bih rekla da i opština Ivanjica ima izuzetne potencijalne mogućnosti da oživimo naša sela, da konačno pomognemo našem seljaku i na ovaj način, jer on očekuje pomoć od države, očekuje podršku i u subvencijama, i u podsticajima i u boljem nastupu na tržištu, ali naravno i u edukaciji. Da zaključim, za dalji razvoj Srbije, napredak Srbije u mnogome je važan razvoj poljoprivrede i stočarstvo. Naravno, ne sumnjivo u danu za glasanje zajedno sa kolegama i koleginicama iz SNS ću podržati svih šest predloga zakona iz oblasti poljoprivrede i zaštite životne sredine. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Milena Turk. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Miodrag Nikolić. Nije u sali. Reč ima ministar. Izvolite.
Samo kratko. Želela sam da se osvrnem na izlaganje poslanice Milošević i da kažem da ste bili u potpunosti u pravu da mi želimo da oživimo srpska sela, ali da je degradacija i iseljavanje iz srpskih sela proces koji traje, ne godinama, nego decenijama. Mi smo uvereni da možemo da pokrenemo stvari u pozitivnom smeru i zbog toga sve ovo i radimo. Tačno je da su naši rezultati u stočarstvu pozitivni, da imamo pozitivan trend, ali naravno da znamo koliko je ta oblast ranjiva i potrebno je još godina da se taj pozitivan trend nastavi da bismo rekli da smo došli do konačnog rezultata. Što se tiče vašeg lokal-patriotizma i Ivanjice, naravno, i ja sam posvećena i Ivanjici, i Čačku, i zapadnoj Srbiji, ali kao ministar i svim delovima Srbije. Znam koliko je nekada na području Ivanjice uzgajano domaćih životinja. Da li vi znate koliko je sad? Znam koliko je ovaj kraj bio poznat po krompiru, nadaleko čuvenom i poznatom, a koliko je sad. Dobro je da naši Ivanjičani sada vide svoju šansu u proizvodnji maline i dobro je da u toj proizvodnji imamo izvanredne rezultate i nadam se da će i ova srpska sela, odnosno naša sela u okolini Ivanjice i u okruženju povratiti onu staru tradiciju, stari duh bavljenja i stočarstvom, a nema boljeg sira, nema boljeg kajmaka nego iz ovih područja. Što se tiče pitanja zaštite životne sredine, ta pitanja su važna i drago mi je da Ivanjičani pokazuju veliku zainteresovanost za još jače, još veće, još bolje uključivanje u sistem sakupljanja otpada i ja ću sa svojim saradnicima razmotriti vašu ideju i budite sigurni da ćemo maksimalno podržati i Ivanjicu, kao što smo podržali i druge opštine, ali prosto morate da znate da i lokalne samouprave moraju da hoće, moraju da znaju šta hoće, moraju da se obrate nama, a mi smo uvek tu da na svaki zahtev, na svaku ideju uvek i odgovorimo. Pitanje zagađenja koje prouzrokuje „Špik“ trenutno je pitanje o kome smo mi već razgovarali. Naše inspekcije su stalno na terenu, kontrolišu, pišu i kazne i nalažu da se stanje popravi. Nije uvek lako i jednostavno doći do rešenja koje bi zadovoljilo građane, ali mi ćemo i dalje istrajavati u ovom poslu i dalje ćemo biti na terenu i dalje ćemo ukazivati na one koji zagađuju životnu sredinu i borićemo se da životna sredina bude, što je moguće više zdrava, da je štitimo i čuvamo. Da radimo na tome, dovoljno govore i ovi zakoni koje danas predlažemo, ali i svi oni projekti koje smo u prethodnom periodu, u prethodne dve godine, uspeli da završimo ili da započnemo, pa su sada u toku. Još jednom, hvala vam puno i drago mi je da Ivanjičani budu ovako aktivni u ovoj skupštinskoj sali. Hvala puno.
Zahvaljujem, gospođo ministar. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Vlade, poštovane kolege i koleginice, pokušaću da u svom izlaganju obuhvatim sva tri zakona, odnosno predloge izmena i dopuna Zakona o zaštiti životne sredine, o zaštiti prirode i o upravljanju otpadom. Energetski sistemi u Srbiji su i dalje bazirani na dotrajalim kapacitetima i prljavim tehnologijama, tako da najvećim delom koriste neefikasan ugalj slabog kvaliteta, lignit, čije spaljivanje u termoelektranama stvara zagađenje koje škodi zdravlju građana direktnim oštećenjem njihovog respiratornog sistema ulaskom u krvni i limfni sistem. Prema Izveštaju Alijanse za zdravlje i životnu sredinu, srpske termoelektrane na ugalj znatno doprinose industrijskom zagađenju vazduha i s njim povezanim lošim zdravljem u Evropi. HIL je procenio da emisije sumpor-dioksida, azot-oksida i lebdećih čestica koje dolaze iz srpskih elektrana na ugalj mogu biti uzročnik 2.100 preventivnih smrti svake godine i dolaze do zdravstvenih troškova od 1,8 do skoro neverovatnih 5 milijardi evra. Interesantno je da retko ko spominje komunalni otpad kao način za rešavanje ekoloških problema, uz istovremeno dobijanje električne i toplotne energije. Zaboravlja se da nije sav otpad smeće, već samo onaj deo koji se ne može ponovo upotrebiti.Mnoge evropske prestonice komunalni otpad su odavno prepoznale kao značajan energetski resurs. Nemačka, recimo, ima 6.000 postrojenja za dobijanje toplotne i električne energije iz komunalnog otpada, dok je u Srbiji izgrađeno samo nekoliko objekata koji imaju tu namenu. Iskorišćavanje komunalnog otpada za toplotnu i električnu energiju može da smanji u ukupnoj emisiji gasova sa efektom staklene bašte u Srbiji i taj program smatramo jednim od najprofitabilnijih sektora u savremenom svetu. Inače, nažalost, svi znamo da je Srbija u svetskom vrhu po broju obolelih od kancerogenih bolesti. Osim posledica NATO bombardovanja osiromašenim uranijumom, uzroci se nalaze i u sveprisutnom nuklearnom otpadu kojeg ima u blizini velikih gradskih centara. Da li postoji karta opasnih mesta sa lokacijama gde se nalazi nuklearni otpad, za koje država tvrdi da je privremeno uskladišten i da li te deponije imaju status državne tajne? Napominjem da je član nemačkog Bundestaga iz stranke SPD, naš kolega Mihail Miler, nedavno izneo podatak da Nemačka ne planira da svoj nuklearni otpad smešta tek negde u kontejneru u dvorištu, nego u onim zemljama koje su iz ekonomskih razloga spremne da to prihvate, kao što su pojedine zemlje Balkana. Povodom predloga o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu, smatramo da se tu radi o pukom usklađivanju sa propisima EU, koji kontrolišu ovu oblast. U delovima Predloga zakona vrši se usklađivanje sa čl. 27, 30. i 37. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju i oni se uglavnom odnose na neograničen uvoz proizvoda iz EU koji može negativno uticati na našu poljoprivrednu proizvodnju. Mišljenja smo da je trebalo uvesti količinska ograničenja, zbog mogućnosti neograničenog uvoza poljoprivrednih proizvoda. Domaća i pravna fizička lica su se sa ovim Predlogom zakona potpuno izjednačila sa stranim fizičkim i pravnim licima, što dovodi do zaključka da strana lica, nakon usvajanja ovog zakona, ostvaruju ista ovlašćenja kao i građani Srbije. U okviru Predloga zakona o potvrđivanju Izmena i dopuna Konvencije o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala, mišljenja smo da razlozi za prihvatanje Izmena i dopuna Konvencije su sledeći: Konvencija će svakako biti aktivirana i za nas obavezujuća, kada je usvoji dve trećine zemalja članica MAEM; u našoj zemlji, nadležnost u nuklearnoj sigurnosti ima agenciju za zaštitu od jonizujućih zračenja i nuklearnu sigurnost, te nije potrebno formirati neko novo administrativno telo; izmenama i dopunama Konvencije neće se zahtevati neki novi troškovi u budžetu; tokom otpreme utrošenog nuklearnog goriva, reaktora RA iz Instituta u Vinči za Rusiju, a u okviru i sa nadležnosti javnog preduzeća Nuklearni objekti Srbije, sprovedene su sigurnosne i bezbedonosne mere koje odgovaraju zahtevima izmenjene i dopunjene Konvencije. Srpska narodna partija će kroz glasanje izraziti svoje stavove o predložnim zakonima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Petriću. Izvolite, gospođo ministar.
Samo kratko. Jeste da smo jako dugo u sali, ali, dosta je zakona i važni su zakoni i prosto želim i vama da odgovorim. Ovaj Zakon o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu kažete da pruža mogućnost uvoza poljoprivrednih proizvoda, odnosno stočarskih proizvoda i na taj način da se ugrožava tržište domaćih proizvoda. Ne bih se u potpunosti složila sa vama. Prosto, ne radi se o toj vrsti obezbeđivanja mogućnosti lakšeg prometa, radi se, pre svega, o prometu proizvodima ribe. Dakle, naši određeni privredni subjekti bave se preradom ribe, i to morske ribe. Tu ribu uvoze, ovde je prerađuju, dorađuju, pakuju i ponovo plasiraju na domaće tržište ili na inostrano tržište. Da bi oni mogli i dalje da funkcionišu i da bi to bilo prihvatljivo, da ne bi dobili zabranu izvoza ovih proizvoda dalje ka Evropi, prosto, mora da se usaglase pravila, odnosno da se usaglase neophodni dokumenti ili sertifikati. To znači da naši prerađivači i dorađivači morske ribe moraju uz osnovnu dokumentaciju da prilože i dokument kojim se garantuje poreklo ribe. Na taj način Evropska unija, evropske zemlje se bore da očuvaju riblji fond u morima i okeanima. Bore se protiv neregularnog, nedozvoljenog ribolova i to je ono što smo mi kroz ovaj zakon ugradili. Znači, isključivo se odnosi na trgovinu ovom vrstom proizvoda – morskom ribom koja se ovde u Srbiji dorađuje i prerađuje, a potom nadalje plasira. Sva druga trgovina ostaje kao što je bila i ranije. Vi dobro znate da mi granice ne možemo da zatvorimo hermetički. Mi smo preuzeli određene obaveze liberalizacije tržišta poljoprivrednim i prehrambenim proizvodima kada se radi o Evropskoj uniji, da smo za tu liberalizaciju 2008. godine, koju smo dogovorili, koju je neko nekad potpisao, dobili odgovarajuće i ustupke. Ali, to ne znači da je naše tržište otvoreno. Naše tržište se i dalje za brojne tarifne linije poljoprivrednih proizvoda štiti kroz carinske mere, kroz prelevmane, nekada su one za neke proizvode manje, za neke veće, ali je činjenica da je 2014. godine nastupio taj period značajnije liberalizacije i činjenica je da smo mi od tada u jednom problemu, kao što je i činjenica da mi često moramo da posežemo i za onim nepopularnim merama – dodatno uvećanje carina i prelevmana. Naravno, mi se trudimo da uvek našim partnerima u Evropi dokažemo opravdanost uvođenja ovih mera i one su uvek ograničenog karaktera. Prosto imaju svoj rok trajanja i svoje važenje. Na taj način želimo da zadržimo kredibilitet koji smo postigli, a to je da smo pouzdan partner i EU i zemljama u okruženju i Ruskoj Federaciji. Prosto, želimo jedan dobar, korektan i partnerski odnos, jer znamo koliko su važna sva ova tržišta i dobar poslovni odnos za prodaju naših poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Neka se pripremi narodni poslanik Aleksandar Pajović.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Bečiću, poštovana ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću nešto da kažem o Predlogu zakona o zaštiti čovekove okoline. Dozvolite odmah da kažem na početku bez da vodimo dijalog, nije li možda gospođo ministar dobro razmišljati u budućnosti da zakon nosi naziv „zakon o zaštiti i unapređivanju“? O tome treba da se razmisli, pošto nemamo vremena da o tome polemišemo, ali mislim da bi trebao da nosi takav naziv. Ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o zaštiti životne sredine ima svoje uporište u ekspozeu predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića kojeg je on predstavio nama narodnim poslanicima 27. aprila gospodnje 2014. godine. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto neki zaboravljaju, da ne bi zaboravili, ekspoze predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića je najtransparentniji, najkonkretniji, najprecizniji, najveći, 52 gusto kucane strane i najbolje sačinjen od svih 72 prethodna ekspozea predsednika Vlada Srbije od vremena prvog predsednika Vlade Srbije, gospodina Prote Matije Nenadovića, 1805. godine do današnjeg dana. U ekspozeu predsednika Vlade na stranici 31, pored ostalog, stoji da je jedan od strateških ciljeva u razvoju i unapređivanju poljoprivrede citiram „ i održivo upravljanje resursima i zaštita životne sredine“, završen citat. Po mom saznanju, niti jedan do prethodnih predsednika vlada u zadnjih 10 godina nije govorio o zaštiti i unapređivanju životne sredine u ekspozeu. Osnovni razlog, kako ste i vi gospođo ministarko, a i naše današnje kolege poslanici rekli, za donošenje zakona osnovni razlog je bio da mi u prvome redu usaglasimo naše zakonodavstvo i propise domaće sa propisima EU. Ali, ne samo to, nego da i naše propise usaglasimo sa propisima o dodeli državne pomoći, što je vrlo bitno. Isto tako, usklađivanje sa faktičkim stanjem usled prestanka rada fonda za zaštitu životne sredine. Mi smo danas čuli razna mišljenja gospode iz opozicije zašto ovaj fond nije radio. Ja ću vam reći, ali na kraju ću konkretne podatke izneti, radi se o tome što je bivša vlast bivšeg režima opljačkala taj fond. Tačno ću podatke državnog revizora na kraju da kažem o čemu se tu radi, a dozvolite odmah na početku da kažem u čemu je problem. Tačno je da primenom ovog zakona bolje će se vršiti usklađivanje zakona sa relevantnim međunarodnim ugovorima i propisima iz EU kada je u pitanju zaštita i unapređivanje čovekove okoline. To je ono što će nas približiti i evropskom zakonodavstvu, a na koncu i krajnji cilj ulazak u EU. Moram da kažem da će zakon omogućiti kontinuirano finansiranje životne sredine. Nije tačno da se ona nije finansirala, kao što kažu gospoda iz opozicionih klupa. Ona se finansirala stalno kontinuirano kroz razne načine, preko Vlade ili preko pojedinih ministarstava, a formiranjem zelenog fonda kao budžetskog fonda Republike Srbije je izuzetna bitna stvar. Dakle, bilo je postavljeno pitanje odakle pare za zeleni fond. Iz budžeta, naravno, Republike Srbije i tu nema ništa sporno. Dozvolite da dalje kažem da će biti bolja dostupnost informacija o zaštiti i unapređivanju životne sredine i bolje učešće naših građana u donošenju odluka iz područja životne sredine. Ono što je vrlo bitno, danas sam primetio da gospoda iz opozicije, neko je govorio da bi trebalo raditi više na kvalitetu vazduha. Mislim da tu zaista treba baciti akcenat. Dozvolite da kažem po mojim nekakvim spoznajama, koliko su mi informacije bile dostupne, u 2014. godini 68,8% stanovništva Republike Srbije imalo je čist vazduh ili neznatno zagađen vazduh. Da li je to dobro od 100%? Mislim da nije, slabo, ali i dalje ćemo raditi na razne načine. Vidim da je zakon, odmah da kažem, dobro koncipiran i dobro postavljen. U Valjevu je npr. vazduh bio prekomerno zagađen, gospoda iz Valjeva neka to čuju, a Vojvodina je u odnosu na čitavu Republiku Srbiju imala čist vazduh, jedino Sremska Mitrovica je bila umereno zagađena, u odnosu na drugi deo Republike Srbije, npr. u Boru, Smederevu i Užicu, vazduh je bio prekomerno zagađen. Zaista trebamo voditi računa o tome. Preko čega? Koleginica Irena je spomenula, pored ostalog, preko vaspitno obrazovnih ustanova. Edukacija je jako bitna svakog našeg građanina, a to znači već pre stupanja u osnovnu školu, još u obdaništu. Kako? Napraviti planove i programe, ne treba praviti posebne, već postoje nastavni planovi u osnovnim, srednjim školama i do fakulteta, u okviru svakog nastavnog programa može se odvojiti dva časa u osnovnoj školi, ako je jedan predmet, jednočasovni predmet, onda u 35 časova dva izdvojimo za zaštitu i unapređivanje čovekove okoline. Kako? Tako što ćemo prilagoditi nastavne sadržaje i decu upoznavati o tim problemima. To je izuzetno bitno. Bilo bi dobro da se poveže ministarstvo sa Ministarstvom za prosvetu i nauku, kao što je to bilo prilikom donošenja Zakona o sportu. Dozvolite dalje da kažem da je problem veliki ambrozija kod nas, u Srbiji, i tu treba posebno povesti računa. Najveća koncentracija u čitavoj Srbiji je u Kuli i Bečeju i tu lokalne zajednice, zaista gospoda iz ovih područja trbaju povesti malo više računa, jer imao jako velikih problema prilikom oboljenja od te ambrozije.Dalje, raditi na boljoj kvaliteti voda. Kakva nam je voda? Moram da kažem da u zadnje dve tri godine, ali ako hoćete i pet godina se poboljšava kvaliteta vode iz reka, i manjih i većih. Na nivou Republike Srbije na slivu Dunav popravlja se kvaliteta vode, međutim za Moravu i Savu ne možemo reći da je kvaliteta znatno poboljšana itd, što znači da moramo u budućnosti povesti više računa o tome. Dominantno zagađivanje voda u Republici Srbiji potiče od komunalnih, industrijskih izvora. To je ono što je veliki problem. Preko komunalnih sistema koji svoje nepročišćene otpade voda ispuštaju u vodoprijemnike, to je veliki problem. To je zaista veliki problem i mislim da će se u budućnosti i tu povesti računa. Upravljanje otpadom, to je globalni problem, to je jedan od velikih problema i u našoj zemlji. Dozvolite da kažem da je Republika Srbija u 2014. godini proizvela 6,12 miliona tona otpada i, pazite, od tih šest miliona, 5,9 miliona tona ima karakteristike neopasnog, svega 210 hiljada tona opasnog otpada i on je vrlo bitan, pogotovo njegovo skladištenje. Mislim da su ovo podaci o kojima treba povesti računa u budućnosti. Kada su u pitanju deponije, o kojima je danas bilo reči, dozvolite da kažem, po mojim nekakvim informacijama do kojih sam došao, u Republici Srbiji ima sedam sanitarnih deponija o kojima je danas bilo reči. Nije mi poznato, dve su bile još deponije koje su trebale dobiti dozvole. Ne znam da li u međuvremenu dobili, to bi bilo negde devet. Međutim, na teritoriji lokalnih samouprava, ono o čemu je danas bilo nerazumevanja od strane poslanika iz opozicionih klupa, javna komunalna preduzeća organizovano odlažu otpad, ali svega, po mojim nekakvim podacima koje sam dobio iz određenih institucija, u 120 deponija ili smetlišta u 123 opštine. Podatke sa druge opštine nisam mogao da dobijem. To su uglavnom deponije koje u skladu sa Strategijom o upravljanju otpadom predviđene su za saniranje ili zatvaranje. Sada je veliki problem ovo što ću reći. Gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, na teritoriji Republike Srbije ima 3085 starih i divljih deponija, to je problem za zagađivanje naše okoline. Kada je u pitanju ambalaža, neko je spomenuo, ovde zaista, po mojoj nekoj oceni, nisam stručan za to, ali mislim da su neki pomaci zaista učinjeni. Količina ambalaže stavljene na tržište u Republici Srbiji u 2014. godini iznosi 327 hiljada tona, dakle hiljada tona, količina ponovno iskorišćenog otpada jeste u okviru ambalaže 102 hiljade tona, što nije malo, ali naravno da treba raditi da toga bude što više, i 100 hiljada tona reciklirano. Međutim ostaje još 120 tona, njih treba zaista iskoristiti u smislu da se iz tog dela više vrši reciklaža, kako bi to što bolje iskoristili. Dozvolite gospodo narodni poslanici da odgovorim na neka pitanja kojima su gospoda iz opozicije danas neopravdano optužili Vladu, sadašnju Vladu, i pojedine ministre u Vladi kada su u pitanju pare od fonda za zaštitu i unapređivanje čovekove okoline. Gospođo ministarko, niste vi, niti bilo koji ministar iz kabineta premijera Vučića, nego ministar bivšeg režima, ministar za zaštitu čovekove okoline DS, citiram – u Fondu za zaštitu životne sredine za predizbornu kampanju DS trošio ogromna sredstva za subvencionisanje firmi koja su uvozile akumulatore i reciklirale ih, završen citat. Mlađan Dinkić u ovom velikom zdanju Narodne skupštine 21. i 22.9.2012. godine. On koji je bio ministar u toj Vladi optužio zaista svoga kolegu da su odneli ogromne pare. Niste vi, gospođo ministarko, niti jedan ministar u kabinetu gospodina Vučića, nego ministar o bivšoj Vladi DS za zaštitu čovekove okoline je platio, citiram – plakate i bilborde sa porukama „Očistimo Srbiju“, više od 500.000 evra, pola miliona, završen citat, izveštaj državnog revizora za 2011. godinu. Podaci nisu iz novinskih članaka, ovo su zaista podaci od državnog revizora. Niste vi, gospođo ministarko, niti bilo koji ministar iz kabineta predsednika Vučića, nego bivši ministar u bivšoj Vladi, citiram – platio oglašavanja u jednom dnevnom listu 500.000 evra, završen citat, izveštaj državnog revizora za 2011. godinu. Niste vi, gospođo ministarko, niti bilo koji ministar kod premijera Vučića, nego bivši ministar zaštite životne sredine u bivšoj Vladi DS platio, citiram – izradu sajta „Očistimo Srbiju“, 25.000 evra, završencitat. Niste vi, gospođo ministarko u kabinetu, niti bilo ko u kabinetu gospodina premijera Vučića, nego bivši ministar u bivšoj Vladi DS, citiram – platio laviće na Paliću, završen citat, određenu sumu novca. Ovo je dodatno Državna revizorska institucija utvrdila ne prilikom prvog izveštaja nego drugog izveštaja o čemu nas je obavestila i politika 25.9.2012. godine, strana sedam. Nije Vlada na nivou Grada Siniše Malog, nego Vlada Dragana Đilasa kada je u pitanju zaštita životne sredine u navodne zakone, đubretarska mafija u Beogradu proneverila 310 miliona dinara, a osuđena na pravosnažno 73 godine zatvora. Završen citat iz presude. Evo, gospode gde su pare i dalje niste vi gospođo ministarka, kao ministar poljoprivrede, niti bilo ko u ovoj Vladi nego bivši ministar poljoprivrede, u bivšoj Vladi Dušan Petrović, uništio 250.000 krava za jednu godinu od 570.000 koliko je bilo u toj godini. Niti jedan ministar u Vučićevom kabinetu nije, nego bivši savezni ministar, jedan od ministara je bivši predsednik Vlade zagađivao životnu sredinu, tako što je vakcinisao kokoške. Dakle, mešavinom jogurta i vode u selu Pukovcu i Čagrovcu, kokoške su uginule, on uzeo novac, a građanima zagadio životnu sredinu. I na koncu, ovaj zakon gospođo ministarko po meni je izuzetan jedan dobar zakon. Verujem da građani Srbije će dobiti jedan savremeni zakon i primenom ovog zakona da ćemo zaista pridoneti zaštitu i unapređivanju životne sredine, što će na neku ruku pridoneti i modernizaciji Republike Srbije za koju se tako zdušno zalaže i ne samo zalaže nego i provodi naš predsednik Vlade Republike Srbije i čitava Vlada Republike Srbije, većina ovih narodnih poslanika u ovom visokom domu, kao i predsednik Republike, gospodin Tomislav Nikolić, ali i većina građana Srbije, rekao bih plebicitarno. U to ime ja pozivam i gospodu iz opozicije iako ih večeras nema niti jedan, ali verovatno će gledati sa ekrana, da i oni podrže ovaj zakon, jer će bar tako, pa makar i na taj način pokazati volju i pridoneti modernizaciji Republike Srbije koju je ova Vlada provodi. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem. Reč ima dr Aleksandar Pajović, a neka se pripremi narodi poslanika Dušan Janković, kao poslednji prijavljeni diskutant. Izvolite, gospodine Pajoviću.
Poštovane kolege narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, poštovana gospođo ministarko sa saradnicima, da vam čestitam na upornom i koncentrisanom radu, deset je sati današnjeg plenuma. Ja ću ovim zakonima progovoriti nekoliko rečenica, trudiću se da kažem ono što do sada nije rečeno. U samom uvodu samo da kažem da ova naša država Srbija ide laganim ali sigurnim koracima ka EU. Taj put nije lak, treba savladati mnogo stepenika, mnogo prepreka, ali očigledno je da mi idemo ka jednom cilju koji se već nazire. Jasno treba zahvaliti Vladi Republike Srbije koja svojim samopregornim radom to i uspeva, ali evo, ovaj deseti saziv Skupštine Republike Srbije pri kraju, pa bih se ja zahvalio i svojim kolegama poslanicima koji su jednim upornim radom doprineli usvajanju više zakona, zakonskih akata i doprineli priključivanju naše zakonske regulative, regulativi EU. To je jedan faktor neophodan za priključenje Srbije u porodicu, evropsku porodicu kojoj Srbija svojom kulturom, svojom tradicijom, kulturnom baštinom, istaknutim ličnostima, kroz istoriju na svetskom nivou apsolutno je oduvek i pripadala. Kada smo govorili o Zakonu o stočarstvu, ja bih samo jedan detalj. Mi možda tu imamo dve pozicije, svakako ruralni razvoj i rečeno je i apsolutno podržavam sve te zakone koji idu od Ministarstva poljoprivrede, ulaganja u stočarstvo u poljoprivredu uopšte, da li stočarstvo ili ratarstvo. Međutim, ja bih rekao kada kažemo obnoviti selo, unaprediti ekološku proizvodnju, zdravu hranu, mi ipak na selu imamo dve kategorije stanovnika. Imamo poljoprivrednika mladih, spremnih za projekte, spremnih da prihvate kredite i subvencije koje država daje, ali imamo onaj starački deo domaćinstava, sela koji nisu u stanju da se bave nekom visokom, velikom proizvodnjom i o njima treba nekim projektima povesti računa da ono malo proizvodnje koje imaju da imaju siguran otkup. Naši su ljudi raspoloženi da rade. Naši su ljudi spremni da rade, ali mislim, dolazeći iz tih krajeva, da taj problem mogu da sagledam, da je potreban siguran otkup i jedan otprilike ne samo siguran otkup jedna cena koja je realna, tako da bi našem poljoprivredniku obezbedila jedna stabilan socijalni status. Pored toga možda bi mogli, danas nije bilo reči o Konvenciji o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala. O čemu se radi? Ta je Konvencija potpisana u Beču 2005. godine. Do sada je 84 države potpisalo tu konvenciju. Srbija treba da položi uslove za ratifikaciju tog sporazuma i da se uključi u tu grupu evropskih država. O čemu se radi? Zbog čega je značajna ova Konvencija o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala. Značajan je zbog toga zbog globalne zaštite od terorizma. Naime, ovde se govori o fizičkoj zaštiti nuklearnog materijala i nuklearnih objekata koji se koriste u mirnodopske svrhe. Ovde se ne radi o zaštiti vojnih objekata i nuklearnih postrojenja nego o objektima koji se koriste u mirnodopske svrhe. Dve su ovde situacija interesantne. Jedna, a to države potpisnice ove Konvencije međusobno sarađuju. Međusobna saradnja je na diplomatskom nivou jer ako dođe do opasnosti da neki objekat može biti ugrožen onda te države međusobno reaguju, međusobno razmenjuju informacije i jedna drugoj pomažu. Pomažu na taj način što će država koja je ugrožena odmah obavestiti druge države koje su potpisnice ove Konvencije da može doći do neke nuklearne katastrofe, a države koje su ugrožene odmah moraju o tome da ih obaveste, a druge države da na izvestan način odmah daju podatak da li su u stanju da im ukažu pomoć. Kažem, o tome danas nije bilo reči, ali to je nešto u vremenu ovog terorizma, nešto što možda u budućnosti može da se dogodi i da nas snađe. Znači, to su dve postavke, jedna je kada je država ugrožena i daje obaveštenje susednim državama i drugo ako države potpisnice ove Konvencije primete i imaju informacije da će možda doći do fizičkog napada na objekte nuklearne u drugoj državi, da međusobno sarađuju, a to ide putem diplomatije. Kada smo govorili o otpadu, ja ću samo reći deo možda iz profesije, o medicinskom otpadu, o skladištenju medicinskog otpada, odnosno, da proizvođač medicinskog otpada mora da ima plan skladištenja medicinskog otpada, a taj plan može da radi proizvođač ako proizvodi do 100 tona neoklasnog medicinskog otpada ili 200 kg opasnog medicinskog otpada. Onda on može sam da napravi plan upravljanja. Međutim, ako proizvođač medicinskog otpada proizvodi preko 500 kg opasnog medicinskog otpada, onda Ministarstvo zdravlja pravi plan. Pored toga, medicinski otpad se skladišti, medicinski otpad se razvrstava i medicinski otpad se prenosi. Kako? Po određenim propisima, znači, određenim vozilima, i moraju da postoje ugovori između proizvođača medicinskog otpada i onoga ko to transportuje i to na kraju ide do obrade medicinskog otpada. Medicinski otpad se obrađuje ili kod nas, u našoj zemlji, ako ne postoji mogućnost, onda se on izvozi. Znači, to su neke situacije koje nas zatiču svakodnevno, kako mislim na medicinski otpad, tako i na otpad koji se dešava u veterini. Ministarstvo jedno je zaduženo za medicinski, ministarstvo koje brine o veterini zaduženo je za drugo. To su te dve stvari koje sam hteo da kažem. O nuklearnom materijalu i o medicinskom otpadu, što danas nije pomenuto. Sve ostalo ovim ekološkim zakonima je već rečeno i jasno je da je bitna svest našeg stanovništva a isto tako, ako država bude bogatija, da će se sve to lakše sprovoditi. Svakako, ovi zakoni, ekološki Zakon o zaštiti prirode, zakoni koji su danas ovde kod nas, na plenarnoj sednici, su zakoni koje treba podržati i to će naša poslanička grupa svakako da podrži i sam sa njima. Ja se zahvaljujem vašem Ministarstvu, znam za aktivnosti koje sprovodite i biti stabilna, održati poljoprivredu jedne države, to znači i stabilnost jedne nacije. Opet ističem, potrebne su subvencije u poljoprivredi i potreban je siguran otkup poljoprivrednih proizvoda i onda će sve to na kraju ići lakše. U Danu za glasanje, jasno, kao i svi, to ću podržati i pozdravljam još jednom predloge ovih zakona.
Zahvaljujem gospodine Pajoviću. Reč ima Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite gospođo ministar.
Poslanik me je podstakao da njemu i poslanicima koji su sada prisutni u sali, a u odloženom prenosu i našim gledaocima kažem šta je još Ministarstvo poljoprivrede uradilo u prethodnom periodu da podstakne poljoprivrednu proizvodnju da podrži one ljude koji žele da se vrate na selo i da se bave poljoprivredom ili one koji su već na selu i tamo rade. Dakle, pored onih mera koje realizujemo putem subvencija, mi smo u prethodnom periodu zaista uradili puno na dostizanju ciljeva za početak korišćenja sredstava iz IPARD programa. Često su ljudi nestrpljivi, često građani ne razumeju zašto još nismo krenuli, zašto ne počnemo da ih koristimo, ali ja moram da kažem da je za vreme ove vlade usvojen, pre svega, IPARD program. To je osnova da se uopšte krene u pravcu ovih sredstava. Kada je usvojenprogram, kada je komisija evropska odobrila ta sredstva, onda je usledio ovaj tehnički deo posla koji se odnosi na pripremu kapaciteta. Znači, i preseljenje Uprave za agrarna plaćanja iz Šapca u Beograd, obezbeđivanje prostora, obezbeđivanje tehničkih sredstava i sada sledi ovo zapošljavanje dodatno za koje je Vlada dala saglasnost i sada je ona u pitanju tehnička procedura. Sve u svemu, očekujemo da će već sredinom godine ići prvi pozivi, pri tom, želim da kažem da su ovo složene procedure, da su ovo komplikovane procedure, da u njima ne učestvuje samo Ministarstvo poljoprivrede već i druga ministarstva koja su sa nama spona i veza, ali prosto svi naporno radimo na postizanju tog cilja. Kada dođemo do tih sredstava, značajan deo naših korisnika podsticaja ćemo usmeriti ka evropskim fondovima. Oni drugi koji ne budu koristili evropske fondove, koristiće sredstava iz nacionalnog budžeta. Nije moguće da se u isto vreme koriste jedna i druga sredstva. Ovo sve govorim da kažem da mi prosto radimo na širenju i jačanju materijalne baze i materijalne potpore srpskom poljoprivredniku i srpskom selu. Pri tom, želim da kažem i to da smo, malo pre sam pokazivala i tabele i analize do kojih smo došli, a vrlo ozbiljno pristupamo svim ovim problemima jer, prosto verujemo da je ovo zadnji momenat da se poljoprivrednici usmere u pravom pravcu. I u kontekstu svega onoga što sam sada rekla i malo pre što sam pomenula, želim da vam pokažem i aktivnost koja je usmerena na pripremu elaborata za naše poljoprivrednike i za one koji će biti budući poljoprivrednici. Recimo, ovo su elaborati iz oblasti voćarske proizvodnje. Tu imamo 15 vrsta voća, od dunje, oraha, breskve, jabuke, kruške itd. Ovo su sve projekti koje je Ministarstvo poljoprivrede, ovo su iz voćarstva, a imamo i iz stočarstva i iz ratarstva i organske proizvodnje, ovo smo mi kao Ministarstvo u saradnji sa naučnim institucijama, a imamo, znate i fakultete, vrsne fakultete, vrsne institute, pripremili za naše poljoprivrednike. Vlasništvo projekata je na Ministarstvu poljoprivrede, ali ovo je vlasništvo naših poljoprivrednika. Oni sve ove projekte, dakle, ovo su iz voćarstva, 15 vrsta voća, ovde imamo iz stočarstva, iz ratarstva, iz organske proizvodnje voća, imamo iz organske proizvodnje povrća itd, imamo i postrojenja za korišćenje bio goriva. Dakle, sve su ovo projekti koje smo pripremili za naše poljoprivrednike da oni lako dođu do informacija da prosto znaju šta sve mogu da pripreme i šta treba da urade da bi mogli da zasnuju proizvodnju ili da zasnuju savremenu proizvodnju. Na primer, ovo za breskve. Šta ovde imamo? Ovde je prikazana tehnologija gajenja i sve ono što je potrebno pripremiti da bi se zasnovao jedan zasad, od recimo jednog hektara. Jedan hektar. Šta poljoprivrednik treba da i onaj budući voćar ili onaj koji se bavi nekom drugom vrstom poljoprivrede, šta treba da pripremi, kolika su to sredstva potrebna i kakvi su rezultati koje on može da očekuje u drugoj, trećoj, itd. godini. Ovo su projekti koji su važni i za korišćenje IPARD fondova. Ovo su projekti koji su važni za one druge koji će biti usmereni na nacionalne programe, koji će koristiti sredstva iz kredita, koji će koristiti naša sredstva kojima mi podstičemo investicije, a vi znate da mi imamo sredstva kojima podstičemo podizanje zasada, novih zasada. Prosto je neverovatno da u prethodnim godinama ova sredstva nisu u toj meri korišćena, prosto nije bilo toliko interesovanja, najviše je bilo interesovanja za ono 100 evra po hektaru. I za to 100 evra po hektaru, odlazila su ogromna sredstva, a mi smo po površinama kada se radi o voćarstvu, ostali na nivou od pre 10 godina.I ne da smo na tom nivou, nego prosto kvalitet naših voćnjaka je sigurno i slabiji s obzirom da su nam često voćnjaci starosti preko 20 godina. Naravno, mi imamo i savremene zasade, ali je to daleko manje od onoga što bi realno trebali da imamo. Prosto, ovo sam sada iskoristila mogućnost da vama pokažem, da vam kažem da mi zaista ozbiljno, odgovorno, profesionalno se odnosimo prema svim ovim pitanjima. Spremni smo da maksimalno i kao Ministarstvo i kao Vlada podržimo poljoprivrednike, ali ne možemo da kažemo ono što prosto ne odgovara istini. Ne možemo da kažemo da je u poljoprivredi moguće samo na osnovu subvencija i onog materijalnog što država daje opstati. U poljoprivredi, kao i u svakoj drugoj delatnosti prosto mora se ulagati uvek veliki rad, mora se ulagati u savremena materijalna i tehnička sredstva, moraju se platiti dostignuća i mora se težiti onom što znači i kvalitet i kontinuitet da bi smo opstali u ovim vremenima koja dolaze. Hvala vam za ovu mogućnost da pokažem i vama i poslanicima i nadam se da će biti od koristi ova naša aktivnost i ovaj naš trud, od koristi našim poljoprivrednicima. Hvala.
Zahvaljujem gospođo ministar. Reč ima narodni poslanik Dušan Janković. Izvolite, dr Jankoviću.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, obzirom da je već dosta toga rečeno po svim tačkama dnevnog reda u današnjoj diskusiji, šta više reći. Pokušaću u kratkim crtama da dam svoj doprinos i obrazloženje za prihvatanje ovog pred nama Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o stočarstvu, a koji je predložila Vlada Republike Srbije na čelu sa premijerom Aleksandrom Vučićem. Naime, opšte je poznato da je stočarstvo viša faza ratarske proizvodnje u poljoprivredi, a da je poljoprivreda jedan od pokazatelja razvijenosti jedne zemlje. Usvajanjem ovog Predloga zakona rešili bi se brojni problemi i nedoumice koje imaju odgajivači u stočarskoj proizvodnji, a time bi se napravio dobar iskorak ka unapređenju kako stočarstva tako i celokupne poljoprivrede, ne samo u proizvodnom, nego i u zakonodavnom delu, a što je vrlo bitno zbog usklađenosti sa propisima Evropske unije. Ove izmene i dopune Zakona o stočarstvu obuhvataju ne samo nama uobičajenu klasičnu stočarsku proizvodnju, već se ovde uključuje i ribarstvo sa svojim proizvodima, kao i pčelarstvo i proizvodnja i način gajenja divljači. Takođe u ovom Predlogu zakona se pominju i uključuju distributivni centri za promet reproduktivnog materijala, a što je vrlo bitno za poboljšanje kako kvantiteta tako i kvaliteta stočarskih proizvoda, a svi znamo koji su to. Naime, samo visoko kvalitetni proizvodi uz istovremenu usaglašenost zakonodavstva sa propisima Evropske unije, može naći svoj put do evropskih i svetskih već probirljivih potrošača. Ovim Predlogom zakona se tačno propisuje i dokumentacija koja mora biti u pratnji proizvoda ribarstva koji se stavljaju u promet. Što se tiče pčelarstva, uvodi se sistem vođenja katastra pčelinje paše i fenološke karte, kao i obaveza izveštavanja pčelarskih udruženja prilikom sprovođenja akcija na suzbijanju komaraca, a u cilju smanjenja štete u pčelarstvu. Imajući u vidu da pčelarski proizvodi sve više dobijaju na značaju, bilo je krajnje vreme da se povede sveobuhvatna zakonska briga i regulativa po pitanju pčelarstva. Primena ovog zakona stimuliše pojavu novih privrednih subjekata u cilju vršenja kontrole proizvodnje reproduktivne sposobnosti i pozitivne selekcije uopšte u stočarstvu. Sva ova predložena zakonska rešenja ne dovode do opterećenja proizvodnje, naprotiv, daju više prostora i smernica kako doći do veće i kvalitetnije proizvodnje, a u cilju zadovoljenja kako domaćih, tako i inostranih potrošača. Stoga u danu za glasanje poslanici Srpska napredna stranka će glasati za ove predložene zakone i sve one zakone koji su bili predloženi na dnevnom redu današnjem. Takođe, pozivamo i sve ostale poslanike ovog doma da glasaju za ove predloge zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Pošto nemamo više prijavljenih za reč po listi, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Imate četiri minuta vremena.
Dovoljno, da ne dužim. Dame i gospodo narodni poslanici, prvo da ispravim pitanje zaštite životne sredine, svoj lapsus. Radi se o Zoranu Cvijanoviću, glumcu. To sam preneo na neko drugo ime. Čisto da ispravim zbog gledala koji to budu gledali u odloženom prenosu. Takođe, da ispravim i mogući lapsus da se zalivanjem dobija 500 kilograma više kukuruza vrednih 650 evra. Radi se o 5.000 kilograma i da ispravim da Srbija nema 225.000 traktora, nego 410 dvoosovinskih i 186.000 jednoosovinskih traktora, ima dva i po miliona priključnih uređaja, dakle, ima šansu da razvije i mašinsku industriju, odnosno prateće industrije koje treba da snabdevaju farmu sa mašinama, opremom, mehanizacijom, traktorima. Nažalost, uz privatizaciju nestale su i fabrike za proizvodnju mehanizacije. Nestalo je 400.000 radnih mesta, od toga mnogo je bilo u metalskoj industriju u kojoj sam radio sam u IMT-u. Mislim da sam dokazao da smo pretrpeli gubitak stočnog fonda od gotovo milijardu evra godišnje. Dakle, nije samo jedne godine nestalo milijardu, već je u 12 godina. Kada to pomnožite, imali ste štetu u fizičkom obimu žive vage oko 10 do 12 milijardi, a prerađeno onih 400.000 radnika to je trebalo da preradi i opremi. To je vredelo oko dve milijarde svake godine. Dakle, izgubili smo oko 20 do 24 milijarde u poslednjih 12 godina zahvaljujući tome što su građani predali vlast neodgovornim ljudima koji sem sebe, svojih novčanika i svojih prijatelja ništa nisu drugo videli, koji nisu razmišljali umom, već su razmišljali svojim novčanikom i novčanikom svojih partijskih prijatelja. Što se tiče stočarstva, mnogo će vode proteći. Teško je to obnoviti. Subvencije, da ne bi bilo tajne, a prerađivačka industrija je ta i proizvodnja opreme koja je trebala da povuče poljoprivrednu proizvodnju. Podsticaji su mali. Oni su gotovo osam puta manji od evropskih. S obzirom da su ovi pre nas potpisali nesretni SSP, gde je prerana i preterana liberalizacija dozvoljena devet godina pre ulaska u EU. Oni su izložili naše poljoprivrednike koji imaju osam puta manje podsticaje poljoprivrednicima koji imaju osam puta veće podsticaje i to na našem tržištu su dozvolili, da naši poljoprivrednici budu ugroženi dampingom. Cene poljoprivrednih proizvoda u Evropi su ispod proizvodnih cena, odnosno ispod cena koštanja i to se zove damping. Mi prelevmanima ne možemo u potpunosti zaštiti poljoprivrednike iz prostog razloga što prvo mora doći do poremećaja na tržištu. Na kraju, da kažem da je poljoprivreda velika šansa za Srbiju, takođe i prerađivačka industrija i energetika, opremanje i servisiranje, što mehanizacijom, što novim tehnologijama, što naukom, servisiranje jednog, drugog i trećeg, na takav način svako od nas ima pravo da stekne pravo na pošten posao, pristojnu zaradu, čestiti dom, svako od nas zahvaljujući tom novcu može da obezbedi dostupno školstvo i zdravstvo i svako od penzionera, zahvaljujući tome, mogao bi da ima pravo na dostojanstvenu starost. Mi moramo da siđemo sa puta koji je vodio nikuda i doveo nas nigde, da pređemo na put koji vodi nekuda, a ko je na dobrom putu brzo će naći saputnike. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, Snežana Bogosavljević Bošković, izvolite.
Mislila sam na kraju samo da se zahvalim svim poslanicima koji su ostali ovako dugo i koji su pokazali veliku želju i energiju da dodatno promovišu i objasne zakone našim poslanicima i našim gledaocima, ali sam sad prepoznala iz izlaganja poslanika Rističevića neke svoje eventualne greške u prethodnom izlaganju. Odnose se na statističke podatke. Jesam rekla podatak koji se odnosi na podatke do kojih sam ja došla, a radi se o faktorima srednje kategorije. Moguće da u onom žaru diskusije nisam stigla da istaknem sve performanse kategorije traktora o kojoj govorim. Dakle, mi smo preračunavali udružena sredstva sa podsticaje za bitnu proizvodnju u traktore, u voćne zasade i tačno je da nisam rekla da se radi o onim traktorima niže, odnosno slabije kategorije, odnosno kategorije čija se cena kreće od 15 do 30, 40 hiljada evra. Što se tiče prinosa, jedan paušalan primer sam navodila da smo povećali prinos samo za 10%. Moguće da sam napravila grešku. Ako se dobro sećam, rekla sam da je prosečan prinos kukuruza ove godine bio 5,7 tona po ha, da smo 10% povećali. To su bili orijentacioni i prinosi, odnosno orijentaciona povećanja. Znači tih 0,5 tona bi bilo za samo 10% minimalno povećanje prinosa. Sve ovo nije imalo za cilj da se tačna izvodi računica. Tačna računica može da se izvede, ali prosto ovim sam želela da ukažem na važnost i značaj primene agrotehničkih mera, primene navodnjavanja i šta sve to može da znači u ukupnom prihodu, odnosno u ukupnom dohotku naših poljoprivrednika. Pri tom, još jednom se ograđujem, ukoliko neki od podataka nije dovoljno precizan, ali opet kažem, moj cilj je bio da pokažem trend. U svakom slučaju svima se zahvaljujem još jednom. Vidimo se u petak kada bude rasprava o amandmanima. Hvala puno svima. Nije bilo lako izdržati do deset sati večeras, mislim da smo svi iz ovoga imali i koristi i da smo se odgovorno poneli prema našim gledaocima i prema našim poljoprivrednicima, odnosno našim poslenicima u oblasti zaštite životne sredine. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo ministar. Zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1. do 6. dnevnog reda. Zahvaljujem se svim narodnim poslanicima. Zahvaljujem se gospođi ministar i članovima njenog kabineta. Nastavak je u petak u 10,00 časova.