Dame i gospodo narodni poslanici, pretpostavljam da ste imali prilike da čujete da je u petak, 3. decembra, u Palati pravde, napadnut je poslanik SRS. Napadnut je od jednog civilnog lica, navodno zaposlenog u sudu. Mi ćemo zatražiti sve informacije, odnosno da nam se dostave podaci u vezi sa tim licem. Taj čin na najbolji način govori u kakvoj mi državi živimo. Znate, ovde je sve dozvoljeno. Ovde je dozvoljeno da crtate mape nekih novih država na teritoriji Srbije, dozvoljeno je da štampate neke nove pasoše neke nove države, u Srbiji. Dozvoljeno je i da revidirate neke međunarodne ugovore. Sve što je upereno protiv ove države, apsolutno, iako se krši i Ustav i Zakon, ne samo da se ne procesuira, nego se preko toga prelazi bez ikakvog problema. Međutim, ako pokažete i najmanju trunku brige i osećaja za državu i za probleme građana koji se suočavaju sa državnim terorom, to nikako nije dozvoljeno. To na najbrutalniji način mora da se spreči. Činjenica je da se nad porodicom Ratka Mladića sprovodi teror, i to teror u kontinuitetu. Samo da vas podsetim da je u februaru mesecu prilikom pretresa Mladićevog stana iz stana odneta neka suma u evrima i da do dana današnjeg nisu vratili te pare, a bili su obavezni da u roku od 90 dana, u skladu sa zakonom, te pare vrate. Oduzeli su pravo da Bosiljka Mladić prima penziju Ratka Mladića, a ovde se razmišlja da se Stjepanu Mesiću i Naseru Oriću da penzija. U kakvoj mi to državi živimo? Šta se ovo dešava? Vojislava Šešelja već nekoliko meseci bukvalno ubijaju u Haškom tribunalu. Naša država ćuti, nju to apsolutno ne interesuje. Na Savetu bezbednosti se postavlja problem u vezi sa suđenjem Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu, i uopšte u vezi sa postojanjem Haškog tribunala i nastavak rada Haškog tribunala, a naši zvaničnici ćute. Njima je bitno samo da ispune sve naloge koje dobijaju iz Vašingtona i Brisela i da sve one koji na bilo koji način pokušavaju da se tome odupru ućutkaju, a u nekim slučajevima čak i da ih procesuiraju, kako bi zaplašili sve ostale da ne pružaju otpor i da ova sadašnja vlast završi posao koji je dobila od strane Vašingtona i Brisela. Što se tiče SRS, mogu da vam kažem da možete da radite šta god hoćete, ali mi nećemo prestati da se borimo za interes države Srbije i građana Srbije. Mi ćemo izražavati svoje političke stavove. Mi smo, da znate, protiv hapšenja Ratka Mladića. Učinićemo sve da olakšamo život porodici Ratka Mladića. Evo, ovom prilikom mu poručujemo, ukoliko može da nas čuje, da se ne preda, da izdrži sve ove pritiske, jer sve prolazi, pa će proći i ova marionetska vlast. Ubeđen sam da će Srbijom napokon vladati neko ko će voditi računa o interesima građana Srbije i državi Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo.
Poštovanje gospodo poslanici. Dame i gospodo narodni poslanici, u Republici Srbiji, kao što vidimo po izveštaju Evropske komisije, poslednjeg koji je urađen vezano za put Srbije u EU, tj. za evroatlantske integracije, najveći problem je, među mnogim problemima, nešto o čemu ćemo danas ovde raspravljati - reforma pravosuđa, ali i korupcija. Meni se čini da se u Republici Srbiji o korupciji govori. Vlast govori o korupciji i priznaje da je ima, ali ne dela i ništa ne čini po tom pitanju da se korupcija savlada ili svede na neki , hajde da kažemo, prihvatljiv nivo, mada nikada ne može biti tako prihvatljiv nivo kao što ga imaju uređene države Evrope, EU, pa i drugi delovi sveta. Imamo mnogo primera, situacija koje nisu razrešene, afera koje nisu razrešene, korupcionaške priče, smenjeni neki direktori koji posle prelaze na druga mesta. Posedujem informaciju, ne znam koliko je tačna, jer je naši mediji nisu objavili, čini mi se da imam dobru informaciju, da agencija koja se bavi borbom protiv korupcije unutar EU ovih dana posećuje Srbiju, možda već sutra, vezano za mnoge situacije oko kojih su oni upoznati. Takođe, čujemo priče oko donošenja nekih novih zakona koji nikako da budu pušteni u skupštinsku proceduru, raspravlja se da li će se na ovaj ili onaj način boriti, ali nikako da počne borba u pravom smislu, a na taj način trpi budžet Republike Srbije i trpe građani Republike Srbije oni koji očigledno nisu sposobni da se izbore protiv korupcije. Puna su usta priča o izgradnji infrastrukture, država se zadužuje, sada se priča i o prodaji "Telekoma" da bi se gradilo, navodno, radila infrastruktura. S druge strane, predsednik Srbije trči po Srbiji i govori o tome kako se kasni u poslovima i traži krivce za to što se kasni u izgradnji infrastrukture, valjda nikako da ih pronađe i da nam uputi reči ko je. Obilazi region, traži veće investiranje u Srbiju, traži da se omogući istovremeno veće investiranje srpskih kompanija u regionu, u neke države odlazi jednom mesečno, ali za to vreme vodi sukob, izgleda verbalni, ne neki drugi, sa onima koji vode najjače kompanije u Srbiji, koji bi mogli da investiraju u regionu. Meni su u poslednje vreme bili interesantni mostovi. Recimo, izgradnja mosta na Beški kasni već godinama u odnosu na predviđeni ugovor izgradnje mosta na Beški. Nikada nam nije obrazloženo niti rečeno zbog čega. Čuveni most na Adi je višestruko prošao ono što je predviđeno kao cena koštanja tog mosta, a sprema se novi problem, čak moguće nova afera, a to je kupovina zemljišta i sa jedne i sa druge strane Save u Beogradu, za izgradnju pristupnih puteva. Ubeđen sam da ćemo o tome već govoriti u parlamentu, jer se dešava nešto interesantno po Beogradu i neki biznismeni već jure za tim zemljištem. Treći most koji mi je interesantan, u vezi sa kojim ću postaviti pitanje, jeste Žeželjev most. Naime, govorimo o tome, zadužujemo se ponovo kod Evropske banke za obnovu i razvoj za izgradnju tog mosta, naravno, treba ga izgraditi, ali raspisan je tender, otvorene su ponude 10. novembra, u tenderskoj dokumentaciji koju imam piše da će do decembra biti završena evaluacija i kako je sve to već gotovo, a ništa se ne dešava. Imam i tabelu ponuda, to svi treba da znaju. Kasni se već u startu sa tenderom. Moje pitanje je za nadležnog ministra Mrkonjića, on je vrlo precizan u tim odgovorima, pa bih voleo da ga čujem. Kada će početi izgradnja Žeželjevog mosta, kada će se završiti izgradnja Žeželjevog mosta i koliko će koštati izgradnja Žeželjevog mosta? Ne interesuje me ništa više, samo kada će početi, kada će se završiti i koliko će koštati.
Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, ima jedan slučaj koji je za mene istinit ali neverovatan, ali ipak smatram da će država i državne institucije naći rešenje i da se pravda, što kažu, formira u onim pravcima koje zaslužuju građani. Piše ovako, sa naslovom "Umrećemo na ulici'' – romska porodica, Sremčević Zoran, koji ima 70 godina, koji je odradio svoj radni staž, svojom zaslugom dobio je jednoiposoban stan u Beogradu u Dalmatinskoj ulici broj 78. Međutim, po potrebi grada i urbanističkih potreba to je srušeno i tada dobija stan od Direkcije za građevinsko zemljište, ali ne dobija u vlasništvo, već dobija na korišćenje 1.8.2000. godine, a dobio je na trajno korišćenje 28.12.1988. godine. Sada su, ta romska porodica, čovek koji ima 70 godina i žena operisana od kancera, dobili rešenje da se izbacuju na ulicu. Molim i Direkciju za građevinsko zemljište i gradske strukture grada Beograda i apelujem, iz socijalnih i humanih razloga, da ne diraju bolesnog i starog čoveka i ženu koja je operisana od teške bolesti. On je potpisao ovo rešenje, ali, molim vas, čovek koji je nepismen, Rom, šta on zna šta potpisuje, on zna da je dobio rešenje za stalno korišćenje stana koji je dobio i sada se to ruši i treba da dobije drugi. Međutim, dobio je na korišćenje. Sada oni njega iseljavaju. Molim sve institucije, i gradske i republičke, da imaju razumevanja za ovu, neću da kažem manipulaciju, ali desila se manipulacija. Ako je imao na trajno korišćenje, Direkcija grada Beograda je morala da mu da isto rešenje za trajno korišćenje, ali ona mu je dala za korišćenje i sada ga teraju napolje. Gde da ide sada čovek od 70 godina sa bolesnom ženom i dvoje unučića? Gde da idu, da umru na ulicu? Molim vas, očekujem humanost, ako ništa drugo, da bar iz socijalnih i humanih razloga određene institucije pokažu jedno raspoloženje i mogućnost da se ne iseli iz tog stana, jer nema gde, a on je to zaslužio svojim dugogodišnjim radom u preduzeću "Tehnorad" iz Beograda.
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Dame i gospodo poslanici, proteklih nedelja bili smo svedoci dešavanja vezanih za proteste studenata, a vezano za uslove pod kojima mogu da upišu narednu godinu. To se ponavlja već nekoliko godina i sasvim izvesno će se ponavljati i u narednim godinama. Razlog je vrlo jednostavan. Vlada nikako da reši na jedan krajnje precizan, nedvosmislen i pravedan način uslove pod kojima studenti mogu da upišu narednu godinu, bilo da se finansiraju o trošku države, bilo da se finansiraju sami plaćajući svoje studije. DSS je pre dve godine predložila izmene i dopune zakona kojima bi se to definisalo. Zatim smo praktično te iste izmene predlagali kao amandman prošle godine kad smo usvajali zakon. Vlada je odbila, naravno, Skupština nije ni raspravljala o Zakonu po starom dobrom običaju i to će biti predmet jednog pitanja, a Vlada je odbila da prihvati amandman. Naravno i skupštinska većina je onda, ne razmišljajući, takođe odbacila taj amandman, pošto mislim da Vlada kaže da je danas subota, skupštinska većina bi i to izglasala. Čitav taj sticaj nesretnih okolnosti, koji je, odmah da kažem, prouzrokovan i ponašanjem nekih fakulteta, gde je nažalost bilo upisa i po babu i po stričevima, a studenti su jako osetljivi na pravičnost, to vas uveravam, dovoljno iskustva imam sa time, to je dalje pojedinim fakultetima dalo priliku da izdrže ''konkurenciju privatnih univerziteta'', nažalost, ne konkurenciju u smislu kvaliteta, nego konkurenciju u smislu prodaje diplome, pa su onda neprimereno podigle cene studiranja. U vezi sa tim pojavile su se i reklamne poruke gradonačelnika Beograda i predsednika Pokrajinskog veća, kako će oni svojim univerzitetima da pomognu, kao da te novce misle da nabave iz sopstvenog džepa, a ne iz džepa građana Srbije, jer i beogradski budžet i pokrajinski budžet pune, naravno, građani Srbije. Da ne kažem da se postavlja pitanje – ko će da pomogne studentima u Nišu ili studentima na Kragujevačkom univerzitetu? Kakav je odnos vladajuće većine prema celom problemu? Moram da priznam bio sam i sam zapanjen. Za prošli utorak sam zakazao sednicu Odbora za prosvetu, jer je bilo logično da je zakažem, problem je bio gorući, dakle, selo je gorelo. Međutim, sednica nije mogla da bude održana jer nije imala kvorum. Nije došao nijedan predstavnik od pet predstavnika DS, nije došao predstavnik SPS i zapravo od vladajuće većine su bili prisutni samo gospodin Riza Halimi i gospođa Olena Papuga. Ostali koji su bili, nas ukupno sedmoro, došli su iz opozicije. Nije bio ni predstavnik LDP. Nisam imao drugog rešenja, nego da sednicu zakažem za danas, doduše, moram, a to će verovatno i predsedavajuća da potvrdi, da kažem da je DS imala predstavnika, ali on nažalost nije član Odbora, to je bila gospođa Čomić. Moja pitanja su sledeća. Prvo, pitam Vladu da li ima nameru da trajno, precizno i pravedno reši ovaj problem, u protivnom će svake godine slika da se ponavlja? Drugo, pitam Vladu da li uopšte ima nameru da promeni logiku finansiranja školstva, ukupno prosvete, jer sa sadašnjom logikom, gde je svako, od čistačice do profesora univerziteta, praktično zaposlen u Vladi i gde nema nikakve veze da li je neko dobar profesor ili očajan profesor, a pri tom se iz budžeta izdvaja sedmina budžeta, što možete i sami proveriti, daleko stići ne može. I treće pitanje, koje je upućeno predsednici Skupštine – ima li nameru da prestane da krši Ustav time što zakonske predloge i predloge drugih akata, koje predlažu poslaničke grupe… (Predsedavajuća: Pet minuta.) Sekund jedan…uglavnom iz opozicije, nikad ne stavlja na dnevni red, nikad.
Narodni poslanik Kenan Hajdarević ima reč.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, prošle nedelje smo bili svedoci ogromnih poplava u dolini Lima, Drine, prilikom kojih su stradali građani Brodareva, Prijepolja, Priboja, Loznice i Ljubovije. Posledice ovih poplava bile su ogromne, preko 1500 stanovnika je iseljeno, poplavljene kuće, stambeni objekti, prekinuti infrastrukturni putevi, srušeni mostovi kao u Brodarevu. Ako ne možemo da utičemo na elementarne nepogode, onda možemo da utičemo na pomoć tim područjima. Poslednjih godinu dana naši građani su bili izloženi i drugim elementarnim nepogodama i teška situacija i niz tih elementarnih nepogoda su pokazali da ne možemo da budemo izolovano ostrvo i da živimo kao sami, a ne kao deo nekog sistema. Zato LDP misli da moramo da se uključimo u sistem kolektivne bezbednosti. Kada se insistira na tzv. neutralnom odnosu, onda treba građanima poplavljenih područja, danas u okolini Lima i Drine, ili građanima Kraljeva da se kaže da na taj način gubimo mogućnost da se na efikasan način pomogne njima, odnosno da kao deo NATO sistema imamo onu pomoć koju danas imaju građani Crne Gore i Albanije. Dakle, samo kao deo tog šireg bezbednosnog evropskog sistema možemo da računamo na efikasnu pomoć, na pomoć koja treba da dođe do svakog građanina, a ne da bude posledica onoga što danas imamo, da su građani prepušteni sami sebi, odnosno i da ta pomoć koja dolazi do građana dolazi sa zakašnjenjem ili da dolazi sasvim haotično i da zavisi od političke volje ili pojedinaca ili stranaka na vlasti. Stoga LDP smatra da oni koji odbijaju NATO integracije, pravdajući ih mitovima i svojim doživljajem NATO, kao vojne alijanse, treba da shvate da je danas NATO sve, samo nije vojna alijansa, da to predstavlja jedan bezbednosni okvir i, što je najvažnije, jedan ekonomski okvir u kojem građani mogu puno bolje da žive. Stoga LDP postavlja pitanje Vladi Republike Srbije, odnosno premijeru – da li Vlada smatra da posle poslednjih dešavanja treba da promeni svoju politiku o neutralnosti?
Reč ima poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo, poštovane kolege poslanici, predsedavajuća, imam pitanje za premijera, odnosno za Vladu Republike Srbije. Na osnovu izveštaja Komisije o otkrivanju tajnih grobnica od 1944. do 1946. godine, koje su napravili komunistički dželati, komunistički odredi smrti. Imam ovde i mapu Srbije, možemo videti da je Srbija gotovo sva u tajnim grobnicama i da nema mesta gde bismo mogli da zakoračimo da živimo, a da se tu ne nalaze žrtve komunističkog totalitarnog režima. Savet Evrope je doneo preporuku još 2006. godine da parlamenti bivših komunističkih zemalja donesu deklaracije, u ovom slučaju Srbija, deklaraciju o osudi zločina totalitarnih komunističkih režima, pa pitam da li će Vlada Srbije i kada će podneti Skupštini Srbije jednu takvu deklaraciju na usvajanje? Podsetiću i ovde imam spisak evidentiranih lokacija tajnih grobnica u Srbiji, tj. gde se one nalaze, Aleksandrovac, Aleksinac, kod sela Gornji Krupac, Kalemegdan, Nebojšina kula – Kalemegdan, Ada ciganlija, stadion ''Grafičar'' – Senjak, stadion "Obilić", Veliko ratno ostrvo, Žarkovo, Košutnjak, hala ''Pionir'', Cvijićeva, turska Ambasada, Park Manjež, Topčider, Lisičji potok, Belimarkovićev voćnjak, Banjica, Marinkova bara, Rakovica, podnožje Avale, ''Hidrobaza'' kod hotela Jugoslavija. Ovo je samo Beograd. Na teritoriji cele Srbije imamo tajne grobnice i mislim da je naša obaveza da sve one koji su stradali nevini, samo zato što su bili ideološki protivnice jednog totalitarnog režima, sahranimo na jedan dostojanstven, hrišćanski način i da je naša obaveza prema generacijama koje dolaze, tako i prema porodicama ubijenih, da nađemo tela ovih žrtava, da ih dostojno sahranimo, da nam se istorija ne bi ponovila. Zato što su ubice iz Drugog svetskog rata i posle Drugog svetskog rata bile nagrađivane za svoje zločine. Nama se su zločini ponovili krajem 20. veka na prostorima bivše Jugoslavije. Kažem vam još jednom da je ovo u najvećem interesu. Ukoliko budemo zaboravili ove zločine, postoji bojazan da će se oni ponoviti. Dakle, u najvećem interesu Srbije je da Vlada Republike Srbije u što skorije vreme, po preporuci Saveta Evrope, podnese Skupštini na usvajanje rezoluciju o osudi zločina komunističkog totalitarnog režima od 1944. do 2000. godine.
Da li se još neko od predstavnika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč da iskoristi svoje pravo iz člana 286. stav 2? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Miroslav Markićević. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa Predloga zakona iz tačaka od 8. do 32. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade, zamenika predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, zatim, Božidara Đelića, potpredsednika Vlade i ministra za nauku i tehnološki razvoj, Vuka Jeremića, ministra spoljnih poslova, Snežane Malović, ministarke pravde, Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, Saše Dragina, ministra poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, pozvala da sednici prisustvuju i: Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Mirko Stefanović, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova, Nevena Karanović, državna sekretarka u Ministarstvu zdravlja, Slavoljub Vukićević i Miodrag Miljković, državni sekretari u Ministarstvu za infrastrukturu, Predrag Marić, pomoćnik ministra unutrašnjih poslova – načelnik Sektora za vanredne situacije, Viktor Nedović, pomoćnik ministra za nauku i tehnološki razvoj, Momirka Marinković, pomoćnica ministra spoljnih poslova, Ivana Mišić, pomoćnica ministra zdravlja, Zoran Milošević, pomoćnik ministra rada i socijalne politike, Milorad Ilić i Pavle Galić, pomoćnici ministra za infrastrukturu, Goran Radosavljević, savetnik potpredsednika Vlade za evropske integracije, Svetlana Bogdanović, samostalna savetnica u Ministarstvu za nauku i tehnološki razvoj, Suzana Vojinović, savetnica u Ministarstvu na nauku i tehnološki razvoj, Božidar Jovanović, načelnik u Ministarstvu spoljnih poslova, Aleksandra Popović, savetnica u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde, Radoje Savićević, rukovodilac Grupe za međunarodne sporazume o socijalnom osiguranju u Ministarstvu rada i socijalne politike, Zoran Mićović, direktor Uprave za veterinu u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Siniša Kotur, načelnik odeljenja u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Veljko Kovačević, savetnik u Ministarstvu za infrastrukturu, Nebojša Starčević, generalni direktor Direktorata civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije i Aleksandra Potparević, načelnik u Direktoratu civilnog vazduhoplovsta Republike Srbije. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 8-32. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU MEĐUNARODNIH DOKUMENATA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozimazakona po tačkama od 8-32. dnevnog reda,a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 170. i shodno članu 97.Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova pojedine poslaničke grupe, i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 26 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, a sa redosledom narodnih poslanika, na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas takođe da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodna poslanica Milica Vojić Marković poslaničku grupu DSS; narodni poslanik Dejan Mirović, poslaničku grupu SRS; narodni poslanik Zoran Kasalović, poslaničku grupu SPS - JS. Molim i druge poslaničke grupe, ukoliko donesu odluku o ovlašćenom predstavniku, da nam dostave tu informaciju da možemo da obavestimo narodne poslanike. Saglasno članu 170. a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u zaštiti od prirodnih i drugih katastrofa, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o naučnoj i tehnološkoj saradnji između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Italije, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Sjedinjenih Američkih Država o naučno-tehnološkoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Austrije o naučnoj i tehnološkoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Francuske o mobilnosti mladih, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Španije o zapošljavanju članova porodica diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja diplomatskih i konzularnih predstavništava, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Belgije o obavljanju lukrativnih delatnosti izvesnih članova porodica osoblja diplomatskih i konzularnih predstavništava,Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Istočne Republike Urugvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša,Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kazahstana o ukidanju viza za njihove državljane,Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Holandije o lukrativnoj delatnosti izdržavanih članova porodice diplomatskog i drugog osoblja diplomatskih i konzularnih predstavništava, Predlogu zakona o izmeni Zakona o ratifikaciji Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, izmenjene u skladu sa Protokolom broj 11, Protokola uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, Protokola broj 4 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda kojim se obezbeđuju izvesna prava i slobode koji nisu uključeni u Konvenciju i Prvi Protokol uz nju, Protokola broj 6 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda o ukidanju smrtne kazne, Protokola broj 7 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda, Protokola broj 12 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda i Protokola broj 13 uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda o ukidanju smrtne kazne u svim okolnostima, Predlogu zakona o izmenama Zakona o potvrđivanju Konvencije o zaštiti lica u odnosu na automatsku obradu ličnih podataka,Predlogu zakona o izmeni Zakona o potvrđivanju Evropske konvencije o ekstradiciji, sa dodatnim protokolima,Predlogu zakona o potvrđivanju Konvencije o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primene biologije i medicine: Konvencija o ljudskim pravima i biomedicini,Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti zdravstva između Republike Srbije i Države Kuvajt,Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Kipar o socijalnoj sigurnosti,Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Belgije o socijalnoj sigurnosti, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Argentine o saradnji u oblasti veterinarstva, Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Arapske Republike Egipat o veterinarskoj saradnji, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Tunis o saradnji u oblasti veterine, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o naučno-tehnološkoj saradnji u oblasti poljoprivredeizmeđu Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Tunis,Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o međunarodnom drumskom prevozu između Vlade Republike Srbije i Vlade Kraljevine Belgije, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola iz 1992. godine o izmenama i dopunama Međunarodne konvencije o građanskoj odgovornosti za štetu prouzrokovanu zagađenjem naftom, usvojene 29. novembra 1969. godine,Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola iz 1992. godine o izmenama i dopunama Međunarodne konvencije o osnivanju Međunarodnog fonda za naknadu štete prouzrokovane zagađenjem naftom, usvojene 18. decembra 1971. godine, Predlogu zakona o potvrđivanju Odluke ECAA Zajedničkog komiteta br. 1/2008 od 10. decembra 2008. godine kojom se zamenjuje Aneks I Multilateralnog sporazuma između Evropske zajednice i njenih država članica, Republike Albanije, Bosne i Hercegovine, Republike Bugarske, Republike Hrvatske, Bivše Jugoslovenske Republike Makedonije, Republike Island, Republike Crne Gore, Kraljevine Norveške, Rumunije, Republike Srbije i Misije privremene uprave Ujedinjenih nacija na Kosovu (u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1244 od 10. juna 1999. godine) o uspostavljanju Zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja. Pre nego što upitam da li želi reč ovlašćeni predstavnik Vlade RS, na osnovu člana 90. stav 2, na osnovu člana 87. a u skladu sa članom 27, dajem sledeća obaveštenja: rad po zajedničkom načelnom jedinstvenom pretresu o tačkama dnevnog reda koje su upravo otvorene trajaće do 14.00 časova, kada će biti određena pauza. Ukoliko se završi naš rad, debata i diskusija pre 14.00 časova, onda će u tom trenutku biti data pauza. Ta pauza će, u oba slučaja, i ako radimo do 14.00 časova i ako naš posao završimo ranije, trajati do 15.00 časova, a u 15.00 časova počinje nova sednica, sednica na aktuelnu temu koja je zakazana na predlog i zahtev poslaničke grupe LDP, gde će predstavnici Vlade odgovarati na pitanja iz aktuelne teme. Nakon završetka Poslovnikom uređenog toka sednice na aktuelnu temu, ukoliko ne okončamo rad o zajedničkom jedinstvenom pretresu upravo otvorenih tačaka dnevnog reda, nastavićemo i posle 18.00 časova, a do okončanja rada po tačkama dnevnog reda koje su upravo otvorene. Da li predstavnik predlagača, ministar Saša Dragin želi reč? (Ne.) Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa počevši od manje ka većoj? (Da.) Narodni poslanik Zoran Kasalović ima reč.
Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na početku želim da kažem da će poslanički klub SPS - JS u načelu podržati sve predloge zakona koji su predmet današnje načelne rasprave, a ima ih 25, kao što smo čuli. Moja želja je da određeni akcenat stavim na Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RS i Vlade CG o saradnji u zaštiti od prirodnih i drugih katastrofa. Sledeća tri predloga zakona koja se tiču sporazuma o naučnoj i tehnološkoj saradnji sa SAD, Vladom Republike Austrije i Republikom Italijom. Kada je u pitanju Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RS i Vlade CG o saradnji u zaštiti od prirodnih i drugih katastrofa, mislim da je potrebno pre svega reći šta u suštini znači taj sporazum i šta je predmet i cilj tog sporazuma. Pre svega, predmet tog sporazuma je uređivanje uslova za dobrovoljno pružanje pomoći u slučajevima katastrofa i velikih nesreća, i to se odnosi pre svega na poplave, zemljotrese, požare, zagađivanje životne sredine, radioloških opasnosti i drugih industrijskih katastrofa, zatim o međusobnom obaveštavanju o opasnostima, međusobnoj pomoći pri zaštiti i spasavanju i otklanjanju posledica katastrofa, obrazovanju i osposobljavanju pripadnika službi koje će učestvovati u spasavanju, razmene naučnih i tehničkih podataka, a naravno i saradnji pri razvoju i proizvodnji opreme za zaštitu i spasavanje. Kada je cilj sporazuma u pitanju, on je usmeren u pravcu da se u skladu sa raspoloživim mogućnostima uzajamno obe ugovorne strane, Srbija i Vlada Crne Gore, pomažu u slučajevima katastrofe. Želeo bih da apostrofiram jedan član, mada ovaj sporazum u daljem toku prilično precizno definiše procedure o realizaciji svih ovih predmeta ugovora i cilja, to je član 23, koji govori o imenovanju stalne i mešovite komisije koja će biti zadužena za sprovođenje ovog sporazuma i koja ima obavezu da se najmanje jednom u toku godine sastaje, što svakako predstavlja osnov i okvir da ovaj sporazum faktički i u praksi zaživi. Koliki je značaj ovog sporazuma, želeo bih da iskažem kroz ono što se dešavalo u Banatu na početku ove decenije, 2000. godine i 2005. godine, a svima je poznato da su to bile poplave 2005. godine u naseljenim mestima Jaša Tomić i Međa, godine 2000. u naseljenim mestima Boka, Šurjan, Konak, a sličan scenario se desio 1966. godine. Kod sebe imam jedno svedočanstvo o tome koje je zapisao inženjer Nikola Bugarski, koji je bio vođa odbrane od poplave u naseljenom mestu Međa i on je vrlo sveobuhvatno predstavio jedno svedočanstvo u periodu od 20. aprila 2005. godine do 5. maja 2005. godine u svemu onome što se u tom trenutku dešavalo u naseljenom mestu Međa. Mislim da je to jako dobro, jer čini mi se da smo ponekad skloni da prepustimo zaboravu određena dešavanja i da nam se negativna iskustva ponavljaju i da izvučemo potrebne pouke. Da je to tako govori u prilog to da smo imali gotovo tri identična scenarija u Banatu, kao što sam rekao, 1966, 2000. i 2005. godine. O čemu se radi? Godine 2005. potrebno je reći da bedemi na reci Tamiš i drugim rekama u Republici Srbiji nisu popustili. To se desilo na teritoriji države Rumunije i prodor vode se desio na desnom tamiškom nasipu, na dva mesta, u dužini od 160 metara i 200 metara i zbog nizvodnog položaja naše teritorije, nižih kvota, voda je preko granice prodrla na našu teritoriju i sa nekim negativnim scenarijom pretila da ugrozi par naseljenih mesta i negde oko 55 hiljada hektara zemlje. Prioritetni zadatak je bio sprečiti takav prodor u dubinu teritorije i mogu da kažem da smo u tim trenucima imali veliku borbu i sa vodom i sa vremenom, u tim trenucima, iskazujući određene slabosti, pre svega u sferi organizacije i nepoznavanja tačnih nadležnosti svih onih koji treba da učestvuju u tom procesu odbrane od poplava. Suština cele priče je da reka Tamiš predstavlja međudržavni tok i da se odbrana od poplava mora voditi usaglašeno i da je jedino tako moguće trajno u međudržavnoj saradnji sa Rumunijom rešiti problem ponavljanja poplava i izazivanja velikih šteta. Koliko je ova tema aktuelna, govore u prilog činjenice i ove katastrofe koje su se desile, dakle, pomenute poplave u Loznici i Prijepolju, ali i u samoj Crnoj Gori, zatim, zemljotres u Kraljevu. Želim da iz ovog ugla i na ovaj način apelujem o bitnosti ove teme, o bitnosti da ova vlada prepoznaje ovaj problem na ovaj način. Da bi se na ovaj način i pristupilo rešavanju problema, u samom ovom izveštaju i u samom ovom pregledu dešavanja, želim da kažem da smo mi tada, odnosno, inženjer Bugarski i ljudi koji su sa njim vodili odbranu Međe i tada, evo, 28. aprila 2005. godine, zahvaljujući tome što je najviši državni vrh bio često prisutan u Međi i mnogo doprineo u odbrani i nakon toga obnavljanju, upoznali i sam državni vrh sa tom potrebom da se taj scenario više ne ponovi i da dugogodišnji problem od poplava na Tamišu sa rumunskom stranom do tada nije bio rešen. Pošto je Tamiš međudržavni tok, rešavanje odbrane od poplava mora se vršiti usaglašeno. Želim da verujem da taj problem i još jedan ovaj apel svakako ubeđuje našu Vladu, naše Ministarstvo unutrašnjih poslova, sektor za vanredne situacije da se ova vrsta saradnje mora uspostaviti sa Rumunijom i da se moraju izraditi usaglašene studije i projekti, da se mora izvršiti rekonstrukcija postojećeg sistema odbrane na teritorijama obe države i da se taj problem nikako ne sme zapostaviti, kao što je to bivalo u nekim prethodnim vremenima. Nažalost, epilog cele te priče je bilo da je u Međi samo, a poznato je da je i u Jaši Tomiću takođe bilo velikih šteta, palo je nekih 65 kuća, 66 je bilo potrebno rekonstruisati. Šteta u poljoprivredi je bila na nivou od 113 miliona dinara, ali ono što je najvažnije, niko od stanovnika nije povređen, a nije bilo ni uginuća stoke. Moram da se zahvalim i svim drugim organima koji su učestvovali u organizovanju, ali naravno da su stanovnici Međe podneli najveći teret i da je osećaj solidarnosti koji je tada bio prisutan kao i danas, doprineo umnogome da ta šteta ne bude i veća. Međutim, ostaju otvorena pitanja još uvek. Nažalost, ni sami stručnjaci nauka ne mogu da reše, jer oni kažu da se neki bedemi prave na sto godina i da sa jednim procentom rizika, kada se dese veliki vodostaji, ni oni ne mogu da izdrže. Taj problem, dakle, međudržavne saradnje, mislim da mora da ima visok stepen odgovornosti naše Vlade. Koliki je značaj ovog međusobnog obaveštavanja i regionalnih saradnji, mislim da smo svi mi bili svedoci, pre nekoliko meseci, čuvene havarije u Mađarskoj i crvenog mulja koji je takođe pretio da se rekom Tisom ulije kod nas i značajno zagadi reku Tisu i ugrozi našu životnu sredinu. To je svakako još jedan dokaz koji ide u prilog tezi da je ova regionalna i međudržavna saradnja, u smislu zaštite stanovnika i borbe protiv havarije, preko potrebna. Svakako da SPS - JS podržava aktivnost MUP-a i sektora za vanredne situacije, u želji da sklapanjem ovakvih sporazuma i podrškom da postigne dobru saradnju u regionu na taj način, da na najbolji način zaštiti svoje stanovništvo i građane. Ceneći posvećenost ministarstva i samog ministra unutrašnjih poslova, Ivicu Dačića, koji je bio u prilici da prošle ili pretprošle godine poseti Jašu Tomić, govori o tome da je na jedan ozbiljan način shvaćen ovaj problem. Na ovaj način sam svakako izneo samo neke štete koje su nastale u naseljenom mestu Međa. One se dešavaju i danas, nažalost, u Srbiji. Ovakvim pristupom sigurno bi se postigle veće uštede u finansijskim i novčanim sredstvima. Kada su u pitanju sporazumi o naučno-tehnološkoj saradnji sa Italijom, SAD i Vladom Republike Srbije, u tom kontekstu bih pre svega želeo da izrazim jednu podršku poslanika SPS - JS jednoj inicijativi koja je raspravljana u petak na Odboru za nauku i tehnološki razvoj. Ona ide u pravcu jedne želje da se narednim budžetom RS izrazi prioritet u smislu značajne podrške razvoju nauke i naučno-tehnološkog razvoja. Svakako smatram da Republika Srbija nema neke velike izvore nafte, gasa i drugih prirodnih bogatstava, ali ima teritoriju na jednom dobrom mestu, ima dobar geografski položaj, naravno, ima stanovništvo i vrlo sposobne mlade i talentovane naučnike. S tim u vezi želim da kažem da ovi sporazumi svakako idu u prilog toj inicijativi i potrebi da se budžet, koji je bio, za 2010. godinu za razvoj nauke i tehnološki razvoj, na nivou od 9 milijardi, svakako u 2011. godini mora projektovati na jednom značajno većem nivou. Želja je da to bude na nivo od 14.5 milijardi, sa jednim značajnim projektovanim uvećanjem od 60%. Međutim, ukoliko imamo u vidu činjenicu da bi to značilo novih 4.000 istraživača, od toga 1.700 mladih istraživača i mogućnost da se oni u RS iskažu i da ne idu iz naše države u druge razvijene države, nakon toga, u suštini, imamo jedan izvoz koji nema cenu, ostvaruju svoje stručne i svake druge kvalitete. Još jednom kažem, želja nam je da Ministarstvo finansija i svi oni koji učestvuju u kreiranju narednog budžeta, naravno i narodi poslanici, da podržimo jednu ovakvu inicijativu koju podržava i Odbor za nauku. Imali smo prilike da se suočimo i sa jednim pismom koje je upućeno predsedniku Republike, predsedniku Vlade i predsedniku Skupštine od strane SANU, Nacionalnog saveta za naučni i tehnološki razvoj, Zajednice instituta Srbije i Konferencije univerziteta Srbije. Dakle, sve respektabilne institucije. S tim u vezi želimo posebno da akcentiramo i podržimo predloge Sporazuma o naučnom i tehnološkom razvoju. Na kraju, govorio sam o ova četiri predloga zakona. u suštini, SPS - JS podržava sve predloge zakona koji su predmet današnje načelne rasprave.
Iskorišćeno je 14 minuta i 20 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima naroda poslanica Milica Vojić Marković.
Gospođo predsedavajuća. Moram da podsetim kolege poslanike da je predsedavajuća, čitajući dnevni red, danas upotrebila 11 minuta. Svako od nas narodnih poslanika za ovih 25 tačaka ima ravno tri sekunde, ako bi hteo da govori o svakoj od njih. Meni se čini da mi olako pretrčavamo preko nekih važnih tema. Tu se u potpunosti slažem sa gospodinom Kasalovićem koji je govorio o bitnosti tema koje su danas pred narodnim poslanicima RS. Među ovim temama ima toliko raznovrsnih i raznolikih tema da zaista, samo to što su to neke ratifikacije, nije razlog da mi sve ovo spakujemo u jedan paketić i ponudimo danas narodnim poslanicima, a za nekoliko dana i građanima Srbije. Ovde imamo i tehnološke i naučne saradnje i saradnje u zaštiti od prirodnih katastrofa, zapošljavanje članova porodice diplomatskog, konzularnog, administrativnog i tehničkog osoblja, diplomatskih i konzularnih predstavništva, ekstradicije, zdravstva, biomedicine i socijalne sigurnosti, zaštite ljudskih prava, tako da je vrlo komplikovano govoriti na jedan ovakav način kao što je ova objedinjena rasprava danas o svemu tome. Zbog toga sam se odlučila da govorim o ove tri tačke koje se tiču veterine, saradnje u oblasti veterine. Zato mi je drago da su ovde i gospodin Mićović, koji je na čelu Uprave za veterinu i gospodin Saša Dragin, koji je ministar iz te oblasti. Govoriću o Zakonu o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RS i Vlade Republike Tunis o saradnji u oblasti veterine, o Zakonu o potvrđivanju memoranduma o razumevanju između Vlade RS i Vlade Arapske Republike Egipat o veterinarskoj saradnji i Zakonu o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RS i Vlade Republike Argentine o saradnji u oblasti veterinarstva. S obzirom da skoro nema sedmice da u medijima ne osvane neki od naslova da je pošiljka švercovanog mesa presretnuta na granici toj i toj i zaplenjena, da je u Srbiji u proteklih desetak dana bila ona čuvena afera o švercovanom mesu koje je poreklom iz Argentine i Brazila, koje se preko Kosova i Metohije, praktično dve godine, uvozilo na teritoriju Srbije i dalje kao brendirano zlatiborsko suvo meso prodavano na teritoriji Srbije. Zatim, afera da u sremskom selu Veliki Radinci poljoprivrednici noću drže mrtve straže kako bi sprečili inspekciju da uđe na njihova imanja i pobije sve svinje, kako bi dalje sprečili razvoj bolesti svinjske kuge ovog sela, i dalje Srema, jer je na teritoriji ovog sela na jednoj farmi izbila epidemija bolesti za koju je veterinarska služba morala da zna, jer je morala da ima i vakcine koje su u okviru preventivnih mera zdravstvene zaštite domaćih životinja. Moram da postavim pitanje ljudima koji su očigledno zaduženi za tu oblast, da li je znala veterinarska služba za to, kako je došlo do ovog promašaja, zašto se on dogodio i ko je za to kriv? Iz onog što sam pročitala ovde, iz saopštenja Ministarstva, kaže – protiv vlasnika svinja i veterinarskih organizacija koje nisu poštovale propisane mere i time doprinele širenju klasične kuge svinja i pojavi ekonomskih i drugih šteta, preduzeće se najoštrije zakonom propisane mere, kaže se u saopštenju. Takođe, kažu – meso obolelih životinja nije za ljudsku upotrebu, a sve obolele i sumnjive životinje moraju se uništiti uz sprovođenje svih higijenskih i sanitarnih mera, uključujući i neškodljivo uklanjanje leševa. To su delovi saopštenja koje je izdalo Ministarstvo. Zatim, moram da upozorim na nešto što sam govorila već više puta kada sam govorila o Zakonu o veterini, a i u okviru nekih pitanja koja sam postavljala resornom Ministarstvu, moram da ukažem na problem šverca stoke iz Srbije preko Bosne za Hrvatsku, zatim na nedostatak ušnih markica, odgovorno tvrdim, ovaj podatak pre nedelju dana ste u medijima takođe imali, istu stvar, isto vam je izjavio i poljoprivrednik iz Kolubarskog okruga, tvrdim, Kolubarski okrug, potpuno je jasno da nema markica, uz to markice mogu da se nabave na crno. Zatim, imate šverc mesa, šverc mesnih prerađevina, a sve to nije od juče i to je samo vrh ledenog brega koji se može videti kada se pojave ove afere i kada se te stvari pojave u medijima. Da nešto ozbiljno nije u redu sa funkcionisanjem veterinarske službe, i Vlada i oni koji su zaduženi u Vladi za ovu oblast, mogli su da vide već krajem 2008. godine, kada su veterinari prvi put organizovali protestni skup ispred Vlade, upozoravajući Vladu kakve mere donosi, šta radi za ovu službu i koliko će time doprineti opštem stanju zdravlja građana Srbije. Tog trenutka, dakle, na kraju 2008. godine, pred nama je bio rebalans budžeta, jako se dobro sećam, jer sam pisala amandman na tu temu, Vlada je dugovala veterinarskoj organizaciji 1/2 milijarde evra za sprovedene mere, program mera zdravstvene zaštite domaćih životinja, kontrole mesa i mleka i kontrole mesa i mesnih prerađevina i kontrole mleka i mlečnih proizvoda. Naravno, zakon je obavezivao veterinarsku službu da radi u tom delu, ona je svoj deo posla uradila, Vlada svoj deo posla nije uradila. Dakle, time što im je dugovala toliki novac, Vlada je ugrozila funkcionisanje veterinarske službe, što dalje znači sprovođenje svih drugih mera preventivne zdravstvene zaštite životinja i time je, bogami, ugrozila i te kako zdravlje građana Srbije, ali je ugrozila i ono što je prioritet Srbije, a to je izvoz mesa na prostor EU, na prostor Rusije i dalje. Veterinarska služba od 2008. godine, govorim o kraju 2008. godine, nije imala i nije mogla da nabavi ni lekove, ni vakcine, ni opremu, čak nisu imali ni gorivo da izađu na teren. Veterinarska komora je tada upozorila: ''Može doći do pojave zaraznih bolesti koje će ugroziti zdravlje ljudi i životinja i zabrane izvoza životnih namirnica poreklom iz Srbije''. Godine 2009. država je veterini odvojila 1,3 milijarde dinara, to je bilo na nivou polovine planiranih sredstava za 2008. godinu, ne uzimajući dug koji ste imali na kraju 2008. godine. Ono što je Veterinarska komora najavila 2009. godine dogodilo nam se 2010. godine. Dakle, ljudi nisu bili proroci, nego su prosto znali kako funkcioniše služba i znali su da ono što se sprovodi decenijama unazad, ako se ne bude sprovodilo, imaće svoje posledice. Veterinarska služba nije bila u situaciji da preduzme sve mere za otkrivanje, sprečavanje, pojavljivanje, suzbijanje i iskorenjivanje zaraznih bolesti, onako kako je to rađeno decenijama unazad. Onda je došla izmena dopuna Zakona o veterini, ovde u Skupštini, kada su praktično sve nadležnosti koje su veterinarske službe imale oduzete i prenete nekim drugim službama. Interesantno je da se sve to dešavalo 2009. godine kada je Veterinarska komora Srbije slavila 120 godina od svog postojanja u Srpskom lekarskom društvu, koje je samo starije od nje i ima 137 godina postojanja, dakle, te godine kada je slavila 120 godina svog postojanja, ona se borila za svoj goli opstanak. Uz to, moram da kažem još činjenica koje ne idu na ruku u svoj ovoj saradnji o kojoj je ovde reč u ova tri zakona, a to je jako loše odrađena privatizacija veterinarskih stanica, ali, bogami, i sudbina ustanova onih kojima smo se ponosili proteklih decenija, kao što je Veterinarski zavod u Zemunu i Veterinarski zavod u Subotici. Oba ova zavoda su proizvodila vakcine, imuno serume i dijagnostička sredstva. Polovinom 2009. godine vlasnik Zavoda u Zemunu, koji inače postoji 70 godina i jeste institucija sa velikom tradicijom kojom treba da se ponosimo, prestaje da proizvodi vakcine, serume i dijagnostička sredstva. Srbija, koja je ranije izvozila vakcine, ostaće bez vakcina. Evo, odmah da se pozovem na to što sam rekla. Odgovor koji sam dobila od gospodina Dragina i Ministarstva poljoprivrede na pitanje obaveštavanje javnosti o vakcinaciji protiv besnila divljih životinja, kaže da je za ovu akciju, vakcinaciju divljih životinja protiv besnila, uzeta vakcina proizvođača "Bioveta", Republika Češka. Dakle, Srbija više nema svoje vakcine protiv besnila. Koliko je to opasno za teritoriju Srbije govori činjenica da kada se pojavi neka epidemija, kao što je ova danas, kao što je ova svinjska kuga, ne možete za dan ili dva da nabavite vakcine koje su vam potrebne na tržištu Srbije, nego je morate uvesti sa neke druge strane. To dugo traje, i naravno, doprinosi širenju zaraze. Evo primera Hrvatske, kada je izbio antraks u Đakovu, ona je praktično pet dana tražila vakcine i te vakcine kupila od Srbije. Slovenija nije imala tu sreću, ona nije mogla, isto je imala epidemiju antraksa, gubila je vreme, zaraza se širila dok je ona tražila vakcine, našla ih je u Španiji, jer nije mogla da kupi van teritorije EU. Dakle, hoću da kažem sve kako izgleda trenutno stanje veterinarske službe i da malo završim priču o tom stanju, da ne bude preterano mračna, o kakvoj saradnji ovde možemo da govorimo sa nekim drugim zemljama, ako je za dve godine ova Vlada uspela na ovih nekoliko primera da doprinese uništenju veterinarske službe, a sada traži od njih da oni podnesu najveći teret odgovornosti za nešto što nisu mogli da sprovedu i da pogledamo činjenicama u oči kakve su to stvari. Vlada je ostavila potpuno nezaštićen stočni fond, dozvolila je pojavu opasnih zaraznih bolesti, kuga svinja i atipična kuga živine. Uništila je stočni fond, upropastila farme i seljake, naterala je seljake da pokolju podmladak životinja. Uništila je kvalitetan priplodni materijal.Uništila je našu veliku izvoznu šansu. Srbija je počela da uvozi mleko i meso sumnjivog kvaliteta. Ono na šta sam upozoravala i upozoravam je šverc životinja, cveta šverc životinja, mesa i mesnih prerađevina, a to negativno utiče na zdravlje građana. U ovim zakonima o potvrđivanjima kažete da će se uzajamno obaveštavati o veterinarskim sanitarnim uslovima za uvoz i prevoz pošiljke, razmenjivati mesečni izveštaji o stanju zaraznih životinja u njihovim zemljama i u roku od 24 časa uzajamno se obaveštavati u pisanom ili elektronskom obliku o pojavi zaraznih bolesti životinja u skladu sa načinom prijavljivanja pojava bolesti. Zatim, kažete da ćemo razmenjivati propise i stručne publikacije koji se odnose na oblasti veterine. Ne znam da li imate čime da se ponosite. Dakle, veterinari vam kažu da nemate, a građani mogu to da potvrde, da ćete unapređivati saradnju naučnih i stručnih institucija u oblasti zdravstvene zaštite životinja. Imate li vi naučne i stručne institucije, gospodo? Dalje, da ćete pružati uzajamnu pomoć u proizvodnji i u nabavci potrebnih sredstava kod suzbijanja bolesti i lečenja životinja kada je to moguće, ogradili smo se, kada je to moguće i na kraju, da ćete nastojati da organizujete godišnje stručne sastanke na osnovu uzajamnosti. To je pitanje. Gospodo, ministre i gospodine Mićoviću, ono što morate da znate, vi ste direktno odgovorni za stanje u ovoj oblasti. Ovde vas niko ne proziva zato što ste iz neke političke strukture koja je politički protivnik stranke iz koje ja dolazim. To je regularno, to je zaista tako. Prozivam vas zbog toga što na terenu veterinarska služba ne funkcioniše, seljaci su nezaštićeni, možete da vrtite glavom, pozivam vas da izađete na teren. Sada ću da se zahvalim gospodinu na odgovoru koji sam dobila na pitanje o obaveštenosti građana Srbije o sprovođenju vakcinacije divljih životinja protiv besnila, i to zaista može da se nazove kao kompletan odgovor, jer to jeste nešto što može da bude za primer, jer ovde se nalaze pamfleti, imam i letke, CD, izveštaje iz medija, a usput ste mi napisali jedno vrlo kulturno i kompleksno pismo u kojem iznosite šta se sve finansira iz fonda EU, pa mi objašnjavate kako se sprovodi ova akcija, pa pozivate mene i one koji ne znaju ništa o toj akciji da pogledaju na sajtu Ministarstva, a 50% građana Srbije može da vam pogleda na sajt, a oni sigurno nisu iz ruralnih predela, gde je potrebno da dobiju informacije pre svega. Pozivate se ovde na TV stanice, na štampane medije i sve ostalo, i sve je to lepo, ali da vam kažem, hvala vam na ovakvom odgovoru, jer ovo jeste odgovor kakav treba da dobije poslanik, kada postavi pitanje resornom ministru. Prvi put sam videla ove vaše plakate, a svakog vikenda šest meseci unazad prolazim kroz ruralne predele u Srbiji. Mogu da vam kažem da nigde, ali nigde, nema ovog vašeg plakata. Odneću ovog vikenda jedan plakat, pa ćete možda moći da vidite da se nalazi u nekom selu ili na nekoj mesnoj zajednici ili veterinarskoj stanici. Usput, da vam kažem, ono što sam vam zamerala, to je pitanje obrazovanja dece. Nijedan dopis nijednoj školi u Srbiji nije otišao, nijedno upozorenje, pa vas molim da nešto uradite u tom delu, jer deca su ta koja se kreću u svojim selima i na putu do škole i njima bi trebalo dati neko upozorenje, sem ako ih nećemo uputiti da pogledaju na sajt Ministarstva.
Iskorišćeno je 15 minuta i 50 sekundi vremena ovlašćene predstavnice. Reč ima ministar Saša Dragin.
Zahvaljujem na diskusiji uvaženoj narodnoj poslanici. Ono što bih hteo da kažem, a to je da je Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva, i to zajedno sa Ministarstvom unutrašnjih poslova, u protekle dve godine sprovelo veliki broj akcija za hvatanje i uništavanje mesa koje je ulazilo preko švercerskih kanala u našu zemlju. Iz tog razloga takve naslove i možete videti po novinama, jer da tih akcija nema, tih naslova ne bi ni bilo i izgledalo bi kao da se ništa ne događa, kao da nema švercovanog mesa. Svi koji smo u struci znamo da je to problem koji persistira u našoj zemlji, i to više od jedne decenije. Ono što bih hteo takođe želeo da kažem, a to je vezano za suzbijanje klasične kuge svinja na jednoj farmi u okolini Sremske Mitrovice, gde je veterinarska služba za tri dana uradila ceo posao, o tome obavestila nadležne institucije u EU, a ono što je posebno bitno je da će biti preduzete i opsežne mere istrage protiv odgovornih lica, a to su veterinari na dotičnoj farmi, koji nisu izvršili program vakcinisanja, a što je do zadnjeg dinara finansirano i plaćeno od Ministarstva poljoprivrede. Takođe, pomenuli ste da je 2008. godine postojao dug od devet meseci prema veterinarskim službama i to je tačno. Kada smo preuzeli vođenje Ministarstva poljoprivrede i kada je gospodin Mićović postao direktor Uprave za veterinu, mogu da kažem da se sada taj dug smanjio na takav način, da bukvalno iz meseca za mesec isplaćujemo za izvršenje programa mera. Znači, ne postoji apsolutno nikakvo kašnjenje vezano za to. To može da vam potvrdi i predsednik Veterinarske komore. Što se tiče privatizacije veterinarskih stanica, ona nije vršena po zakonima koji su u nadležnosti Ministarstva poljoprivrede, nego po Zakonu o privatizaciji i mi nemamo nikakav uticaj na to. Ono što ste takođe pomenuli, to je da je Srbija proizvodila vakcinu protiv besnila, a za vakcinisanje divljih životinja. Odgovorno tvrdim da Srbija nikada u istoriji nije proizvodila vakcinu za vakcinaciju divljih životinja, već postoje isključivo dve firme u celoj Evrope koje su sertifikovane da to rade i jedna od te dve firme je dobavljač vakcine za vakcinaciju divljih životinja u Srbiji. Ovo je projekat koji je počeo ove godine da se radi. Nikada u istoriji Srbije divlje životinje nisu vakcinisane protiv besnila. Što se tiče obaveštenja, a vezano za vakcinaciju divljih životinja, slažem se da treba obratiti posebno pažnju na najmlađe, ali sama vakcinacija nema nikakve veze sa decom, jer se ne vakcinišu deca, nego divlje životinje. Što se tiče vaše diskusije, a vezano za pojavu antraksa u Hrvatskoj i da je Hrvatska preduzela mere lečenja, takođe odgovorno tvrdim da ne postoje mere lečenja protiv antraksa. Ukoliko se pojavi antraks, sve životinje na datom području se ubiju, a spore antraksa mogu da ostanu u zemljištu preko 70 godina, tako da je čitava situacija vezana za tu bolest vrlo složena i ne dozvoljava se ni na koji način da jedna životinja koja je bila u kontaktu sa zaraženom životinjom ili na tom području može da ostane u životu. Što se tiče vaše debate o tome da se ovo negativno odražava na izvoz mesnih proizvoda iz Srbije, želeo bih da demantujem. Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva, na osnovu zakona iz paketa zakona o bezbednosti hrane, a gde između ostalog spada i izmena Zakona o veterini, u protekle dve godine dobilo je dozvolu za slobodan izvoz prerađevina od svinjskog mesa, svežeg živinskog mesa, sveže ribe, kao i mleka i mlečnih proizvoda. To su proizvodi koje Srbija nije mogla da izvozi 18 godina. Verovatno da nismo dobro radili posao, to ne bismo dobili. Mi smo u protekle dve godine imali tri inspekcije veterinarske iz EU i jednu iz Ruske Federacije. Uz sugestije koje smo odmah primenili, mogu sa zadovoljstvom da kažem da su nam u ovom trenutku i preporučili da se kandidujemo za izvoz nekih drugih proizvoda. Od sledeće godine to će biti sveže svinjsko meso. Uz dužno poštovanje, mislim da vaša debata na temu da je veterinarski sistem uništen, nije u saglasnosti sa onim što se dešava na terenu i možda ne bi bilo loše da i radnim danom posvetite se ovom, jer tada radi većina službi i možete da vidite sva obaveštenja koja dajemo svim poljoprivrednicima, koji drže stoku, a vezano je za zaštitu zdravlja životinja na teritoriji Republike Srbije.
Pravo na repliku ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Gospodine ministre, rado bih išla i radnim danom, ali radim isto, tako da ne mogu odavde da izađem. Moj posao je da ovde čitam zakone i da govorim o tim zakonima, a vikendom mogu da razgovaram sa ljudima o tome kako ti zakoni izgledaju u njihovim životima. Što se tiče vaše konstatacije da ne treba da obaveštavate ljude i decu, jer se ne vakcinišu deca i ljudi, nego životinje, to je potpuno smešno i skaradno. Neću da komentarišem. Ljudi se pitaju da li su vakcine opasne za njih? Da li je to što dete nađe na putu do škole opasno za njega? Ne možete zabraniti detetu, niti mu objasniti, da to nešto ne pipka. Znači, pitanje cele priče jeste da moraju biti obavešteni ljudi ili, gospodine ministre, počnite da pravite plakate za životinje, da njihov obavestite da će biti vakcinisane. Mislim da ste vi ove plakate napravili ipak za ljude. Dalje, konstatacija da to što pročitamo u medijima, vidim naslove, da su zaustavljene pošiljke švercovanog mesa znači da se nešto radi, jeste, samo u medijima još ne objavljuju naslove za ono što nisu uhvatili. U Srbiji zato strašno mnogo i velika količina mesa šeta i po kasapnicama se prodaje, sumnjivog mirisa, sumnjivih boja i ljudi komentarišu. Vreme je slava, ako bar ne idete među ljude bez telohranitelja, prođite pa popričajte sa ljudima za vreme slava kako izgleda meso koje se nabavlja u kasapnicama regularno. Kažete mi, povodom te farme u Velikim Radincima, veterinarska služba je za tri dana uradila ceo posao. Njen posao je bio preventivan. Njen posao je bio prevencija. Ona je morala pre toga da uradi posao da ne bi radila ta tri dana. Ta tri dana su koštala građane tog sela i celog Srema strašno mnogo. Nekima su zatrli sve što su imali.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Samo da kažem da je posle ta tri dana svim građanima u selu Radinci nadoknađeno u punom iznosu, sto posto, vrednost njihove stoke koja je morala da bude uništena zbog toga. To je prva stvar. Druga stvar, apsolutno nisam rekao da treba da se obaveštavaju životinje, a ne ljudi. Treća stvar, zaista nemam nikakvo lično obezbeđenje. Ne znam za koga me zamišljate, ali verujte mi, sam normalno idem ulicom. Zahvalio bih se na vašim komentarima, ali da ne iznosite proizvoljne tvrdnje sa kojima apsolutno niste upoznati.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Želite ponovo repliku? (Da.) Izvolite, samo vas molim da pratimo zajedno smisao replike. Dakle, šta je osporeno, a šta nije, a da ne uvodimo nove teme samo zbog dva minuta za repliku. Pravo na repliku, narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Nemam običaj da zloupotrebljavam svoje pravo, zaista. Hoću da kažem da nijedna od ovih informacija koje sam ovde iznela nije moja mašta, nego su vrlo činjenično iznete stvari, pobrojano činjenično iznete stvari, od vaših službi dobijene i stojim iza svake stvari koju sam iznela. Ništa nije proizvoljno, gospodine ministre.
Reč ima ministar Saša Dragin.
Još jednu stvar, ukoliko imate bilo kakvih saznanja o tome da se u Srbiji negde nalazi meso koje nije adekvatnog kvaliteta, molim vas da obavestite, jer ukoliko to ne uradite to je prikrivanje krivičnog dela.
Narodni poslanik Dejan Mirović, ovlašćeni predstavnik, ima reč.
Dame i gospodo, žao mi je što potpredsednik Vlade gospodin Đelić nije ovde, jer prva tema o kojoj ću govoriti u sklopu ovih sporazuma je Sporazum o mobilnosti mladih sa Republikom Francuskom. Pošto je on potpisnik ovog sporazuma, mislim da bi on mogao da nam odgovori na nekoliko konkretnih pitanja u vezi sa ovim sporazumom, koji svakako treba uzeti sa jednom dozom skepticizma, jer već na početku sporazuma se koriste neke formulacije koje nisu sasvim tačne. Govori se, rekao bih, čak malo i patetično, da se radi o nekom istorijskom prijateljstvu itd. Mi mislimo da bi primerenija formulacija bila da se radi o jednom istorijskom periodu kada je postojalo prijateljstvo, jer da ne širimo temu, sigurno zadnjih osamdesetak godina odnosi između Srbije i Francuske nisu baš bili na nivou prijateljskih. Dovoljno je podsetiti šta se dešavalo dok je tzv. Titova Jugoslavija naoružavalapobunjenike u Alžiru, a da ne govorim o devedesetim godinama. Međutim, to nije toliko ni važno, već je, što se tiče ovog sporazuma, ponovo prisutna jedna netačna definicija, a ta definicija nam govori da se ovaj sporazum zasniva, odnosno da je u okviru Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji je potpisan, kao što znate, 29. aprila 2008. godine. Nažalost, ništa jasno nije definisano na šta se misli, da li na politički deo tog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju? Konkretno, da li se zasniva na članu 6. koji usmerava Srbiju ka dobrosusedskoj saradnji? Zna se na koga se misli posle proglašenja Kosova, tzv. države Kosova. Član 10. koji takođe govori o dobrosusedskoj saradnji, član 14, član 88. i sve to kada stavite u kontekst izveštaja Evropske komisije da Srbija treba da sarađuje sa tzv. Kosovom, biće vam jasno da je ovo netačna i nejasna definicija koja nije primerena sadašnjem trenutku. Takođe, u ovom sporazumu o mobilnosti mladih sa Francuskom pominje se i nekakav ekonomski deo SSP, pa mi pitamo na koji se ekonomski deo misli? Da li se misli na Prelazni trgovinski sporazum koji je doneo gubitke samo u ovoj godini od 100 miliona evra, a za dve godine 245 miliona evra? Tako da kada se pogledaju te definicije i kada se to uporedi sa realnim stanjem, onda se vidi da je taj sporazum štetan i zbog toga svakako nećemo glasati za njega. Kada se konkretno analiziraju članovi sporazuma, kao što je jedan i dva, onda se postavlja pitanje kako će se državljanin Republike Srbije koji je iz Kosovske Mitrovice uklopiti u ovu kvazikonstrukciju sporazuma o školovanju u Francuskoj. Da li će se on tretirati kao državljanin Republike Srbije ili kao državljanin tzv. Kosova? Dakle, postoje neke nejasnoće koje uopšte nisu male i koje su karakteristika za ovaj sporazum o mobilnosti mladih i zato smo izrazili žaljenje što gospodin potpredsednik Vlade nije tu da nam objasni to, jer očigledno je da se radi o raskoraku između prakse, pravnih definicija i ekonomskih, a koje se koriste u ovom sporazumu. Takođe, što se tiče člana 3, ovde se već navodi nešto što nema veze sa populacijom koja se u sporazumu predstavlja kao mladi ljudi. Dakle, nije tačan ovaj patetičan naslov da se radi o mobilnosti mladih, već se radi jednostavno o našim, citiram ''zaposlenim državljanima kod francuskih poslodavaca''. Dakle, ovde se postavlja pitanje da li se to radi o zaposlenim, npr. u "Societe generale" banci? Da li se radi o tome da će ti zaposleni u toj banci koja učestvuje u formiranju kamata, koje su najveće u Evropi posle Moldavije, da li će ti zaposleni faktičkim putem ovih sporazuma ići u centralu u Parizu, gde će se dodatno kvalifikovati za posao? Ako je to tako, onda se ne radi ni o kakvoj mobilnosti mladih i nema potrebe za takvim patetičnim frazama, već se govori o doškolovanju, dokvalifikaciji zaposlenih srpskih državljana koji rade na teritoriji Srbije kod francuskih poslodavaca. Mislimo da bi to bilo iskrenije i tačnije definisanje ovog sporazuma. Takođe, kada se pogleda član 3. i te definicije, koje se očigledno ne odnose samo na mlade, postavlja se pitanje konkretno kakve će koristi imati naša ekonomija i naše društvo u celini od ovog sporazuma? Da li će ovaj sporazum, koji je tako naslovljen, dovesti do smanjivanja spoljnotrgovinskog deficita sa Francuskom, koji uopšte nije zanemarljiv? Samo ću navesti da je on 2004. godine iznosio 200 miliona dolara, 2007. godine 280 miliona dolara, a 2008. godine dostigao je 400 miliona dolara. Dakle, samo u periodu od 2007. do 2008. godine je došlo do povećanja od 42%. Priznaćete da je to ogromna suma za jednu tako siromašnu i u evropskim okvirima zemlju srednje veličine. Dakle, nije baš sve tako bajno i slikovito kao što se predstavlja u naslovu ovog sporazuma, već se radi o jednoj ukupnosti odnosa između nas i Francuske, koji u ekonomskom smislu uopšte nisu povoljni za Republiku Srbiju. Ovi podaci pokazuju upravo da novac ne ide iz Francuske ka Srbiji, već u obrnutom smeru, a ti bi pokazatelji bili još gori kada bi imali u vidu da je osnovni "srpski izvoznik" u Francusku "Sartid", koji je u američkom vlasništvu. Takođe, drugi osnovni izvoznik u Francusku je "Tigar" iz Pirota koji je, kao što znate, u stoprocentnom vlasništvu "Mišelina" iz Francuske. Takođe i sa ekonomske, političke i sa svake druge strane imate još jednu apsurdnu situaciju da firme iz Francuske, kao što je "Tarket", koji je u Bačkoj Palanci, izvoze i koriste naš ugovor, koji je jedinstven sa Ruskom Federacijom i izvoze iz Srbije ka Ruskoj Federaciji, koristeći ugovor o slobodnoj trgovini, a dalje prebacujući profit u Francusku. Priznaćete da je to apsurdna situacija, da ta situacija ne doprinosi boljem ekonomskom pozicioniranju, upravo ovih mladih ljudi o kojima se priča u ovom sporazumu. Izražavamo sumnju da će taj sporazum doprineti nekom bumu u odnosu između Francuske i Republike Srbije, jer, podsetiću vas, Privredna komora Srbije već je zaključila nekoliko sporazuma sa Privrednom komorom u Bretanji, Strazburu i Alzasu. Takođe od 2000. godine izvozimo i na druga tržišta zemalja članica EU bez carina. Međutim, zbog administrativnih barijera i upravo tih necarinskih standarda, deficit u odnosu sa EU je sve veći i veći. Ovde treba jasno reći, što se tiče naše spoljnotrgovinske razmene sa Francuskom, mi uglavnom uvozimo upravo proizvode iz automobilske industrije. Naravno, kada se pročita stav 5. iz člana 4. Sporazuma o 500 mladih ljudi, dolazimo do zaključka da je taj sporazum, priznaćete, trebalo nazvati ''sporazum o kvoti 500 za ulazak u Francusku'', a ne o nekakvoj definiciji o mladim ljudima, jer u Srbiji, kao što znate, ima nekoliko miliona mladih ljudi. Ovde se konkretno radi samo o 500 ljudi i treba biti iskren i konkretno priznati to. Na kraju, što se tiče ovog sporazuma, kada pogledate stav 3. člana 6. videćete da Francuska vlada ulaže u roku od tri godine 650 hiljada evra. Kada uporedite tih 650 hiljada evra sa ovih 400 miliona godišnje koje odlaze ka Francuskoj ili uporedite taj iznos u roku od tri godine, onda ćete doći do razmere od 1300 prema jedan, na korist Francuske i na štetu Srbije, što se tiče transfera sredstava. Takođe, ovo što sam rekao potvrđuje i obrazloženje ovog sporazuma, gde se navodi da se radi o raznovrsnoj i kompletnoj saradnji i da sporazum upravo obuhvata zaposlene u preduzećima, znači i u francuskim preduzećima koja rade na teritoriji Republike Srbije. Dakle, Sporazum je, najblaže rečeno, štetan i mi nećemo u danu za glasanje podržati taj sporazum. Drugi sporazum koji imamo danas na dnevnom redu je vrlo interesantan, jer se radi o Sporazumu o tzv. evropskom nebu ili kolokvijalno ''sporazum o otvorenom nebu''. Podsetiću ministra, žao mi je što gospodin Mrkonjić nije tu, da se radi upravo o Sporazumu koji je Republike Srbija potpisala 29. juna 2006. godine i koji je ratifikovan 13. maja 2009. godine. Ovaj sporazum je odličan primer koji pokazuje šta "Aki komuniter" znači u praksi za nas. Lepo je da se govori o nekoj virtuelnoj stvarnosti, da će nam to doneti poboljšanje ekonomije, postavljanje na noge našeg avio-prevoznika, ali u praksi je drugačije i to se mora priznati bez ostrašćenosti, bez nekakvih fraza o EU, bez alternative, već pogledati činjenicu da je, kao što znate, pre dve i po godine ruska avio-kompanija "Aeroflot" dala najbolju ponudu za JAT, to je javni podatak, da se preuzimaju svi zaposleni, da kompanija zadrži svoje ime, da se preuzme dug od 200 miliona evra, da se sačuvaju postojeće linije i da se razviju regionalni letovi JAT-a. Šta se desilo? Po priznanju ministara iz prethodne Vlade, upravo je Evropska komisija zahtevala, zbog ovog sporazuma koji mi danas razmatramo, tačnije njegov aneks, da Republika Srbija odbaci najpovoljniju ponudu, a to je bila ponuda ruske avio-kompanije. Posle toga je određen privatizacioni savetnik iz Francuske, to je banka "Rotšild". Videli ste, portparol "Aeroflota" je objavio da oni odustaju od tendera. Pre mesec dana smo u ovoj skupštini razmatrali upravo kredit za zaduživanje JAT od 50 miliona evra, koji garantuje Republika Srbija. Dakle, umesto da se JAT postavio na noge i da je počeo da sarađuje sa kompanijom koja ima promet od 11 miliona putnika godišnje, koja sarađuje sa "Skaj timom", koji je takođe jedan od najvećih sistema u ovoj oblasti u svetu, mi smo došli, zbog fraze da EU nema alternativu, u situaciju da već prezadužena zemlja uzima kredit od 50 miliona da bi sačuvala, da tako kažem, JAT na površini. Mislimo da je to štetno i zato nećemo glasati za ovaj sporazum, jer smatramo da on dovodi do toga da se urušavaju kapaciteti JAT-a. Naravno, da bi se sakrila ova istina od građana Republike Srbije, da je ovo štetan sporazum, u obrazloženju Predloga zakona imamo fraze o evropskom nebu i frazu da će Sporazum dovesti do uspostavljanja depolitizacije u ovoj oblasti. Sada vas konkretno pitam da li je depolitizacija da se najbolja ponuda odbaci na tenderu zbog političkih uslova? Takođe, imamo u obrazloženju zakona frazu da će Sporazum o evropskom nebu dovesti do zaštite od monopolskog položaja. Da li je monopolski položaj kada Evropska komisija insistira da upravo kompanije iz EU preuzmu JAT, a ne "Aeroflot" koji je dao najbolju ponudu. Takođe, potpuno je apsurdno da se u obrazloženju zakona navodi da će Sporazum o tzv. evropskom nebu dovesti do izbegavanja državne pomoći. Kakvo izbegavanje državne pomoći ako uzimate kredit od 50 miliona evra za koji garantuje Republika Srbija? Znači, to nije kredit koji uzima neka privatna firma, nego upravo garantuje Republike Srbija. Dakle, to je državna pomoć. Posebno je apsurdno i pokazuje šta je "Aki komuniter" u suštini i u praksi, činjenica da se čak i u obrazloženju Sporazuma o evropskom nebu navodi da su ga ratifikovale sve zemlje potpisnice, znači sa zapadnog Balkana, koje, izuzimajući Rumuniju, nisu članice EU, a da zemlje članice EU nisu ratifikovale taj sporazum. To je dvostruki standard koji je na štetu Republike Srbije, da ne upotrebljavam neke teže reči, jer je svakome ko neutralno posmatra ove zakone i sve što se dešava oko JAT-a i tzv. primene "Aki komuniter" i Sporazuma o slobodnom nebu jasno o čemu se radi. Posebno je sporno, sa pravne tačke gledišta, da se u obrazloženju ovog sporazuma navodi da će Republika Srbija pristati na obavezujuće tumačenje Suda pravde EU. Znate, svako ko je pročitao bilo koji udžbenik o evropskom pravu na Pravnom fakultetu, na primer, Uvod u evropsko pravo, zna da upravo najveće članice EU izbegavaju primenu odluka Evropskog suda pravde. Navešću vam samo tri primera koji pokazuju da smo mi u pravu. Godine 1992, kada je usvojen Mastrihtski ugovor, Nemačka je izmenila svoj osnovni zakon, član 23. i došlo se do rešenja – ustavni sud Nemačke je iznad suda pravde Evropske zajednice, sada EU. Dakle, Nemačka je prva koja ne poštuje odluke Evropskog suda pravde, ako nisu u skladu sa Ustavom, osnovnim zakonom Nemačke, a mi direktno ubacujemo u naš pravni sistem, iako nismo članica EU, obavezujuće tumačenje Evropskog suda pravde. To je apsurd za koji nema nikakvog opravdanja, sa pravne tačke gledišta, sa ekonomske tačke gledišta, za to nema nikakvog opravdanja i može se samo konstatovati da je fraza da EU nema alternativu jača i od ekonomskih interesa Srbije i od političkog i ustavnog sistema Republike Srbije. To je činjenica koja se ne može osporiti. Takođe, daću vam još jedan primer upravo iz Nemačke. Federalni finansijski sud iz Nemačke je odbio neposrednu primenu direktiva EU. Molim vas, Nemačka je zemlja koja daje 20% budžeta EU, Nemačka je ta koja stoji iza Evropske centralne banke, iza evra, iza svega što je sada EU i oni ne primenjuju direktive EU ako to nije u skladu sa njihovim zakonima i sa njihovim osnovnim zakonom. Zašto se onda mi obavezujemo da ćemo primenjivati obavezujuće tumačenje Evropskog suda pravde, i to za jedan tako štetan ugovor koji nam je oterao investitora od 400 miliona evra iz Ruske Federacije? Nema nikakvog opravdanja za to, ni ekonomskog, ni pravnog ni političkog. Takođe, može se reći da je Nemačka mnogo jača država, ima mnogo jaču državu od nas i ekonomiju, ali kako je moguće da je čak i Poljska, koja je u ogromnim finansijskim problemima, koja ima dug od 200 milijardi dolara koji se povećao nakon ulaska u EU, tj. Ustavni sud Poljske, donela 2005. godine odluku da EU nije nadnacionalna organizacija i da je Poljska ušla u bilateralne odnose sa svakom članicom EU pojedinačno? Takvo rešenje odbacujemo u obrazloženju ovog zakona i to je više nego štetno za naše interese. Na kraju, da ne bi ispalo da samo kritikujemo, smatramo da je ovaj Sporazum o ukidanju viza sa Kazahstanom dobar i u tom smislu je poseta predsednika Republike bila dobar korak, ali kada pogledate činjenicu da je ta poseta u okviru spoljne politike, da EU nema alternativu, sve što je on tamo uradio u Kazahstanu, što se tiče ekonomskih i drugih interesa Republike Srbije, pre svega mislim na ugovor o slobodnoj trgovini, pada u vodu samo kada se uzme u obzir jedna činjenica. Sigurno znate da je članom 133. Ugovora iz Rima o osnivanju Evropske zajednice, sada EU, propisano da svaka članica EU mora da ima jedinstvenu trgovinsku politiku i jedinstvene odnose prema drugim zemljama. Kada jednog maglovitog dana Srbija uđe u EU, svi ugovori o slobodnoj trgovini, koji nam donose ekonomsku korist pre svega, i gde su jedina tržišta gde možemo nešto da prodamo, Rusija, Belorusija i sada u manjoj meri Kazahstan, pašće u vodu jer će se morati primeniti član 133. Rimskog ugovora. Na kraju, što se tiče Evropske konvencije za zaštitu ljudskih prava, reći ću samo jednu stvar, da je ona dobra, ali da se ne primenjuje i najbolji primer za to je član 6. o pravednom suđenju, gde imate primer Vojislava Šešelja, koji je i od strane Ruske Federacije istaknut u Savetu bezbednosti.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, prijave za reč, a u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele sledeće poslaničke grupe: poslanička grupa DSS, poslanička grupa Napred Srbijo i poslanička grupa SRS. Prelazimo na debatu, a po redosledu narodnih poslanika i prema prijava za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima zakona iz tačaka od 8. do 32. dnevnog reda. Prva prijavljena je narodna poslanica Donka Banović, a posle nje narodni poslanik Zoran Antić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, danas u okviru ove tačke razmatramo 25 predloga zakona o potvrđivanju zakona, konvencija i sporazuma. Različite su vrste ugovora o kojima danas razgovaramo. Naš kolega matematičar je izračunao da kada bi svi poslanici govorili o ovih 25 tačaka, to bi bilo po svakom poslaniku tri sekunde. Pošto nisam tako sposobna da to uradim za tako kratko vreme, usresrediću se na dva predloga zakona, odnosno o potvrđivanju dva predloga sporazuma. Prvi je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Kipar o socijalnoj sigurnosti. Taj sporazum je potpisan u maju 2010. godine. Potpisao je ministar Jeremić. Drugi je, sličan sporazum, samo sa drugom državom, Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Kraljevine Belgije, naglašavam reči 'o socijalnoj sigurnosti'. Ova dva sporazuma su praktično sveobuhvatni međunarodni sporazumi, i to: iz oblasti penzijskog i invalidskog osiguranja, iz oblasti povrede na radu i profesionalne bolesti i zakoni, odnosno sporazumi iz oblasti materinstva i novčane naknade za slučaj nezaposlenosti. Sporazumi su zasnovani na opšteprihvaćenim principima, iskustvima naše države u ovoj oblasti, s jedne strane, kao i sa standardima koje predviđa jedna uredba EU, a koja reguliše socijalno osiguranje radnika migranata. Zabrinuta sam i imam ozbiljnu sumnju da će Vlada Republike Srbije moći da ispoštuje ove sporazume kao što se dogovorila sa ove dve države, zato što ovi sporazumi govore o socijalnoj sigurnosti određenog broja ljudi koji nisu građani Srbije, ali koji žive u Srbiji. Kako može jedna socijalno neodgovorna Vlada da obezbedi sigurnost nekome u ovoj državi? Vlada Mirka Cvetkovića ne može da obezbedi socijalnu sigurnost građanima Srbije, a ovim sporazumima se obavezuje da će obezbediti ljudima koji nisu građani Srbije neku vrstu socijalne sigurnosti. Već je gotovo zaboravljeno da je prilikom svog formiranja sadašnja Vlada samu sebe nazvala socijalno odgovornom, pa smo mi poslanici u maju 2008. godine imali priliku da čujemo direktno od tadašnjeg ministarstva ekspoze za tu tek u formiranju Vladu, 2008. godina je u pitanju, a zna se da je svaki ekspoze mandatara praktično plan i program rada te buduće Vlade. Ne samo što su poslanici imali priliku to da čuju, nego su svi građani Srbije čuli. Samo ću da pročitam, odnosno da citiram nekoliko delova iz tog ekspozea, koji govori o toj, u formiranju, socijalno odgovornoj Vladi. Citiram – ''Jedan od prioriteta Vlade Srbije jačanje socijalne odgovornosti prema građanima Republike Srbije, a posebno najugroženijih kategorija stanovništva.'' Druga rečenica: ''Cilj Vlade je da u narednim godinama najširi slojevi stanovništva participiraju u rezultatima ekonomskog napretka''. Kada se posle dve i po godine pročita ovaj ekspoze, čak i svi njegovi delovi, ne samo ovaj, onda nam to zvuči kao da čitate neku šaljivu priču zato što niti ima napretka niti ima socijalne odgovornosti. Nedavno smo imali rebalans budžeta. Zar je napredak to kada jedna vlada u svom budžetu ima deficit, odnosno rupu od 120 milijardi dinara a da pri tom planira da svoj najvažniji resurs, telekomunikacije, proda kako bi popunio tu rupu? To nije ni odgovornost niti napredak. Šta je stanovništvo Srbije dobilo otkako Srbijom vladaju Tadić, Dinkić i Dačić? Ne da nije dobio poboljšanje standarda, već je došlo do ozbiljnog pogoršanja, pa umesto 200 hiljada novih radnih mesta, 200 hiljada ljudi je ostalo bez posla. Neki dan su izašli zvanični rezultati kada je u pitanju siromaštvo u Srbiji, pa smo saznali da preko 700 hiljada građana Srbije živi ispod linije siromaštva i ta linija siromaštva se određuje prema kriterijumima merilima UN. Dakle, od 2008. godine se broj siromašnih u Srbiji povećava. Od donošenja Strategije o smanjenju siromaštva, 2003. godine, tačno se prate određeni parametri i različite oblasti i koliko u tim kategorijama stanovništva dolazi do smanjenja ili do povećanja siromaštva. Od 2009. godine, od kako se to meri, dolazi do povećanja broja siromašnih u Srbiji. To nije odgovor. Takođe, zvanični najnoviji rezultati govore, to je iz Ministarstva za rad i socijalnu politiku, da je standard građana pao u 2010. godini za čak 25%. Od početka godine su životne namirnice poskupele za preko 11% u proseku, dok su plate realno smanjene za više od 13%. Dakle, životni standard je samo u ovoj godini pao za jednu četvrtinu odnosno za 25%. Znam da građani jako dobro razumeju o čemu govorim zato što i oni to i te kako osete na svojoj koži. Zato sam sumnjičava da ova vlada može nekome da obezbedi socijalnu sigurnost, jer su ovo rezultati te socijalno odgovorne Vlade za 2010. godinu kada su u pitanju građani Srbije. Svima je jasno da je inflacija mnogo veća od planirane, a vrednost evra konstantno pada. Lider DS i predsednik Srbije, gospodin Tadić, je poručio građanima Srbije da će se standard sigurno povećati i da će biti bolji u 2012. godini. Takođe nas je nedavno obavestio, svakodnevno nas obaveštava, sa nekih skupova, o svojim razmišljanjima, planovima itd, da su antikrizne mere ove vlade praktično sprečile bankrot države, iako su pre godinu i po dana on i predsednik Vlade govorili da je ova kriza jedna velika razvojna šansa za Srbiju. Takođe smo čuli neka druga obećanja kada je u pitanju EU, barem su različiti datumi. Neki dan smo čuli sa nekog skupa da će Srbija za 10 godina postati član EU. Dakle, Tadić obećava poboljšanje standarda 2012. godine, ali jedino ako građani Srbije budu glasali za njega i za DS, pošto su i predviđeni redovni izbori početkom 2012. godine. Dakle, već se nazire i već se vidi novi slogan tih izbora, a to će biti – u bolji život sa nama, zato što ćemo mi 2012. godine vama, dragi građani Srbije, obezbediti bolji život, a do tada – kom' opanci, kom' obojci.
Iskorišćeno je devet minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić, posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, jako mnogo sporazuma, jako mnogo ratifikacija memoranduma o razumevanju. Ukupno ih ima 25 u okviru ove tačke dnevnog reda i mislim da dostavljači dnevnog reda treba mnogo više pažnje da obrate o načinu na koji se on sastavlja. Podsetio bih vas da smo imali jednu tačku dnevnog reda koja se odnosi na državnu upravu, u kojoj smo imali samo tri člana zakona i o tome smo raspravljali ceo dan, o ovih 25, što ratifikacija, što sporazuma, kao što rekoh, isto tako imaćemo jedan dan za raspravu. Činjenica je da, kada sagledate šarenilo ove tačke dnevnog reda koja se sastoji iz naučno-tehnološke saradnje sa Italijom, SAD i Austrijom, o kojoj bih najviše govorio, kada vidite da imate dnevni red koji obuhvata poljoprivredu, vazdušni saobraćaj, ekologiju, ljudska prava, nama iz SNS, ipak se čini da stvarno moramo da se uozbiljimo kod sastavljanja dnevnog reda i da o svim ovim ratifikacijama mnogo ozbiljnije razgovaramo, jer one same po sebi nameću neke obaveze državi Srbiji za koje nismo sigurni da možemo da odgovorimo kao zemlja. Da se vratim na ono što je za mene možda bilo prioritet, s obzirom na stanje privrede i na stanje standarda danas u Srbiji. To su ovi sporazumi o naučno-tehničkoj saradnji između Srbije i Italije, Austrije i SAD. Moram da kažem da je stanje u oblasti tehnologije u Srbiji jako loše, da smo dosta para iz budžeta odvojili za Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj, da smo uzeli i par kredita, ako se sećate, na proleće, i to jako ozbiljnih, da bismo popravili stanje u ovoj oblasti, ali nažalost u praksi se ne primećuje da imamo bilo kakav pomak kada je u pitanju primena tehnologije, primena nauke u našoj privredi, u našoj industriji i da, nažalost, tapkamo u mestu. Jedna smo od zemalja koja, po nekim pokazateljima kao što je apsorpcija novih tehnologija ili sofisticiranost procesa proizvodnje, spadamo među zemlje koje su na nekoj rang-listi među najnižim, među najlošijima. Nalazimo se na nekom 120 mestu po nekim istraživanjima, koja su rangirala 130 zemalja u svetu. Imamo jako lošu strukturu uvoza. Samo nekih 10% od ovih skromnih deviznih sredstava, koje možemo sebi da priuštimo, uložimo u nove tehnologije. Te nove tehnologije ne unose se u naš proces proizvodnje, odnosno čak se smanjuje njihovo učešće iz godine u godinu, što će bitno uticati na dalji razvoj privrede, na kvalitet naše izvozne strukture i na pad životnog standarda u nekom narednom periodu. Ovim sporazumima pristajemo na formiranje zajedničkih timova, naučno-istraživačkih timova, pristajemo na to da mobilnost naučnih saradnika bude znatno veća, da se oforme zajedničke komisije, ali nažalost Srbija do sada nije pokazala da iz ovakvih sporazuma ume da izvuče pravu korist. Najčešće se sve to završava na taj način što se naši mladi istraživači opredeljuju da svoj istraživački rad nastave u nekim od zemalja EU. U situaciji smo da, kada je u pitanju neopredmećena tehnologija, dakle, odliv visokoobrazovanih stručnjaka, stojimo jako loše, da je, kada je u pitanju opredmećena tehnologija i poređenje između njih dve, bilans jako loš, jer uglavnom uvozimo tehnologiju, a jako malo uspemo da u našoj zemlji osmislismo, pa smo čak kroz proces privatizacije dobar deo onih preduzeća, koja su mogla da učine izvestan pomak u ovoj oblasti, zatvorili ili dozvolili da propadnu. Imamo jako lošu situaciju kada je u pitanju tehnologija i kada je priliv stranih i direktnih investicija u pitanju. To je ono što je jedno od obećanja ove vlade, koje nije ostvareno. Nemamo ozbiljan tehnološki napredak. Strane direktne investicije se smanjuju iz godine u godinu. Ove godine biće to, čini mi se, samo nekih 500 miliona evra. Dobar deo tih sredstava odlazi u usluge, odlazi u trgovinu, odlazi u finansijski sektor i jako malo direktno u proizvodnju stvarajući novu vrednost, vrednost kojom možemo na izađemo na strana tržišta. Sve u svemu, očigledno je da mi nemamo ozbiljnu strategiju tehnološkog razvoja, da nemamo ni ozbiljnu strategiju i u naučno-istraživačkom radu, da ono što je vizija ove vlade ne odgovara potrebama građana i potrebama privrede i da bismo ubuduće, kada prihvatamo naučno-istraživačku saradnju, morali da mnogo više vodimo računa o interesima Srbije i u interesima naše privrede.
Iskorišćeno je šest minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, posle njega narodni poslanik Zoran Mašić.
Vrlo je teško kada se skupi velika količina predloga zakona kojima se nešto ratifikuje, pa ću danas da se usredsredim na dva predloga zakona. Naravno, neću da se pozivam na Ustav RS, jer ako bi se pozvao na Ustav RS i, ne daj bože, počeo da čitam neki član Ustava RS, odmah bi mi koknuli opomenu, kao što je to bilo pre dve godine na današnji dan u onoj staroj zgradi. Idemo na nešto što je verovatno najvažnije u ovom setu predloga zakona, a to je ovaj zakon kojim se menja jedan prethodni zakon kojim je ratifikovana Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda sa svim pratećim protokolima, a ima ih 11, pa čak mi se čini dasu u najavi su još neki. Ovim predlogom zakona praktično se briše član 3. Zakona o potvrđivanju, a to je član kojim smo slavili odgovarajuće rezerve prilikom ratifikacije ove evropske konvencije. Samo da vas podsetim, nešto što se nikada nije desilo nijednoj zemlji desilo se Srbiji i Crnoj Gori, mi smo primljeni u Savet Evrope za vreme vanrednog stanja, 2003. godine. Godine 2005. smo ratifikovali ovu konvenciju, stavili ovu rezervu u skladu sa konvencijom zbog našeg, u to vreme važećeg, Zakona o prekršajima i Zakona o upravnim sporovima. Prvi se ticao kazne zatvora koja nije po standardima ako to upravni organi izriču, a sudija za prekršaje je bio upravni organ, dok nismo to promenili i pre jedno godinu dana kada je usvojen drugi Zakon o sudovima za prekršaje. Što se tiče Zakona o upravnim sporovima problematična je bila javna rasprava, odnosno rasprava, mogućnost rasprave pred Upravnim sudom. Mislim da je ovo prilika da se malo bliže ukaže na odredbe ove konvencije i kakav je naš odnos prema toj konvenciji. Nadam se i da ćemo posle podne pričati malo o toj konvenciji, jer sam 9. decembra 2008. godine, kada su se hvalili predstavnici Vlade o novom setu zakona pravosudnih, kako su sve najbolji zakoni, tada rekao da to ništa nije u redu sa standardima, sa principima nezavisnosti sudstva, ali o tom potom. No, da krenemo sa ovom konvencijom. U ovoj konvenciji postoje čl. 5 i čl. 6, pravo na slobodu i sigurnost i pravo na pravično suđenje. Samo bih skrenu pažnju javnosti da u okviru člana 6. stoji – pravo na pravičnu i javnu raspravu u razumnom roku. Razumni rok se procenjuje u svakom konkretnom slučaju. Ima nekoliko testova kojima se to kontroliše. Međutim, osam godina pritvora, a da nema prvostepene presude, niti završetka prvostepenog postupka je svetski rekord. Svetski rekorderi u kršenju ljudskih prava nalaze se u Haškom tribunalu. Pošto imam obavezu da vas podsetim na neke stvari, a u vezi je sa jednom od sledećih tačaka na dnevnom redu, a to je Evropska konvencija o ekstradiciji, Nemačka je jedna od prvih država koja je donela Zakon o saradnji sa Haškim tribunalom. Znate li šta su napisali u tom svom zakonu? Sve ima da isporuče Haškom tribunalu, ali nikada neće da isporuče svoje državljane. Nikada svog državljana neće da isporuče. Zašto nisu išli dalje tim svojim zakonom o saradnji? Zato što poštuju svoj Ustav i poštuju svoj pravni poredak, i ako su osnivači onoga što se naziva EU. Idemo dalje. Ovo je zbog javnosti, pošto smo na to ukazivali, ali šta vredi. Ovde se demonstrira neka druga vrsta sile. Protokol uz Konvenciju broj 11 iz 1952. godine u članu 3. govori o pravu na slobodne izbore. Naravno, ovo ne pričam zbog prisutnih predstavnika Vlade, jer oni su zaduženi za potpuno drugu materiju, ali bi bilo dobro da ukažete ovima u Upravnom sudu, pa ovima u Ministarstvu pravde, pa u Ministarstvu za ljudska prava, sve redom da bi morali da malo pročitaju ovo što piše ovde. Kaže – visoke strane ugovornice – to su države koje su potpisale konvenciju – obavezuju se da u primerenim vremenskim razmacima održavaju slobodne izbore tajnim glasanjem – to je ono na četiri ili pet godina – pod uslovima koji obezbeđuju slobodno izražavanje mišljenja naroda – niko se puškom ne privodi na izborno mesto, nego sa pozivom i hemijskom olovkom dođe i tamo glasa – pri izboru zakonskih tela. Kao što vidite, međunarodni standard nije ono što ste napravili ovde za proteklih nekoliko godina – ko je vlasnik mandata. Niko nije vlasnik mandata, niko, ali ne, vi terate. Podsetio bih vas na Protokol broj 4, koji govori o slobodi kretanja, nadam se da će gospođa Čomić, pošto je ona jezivi borac za ljudska prava, da podseti gospodina Sarkozija da postoji član 2. ovog protokola. Da krenemo na protokol broj 6, i to smo mi ratifikovali. To je i ukidanje smrtne kazne. To biste mogli da kažete recimo ovim Englezima, nemačkom ministru pravde i još nekima u EU koji razmatraju mogućnost preventivnog hapšenja i preventivnog ubijanja potencijalnih terorista. To su sada neka nova razmišljanja unutar EU. Tamo je vrlo opasno, kada stave prst na čelo, jer svašta može da prođe kroz ovu dokumentaciju. Ako meni ne verujete, pozvao bih vas da se konsultujete sa, recimo, prof. Momčilom Grubačem. On je o tome napisao nekoliko knjiga, gde kritikuje EU. Mada mi je čudno, pošto znam da se on kleo u EU više negu u DS, ali eto, promenio je mišljenje. Verovatno su udarile ove revolucionarne godine, pa da ostavi nešto za budućnost. Protokol broj 12 – opšta zabrana diskriminacije po svim osnovama. Neću da vam čitam, pošto šta vredi, daćete mi kaznu. Protokol broj 13 – ukidanje smrtne kazne itd. Da se vratimo na ono što je za nas najvažnije, a to će da se desi u poslepodnevnoj raspravi, moraćete u budućnosti, ne samo da čujete, slušate, nego i da postupate po onome, na šta vas upozorava, na vreme, SRS, jer očigledno, što se tiče standarda ljudskih prava, definicije se nalaze kod nas i striktno poštovanje tih principa se nalazi ovde u ovim poslaničkim klupama, ne na ovim drugim, jer tamo se kao kriterijum za odlučivanje uzima nešto sasvim drugo. Da vas podsetim da ova Evropska konvencija o zaštiti ljudskih prava podrazumeva da se svi mi na svakom mestu borimo za ljudska prava. Ako imamo naše državljane u Haškom tribunalu, onda su svi građani RS dužni, pogotovo kada vide ovu očiglednu nepravdu i kršenje elementarnih procesnih prava, da podignu glas, da kažemo – zaustavite ubijanje Šešelja. U tom smislu komentarišem, gospođo Čomić, ovaj zakon o potvrđivanju Konvencije o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primene biologije i medicine, ''Konvencija o ljudskim pravima u biomedicini''. Mi to ratifikujemo danas. Samo vas usmeravam na član 5. gde se govori o pristanku pacijenta i član 10, to je privatni život i pravo na informisanje. Kaže se ovako, u stavu 2. člana 10 – svako je ovlašćen da zna svaku informaciju prikupljenu o svom zdravlju. Jedini čovek na planeti Zemlji je Vojislav Šešelj, kome se ne dostavlja izveštaj sa lekarske intervencije, ne dostavljaju izveštaji o njegovom zdravstvenom stanju. Svi drugi mogu da znaju – i Sekretarijat, novinari, a on ne sme da zna nalaze, niti šta je urađeno. Kada se digne galama od strane SRS, Komiteta za odbranu Vojislava Šešelja, onda posle dva meseca, dobije neku informaciju, šta su radili kada su ga operisali. Ova vlast, proevropska, ćuti, nemaju šta da kažu. Na kraju, treći u izboru ovih predloga zakona je Zakon o izmeni Zakona o potvrđivanju Evropske konvencije o ekstradiciji. Moram da vas posetim da je ova konvencija ovde ratifikovana još 2001. godine. Tada su stavljene neke rezerve, takođe, članom 3. Svrha tih rezervi je bila da se državljanin ne isporučuje stranoj državi. Šta sada radite ovom izmenom? Ukidate tu rezervu, da biste isporučivali građane, državljane Republike Srbije inostranim pravosudnim organima, kako bi im se sudilo. Sastavni deo ovog je nešto što sledi verovatno na sledećoj sednici. To su neki sporazumi sa Republikom Hrvatskom i BiH, koji će da vam omoguće da radite neke stvari koje su u startu nezakonite i neustavne. Da li vi znate da i BiH ima sud Bih, koji nije predviđen Dejtonskim sporazumom i tamo svakog dana nekoga, po izboru, Srbina izaberu i kažnjavaju ga. Vode neke postupke. Dvadeset godina posle nekih događaja, navodno, to ne zastareva, ali, kako ko smeta, tako to ide. Tako će biti i kada budete ratifikovali ta dva sporazuma sa Hrvatskom i sa BiH. Vi izbegli Srbi iz Republike Srpske Krajine ne smete da tražite svoje stanove i svoja imanja, jer ako budete uporni, začas dolazite na onaj spisak. Tu su ovi, što rekoše, Mesić i Sanader, javljaju američke depeše – Tadić je njihov. Oni se hvale. To sam rekao i ja pre dve godine i dobio sam kaznu. Sada neću da pričam, da me ne kažnjavate. Ono što sam rekao za Tadića, potvrđuju Mesić i Sanader, preko Amerikanaca, vrhovnog boga na planeti Zemlji koga vi poštujete i posebno cenite. Molim vas, nemamo osnova da donosimo ovaj zakon. Zašto? Zato što se vi ovde pozivate na Odluku Saveta EU. Izvinite, molim vas, ko je to? Ko su oni? Što bi to nas obavezivalo? Oni ne poštuju svoje odluke u EU. Francuzi ne poštuju nijednu odluku koja njima ne odgovara. Englezi 99% odluka ne poštuju, čak i ne znaju gde je Evropa. Uopšteih ne interesuje. Kohezioni faktor njihove snage, stabilnosti i političkog uticaja jeste – ko će dalje da pljune na Srbe. To rade 20 godina. Šta drugo imaju nešto zajedničko? Monetarna politika? Nije. Fiskalna? Nije na nivou EU. Kreditna politika? Nije. Regulatorna tela? Nije. Nešto se muvaju oko poljoprivrede, da ne bi izazvali velike proteste, da ne bi farmeri bacali paradajz, lubenice, klali stoku, gađali ih jajima itd. Ali, to je druga tema. O tome neću da pričam. Uzeo sam ova tri zakona da prokomentarišem. Ovaj što se tiče medicine, vidite i sami, te standarde već imamo. Nisam hteo da komentarišem obrazloženje tog predloga zakona, jer je ono kontradiktorno u pogledu četiri dodatna protokola uz ovu konvenciju koja se tiče zdravlja. Mislim da je i te protokole trebalo ratifikovati, bez obzira što su oni sastavni deo našeg poretka, na bazi nekih ustavnih odredbi kojima smo mi preuzeli neke obaveze nezavisno od tih protokola. Mislim da su protokoli morali da idu kao sastavni deo ove konvencije. Hvala vam, gospođo Čomić.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 13 minuta i 50 sekundi. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić. Posle njega, narodni poslanik Petar Jojić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, saradnici u ministarstvu, dame i gospodo narodni poslanici, svoju raspravu ću bazirati na ovih nekoliko sporazuma koje je naša država potpisala iz oblasti veterinarstva i poljoprivrede. Na početku želim da kažem da je Odbor za poljoprivredu Narodne skupštine Republike Srbije podržao ove potpisane sporazume. Mislim da ovakvi stručni sporazumi su od interesa za jednu struku i službu kakva je veterinarska. Svakako, kroz konkretizovanje saradnje sa pojedinim državama, može se mnogo lakše pratiti upravo uvoz i izvoz stočarskih proizvoda, žive stoke. Bilo bi mi drago da i u narednom periodu bude što više potpisanih sporazuma iz oblasti veterinarstva, i to, pre svega, sa državama područja Evrope, znači iz EU, s obzirom da pretendujemo da u što skorijem periodu budemo i kandidat, a nadamo se u nekom doglednom vremenu i član EU. Sigurno će biti za našu veterinarsku službu od velikog značaja takvi sporazumi sa državama EU, pogotovo što svakako i preferiramo da najviše naše stočarske proizvode izvozimo na ta tržišta. Svakako da nisu nimalo zanemarljiva ni neka druga tržišta, pre svega, tržište arapskog poluostrva. Zato mislim da ugovori sa Tunisom ili Egiptom, a u narednom periodu nadam se i sa nekim drugim državama, biće od značaja za izvoz junećeg mesa i ovčijeg na ta područja, jer smo nekada na tim tržištima bili cenjeni izvoznici. Svakako, da bi se ostvario izvoz, moraju se ispuniti i određeni drugi uslovi, što se tiče tih područja to su tzv. ''halal standardi''. Ono što želim da kažem, to je da su lošim modelom privatizacije u našoj zemlji veterinarska struka i ta primarna veterinarska služba operativna dovedene u jedno loše stanje. To stanje još nije u pravom smislu oporavljeno i stabilizovano, iako iz godine u godinu, u organizacionom smislu i u tehničkom, čine se napori, ali i dalje ima problema u funkcionisanju operativnih službi. Pre svega, u smislu opremljenosti, a s druge strane i u smislu edukacije, traženja savremenih tokova, organizacije posla i na kraju sprovođenja preventivnih mera. U narednom periodu, Ministarstvo poljoprivrede, pre svega, uveliko Uprava za veterinu mora učiniti više napora u smislu rešavanja ovih problema i ostvarivanja što efikasnije operativne veterinarske službe. Svakako i ta nadgradnja, specijalistička veterinarska služba i ona je na neki način u stagnaciji. Tu treba u narednom periodu više učiniti u smislu boljeg opremanja i veće efikasnosti, pre svega u kontroli zdravlja životinja i sprovođenju programa mera, ali i drugih preventivnih mera. Na kraju, želim da kažem da i naša veterinarska inspekcija, koja čini ključnu stvar u funkcionisanju prometa životinja i životinjskih proizvoda, i na kraju kontroliše i ono što ulazi u zemlju i što izlazi, i ona takođe u narednom periodu mora ojačati. Mislim da i brojčano treba da ojača. Prema mojim saznanjima postoji neko odobrenje da se u narednom periodu primi određeni broj veterinarskih inspektora. Isto tako se mora učiniti još više na edukovanju veterinarskih inspektora, upravo sa novim dostignućima veterinarske struke i nauke u svetu. Upravo i ovakvi sporazumi koje država potpisuje mogu biti od koristi u tom smislu. Ono što takođe želim da kažem, a što se u ovom proteklom periodu, u ove protekle dve-tri nedelje dogodilo i uzdrmalo veterinarsku javnost, a i druge, pre svega, proizvođače svinjskog mesa, to je pojava svinjske kuge na jednoj farmi. To je ozbiljan udarac i za veterinarsku struku i za uzgajivače svinja i proizvodnju svinjskog mesa. Nadam se da neće imati i direktnog uticaja na odobrene dozvole za izvoz proizvoda od mesa i pogotovo da neće imati uticaja na sačinjene planove u smislu eradikacije svinjske kuge, jer mi nismo imali nekih četiri godine nijedan slučaj registrovanog tog opasnog zaraznog oboljenja kod svinja i onda odjedanput se pojavljuje ta bolest, i to na farmi. Svakako je za struku i za proizvođače, na kraju i za državu velika šteta da se takva jedna zarazna bolest pojavi, pre svega, u organizovanoj masovnoj proizvodnji na farmi. Nadam se da je dobro izučeno kako je došlo do toga i da su definisani, tj. utvrđeni krivci, jer mislim da ova država mora da krene u smislu pokretanja konkretnih postupaka protiv onih koji rade na štetu države i stočarske proizvodnje i dozvole da se na takvoj jednoj farmi pojavi ova zarazna bolest. Prema saznanjima koja imam, nažalost, iako je Ministarstvo sačinilo jedan konkretan izveštaj za Odbor za poljoprivredu, ali ga do današnjeg dana nisam dobio u ruke i tako da ne raspolažem svim činjenicama, ali nadam se da operativna veterinarska služba nije kriva i da su krivci najverovatnije, ako je u pitanju veterinarska služba, upravo oni koji su opservirali tu farmu, a i drugi činioci koji su obezbeđivali sve one preventivne mere na toj farmi. Propisi nalažu, kada se pojavi takva bolest, da je obavezno ubijanje svih životinja i mislim da je veterinarska uprava postupila i veterinarska inspekcija postupila i da se privodi kraju ta eradikacija na samoj farmi. Svakako, kao posledica sprečavanja širenja, neophodno je izvršiti i eutanaziju, znači, ubijanje životinja i kod drugih vlasnika, pre svega onih koji su u blizini te farme. Takođe mislim da su pravično nadoknađeni troškovi tim vlasnicima čije su svinje pobijene, a izvršili su sve preventivne mere. Kod suzbijanja ovakve jedne bolesti obaveza je i države da ne štedi na parama, nego da se što efikasnije sprovede program mera u što kraćem vremenu i da se obeštete svi oni koji treba da se obeštete, znači, koji nisu krivi za pojavljivanje zarazne bolesti. Želim da kažem da ako naša država planira da sledeće godine na području cele Republike Srbije uđe u program eradikacije svinjske kuge, što znači da se prestane sa vakcinacijom, da postoji i obaveza od strane države, a pre svega opet Ministarstva poljoprivrede, da obezbedi dovoljna sredstva, jer u slučaju pojave svinjske kuge na nekom drugom mestu, kod nekih drugih proizvođača, tek onda kada se prestane sa vakcinacijom, podrazumeva apsolutno ubijanje svih životinja i eventualno ta tzv. prstenasta vakcinacija. Tako da se nadam da će ministar i njegovi saradnici voditi računa kod sastavljanja bilansa ili budžeta Ministarstva poljoprivrede za 2011. godinu i da će se predvideti i potrebna sredstva upravo za ovakve mere i ovakva postupanja, ako dođe do novih slučajeva pojave zaraznih bolesti. Imali smo, evo, ove protekle dve nedelje, masovnu pojavu poplava na području zapadne Srbije, gde je takođe uginuo određeni broj životinja. Mislim da i o tome javnost treba konkretnije obavestiti, a isto tako, Drina se izlila i na područje Republike BiH i potencijalno postoji opasnost prenošenja nekih zaraznih bolesti sa tog područja na naše, i obrnuto. Znam da je pre možda mesec dana potpisan ugovor o toj saradnji u oblasti veterinarstva i sa Republikom BiH i u tom smislu mislim da je preduzeta konkretna saradnja sa službom te Republike, upravno zbog ovih poplava, da se spreči eventualno prenošenje nekih zaraznih bolesti u našoj zemlji ili prenošenje iz naše zemlje u susedstvo. Na kraju, ono što još želim da kažem, to je da bi naša veterinarska služba i struka u ovoj državi bila bolja, organizovanija, kvalitetnija, u krajnjem i bogatija, neophodno je da naše stočarstvo, znači, stočarska proizvodnja u ovoj državi bude na mnogo višem nivou, jer mi, nažalost, u proteklih nekoliko godina imamo stagnaciju ukupnog prihoda i stočarske proizvodnje. Naime, on je pao na nekih 30% u odnosu na ukupan obim poljoprivredne proizvodnje. Pre nekoliko godina je to bilo 40% i mislim da se taj negativni trend mora zaustaviti, pre svega, u govedarskoj proizvodnji, ali i u svinjogojskoj i živinarskoj i da upravo novim budžetom za 2011. godinu Ministarstvo poljoprivrede mora biti istrajno u zahtevu da taj minimum od 5% ukupnog budžeta se i ostvari. Znači, da poljoprivredni proizvođači u ovoj državi dobiju tih nekih 35-40 milijardi dinara za unapređenje, ali pre svega za stabilizovanje proizvodnje, i to naročito stočarske, jer samo kvalitetnom proizvodnjom i podizanjem i obima proizvodnje, ali pre svega kvaliteta, naša poljoprivredna proizvodnja će biti mnogo konkurentnija na evropskom i svetskom tržištu i umesto tri milijarde ostvarenog izvoza u ovoj godini, možemo već 2011. ili 2012. godine ostvariti i možda šest milijardi. Ova vlada i na kraju od vas, kolege iz poslaničke većine, zavisi, hoćete li podržati taj budžet od minimum 5% ukupnog budžeta za poljoprivrednu proizvodnju. Mi iz opozicije sigurno smo za to.
Trinaest minuta i 30 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Saša Dragin.
Pre svega bih se zahvalio gospodinu profesoru Mašiću na detaljnom obrazloženju, vezano za mere koje veterinarske službe treba i koje je preduzela na suzbijanju svinjske kuge. Ono što mogu da kažem, da smo mi poslali vama izveštaj, pošto još nije stigao, dozvolićete mi da vam sada lično uručim. Ono što je takođe bitno napomenuti, to je da smo već prvog dana po izlivanju Drine u najugroženijim mestima pojačali veterinarsku kontrolu, tako da ni slučajno ne bi moglo da dođe do izbijanja bilo kakve bolesti, ne daj bože, iz zoonoze u ugroženom području.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, iskoristiću deo vremena koje pripada SRS, a koji se odnosi na konvenciju za zaštitu ljudskih prava i osnovnih sloboda i nekoliko reči vezano je za ekstradiciju. Što se tiče ekstradicije to je veoma jasno i potpuno obrazložio gospodin Zoran Krasić. S tim samo što bih podsetio da je prvi Zakon o ekstradiciji donela Belgija 1833. godine, a kasnije su zakon o ekstradiciji donele i neke druge države Evrope. Što se tiče ove konvencije, koja se odnosi na zaštitu osnovnih i ljudskih sloboda i prava, tu bih se zadržao na onim segmentima koji se odnose upravo na zaštitu ljudskih prava i sloboda. U ljudskim pravima i slobodama se danas piše i govori više nego ikad, to ne treba da čudi, jer su ljudske slobode i prava podjednako predmet filozofskih i pravnih, političkih, književnih i drugih istraživanja. Istorija ljudskih sloboda i prava u najširem smislu doseže sve do najstarijih sačuvanih pisanih, pravnih spomenika, pa ipak pitanje ljudskih sloboda i prava je naročito aktuelizovano u Srbiji posle 5. oktobra 2000. godine. Novovekovno shvatanje i savremeni tretman ljudskih prava je, u pravnom smislu reči, produkt izmenjene pravne svesti koja je svojevremeno formirana u Francuskoj revoluciji, naime, vršenjem vlasti koja je do tada rezervisana isključivo za sam vrh koji oličava monarh, zamenjeno je suprotnim načelom prema kome su svi građani unutar prava i politike uključeni u krug legitimnih interesa. Takav učinak i takvo shvatanje jesu istinski plod deklaracije o pravima, čoveka i građanina koji je Francuska ustanovila i njena skupština usvojila 1789. godine. Deklaracija je ideju prosvetiteljske političke filozofije 18. veka o prirodnim pravima koja su starija od svakog pozitivnog prava, ideju o prirodnim neotuđivim i svetim pravima pretočila u prava čija zaštita predstavlja osnovni i prvenstveni smisao svake političke zajednice zalažući se za vladavinu prava. Drugo, ideja o prirodno-pravnom poreklu osnovnih ljudskih prava je najjasnije ispoljena kada se njeno uvažavanje ili pak njeno neuvažavanje do ukidanja procenjuje spram legitimnosti datoga poretka. Dakle, zavisi od zemlje do zemlje. Većina zapadnih država postale su liberalne. I pre nego što su postale demokratske, u najvažnije tekovine takvih društava spadaju zakonima podređena i ograničena vlada, zagarantovana prava građana na slobodu govora, na odgovarajući zakonski postupak, slobodu okupljanja i udruživanja, pravosudni sistem sa neophodnom nezavisnošću, dakle, pravosuđa, od zakonodavne i izvršne vlasti. Danas se teško može zamisliti da država koja ne ugrađuje ljudska prava u svoje najvažnije pravne dokumente, pogotovo ustave i zakone i ne obavezuje, obezbeđuje valjane garancije da se zapisano mora poštovati. Suštinu pravne države novijega doba ili države vladavine prava čine neprikosnovenost ljudskih sloboda, zato i pod pojam ljudskih prava spadaju i ona prava koja se ne duguju državi i njenoj vladi, dakle, prava koja su nezavisna od države i koja su nastala pored države. Stoga savremene pravne države moraju i takva ljudska prava, kao što su prvenstveno ljudska prava moralne prirode, da poštuju ako zemlje istinski žele da se vežu za osnovna načela demokratije, vladavinu pravnog sistema, drugim rečima, ljudska prava pripadaju svim ljudima bez razlike na veru, rasu i pol. Takva građanska i ljudska jednakost istovremeno podrazumeva i pravnu i političku jednakost. Pravna jednakost znači da su svi jednaki pred zakonom, a politička jednakost se prvenstveno odnosi i na upravljanje državnom zajednicom. Mada se čini da je sve unapred rečeno, već dobro poznate činjenice govore da nije baš tako. Moderne demokratije, zasnovane načelima vladavine prava i danas imaju velikih problema kako bi na što potpuniji način obezbedile građanska i politička prava u praksi svojih građana. Dame i gospodo narodni poslanici, stanje je još teže u našoj zemlji jer aktuelna vlast izrazito sklona kršenju građanskih i ljudskih prava, a što se posebno na dramatično, katastrofalno odrazilo u akciji "Sablja" kada je uhapšeno oko 12 hiljada ljudi u Srbiji. Dakle, država Srbija mora graditi demokratsko društvo. Država Srbija mora obezbediti demokratska prava. Ne samo formalno kroz različite propise, to se mora obezbediti u praksi. Jedna od najvažnijih zakona koji treba da reguliše pitanje osnovnih sloboda i prava građana jeste Ustav i Zakonik o krivičnom postupku. Ako želite da dokažete drugima u svetu kakvu demokratiju i kakav sistem Srbija ima danas, to se mora ogledati kroz procesno pravo, a pre svega kroz Zakonik o krivičnom postupku i druge zakone, misli se na zakone o prekršajnom postupku i zakone o upravnom postupku. Ono što je važno želim da istaknem, a to je da je Evropska konvencija za zaštitu ljudskih i osnovnih prava regulisala i normirala u članu 4. stav 2, da vidimo kako to piše – ni od koga se ne može zahtevati da vrši prinudni ili obavezni rad. Član 5. stav 3 – svako ko je uhapšen ili pritvoren shodno odredbama iz stava 1. tačka c) ovoga člana biće odmah izveden pred sudiju ili drugom organu ovlašćenim zakonom da vrši sudsku vlast i imaće pravo na suđenje u raznom roku ili da bude pušten na slobodu do suđenja. Dame i gospodo, mi smo svedoci nepoštovanja Evropske konvencije za zaštitu osnovnih ljudskih prava i sloboda. Osam godina dr Vojislav Šešelj je u pritvoru. Njegova se prava krše a istovremeno se krši i ova Konvencija evropska, a sedište toga suda jeste u Evropi. Član 6. kod te konvencije normira da svako ima pravo da se njegov slučaj praktično i javno raspravi u razumnom roku. Da li se prof. dr Vojislavu Šešelju sudi u razumnom roku i da li se predlažu i izvode dokazi u razumnom roku? Ne. Ovo je zločin i oni koji tako misle i koji tako rade i tako vode postupak prema dr Vojislavu Šešelju su zlikovci i oni nanose štetuceloj Srbiji, a pre svega nanose štetu prof. dr Vojislavu Šešelju, jer se ne pridržavaju navedene konvencije o pravima i slobodama čoveka. Vidite molim vas, kada je u pitanju prof. dr Vojislav Šešelj, u članu 6. ove konvencije za svakog ko je optužen za krivično delo važiće pretpostavka da je nevin, osim za dr Vojislava Šešelja. U optužnici protiv dr Vojislava Šešelja ističe se da je dr Vojislav Šešelj počinio zločine, međutim, u optužnici mora da stoji, pravnici koji poznaju krivično pravo i procesno pravo moraju, pre svega, da kažu: sumnja se ili navodno je počinio zločine. A u optužnici protiv dr Vojislava Šešelja već je doneta i presuda prema onoj optužnici kako je ona napisana. Član 7 – niko ne može biti smatran krivim za krivično delo nastalo činjenjem ili nečinjenjem, koje u vreme kada je izvršeno, nije predstavljalo krivično delo po nacionalnom ili međunarodnom pravu. Konkretan slučaj isti je za doktora Vojislava Šešelja, jer nije bilo propisa da je Vojislav Šešelj u momentu, navodno, za one vatrene govore, što često spominju, izvršio neki zločin, nije bilo propisano u mestu vršenja tih događaja kada su događaji bili na teritoriji bivše SFRJ, a nije bilo ni u nacionalnom ni u međunarodnom pravu. Šta se dogodilo? Međunarodni sud koji nema legalitet ni legitimitet, niti ima nadležnosti, on je na sebe preuzeo ovlašćenje da piše odredbe i norme materijalnog prava - šta će predstavljati krivično dalo, da li će biti krivično delo za ratni zločin, da li za genocid, za udruženi poduhvat ili za govor mržnje. Dakle, to je, moram reći, naknadno omogućeno Haškom tribunalu, koji nema legitimitet, i taj sud nije osnovan, kao što je osnovan Međunarodni krivični sud. Svako ima pravo na slobodu izražavanja, to kaže član 9. Konvencije o pravima i slobodama čoveka. Doktor Vojislav Šešelj se optužuje i tereti, pored ostaloga, zbog toga što je imao vatrene govore. Zamislite, vatrene govore je imao dr Vojislav Šešelj i hajde da mu sudimo. Svi su govorili na čitavoj zemaljskoj kugli u predizbornim kampanjama i predsednici, i vlade, i kandidati, i senatori i ministri. Idu u kampanje i mogu da izražavaju slobodno svoje mišljenje. Međutim, to je sve upravo zaboravljeno i zaobiđeno, a u konkretnom slučaju protiv dr Vojislava Šešelja vodi se jedna hajka protiv jednog veoma sposobnog pravnika, čoveka koji dobro poznaje istoriju, čoveka koji je jedan od najboljih pravnika i koji je uspeo, braneći i sebe, da u procesu protiv Slobodana Miloševića bude svedok i da ospori 90% optužnice koja se odnosila na Slobodana Miloševića. Suđenje dr Vojislavu Šešelju od osam godina nije zabeleženo u sudskoj praksi ni u jednoj državi, ni na jednom kontinentu. Šta radi naša Vlada? Zašto država, čiji je državljanin dr Vojislav Šešelj, po nacionalnom pravu se ne izjasni i ne preduzima mere, ne traži i ne zahteva da se suđenje privede kraju i da se dr Vojislav Šešelj oslobodi lažnih optužnica, da se anuliraju izjave lažnih svedoka, falsifikatora, da se oni koji su bili podmićivani i u procesu protiv Slobodana Miloševića i ovi koji se podmićuju protiv dr Vojislava Šešelja ne uzmu kao osnovni dokaz za određivanje ili izricanje određene krivično-pravne sankcije? Dame i gospodo, na kraju, neću uzimati vreme mojim kolegama, samo ću spomenuti da smo mi u Saveznoj vladi 2000. godine pripremili novi zakonik o krivičnom postupku, gde smo posvetili naročitu pažnju zaštiti ljudskih sloboda i prava prema novom Zakoniku o krivičnom postupku. U tom zakoniku o krivičnom postupku detaljno su bila poboljšana brojna prava naših građana, pogotovo kada je u pitanju represija određenih organa. Da pomenem kako izgleda jedna demokratija u jednoj državi, uzmite zakonik jedne države o krivičnom postupku, i kako postupaju represivni organi, mislim na policiju, na tužilaštvo i sud, prema svojim sugrađanima i koje mere se preduzimaju i na koji način? Dakle, po tom Zakoniku o krivičnom postupku iz 2001. godine, možemo reći da je bilo upoređeno sa svim evropskim zemljama u kontinentalnom i evropskom pravu, na osnovu takvog upoređenja, preko Instituta za uporedno pravo, dobili smo jedan dokument, tj. Zakonik o krivičnom postupku, koji je kasnije pet puta menjan, ali na štetu prava i sloboda građana.
Reč ima poslanik Jorgovanka Tabaković.
U ovoj zajedničkoj objedinjenoj raspravi imamo 25 zakona o potvrđivanju sporazuma. U vremenu koje imam odabrala sam da govorim o tački 32. Reč je o multilateralnom sporazumu između Evropske zajednice i njenih država članica, ali i Republike Albanije, Bosne i Hercegovine, Bugarske, Hrvatske, Bivše jugoslovenske Republike Makedonije, Islanda, Crne Gore, Kraljevine Norveške, Rumunije, Republike Srbije i Misije privremene uprave UN na Kosovu, u skladu sa Rezolucijom Saveta bezbednosti UN 1244, o uspostavljanju zajedničkog evropskog vazduhoplovnog područja. Jedina tema o kojoj želim da govorim u ovom vremenu su u stvari preduslovi i uključivanje Srbije u zajedničko evropsko vazduhoplovno područje. Primenom ovog sporazuma, Republika Srbija očekuje da obezbedi slobodan pristup zajedničkom tržištu, kako navodi i u obrazloženju, i nas poslanike i srpsku javnost uverava da je zaključivanje ovog sporazuma preduslov da se zemlje zapadnog Balkana uključe u rad ove evropske agencije za bezbednost vazdušnog saobraćaja. Međutim, pitanje je, ako u članu 3. Sporazuma imate tekst koji kaže da će za sprovođenje ovog zakona biti nadležna ministarstva za poslove saobraćaja, finansija, poslova zaštite životne sredine, poslove rada i socijalne politike, za poslove ekonomije i regionalnog razvoja, za poslove trgovine i usluga, za poslove pravde, Republički zavod za statistiku i Direktorat civilnog vazduhoplovstva Republike Srbije, ko je to tako pogrešno i površno, iznad svega, shvatio obaveze koje Srbija ima za uključivanje i priključivanje jednom ovakvom sporazumu? Da li jednostavno nabrajanje ministarstava koja imaju neke nadležnosti u vezi sa ovim sporazumom, a bez definisanja u kojim oblastima će ona biti uključena u primenu ovog sporazuma, zaista govore o tome da mi ovde kao po jedinici proizvoda usvajamo zakone i da Vlada na isti takav način shvata svoju obavezu priključivanja EU i prihvatanja ovakvih sporazuma. Zaista ne mogu da shvatim da svi nosioci javnih ovlašćenja, nabrojana ministarstva koja zaista treba da budu obuhvaćena u sprovođenju ovog sporazuma, moraju da budu angažovana na ovakav način, da im se ne definiše domen nadležnosti. Smatram da pored ovih koje su nabrojane postoji, na primer, Agencija za kontrolu leta, koja će sigurno biti uključena u ovaj posao, a nije nabrojana. Zatim, Republički hidrometeorološki zavod, neizostavno. Zašto on nije naveden? Ministarstvo odbrane, Ministarstvo unutrašnjih poslova i mnogi drugi subjekti, jer je očigledno da neko ko će se starati o uspostavljanju evropskog vazduhoplovnog područja mora da obuhvati u rad i ova ministarstva, odnosno organe uprave, koje sam nabrojala ili one koje su: ni agencija, ni uprava, ni riba, ni devojka, ali bitno je da prihoduju od imovine države Srbije, neka sredstva o kojima budžet nema kontrole. Neophodno je da se ovakvim sporazumima, govorim konkretno o ovom, propiše precizno koja je nadležnost svakog organa pojedinačno. Ako u kući podelite zadatke mlađem i starijem sinu i ćerki, ali ne kažete šta je čija obaveza, najmanje što će te očekivati, to je da onaj drugi očekuje da neko završi posao koji postoji. Imamo nadležnost, ali se ne zna ko i za šta odgovara, odnosno šta ko treba da uradi. Zar je ta elementarna logika u toj meri izgubljenu u vršenju državnih poslova da mi i prilikom pristupanja ovim sporazumima, kad treba samo dva člana da dopišemo uz neki sporazum, nismo u stanju da ih uradimo kako treba? Ovim zakonom je propisano, na primer, da se u sprovođenje, sporazumu priključi i Direktorat civilnog vazduhoplovstva. Mi smo nedavno usvojili Zakon o vazdušnom saobraćaju kojim je propisano da će propise podzakonska akta da donosi Direktorat. Draga moja gospodo, vi znate da je odredba neustavna i da se kao takva nalazi, kao predmet odlučivanja, pred Ustavnim sudom Srbije, jer Direktorat ne može da donosi podzakonska akta, a da prethodno nije zakonom propisano neko načelo. I šta će se desiti? Poništajem takvih podzakonskih akata mi dovodimo u pitanje, ne samo pristupanje ovom sporazumu koje, ne uzgred budi rečeno, nego sasvim namerno, nije još u primeni ni kod mnogih drugih zemalja koje su članice Evropske zajednice, ali smo mi požurili da imamo jednu tačku više na dnevnom redu. Da li samo zbog toga? Mi znamo da je Zakon o vazdušnom saobraćaju usvojen kao hitno rešenje za jednokratnu upotrebu, da se spasu ugrožene fotelje pre konačne odluke Ustavnog suda, to znamo. Nije važno tako mnogo, rekli biste – kad se zakon krši, neustavan je u nekim našim unutrašnjim okvirima. Šta kad preuzimamo međunarodne obaveze? Šta kada se nadležnost tog direktorata upravo tiče međunarodnih obaveze jedne tako važne delatnosti kao što je sigurnost u vazdušnom saobraćaju? Da li to o nama govori kao o jednoj ozbiljnoj državi koja ima kapacitete administrativne, stručne, da pristupi EU ili govori o nama potpuno suprotno? Kada se budu poništili propisi koje donesu ne ovlašćeni organi, to će izazvati niz problema. U ovom trenutku vas, znači, blagovremeno i na zakonu zasnovano, upozoravam da ovaj Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma povučete sa dnevnog reda i da sebi unapred uskratimo probleme koje ćemo evidentno imati, koji kompromituju i državu i Skupštinu i potpuno kompromituju pristupanje i same Srbije jednom vrlo ozbiljnom poslu. Da li ima potrebe da uopšte govorim o tome kakvo je stanje u vazdušnom saobraćaju i kako je nadležna organizacija za primenu ovog sporazuma kompromitovala otvorenost Srbije za ulazak vazduhoplovnih kompanija na ovo područje i koliko je vazduhoplovnih kompanija koje su na ovom tržištu poslovale, u stvari, proterano iz Srbije? Da li je neko, ko treba da odlučuje o tim žalbama, bio u sukobu interesa kada su mu, kao predsedniku Saveta Direktorata, podnošene žalbe kojima su nekim kompanijama onemogućavani uslovi za rad? O tome će odlučivati Ustavni sud. Ono što je strašno, to je da su fotelje mnogo važnije od sudbine privrede, od poštovanja pravila EU, u koju se svakog dana zaklinju svi državni funkcioneri i oni koji su zaduženi za pristupanje EU. Ostao nam je samo JAT, koji je odavno bankrotirao, samo taj bankrot još niko nije proglasio, a bankrotirao je zbog lošeg rukovođenja partijskim kadrovima. Da stvar bude još tragičnija, aktuelni premijer nam privatizaciju "Telekoma" upravo pravda departizacijom funkcija u javnim preduzećima. Zaista, da nije tragično, bilo bi smešno. Kompanija poput JAT-a ne može da nastupa na tržištu ni po ovom sporazumu, jer je izdržava budžet, a pravila EU to izričito zabranjuju i to jeste nešto što iz ovog sporazuma nedvosmisleno proizilazi. Ovaj zakon je najbolje ne primenjivati na domaći vazdušni saobraćaj, jer će zaista da izazove nepotrebne troškove koje nismo kadri u ovom stanju, kao država, da pokrijemo, a to piše i u samom obrazloženju Predloga zakona. Sporazum je problematičan čak i za države EU, koje ga ne primenjuju i nisu ga sve potpisale, što ste takođe stavili u obrazloženje ovog sporazuma. Mislim da pokušaji ishitrene primene nekih pravila i drugih propisa koji se tiču primene u EU, pre svega u vazdušnom saobraćaju, izazivaju velike probleme i štete i za domaće vlasnike aviona, ali i za mnoge druge kompanije koje su u vezi sa vazdušnim saobraćajem. Mislim da je ovaj predlog jedan od očiglednih dokaza površnosti Vlade Republike Srbije i nesposobnosti onih koji vode vazduhoplovne vlasti. Osnovni zakon, koji je usvojen još maju 2009. godine, odnosno šest meseci nakon tih izmena koje sada usvajamo, umesto da sa izmenama, jer je obrazloženje da to radimo zbog Aneksa I, trebalo je, onda kada smo ga usvajali, da ga usvojimo sa izmenom koja je već tada bila na snazi. Ali, nije prvi put. Mi smo dva puta u 2009. godini menjali Zakon o sprečavanju pranja novca i sada ponovo u 2010. godini, zato što nismo primenili pravila sprečavanja pranja novca donetih 2006. godine. Izgleda da nekima mnogo dugo treba da se dosete da pojave koje najviše ugrožavaju temelje jednog demokratskog društva treba sprečavati na vreme. Ono što je zaista neverovatno, to je nesposobnost ministarstva u ovom domenu, ali i direktorata, koji imaju preko 200 službenika koji brinu brigu o tri puta manje aviona, koliko ih ima Srbija, ali smo prvaci u svetu i po tome što imamo tri službenika i jednog inspektora po jednom avionu. Draga moja gospodo, po tome smo, ne samo lider u regionu, nego neprikosnoveni lider u svetu koji govori o rasipanju sredstava i energije koje nemamo na pretek. Da zaključim, glasaćemo protiv ovog sporazuma i smatram da je najbolje da ga povučete iz procedure.
Poslanik Vitomir Plužarević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, osvrnuću se na ova četiri sporazuma, a to je sporazum vezan za Argentinu, Egipat i ova dva sporazuma koji vezuju Tunis sa Srbijom. Što se tiče ovih sporazuma, mislim da su to samo deklarativni sporazumi koji u nizu svih tih sporazuma imaju zadatak da budu na broju i da se time popuni ta kvota koja je potrebna. Kome je potrebna? Pretpostavljam da EU nije potrebna, pošto vi ovde ne dotičete članice EU, tu su Argentina, Egipat i Tunis. Nekome je potrebno, pretpostavljam da će vreme pokazati u kom pravcu idu ovi sporazumi. Što se tiče Argentine, imam neke komentare mojih poljoprivrednika koji se bave tovom svinja i tovom stoke. U Argentini, a mi uvozimo meso iz Argentine, genetski modifikovana soja se upotrebljava u ishrani svinja na tom prostoru. Da li vi to znate ili ne znate, proverite to, da javnost bude upoznata sa tim. Što se tiče ove veterinarske saradnje, smatramo da ta veterinarska saradnja na nivou Srbije treba da se uspostavi sa seljacima i da seljaci budu zadovoljni u pravom smislu te reči, ali kako kad je taj Zakon o veterini koji ste doneli i na koji smo davali određene sugestije, danas vrlo prozračan i ima mnogo nedostataka. Predlažemo da se taj Zakon o veterini izmeni i dopuni uz saglasnost svih ovih faktora i činilaca koji će dati poboljšanje funkcionisanja tog Zakona o veterini. Govorile su i kolege iz drugih političkih opcija, vezano za ovaj problem, a znate i sami da je veterina vrlo problematična, konkretno na terenu, i da na terenu treba da se uspostavi taj bioritam koji neće dovesti do ovakvog stanja, do kojeg je došlo prošlog meseca. Koje je to stanje? Vi ste navodno bili već pred potpisivanjem sporazuma, odnosno uspostavljanjem određenih koordinata sa EU, da u Srbiji nije bilo kuge u poslednje dve ili četiri godine i trebalo je da se uspostavi ta linija sporazuma, a desilo se da u Velikim Radincima, odnosno Bešenovu, Grgurevcima, Šuljmu i Stejanovcima pojavi kuga i ta kuga se pojavila 18. i 20. novembra. Mi smo, kao SRS, odmah reagovali na Odboru za zaštitu životne sredine, jer je to bila prilika da obavestimo javnost i da vi iz ministarstva i iz Ministarstva za zaštitu životne sredine uspostavite koordinate i da u što kraćem i najbržem vremenskom roku zaustavite to, da li je to epidemija ili je to klasična svinjska kuga, to će verovatno vreme ponovo dati svoj sud. Pošto sam bio tamo na licu mesta od prvog, pa do današnjeg dana, pratio sam situaciju, a vezano za taj problem klasične svinjske kuge. Došao sam do mnogo tih, konsultovao sam se i sa strukom na licu mesta i prateći kompletno situaciju, tamo na tom prostoru su se desile određene nelogičnosti ili nepravilnosti koje morate otkloniti vrlo brzo ili odmah. Koje su to nelogičnosti? To su bile nelogičnosti da taj karantin, na tom prostoru, nije uspostavljen onako kako to struka po "pe-esu" zahteva. Tamo na licu mesta sam uspostavio i dobio odgovore, vezano za taj karantin – nema se para. Znamo da je ministarstvo, odnosno da je budžet za poljoprivredu takav kakav jeste, ali vi u Ministarstvu za poljoprivredu morate da obezbedite pod a priori, odnosno pod "a", određena sredstva koja se u datim kriznim trenucima moraju ispostaviti na licu mesta. Isplatili ste juče ta dva ili više miliona, koliko je nastala šteta i ta šteta je uglavnom nastala tamo na siromašnim domaćinstvima koja su uzgajala te svinje i eutanazija tih svinja, tamo na licu mesta, nije sprovedena onako kako to vi, odnosno kako to struka i zakon... Možda vi imate informacije, pretpostavljam da imate, da je to tamo sve rađeno sa T 61 ili sa tim injekcijama koje su potrebne ili otrovima, ali to nije tako. Bilo je tako vrlo mučnih scena. Mislim da ste dobili čak i te snimke sa tog prostora, tako da morate, gospodine ministre, da u tom trenutku kada se pojavi izađete na lice mesta i da na licu mesta uspostavite taj kontakt sa tim ljudima sa kojima je trebalo da uspostavite kontakt. Još jedan komentar koji je vrlo uznemirio i prostor i javnost tamo, tamo se skupilo dvadesetak individualnih poljoprivrednih proizvođača i na njih je došlo 120 specijalaca, koji su imali zadatak da pomere te ljude sa lica mesta, jer ti ljudi nisu dozvoljavali veterinarskoj inspekciji i veterinarskoj službi da obavljaju taj deo posla koji je potreban. Idemo dalje, prenos svih tih leševa sa tog prostora, to je isto bilo malo čudno, kada bi ovako jednim žargonom laičkim prokomentarisao, oni su ''šlajzali'' te svinje po dvorištu do kontejnera i onda u tom ''šlajzu'' su ostavljali krv i sve ostalo što je bilo i navodno su onda specijalne ekipe izvršile dezinfekciju ili dezinsekciju tog prostora, to struka i nauka ne dozvoljavaju. Vi znate sve kako to treba i šta treba da se radi. Da li je to neko hteo da se na tom prostoru širi ta kuga, a znamo da su Srem, Mačva i taj deo bogati svinjama, odnosno da su tu tradicionalni uzgajivači tovnih svinja i da se napravi šteta, i to će vreme pokazati. Vreme će pokazati i to da baš dva ili tri dana pre nego što je trebalo da se dobije taj sertifikat da u Srbiji nema svinjske kuge, tamo su se pojavili tajkuni, koje vi dobro znate, obilazeći baš tu farmu u Velikim Radincima, koja ima kapacitet od 11 hiljada grla, a oni sada su popunjeni sa kapacitetom od osam ili osam i po hiljada grla. To sve tamo na licu mesta, verovatno ste putem izveštaja ili putem vaših ljudi, koji su bili tamo na licu mesta, mogli da dobijete odgovarajuće informacije, ali smatramo da ste morali i doći na lice mesta i sa tim ljudima obaviti razgovore na jedan kulturan način, da ne dolazi policija i da ne vrši represiju prema tom stanovništvu koje je branilo, a to je njihov kapital, odnosno to je njihov neki posed, a znaju iz iskustva da nikada, što god je bilo urađeno, nikada nije bilo nadoknađeno. Zahvaljuju se ovi seljaci i oni su zadovoljni što ste juče poslali tamo pare. To je jedna pozitivna sekvenca u toj negativnoj priči, koja se zove - kuga u Sremu. Analizirajući čitav taj proces, vezano za kugu, to sam povezao sa time da je bila nekad u Sremu i Ticanova buna u 19. veku, tj. krajem 18. i početkom 19. veka, isto u Sremu, tako da je i tada vlast razbila tu Ticanovu bunu sa velikom količinom žandarma. Isto se ovo dešava i u Velikim Radincima. Uspostavili ste tamo i ta rešenja i svako to rešenje ima u deset tačaka ili deset stavki tačno šta treba da se uradi u prvom stepenu, u drugom stepenu. Sada, ako biste otišli danas tamo, na lice mesta, uverili biste se da to sve što ste propisali ne funkcioniše onako kako treba. Razlog svemu tome je ta veterinarska služba koja nema sredstava, nema finansija, nema mogućnosti, oni nemaju čak ni sredstva da se kreću na tom prostoru, mislim na terenska vozila i sve što je potrebno da bi mogla veterinarska služba da obavi to onako kako treba. Hteo sam samo ministru još da kažem, on se seća dobro, imali smo jedan ovde razgovor i komentar, kada je taj zakon o divljači i lovstvu bio na dnevnom redu, gospodine ministre, pitajte ove ljude sada u Srbiji kako funkcioniše? Nikako, vrlo teško. To je borba, ne mogu da se uspostave odnosi između svih tih pravilnika i svih tih odnosa koji su potrebni da bi to funkcionisalo. Vrlo sam zabrinut za ovu kugu koja se pojavila ovde u srcu Srema iz jednog razloga, pošto mi na Fruškoj gori...
Uvaženi poslaniče, samo vas molim da malo uzmete u obzir dnevni red kada govorite.
Pa, dobro. Uspostavićemo odmah i prema dnevnom redu. To su ovi sporazumi, a u uvodnom komentaru rekao sam da treba sporazumi da se uspostave sa seljacima i sada elaboriram kako to treba da se uspostave sa seljacima, a ne, na primer, sa Tunisom. U redu, treba i sa Tunisom, ali to je samo deklarativno. Na Fruškoj gori smo sada uspostavili određen broj divljih svinja, odnosno dinamiku populacije, kako se to stručno kaže i plašim se da će sada sa ovog područja biti, a to je odmah neposredno uz Frušku goru, kao zaražena kugom divljih svinja proglašena i Fruška gora. Ako se to pojavi ne znam kako ćemo putem ovakve organizacije i ovakvog sistema zaustaviti tu kugu na divljim svinjama. Radi ovakvog jednog isto pozitivnog komentara, ovih dana su vaše veterinarske službe izašle na lice mesta gde se organizovao lov i uzimale su uzorke. Uzorkovale su to sve vezano za kugu. Mislim da je to pozitivan komentar, da se uzima krv i da se na osnovu te analizedođe do određenih parametara, odnosno saznanja koja su neophodna.
Gospodine ministre, izvolite, imate reč. Ministar Saša Dragin.
Uvek kada se pojave bolesti koje su izuzetno opasne procedura je takva da se, zajedno sa veterinarskom službom, u proces eradikacije ide i sa policijom. Poljoprivrednicima je, naravno, odmah nadoknađena šteta, kao što ste i sami rekli. Ono što se takođe nikada ne radi, ne radi se nikada dezinsekcija, pošto dezinsekcija je uništavanje insekata, a insekti nisu prenosioci bolesti, tako da mislim da taj komentar nema veze sa diskusijom. Što se tiče populacije divljih svinja, proces eradikacije svinjske kuge je dogovoren na takav način da od sledeće godine počinje i vakcinacija divljih jedinki pervalnom vakcinom, vakcinom koja se unosi preko usta, tako da taj problem vezan za Frušku goru neće se pojaviti.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima gospođa Gordana Paunović Milosavljević.
Od 25 predloga zakona o potvrđivanju raznih sporazuma, memoranduma, konvencija, protokola i odluka, a koji su iz potpuno nespojivih oblasti i nadležnosti, danas ću, koliko mi vreme dozvoljava, da govorim o Konvenciji o ljudskim pravima i o biomedicini, tako i o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma o saradnji u oblasti zdravstva između RS i države Kuvajt. Konvencija o zaštiti ljudskih prava i dostojanstva ljudskog bića u pogledu primene biologije i medicine sačinjena je u Španiji 1997. godine, a RS je kao član državne zajednice sa Crnom Gorom potpisala Konvenciju 2005. godine, ali je još nije ratifikovala. Svrha ove konvencije je da štiti dostojanstvo i identitet svih ljudskih bića i da garantuje svima, bez diskriminacije, poštovanje njihovog integriteta i drugih prava i temeljnih sloboda u pogledu primene biologije i medicine. Konvencija o ljudskim pravima i o biomedicini je značajno pitanje. U obrazloženju ovog predloga zakona navodite da Konvencija o ljudskim pravima i o biomedicini je značajno pitanje. Navodite da ona štiti dostojanstvo i identitet svih ljudskih bića i da garantuje svima, bez diskriminacije, poštovanje njihovih interesa i drugih prava i temeljnih sloboda u pogledu primene biologije i medicine, vodeći računa da interesi i dobro bit ljudskog bića imaju prednost nad samim interesom društva ili nauke. Upravo ova konvencija nalaže da interesi pojedinca budu iznad društva i iznad politike. U članu 10, koji je, mislim, najznačajniji u ovoj konvenciji, govori se o tome da svako ima pravo na informaciju o svom zdravlju, kao i na pravo uvažavanja želje pojedinaca da ne budu informisani. Želela bih da vas podsetim da je prof. dr Vojislav Šešelj zbog ozbiljnih zdravstvenih srčanih tegoba podvrgnut hirurškoj intervenciji 28. oktobra ove godine. Po izlasku iz bolnice, već sutradan, nije dobio otpusnu listu, niti izveštaj o njegovom zdravstvenom stanju. Međutim, iz medija se saznalo da su Sekretarijat saveta za saradnju sa Haškim tribunalom i sudsko veće ovog tribunala dobili pomenuti izveštaj, a prof. dr Vojislav Šešelj je pomenuti izveštaj dobio posle dva meseca. Odbor za zdravlje i porodicu nije našao ni volje ni načina da se, upravo u skladu sa ovim međunarodnim propisima, oglasi. Smatramo da je dužnost Odbora da skrene pažnju na ovo, jer to je suština ove konvencije koja štiti dostojanstvo i identitet svakog ljudskog bića i garantuje svima, bez diskriminacije, poštovanje njihovog integriteta i drugih prava i sloboda u pogledu primene biologije i medicine. Poslanici SRS i predsednik Odbora za porodicu i zdravlje, dr Paja Momčilov, upućuju one koji su zamerali što su se na sednici ovog odbora postavljala pitanja koja proizilaze iz fundamentalno-humanitarnih razloga zaštite ljudskih prava upravo na ovu konvenciju koja nalaže da pojedinca stavimo iznad svake institucije, pa i nauke koji posmatramo kao nešto progresivno. Nadamo se da svima treba da bude jasno koji je pravi motiv i pokretač pomenutih inicijativa SRS na Odboru za zdravlje i za ovom skupštinskom govornicom. U opštim izjavama ove konvencije posebno se ističe – interes i dobrobit čoveka mora da bude ispred interesa društva i nauke,to je član 2. Nacionalni savet za saradnju sa Međunarodnim krivičnim tribunalom, kao nadležno telo za regulisanja prava ljudi koji su procesuirani u Haškom tribunalu, ne obaveštava na adekvatan način šta je urađeno u pogledu zaštite prava na život i dostojanstvo dr Vojislava Šešelja. Mediji slabo prate kršenje ljudskih prava srpskih pritvorenika u Haškom tribunalu. Stiče se utisak da i sama stručna javnost nije dovoljno informisana o ovoj problematici. Na primeru pacijentovih prava, najbolje se vidi rad na regulativi i unapređenju uslova humanijeg, kvalitetnije i odgovornijeg zdravstvenog sistema. Pojam pacijentovih prava je odraz svojevrsne socijalne, kulturne i etičke evolucije ljudskih prava. Guranje glave u pesak postao je uobičajeni način suočavanja srpskog zdravstva sa ovim problemima. Izveštaji o stanju zdravlja i postupanju u zatvorskoj bolnici sa prof. Šešeljem, gušeni su na sve načine. Medijima je sužen prostor. Država ćuti. Ministar ćuti, a takođe ćute poslanici pozicije i opozicije. Jedino poslanici SRS, čiji je predsednik dr Vojislav Šešelj, imaju mogućnosti da o tome u ovoj skupštini govore. U većini zemalja lekari od ugleda i autoriteta vršili su pritisak na državu da reaguje, ako to već ne bi sama učinila. Formirao bi se ekspertski tim, nepartijski, i onda bi se diplomatskim putem reagovalo da se izvrši uvid u sve ono što se tiče medicinskog tretmana dr Vojislava Šešelja. Ovako, još jednom ponavljam, ima dokaza koliko je politika zagazila u oblast koja bi morala da bude i iznad i izvan politike i zato svuda i na svakom mestu SRS pokušava da probije zid ćutanja i neprestano ponavljamo – zaustavite ubijanje dr Vojislava Šešelja. Sada bih malo samo o Sporazumu o saradnji sa državom Kuvajt. Postavila bih pitanje – zašto baš saradnja u oblasti zdravstva između Republike Srbije i države Kuvajt, a ne saradnja i sa nekim drugim zemljama, naročito sa onim zemljama koje nisu priznale KiM? Naše zdravstvo je u takvoj situaciji da bi saradnja, ne samo sa Kuvajtom, nego i sa drugim zemljama, bila krajnje potrebna. Za sada imamo dobru saradnju sa Libijom, gde naši zdravstveni radnici odlaze kako bi rešili problem nezaposlenosti svih zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika u Srbiji i kako bi nadoknadili male plate i na taj način prehranili svoje porodice.
Narodni poslanik Radiša Ilić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o predlozima zakona koji se bave ekologijom, odnosno protokolima i konvencijama, konkretno o Protokolu o odgovornosti za štetu prouzrokovanu zagađenjem naftom, kao i naknadi štete kroz zagađenje naftom. Što se tiče ovih protokola i konvencija, prva asocijacija će pasti na okeane i mora kojima se transportuje skoro 80% svetske proizvodnje nafte i koja je samim tim izložena zagađenju. Međutim, ovi protokoli koji se odnose na štetu prouzrokovanu zagađenjem naftom dolaze u nezgodno vreme u Srbiju, s obzirom na trenutni ekonomski problem koji je dosta uplašio naše susede Bugare, a tiče se ogromne naftne mrlje koja se kreće Dunavom, iz Srbije ka Bugarskoj, i preti da ugrozi bugarsku nuklearnu elektranu. Razmislite koliko može da košta Srbiju ovaj protokol. "Politika" je o ovome pisala još prvog decembra, ali to nikoga, izgleda, ne pogađa iz sadašnje vlasti. Imali smo pre izvesnog vremena, pre onog incidenta u Mađarskoj slučaj ispuštanja otrovnih materija u Rumuniji u reku Tisu, kada su nanete neprocenjive štete i Srbiji, ali Srbija nije mogla na osnovu nijedne konvencije, čiji je već bila potpisnik, da naplati štetu i onda možemo da se sami zapitamo čemu sve ovo služi. Što se tiče problema zagađenja mora i okeana naftom, dobro je znati podatak da godišnje šest i po hiljada velikih tankera preveze milijardu i 200 miliona tona nafte i njenih prerađevina, a da se u te okeane i mora izlije čak šest miliona tona nafte i naftnih prerađevina, ulja itd. Pored nafte, u morima i okeanima ostaje 200 hiljada tona olova, pet hiljada tona žive, ogromne količine pesticida, deterdženata itd. Setimo se velike ekološke katastrofe koja se dogodila ove godine u Meksičkom zalivu, čiji je vinovnik bila naftna kompanija "Britiš petroleum". Šteta se meri sa više desetina milijardi dolara, ali pitanje je kako bi ta kompanija reagovala i koliko bi novca utrošila za saniranje štete da je bila ugrožena obala neke siromašne države u Africi ili možda Indokini. Ovako, morali su da žestoko odreše kesu, pošto je u pitanju bila obala SAD. Zato nam "svetski čuvari prirode" ovako serviraju, rekao bih, lepo nalickane konvencije kojima, u preambulama, rone neke krokodilske suze kako nam je uništena životna sredina, kako nam je zagađeno more, a mi, da podsetim, trenutno nemamo ni more, pa ne znam zašto ste ovo uvrstili u dnevni red, pa onda se ređaju članovi ovih protokola u kojima se preti visokim kaznama za prekršioce odredbi. Danas ti svetski čuvari prirodnog blaga, čistih mora i okeana, nedirnutih šuma, koji su uglavnom iz zemalja koje pripadaju onim najrazvijenijim, nisu se setili mnogih konvencija, protokola i sporazuma ovog ekološkog karaktera, brige za čistu životnu sredinu, kada su besomučno i divljački bombardovali SRJ 1999. godine. Dalje, nisu se setili Konvencije o delovanju na životnu sredinu donete 1977. godine, Konvencije o zaštiti svetske prirodne baštine, donete 1982. godine, a sami znamo da su uništeni naši nacionalni parkovi i mnogi spomenici prirode, Stokholmske deklaracije o životnoj sredini iz 1972. godine, Konvencije o zabrani upotrebe određenih ubojnih sredstava, Bečke konvencije o zaštiti ozonskog omotača, memoranduma, odnosno Protokola o supstancama koje oštećuju ozon iz 1987, a dopunjenog 1997. godine. Da se razumemo, nabrojao sam samo one memorandume i protokole koji se odnose na životnu sredinu, a ne one o ljudskim pravima, civilima, bolnicama, kasetnim bombama. Čemu onda ove konvencije, ovi protokoli i kome su u stvari oni potrebni? Verovatno su izmišljeni za sirotinjske zemlje i njihova brodoprevoznička preduzeća, da ih krupni monopolisti, pre svega iz Amerike, elegantno potope ili usidre visokim kaznama. Kada smo već kod zagađenja u svetu, poznata je činjenica da je za 25% ukupnog zagađenja na planeti Zemlji direktno odgovoran Vašington, odnosno SAD. Svi ste verovatno čuli za Kjoto sporazum, koji okuplja veliki broj zemalja, tačnije 187, među kojima je i Rusija, sa ciljem da se smanji emisija štetnih gasova koji polako ali sigurno dovode planetu Zemlju u fazu kada se zahuktava globalno zagrevanje. Šta rade SAD, perjanica demokratije, primer nad primerima u brizi za planetu Zemlju? Verovatno se sećate njihovih mnogih filmova u kojima pojedinci spasavaju Zemlju od nekakvih kataklizmi itd. Onda se verovatno sećate i potpredsednika SAD, Al Gora, kako se čovek ubio od sekiracije što, recimo, na Antarktiku pingvini imaju problema zbog topljenja velikih površina ovog nenaseljenog kontinenta, a on je bio potpredsednik onog čuvenog predsednika Bila Klintona, ratnog zločinca, koji nije hteo da pristupi Kjoto protokolu. Kako neko da poveruje u iskrenost Amerike, najvećeg svetskog zagađivača koji sebe smatra "kolevkom demokratije", ne znam zbog čega, da li zbog crnaca, Indijanaca ili Meksikanaca, zbog nas sigurno nije, koja neće da ratifikuje ovaj sporazum. Pitanje je zašto? Odgovor je jednostavan – zbog novca. Džordž Buš je još 2001. godine povukao SAD iz pregovora o Kjoto protokolu, a objašnjenje Džordža Buša je bilo jasno i glasno – suviše je rizično uvlačiti SAD u tako nešto. To u prevodu znači da mnogim industrijskim gigantima u Americi, čija je tehnologija prljava, a koji su okosnica američkog korumpiranog establišmenta i države uopšte, koji ne mogu da se prilagođavaju nikakvim protokolima i konvencijama, jednostavno ne može niko ništa. Sada se ovde bavimo ovim sporazumima o zagađenju naftom za našu silnu rečnu flotu i naše silne plovne puteve, i toliko o poštovanju prava jednakosti u svetu. Na kraju bih samo pomenuo ovaj Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u zaštiti prirodnih i drugih katastrofa. Jedina katastrofa koja je gora od svih prirodnih katastrofa i koju je prouzrokovala marionetska Vlada Crne Gore je sramno priznanje nezavisnosti Kosova i tu katastrofu ne mogu da isprave nikakvi sporazumi i protokoli između ove dve vlade koje su na istoj talasnoj dužini.
Reč ima narodni poslanik Milorad Krstin. Imate još osam minuta.
Dame i gospodo, nažalost, pred nama se nalazi dnevni red u koji uvek stavljate zajedničke načelne pretrese. Imamo prve dve tačke koje govore, a nemaju nikakvog dodira jedna sa drugom, izmene i dopune Zakona o duvanu, a druga je izmene i dopune Zakona o igrama na sreću. Hajde još nekako to da razumem. Ali, ne mogu da razumem da pod zajednički jedinstveni pretres stavite 25 tačaka, među kojima su Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Francuske o mobilnosti mladih, onda imamo opet između Vlade Republike Srbije i Republike Urugvaj o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Ovo o čemu ću govoriti jesu ove četiri uvrštene tačke pod jednom tačkom jesu Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Argentine o saradnji u oblasti veterinarstva. Sledeći je između Vlade Republike Srbije i Vlade Arapske Republike Egipat, pa onda Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Tunis, znači reč je o oblasti veterine, a četvrti je Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma o naučnoj i tehnološkoj saradnji u oblasti poljoprivrede između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Tunis. Opet ponavljam, ne vidim šta je to vama tako bilo bitno da se spoje toliko različite teme i toliko različiti predlozi zakona i sporazuma. Gospodine Mićoviću, da vas podsetim na neke stvari. Nadam se da ćete vi pomno pratiti ovo moje izlaganje, kao što ste pratili na Odboru za poljoprivredu. Ovo što vi želite sa saradnjom sa državama ili iz dela afričkih država koje su nekada, u velikoj Jugoslaviji, bile najveći uvoznici goveđeg i junećeg mesa, može se staviti pod neki plus. Ne mogu da shvatim, da upalim televizor i tamo vidim da vaš kolega, diplomirani veterinar koji živi na tromeđi, a ja živim u Srednjobanatskom okrugu, dakle, na severu Srbije, sada pričam o tromeđi između Srbije, Makedonije i Bugarske, o jednoj većoj površini, reč je o Surdulici i široj okolini Surdulice, gde vi nemate nijednu javnu veterinarsku ustanovu, nemoguće je da taj čovek, vaš kolega, diplomirani veterinar izađe i kaže neistinu. Govori istinu i spominje neka davna vremena, da ne kažem kada smo bili pod Turcima, da je na toj površini bilo do 300 hiljada ovaca. Sada ih ima nekih 40 hiljada. Ono što njih boli jeste da nisu ravni sa ostalima. Reč je o tome, da kada proizvode mleko nisu u stanju, zbog toga što ne mogu da se registruju, da ne mogu da ispune zakonske obaveze na osnovu Zakona o veterini i da dobiju te subvencije. To je samo jedan mali deo, samo da vas podsetim, anomalija vaše Uprave za veterinu, a vas kao direktora Uprave za veterinu, pa bih vas molio da stvarno jedan izuzetan i poznati i priznati deo Srbije, po veoma kvalitetnoj proizvodnji mleka, jer te krave i ovce tamo pasu negde oko 270 kvalitetnih trava, lekovitih... Kao što sam rekao, voleo bih da pored ovog Sporazuma o veterini i o toj tehničkoj saradnji dođe do onoga po čemu smo nekada bili priznati i poznati u svetu. Da sa tim istim državama, pa i ne samo sa tim državama koje se sada momentalno nalaze ovde u ovom zajedničkom jedinstvenom pretresu, nego i sa drugim arapskim državama ostvarimo saradnju, a to je da i mi već jednom počnemo da izvozimo. Kao što sam i rekao, nekada u staroj Jugoslaviji smo bili među prvima u svetu. Tada su naše klanične industrije imale čitave mesečne pripreme dolaska delegacije iz Iraka, Irana, Egipta, Tunisa i imali su ritual klanja goveda i junadi. Nije se moglo klati klasičnom vrstom klanja. Ponavljam, ubeđen sam da ćete vi učiniti sve da ne dođe samo do sporazuma u veterini, nego da dođe do jedne trgovinske razmene između tih država, da mi budemo ti koji će njima nuditi našu jagnjad, ovce, naša goveda, a onda, normalno, i veterinar čini svoje. Ne može ništa da ide ako nema struke i ako se ne bude uradilo onako kako je napravljen sporazum između tih država. Što se tiče naučno-tehničke saradnje između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Tunis, moram još nešto da napomenem. To sam rekao i naglasio na Odboru za poljoprivredu. Pored ovog što će biti naučno-tehnička saradnja, a ovde se navodi naučno-tehnička saradnja u naučnom istraživanju, u zaštiti bilja, semena i sadnog materijala, stočarstva, navodnjavanja. Hajde da mi budemo država koja će izvoziti određene kulture koje uspevaju u tim državama, da budemo izvoznici tog sadnog materijala, da mi, s obzirom na to da imamo dobar broj fabrika koje proizvode proizvode za zaštitu bilja, budemo izvoznici te zaštite za te kulture koje mi njima izvozimo. Onda će ta poljoprivreda, koja je inače jedina grana privrede koja donose suficit ovoj Republici Srbiji i ovom republičkom budžetu, a do kraja godine se planira čak i do milijardu dolara, sada je negde preko 700 miliona, smatram da ova grana, najizrazitija i najbolja grana poljoprivrede, bude vrednovana kako od strane vas kao direktora Uprave za veterinu, tako i Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Žao mi je što gospodin ministar Saša Dragin nije tu da mu kažem da kada budemo raspravljali o budžetu za 2011. godinu, mi izposlaničke grupe SRS nastojaćemo i nećemo dozvoliti da budžet koji bude izdvajan za poljoprivredu bude manje od 5%. Koliko sam obavešten, on je čak negde ispod 3%.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim zajednički jedinstveni pretres, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem na učešću u radu. Zaključuje zajednički jedinstveni pretres. Prelazimo na 33. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZMENI ODLUKE O UTVRĐIVANjU SASTAVA STALNIH DELEGACIJA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE U MEĐUNARODNIM INSTITUCIJAMA Primili ste Predlog odluke o izmeni odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama koje je podnela predsednik Narodne skupštine prof. dr Slavica Đukić-Dejanović. Pre otvaranja pretresa podsećam vas da, prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se raspodeljuje na sledeći način: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa G17 Plus - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 26 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Pošto sam predstavnik predlagača, ne želim nikakve dodatne informacije da dam. Otvaram jedinstven pretres o Predlogu odluke. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijava za reč u pisanom obliku, niti usmeno nije bilo. Pošto nismo imali liste poslaničkih grupa i nema prijavljenih za reč, još jednom pitam da li neko ko još nije iskoristi pravo iz člana 96. Poslovnika, ima potrebu da se obrati? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstven pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Određujem pauzu do 15.00 časova, kada ćemo nastaviti sa radom na aktuelnu temu, kao što vam je poznato. [[Sednica je prekinuta u 13.45 časova]]
DAN ZA ODGOVARANjE NA POSLANIČKA PITANjA 7. decembar 2010. godine (Sednica je počela u 15.05 časova. Predsedava Gordana Čomić, potpredsednik Narodne skupštine.)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu Predloga poslaničke grupe LDP, a u skladu sa članom 209. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović odredila je utorak, 7. decembar 2010. godine, sa početkom u 15.00 časova, kao dan za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom - REŠAVANjE PROBLEMA NASTALIH U PROCESU REFORME PRAVOSUĐA. Podsećam vas da su podnosioci predloga tražili da na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom Rešavanje problema nastalih u procesu reforme pravosuđa odgovaraju: Mirko Cvetković, predsednik Vlade, Snežana Malović, ministarka pravde i Nata Mesarović, predsednica Visokog saveta sudstva. Takođe, shodno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pozvala da ovom delu sednice prisustvuju i sudije Jelena Borovac, Đurđina Bjelobaba, Biljana Tošković, Mladen Nikolić i Vučko Mirčić, članovi Visokog saveta sudstva, profesor Predrag Dimitrijević, advokat Dejan Ćirić i sekretarka Visokog saveta sudstva Majda Kršikapa. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja, a u vezi sa aktuelnom temom. Pravo da postavljaju pitanja imaju svi narodni poslanici, i to pravo da prvi postavi pitanje ima predstavnik predlagača, zatim prijavljeni predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, počevši od predstavnika brojčano najmanje poslaničke grupe, pa do brojčano najveće poslaničke grupe i narodni poslanici prema prijavama, a do isteka ukupnog vremena za postavljanje pitanja i davanje odgovora. Narodni poslanici podnose predsedniku Narodne skupštine prijave za postavljanje pitanja, u pisanom obliku, do početka odgovaranja, a usmeno u toku trajanja odgovaranja. Narodni poslanik, na osnovu člana 213. Poslovnika, može da postavi najviše tri pitanja. Odgovaranje na poslanička pitanja, dakle, vreme koje je na raspolaganju, u ovom slučaju predstavnicima Vlade i sudstva, koji su na predlog ovlašćenog predlagača pozvani da prisustvuju sednici i daju odgovore, dakle, oni na raspolaganju imaju ukupno vreme od 180 minuta i to se vreme posebno meri nakon svakog odgovora predstavnika koji su pozvani da na sednici odgovaraju na pitanja i obavlja se bez obzira na broj prisutnih narodnih poslanika u sali, a na osnovu člana 212. Poslovnika. Vreme u okviru koga narodni poslanik usmeno postavlja pitanje iznosi najduže tri minuta, a odgovor na to najduže pet minuta. Posle odgovora, narodni poslanik koji je postavio pitanje može da postavi još najviše dva potpitanja u ukupnom trajanju od dva minuta, a odgovor na potpitanja može da traje ukupno do pet minuta. Nakon toga pravo na postavljanje pitanja imaju i drugi narodni poslanici, a prema redosledu prijava. Dakle, narodni poslanik postavlja pitanje u iznosu od tri minuta, predstavnik Vlade, odnosno pozvani i ovlašćeni predstavnik odgovara najduže pet minuta, zatim narodni poslanik dva minuta i predstavnik Vlade pet minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika, a na osnovu člana 216. Poslovnika Narodne skupštine. U skladu s tim, molim narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja.
Dajem reč poslaniku Čedomiru Jovanoviću.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo Malović i gospođo Mesarović, dame i gospodo narodni poslanici, za nas je veoma važna današnja tema i mislim da je od izuzetnog značaja drugačiji odnos prema razgovoru i raspravi koju pokrećemo od onog ko je pratio samo reformu pravosuđa sprovedenu pre nepunih godinu dana. Tada nam se nije dopadala atmosfera tišine koja je obeležila odnos parlamenta prema poslovima koji se u zemlji moraju raditi i upravo zbog tako neodlučnog odnosa prema tako važnom poslu, mi se danas suočavamo sa brojnim problemima. Imam pitanje za ministarsku pravde. Prvo, gospođo Malović, mi smatramo da je izuzetno važno zaštititi one sudije koje je ovaj parlament izabrao i glasao za njih, očekujući od tih ljudi da unesu u srpsko pravosuđe ono što je srpskom pravosuđu bilo potrebno, da bi moglo da odgovori na potrebe našeg društva. Politika je uništila pravosuđe u Srbiji. Politika mora sve ono što je sa sobom loše donela iz tog pravosuđa da odnese. Prethodnih godinu dana mi nismo mogli da vidimo odlučnost u postupcima Vlade, koja je bila neophodna da bi započeta reforma pravosuđa bila efikasno završena. Nas u ovom trenutku interesuje da li je Vlada spremna da zaštiti izabrane sudije i da pri tom otkloni sve one razloge koji sumnju u reforme i motive pravosuđa i čine u većoj ili manjoj meri opravdanim. Mi smatramo da je potrebno postupiti u skladu sa preporukama Evropske komisije, korigovati zakonodavstvo u meri u kojoj je to potrebno i tako izbiti ključne argumente iz ruku onih koji reformu kritikuju, osporavajući je kao politički motivisanu. S druge strane, mislimo da se mora prekinuti neizvesnost koja opterećuje naše pravosuđe i vratiti ono samopouzdanje koje je pravosuđu potrebno da bi ono moglo normalno da radi. Ta neizvesnost proizilazi iz dileme i skepse svakog sudije kojeg smo izabrali ovde u parlamentu, u situaciji u kojoj gledaju iza svojih leđa, a ovaj parlament ne vidi, niti vidi Vladu koja je reforme pravosuđa započela. Dakle, nekoliko konkretnih pitanja – da li ste spremni da štitite izabrane sudije? Drugo pitanje je – da li ste spremni da otklonite sve one probleme i kritike pravosuđa koje se čine u ovom trenutku u većoj ili manjoj meri opravdanim, a tu pre svega mislimo na sugestije Evropske komisije koja kritikuje reformu pravosuđa i ukazuje na propuste, na potpuno drugačiji način od onih kritika i propusta na koje ukazuje domaća javnost koja reformu pravosuđa kritikuje? Posle imamo pitanja za predsednicu suda, gospođu Mesarović.
Gospođo ministar, izvolite.
Želim da se zahvalim na organizaciji ove tematske sednice Skupštine. Mislim da je ovo pravo mesto na kojem treba da razgovaramo o reformi pravosuđa. Reforma pravosuđa ne predstavlja samo pitanje ili korak koji treba da preduzme jedna vlada, sada Vlada Republike Srbije, ili poseban organ, kao što je Visoki savet sudstva ili Državno veće tužilaca, već to predstavlja jednu širutemu i šire pitanje koje podrazumeva i određeni društveni konsenzus. Tokom ove rasprave duboko verujem da ću moći da vam objasnim sve one korake koje smo mi preduzeli povodom reforme pravosuđa, zašto je reforma pravosuđa bila potrebna jer je nekad potrebno i to podsetiti, nažalost, nekad nas sećanje kratko služi, pa ne možemo da dosegnemo u prošlost i sve one razloge koji su nas nagnali da preduzmemo reformu pravosuđa i duboko sam uverena da ćemo dobiti potrebno razumevanje za to. Što se tiče vašeg prvog pitanja, da li je Vlada spremna da zaštiti izabrane sudije, naravno da jeste i ako je Ministarstvo pravde nadležno da preduzme sve one potrebne korake da obezbedi nesmetan rad sudova, pa samim tim da zaštiti i nosioce pravosudnih funkcija, sudije i tužioce, naravno da ću za to uvek glasati, uvek podići svoj glas, preduzeti sve one korake koji su s tim u vezi potrebni. Što se tiče otklanjanja problema, reforma pravosuđa, kao što ste i sami svesni, jedan je složen i dubok proces. Deset godina se pričalo o reformi pravosuđa. Preduzimani su određeni koraci koji su najčešće dovodili do toga da se vratimo unazad, a ne da idemo napred. Naravno da smo se u tom procesu često i spoticali i nailazili na brane. Što se tiče Ministarstva pravde ili organa koji su sada zaduženi za preduzimanje koraka vezanih za reformu pravosuđa, naravno da smo spremni da otklonimo sve probleme i to činimo svakodnevno u razgovorima i sa Evropskom komisijom, ali i sa drugim međunarodnim organizacijama. To nećemo činiti kao što su to neki uradili, pa su otišli u Evropu, pa sa svojim pečatom dali blanko papir da Evropa napiše šta treba da se uradi, nego mi imamo jedan kontinuirani dijalog sa Evropom u okviru naših mogućnosti i naših nadležnosti i ono što je vezano za naš mentalitet i pravni sistem, naravno da ćemo preduzeti korake. Ja ću vas podsetiti i na izjavu komesara Filea, koji je rekao da ovo predstavlja jednu novu fazu u odnosima, a ja to i smatram novom fazom u odnosima i vratićemo se i na sam početak i na ono što smo preduzimali, analizirali naše korake i shodno tome videti šta je moguće učiniti. To smo i tokom ove godine činili, a ja ću vas podsetiti da smo dva puta imali, imali smo prvo sastavljenu radnu grupu od strane Evropske komisije, s jedne strane, a s druge strane od predstavnika Visokog savetai Ministarstva pravde imali smo dva jako dobra sastanka u Beogradu, a potom smo imali i neke zajedničke teme, gde su prisustvovali i predsednik Vlade, a i sam predsednik države, i imaćemo prilike u narednim danima da pred ovim parlamentom i vidimo izraz tih koraka, ono što smo se dogovorili sa Evropskom komisijom, a tiče se izmena zakona i moći ćemo bliže o tome da raspravljamo.
Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Imam pitanje za gospođu Mesarović, predsednika Visokog saveta sudstva, uz uvodni komentar, zašto je ova sednica važna. Po pravilu, u ovom društvu uvek se žrtvuju oni od kojih se očekuje da urade posao u ime društva, mi smo veliku i ličnu odgovornost osećali prema sudijama, tužiocima, policajcima koji su u periodu vanrednog stanja odbranili pravo građana ove zemlje na normalan život i omogućili hapšenje lica koja su ubila predsednika Vlade. Godinu dana nakon toga, ti ljudi su smenjeni, penzionisani i uhapšeni. Danas, sedam godina od tada, znamo da su bili žrtve političkih čistki. Tada se o tome u najvećoj meri ćutalo. Mi zato danas želimo da govorimo o svemu. Gospođo Mesarović, kolika je prepreka za normalan rad Visokog saveta sudstva? Konstatacija Ustavnog suda, odnosno odluka, rešenje iz juna 2009. godine kojim se odgovara na žalbu Društva sudija Srbije, tako što se zahtev za ocenu ustavnosti i zahtev za poništenje zakona po kojem vi postupate, odbacuje uz konstataciju, da se ne radi o reizboru, nego o izboru sudija. Za nas je to pitanje veoma važno, jer iz prava sudije koji se poziva na reizbor, na postupak reizbora, a ne izbora, proizilazi i njegovo pravo na osnovu koga traži obrazloženje odluke Visokog saveta sudstva. Mi s jedne strane smatramo da je potrebno zaštiti sve sudije, a s druge strane veoma nas interesuje budućnost razgovora i saopštavanja onih argumenata koji su bili presudni onim sudijama koji na tome insistiraju i eventualno uvid javnosti u taj proces i ono što je presudno uticalo na odluke Visokog saveta sudstva. Ovde je duh iz boce pušten. Stvoren je utisak da je zapravo kriterijum po kome je Visoki savet sudstva postupao, toliko tajanstven da ga u stvari i nema, i da ste vi sprovodili neke političke diktate. Prvi postupak pred Ustavnim sudom je pokazao koliko je zapravo neosnovana bila kritika onog sudije koji je osporavao odluku Visokog saveta sudstva, kojom mu je uskraćena sudijska funkcija, tj. kojom nije izabran. Mi želimo da se to pitanje otkloni i mi tragamo za modelom. Da li to može da bude usmeno obrazloženje, razgovor članova Visokog saveta sudstva sa onim sudijama koji traže obrazloženje, ali nam se ne dopada ideja da se naredne tri godine potroše na pisanje odgovora na zahteve i žalbe onih koji nisu izabrani, uz mogućnost produžetka tog procesa kroz postupak pred nekim novim sudom, a po pravilu, to je sud u Strazburu.
Gospođo Mesarović, izvolite, imate reč.
U vašem pitanju ima više potpitanja, i sada ne znam da li će tih pet minuta biti dovoljno, dozvoljavam mogućnost da neko posle traži dodatno objašnjenje. Moram vam reći da je Visoki savet sudstva telo koje je ustanovljeno Ustavom Republike Srbije iz 2006. godine i, kao takvo, predviđeno i predstavlja nezavisan i samostalan organ čija je nadležnost ili najveća odgovornost u postupku izbora i razrešenja sudija. Taj deo nadležnosti koji je pripao Visokom savetu sudstva da bude na čelu treće grane vlasti je ono gde se pojavila želja da mnogi u Srbiji odlučuju umesto Visokog saveta sudstva, ko će biti sudija, a ko ne. Moram da vam kažem da Visoki savet sudstva, ni kao organ, ni personalno nije tvorac rešenja iz Ustava iz 2006. godine, ni Ustavnog zakona, ni Zakona o sudijama, a oni su suština i osnovni uzrok sporova. Visoki savet sudstva jeste izvršitelj ovih normi iz Ustavnog zakona, Zakona o sudijama i Zakona o Visokom savetu sudstva, znači, dura lex, sed lex, i toga se Visoki savet pridržavao. Visoki savet sudstva posle konstituisanja nije započeo niti doneo bilo šta što ima veze sa izborom sudija, dok nije sačekao odluku Ustavnog suda od 9. jula 2009. godine, a po inicijativi Upravnog odbora Društva sudija, koji su osporavali više odluka. To nije sporno, i tu odluku Visoki savet sudstva jepoštovao. Moram da kažem da Visoki savet sudstva kao najviši organ sudske vlasti je poštovao Ustav, Ustavni zakon, Zakon o sudijama, Zakon o Visokom savetu sudstva, i poštovao je sve odluke Ustavnog suda, slagao se ili ne slagao s njima. Znači, Visoki savet sudstva je pokazao da poštuje sve institucije u ovom sistemu. Moramo se vratiti na početak, gospodo, i razgovarati o nečemu drugom, a to je činjenica da ove poslove koji se tiču izbora na stalnu sudijsku funkciju ne može niko oduzeti Visokom savetu sudstva, jer to je garancija nezavisnosti i samostalnosti. Međutim, treba imati u vidu da je pre donošenja Ustava iz 2006. godine i pre donošenja Ustavnog zakona, Venecijanska komisija obratila pažnju na predlog ustava i predlog ustavnog zakona, način izbora ili opšteg izbora sudija u Republici Srbiji. Iz toga proizilazi da su oni smatrali, a to su tela čije mišljenje poštuje Evropska unija, da su zatečene sudije koje su se našle na funkciji, i moralne, i stručne i obučene, ukoliko se ne pokaže sumnja u njihovu dostojnost, stručnost i obučenost. Međutim, ono u čemu se mi razlikujemo, što je Zakonom o sudijama u Srbiji, Ustavom i Ustavnim zakonom i ovom odlukom iz 2009. godine rečeno da je opšti izbor sudija ustavan i zakonit, da su zakoni u tom delu u potpunosti sa evropskim standardima, da su oni ispoštovani i da nema razloga da se ne sprovede opšti izbor sudija. Tek tada nakon dobijanja te odluke, Visoki savet sudstva počinje da radi. Šta se dešava? Venecijanska komisija je očigledno imala nekakvo drugo mišljenje, to se tek sada vidi, nisam znala za to, jer u vreme donošenja zakona, nisam bila predsednica Vrhovnog suda Srbije, niti Vrhovnog kasacionog suda. Ali, to ne znači da sa sebe otklanjam odgovornost, nego objašnjavam situaciju, nisam učestvovala u izradi zakona, nisam učestvovala u izboru sudija, jer sam tada bila zdravstveno sprečena u tome koji su bili članovi Visokog saveta sudstva, ali sam prihvatila da se nađem na čelu ovog tela i da se sprovede opšti izbor. Zbog čega? Zbog toga što smatram da je neefikasnost i nerad sudija u Srbiji bio razlog da se uđe u reformu pravosuđa. Šta se iz toga izrodilo? Izrodilo se to da u Zakonu o sudijama koje su izabrane u opštem izboru i ove koji su ostali neizabrani, mi nismo donosili odluku o neizboru sudija, to je jedna deklaratorna zbirna odluka gde su navedene sve sudije koje nisu izabrane, da bi ostvarili svoje pravo na platu i socijalno osiguranje. To je bilo to. Prema tome, Ustavni sud je naknadno stavovima koji mogu biti obavezujući samo za organ koji zauzima stavove, a ne za Visoki savet sudstva, doneo rešenje da sudije imaju pravo na pojedinačno obrazložene razloge zbog čega nisu izabrani. To važi i za postupak razrešenja, a ne za postupak opšteg izbora. Hvala.
Narodni poslanik Laslo Varga ima reč.
Gospođo predsednice, gospođo ministarka, gospođo predsednice Vrhovnog saveta sudstva, za dobijanje pozitivnog mišljenja Evropske komisije, mislim da pored pitanja saradnje sa Haškim tribunalom, od najvećeg mogućeg značaja je otklanjanje nedostataka načinjenih tokom reforme pravosuđa. Nažalost, ispostavilo se da smo bili u pravu kada smo tokom rasprave pre dve godine govorili o tome da se ovom reformom stvaraju prepreke na putu evropskih integracija. Delimično, naravno, ne u potpunosti. To je bio praktično prvi veliki spor između DS i SVM tokom mandata ove vlade. Ono što je manje više svima jasno šta se ima činiti sa pitanjem izbora sudija, komesar za proširenje je pre desetak dana na sednici Saveta za evropske integracije nedvosmisleno rekao da se očekuje potpuna revizija procesa izbora sudija. To su bile njegove reči i mislim da se krećemo u tom pravcu. Međutim, postoji drugo pitanje o kojem je bilo malo reči, a to pitanje se odnosi na mrežu sudova. Naime, kada smo mi bili protiv nekih elemenata reforme pravosuđa, mi smo bili protiv toga pre svega zbog nove mreže sudova i zbog racionalizacije sudskog sistema. Tada smo govorili i ubeđivali vas da će ova reforma negativno uticati na efikasnost sudova, da će troškovi porasti. Naravno, govorili smo i o negativnim uticajima na ostvarivanje prava manjina u oblasti službene upotrebe jezika i pisma. Čitajući izveštaj Evropske komisije o napretku, ovaj poslednji izveštaj, možemo doći do zaključka da smo bili praktično u potpunosti u pravu. Naime, u tom izveštaju stoji da su reforme negativno uticale na opštu efikasnost sudskog sistema, da su neophodna značajna sredstva za putovanja sudija i da sve to stvara zabrinutost u vezi sa bezbednošću. Dakle, revizija izbora sudija je uslov, to je nesporno. Reorganizacija sudske mreže nije uslov za dobijanje statusa kandidata, ni to nije sporno. Međutim, očigledno je da ova reorganizacija sudske mreže nije bila u skladu sa evropskim standardima i da ta mreža nije u skladu sa evropskim standardima, pošto se te stvari konstatuju u izveštaju Evropske komisije. Naravno, postoje praktično dve mogućnosti – ili da se sudske jedinice ukinu, ili da se određenom broju sudskih jedinica vrati status sudova. Moje pitanje se odnosi na ovaj deo reforme – da li postoji razmišljanje u tom pravcu, odnosno kada će se to desiti? Naime, da li će se to desiti, mislim da nije sporno, ali pitanje je kada će se to desiti? Da li sada tokom ove revizije procesa reizbora sudija ili će se to desiti nakon započinjanja pregovora sa EU? To je moje pitanje. Hvala.
Gospođo ministar, izvolite. Reč ima gospođa Snežana Malović.
Zahvaljujem se na pitanju. S jednim delom vaše konstatacije se slažem, ali s jednim delom se ne slažem. Prvo, na samom početku želim da istaknem činjenicu da nije pravosuđe prepreka za dalje evropske integracije. Postoje određeni nedostaci za koje ćemo se svi zajedno truditi da ih otklonimo, naravno, u dogovoru i saradnji sa Evropskom komisijom i drugim relevantnim međunarodnim organizacijama. Želim da vam ukažem na činjenicu, ako govorimo o godišnjem izveštaju Evropske komisije, ne samo u odnosu na Srbiju, već i na ostale zemlje u regionu, znam da vi to pažljivo čitate i analizirate, ali zbog javnosti Srbije i drugih poslanika ukazaću na delove izveštaja koji se odnose, na primer, na Hrvatsku, koji se odnose na Crnu Goru, Makedoniju, gde se upravo u tim izveštajima konstatuje da je neophodno da se u tim zemljama izvrši reforma pravosuđa. Upravo u razgovorima koje imamo zvaničnici Evropske komisije govore da ukoliko reforma pravosuđa bude izvedena do kraja, prema preporukama koje dobijemo u Evropi, ukoliko budemo postigli određenu saglasnost i budemo se držali toga, to će biti primer na koji treba da se ugledaju i ostale zemlje. U krajnjem slučaju, to imam i napisano u pismima komesara Filea, pa ukoliko je potrebno to mogu i da citiram. Spor koji je nastao, a sada je već dve godine od usvajanja pravosudnih zakona, znači, raspravljali smo u ovom uvaženom domu u nekoj drugoj zgradi skoro mesec dana o svim pravosudnim zakonima. Jesmo se tada sporili oko mreže sudova, i jeste vi ukazivali na to da određeni sudovi treba da ostanu, ali istine radi reći ću vam, što ste se vi i dotakli u vašem izlaganju, da je Evropska komisija upravo nama na to ukazala, da možda razmislimo da li je celishodno postojanje sudskih jedinica i da li ih treba uopšte ukloniti iz našeg organizacionog pravnog sistema. Ne slažem se s tim. Naše obećanje prilikom predlaganja pravosudnih zakona je bilo takvo da svaki građanin Srbije, ako govorimo o parničnim postupcima, civilnim postupcima, pristupaće onoj zgradi u onom mestu u kome je do tada činio i to će i dalje tako ostati. Naravno, to jeste jedan živi organizam i zavisno od potreba i stanja u društvu ga treba revidirati. U ovom momentu ne vidim razloga za to, ali neću da kažem da smo zatvoreni po tom pitanju. Naravno da ćemo razgovarati i dalje i zavisno od potreba naših građana truditi se da donesemo adekvatne odluke. Takođe u javnosti se često pominjalo da je mreža sudova necelishodna. Ne bih rekla da je tako. Postoji pravosudni budžet koji se svake godine određuje. U okviru Zakona o budžetu vi imate sve te cifre i predloge pred sobom i može se videti da pravosudni budžet nije povećan u odnosu na prethodne godine. Možda je on nešto manji, što nam kao državi možda i nije u redu u momentu kada smo započeli najveću reformu u istoriji pravosuđa, ali svakako da se troškovi nisu povećali. Bilo je istaknuto u izveštaju Evropske komisije, i to ste pomenuli, oko funkcionisanja sudskih jedinica i bezbednosti predmeta. Mislim da taj deo nije dovoljno dobro sagledan. U svojim razgovorima koje sam imala sa ambasadorom Evropske komisije u Beogradu, a i sa zvaničnicima iz samog Brisela, pozvala sam ih da posete jednu sudsku jedinicu i da vide kako uopšte funkcioniše jedna sudska jedinica, da vide da se tu uopšte ne postavlja pitanje bezbednosti predmeta, jer sami predmeti stoje u sudskim jedinicama. Stoje iz nekoliko razloga. Jedan od bitnih razloga je mogućnost uvida u predmet. Ukoliko bi on stajao u sedištu Osnovnog suda, onda bi advokati morali da odlaze do samog mesta gde se nalazi sedište, već se nalazi u sudskim jedinicama. Neki od njih su me zamolili da to napišemo, ali verujem da će u sledećem izveštaju to biti konstatovano. Zahvaljujem.
Gospodin Laslo Varga ponovo. Imate dva minuta.
Zahvaljujem se na odgovoru. Delimično sam zadovoljan odgovorom. Naime, iz odgovora proizilazi da i vi gospođo ministarka vidite šanse da se ova mreža sudova promeni. Dakle, da postoje šanse da na kraju reforme pravosuđa ne ostane samo 34 osnovna suda. Ne slažem se sa onim delom vašeg izlaganja da možda nije ovaj trenutak najbolji da se to uradi. Naime, mislim da bi bilo mnogo bolje sve to uraditi, sve nedostatke u ovoj fazi otkloniti, da se na to pitanje ne bismo morali vraćati tokom pregovora, kada budu otvoreni pregovori. Što se tiče efikasnosti, verovatno vi imate neke podatke, imamo i mi. Prema našim informacijama, od trenutka podnošenja tužbenog zahteva bilo je, na primer Gradskom sudu u Subotici, dva meseca do zakazivanja prvog ročišta, sada je potrebno šest meseci. Možda direktni troškovi nisu porasli, ali indirektni jesu i usporen je ceo sistem. S druge strane, želim da ukažem na još jednu stvar. Kada je bila rasprava, vi ste govorili o konceptu, u smislu da će postojati u potpunoj meri pravo na prirodnog sudiju. To na kraju ove reforme nije ispoštovano. Sa ovim načinom da su postavljene rezidentne sudije u sudskim jedinicama, praktično, to pravo ne postoji. Naime, ukoliko imate radno-pravni spor u Bačkoj Topoli, imate samo jednog sudiju i ako on nije zauzet, onda će sve predmete on suditi. Mislim da se ne poštuje to pravo. To je bila, bar kako ste nas ubeđivali, najvažnija karakteristika novog sistema i novog koncepta. Ono što još malo u ovom trenutku nedostaje, to je malo više iskrenosti, da priznamo ono što nismo dobro uradili, da što pre krenemo sa ispravljanjem. Naime, biće još teže kad ovaj proces evropskih integracija napreduje. Ako budemo menjali mrežu sudova u trenutku kada već budu izabrani predsednici sudova, moraćete priznati, biće teže nego da to uradimo sada dok to nije urađeno. Sve u svemu, na kraju bih samo još jednom apelovao na vas, ne bih postavio pitanje, samo bih apelovao da još jednom razmislite i da nedostatke i u ovom delu reforme pravosuđa otklonimo u narednih sedam, osam meseci, a ne kada budu počeli pregovori sa EU. Hvala.
Gospođa Malović. Izvolite.
Zahvaljujem se na konstruktivnosti. Kao što sam rekla, nismo zatvoreni za sva pitanja, pa ni po tom pitanju. Što se tiče iskrenosti, nemam problem da priznam, kad god je potrebno da revidiramo svoj stav ili da određena pitanja rešavamo. U meni u tom pogledu uvek imate sagovornika. Jeste jedan od ciljeva reforme bio, ako ih onako raščlanimo, da postoji pravo na prirodnog sudiju i to se ne rešava samo pravosudnim zakonima, već se rešava određenim aktima koja se tiču funkcionisanja same organizacije unutar suda. Tu je sudski poslovnik jedan od najvažnijih dokumenata. Donosili smo ga u momentu kada su sudovi tek trebali da funkcionišu i sada vidimo određene stvari koje treba dopuniti ili promeniti. Sudski poslovnik donosi ministar pravde, ali uz saglasnost predsednika Vrhovnog kasacionog suda. Sa predsednicom smo u par navrata pričali o tim potrebama i neće nam biti problem da menjamo. Nama su jako bitne informacije koje se tiču funkcionisanja i sudova i sudskih jedinica. Naravno, one se mogu dobiti dvojako. Mogu se dobiti unutar samog suda, ali mnogo su značajniji impulsi koji dolaze izvan suda, od samih građana i od advokata koji tim sudovima pristupaju. Vrlo mi je zanimljivo ovo što ste rekli vezano za Bačku Topolu. Naravno da ćemo proveriti. Koliko je meni poznato, ta sudska jedinica nije udaljena u velikoj meri od samog sedišta suda, oko 40 km. Reper nam je bio negde 50 km. Da li će ta sudska jedinica da funkcioniše na nivou sudećih dana ili na nivou sudskog odeljenja, s obzirom da se radi o Vojvodini, gde postoji jako dobra mreža puteva, ne vidim razloga zašto ta sudska jedinica ne bi funkcionisala na nivou sudskih dana i zašto sudije iz sedišta suda ne bi odlazili u tu jedinicu da sude. Mi smo tokom cele ove godine kontrolisali na koji način je primenjen sudski poslovnik. Tu je podeljena nadležnost između Ministarstva pravde i Vrhovnog kasacionog suda. Naravno da smo te svoje provere i izveštaje usklađivali, pa i po ovom konkretnom primeru ćemo proveriti i truditi se da rad te sudske jedinice bude usaglašen sudskom poslovniku. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsednice, želim da pozdravim naše uvažene goste i ministarku pravde, naravno. Želim da postavim par pitanja. Prvo, da li ste vi ubeđeni da je urađena reforma pravosuđa onako kako je dogovoreno sa EU? Vi ste rekli da je to u redu i da je to usaglašeno. Lično sam čuo na sastanku, bili su tu mnogi šefovi poslaničkih grupa, da to nije u redu i da mora ponovo da se uradi, da je to bruka za srpsko pravosuđe. Tako sam razumeo. Drugo, ko je uticao da ova reforma pravosuđa bude prvenstveno stranačka i reforma koju je napravila vladajuća koalicija? Kakva je uloga Dušana Petrovića? Da li ste čuli za čuveni spisak od 26 sudija, kako ga popularno zovu sudije "Čumetov spisak", koji je gospodin Petrović dobio od gospodina Čumeta? Da li je po vama normalno da zaštićeni svedok, u pratnji policije naoružane do zuba, ide na tenderske komisije, da ugovara poslove sa državom, da izvodi radove, da dolazi na sastanke gde su najviši državni funkcioneri itd? Veoma važno, da li su te izabrane poslušne sudije uticale da se zataškaju ili da zastare mnoge afere, kao što je "Luka Beograd", kao što je "Sartid", kao što je "Ušće", kao što su nabavke u vojsci, sećate se Mileta Dragića, gde su neki današnji ministri to najavili kao afere stoleća, "Satelit" i ostalo? Šta se preduzima po tim aferama? Naravno, ništa. Veoma važno, zašto je imenovan sudija, sada kao poslušni sudija, koji je oštetio Vladu Republike Srbije za 34 miliona evra u sporu sa "Putevima Vojvodine"? Koje su tri advokatske kancelarije najmoćnije u Beogradu, koje drže najviši funkcioneri vladajuće koalicije, sa 120 advokata?
Zahvaljujem, bilo je jasno pitanje. Ko želi da odgovori? Gospođa Malović. Izvolite.
Volela bih da mi je jasno pitanje, ali pokušaću da vam odgovorim, imate pravo i na potpitanje, pa ćemo možda razjasniti. Reforma pravosuđa je bila potrebna i to nije samo naše mišljenje, nego je i mišljenje međunarodne zajednice. Podsetiću vas i na izveštaje koje je ranije davala Evropska komisija o napretku, gde je upravo konstatovano da je neophodno da se reforma pravosuđa izvrši. U krajnjem slučaju, sećam se i nekih vaših izjava, koje su bile po pitanju vezanom za reformu pravosuđa. Sve što smo preduzimali pokušali smo na najbolji mogući način da uradimo. Naravno da je ovo složen proces, dugotrajan proces i ne možemo da očekujemo da posle par meseci imamo velike rezultate reforme. Mi već imamo rezultate reforme pravosuđa i mislim da je tokom ove godine celokupna javnost Srbije mogla da vidi te rezultate. Navešću samo nekoliko primera. Imamo osuđujuće presude za lica koja su u javnosti apostrofirana kao nosioci kriminalnih aktivnosti, a čiji postupci su se u Srbiji vodili čak i desetine godina. Imamo odluku o prvom monopolu. Mogu da kažem da je to istorijska odluka, koju nažalost ranije srpsko pravosuđe nije moglo da takvu odluku iznađe. Upravo to govori u prilog da nema nezaštićenih. Svako onaj koji je činio kriminalne aktivnosti u Srbiji, za koje postoje valjani dokazi, pokrenuće se postupak, i duboko sam uverena da će oni ugledati i svetlost dana i svetlost kroz sudsku proceduru. Nije mi baš poznato, vezano za primer vaš koji ste naveli za sudiju koji je izabran, a koji je donosio određene odluke, vezane za centre za "Puteve Vojvodine", nisam baš najbolje razumela to vaše pitanje, ali kao što sam rekla, mislim da ćete moći to da razjasnite kroz vaše potpitanje. Što se tiče vaše insinuacije, moram da kažem za određivanje stranačkih spiskova i uloge određenih ljudi, upravo ova reforma pravosuđa je išla u prilog tome da se politički uticaj minimalizuje, ili da se isključi. Svi oni zakone koje smo donosili, upravo su se odnosili na stvaranje pretpostavki, da ne postoji politizacija unutar srpskog pravosuđa. Sećam se vaše diskusije kada smo ovde usvajali Zakon o pravosudnoj akademiji, kada ste vi mislili da sudije treba ponovo da prolaze kroz određen škole, pa evo sada se pokazalo da šta Zakon o pravosudnoj akademiji u stvari znači. Znači da niko ubuduće u Srbiji neće moći da bude postavljen, ukoliko ne bude prošao kroz obuku pravosudne akademije. Što znači, da mora da završi pravosudni fakultet, ima odgovarajuću obuku unutar suda, ili nekog drugog organa, prijavi se na pravosudnu akademiju i tek pošto prođe odgovarajuću obuku i položi test može da bude raspoređen u neke od sudova u Srbiji. To upravo govori da ne može ubuduće da bude ni pretpostavke o bilo kakvoj politizaciji sudstva u Srbiji. Zahvaljujem.
Pojasniću. Ovde u parlamentu sam pokrenuo pitanje "Nuba investa" i ministra Dulića. Šta se dogodilo? Umesto da nadležni organi, pravosudni, preduzmu određene radnje u tom smislu, dobio sam od Dulića krivičnu prijavu uz poruku – Ako ne ućuti o "Nuba investu", naučiću ga pameti. Gospođo ministarka, da li se vi sećate kada sam vam pričao o jednom nečasnom sudiji iz Novog Sada, koji je mene osudio deset miliona, da nikad nisam dobio poziv za sud, niti sam znao da mi se sudi, niti sam se pojavio na sudu, niti je taj sud bio nadležan za taj spor? Kako je taj sudija ponovo izabran? Da li ga je neko pozvao da ga pita? Tu gospođu nikad u životu nisam sreo, a voleo bih da je vidim, da je pitam da li je normalna. Drugo pitanje, što se tiče "Puteva Vojvodine", spor je bio, putari su tužili Vojvodinu i uzeli jednu od ovih kancelarija o kojima govorim, koje žare i pale Srbijom i kontrolišu sve sudije i sud je utužio Vladu Republike Srbije i budžet Republike Srbije za 34 miliona evra. Spor je rešen. Pravobranilac Sead Spahović nikoga nije obavestio, ni resorne ministre, ni Vladu, ni ministra finansija, nikoga. Spor je brzo rešen i blokirana je Vlada, odnosno budžet za 34 miliona evra i naplaćeno, gde putari meni kažu – pola nama, pola advokatima. Kako je neko mogao da zaradi ekspres 17 miliona evra? Svi su ti ljudi sad imenovani ponovo. Da li je moguće da pravobranilac i zamenik, koji su se odrekli uloga "Jugobanke" kod Zagrebačke banke u procesu privatizacije, napisali su dopis da Srbija nije zainteresovana za dve milijarde evra kapitala, ne budu kažnjeni, i niko nije pokrenuo postupak, nego su i napredovali? To pitanje sam pokrenuo u parlamentu.
Vreme. Gospođa ministar, izvolite.
Gospodine Iliću, mogu da vam obećam da ni protiv vas, ni protiv bilo kog drugog građanina Srbije ne može da se pokrene postupak ukoliko za to ne postoje dokazi. To pokretanje postupka ne zavisi ni od čije želje ili ličnih afiniteta, nego zavisi od toga da li protiv nekog postoje dokazi ili ne postoje. Što se tiče ovog drugog dela koji ste naveli, da su određene sudije možda imenovane ponovo, iako za njih postoje sumnje koje se tiču njihove stručnosti, sposobnosti ili dostojnosti. Rekli smo da nemamo problem da preispitamo sve odluke koje su Visoki savet sudstva ili Državno veće donosili. Niko nije amnestiran za svoj prethodni rad. Potpuno smo sigurni u odluke koje smo donosili. Smatramo da su one valjano učinjene kroz jedan postupak koji je predviđao zakon, i ako govorimo o Visokom savetu sudstva i ako govorimo o Državnom veću tužilaca. Ovom prilikom pozivam svu stručnu javnost, pozivam i građane Srbije, a pozivam i vas, da ukoliko imate bilo kakvih podataka koji mogu da se tiču stručnosti, dostojnosti ili osposobljenosti sudija i tužilaca koji se sada nalaze u pravosudnom sistemu Srbije, da te podatke dostavite Visokom savetu sudstva ili Državnom veću tužilaca, a mi ćemo vrlo rado to kroz postupak utvrđen zakonom proveriti. To mogu da vam obećam kao član Visokog saveta sudstva.
Pošto nije pet minuta iskorišćeno, izvolite. Ostalo je ukupno još tri minuta i 30 sekundi.
Biću kratka. Što se tiče ovih postavljenih pitanja u vezi krivičnog gonjenja, nemam ništa protiv i zaista mislim da se mora obezbediti jednakost građana pred zakonom, da niko ne sme biti zaštićen. Visoki savet sudstva je doneo pravilnik o disciplinskoj odgovornosti u disciplinskom postupku. Što se tiče sumnje u ta tri kriterijuma, ne mora se to samo raditi kroz disciplinski postupak. Ako vi koji ste usvojili zakon ovde u Skupštini izmenite Zakon o sudijama, pa kažete da ćemo mi preispitati izabrane i neizabrane, a vi ste doneli taj zakon, onda ćemo imati sve ponovo da radimo.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Malović, pitanje za vas. Pošto je reforma pravosuđa i to je opšta saglasnost ovde, polemišemo oko načina na koji je sprovedena, da li je dovoljno dobra, da li nešto može da se koriguje, ali nije sporno da je ona bila nužna, da je bila potreba društva. Nas interesuje – koliko je, iako ne ulazimo u pojedinačne kriterijume koji su bili presudni za izbor sudija, ali koliko je od sudija koji nisu izabrani, znamo da se radi o broju od nekih osamsto sudija, koliko je od tih sudija status sudije steklo u periodu u kom je naše pravosuđe počivalo na partijskim kvotama, koje su bile predmet javnog koalicionog sporazuma, to je onaj sporazum 66/33. To su neki podaci koji su veoma važni, a koji su izostali, koji možda nisu presudno uticali na odluke Visokog saveta sudstva, jer je moguće da su i pod tim kriterijumima birane dobre sudije, ali nas interesuje koliko je od onih sudija koji nisu izabrani birano u periodu u kome su neki drugi kriterijumi bili utvrđeni, apsolutno politički, koji su između ostalog bili deo jednog koalicionog sporazuma? To je jedno pitanje. Drugo pitanje, veoma važno, da li ste utvrdili kako je moguće da se jedna verzija zakona pošalje Venecijanskoj komisiji, da bi društvo znalo o čemu se radi, pošto ipak ulazimo u neke kvazistručne rasprave, Venecijanska komisija je komisija Saveta Evrope za demokratiju putem prava. Ona je formirana da bi podržala društvo u tranziciji. Poslali smo zakon, kao i Ustav, svojevremeno, Venecijanskoj komisiji. Zakon koji je poslat Venecijanskoj komisiji nije onaj zakon koji je poslat ovde nama u Skupštini i na to nas opominje i komisija i Evropska komisija. Ono što nedostaje se ne poklapa sa kritikama koje su poznate u domaćoj javnosti, kojima se osporava reforma pravosuđa. Reč je o dva člana zakona. Jedan je opšta sednica suda koja kandiduje i drugi je obaveza Visokog saveta sudstva da predlaže parlamentu sudiju sa najvećim brojem glasova. Kako je moguće da je došlo do takvog propusta? Ko je za to odgovoran i ovo važno pitanje, pitanje tih kriterijuma? Ostalo je 30 sekundi. Ostavljam za drugu priliku.
Izvolite, gospođo Malović.
Ne znam da li ću moći da vam odgovorim sve u ovom vremenu koje je predviđeno za moj odgovor, ali svakako da ću podsetiti i kroz vaše pitanje se u stvari i vidi jedna od svrha reforme pravosuđa, a to je isključenje bilo kakve mogućnosti za politizaciju. Godine 2001, kada sam došla u Ministarstvo, zatekla sam tada zakon koji je predviđao da ministar pravde predlaže sudije. U istom tom zakonu,na osnovu tog predloga je 13 sudija razrešeno 1999. godine. Svi se sećamo toga i sećamo se kakvu je to polemiku izazvalo u stručnoj javnosti. Većina od njih su, na svu sreću, ponovo se vratili. Neki od njih su se vratili u pravosudni sistem Srbije i nastavili tamo da obavljaju svoje dužnosti. Tada je postojala zvanična kvota, koja naravno nije bila formulisana kroz zakonske akte, ali svakako su se kruto držali tadašnji politički akteri toga da se sudije predlažu po kvotama koje su činile stranke tadašnje vlade, gde je svakoj stranci pripadalo 30% od predloga koji su se utvrđivali. Nažalost, i to ću otvoreno da kažem i priznam, i 2001. godine, kada smo po tadašnjem zakonu predlagali neke sudije, došli smo na Odbor za pravosuđe i određene stranke koje su predstavljale Odbor za pravosuđe su nastavile u tom maniru da rade, pa nije bilo zvaničnog predloga u odnosu na neke sudije, već su se predlagale na samom Odboru za pravosuđe. Nadam se da će moći da se sete toga. Bilo je različitih grupa i različitih kriterijuma po kojima smo se vodili kada smo donosili odluku da li će neko biti u pravosudnom sistemu Srbije ili ne. Osnovni kriterijumi koji su nas rukovodili, što je objavljeno u "Službenom glasniku", o čemu se ovde više puta pričalo, su stručnost, dostojnost ili osposobljenost. Pošto je to više zanimalo javnost sa generalne strane, a vrlo malo ih je zanimalo kako to u stvarnosti izgleda, a moglo je da se vidi kroz postupak koji je nedavno vođen pred Ustavnim sudom Srbije, gde su javnosti bili predočeni konkretni slučajevi i gde je predstavnik Visokog saveta sudstva iznosio argumentaciju koju smo koristili, a sudija koji nije izabran mogao je da iznese svoje argumente na to. Sami ste ukazivali da javnost Srbije nije toliko zanimalo, ali donela sam ovde neke primere pojedinačne odluke koju je Visoki savet sudstva pisao u pogledu neizabranih sudija. Neću navoditi imena, ali za jednog od njih ću reći, bio je sudija Okružnog suda u Beogradu, nadam se da će u postupku revizije javnost biti prisutna kada budemo pozivali tog sudiju, izneću vam da je bio osuđen po dva osnova. Bio je sudija Okružnog suda i imao je dve pravnosnažne odluke. U prvom predmetu presudom je proglašen krivim zbog krivičnog dela klevete na 80.000 dinara. Ova presuda u odnosu na tog sudiju bila je preinačena presudom Okružnog suda u Beogradu, gde je uvažena žalba okrivljenog tj. sudije i njegovog branioca i protiv njega odbijena je optužba za navedeno krivično delo. Međutim, u drugostepenoj odluci je navedeno da je prvostepeni sud potpuno i pravilno utvrdio činjenično stanje, ali da se optužba odbija zbog nastupanja apsolutne zastarelosti krivičnog gonjenja. Po drugom osnovu je taj isti sudija osuđen za krivično delo ometanja ovlašćenog službenog lica u obavljanju poslova bezbednosti ili održavanja javnog reda i mira i izrečena mu je kazna rada u javnom interesu u dužini od 360 časova, s tim da u toku jednog meseca može trajati 60 časova i određeno je da bude obavljeno za vreme od šest meseci. Naravno, ima i negativne rezultate rada, što govori o njegovoj osposobljenosti, ali mislim da nije potrebno da vas sada zamaram u tom pogledu.
Vreme. Gospodine Jovanoviću, imate pravo dva minuta. Molim vas, pošto je bilo nekakvih pitanja, gospodin Jovanović je dobio kao predlagač aktuelne teme najpre reč, zatim govori u ime svoje poslaničke grupe i biće prvi na spisku kada budemo krenuli na spisak. To je pravo poslaničke grupe da se tako opredeli. To pravo ne mogu uskratiti. Izvolite, gospodine Jovanoviću.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospođo Malović i gospođo Mesarović, gospodine predsedniče Vlade, mi smo slabi u tumačenju i sopstvenih prava, a kamoli prava koja treba da budu osnova reforme pravosuđa. Ako sam vas dobro razumeo, gospođo Mesarović, rekli ste da Visoki savet sudstva postupa u skladu sa zakonima koje je parlament usvojio i u skladu sa Ustavom i odlukama Ustavnog suda. Za nas je ovo važno pošto se bavimo politikom. Da li postoji mogućnost, ovo je borba za javnost, bez javnosti reforma pravosuđa ne može biti uspešna. Svesni smo činjenice da je tako jedinstven front koji se suprotstavlja reformi, ali nam je dosta argumentacije koja bi bila efikasna u borbi za reformu. Nije nam potrebna neka nova agonija da bi shvatili koliko nam je pravosuđe haotično. Juče smo gledali emisiju u kojoj jedan od zamenika okružnog tužioca izjavljuje kako je ministar pravde naredio da krši zakon i ne postupa u skladu sa zakonom koji nas obavezuje na saradnju sa Haškim tribunalom. Koliko će to koštati budućnost ove zemlje više kao da nije važno. Oni za tako nešto nisu odgovarali. Pošteđeni su svake vrste odgovornosti. Interesuje nas da li je moguće da Visoki savet sudstva, ukoliko se koriguje naše zakonodavstvo, ponudi onu vrstu obrazloženja koja je potrebna da bi se zadovoljila potreba javnosti koja u ovom trenutku sumnja u motive s kojima je reforma sprovođena, jer javnost nije kompetentna da procenjuje valjanost i primenu kriterijuma koje ste spomenuli. Želeli bismo da dođemo u priliku da možemo da ponudimo svakom sudiji koji nije izabran razgovor sa članovima Visokog saveta sudstva, sa nekom komisijom koja može da se formira kako bi se otklonile dileme, a pri tome preuzeli odgovornost za tu vrstu inicijative kroz otvaranje mogućnosti javnosti da bude upoznata sa argumentima na osnovu kojih je zasnovana odluka Visokog saveta sudstva.
Gospođo Mesarović, imate reč.
Malopre sam pokušala da objasnim da je u Srbiji vršen opšti izbor sudija i nije vršen postupak razrešenja i reizbora. Stigla sam do one tačke gde sam objašnjavala da Venecijanska komisija kao telo koje priznaje EU je dala primedbu da sve sudije u Srbiji je trebalo da budu formalno reimenovane, a samo one u kojima se pojavi sumnja trebalo je sprovesti u postupak razrešenja. Visoki savet sudstva nije sprovodio postupak razrešenja, ni postupak reizbora. Nismo imali nikakav drugi akt osim zakona i odluka na osnovu kojih smo radili. Druga stvar, malopre ste spomenuli, niste dobili odgovor na pitanje, da li je tačno da je Evropskoj komisiji poslata jedna verzija zakona, a da je Visoki savet sudstva radio po drugoj verziji zakona? To se odnosi na Zakon o Visokom savetu sudstva i to je tačno koliko sam čula na sastanku sa evropskim komesarom. Znači, najmanje može da snosi odgovornost za to Visoki savet sudstva i to vam je kao da ste negde poslali na teren "Adidasovu" loptu, pa se igra utakmica sa tom loptom, a Visokom savetu sudstva ste ostavili drugu, mnogo slabiju loptu s kojom je igrao. Prema tome, mi smo postupali po zakonu, sprovodili opšti izbor. Što se tiče transparentnosti, to moram da vam odgovorim, to je posebno pitanje, transparentnost je bila zastupljena u Visokom savetu sudstva. Postojala je mogućnost da se obavljaju razgovori, ali je obaveza Visokog saveta samo kada vodi postupak razrešenja da stavlja nekome šta mu se stavlja na teret. Visoki savet sudstva je uradio 600 rešenja i 500 odgovora na ustavne žalbe, na koje imaju pravo, a ne žalbe Ustavnom sudu.
Imate još minut. Gospođo Malović, izvolite.
Da najzad razjasnimo pitanje usvajanja zakona i davanja mišljenja od strane Venecijanske komisije. Taj Predlog zakona, u stvari radna verzija zakona je poslata još 2008. godine i u njoj je zaista stajalo da status kandidata za Visoki savet sudstva se može steći ukoliko takvog kandidata podrže svojim potpisom 10 sudija. Radi pravilnog informisanja javnosti Srbije sada ću pročitati mišljenje Venecijanske komisije u tom pogledu. Kaže ovako – izbori u kojima je nekom licu omogućeno da bude kandidat na osnovu samo 10 potpisa predlagača potencijalno bi mogli dovesti do toga da se pojavi veoma mali broj kandidata, pa bi bilo moguće da neko dobije najveći broj glasova, a da taj broj glasova u suštini ne odražava naročito visok procenat ukupnog broja glasova. To nas je opredelilo da u Zakonu o Visokom savetu sudstva bude predloženo samo na osnovu sednice kolegijuma. Uvažavamo sadašnje mišljenje Evropske komisije. Verovatno će taj broj biti veći, ne 10 sudija, nego veći broj. Kao što sam rekla, vodimo razgovore. Nismo dali blanko papir Evropskoj komisiji da nam napiše svoje uslove, već diskutujemo o tome i narednih dana će se ti zakoni naći pred parlamentom.
Vreme. Gospodine Aligrudiću, niste se prijavili? Dobro. Gospodin Tomislav Nikolić.
Danas smo saznali da gospođa Nata Mesarović nije uopšte kriva za ovu reformu pravosuđa, znači da nije ni zaslužna, da je to gospođa Snežana Malović koju smo pažljivo slušali. Mislim da bi jedan poligraf danas poludeo da je neko od predstavnika Vlade nakačen na njega. Interesuje me, zašto nisu pozvani predstavnici Društva sudija Srbije i Udruženje javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, već samo zadovoljna strana pravosuđa? Interesuje me kako ste doneli neustavni zaključak o tome da sve neizabrane sudije pod određenim uslovima, jedan uslov je da su se žalili Ustavnom sudu, imaju pravo na produžena primanja sve dok se ne reši pred Ustavnim sudom njihova žalba, iako vrlo dobro znate da svako od zaposlenih u državi od države ima pravo samo na šest meseci po prestanku funkcije, odnosno još šest ako u to vreme stiče pravo na penziju? Interesuje me zašto ste opteretili građane Srbije naknadnim troškovima za isplate plata sudijama i tužiocima koji nisu izabrani, ako ste sve uradili u skladu sa zakonom i propisima? Onaj ko uradi posao u skladu sa zakonom, pa neko zbog toga ostane bez posla, taj mu da otkaz, a pred sudom se ostvaruje pravo onoga, pa eventualno može da ostvari neku naknadu, a vi odmah unapred isplaćujete te naknade svesni toga da ste učinili veliku brljotinu? Interesuje me zašto ste sakrili pismo gospodina Štefana Filea i Vivijan Reding, vicepremijerke Evropske komisije za pravdu, osnovna prava i državljanstvo, od 16. marta 2010. godine? Da li zbog toga što su rekli da su Evropska komisija i Venecijanska komisija pratile proces, davale preporuke, izrazile ozbiljne zabrinutosti u pogledu pravnog okvira pravosudne reforme, a naročito u pogledu postupka izbora. Uprkos ovim jasno izraženim zabrinutostima nisu prihvaćene važne preporuke u pogledu postupka pre izbora sastava Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, potrebe za transparentnošću i za jasnim i merljivim kriterijumima za odabir sudija i tužilaca? Da li zato što su vam zamerili da su članovi VSS imenovani u skladu sa prelaznim odredbama, a uglavnom od strane prethodnog Visokog saveta pravosuđa? Da li zato što je vremenski okvir postupka od oko tri meseca i kapaciteti Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca bili ograničeni, da su morali da razmotre oko 5.000 prijava za 2.483 položaja Visoki savet sudstva, i oko 1.400 prijava za 543 tužilačkih položaja? Pravilno vrednovanje bilo je praktično nemoguće u takvom roku. To pišu oni za koje kažete da su vas ubedili da je potrebna reforma pravosuđa.
Vreme. Bili ste jasni.
Nastaviću.
Imate još dva minuta kasnije. Izvolite, ko želi? Gospođa Malović.
Zahvaljujem se na pitanju, ali moram da kažem da me je pitanje podsetilo na nešto što nas je moj uvaženi profesor Oliver Antić, koji je član vaše stranke, učio još dok smo bili na studijama, kada ne znate kako da protumačite, onda pribegnite ciljanom tumačenju. Tako da ste vi pribegli tome da je reforma pravosuđa bila neuspešna i da smo uradili veliku brljotinu i shodno tome ste i prilagodili vaše pitanje. Nismo sakrili pismo od komesara Filea i Reding, upućeno vlastima. To pismo se našlo u javnosti tako što je Ministarstvo pravde, prema zahtevu o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, pismo dalo zainteresovanim strankama. Prema tome, pismo se nikako nije volšebno našlo u javnosti, kako su određeni mediji pokušali da predstave, već na osnovu poteza Ministarstva pravde. Ovog puta još jednom ponavljam da se pismo našlo u javnosti tako što ga je Ministarstvo pravde dalo. Da smo hteli da ga sakrijemo ne bi ga ni davali. Zašto ranije to nije urađeno? Upravo zbog toga što je bilo ukazano od strane Evropske komisije da razgovori teku, da su u toku i da treba da sačekamo ishod tih razgovora, a onda da javnost obavestimo o tome. Međutim, radi pravilnog informisanja javnosti, ja ću i ovom prilikom reći, iako smo oba pisma dostavili, i jedno i drugo, da postoji pismo koje je upućeno 27. jula 2010. godine. Pa kao što ste i vi učinili i ja ću citirati to pismo, gde se u jednom delu kaže ovako – dozvolite mi da naglasim da cilj Evropske komisije nije da ugrozi do sada postignute rezultate u procesu reforme pravosuđa. Naprotiv, Komisija je želela da u svojim budućim izveštajima potvrdinapredak važne reforme, ukoliko ona bude sledila do sada utvrđene smernice. Štaviše, predstavljala bi primer koji bi trebalo slediti u regionu. Prema tome, mi ćemo otići ka ovome i budući potezi koje budemo učinili biće usmereni na otklanjanje svih nedostataka koji su percipirani u procesu reforme pravosuđa, ali da bi građanima Srbije obezbedili pravo na pravično suđenje i pravo na fer suđenje. Što se tiče vašeg pitanja vezano za zaključak Vlade, koji je donet u pogledu neizabranih sudija, potpuno je tačno da je u zakonima ustanovljeno da oni imaju pravo na isplatu plate u visini od šest meseci. Međutim, razgovori koje smo imali u okviru radne grupe sa Evropskom komisijom, rekla sam malopre ko su bili predstavnici u toj radnoj grupi, jedan od zaključaka je bio da je potrebno da se njima isplaćuje nadoknada dok traje postupak pred Ustavnim sudom. U zakonima koji će se, nadam se, kao što sam rekla, uskoro naći pred vama, mi ćemo pokušati da ih napišemo tako da se vidi da Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca ne beže od odgovornosti. Naprotiv, preuzimaju odgovornost na sebe pošto za ovih godinu dana Ustavni sud nije uspeo da reši te predmete i naravno da su celokupna javnost Srbije i građani Srbije opterećeni time, i kao što sam rekla, da preuzmemo odgovornost i da to pitanje privedemo kraju.
Još minut i po. Izvolite, gospođo Mesarović.
Govorim kao predstavnik i predsednik Visokog saveta sudstva. Gospodo poslanici, svaku izmenu zakona koju budete učinili u ovom domu, Visoki savet sudstva će sprovesti, pa će tako i preuzeti odgovornost za one koji su godinu dana tvrdili da je ustavna žalba, žalba Ustavnom sudu, da je Ustavni sud drugostepeni organ, iako to ne može biti, jer ni protiv jednog sudije Ustavni sud ne može doneti odluku i preinačiti je i reći – ti se, gospodine ili gospođo sudija, vraćaš na posao. Postupak je takav da Ustavni sud može samo da konstatuje povredu i da vrati Visokom savetu sudstva. To što je neko želeo da odlučuje umesto Visokog saveta sudstva i to što je Nata Mesarović personifikacija Visokog saveta sudstva i godine dana meta za ono što tvrdi da ne može biti pojedinačno obrazloženje, jer nije predviđeno zakonom, da nismo vodili razrešenje, a Ustavni sud je nama naložio na osnovu stavova, iako je rekao da je poštovao evropske standarde, pa ih je promenio, kao da ih nije znao u julu 2009, slažem se da VSS može preispitati svaku pojedinačnu donetu odluku. Razlozi su napisani. (Predsednik: Vreme.) Moj utisak je da su se plašili da neće biti razloga za svakog pojedinačnog sudiju, a bilo ih je.
Gospodin Tomislav Nikolić ima reč.
Dakle, sada prvi put saznajem da vi imate pravo da povredite zakon i da ćete nam to opravdati donošenjem nekog zakona u Skupštini Srbije. Potpredsednik Vlade, gospodin Ivica Dačić, potpisao je zaključak kojim se isplaćuje na hiljade plata mimo zakona. I to će neko morati da odgovara. Ovaj udar na ustavni poredak Srbije, meni je tih ljudi žao. Nisam ih ja isterao iz pravosuđa, nego vi. Ali, trebalo je da ih isterate, tako što su zaslužili da budu isterani, a ne zato što ne pripadaju političkim strankama. Kada se hvalite nalazima Evropske komisije, otkud sad u decembru ovako negativan stav? Otkud zaključak, poslednji, gde vam je ova poslednja rečenica iz zaključka - stoga je potrebno preduzeti hitne mere za otklanjanje rezultata postupka reizbora. Zar je to uspešna reforma? Je l' vas to hvale da ste dobro izabrali? Zašto ne bi gospodin File, gde su predstavnici poslaničkih grupa, zašto nam je rekao da niste poštovali njihove preporuke, da su rekli da određene amandmane usvojite da bi taj izbor sudija i da bi zakoni bili u skladu sa evropskim pravom?Vi to niste poštovali i onda je rekao – sad ćete morati da usvojite nove amandmane. Znači, pred nama će se naći izmene i dopune zakona koje će da uslovi Evropska komisija, a vi se ovde pravite kao da ništa ne znate. Još nama kažete ovde, da vi garantujete da ni protiv koga, protiv koga ne postoje dokazi, neće biti pokrenut postupak. Ko ste vi? Je l' to nezavisnost sudstva? Ministar pravde određuje protiv koga će da bude pokrenut postupak. Jadna je ova Srbija, gospođo Malović. Jadna je ova Srbija u šta ste nas vi doveli. Što vam kažu da je samo jedan slučaj od 1.500 pred Ustavnim sudom rešeno? Što vas opominju da sudije moraju da putuju i da time stvarate nove troškove i ugrožavate njihovu bezbednost? Je l' ste vi čitali te nalaze Evropske komisije? Je l' ste vi negde otišli u Evropu da vidite kako rade sudije?Nisu ovo partijski đaci
Vreme. Gospođo Mesarović, imate reč.
Meni je žao, ne volim javno da istupam mnogo, ali moram da vam odgovorim. Visoki savet sudstva je radio na osnovu zakona i sproveo opšti izbor, a ne reizbor i izvršenje. Sto puta to ponavljam i to nije naša greška. Zašto je Ustavni sud uradio i pretvorio ustavnu žalbu, koja je jedino pravno sredstvo i koja ima sasvim drugu ulogu u postupku u odnosu na žalbu Ustavnom sudu, i doveo Visoki savet sudstva tamo da odgovara na razloge, pre neki dan sam bila i objašnjavala za nedostojnog sudiju razloge i objašnjavala ko je sedam godina vodio postupak od podizanja optužnice. Niko od prethodnih predsednika sudova nije pokrenuo postupak, niti vodio računa. Sudija Hadži Omerović ladno vodi sedam godina postupak protiv sudija Privrednog suda koje su odgovorne za krivično delo primanje mita. Nemojte, molim vas, da kažete da nismo imali razloge. Razloge smo imali. Njima je sudijska funkcija prestala ne zato što smo ih mi razrešavali ili reimenovali, nego im je sudijska dužnost prestala po sili zakona, na osnovu prelaznih odredaba člana 101. Vi ste, gospodo, usvojili taj zakon. Još nešto da vam kažem, sve što mislite da ne postoji nezavisno sudstvo, uveravam vas da nezavisno i samostalno sudstvo postoji od trenutka ... (Tomislav Nikolić, sa mesta: Otkud samostalno sudstvo?) Zašto da ne? (Tomislav Nikolić, sa mesta: Valjda je Tužilaštvo samostalno.) Tužilaštvo je samo samostalno, a sudstvo je i nezavisno i samostalno. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Nezavisno. Dovoljno je meni što je nezavisno samo.) Nezavisno u donošenju odluka, a ne u nečem drugom. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Ako se ne meša, kome nezavisno?) Samo još nešto da vam kažem, da partijska pripadnost nijednog sudije nije bio razlog zbog čega taj sudija nije izabran. To uopšte nije tačno. U početku smo se dogovorili i taj stav sam zastupala, da su samo kvalitetne i po kvantitetu, i po kvalitetu i po dostojnosti. Baš me briga ko je član koje partije ili ko je simpatizer. Sad sudija ne može biti član nijedne partije. Nemojte nam spočitavati, to zaista nismo radili. Hvalavam.
Gospodin Aligrudić me nije razumeo, sad smo se shvatili. Izvolite.
Kada govorimo o reformi pravosuđa, očigledno da prema stavu ne samo Venecijanske komisije, nego i Komiteta ministara Saveta Evrope, ova država nije daleko dogurala. U toku su dve vrste monitoringa pred Savetom Evrope. Ne govorim o EU, nego govorim o Savetu Evrope, najstarijoj evropskoj organizaciji čiji je ova država član. Ne govorim o organizacijama čiji član želimo ili ne želimo da budemo, ili ćemo biti ili nećemo, nego čija smo članica. Najveće primedbe monitoringa Komiteta ministara koje dolaze prema namasu upravo iz oblasti pravosuđa. Primedbe koje dolaze i od strane monotoringa Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, bez koje nema skidanja monitoring procesa ili olakšavanja položaja u monitoring procesu pri Savetu Evrope, dolaze opet, iz oblasti pravosuđa. Jedna od tema jeste upravo način na koje su birane sudije. Taj problem je kompleksan, jer on za osnovu ima zakonsko rešenje na osnovu koga i dolazi do izbora, a zatim, odgovornost Ministarstvo pravde, bez obzira na to što Visoki savet sudstva radi jedan deo svog posla, upravo zbog toga, ne zato što ima obavezu da koordinira sudije. Nema, naravno, nego snosi odgovornost za sveukupno stanje i za stanje zakonodavstva u toj oblasti, jer ste vi predlagač. Kao što ste i maločas rekli, istakli ste da dugujete Skupštini Srbije i ovoj državi neke izmene u ovoj oblasti i to čekamo da vidimo. Moje pitanje vama iz toga i proističe. Kako mislite, u kom roku i na koji način da prilagodite zakonodavstvo Srbije stavovima Venecijanske komisije i Saveta Evrope? To je ono prvo što me zanima. Ti stavovi, koliko znam, nisu inkompatibilni stavovima Evropske komisije, već sasvim suprotno. Kad i u kom roku mislite to da uradite? Kada je reč o ovom skandalu, vezano za izbor sudija, protiv čega smo mnogo toga imali, jer ne radi se samo o primeni zakona i zakonskom rešenju koje je u pitanju, nego se radi o još jednoj drugoj stvari, i ovim završavam, radi se o tome da prilikom izbora sudija je bio dokazan i pokazan takav i očigledan nepotizam, da to nije zabeleženo u ovoj državi skoro na tako visokom mestu – da se sin predsednice Visokog saveta sudstva bira na sudijsku funkciju i da predsednica Visokog saveta sudstva, makar, ne izuzme svoj glas ili svoje učešće u radu u tom trenutku. To čak više nije stvar zakona. Druga stvar, kada je reč, i ovim završavam, dobro, u drugom delu.
Vreme. Gospođo Mesarović, imate reč.
Vama sam već jednom odgovorila oko tog nepotizma, zbog čega vi mene prozivate. Ne znam dalje kako je bilo u Kraljevini Jugoslaviji, ali znam od FNRJ pa nadalje, bilo je odnosa u porodici da se nasleđuje struka i ako ljudi ispunjavaju uslove da nema razloga da to ne bude. Vama to, gospodine Aligrudiću, nije smetalo kada ste imali članove ili simpatizere vaše partije u istom sudu u Beogradu, u istom veću, u drugom stepenu. Nije vam smetalo kada dever nasleđuje snahu, ali vam smeta što je sin sudije Nate Mesarović, koji je izabran za sudiju, ponovo napredovao. Vi ste ga izabrali dok ste bili na vlasti i to je bio vaš predlog, jer on to zaslužuje i zasluživao je i napreduje. Što se tiče toga, da li sam izuzela ili ne svoj glas, moram da vam kažem nešto, pošto stalno govorite o transparentnosti, vi ste mogli da dođete i da uzmete zapisnik sa sednice, kada se glasalo ne samo o mom sinu nego i o drugim ljudima koji su bili u vezi, jer je to predviđeno Poslovnikom o radu Visokog saveta sudstva i da se uverite, da li je neko izuzeo glas, da li je bio tu kada se glasalo o njegovoj ženi, sestri, strini, kumi. Mnogo je opasnije ono što vi radite i nekome drugome ukazujete na ovoga ili onoga koga treba podržati. To nemojte meni da činite više. Moj sin zaslužuje i nemojte ga dovoditi u situaciju da Nata Mesarović kritikuje Viši sud u Beogradu zbog toga što se ne rešavaju postupci za rehabilitaciju, pa onda predsednik suda kaže – super ćemo da rešimo. Stavićemo Vladimira Mesarovića za predsednika veća, da bi Nata Mesarović ućutala. To nećete moći ni sa tim pitanjem, ni sa jednim drugim pitanjem. Mi smo stručni, dostojni i pošteni ljudi. Hvala.
Kao član Visokog saveta sudstva, želim da ukažem još jednom na činjenicu da su sudije u Srbiji birane na osnovu tri kriterijuma - stručnosti, dostojnosti i osposobljenosti, i da je to jedino što nas je rukovodilo i prilikom izbora sudija i njihovog napredovanja. Pomenuli ste ovde, vezano za Savet Evrope i jedan deo Saveta Evrope, Komitet ministara. Ja ću vam sada citirati izveštaj koji smo dobili od Saveta Evrope, koji je urađen 19. avgusta ove godine, znači, od Generalnog sekretarijata, pa da ne bi bilo da interpretiram, pročitaću vam određene delove iz ovog izveštaja. Naime, kaže se na strani 10 – u srpskom pravosuđu ima malo poverenja javnosti u sudski i tužilački sistem, te je reforma bila neophodna. Široka javnost veruje da postoji duga istorija zloupotreba i pravosudnih grešaka u sudskom pravosuđu, kao i da je ono podložno neprimerenim političkim uticajima. Zahtevi društva za sprovođenje pravosudne reforme veoma su izraženi. Pored toga, pređašnji sistem bio je rđavo struktuiran i nije bio istinski funkcionalan. Stoga je u mnogim aspektima bila neophodna reforma. Zatim, pravosudna reforma u Srbiji je složen zadatak. Ministarstvo pravde je uložilo značajne napore i intenzivno radi na sprovođenju Nacionalne strategije za reformu pravosuđa, koju je ova Skupština usvojila 2005. godine, podsećam vas. Zzatim, Ministarstvo je stavilo do znanja da su predložene reforme sveobuhvatne, a usled potrebe da se mnoge reforme brzo primene, prilično je neminovno da su se možda dogodile neke greške. Međutim, Ministarstvo pravde je izrazilo spremnost da se pozabavi problemima koji proističu iz okvira primene reforme. Zatim, na strani 11. zaključuje – iako su u javnosti političari podržali početnu ideju reforme, sama primena reforme, posebno opšti izbor sudija, izazvala je veliku pometnju u srpskom društvu u celini, kao i u redovima pravosuđa. Mada nema nikakve sumnje u to da se srpske vlasti suočavaju sa znatnim izazovima u svom nastojanju da sprovedu reformu, one bi trebalo da nastave da ulažu napore kako bi se identifikovala rešenja koja će služiti ostvarivanju konačnog cilja reforme, funkcionalnijem pravosuđu koje će biti u skladu sa očekivanjima šire javnosti, kao i standardima Saveta Evrope, koje je Srbija dužna da poštuje. Upravo ovo što radimo ide ka tome. (Predsednik: Vreme.) Pričaćemo još o tome.
Gospodine Aligrudiću, izvolite.
Hvala, gospođo Malović, u redu je što ste pročitali, i treba. Tu ima, naravno, argumenata kako se to čita i na jednu i na drugu stranu. Ali, pošto više nemam vremena, ovo maločas je bilo prilično provokativno, moram, gospođo Mesarović, da kažem da ste vi uputili jedan dopis 18. februara 2010. godine u kome stoji da su se svi članovi izuzimali iz postupka razmatranja i glasali o kandidatu koji je njihov srodnik. To piše u vašem dopisu. Međutim, u tački 16. to nisu dopisi, Vrhovni savet sudstva tvrdi da je svim sednicama Saveta uvek, i to bez ikakvog izuzetka, prisustvovalo svih deset članova. Ako se ne misli da je to izuzimanje rađeno tako što su ljudi sedeli i prosto rekli – znate šta, u pitanju je moj sin ili moja tetka, ne bih da glasam. Ali, vidite, kolege, šta ćete i kako ćete. Nemam ništa protiv. Jesmo mi vašeg sina predložili za Beograd i bili smo u pravu kada smo to uradili. Uopšte se o tome ne radi. Vi potpuno zamenjujete teze kada je reč o mom pitanju. Da vas pitam, u redu je što smo mi glasali za njega, nego nije u redu da vi dignete ruku, da budete tu prisutni i da gledate svoje članove i kolege kada to rade. To nije u redu. Na kraju krajeva, niste morali da pristanete da budete predsednik Visokog saveta sudstva, o tome se radi. Kao što ministar zdravlja nije morao da pristane da bude ministar zdravlja, ako je već morao da ide na operaciju u Nemačku. O tome se radi. Radi se o odnosu morala prema toj čitavoj priči, a to ko je čiji simpatizer, ko koga podržava, nemojte, molim vas. Cela Srbija zna za vas da ste vi vrlo posredan, ali jak eksponent jedne političke stranke u Srbiji, to je DS. To svi znaju u ovoj državi. Nemojte da pričate takve stvari. Znači, to apsolutno nema veze. Na kraju, vrlo prosto i jednostavno, kada pričamo o moralu, kolika primanja vi imate? Čega ste vi sve član? Visokog saveta sudstva, kao predsednik, pa ste predsednik Vrhovnog kasacionog suda. Primate platu tamo. Kakvu naknadu primate kao član Visokog saveta sudstva?
Vreme. Gospođo Mesarović, imate reč. Ne treba biti nikakva prednost našoj deci, ali ne sme biti ni hendikep, što su naša deca, koja su kvalitetna. Izvolite, gospođo Mesarović.
Meni je jako žao, gospodine Aligrudiću, što vi banalizujete ovako ozbiljnu temu danas u Skupštini. Mi raspravljamo o nekim drugim pitanjima. Srbija hoće u Evropu, Srbija ima uslove, Srbija mora da menja zakone i Srbija mora da ispravi greške. To da li će jedan sudija biti manje ili više, to je neko drugo pitanje. Tome da li sam predsednik Vrhovnog kasacionog suda, valjda jesam, čim sam ušla u ovaj dom. Tu ste bili i vi kada sam birana i vaš bivši ministar, koji mi je to čestitao, i ovako i onako, i drugi ljudi iz vaše stranke. Prema tome, da li imam pravo na platu, pa ona je regulisana zakonom pre nego što sam postala predsednica suda. Da li je predsednik Vrhovnog kasacionog suda istovremeno i predsednik Visokog saveta sudstva? Jeste. Pa, šta da vam radim? Raspolažem svojim slobodnim vremenom, a i svojim radnim danom i postupam u skladu sa zakonom. Nigde nisam u sukobu interesa, nigde nemam dve funkcije i nemojte vi to pričati. To je zakon predvideo. Sada ću vam objasniti zbog čega je taj prigovor da Visoki savet sudstva i predsednik Vrhovnog kasacionog suda ne bude u jednoj ličnosti. To je ono koje dolazi iza onih koji su protivnici reforme. Zašto? Jer predsednik Vrhovnog kasacionog suda ima najbolji uvid u rezultate rada i u sve one kriterijume koje ima svaki sudija u Srbiji pojedinačno. Hvala vam.
Gospođo Malović, imate dva i po minuta.
Rešenje koje postoji u našem pravosudnom sistemu, da je predsednik Vrhovnog kasacionog suda i predsednik Visokog saveta sudstva, nije jedinstveno, postoji i u drugim pravnim sistemima i naročito smo vodili računa o uporedno-pravnom iskustvu. Reći ću vam da takvo rešenje postoji u npr. Španiji, gde se smatra da postoji najveća tranzicija u pogledu postojanja Visokog saveta sudstva. Takođe, takvo rešenje postoji u zemljama regiona, s tim što iskreno, radi javnosti Srbije, reći ću da npr. u odnosu na drugu zemlju regiona, srpsko pravosuđe ima možda najviše pretpostavke u pogledu obezbeđivanja nezavisnosti pravosuđa jer npr. u nekim zemljama u regionu jedan deo članova Visokog saveta sudstva predlaže predsednik Republike. Sada govorim kao građanin Srbije, a ne kao ministar pravde. Ne želim da živim u zemlji u kojoj će plata predsednika Vrhovnog kasacionog suda biti takva da ne podmiruje njegove osnovne troškove. Reći ću vam takođe da smo pravili analizu u odnosu na plate zemalja u regionu i da plata predsednika Vrhovnog kasacionog suda u Srbiji, nevezano ko je na čelu njega, predstavlja najmanju platu u regionu. Upravo treba da se zalažemo da i kroz to pitanje sudstvo u Srbiji bude nezavisno. To ćemo i dalje činiti.
Gospođa Vjerica Radeta ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nama iz SRS nije potreban nikakav Štefan File i nikakva Evropska komisija da bismo znali kakvi su problemi u pravosuđu u Republici Srbiji. Mi o tome govorimo pre svega na osnovu našeg stranačkog programa i na osnovu onoga što mi znamo, kao odgovorni i kao stručni ljudi i na osnovu onoga što su posledice vaše tzv. reforme pravosuđa. Podsetila bih da smo pre tačno dve godine, precizno, bilo je to 9. decembra 2008. godine, govorili o reformi pravosuđa koju ste nam ponudili i tada smo vam stavili do znanja precizno sa kakvim problemima ćete se sresti vi i sa kakvim problemima će se sresti država Srbija, ako uradite ono što ste vi zaista uradili. Žao mi je što danas nemamo vremena da vas podsetimo, od reči do reči, šta smo vam sve tada mi srpski radikali rekli i vi se danas susrećete sa tim problemima i pokušavate da izađete iz tog haosa koji ste sami napravili zato što ste zamislili da ste vi u stanju da napravite nekakvu reformu, pa ste onda uradili reizbor sudija, potpuno suprotno Ustavu Republike Srbije. Gospođo Mesarović, to što vi kažete da to nije reizbor, ne znam koga možete da ubedite u to. Vi sami znate da jeste, ali dobro, vi pokušavate da se odbranite od onoga u čemu ste učestvovali, kao član Visokog saveta. Bilo bi dobro, gospođo Malović, da nam kažete o čemu ćete vi to da razgovarate sa nereizabranim sudijama nakon ovoliko vremena? Šta je bilo sa onim vašim tvrdnjama i pre svega tvrdnjama gospođe Nate Mesarović da je veliki broj sudija koji nisu reizabrani, tužilaca, naravno, da su ljudi koji su između ostalog bili skloni korupciji, da li je pokrenut neki postupak protiv takvih ljudi, šta ste vi uradili, da li ste ih samo razrešili, i dan-danas primaju platu, ko je odgovoran što posle ovoliko vremena primaju platu, ako zaista ne zaslužuju da budu sudije, a ko je odgovoran što oni nisu sudije, ako se ispostavi da nakon odluka Ustavnog suda to ponovo budu. Da ste pravili partijsko sudstvo, vi to svakodnevno dokazujete, a najbolji primer je ono što se desilo u petak u Prvom osnovnom sudu, da je započeto suđenje gospođi Bosiljki Mladić, zato što…
Vreme.
Dozvolite mi da završim rečenicu, zaboga …
Izvolite.
Pre nego što krenem da vam odgovaram, radi pravog informisanja javnost, podsetiću vas da postupak opšteg izbora koji je sproveden u Srbiji nije suprotan Ustavu i to nije moje mišljenje, nego mišljenje Ustavnog suda. Ustavni sud je u julu 2009. godine, pre nego što je započeo postupak opšteg izbora, dao svoje mišljenje na podnete inicijative od strane Društva sudija na pojedine odredbe zakona i u svojoj odluci, žao mi je što nisam ponela, da mogu da vam citiram, ali sigurna sam da ćete mi verovati, a uostalom, možete se uveriti, pošto postoji na njihovoj internet stranici, da ne postoji više stalnost sudijske funkcije,i da taj kontinuitet u sudijskoj funkciji je prekinut 2006. godine, koji ste i vi podržali i da je postupak opšteg izbora koji je bio predviđen i u pravosudnim zakonima, kao što ste i sami konstatovali, koji su branjeni u ovom parlamentu pre dve godine, i u skladu sa ustavom. Postavili ste pitanje vezano za neizabrane sudije, za koje postoji sumnja u njihovu dostojnost, naročito u tom pogledu da li su učestvovali u određenim koruptivnim aktivnostima, šta je urađeno, a ja ću i vas i javnost Srbije podsetiti da je nedavno u Specijalnom sudu završen jedan postupak koji je pokrenut početkom ove godine u odnosu na jednog zamenika tužioca, koji je prvostepeno osuđen na 4 godine zatvora, zbog primanja mita. To je jedan od rezultata, koji su usledili nakon sprovođenja opšteg izbora u odnosu na tog zamenika tužioca koji nije bio izabran. Takođe, u Specijalnom sudu je doneta još jedna presuda u odnosu na jednog sudiju Trgovinskog suda, koji je prvostepeno osuđen na godinu dana zatvora i izrečena je mera bezbednosti i zabrana obavljanja sudijske funkcije. Takođe, pitali ste šta bi razgovarali sa sudijama koji nisu izabrani? Isto ovo što čini Ustavni sud, a što nije uspeo da uradi tokom cele ove godine, koliko postoji pokrenut postupak pred tim organom. Daćemo priliku da se izjasnimo na navode koji već postoje u pojedinačnim obrazloženjima i to opet želim da ukažem, znači, postoje ta obrazloženja koja su napisana i koja su dostavljena kako neizabranim sudijama i tužiocima, zamenicima tužioca, tako i Ustavnom sudu, postavićemo pitanje na navode iz tog pojedinačnog obrazloženja da se izjasne.
Gospođa Radeta ima još dva minuta.
Pokušaću da završim rečenicu, a vi izgleda ne dozvoljavate da ovde pominjemo torturu porodice generala Mladića i torturu koju sprovodi pravosuđe, tako što vodi krivični postupak protiv Bose Mladić. Hoću da postavim dva konkretna pitanja u skladu sa Poslovnikom, dva potpitanja, jer ova rasprava je poprilična farsa, ali iskoristićemo ovu mogućnost da pitamo šta je u okviru nadležnosti i jedne i druge gospođe koje danas predstavljaju pravosudni sistem u Srbiji, šta može da se uradi ako postoji krivična prijava koju su podneli ljudi iz SRS protiv izvesnog Steve Živanovića i Branislava Prostrana, predsednika opštine Zemun, i imamo dokaze i ti dokazi su predočeni, odnosno podneti nadležnom tužilaštvu, da su njih dvojica pokušali da kupe jednog odbornika opštine Zemun i nudili mu mito u raznim stvarima, i u gotovini ukupno 100.000 evra. Zamislite da tužilac kaže da tu nema mesta za krivično gonjenje. Tomislav Nikolić je svojevremeno izjavio da je Vojislav Šešelj iz Haga naručio njegovo ubistvo. Milan Terzić, advokat našeg predsednika, dobio je od Specijalnog tužilaštva za ratne zločine zvaničan akt gde ga obaveštava da ne postoje osnove sumnje da je Vojislav Šešelj tako nešto pokušao. Mi smo pre toga podneli krivičnu prijavu protiv Nikolića. Zamislite šta kaže vaše nezavisno tužilaštvo? Kaže da nema osnova za krivično gonjenje Tomislava Nikolića, pored takve iznesene laži i neistine i obmanjivanja građana Srbije.
Izvolite, gospođo ministar.
Nisam baš najbolje razumela poslednje pitanje, ali pokušaću da odgovorim. Prvo, želim da se ogradim od vašeg stava da je ovo farsa. Mislim da nije farsa i da ne treba na takav način da razgovaramo o sednici koja se odigrava u ovom uvaženom domu i sigurna sam da i vi ne mislite tako, jer ne biste učestvovali, kao što ni ja ne želim da učestvujem u farsi. U okviru nadležnosti Ministarstva pravde da kontroliše i obezbedi nesmetan rad sudova i u okviru toga mi imamo određene nadležnosti i u pogledu sudova i u pogledu tužilaštva, i ono što mislite da predstavlja predmet predstavke koja može da bude upućena Ministarstvu pravde, vrlo rado ćemo ispuniti svoju obavezu, to nam i jeste obaveza. Zapisala sam krivične prijave koje ste rekli da ste podneli i u okviru svoje nadležnosti naravno da ćemo to ispitati. Povodom ovog odgovora i stava koji ste dobili od Specijalnog tužilaštva, nisam razumela da li imate negativan stav po tom pitanju ili pozitivan, i šta je u pitanju.
Nemojte polemisati sa ministarkom, imali ste pravo da postavite pitanje. Reč ima gospođa Mesarović, imate još tri minuta i 10 sekundi.
Pošto gospođu Vjericu Radetu znam dobro, a i ona zna mene, potpuno sam sigurna da ona zna šta je činiti u slučaju kada tužilac napiše da nema mesta krivičnom gonjenju i da ne postoje okolnosti koje ukazuju na delo koje se goni po službenoj dužnosti. Prema tome, pošto vas ima dosta u SRS, koji ste afirmisani pravnici, očekujem da ćete vi iskoristiti zakonske mogućnosti i to sami učiniti. Ne dopada mi se izjava ministarke pravde, to sada moram da kažem, da će beležiti krivične prijave koje su podnete i razgovarati sa postupajućim tužiocem. Ako smo malopre rekli da je tužilaštvo samostalni organ, da je postupalo, donelo svoju odluku, onda takvom organu treba dozvoliti da stoji iza svoje odluke, a vi možete u postupku posle naterati tužioca da se pridruži ukoliko ima uslova da nastavi krivično gonjenje. Hvala.
Pošto od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa nema više zainteresovanih za učešće u ovom delu našeg rada, prelazimo na spisak po redosledu narodnih poslanika prema prijavama. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospodine Cvetkoviću, gospođo Mesarović i gospođo Malović, pokušaću da vratim ovu raspravu, iako u njoj nemamo prava na zaključke, da vratim u onu ravnu u kojoj mi možemo zaista ozbiljno da razgovaramo o problemima koji postoje. Mi u reformi pravosuđa očigledno da imamo problem. Ona nije završena. Činjenica da nije završena automatski ukazuje na njenu efikasnost. S druge strane nas obavezuje da vidimo u kojoj meri smo odgovorni za takvo stanje koje je neprihvatljivo loše u našem pravosuđu i da definišemo plan kojim će to biti rešeno. Pred sobom imam Ustav. Ovo je Ustav iz 2006. godine. Imam i Ustavni zakon. Na osnovu Ustava i Ustavnog zakona jasno je, gospođo Malović i gospođo Mesarović, da smo mi birali sudije, a ne razrešavali sudije, smenjivali ih zbog jednog od, mislim da postoje tri razloga. Mi smo sudije birali. Da li je broj izabranih sudija, gospođo Malović, dovoljan za efikasan rad našeg pravosuđa? To je prvo pitanje. Drugo pitanje za vas, gospođo Mesarović – vi ste prolongirali, odnosno vratili na početak postupak izbora novih članova Visokog saveta sudstva, kako smo obavešteni u medijima, pa u kojoj brzini može da se uradi taj posao i da li će do završetka tog posla biti otklonjeni oni sistemski problemi koji opet proizilaze, ne iz, po našem mišljenju, nekog hira, nego iz činjenice da smo bili pritisnuti rokovima, 1. januarom kada je reforma morala biti funkcionalna, a sa druge strane blokirani u njenim pripremama zbog postupaka koji su vođeni pred sudovima? Dakle, kada će biti formiran novi Visoki savet sudstva i na koji način će to biti uređeno? Za vas, gospođo Malović, da li je ovaj broj sudija dovoljan za normalan rad našeg pravosuđa?
Izvolite, gospođo Mesarović.
Da krenem obrnutim redom, pošto ste postavili konkretno pitanje za ministarku Malović, a ona mi je dala saglasnost da odgovorim oko broja sudija koji su utvrđeni odlukom Visokog saveta sudstva. To je bilo 1.800 sudija u Srbiji i morate shvatiti da je to dovoljan broj. Kad mene pitaju koliko sudija nedostaje u Srbiji, kažem – ne nedostaje nijedan, ali imamo 150 slobodnih sudijskih mesta, pa ćemo tih 150 sudijskih mesta popuniti onda kada bude izabran novi Visoki savet sudstva. Zašto vam ovo govorim? Sa ovog mesta bila sam u prilici da obiđem mnoge zemlje u Evropi, pa vam mogu reći da Španija ima 40 miliona stanovnika i 4.000 sudija, a Srbija ima, znate i sami, preko šest miliona stanovnika i trenutno ima 2.000 sudija. Mislim da je to sasvim dovoljan broj. Govoriti o tome šta sudije sude i kako sude, to je drugo pitanje. Na primer, sudija u Španiji i Francuskoj nema stručnog saradnika koji mu pomaže, a mi smo uveli mogućnost i obavezu da u svakom sudu na jednog sudiju bude jedan stručni saradnik koji će mu raditi odluke i pomagati u pripremi predmeta. Mora se obezbediti jednaka opterećenost sudija u Srbiji. To mora da se prati i mi smo to već radili na šest i na devet meseci. Postoje sudovi, posebno u južnom delu Srbije, gde ima više sudija i nema razloga da Visoki savet sudstva ne koristi mogućnost iz zakona i da vrši upućivanje sudija u sudove istog stepena nadležnosti na drugom mestu gde ima više predmeta i da se to poboljša. Mislim da nije problem u broju sudija, nego je problem bio u broju predmeta koji su nasleđeni i sada dobijamo izveštaje od predsednika sudova da su negde stajali u depoima nekakvi predmeti pritvorski u privrednim sudovima. Za sve to postoji evidencija u Visokom savetu sudstva i nije problem broj sudija u Srbiji, to će se u svakom slučaju regulisati i ovim izborom od 150 koji je rađen. Broj sudija u Srbiji je određen na osnovu trogodišnjih rezultata rada sudija po materijama. Znači, nije generalno za sve, nego po materijama, po sudovima itd. i po očekivanom prilivu predmeta za ovu godinu. Mora se imati u vidu da pošto smo počeli ove godine iz početka, sa nulte tačke, potpuno formirali novu mrežu sudova, da ne možemo na kraju godine tvrditi i reći – apriori reforma je uspela, sudije su završile sve što neko nije završio 15 i 20 godina. To je prosto nemoguće. Ali, izmenom procesnih zakona i donošenjem zakona u ovoj skupštini o javnim beležnicima, mislim da će se rasteretiti sudovi i da će moći da rade efikasno, kao što rade svi drugi sudovi u Evropi. Što se tiče ovog drugog pitanja – zbog čega sam stavila van snage odluku, kako neki mediji kažu, stavila svoju odluku van snage, mogu vam reći da sam 26. novembra ove godine donela odluku kojom sam poništila odluku od 30. septembra o otpočinjanju postupka predlaganja kandidata za izborne članove Visokog saveta sudstva iz reda sudija. Zbog čega? Zbog toga što je došao u Srbiju komesar EU i rekao, ono o čemu je malopre ministarka govorila, da je bio poslat nacrt zakona u kome je stajalo da 10 sudija mogu predlagati jednog kandidata. U ovoj skupštini usvojen je član zakona da ne mora biti izabran i predložen Skupštini za člana Visokog saveta sudstva onaj koji je dobio najveći broj glasova. Prema tome, kada budete tu verziju zakona, koju ste poslali Evropskoj komisiji i Venecijanskoj komisiji, dostavili ovde u Skupštini za izmenu ta dva člana, nema razloga, i to u hitnom postupku, da se odmah ne nastavi sa ovim postupkom kandidovanja i izbora novog sastava Visokog saveta sudstva. Znači, kako ministarka kaže, čini mi se da ona ima nekakve informacije ili dogovore, da to mora biti do marta. Ako tako bude, Visoki savet sudstva će raditi u stalnom sastavu i ja se nadam da ćete menjati odredbe Zakona o sudijama, one koje će omogućiti da se završi ovaj postupak na najbolji način, ne zato da bi se neko intervjuisao, nego zato da se otklone oni koji su ostali, a kod kojih nismo imali podataka o njihovoj, primera radi, nedostojnosti ili o njihovoj neobučenosti. Mi smo koristili podatke Ministarstva pravde i drugih državnih organa, pa prema tome nismo imali razloga da sumnjamo u njih. Hvala.
Gospodin Čedomir Jovanović ima reč.
Gospođo Mesarović, opet imam pitanje za vas. Naime, Ustavni zakon, član 7. je vrlo jasan. Mi mislimo da je suština zapravo u tome: "Izbor predsednika Vrhovnog kasacionog suda i prvi izbor sudija Vrhovnog kasacionog suda izvršiće se najkasnije u roku od 90 dana od dana konstituisanja Visokog saveta sudstva. Izbor sudija i predsednika ostalih sudova izvršiće se najkasnije u roku od jedne godine od dana konstituisanja Visokog saveta sudstva." Član 8: "Izbor javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca". Nigde se ne govori o reizboru ili o razrešenju. Mi imamo ovaj ustav i haos koji postoji, o kojem govorimo, zapravo proizilazi iz tog kalkulisanja institucija koje na to nemaju pravo. Ako parlament treba da promeni zakone koji su prepreka za efikasan produžetak reforme pravosuđa, parlament će to promeniti, ali parlament ne može da promeni Ustav. Ustavom je utvrđena kategorija izbora i sudija i tužilaca. Mi očekujemo od onih koji su pravosudna vlast u zemlji ili da postupaju strogo sa Ustavom ili da se suprotstave onom nastojanju koje ih prisiljava i gura u kršenje Ustava. Mi ne možemo da sprovedemo reformu pravosuđa suprotno Ustavu. Ako smo govorili o izboru, onda je reč o izboru, ne o reizboru. Imamo problem sa 800 sudija koji nisu izabrani, a prethodno su bili sudije. Oni se pozivaju na pravo koje im je garantovao Ustav iz 1990. godine. U Ustavu iz 2006. godine mi smo praktično raskinuli taj pravni kontinuitet stalnosti sudijske funkcije. Ako znamo da je potrebno 1.800 sudija, tj. ako ste vi tako nešto utvrdili, ovih 800 sudija koji su podneli svoje žalbe nemaju osnov za tu žalbu, jer im Ustav tako nešto oduzima i zaključak Ustavnog suda iz jula 2009. godine. To nezavisno pravosuđe mora da reši, to ne može parlament.
Gospođo Mesarović, izvolite.
Ako ste mislili na Visoki savet sudstva, ponavljam, mi smo postupali po Ustavu, Ustavnom zakonu, Zakonu o sudijama i Zakonu o Visokom savetu sudstva i to je potpuno jasno. Kada bude došlo do nekih promena, kao izvršioci zakona ćemo po tome postupati. Što se tiče Ustava i Ustavnog zakona, na početku sam rekla koje su bile primedbe Venecijanske komisije i vratila sam vas na početak, bojeći se da ste zaboravili da su bile primedbe date i na Ustav i na Ustavni zakon u pogledu planiranog izbora sudija u Republici Srbiji. Ne mogu ispred VSS ni da menjam Ustav, ni Ustavni zakon, mogu samo da ga primenjujem, mogu da dam predlog Ministarstvu pravde da preduzme odgovarajuće mere. Tu ćemo se mi potpuno složiti u tom cilju. Mi smo poštovali odluku i Ustavnog suda od jula 2009, pa odluku u slučaju Saveljić, to je jedan, po kriterijumima, najlošiji sudija u Srbiji, mislim da je to bilo loš primer po kojem je Ustavni sud u Srbiji držao lekciju i proširio ovlašćenja koja nije imao i tražio od VSS da radi ono što nije bio u obavezi ni po Ustavu, ni po zakonu, ali Ustavni sud ima pravo da zauzima stavove, ima pravo i da menja stavove, on može i sada da promeni stavove, kada radi u punom sastavu od 15 sudija. Ne vidim razloga da to ne bude. Uvođenje ustavnog prava na žalbu neizabranih sudija, koja nigde nije bila uvedena, to je nešto što je Ustavni sud učinio, iako je rekao da su svi zakoni doneti u skladu sa evropskim standardima. Zašto je to učinio? Zbog toga što je želeo da bira sudije umesto VSS, ali mi se čini da je sada svima došlo u pamet šta je čija nadležnost, pa je Ustavni sud shvatio da može samo ili da odbije žalbu nekog lica ili da je usvoji, poništi odluku i vrati ponovo VSS da odlučuje o pravu tog sudije. Šta tu ne valja? Naravno da ne valja, nismo ispoštovali, VSS, jeste, rekla sam vam da smo napisali 500 plus 600, ali ne poštujemo suđenje u razumnom roku i neizabranim sudijama. Mogli su u Ustavnom sudu, imali su za to osnova, poništiti odluku o neizboru ljudi koji nisu prošli taj opšti izbor i vratiti ponovo VSS da odluči o tim ljudima. To je bilo mnogo jednostavnije i u mnogo kraćem roku. Imali su više i ustavnih i zakonskih ovlašćenja da to urade. Zbog čega su uvodili stavove? Na to vam ne mogu odgovoriti, ali činjenica je (Predsednik: Vreme.) da su bile primedbe i na Ustav iz 2006. godine u pogledu izbora, i na Ustavni zakon za sprovođenje opšteg izbora u Republici Srbiji.
Gospodin Riza Halimi ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Preko pitanja ministarki gospođi Malović ću da pokrenem dve teme koje su veoma važne za naše područje. Prvo je pitanje postizanja racionalnosti, koji je bio jedan od najvažnijih kriterijuma reforme pravosuđa, koje jednogodišnjom praksom nije ostvareno, bar kada je u pitanju problematika, uopšte procesuiranje svih postupaka, u ovom slučaju krivičnih, a iz oblasti sudskih jedinica Preševo i Bujanovac u Osnovnom sudu u Vranju. Pored toga što ljudi putuju 50 do 60 kilometara i kao svedoci, pa i u niz drugih svojstava, Preševo ima i veoma prometni granični prelaz, pa moraju svi učesnici bilo kojih krivičnih predmeta da putuju sa graničnog prelaza, i stranci, i konfiskovani automobili, kamioni. Sve to treba posle direktno da se prenosi i procesuira uVranju. Mislim da je jako neracionalno, nepraktično. Pitanje je šta tu može najhitnije da se uradi, da svi ovi postupci ne poskupljuju, ne oduzimaju vreme građanima? I u svojstvu najjednostavnijih svedoka čovek mora da izgubi ceo dan. Tu su i prateći troškovi. Mislim da je ta situacija stvarno neodrživa. Dodao bih tu i istražni postupak. Sve se apsolutno izvodi u Vranju, a daleko je jednostavnija i racionalnija bila ranija praksa kada se to obavljalo po opštinskim sudovima u Preševu i Bujanovcu. Druga problematika je pitanje sprovođenja ustavne norme, korišćenja albanskog jezika paralelno sa srpskim jezikom. Počelo je, ima tu pozitivnih pomaka, u smislu obezbeđivanja prevodilaca, zapisničara, ali mislim da suštinski ova problematika nije rešena, jer za suštinsko sprovođenje dvojezičnosti moraju da se nađu adekvatna rešenja, jer je u pitanju povećani obim posla, koji se trenutno ne vrednuje. Ako sudija bude u opasnosti da ne ispunjava normu sa ostalim kolegama koji rade na jednom jeziku, onda ili improvizuje ili možda ponekad, ne direktno, indirektnim metodama primorava stranke da postupak vode na jednim jeziku, što ugrožava i zakonsku i ustavnu normu korišćenja jezika manjina u sudskim postupcima.
Vreme. Gospođo Malović, izvolite.
Zahvaljujem se gospodinu Halimiju na pitanju. Mislim da imamo jedan kontinuirani dijalog oko funkcionisanja suda u Vranju i sudske jedinice u Preševu. Ovo nije prvi put da o tome razgovaramo, već to činimo kad god je to moguće. Mislim da je Ministarstvo pravde, u okviru svoje nadležnosti, učinilo maksimum da poštuje jedan multietnički princip. U krajnjem slučaju, to je i VSS činio prilikom opšteg izbora. Mislim da se slažemo o ko toga da je to, koliko god je moglo, ispoštovano. Takođe, želim da ukažem i na činjenicu da se u pravosudnim zakonima po prvi put našlo upravo poštovanje tog multietničkog principa. Takođe, to smo činili i prilikom izrade pravilnika o sistematizaciji i organizaciji radnih mesta unutar suda. Znate da smo u nekoliko navrata upravo raspisivali konkurse da bi to mogli da ispoštujemo i da bi ljudi, ne samo po multietničkom principu, već i po nekim drugim principima koji se tiču radnog odnosa i zapošljavanja, mogli da se zaposle unutar suda. To ćemo činiti i ubuduće, prilikom budućih izbora i mislim da tu nema nikakve dileme da je to neophodno. Uostalom, to je naša obaveza i prema zakonu i prema Ustavu. Što se tiče funkcionisanja sudskih jedinica, o tome smo ovde već razgovarali i ranije i danas smo o tome govorili. Rekla sam i ponoviću da mi nismo krajnje negativni, da razgovaramo o tome. Za sada vidim da sudska jedinica u Preševu dobro funkcioniše, ali gde god postoje sugestije, primedbe ili kritike da treba poboljšati ili na drugačiji način da bude ustrojena, naravno da smo voljni da saslušamo. Takođe, ne znam koliko će nam to značiti, ali imam obavezu još jednom da ukažem da sama primena sudskog poslovnika jeste jednim delom u nadležnosti Ministarstva pravde, drugim delom u nadležnosti Vrhovnog kasacionog suda i VSS. Kao što smo činili ove godine, da kontrolišemo primenu sudskog poslovnika i način na koji su uređene sudske jedinice, to ćemo činiti i u buduće. Gde god postoji prostora za poboljšanje, to ćemo vrlo rado učiniti.
Gospodin Riza Halimi ima još dva minuta.
Samo da potenciram i ponovo postavljam pitanje – koji je problem da skraćeni postupci, do pet godina, ne budu u mogućnosti da se procesuiraju u sudskim jedinicama, jer većina predmeta je iz te oblasti? Drugo je što se tiče korišćenja jezika manjina, već sam rekao da ima pozitivnih pomaka, u smislu da su prevodioci obezbeđeni, da su obezbeđeni i zapisničari, ali insistiram na tome da bi trebalo daleko više da se uradi kod pripravnika, sudijskih pomoćnika, da bi se stvorila jedna kadrovska baza za buduće konkurse, gde bi onda mogli Albanci da konkurišu, ne samo u osnovnom sudu, nego i u višim sudovima, gde bi onda imali bolju kadrovsku situaciju i mogućnosti da bude adekvatno proporcionalna zastupljenost u svim sudskim organima. Hvala.
Izvolite.
Ne postoji problem. Upravo sam to i rekla. Vi ste ovde baš ukazali na skraćeni postupak. Sudski poslovnik dozvoljava da se skraćeni postupak odvija i u sudskim jedinicama. Upravo sam vam to rekla. Radićemo kontrolu primene sudskog poslovnika i tamo gde je opravdano, a svakako da jeste opravdano mesto iz koga vi dolazite, da se tamo odvija i ne vidim razloga zašto ne bi bilo na takav način uređeno. Što se tiče jezika manjina, to ste rekli da smo se trudili da tu bude ispoštovano i da se zapošljavaju i tumači unutar suda. Što se tiče pripravnika, potpuno delim vaše mišljenje. Ako govorimo o nacionalnom principu, smatram da ljudi u sudu, a ako govorimo o pravosudnim funkcijama, trebaju i od samog pripravnika da se zapošljavaju unutar suda i u unutar tužilaštva. To je najbolji način da se oni obrazuju, edukuju za buduće sudije.
Poslanik Miroslav Petković ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Cvetkoviću, samo opušteno, gospođo Malović, poštovani građani Srbije, kada se brani neodbranjivo, onda se ova sednica polako pretvara u neuspešnu konferenciju za medije predstavnika vladajuće koalicije. S obzirom da je naš poslovnik vrlo rigidan u pogledu vremena, moraćemo brzo da govorimo. Na samom početku, da razjasnimo eventualne nesporazume. Naša kritika onoga što vi nazivate reformom pravosuđa nije politički motivisan napad na sudstvo u Srbiji, već želimo da pronađemo ko su odgovorni ljudi i pravi krivci za katastrofalnu situaciju u srpskom pravosuđu. Mnoge stvari su nam bile jasne kada ste predlagali set pravosudnih zakona. Na to smo ukazivali da će imati pogubne posledice. Tada nam niste verovali, ali to se već pokazalo na onom čuvenom savetovanju u Vrnjačkoj Banji, kada su bili prisutni i predsednik Vlade i predsednik Skupštine, i ministar policije i ministar pravde, da bi peglali rešenja koja su predviđena u tim zakonima. Tada je bilo, siguran sam, jasno i svim onim ljudima koji su konkurisali za nov izbor u novom pravosuđu u najnovijoj Srbiji. Tada ste vi, gospođo ministre, rekli da je za ocenu reforme pravosuđa potrebno da protekne godinu dana. Evo, u decembru raspravljamo o efektima te reforme. Voleli bi da čujemo vas, šta je to urađeno u reformi pravosuđa, izuzev što su izmenjeni nazivi sudova, njihova sedišta i što su izabrane neke nove sudije. Reforma po definiciji treba da bude promena nabolje, a ne nagore, a mi imamo situaciju da od 2009. godine i Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca praktično proizvodi bezakonje u ovoj zemlji. Visoki savet sudstva se u svom radu nije bavio, odnosno nije dokazivao nestručnost, neosposobljenost i nedostojnost kandidata, već je izrazio sumnju da određeni kandidat ne ispunjava uslove, sumnja kao takva u izvođenju Nate Mesarović i Boška Ristića. Posledica takve samovolje jesu stotine postupaka po žalbama, ne po prigovorima, preko 800 žalbi svih onih ljudi koji nisu izabrani ponovo u pravosuđe. Do danas je održano nekih tridesetak rasprava. Prema dinamici, šest predmeta se dnevno obrađuje, što znači da će negde u maju 2011. godine biti okončan čitav postupak. Ono što je poenta čitave priče, Ustavni sud Srbije nakon svoje odluke ne može da vrati neizabrane sudije na posao. On će dati samo svoje mišljenje, a da li onda to znači da će Visoki savet sudstva kao drugostepeni organ ponovo odlučivati o njihovom izboru. Najbolji dokaz da je učinjeno niz propusta i pogrešaka u čitavom ovom procesu jeste i zaključak Vlade kojim se omogućava da sve neizabrane sudije primaju platu sve do odluke Ustavnog suda Srbije. Da se razumemo, nemam ništa protiv toga, ali Vlada je priznala da je učinjen niz propusta i uzgred, poslednja plata tim ljudima isplaćena je u septembru. Možemo da konstatujemo da je nekim sudijama razmatran broj ukinutih odluka u 2008. godini, a ne u 2006. i 2007. godini. Koliko tužilaca svakodnevno putuje, kolike su uštede u budžetu Republike Srbije, obzirom da država dotira izabranim sudijama i tužiocima 250 evra za stambeni smeštaj, putne troškove i kada će biti izabrani predsednici sudova?
Zahvaljujem.
Shvatila sam da je pitanje bilo upućeno meni, tako da ću vam vrlo rado dati odgovor. Moram na početku odgovora da vam kažem da se ne ponašamo opušteno, kao što je bio vaš izraz. Naprotiv, vreme nije za opuštanje. Smatramo da se nalazimo pred vratima EU i zato pokušavamo da celokupan naš pravosudni sistem u okviru naše nadležnosti uskladimo i prilagodimo tome, a da u okviru toga poštujemo standarde koje nam ukazuju iz Evropske komisije. Takođe, u svom radu ne peglamo stvari, nego pokušavamo da zatvorimo i da rešimo sva otvorena pitanja. Pri tome nam nije problem da preuzmemo odgovornost na tom poslu. Smatramo da ovaj posao koji radimo je značajan, da je dalekosežan i da će se rezultati ovog rada tek u narednom periodu videti. Citirali ste moj govor na godišnjem savetovanju u Vrnjačkoj Banji, koji je bio prošle godine i tačno je da sam rekla da rezultati reforme pravosuđa ne mogu da se vide par meseci posle toga. Mogu da se vide nakon određenog perioda. Ni period od godinu dana nije adekvatan, ali reći ću vam šta su rezultati reforme pravosuđa nakon šest meseci. Biće mi veliko zadovoljstvo kada Visoki savet sudstva bude predstavljao svoj godišnji izveštaj o radu da prisustvujem tom predstavljanju. Na primer, za privredne sudove, statistike pokazuju da za prvih šest meseci prvostepeni privredni sudovi rešili su 30% više predmeta u odnosu na isti period prošle godine. To su proverljivi podaci. Nalaze se na internet stanici Visokog saveta sudstva, tako da možete se uveriti u to. Takođe, svaki sudija u privrednom apelacionom sudu rešio je 20% više predmeta u odnosu na isti period prošle godine. Takođe, veoma je značajno istaći da broj predmeta starijih od dve godine u prvostepenim privrednim sudovima u prvih šest meseci 2010. godine u odnosu na isti period prošle godine smanjen je za 36%, tačnije sa 2.375 predmeta na 1.523 predmeta. Znači, vrlo je eksplicitno. U privrednom apelacionom sudu broj predmeta starijih od dve godine od januara do juna 2010. godine u odnosu na isti period 2009. godine smanjen je za 84%. Takođe, ako se uzme u obzir da su ovi rezultati postignuti sa manjim brojem sudija, pošto je postavljeno pitanje bilo i oko broja sudija i drugih zaposlenih, onda se uspeh u radu privrednih sudova može smatrati još značajnijim, jedan je od primera da sa manjim brojem zaposlenih mogu se ostvariti dobri rezultati. Podsetiću vas da je jedan od osnovnih ciljeva reforme pravosuđa, koji smo sebi postavili kada smo krenuli u ovaj posao, je bio podizanje efikasnosti u radu sudova, u intenziviranju borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije i zaštiti investicija kroz postupanje privrednog sudstva. Mogu da vam ukažem na rezultate koje je postigao, npr. Viši sud u Beogradu, u odnosu na okružni sud za isti period. U krivičnim predmetima Okružni sud u Beogradu je po sudiji rešavao 10,57 predmeta, dok Viši sud u Beogradu u istražnom odeljenju rešava za ovih prvih šest meseci 28,6 predmeta. Predsednica Visokog saveta sudstva prilikom podnošenja izveštaja o radu sudova je ukazivala na jedan broj predmeta, onih predmeta koji su se arhivirali, ali svakako, kada se računa, onda se vidi da su oni mnogo više radili. Takođe, u odnosu na krivičnu i na građansku materiju, imamo rezultate koje možemo da vam predstavimo. Iz svega ovoga se vidi, naravno, da se rezultati reforme pravosuđa mogu sagledati. Naravno, to nije kraj i nećemo se opustiti na ovome. Smatramo da se može mnogo bolje i mnogo više raditi. Duboko sam uverena da će na tome istrajati i Visoki savet sudstva i Vrhovni kasacioni sud, a u okviru Ministarstva pravde. Trudićemo se da obezbedimo sve uslove za nesmetan rad sudova. Zahvaljujem.
Gospodine Petkoviću, izvolite. Imate dva minuta.
Gospođo ministarka, pretpostavljam da ste svesno izbegli da kažete rezultate Prvog osnovnog suda u Beogradu, ali siguran sam da su svi u sali pročitali onu divnu bajku koja nije samo za decu "Carevo novo odelo", pa ćete izvući neke pouke iz svega toga. U zaključku ekspertske misije Evropske komisije stoji da je postupak reizbora imao značajne nedostatke u pogledu sastava i nezavisnosti Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca u pogledu primene objektivnih kriterijuma, pouzdanosti i javnosti celokupnog procesa. Ne znam kako možete ujutru da se pogledate u ogledalo kada se umivate, kada pogledate izveštaj Evropske komisije i sve primedbe koje su izneli. Šta je posledica svega toga? Da ćete imati nadzor od Evropske komisije i imaćete zahtev za temeljnu reviziju čitavog postupka. Car je go, nažalost. Boris Tadić je rekao da treba uskladiti sve te promene sa zahtevima EU i poziva sve činioce da se maksimalno uključe u čitav proces. Nažalost, ova vlast pravi kompromis pod pritiskom međunarodne javnosti, EU i domaćeg javnog mnjenja i zbog toga se ovo dešava. Da vas podsetim da su zbog svega toga ostavke podneli i vaš pomoćnik za projekte i za pravosuđe. Recite mi koji je rok i kada će biti izabran stalni sastav Visokog saveta sudstva? Nemojte mi reći da su potrebne one dve izmene. Lično sam podneo amandman da sudija, ukoliko prikupi određeni broj glasova za podršku za Visoki savet sudstva, bude izabran, tada ste u onoj sali2008. godine odbili kao nepoželjan. Pretpostavljam da, za razliku od nekih ljudi koji primaju četiri plate u ovoj zemlji, vi imate osećaj socijalne i moralne i društvene odgovornosti, pa nam reciteda li oni isti koji su napravili ovakve greške treba i da ih ispravljaju. Pružite nam dokaz da je pravosuđe u Srbiji zaista nezavisno ili samo prihvatate sud svoje partije. Hvala najlepše.
Izvolite, gospođo Mesarović.
Samo nešto da se razumemo, pošto ste postavili pitanje oko izbora predsednika sudova, a takođe ste postavili pitanje ko će ispraviti greške i odgovornosti, znate šta, ovde ne postoji niko ko izbegava odgovornost. Od početka sam rekla na osnovu čega je radio Visoki savet sudstva, ali smatram da i vi sami, kao oni koji ste donosili zakone na osnovu predlagača, morali ste da pratite i evropske standarde i praksu u okruženju i da ne glasate za te zakone. Visoki savet sudstva nije zabrljao. Što se tiče predsednika sudova, rok je bio da se biraju u roku od tri meseca. Konkurs je objavljen. Obavljeni su razgovori transparentno sa svim vršiocima funkcije predsednika sudova, formirane komisije. Mogao je svako da gleda putem video-konferencije šta predlažu, šta su do sada uradili oni koji su na funkciji i da se utvrdi. Reći ću vam još nešto. Pošto je zakonski rok za izbor predsednika sudova bio tri meseca, to znači da spada u nadležnost prvog saziva Visokog saveta sudstva i za dve nedelje pretpostavljam da ćete imati u Skupštini predlog kandidata za predsednike sudova. Procenjujem i ocenjujem sasvim odgovorno da nije dobro da sačekamo sledeću godinu sa vršiocima funkcije predsednika sudova i ne može Srbija biti u VD stanju. Neko mora odgovarati za ono što se radi po sudovima da ne biste imali primedbe koliko dugo traje postupak u nekim predmetima. Dobro znate kako je to bilo jer u vreme ministra Stojkovića, svake subote je držao otvoren telefon da mu se građani žale i to nije dalo efekta. Efekte daje samo ono kada nekome odredite koliko ima da radi, koliko će dobiti za svoj rad i kada se utvrdi pojedinačna odgovornost svakog onog ko radi, a to je uradio ovaj Visoki savet sudstva, sve transparentno, imate sajt ako nemate vremena za pitanje, pa se upoznajte. Hvala vam.
Gospođo Malović, izvolite. Imate još minut vremena.
Nije nam problem da preuzmemo odgovornost za sva otvorena pitanja. Mi sa Evropom razgovaramo. Ne odbijamo je apriori, nego razgovaramo. Pri tome, u tim razgovorima smo poprilično iskreni, ono što kažemo to i uradimo, ne dajemo lažno obećanje i ne postavljamo nerealne zahteve koje ne možemo da ispunimo, nego vrlo otvoreno kažemo ono što je u duhu našeg zakona, ono što je ustavno i ono što je u duhu naše pravne tradicije i mentaliteta, što možemo da uradimo. Isto tako što se tiče i budućih izmena zakona i o Visokom savetu sudstva i pratećih izmena koje će verovatno morati da uslede ako govorimo o Zakonu o sudijama. Što se tiče Zakona o Visokom savetu sudstva, pokušala sam da objasnim šta se našlo pred venecijanskomkomisijom, zašto se ta odredba nije našla u Zakonu o Visokom savetu sudstva. Verujem da će u narednih 10 dana pred ovim uvaženim domom se naći izmene Zakona o Visokom savetu sudstva, nakon čega će moći da se pristupi i izboru za stalni sastav Visokog saveta sudstva.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Radi javnosti vas podsećam da je u decembru 2008. godine SRS iznela brojne kritike na ceo koncept reforme. Sve što smo rekli da će da se desi, nažalost, desilo se. Ne likujemo zbog toga, ali pošto je potrebno da postavimo neko pitanje postavljam pitanje dokle mislite da srljate u propast? Iskreno odgovorite. Da dam odmah odgovor zašto je propast; pa zato što dijalektika između Ustava, ustavnog zakona, nečega što se zove lustracija, potrebe da stranke dobiju dominaciju u pravosuđu i potrebe da razvijene advokatske kancelarije budu dominantne, napravile su svojevrsnu papazjaniju iz koje ne može da se izađe. Naravno, glavni uzrok ovog stanja jesu pare jer je država dobila pare za transformaciju našeg pravosuđa, da l' beše 300 ili 400 miliona nečega, ne znam čega, dolara ili evra, i koliko se sećam renovirali ste onu zgradu, pa još niste građevincima isplatili. I demonstrirali ste tokom ove dve godine nešto što smo vam rekli da ćete da demonstrirate, a to je da ne znate šta je nezavisno, samostalno sudstvo, da ne znate šta je stalnost funkcije,da ne znate šta je stečeno pravo i kada ste donosili neke zakone koji se tiču izbora, reizbora i svega što može da se strpa u to, izgubilo se pravo na pristup adekvatnom pravnom sredstvu, pa se kao rezervna varijanta javila ustavna žalba. Meni se sviđa vaš stav povodom ustavne žalbe i delim ga, ali imamo problem sa predsednicom Ustavnog suda, nadam se da će što pre da ode u sednicu, da malo naše pravosuđe profunkcioniše. Postigli ste nešto epohalno – pored štrajka u sudu, sada imate i demonstracije ispred suda. Eno, u Nišu demonstriraju ispred Apelacionog suda, gladuju ljudi već šest dana zbog Nisala i nekih neisplaćenih obaveza. Kada bih vam iz torbe izvadio ove konkretne primere znate i sami šta bi tu sve bilo. Završava se da niko ne poštuje čak ni izvršni naslov koji se donese u sudu. To je prirodna posledica i zato vam postavljam pitanje dokle mislite da srljate u uništavanju pravosuđa jer očigledno je da je ovo samo prva faza. Nadam se da su zastareli oni predmeti koji su morali da zastare, onih 5000 predmeta, zbog čega je neko ušao u Vladu iako jetokom izborne kampanje bio neevropski, a onda je postao proevropski. Znači, dokle mislite da srljate i kada mislite da se otkačite Boška Ristića, Dušana Petrovića i Mikija Rakića, jer su oni glavni, a ne vi koji sedite tu.
Zahvaljujem. Gospođo Malović, imate reč.
Vaše pitanje sam shvatila – šta ćemo ubuduće raditi u pogledu dalje reforme pravosuđa i shodno tome ću vam odgovoriti. Znači, reforma pravosuđa predstavlja jedan složen proces i ona je jednim delom opšti izbor, a drugim delom je promena procesa rada. pri tome mislim i na krivični postupak i na parnični postupak i na izvršni postupak. Promenjena je organizacija rada. Tu smo doneli nekoliko zakona i druge podzakonske akte koji se tiču organizacije rada i promene svesti koja je najteža jer smo mi ipak tranziciona zemlja koja je morala sa jednog načina rada, s jednog načina državnog uređenja da pređe na drugi način. Što se tiče opšteg izbora, sami smo svesni toga i to smo uostalom ovde vrlo jasno rekli da postoje određena otvorena pitanja. Ići ćemo u susret tim otvorenim pitanjima, ne samo tokom ove godine nego i ranije razgovaramo sa Evropskom komisijom i drugim relevantnim međunarodnim organizacijama. To ćemo činiti i ubuduće i izmene zakona koje će se naći pred ovim uvaženim domom će biti između ostalog i rezultat konsenzusa koji smo postigli sa međunarodnim organizacijama, ali naravno percipirajući naše pravno iskustvo, pravnu tradiciju, mentalitet i sve ostalo. Što se tiče izmena procesnih zakona, tu smo u nekoliko navrata imali izmenu ZKP. Prilikom poslednje izmene ZKP rekli smo da je to samo prvi korak u izmeni našeg krivično-procesnog zakonodavstva, da je naša zemlja ona zemlja koja želi da ide putem evropskih integracija, konsultujući uporedna pravna iskustva i potpuno sam svesna, ako govorimo o ZKP, da su i zemlja kontinentalne Evrope prošle na novi model krivičnog postupka, gde je jedan od ključnih instituta vođenje tužilačke istrage. To smo imali npr. u Španiji. Nemačka je prešla na taj model, a u ovom momentu postoji i radna verzija zakona o kojoj se raspravlja u Francuskoj. Isto se tiče parničkog postupka. Postojale su određene intervencije u pogledu parničnog postupka. Postoji radna grupa koja će ovih dana biti i formalizovana na nivou Ministarstva pravde, gde ćemo pokušati da naš parnični postupak prilagodimo promeni svesti i prelaskom sa jednog sistema funkcionisanja same države, pa i našeg sudstva na jedan novi i moderniji način. Zakon o izvršnom postupku se trenutno nalazi pred Savetom Evrope. Očekujemo njihovo mišljenje po pitanju izvršnog postupka. Duboko sam uverena da narednih dana, u narednim mesec ili dva dana taj zakon će se naći pred ovim uvaženim domom. Potpuno smo svesni postupaka i problema koje imamo u izvršnom postupku. Ne služi nam na čast što stoji veliki broj dana i meseci ili godina koliko traje izvršenje u Srbiji, ali delujemo proaktivno i pokušaćemo i taj problem da rešimo. Predsednica je danas rekla i o zakonu o javnim beležnicama koji je u pripremi. U ovom momentu se prikupljaju potrebna mišljenja od nadležnih ministarstava i duboko sam uverena da narednih nedelja ovaj zakon će se naći pred Vladom RS koja će utvrditi predlog i poslati ovom uvaženom domu. Samim tim ćemo imati sa jedne strane rasterećenje ako govorimo o poslovima unutar suda, a sa druge strane biće, što je i primarni cilj, donošenje ovog zakona. Imaćemo jedno brže i efikasnije postupanje ako govorimo o poslovima koji će preći na javne beležnike, gde će naši građani i privredni subjekti moći mnogo brže da ostvare svoja prava. Organizacija pravosuđa, o tome je bilo polemike, mi smo prešli na jednu novu mrežu sudova. Drago mi je što su u našu zemlju uvedeni apelacioni sudovi. To predstavlja novinu, ali je dovelo i do bržeg rešavanja postupaka po žalbama, a naročito ako govorimo o građanskim postupcima. Uveden je i upravni sud koji je nekada bio u sastavu Vrhovnog suda. Mogu slobodno da kažem da smo doneli neke istorijske odluke ako govorimo o pravosuđu Srbije. Činićemo i dalje da preduzimao određene korake ne bi li naše pravosuđe bilo efikasnije a građani zadovoljnije.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas ćemo u direktnom prenosu biti do 18.00 časova, a posle toga, zbog prenosa međunarodne košarkaške utakmice koja je unapred bila ugovorena, nećemo biti direktno uključeni, već će odloženi prenos početi oko 22.30 časova. Gospodin Zoran Krasić ima pravo na još dva minuta.
Kao što sam i očekivao, ko u klin, ko u ploču. Postavio sam pitanje – kako ćete da prekinete da srljate, a vi ste mi sada rekli da ćete da nastavite i dalje da srljate u ovom što se zove transformacija. Dobro, ali sada postavljam pitanje – odakle ova proizvoljnost? Mi ćemo sada na zahtev nekoga ko nas posmatra sa strane da organizujemo posebnu sesiju pa ćemo da razgovaramo sa neizabranim, pa ćemo da ih pitamo kako ste i šta radite itd. Po kom članu kog zakona? Izvinite, molim vas, odakle ta proizvoljna tumačenja nekih propisa? Onda kažete – mi ćemo da promenimo zakon. Kako da menjate najbolji proevropski zakon? Pre dve godine samo što niste prokrvarili ovde da je to najbolji zakon, da nema boljeg zakona, sve po standardima te Venecijanske, te Bečke, te kopenhagenske, te vašingtonske, te škokholmske komisije. Jeste li čuli šta je Venecijanska napisala za Ustav RS? Da li je nešto rekla oko izbora, reizbora, opšteg izbora ili bilo kojeg sinonima koji koristite i sa kojim želite da poništite stalnost sudijske funkcije i da ne priznate stečena prava ljudima? Kažete mi – mi ćemo i dalje da srljamo. Zašto? Da bi prikrili pare koje ste potrošili. Ajde što ste potrošili te pare, nego ste još dužni investitorima preko 500 miliona dinara za onu zgradu gde se sada šepurite pored Nemanjine broj devet. Zašto bi sada celokupno pravosuđe i svi građani bili žrtve gramzivosti ljudi iz DOS koji gledaju samo da dođu do pristupnih fondova da uzmu pare. Znate li koliko vas je briga za reformu pravosuđa? Vas to uopšte ne interesuje. Vama je interesantno – drži vodu dok majstori odu, računajući da narod neće da se seti. Setiće se narod.
Ovo zapravo nije bilo pitanje, nego glasna razmišljanja, dileme i tako. Gospodin Vlatko Ratković ima reč. Izvolite.
Uvažena ministarko pravde, predsednice VSS, gospodine predsedniče Vlade, danas na ovoj sednici raspravljamo na aktuelnu temu o jednom izuzetno važnom pitanju, o jednoj od najvažnijih reformi u srpskom društvu i srpskoj državi, o reformi pravosuđa. Ne raspravljamo o reformi matičarskih službi u mesnim kancelarijama, nego o reformi jedne grane vlasti. Shodno ustavnoj podeli na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlastmi smo pre dve godine krenuli u jednu od zaista revolucionarnih reformi nakon pola veka tumaranja u ovoj oblasti. Naravno da u ovako velikim reformama mora doći do određenih problema u implementaciji dopisa, u njihovom tumačenju. Samo ću podsetiti na ono što je rekla gospođa ministarka Malović da je Ustavni sud svojom odlukom iz jula 2009. godine, to je objavljeno u "Službenom glasniku", a ne samo na sajtu Ustavnog suda Srbije, utvrdio da načelo stalnosti sudijske funkcijenije povređeno opštim izborom sudija i u tom okviru i te činjenice moramo uvek da pođemo kada razgovaramo o ovom bilo u parlamentu ili pred relevantnim evropskim institucijama. Moje pitanje ne tiče se toliko ljudi iz struke, iz stručne javnosti, već pre svega velikog broja građana koji su stranke u raznim vrstama postupaka, od izvršnog, parničnog, krivičnog, vanparničnog postupka, a to je nešto što se odnosi na pravo na suđenje u razumnom roku. Moramo biti svesni činjenice da do ove reforme, a verujem u nekim oblastima i danas da je u priličnoj meri pravo na suđenje u razumnom roku povređeno, a u prilog mojoj tvrdnji je činjenica da je najveći broj pritužbi, odnosno postupaka pred Evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu upravo ima za svoj predmet povredu prava na suđenje u razumnom roku kao pravnog standarda i temeljnog pravnog načela. U tom smislu postavljam pitanje vama, gospođo Malović, u okviru zakonodavne inicijative, mada ste malopre o tome govorili, da nešto podrobnije kažete, ili vama gospođo Mesarović, u kom smislu će ići zakonodavna inicijativa odnosno reforme u ovoj oblasti od strane Ministarstva pravde?
Izvolite, gospođo Malović.
U prethodnom izlaganju sam rekla da je jedna od aktivnosti Ministarstva pravde na kojoj trenutno radimo zakon o izvršnom postupku, tačnije rečeno kako će se ubuduće zvati zakon o izvršenju i obezbeđenju i to je nešto što predstavlja deo srpskog pravosuđa koji mora i u tom pogledu da se reformiše. Naravno da je suštinski, ako govorimo o reformi u tom pogledu, bitno donošenje zakona i bitna je i sama primena zakona. Kada smo pristupili izmeni zakona, uradili smo određene analize. Onda smo iz tih analiza saznali da je, ako govorimo o izvršenju unutar Srbije da je ono u proseku 500 dana, što je nedopustivo. Standardi u okviru zemalja EU govore da postupak izvršenja najviše traje 30 do 40 dana. Naravno, onda smo pokušali da utvrdimo koje su to akutne tačke, iako govorimo o onim parničnim postupcima koji se odvijaju između fizičkih lica, ili ono što može i što je takođe jako bitno, ako govorimo daljem razvoju investicija, koje su te akutne tačke, ako govorimo o izvršenju kada se tiče privrednih subjekata. Zakon, radna verzija zakona koji smo izradili i koji se trenutno nalazi na mišljenju u savetu Evrope, predviđa jedan moderniji način izvršnog postupka. S druge strane, predviđa i ono što postoji u zemljama EU, a i šire, a to je pitanje privatnog izvršenja privatnih izvršitelja. Pokušali smo da ustanovimo pravila po kojima se privatni izvršitelji imenuju, nadzor nad njihovim radom u kojim postupcima može doći, naravno, da ne narušimo dispoziciju stranaka. Duboko sam uverena da, prilikom primene ovog zakona, moći ćemo da tretiramo tu oblast i da će jedan krajnji rezultat primene tog zakona biti i smanjenje broja predmeta koji se trenutno nalaze pred Evropskim sudom za ljudska prava u Strazburu. Najveći je broj predmeta koji upravo tretiraju ovu oblast. Na ovo vaše pitanje ću malo otići dalje i ukazati na neizvršenje u krivičnim postupcima. To je nešto na šta smo ukazivali prilikom izrade analiza i kaznene politike i zastarelosti krivičnog gonjenja. Na primer, postojali su postupci koji su u javnosti poznati, koje je Ministarstvo pravde pokrenulo, poznati kao slučaj "Ilarion" ili slučaj "Pahomije", gde je upravo došlo do zastarelosti krivičnog gonjenja. U tim slučajevima se i osujetila mogućnost izvršenja krivičnih presuda. Hoću da kažem da smo tretirali i tu oblast i Zakonik o krivičnom postupku koji je u pripremi, u ovom momentu je i okončanje javne rasprave o tom zakonu. Duboko sam uverena da početkom naredne godine, a možda već u januaru, taj zakon će se naći pred ovim domom. Primena tog zakona će po našem mišljenju omogućiti i ubrzanje krivičnih postupaka unutar Srbije na ravno izvršenje tih odluka.
Gospođo Mesarović, izvolite.
Moram da vam kažem da je reforma krenula samo zbog zatrpanosti sudova, zastarelosti predmeta, trajanja parnica po 20 i više godina, u krivičnim predmetima po 10 i više godina. Bilo je potrebno stvoriti efikasno, transparentno, nezavisno sudstvo i jednak pristup pravdi svim građanima u Republici Srbiji i obezbediti suđenje u razumnom roku. Kako će se obezbediti suđenje u razumnom roku? Tako ako se stvore svi preduslovi da mogu sudije da rade svoje poslove na vreme. Moraju imati informacionu tehnologiju, smeštajne kapacitete, nove zakone ili izmenjene zakone koji će omogućiti brže poštovanje rokova. U svakom slučaju, obezbediti da se ne desi kao što se desio slučaj "Novaković", koji je ispitivan pred Komitetom UN za ljudska prava, da je Viši treći opštinski sud ili sad Prvi osnovni sud sedam godina vodio postupak i nije doneo odluku. Ili u slučaju "Zeković", koji sam pre neki dan zastupala pred Ustavnim sudom, gde je za sedam godina održano šest glavnih pretresa. Više okrivljenih, od toga su neki profesori fakulteta, više njih sudija Privrednog suda u Beogradu. Takvih predmeta ima mnogo. Znači, normirati rad sudija. Omogućiti im pomoć preko stručnih saradnika. Uvesti nove tehnologije. Obezbediti da svako dobije pravo na prirodnog sudiju, onda ćemo odrediti rokove u kojima se rade pismene odluke, a ne samo ono što piše u zakonu, pa da onda predsednik suda ne odredi postupke za brzo rešavanje predmeta i hitno rešavanje predmeta. To je sve ono što mora da se uradi u reformi pravosuđa, da bi se ta reforma ocenila uspešnom. Ako vi imate ujedinjeno delovanje u Srbiji, kao što je bilo za ovih godinu dana, za one koji sprovode reformu – da se spreče, da se traži da se piše ustavna žalba. Čak i u onom slučaju kada su sami podnosioci žalbe na obrazložena rešenja to svoje pravno sredstvo krstili kao ustavnu žalbu, jer im tako zakon kaže. Došli smo u situaciju da im Ustavni sud kaže da je to žalba Ustavnom sudu, jer to omogućava drugačiji položaj, drugačiju prirodu, pravno dejstvo, a onda im omogućava i različitu konstrukciju, da dovede Visoki savet sudstva pred Ustavni sud, da se Ustavni sud pretvori u sud za rešavanje radnih sporova, da utvrđuje činjenice, a da ne može da donese preinačujuću odluku. To je nešto što je trebalo izbeći i za šta ne snosi odgovornost Visoki savet sudstva. Više puta danas slušam ovde kako se pominju nekakve određene advokatske kancelarije, da su vršili izbor sudija. Zaista bih volela da mi se kažu poimenice te kancelarije, da bih mogla da proverim tako nešto. To prvi put čujem. Hvala vam.
Vreme. Gospodin Vlatko Ratković ima reč.
Samo kratko potpitanje, a tiče se opet ovog mog prvog pitanja i odgovora koje su dale i ministarka i predsednica Visokog saveta. Ono što nazivamo kolokvijalnim držanjem predmeta u fiokama, da li je od početka reforme, da tako kažem, da li možete barem da date aproksimativno jedan podatak o tome koliko je takvih predmeta bilo koji su bukvalno držani u fiokama, a što je po meni eufemizam, ne samo za nesavestan rad sudija, već i za neke teže povrede pravnih normi? Koliko je takvih predmeta bilo i da li je došlo do zastarelosti u nekim slučajevima krivičnog gonjenja, ili su ti predmeti izvađeni iz fioka i da li su dobili sudski epilog.
Nata Mesarović, izvolite.
Mogu da vam kažem da je taj broj predmeta u Srbiji ogroman. Mogu vam reći da su nosioci pravosudnih funkcija u vreme kada sam sudila u Specijalnom sudu, onih najvećih u Srbiji, slali kontrolu u taj sud preko nadležnog odbora Vrhovnog suda da kontrolišu ono što je mogla da kontroliše sva srpska javnost, i opšta i stručna. Ali, nisu kontrolisali takve slučajeve. Imate takav slučaj u Sremskoj Mitrovici, gde je bilo mnogo predmeta zaključano u kancelariji predsednika privrednog suda. Ima toga i u Beogradu. Čula sam pre neki dan od predsednika Višeg suda, da su pronađeni predmeti o krivičnoj materiji u velikom broju, da su negde stajali. Ja im kažem – zar vi mislite da mi možemo da sudimo organizovanom kriminalu uspešno, a da ne možemo da utvrdimo koji je sudija, koji je referent, koji je zapisničar odneo te predmete na neko drugo mesto? Imali smo i slučaj sudija koji nisu izabrani i nisu prošli opšti izbor, koji su dan nakon objavljivanja odluke, preko 30 predmeta živih krivičnih arhivirali. Prema tim sudijama se može pokrenuti disciplinski postupak, ali ako je već sada prošlo 11 meseci, pa u zakonu stoji odredba – godinu dana od dana izvršenog dela, mi taj postupak nećemo moći da okončamo. Hvala vam.
Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, gospodine predsedniče Vrhovnog kasacionog suda, upravo ste mi dali šlagvort praktično za pojedinačni slučaj koji se desio. Pominjali ste sada disciplinsku odgovornost i pominjali ste slučaj Sremske Mitrovice. Iz vaše malopređašnje reakcije, kada je Velimir Ilić, predsednik Nove Srbije govorio o svom slučaju u Novom Sadu, ostali smo bez odgovora. Sada konkretno postavljam pitanje – da li ćete, kada budete obavljali razgovore sa sudijama, izabranim ili neizabranim, kako se najavljuje, neću spomenuti ime konkretnog sudije, jer on ne zaslužuje da mu se pominje ime, a neću ni zbog stranaka koje trenutno verovatno imaju komunikaciju sa tim sudijama, više prema njima i iz pristojnosti. Razjasniću vam situaciju tužbe za nematerijalnu štetu od blizu deset miliona dinara, koja se desila u Prvom osnovnom sudu u Novom Sadu. Dakle, Velimir Ilić je dobio pravosnažnu presudu, a pri tom nikada nije dobio tužbu, mogućnost da odgovori na tužbu, nije dobio prvostepenu presudu, mogućnost da se žali. Prvi put je za svoju presudu saznao u izvršnom postupku, kada je ona došla na izvršenje i prvi put je u izvršnom postupku, jer smo uvidom u spise, našli, advokati, naravno, da se tamo pominje njegova adresa. Sad vas pitam – da li je normalno, bili ste sudija, dobar sudija, da li je normalno da jedan sudija presudi po izostanku na skoro deset miliona dinara, bez pomisli na to da li je čovek koji je utužen, ako je dobio tužbu, da li bi odgovorio na tu tužbu? Da li bi se žalio na presudu? Pritom, to je slučaj iz 2005. godine. Tri i po godine se čeka na to izvršenje i predaje se izvršenje kada je formirana ova vlada. Osnovano, iz svega ovoga, imamo materijalne dokaze, možemo priložiti Viskom savetu sudstva da ima na uvid sve to, naravno, podnet je zahtev za ponavljanje postupka, ali godinu i po dana se i dalje ne odlučuje, nego se vrši prepiska između izvršnog odeljenja, suda itd, da ne zalazim u to. Da li je moguće da je takav sudija, hvala bogu, više nije u predmetu ili je napredovao, pa je izabran za Viši sud, i dalje sudija? To je nešto što je nezabeleženo. Da sam sudija, da li je moguće da presudim o izostanku, ne bih sigurno, nego bih insistirao da pozovem stranke da dođu i da vidimo o čemu se radi.
Gospođa Mesarović ima reč. Izvolite.
Znate šta, da govorim o konkretnom slučaju ne mogu. Znam da je smanjen broj pritužbi jer se u velikom broju i Visoki savet sudstva i Vrhovni kasacioni sud bavi svakom pojedinačnom pritužbom. Ne sećam se da sam takvu pritužbu dobila jer uglavnom pogledam takve pritužbe i upoznajem se s njima. Ne znam kakve su procesne mogućnosti, da li je ta stranka imala punomoćnika koji je bio ovlašćen da prima, ne bih ulazila u te detalje, ali sve vreme trajanja ovog postupka opšteg izbora sudija, Visoki savet sudstva je bio optuživan da je koristio podatke, ne znam ovih, onih službi i policije, BIA i ne znam koga sve ne. Nismo koristili, koristili smo takva saznanja koja smo dobijali iz pritužbi pojedinačno i u sudovima, i od predsednika sudova i od Odbora za pravosuđe, od Skupštine i iz nekih drugih stvari, tako da sam sasvim sigurna da ćemo uzeti transkript ove sednice, tražiti taj broj, a ja vas molim da mi napišete. Ne vidim razloga da bi neko morao biti izuzet od nečega što radi i što mora disciplinski da odgovara, ako je to tako. Hvala.
Izvolite, gospodine Spasojeviću.
Naravno, ovo je jedan konkretan odgovor. Dobićete sve što ste tražili uz pomoć ovog transkripta. Ovde nije samo reč o Velimiru Iliću, nego i o mnogim drugim građanima koji nemaju mogućnost da u ovakvom direktnom nastupu možda nešto ostvare što žele. Još nešto ću na kraju ovog mog izlaganja reći, s obzirom da se pominje da će mnogi kandidati doći, izabrani ili neizabrani, ja ću podsetiti, ovde su praktično tri člana Visokog saveta sudstva, da je Nova Srbija amandmanom, kada smo raspravljali o zakonu, da ste vi nagovestili da to treba da se uradi u zakonu, predlagali amandmanski da se svaki kandidat pet minuta sasluša prilikom izbora, odnosno dođe uživo, da se oni vide. To mogu isto stručne službe da pokažu. Došli smo do onoga praktično što sada priznajete, da je propust i neprihvatanjem tog amandmana učinjen. Još nešto, mislim da je ovoj sednici parlamenta trebalo da prisustvuje, i meni je žao što nije pozvan, predsednik Ustavnog suda. Ovde imamo neke dileme o tome da li je ustavna žalba ta koja treba da reši sudbinu sudija ili ne. Mislim da je trebalo pozvati, a sigurno nije trebalo ovde praktično pozivati premijera jer nema nikakvog razloga. Mislim da ste očekivali, odnosno to nije ustavna žalba, to nije bio problem, dok Evropska komisija nije rekla da je bilo dosta propusta i da su praktično ustavne žalbe trebalo da budu tipska obrazloženja svih rešenja za sudije nedostojne, nestručne itd. Kada smo rekli da mora da se dobiju pojedinačna rešenja za svakog sudiju, onda počinje diskusija oko toga da li je trebalo da se ide na ustavnu žalbu ili će se to smatrati prigovorom, pa će se Ustavni sud rasteretiti nekih problema. Mislim da je tu problem.
Vreme. Narodni poslanik Milica Radović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što imam malo vremena. Moram odmah na početku da vam kažem da odlukom o direktnom prenosu kršite Poslovnik. Poslovnik predviđa situaciju da ova sednica mora da bude preneta u direktnom prenosu, ali pošto više nemam vremena, neću na tome da se zadržavam. U izveštaju Evropske komisije o stanju pravosuđa u Srbiji navodi se da postoji ozbiljna zabrinutost u pogledu načina na koji je sprovedena celokupna reforma i posebno u pogledu samog reizbora sudija, odnosno tužilaca. Pored toga što se ne zna na osnovu čega je Visoki savet sudstva odlučivao o izboru sudija jer je evidentno da odluka o utvrđenim merilima i kriterijumima za izbor ne samo sudija, već i predsednika sudova, nije bila primenjena, pored toga što sudije nisu bile saslušavane u ovom postupku, one nisu ni dobile obrazloženje svojih odluka, niti pouku o pravnom leku. Znam šta ćete vi da kažete i da odgovorite na ovo, ali to se navodi u izveštaju Evropske komisije i verujem da ćete drugačije odgovarati onog trenutka kada se i ona vrlo aktivno uključi u ovaj postupak. O kakvom proizvoljnom odlučivanju se ovde radi, najbolje potvrđuje činjenica da nije bilo rangiranja među samim sudijama. Iz izjave onih malobrojnih sudija koje su imale mogućnost da izvrše uvid u svoje personalne dosijee, proizilazi da su podaci koji se nalaze u personalnim dosijeima potpuno drugačiji, da ne kažem fingirani, u odnosu na one podatke koje su oni zvanično dobijali preko svojih sudova. Rezultat takvog postupanja i takvog rada jeste da mi danas pred Ustavnim sudom imamo više od 800 žalbi i da sam Ustavni sud nema kapacitet da se izbori sa tolikim prilivom, niti da ih reši. Očigledno je da u radu Visokog saveta sudstva nije bilo nikakve rasprave o kandidatima. O tome govore zapisnici sa sednica Visokog saveta sudstva, u koje sam imala priliku da se uverim i imala sam priliku da izvršim uvid u njih, iako je rad Visokog saveta sudstva potpuno protivzakonito i protivustavno proglašen tajnim. Obrada prijava i proces reizbora sudija izvršen je u neprimereno kratkom roku. Mogu da kažem da je otprilike, ako smo imali 5.020 prijava, a 400 radnih sati, svakom sudiji je bilo otprilike posvećeno pet minuta, ali Prvi osnovni sud je ubedljivi rekorder po tom pitanju jer je tu na 21. sednici Visokog saveta sudstva 813 kandidacionih prijava bilo razmatrano za svega šest i po sati, znači, svakom kandidatu je bilo posvećeno 20 sekundi. Pored sebe imam dva dokumenta. Jedan je dokument zapisnik sa 21. sednice Visokog saveta sudstva, a drugi dokument u kome je spisak svih izabranih sudija za Prvi osnovni sud. Polazeći osnovnom pravnom logikom, podrazumevalo bi se da se ova dva spiska poklapaju, ali nažalost, ova dva spiska pokazuju ... (Predsednik: Vreme. Izvolite, gospođo ministar.) Dozvolite mi samo rečenicu da završim. (Predsednik: Rečenicu završite.) Znači, mene zanima, pošto je postavljeno pitanje, još uvek nisam došla do toga – kako je moguće da lica koja se nalaze na ovom, znači, na zapisniku sa 21. sednice Visokog saveta sudstva, koja su ispunjavala sve kriterijume (Predsednik: Molim vas, govorite minut duže.), završavam, kako je moguće da se kandidati koji su ispunjavali uslove za sudiju na ovom zapisniku ne nalaze u končanom spisku? Hvala.
Izvolite, gospođo Mesarović.
Moram da odgovorim na više pitanja, ali prvo da krenem od ovog poslednjeg, kako je moguće da se ne razlikuju nekakvi spiskovi? Ne mislite valjda da smo ljude skidali i dodavali van sednice sa Visokog saveta sudstva. Prosto ste izrazili sumnju koja je netačna i neistinita, ali znate kako, do kraja, ako imate dva ista kandidata, a nemate mesta, onda birate onoga koji je bolji od njih. Nije bila utvrđena lista, nemojte da polemišete sa mnom, pustite me da vam odgovorim pristojno, tako da ne mislite valjda da je neko skinut sa ulice ovde ili onde. Ako imate dva ista kandidata, a nemate mesta, onda je naravno da ćete se opredeliti za onoga ko je bolji. Mi smo imali situaciju u Užičkoj Požegi, u osnovnom sudu i situaciju u Požarevcu, u Privrednom sudu, gde su svi aplicirali samo za jedan sud, a bilo je 32 sudija, a 30 mesta. Na kraju je morao neko da otpadne, ako nije konkurisao još na neko drugo mesto. Nije tačno da su svi zapisnici isti, nije tačno da se nije razgovaralo i nije tačno da su te sednice bile nejavne. Svako je mogao da se uveri u ono što smo radili uvidom u sajt, zahtevom da mu se dostavi dnevni red i zapisnici sa tih sednica. Niko od zainteresovanih nije to tražio u vreme dok traje taj postupak, nego tek kada je posle objavljena odluka o izboru. Odluku o neizboru nismo donosili, to je odluka deklaratorne prirode, spisak ljudi koji nisu izabrani i omogućili im mogućnost da lakše u svom sudu ostvare pravo na platu i socijalno osiguranje. O svakom kandidatu se razgovaralo i svi statistički podaci su se proveravali. Jedni su oni koji su se dobijali od Ministarstva pravde, a jedni od predsednika sudova. Ne mislite valjda da ja, kao državni organ, Visoki savet sudstva, kompletno kolektivno telo, sumnja u statistiku koju dostavlja Ministarstvo pravde, a Ministarstvo pravde dobija to od predsednika sudova, i Vrhovni sud dobija od predsednika sudova, i onda se posle pet godina pojavljuju nekakve statistike koje nisu bile važeće. Zašto se napada statistika? Sada ću vam reći, statistika vam je prosek najboljeg i najgoreg i to se može lepo sakriti i dno i vrh, ali to nismo radili. Sudije su se poredile u istom sudu, ako rade u istom veću, u istoj materiji, u istom sudu i ne možete dozvoliti da sudija, ako ima 1000 predmeta u radu, u građanskoj materiji, stigne da bude u svim komisijama, na raznoraznim predavanjima, a građani čekaju tri godine da dobiju njegovu odluku, a kod njegovog kolege u Veću šest meseci ili godinu dana. Nije to, mi smo procentualno izračunavali učinak svakog pojedinačnog sudije u Srbiji. Znači, ukinute, urađene, rokove i tako dalje. To je istina, poredili smo ih na nivou suda u kome rade. Nismo ih poredili sa sudom u Surdulici, nego sa Prvim osnovnim sudom, sudijom Prvog osnovnog suda. Znači, nismo ih poredili sa nekim ljudima koji mogu da stignu do Brisela i Strazbura i sa sudovima tamo, nego sa sudom u kojem rade i u materiji u kojoj oni rade. Sada se teži tome da se dokaže da je statistika prevladala u odlukama Visokog saveta sudstva, a nisu to njihovi rezultati, nego ne znam čiji su, samo su njihovi.
Izvolite, imate pravo na dva minuta.
O tome koliko je ovaj reizbor, namerno ga tako nazivam, pravilno izvršen, juče je gospođa Malović rekla onog trenutka kada je obrazložila kako će ponovo celokupan izbor sudija da bude preispitan. Naravno, ja se na tome neću zadržavati i dalje postavljam potpitanje. Izgleda da se pored tri kriterijuma koji su ovde trebalo da budu cenjeni kada je u pitanju izbor sudija, potpuno nezvanično našao jedan kriterijum, koji nikako nije smeo da se nađe, a to je bračna veza između sudije i advokata. Meni je lično poznato mnogo sudija, prvenstveno iz Beograda, ne samo u ostalim sudovima, nego i u Trgovinskom i u nekadašnjem Vrhovnom sudu, gde su sudije koje su kvalitetne, savesne i čiji su rezultati više nego zadovoljavajući, nisu se našle ponovo izabrane ili reizabrane, samo zbog jedne proste činjenice što je njihov suprug advokat. Takođe mi je poznato, iz spiska Advokatske komore, u poslednjem tromesečju 2009. godine, izvestan broj advokata iz Beograda je zatražio ispisivanje iz Advokatske komore, samo zbog toga što su njihove supruge konkurisale za sudije na ovom izboru, ali su nakon toga, čim je objavljen konačan spisak izabranih sudija, ponovo zatražili upis u Advokatsku komoru. Da govorim istinu, prosto možete da izvršite uvod u zvaničan Informator Advokatske komore. Tako je izvršen ponovni izbor i koliko ozbiljnosti i savesnosti, odnosno koliko je pokazano, najbolje pokazuje podatak da se među reizabranim sudijama našao sudija koji je preminuo, da se u isto vreme jedna sudija našla na mestu sudije, znači, izabrane za sudiju i za zamenika tužioca, odnosno da su dve sudije iz opštinskih sudova u isto vreme bile izabrane na po dva različita mesta. Kao član Odbora za pravosuđe, moram da vas pitam kako je moguće da su dvoje sudija iz opštinskih sudija, koji su bili ranije predloženi za razrešenje, bili izabrani bez da je ta činjenica uvažena?
Izvolite, gospođo Mesarović.
Odgovoriću vam na sva pitanja, to prosto nije tačan podatak da je bračni status bio kriterijum. Nema razloga da se to krije, jer odluka o kriterijuma je za izbor sudija, za napredovanje sudija, za izbor onih koji se biraju prvi put na sudijsku funkciju, objavljena je pre nego što se krenulo u izbor nakon donošenja odluke Ustavnog suda od 9. jula 2009. godine. Nešto drugo je bilo kriterijum, ako je postojala nekakva mogućnost ili sumnja koja je bila potkrepljena ili se ispitivala na osnovu činjenica tokom postupka, da je postojala veza između supružnika sudije i advokata, da se ta veza koristila u neke druge svrhe, u rešavanje predmeta, u usmeravanje predmeta određenog sudije, u uticaj na sudije prilikom zauzimanja stavova i Visoki savet sudstva je doneo nekoliko takvih odluka i napisao. O tome što govorite da je u Advokatskoj komori bilo glasina, pa su se ljudi ispisivali iz Komore da bi njihove supruge bile izabrane, mogu vam reći da ne mogu da odgovaram za glasine, jer vi znate i sami, kada krene trač, niko ga neće zaustaviti. Pouzdano znam da u Beogradu, u Višem sudu, ima nekoliko sudija za koje znam da su im supružnici zadržali taj status. Ako me pitate za Vrhovni sud, postoji jedan slučaj gde je to bio kriterijum i to je postupak, ne kriterijum muž – žena, nego kriterijum uticaja i taj je postupak pred Ustavnim sudom Srbije i ja bih zaista želela da znam kakav će biti ishod. Nekada se i sami iznenadite kada kažu da vam je neki kolega, prijatelj, znate i njegovog supruga koji je advokat, uticao na donošenje neke odluke i to vam se dokumentuje zapisnicima sednica Odeljenja. Onda ne možete ništa, nego budete iznenađeni i morate se prilagoditi kriterijumima. To je jedino što je moglo da bude kao kriterijum. Od svih evropskih zemalja, kriterijum oko tog odnosa suprug, supruga – muž, žena, advokati – sudije, takav kriterijum postoji u Švajcarskoj, ali to je regulisano zakonom. Nadam se, ako se Srbija opredeli za tako nešto, da ćete vi biti u prilici da ovde glasate, a sve ostalo je u domenu špekulacija.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministarko, predsednice Visokog saveta sudstva, ne znam da li ste svesni toga, ali čini mi se da je ova sednica najtransparentniji momenat rasprave o reformi pravosuđa nakon donošenja seta pravosudnih zakona. To bi u stvari trebalo da bude najtransparentniji momenat, međutim neće biti, s obzirom da je upravo prestao direktan prenos ove sednice zbog neke utakmice. Dakle, protivno članu 215. Poslovnika mi danas radimo sa odloženim prenosom, a radi se o tako ozbiljnoj temi. Htela bih da postavim jedno pitanje, u stvari jedno generalno pitanje koje bi obuhvatilo sva ostala pitanja koja se tiču ove reforme pravosuđa. Pre svega, htela bih da pitam šta je urađeno da bi se predupredila opstrukcija ove reforme pravosuđa, i to od strane Ministarstva pravde, kao i od strane VSS, odnosno samog pravosuđa? Zašto to pitam? Zato što se na prvi pogled, kada se posmatra šta je urađeno u proteklih godinu dana, vidi da postoje ozbiljni problemi oko sprovođenja te reforme, pa je nejasno zašto se u javnosti nije raščistilo šta se ovde radi, da li se radi o opštem izboru ili se radi o reizboru. Danas je nekoliko puta napomenuto da se radi o opštem izboru i bilo bi dobro da napokon javnost dobije u pogledu toga jasan input da je prilikom donošenja seta pravosudnih zakona vođeno računa o tome da se radi o opštem izboru sudija. To je jako bitno za reformu pravosuđa. Ako se radi o opštem izboru, šta to znači? Jedan broj sudija nije izabran, a jedan je izabran. Šta su Ministarstvo i VSS uradili da bi obezbedili tim sudijama, koje su izabrane, da rade, odnosno da obezbede građanima jedan funkcionalni sud, funkcionalno suđenje, pristup pravdi u razumnom roku i objektivno suđenje? To pre svega pitam iz razloga što, koliko znam, pravilnik o disciplinskoj odgovornosti sudija nije još uvek usvojen, i to je jako veliki problem. Jeste usvojen? Ako jeste, zašto se taj pravilnik ne primenjuje? Očigledno da postoje ozbiljni problemi u vezi suđenja, odnosno ponašanja pojedinih sudija, što šalje jednu pogrešnu i lošu sliku javnosti. Dakle, za reformu pravosuđa je potrebna podrška javnosti, potrebna je podrška društva, kao i rad svih institucija koje su direktno vezane za tu reformu. Prema tome, zaista je bitno da reagujete, ne samo po osnovu prozivke, odnosno pitanja iz opozicije, odnosno da vam LDP predloži jednu tematsku sednicu, nego je potrebno da se mnogo jasnije angažujete oko reforme pravosuđa i oko javnosti.
Vreme! Ko želi da odgovori? Gospođa Malović, izvolite.
Potpuno je jasno da je reforma pravosuđa jedan složeni proces u kome je potrebno da se aktiviraju svi društveni faktori. Ne može reformu pravosuđa da brani VSS ili Državno veće tužilaca, jer to onda predstavlja na neki način prirodno pravo da branite svoje odluke koje ste donosili. Niti Ministarstvo pravde, jer kao ministar pravde sam član VSS, ni Državno veće tužilaca po svojoj funkciji, ali svakako da će Ministarstvo pravde učiniti sve da preduzme neophodne mere i stvori uslove da bi mogli sudovi nesmetano da funkcionišu. Da se vratim na ono pitanje vaše opstrukcije. Naravno da je ovde više nego jasno da postoje veliki napadi na reformu pravosuđa. Oni često i jesu možda opravdani, zato što dolaze iz nekih strukovnih udruženja, i onda se razmatra možda način sprovođenja procedure, ali veoma često ne dolaze i nisu motivisani iz tih krugova, već dolaze od lica koja su se upravo našla pod udarom rezultata reforme pravosuđa. Ako sam navela da je jedan od ciljeva reforme bilo intenziviranje borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije, namerno nastojim da više u javnosti ne pričam o tome, da se prosto ne stekne utisak da mi želimo uvek da se zaklonimo iza borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije, ali tu postoje činjenice koje govore u prilog tome da jesu najžešći napadi upravo dolazili iz te sfere. Drago mi je što ste postavili pitanje, i hajde da krenemo i od onog terminološkog, pa naravno i šire, da li je ovo bio izbor, reizbor, opšti izbor? Znači, šta je to? Mislim da je to pitanje rešeno još samim donošenjem Zakona o sprovođenju Ustava, ali prosto je nekako bilo lepo da se pređe preko toga, pa je bilo mnogo jednostavnije da zamaglimo javnost i da to nazovemo reizborom. Nije, ovo je bio opšti izbor, a da je bio opšti izbor govori u prilog činjenica da se u sudstvu Srbije nisu promenili samo nosioci pravosudnih funkcija, nego se promenila celokupna organizacija. Da podsetim javnost, kad god bude ovo bilo prenošeno, u Srbiji su do 1. januara postojali opštinski i okružni sudovi i vrhovni sud, a od 1. januara imamo osnovne sudove i više sudove kao prvostepene, zatim apelacioni sud kao drugostepeni, upravni sud koji je nastao iz nekadašnjeg dela Vrhovnog suda i naravno Vrhovni kasacioni sud. Vi prosto niste mogli jednog sudiju, koji je bio npr. sudija opštinskog suda, da premestite u osnovni ili viši sud, nego ste morali da procenjujete njegove dotadašnje rezultate rada i činjenice koje su govorile i o osposobljenosti, stručnosti i dostojnosti i da onda shodno tome odredite da li on treba da se nađe u osnovnom, višem ili apelacionom sudu. Još jednom želim da istaknem činjenicu da ovo nije bio postupak reizbora, već postupak opšteg izbora, s obzirom da se u Srbiji organizacija i nadležnost sudova izmenila. Da bi imali transparentno i objektivno suđenje nije dovoljno naravno izvršiti opšti izbor. On jeste preduslov za dalje sprovođenje reforme, ali je potrebno da se donesu i adekvatni zakoni. O tome sam i danas pričala, o procesnim zakonima, materijalnim zakonima i, naravno, zakonima o izvršenju. Neke od njih je ovaj uvaženi dom usvojio. Neke od njih nameravamo da predložimo u narednom periodu. Sve su to stvari koje mogu da dovedu do preduslova da imamo objektivna i fer suđenja, suđenja u razumnom roku i samim tim da dovedemo da slika o srpskom pravosuđu u očima naših građana bude bolja. Kao ministar pravde ću se u tome založiti, kao građanin Srbije sam tome stremila. Učiniću sve što je u mojoj moći i nadležnosti da do toga dođe, a s obzirom da znam sa kim radim, i u okviru VSS i Državnog veća tužilaca, ta činjenica mi daje pravo da budem optimista da ćemo u tome uspeti.
Iskorišćeno je četiri minuta i 20 sekundi. Reč ima narodna poslanica Judita Popović, dva minuta.
Hvala vam na ovim odgovorima. Međutim, nisam čula zaista šta vi nameravate ubuduće da radite. Ako ste već utvrdili izvore opstrukcije, ako ste utvrdili da postoji veliki problem, ako postoji izveštaj Evropske komisije, koji postoji, ako postoji očigledno nerazumevanje u javnosti u vezi ove reforme pravosuđa, šta vi nameravate da radite u jednom kraćem periodu, recimo, sledeće godine? Šta nameravate da radite u jednom dužem vremenskom intervalu? Da li vi mislite da iskoristite sve institucionalne mogućnosti koje vam se pružaju? Da li mislite da sarađujete sa Odborom za pravosuđe pri parlamentu? Da li mislite da tražite jednu jaču podršku u društvu, u javnosti u vezi te reforme pravosuđa? Dakle, jako je bitno da se, ako se već utvrde problemi, daju i načini na koji se ti problemi mogu rešavati. Zbog toga je jako bitno da svi zajedno, ne samo pravosuđe samo, koje ako se prepusti samo sebi može da poklekne, može jednostavno da odustane i da ne završi ovu reformu, nego i izvršna vlast, kao i zakonodavna vlast da uključe sve svoje resurse koji su poželjni, definitivno, da se ova reforma sprovede do kraja, jer ova reforma se ne tiče samo pravosuđa, ona se tiče uopšte opstanka ove države i ovog društva. Dakle, moje konkretno pitanje je – šta nameravate da radite ubuduće?
Ministarka pravde Snežana Malović.
Upravo sve što ste naveli naravno da nam je u domenu razmišljanja, naravno da očekujemo jednu širu podršku javnosti i ovog doma. I do sada smo imali aktivnu saradnju sa Odborom za pravosuđe i sa određenim članovima Odbora za pravosuđe. Znate da smo bili vrlo otvoreni prilikom predstavljanja zakona u parlamentu i vrlo pažljivo razmatrali sve amandmane koji si podnošeni. Shodno tome veoma često su ti amandmani bili prihvaćeni i od strane Ministarstva pravde. Međutim, da dalje ne generalizujem stvari da vam vrlo konkretno odgovorim, znači, u narednom vrlo bliskom periodu, ja se nadam da će to biti moguće čak i sledeće nedelje, Ministarstvo pravde će predložiti Vladi Republike Srbije izmena zakona, znači pravosudnih zakona, prvenstveno Zakona o visokom savetu sudstva i Zakona o sudijama, gde ćemo pokušati da adekvatno reagujemo na otvorena pitanja na koja nam je ukazivala Evropska komisija, ali i određeni deo stručne javnosti. Prvo se tiče sastava Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, predsednica Visokog saveta sudstva je bila i morala da donese odluku o obustavljanju postupka, u stvari o poništaju postupka za sastav Visokog saveta sudstva i da stavi još veću obavezu da brže reagujemo. Prve izmene će se ticati toga da na koji način će se steći uslovi za kandidata za Visoki savet sudstva, da li će to biti podržano od strane 10 sudija, 25 ili 30 još se usaglašavamo sa Evropskom komisijom, očekujem da ovih dana njihov ekspert dođe, takođe ti tekstovi zakona će se naći pred ekspertom Venecijanske komisije, tako da ćemo imati, na neki način, dva mišljenja koja će se dati na tu radnu verziju zakona. Druga izmena zakona će se ticati toga da oni koji dobiju najveći broj glasova tokom postupka izbora budu i predloženi parlamentu za izbor za člana VSS. Druga vrsta izmena će se ticati preispitivanja odluka. Kao što sam rekla i danas, VSS i ja kao njegov član smo potpuno sigurni u odluke koje smo donosili i nemam problem sa tim da se te odluke još jednom provere, a moje uvažene kolege, koje su i same sudije, tokom svog radnog veka su i prošle kroz to da im se odluke proveravaju na višoj instanci, tako iz razgovora koji smo imali ni oni nemaju problem sa tim. U pogledu preispitivanja, prve izmene će se odnositi na neizabrane sudije. Suočili smo se sa velikom neefikasnošću Ustavnog suda Srbije, koji je za godinu dana doneo samo jednu odluku. Moramo proaktivno da delujemo i da preuzmemo stvar u svoje ruke, da delujemo kao odgovorni ljudi i da naš pravac razmišljanja ide u tome da postupci koji se nalaze pred Ustavnim sudom se prenesu na VSS, koji će, sigurna sam, moći u mnogo kraćem periodu da odgovori i na te izazove. Druga vrsta preispitivanja odnosi se na prvi put izabrane, čiji se rad inače preispituje svake godine. To stoji u zakonima i naravno da će se ta obaveza iz zakona sprovesti. Treće je preispitivanje izabranih. Više puta sam isticala da, ukoliko postoji sumnje u stručnost, dostojnost ili osposobljenost osoba koje su izabrane u pravosudni sistem Srbije, da to treba ukazati VSS. Malopre ste čuli da je usvojen Pravilnik o disciplinskoj odgovornosti, koja podrazumeva i postupak. U toku je izbor članova disciplinskih organa. Gde god postoji sumnja u stručnost, dostojnost ili osposobljenost izabranih sudija, to će moći da se proveri kroz zakonom utvrđen postupak. Kao što sam rekla, sigurna sam u sve odluke koje smo donosili i nemamo problem da ih proverimo još jednom.
Iskorišćeno je četiri minuta i 35 sekundi od vremena. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega Srđan Milivojević.
Dame i gospodo, gospođo ministre i gospođo predsedniče Kasacionog suda, u svakom slučaju da je reforma pravosuđa bila potrebna. Godinama sam u to uveravao mnoge u ministarstvu i drugim institucijama i uverio sam se još od pre 10 godina da je bilo dosta politizacije u pravosuđu. Ta politizacija se ogledala u tome da sam slučajno u to vreme bio u Ministarstvu pravde Republike Srbije i da sam doživeo pred izbor sudija da jedan predstavnik jedne političke stranke dođe sa memorandumom te političke stranke zahtevajući da na listu izabranih sudija treba da dođu njihovi kandidati. Naravno, najenergičnije sam se tome suprotstavio i nisam se s time složio. U procesu izbora sudija mnogo je propusta u odnosu na kvalitet. Vidite uEngleskoj kako se biraju sudije i u Francuskoj. Većina sudija, da bi bili izabrani, moraju da prođu Oksford ili Kembridž u Engleskoj. U Francuskoj najbolje ocene kandidati sa pravnih fakulteta moraju da imaju da bi bili kandidati za pravosudne funkcije. Trebalo je uraditi jednu uporednu analizu u odnosu na evropske zemlje, da bi javnost bila upoznata i poslanici kako je to regulisano u uporednom pravu, koja su čak prava i nadležnosti ministra pravde, koja predsednika Vrhovnog suda i ostalih institucija koje učestvuju u predlaganju kandidata. Moram reći da bi se mnoge stvari otklonile, ne bi bilo ovoliko nejasnoća. Da je VSS objavio razloge zbog čega koji kandidat pojedinačno nije izabran, ne bi se suočavali sa ovim nedoumicama i ne bi bilo sumnje u pogledu aktivnosti i delovanja i rada VSS. Ne znam, ali mislim da bi to trebalo objaviti, pa neka se svaki kandidat nađe pred licem javnosti, ako je prema njemu učinjena greška. Ta greška neka se ispravlja, dakle, u određenoj proceduri, pred nadležnim organima. Međutim, ono što moram da vam kažem, primetio sam, imam saznanja, recimo čovek se bira za predsednika suda ili za vršioca dužnosti predsednika suda, a imao je zastarelih predmeta po hiljade…
Narodni poslaniče, iskoristili ste tri minuta prvo vreme za postavljanje pitanja, ako ste postavili pitanje. Ministarka pravde Snežana Malović.
Evo, ja ću da odgovorim na pitanje koje sam shvatila da postavljate, vi ćete me ispraviti u drugom delu ukoliko nisam dobro razumela. Ukazali ste na to da je VSS treba da objavi razloge kojima se rukovodio, ako govorimo o konkretnim slučajevima, to su jedna od paradigmi i jedna od netačnih činjenica koje su tako lansirane u javnost i da se kolokvijalno izrazim koje su se tako primile. Sad sve ono što je istina potpuno se zamaglilo. Predsednica je na ovoj sednici u više navrata rekla da je VSS ne samo radio pojedinačna rešenja neizabranim sudijama, već je u postupku pred Ustavnim sudom dostavljao i odgovore kroz koje je formulisao razloge zbog kojih neko nije izabran u pravosudni sistem Srbije. Znači, da ponovim upravo je neizabranim sudijama dostavljeno pojedinačno obrazloženje, ovde za neke u čijoj izradi sam učestvovala nešto od toga imam, nešto od toga sam čitala na današnjoj sednici, gde je VSS te kriterijume stručnosti, osposobljenosti, dostojnosti, koji su razrađeni u Pravilniku o kriterijumima za izbor, napredovanje i razrešenje sudija, spustio na svaki pojedinačni slučaj. U konkretnom slučaju rekao na koji način je primenio te kriterijume i to je dostavljeno neizabranim sudijama. Znači, svaki neizabrani sudija je u Srbiji mogao da vidi razloge zbog čega nije biran. Takođe, u odnosu na jedaan broj njih je vođena i rasprava pred Ustavnim sudom, ta rasprava je bila javna, mogli su svi da učestvuju, u stvari da posmatraju, ne da učestvuju, kako sredstva javnog informisanja, tako i zainteresovani stranke, ili građani Srbije. I moram da se složim sa diskusijom određenih narodnih poslanika koji su istakli da to jednostavno nije bilo toliko interesantno. Takođe, želim da vam ukažem i na činjenicu koja nije nešto zapažena, što me iznenađuje i na neki način mi je krivo, a to je na koji način su se obavljali razgovori sa kandidatima za predsednike sudova. Naime, Visoki savet sudstva je sa svakim kandidatom za predsednika suda obavio razgovor. Svako je mogao da posmatra obavljanje tog razgovora, kako u sredstvima javnog informisanja, tako i zainteresovani građani. Međutim, meni je poznato da je samo jedan medij prisustvovao tokom jednog dana. To je upravo bio najveći izraz transparentnosti, više volim da kažem otvorenosti, to je u duhu srpskog jezika, nego transparentnost, ali nije bilo zainteresovanih. Ovim izmenama zakona koje slede biće percipirano i obavljanje razgovora sa kandidatima, u stvari sa neizabranim sudijama. Ono što radi Ustavni sud, to će raditi Visoki savet sudstva. Moram da izrazim nadu i očekivanje da će za to biti zainteresovana javnost Srbije, kako stručna, tako i šira i da će se upravo kroz to moći da vide argumenti koje je Visoki savet sudstva ili Državno veće tužilaca uzimalo u obzir prilikom donošenja svojih odluka i onda će se videti da li smo te kriterijume primenili ili nismo. Više puta sam rekla, a i sada ću reći, da sam potpuno sigurna u odluke koje smo donosili, a to će moći da vidi javnost Srbije.
Četiri minuta i pet sekundi iskorišćeno je od vremena. Narodni poslanik Petar Jojić, dva minuta, dodatno pitanje.
Postavio bih samo jedno potpitanje. Kako je moguće da u jednom sudu budu sve sudije nepodobne i da ne budu izabrani, a da predsednik suda bude izabran i da čak napreduje? To u javnosti izaziva veliku sumnju. To apsolutno nije dobro ili je u tom sudu ostalo jedan ili dvoje sudija. U drugom sudu imate čak ovakvu situaciju – da su skoro ostali svi, 30 sudija bilo, 30 sudija ostalo, svi, a njihove rezultate kad budete uporedili, videćete da su oni koji nisu prošli na izboru, da su bili i stručniji i sposobniji, ažurniji, celishodniji, efikasniji i ekonomičniji. Još samo jedno pitanje, zaista imam o tome nekih saznanja. Odnos advokature i sudstva, prvo, advokatura je u pravnom sistemu u svim državama sveta, posebno u Evropi, ali se malo advokatura uključuje u razne institucije i razna tela. Drugo, pojedine advokatske kancelarije su privilegovane, pojedini advokati su vam privilegovani, vi to možda ne znate, ali možda do vas dopiru glasovi. Kada je u pitanju postavljanje advokata po službenoj dužnosti i kod policije i kod suda izvršite jednu analizu, tražite odgovor i videćete koji se advokati upravo ponavljaju i koji se pojavljuju višestruko, a koji ne. To je ono što treba otkloniti u pravosuđu. Advokatura mora da ima svoje mesto u pravnom sistemu. Ne znam da li ima ijedan advokat u Visokom savetu sudstva? Kod izbora sudija i tužilaca, u Engleskoj, Nemačkoj, Francuskoj, Belgiji, Holandiji, pretežno se biraju za sudije i tužioce advokati. To su ljudi koji su stručni, koji su prošli sve institucije.
Dva minuta. Zahvaljujem. Da li postoji zainteresovanost za odgovor? Izvolite.
Meni nije poznato da postoji sud u kome je izabran predsednik suda i jedan i dve sudije. Ne mogu da verujem, jer ako se radi o nekom malom sudu, pet-šest sudija, možda je neko napredovao iz tog suda, a da su ostali oni koji su bili u tom sudu jedan ili dvoje, ali su popunjeni novim sudijama. Što se tiče načina na koji se oni biraju, postoji odluka o kriterijumima koje je ministarka malopre govorila, koji su razrađeni u toj odluci, posebno ti kriterijumi su različiti za one koji se prvi put biraju, za one koji se nalaze na stalnoj funkciji, za one koji napreduju i kriterijumi za predsednike sudova. Ono što se često čuje u javnosti, vrši se kao zamena teza, ne mislim da to vi činite, jeste činjenica, kaže – on ima odlične rezultate rada. Zaista, bio je jedan veliki deo sudija koji ima odlične rezultate rada i koji su obučeni za vršenje svog posla, ali je predviđeno da moraju da ispunjavaju sva tri kriterijuma, a to znači i stručnost i dostojnost i obučenost. Ako mene pitate kao predsednika Visokog saveta sudstva, moram vam reći da sam manje srećna ako neko nije dostojan. Onaj ko nije obučen i ko nije stručan, to može nadoknaditi, vreme je pred njim pa će se naučiti poslu, ali ovaj koji je odličan stručnjak, a nedostojan, tu je veliki problem i za sud i za društvo i za advokaturu. Naravno da smatram da je advokatura jedan veoma važan deo i da sudovi ne mogu da rade bez advokata. Ne znam, u tim favorizovanim advokatskim kancelarijama, možda i ne sudim pa nisam u prilici to da vidim, ali dok sam sudila, vodila sam računa da mi se ne pojavljuju isti branioci po službenoj dužnosti i takvo uputstvo ću dati predsednicima sudova, pošto oni određuju branioce po službenoj dužnosti da o tome povedu računa. U Visokom savetu sudstva postoji predstavnik od strane advokata i prosto je tako i određeno zakonom, da u Visokom savetu sudstva ima šest sudija profesionalaca, ministar pravde po položaju, predsednik Vrhovnog kasacionog suda i predsednik Odbora za pravosuđe, predstavnik advokature i predstavnik pravnih fakulteta. Nažalost, na kraju smo tek došli do toga da pravni fakulteti pošalju svog predstavnika i da ga Skupština izabere. Advokatura je to učinila nešto brže i predstavnik advokature je nama dosta pomogao u radu i imao je na uvid sve materijale, znao je uvek kada se i o kome raspravlja ranije i mogao je da prikupi podatke i sa Advokatske komore, koju on ne pokriva i da nam pomogne u radu, da se ti podaci upoređuju… (Predsedavajuća: Pet minuta.) Moram vam reći da nikad nismo radili samo na osnovu podataka ili saznanja jedne osobe, nego kao što je rečeno, na osnovu izveštaja statistike, predsednika sudova itd, ali nikada nije nijedan član Visokog saveta sudstva mogao sam da odlučuje i da nekoga sam podrži ili predloži, pa tako ni predstavnik advokature, ali je imao priliku da kaže šta misli advokatura u određenom mestu o sudijama određenog suda.
Zahvaljujem. (Petar Jojić, sa mesta: Molim vas, samo na ovo što je…) Narodni poslaniče, ne možete dobiti reč. Molim vas da pročitate odredbe Poslovnika po kojem teče ova sednica. Poslanik ima pravo na tri minuta, predstavnik koji je pozvan pet, poslanik dva minuta i predstavnik pet. Nema prava na replike i nema prava na povrede Poslovnika. (Petar Jojić, sa mesta: Ostala je jedna nerazjašnjena stvar.) Narodni poslaniče, ne sumnjam da je ostalo nerazjašnjeno, ali vas molim da pogledamo odredbe Poslovnika po kojima smo se okupili da radimo od 15.00 časova dok ne završimo. Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministar, poštovana gospođo Mesarović, imam obavezu kao jedan od učesnika građanskih protesta tokom 90-ih i 2000. godine da postavim nekoliko pitanja koja se tiču tog perioda, pa me zaista zanima, a verovatno i građane Srbije, da dobiju odgovor – dokle se došlo sa istragom oko slučaja sudije Simeunovića? Želim takođe da dobijem odgovor kao član DS i kao član "Otpora", šta se zaista dešavalo i da li ćemo dobiti odgovore o političkoj pozadini i protestu Jedinice za specijalne operacije i da li ćemo zaista ikada dobiti sva saznanja o tom događaju koji je bio uvod za ubistvo premijera Zorana Đinđića i da li ćemo imati izveštaje, da li ćemo otvoriti ikada istragu u ovoj zemlji o tom vrlo značajnom događaju koji je prethodio ubistvu Zorana Đinđića? Takođe, voleo bih da dobijem odgovor, mada ste već u jednom delu odgovorili na to pitanje, da li će se voditi disciplinski postupci protiv ljudi koji su doveli do zastarevanja određenih sudskih postupaka, a tu mislim i na sudski postupak protiv Marka Miloševića? Na kraju, imam pitanje koje zanima sve građane ove zemlje, s obzirom da smo ovde često optuživani za raznorazne stvari sa kojima DS nema dodirnih tačaka, ali smo mi ona stranka koja je donela Zakon o oduzimanju imovine stečene kriminalom, da nam kažete kolika je vrednost do sada oduzete imovine, da kažete koliko se novcaslilo u državni budžet i da to saznanje predočite građanima Srbije. Kao narodni poslanik vam na tome čestitam jer vi ste nosioci borbe protiv organizovanog kriminala i nosioci svih rizika koje ta borba podrazumeva. Zahvaljujem se.
Ministarka pravde Snežana Malović.
Zahvaljujem se na pitanju i ako u ovom prvom delu ne budem uspela da odgovorim, to ću rado učiniti u nastavku diskusije. Zakon o oduzimanju imovine koja je proistekla iz krivičnog dela. Smatram da je to jedna od najvažnijih stvari koje je Ministarstvo pravde predložilo, a ovaj uvaženi dom usvojio. Da podsetim javnost Srbije da je zakon usvojen u oktobru 2008. godine. Imala sam to zadovoljstvo da ga branim pred ovim uvaženim domom. Podeliću s vama svoje razmišljanje, u tom momentu kada smo usvajali zakon zaista sam mislila da je Srbija na tom stupnju svesti da takav zakon može da donese i da postoji ovde konsenzus između različitih društvenih faktora da idu odlučnije u borbi protiv organizovanog kriminala i korupcije. Pošla sam od toga da to nije nešto što predstavlja čin jedne političke stranke ili Vlade ili bilo kog drugog, već da svi zajedno želimo da naša deca u ovoj zemlji žive i da imaju kakav-takav uređen sistem. Međutim, sada vidim da mi nije bilo razmišljanje u dobrom pravcu pošto korake koje smo preduzeli u pogledu reforme pravosuđa na samom njenom početku i nakon sprovođenja opšteg izbora je govorilo da i dalje postoje jaki činioci u društvu, potpomognuti nekim od kreatora odluka, da se u Srbiji sve zaustavi i da se takav zakon ne primeni, da se ne okonča reforma pravosuđa jer će to uticati da u Srbiji ne bude nezaštićenih. Nažalost, mi ćemo se boriti protiv toga, ova vlada ima snage da se izbori s tim, Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca potpuno sam uverena da će biti na tom putu. Primena Zakona o oduzimanju imovine proistekle iz krivičnog dela dala je svoje rezultate. Zakon je počeo da se primenjuje od marta prošle godine i za manje od dve godine imamo imovinu zaplenjenu u vrednosti oko 300 miliona evra, kako je procena finansijskih stručnjaka. Do sada je oduzeto, ovo su podaci koji su rađeni u septembru, znači u ovom momentu je ta imovina veća, kada je rađen ovaj izveštaj tada je bilo oduzeto oko 50 kuća, stanova, čitavih stambenih zgrada, čija je ukupna površina veća od 7.000 kvadratnih metara. Uglavnom se radi o privremeno oduzetoj imovini, a neka od njih je i trajno oduzeta imovina, o čemu je javnost blagovremeno obaveštavana. Licima koja su predmet finansijske istrage oduzeto je više od 20 zemljišnih parcela u Beogradu, u Novom Sadu, Leskovcu, Srbobranu i Čajetini. Istovremeno, privremeno je zaplenjeno šest objekata i lokala poslovnog prostora, kao i hoteli "Putnik", "Vojvodina", restoran "Sečuan", "Lipa", "Dunavska oaza", dve trećine sindikalnog odmarališta u Rovinju, dok su zaplenjene akcije u preduzeću "Palić", pod kontrolom države se nalaze i hoteli "Patria"i "Prezident" u Subotici, kao i restoran u Čantaviru. U posedu Direkcije za upravljanje oduzetom imovinom, a na računu NBS završilo je 1.780.534 dinara, kao i 726.234 evra. Najveći deo devizne zaplene novca potiče od Dragana Labudovića, koji je u optužnici označen kao član grupe Darka Šarića, kome je oduzeto 544.000 evra, zatim drugim članovima porodice Darka Šarića u iznosu od 110.000 evra. Do sada je oduzeto preko 90 automobila, od kojih 72 potiču iz takozvane SMS mafije, dok je ostalih 18, uglavnom najskupljih džipova i limuzina, oduzeto od drugih velikih kriminalnih grupa, neki od njih su članovi takođe grupe Darka Šarića. Oni automobili koji su bili u voznom stanju, neki od njih nisu, dati su sudovima na korišćenje, zatim jedinici za finansijske istrage i MUP, kao i drugim državnim organima. Što se tiče stambenih objekata, deo njih se samo formalno nalazi u vlasništvu Direkcije za upravljanje oduzetom imovinom jer u njima žive članovi porodica, dok sud ne odluči da im imovina bude trajno oduzeta. Pojedine nekretnine smo ustupili državnim organima, kao što je na primer kuća Darka Ercega, koja je data opštini Zvezdara na korišćenje.
Pet minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Imate dva minuta.
Izvinjavam se što sam postavio pitanje koje je zahtevalo opširniji odgovor u drugom delu, pa ću iskoristiti priliku da u ovom dopunskom pitanju postavim i zatražim odgovore na pitanje šta je sa slučajem sudije Nebojše Simeunovića i da li će se i kada povesti istraga o političkoj pozadini Jedinice za specijalne operacije i da li ćemo tu imati neka nova saznanja?
Ministarka pravde, Snežana Malović.
Kada dobijem takvo pitanje uvek se nalazim pred izazovom da li da odgovorim kao građanin Srbije ili kao ministar pravde. Naravno da sam kao ministar pravde ograničena, pošto je funkcija ministra pravde da obezbedi nesmetan rad sudova, ali i da se zaustavi na tome. Reći ću vam kao građanin Srbije, ali da ne narušim funkciju koju sam obavezna da poštujem i koju želim da poštujem. Duboko se nadam da će svi ovi predmeti koje ste naveli ugledati svetlost dana ili svetlost sudnice, i ako govorimo o događaju koji se ticao sudije Simeunovića, i ako govorimo o pobuni JSO ili o političkoj pozadini ubistva predsednika Vlade dr Zorana Đinđića, ili ako govorimo o ubistvu novinara Slavka Ćuruvije ili o ubistvu novinarke Dade Vujasinović. Za mene su vrlo ohrabrujući signali koji dolaze iz tužilaštva, koji su vrlo jasno rečeni, da će učiniti sve što je u okviru nadležnosti tužilaštva da se ti predmeti pomere sa mrtve tačke, da se građanima Srbije prezentira istina o okolnostima ili o slučajevima koji su se desili, ali kao ministar pravde ću vam reći da sve što je u okviru moje nadležnosti ili moći, stoji na raspolaganju, da ću vrlo rado upotrebiti da ovi predmeti izađu na svetlost dana ili da se bar nađu u sudskoj proceduri. Tužilaštvo jeste to najavilo. Na meni je da ih ohrabrim da nastave u tom pravcu.
Iskorišćeno je minut i 50 sekundi od vremena od pet minuta. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, poštovana predsednice Visokog saveta sudstva, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, pitanje koje bih želeo da postavim svakako se tiče transparentnosti koju stalno promovišemo po pitanju svake reforme koju sprovodimo. Želela bih da čujem, impresionirana sam podacima koje ste tačno izneli, svakako su ih i građani Srbije vrlo rado čuli o oduzetoj imovini prilikom sprovođenja Zakona o oduzimanju imovine stečene krivičnim delima. Pitanje je konkretno – koliko košta građane Srbije reforma pravosuđa, svi ovi troškovi zajedno sa ovim platama? To nije mali broj ljudi i to nisu male plate, znajući u kakvom je stanju Srbija sada, znajući kako teško žive građani Srbije i znajući da je do nedavno trajao štrajk u pravosuđu, da su one prateće službe i službenici pravosuđa izuzetno mizerni plaćeni, znajući da plate porotnicima, veštacima odnosno naknade porotnicima, veštacima i sudijama i advokatima po službenoj dužnosti znatno kasne. Dakle, koliko će u stvari ova reforma koštati građane Republike Srbije? To je moje prvo i konkretno pitanje. Govorilo se o uštedama. Znamo da sada sudije putuju iz mesta u mesto, da tu postoje dodatni putni troškovi, da postoji odvojeni život, da postoji neki hotelski smeštaj, da postoje dodatna opterećenja finansijska, a mogu da vam kažem da su sudije dodatno opterećene, naročito sudije Apelacionog suda u Novom Sadu koji imaju enormno veliki broj predmeta, koje vrlo teško postižu zbog kvantiteta da dostignu kvalitet u radu. To je njihovo mišljenje, znajući da recimo Apelacioni sud u Nišu ima znatno manji broj predmeta. Radi se o toj ravnoteži opterećenosti sudija, jer je bitno da sudija donese kvalitetnu sudsku presudu. Pre se o tome vodilo računa. Kažem da sam upoznata sa tim da sudije Apelacionog suda u Novom Sadu imaju enormno veliki broj predmeta i da vrlo teško mogu da kvalitetno rade. Hvala lepo.
Reč ima ministarka Snežana Malović.
Zaista vam se zahvaljujem na tom pitanju, pošto je to isto jedna od paradigmi koja se nalazi u javnosti i koja se vrlo često ponavlja da sudstvo u Srbiji košta, sa čim se ne bih složila, jer to ne može da košta. To je nešto što mora da postoji. Kao što sam rekla, ponavlja se da je reforma pravosuđa doprinela tome da građani Srbije mnogo više izdvajaju za pravosuđe nego ranije. Prosto moram da vam kažem da to nije tačno i to najbolje znate pošto svake godine usvajate Zakon o budžetu. U Zakonu o budžetu se nalazi razdeo koji se odnosi na same sudove. Zbog građana Srbije, znam da vi to znate, ali da bi građani Srbije razumeli, sudstvo u Srbiji se finansira na dva načina, iz budžeta i iz sudskih taksi. Od sudskih taksi 60% se kolokvijalno vraća pravosuđu. Taj procenat iznosi da 13 milijardi dolazi iz budžeta, a negde oko šest milijardi dolazi od sudskih taksi. Ono što sam i danas rekla, a i ranije sam govorila, činjenica je da je budžet pravosuđa u prethodnim godinama smanjen. Ovom prilikom ponavljam da budžet pravosuđa nije povećan u godinama reforme, što je možda trebalo učiniti, nego je naprotiv smanjen. Negde od 2008. godine do danas budžet pravosuđa je smanjen za negde oko 15%. Znam da ćete me možda pitati pošto je nedavno bio ovde rebalans budžeta na usvajanju, zašto je jedan deo stavljen na raspolaganje Ministarstvu pravde i pravosudnim organima i zašto su određeni dugovi nastali u sudovima u Srbiji? Imam vrlo konkretan odgovor na to pitanje. Kao što sam rekla, pravosuđe se finansira iz sudskih taksi i iz budžeta. Sudske takse se planiraju. Dnevna naplata od sudskih taksi prošle godine je iznosila negde oko 25 miliona. Prošle godine su sudske takse podignute za 50%. Danas sa podignutih 50% dnevna naplata sudskih taksi iznosi negde od 21 do 22 miliona, nekad manje. Ti dugovi koji su nastali, nastali su zbog planiranja sudskih taksi, a nismo mogli drugačije da ih planiramo, jer je naplata prošle godine bila takva. Očigledno je privredna aktivnost u jednom momentu stala i naplata sudskih taksi nije bila adekvatna. Jedan broj zaposlenih, ne samo sudija nego je jedan broj zaposlenih ove godine bio smanjen. Međutim, to ne znači da će se na tom programu ostati. Onog momenta kada smo išli u određenu reorganizaciju zaposlenih unutar sudova rekli smo da postoji neadekvatna zastupljenost struka unutar suda, tako da će jedan broj biti zaposlen, ali taj broj će se odnositi na stručne saradnike, zapisničare, kompjuterske radnike, pošto smo najavljivali i to unutar sudova sprovodimo da unutar sudova postoji kompjuterizacija. Kada budete dobili Zakon o budžetu za narednu godinu videćete jedno povećanje u odnosu na budžet prethodnih godina koji se odnosi na plate. To povećanje će ići na ona lica koja su zaposlena u sudovima, a drugačije profesionalne strukture nego ranije. Hajde da dam konkretan odgovor na vaše pitanje. Reforma pravosuđa nije dodatno koštala građane Srbije i povećanje koje smo dali zaposlenima nakon štrajka koji se desio u drugoj polovini ove godine je išao iz budžeta pravosuđa. Nisu se dodatna sredstva obezbeđivala za tu namenu.
Iskorišćeno je 4 minuta i 30 sekundi.
Postavili ste pitanje preopterećenosti Apelacionog suda u Novom Sadu. Sada vam odgovorno tvrdim da nije preopterećen, ali da radi dobro i svi apelacioni sudovi u Srbiji rade dobro. Apelacioni sud u Novom Sadu radi najbolje. Nadam se da neću biti kritikovana od strane svojih beogradskih kolega koji stalno tvrde da više volim Apelacioni sud u Novom Sadu nego u Beogradu. Istina, oni su se izborili svojim radom da budu najbolji i sudovi u Vojvodini funkcionišu bolje nego ostali sudovi. Da li su se oni bolje pripremili za tu reformu pravosuđa i da li su njihovi predsednici sudova i svi oni koji su bili uključeni u postupak preseljenja to ozbiljnije shvatili? Verovatno da jesu.
Trideset sekundi.
Određen je jedan broj sudija za Apelacioni sud u Novom Sadu i izabraće novi sastav VSS. Ako hoćete da uporedite sa apelacijom u Nišu, moram vam reći, da se niko ne nađe uvređen, kvalitet kadra…
Molim vas da završite, pošto je iskorišćeno vreme za predlagača.
… Apelacionog suda u Novom Sadu bio bolji i bilo je lakše napuniti taj sud nego apelaciju u Nišu.
Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Dva minuta, potpitanje.
Hvala vam na objašnjenju koje mogu da prihvatim. Posebno mi kao Vojvođanki imponuje to što ste rekli za Apelacioni sud u Novom Sadu, upravo zbog toga što jesam kontaktirala neke sudije i ne sumnjam u njihovu stručnost. Naprotiv, vrlo je uvažavam. Samo su se zaista žalili na broj predmeta i ne žele da nekvalitetno rade. Svakako jedan veliki plus i za njih i za reformu koja se sprovodi, ali to su ljudi koji bi u svakom momentu svoj posao zaista dosledno radili, znajući ključno. Međutim, gospođa ministar je rekla jednu stvar da naplata sudskih taksi ne ide onako kako je projektovano, kako je planirano i to je u momentu krize svakako nešto što postoji, ali postoji i nešto drugo. Sudska taksa se naplati po završenom postupku i to znači da se postupci ne završavaju kako treba, a usput naplaćuju se i oslobađajuće presude tako da je to jedan problem koji nije na pravi način možda sagledan ili se na pravi način govorilo. U svakom slučaju, moramo da kažemo ili da konstatujemo da jedno dodatno opterećenje sigurno jesu ove plate koje se daju nezakonito sudijama koje nisu reizabrane. Rekli smo da nije mali broj i da nije mala količina plata. To nismo videli u budžetu na onaj način na koji smo planirali u budžetu, a to se ipak potpisom potpredsednika Vlade realizuje, a ostali su neisplaćeni, ostala su ogromna dugovanja prema porotnicima, prema veštacima, prema advokatima po službenoj dužnosti. O tome sam govorila. Može li samo kratko dodatno objašnjenje?
Ministarka pravde Snežana Malović.
U pravu ste u pogledu naplate sudskih taksi. Međutim, ne možete i zbog međunarodnih standarda, a to bi bilo pravično i ako zanemarim međunarodne standarde da nekome ne obezbedite pravo na pristup sudu zbog neplaćene takse. Kad govorim o naplati sudskih taksi, koja bi po zakonu trebalo da se učini u momentu kada je podneta tužba ili pre nego što se otpočne postupak, prvenstveno mislim na postupke koji se vode pred privrednim sudovima, jer je najveći iznos sudskih taksi iz te oblasti. Naravno, i činjenica je da nije bilo dovoljne kontrole naplate sudskih taksi, ako govorimo o onim završenim predmetima, pre nego što se predmet arhivira. Nedavno sam potpisala određene dopise koji su usmereni ka sudovima, jer se pokazalo da npr. u Privrednom sudu preti zastarelost naplate taksi, tako da će se izvršiti kontrola završenih predmeta, da li je u svim tim predmetima naplaćena taksa. Tu je jako bitno, hajde malo da raširim odgovor, nadam se mi nećete zameriti, uvođenje ovog programa za automatsko vođenje predmeta tzv. AVP programa, koji upravo daje mogućnost sagledavanja da li se u određenim predmetima naplatila taksa ili ne. Po našim podacima, pošto se taj AVP program prvo uveo u privredne sudove, nekada trgovinske sudove, onda je naplata sudskih taksi povećana za 60%. Taj program se sada uvodi u sve sudove u Srbiji. Nadam se da ćemo čak tokom ove nedelje, predsednica i ja imati zadovoljstvo da prezentiramo javnosti uvođenje tog programa. Zaboravila sam šta je bilo drugo pitanje. Oko porotnika. Da, izvinjavam se. Jeste, velika dugovanja jesu i prema veštacima i prema porotnicima. Tu se slažem s vama. To su upravo oni razdeli koji postoje u pravosudnom budžetu. Trudićemo se da u narednim godinama ti dugovi budu pokriveni. Upravo zbog toga, u ovim izmenama zakona koje će se uskoro naći pred vama, biće odložena primena pravosudnog budžeta za šest meseci, da se on prenese na Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca, jer meni kao ministru pravde je nedopustivo, da pravosudni budžet pravosuđu sa dugovima. Trudićemo se da te dugove u potpunosti pokrijemo i da nuli pravosudni budžet predamo pravosuđu. Što se tiče isplate plata neizabranim sudijama, one se opet isplaćuju sa razdela. Za pravosuđe nisu tražena dodatna sredstva u tom cilju.
Narodni poslanik Sreto Perić. Ne, izvinite Milica Radović ima pravo. Izvolite, gospođo Radović.
Gospođo ministar, posle vaše jučerašnje najave da ćete ponovo preispitati celokupan postupak izbora sudija, ne znam šta da mislim o vama. Ne znam šta da kažem, a da budem umerena i da se krećem u granicama pristojnosti. Prvo ste napravili haos u pravosuđu. Napravili ste reizbor. Izvršili ste reizbor bez ikakvih kriterijuma. Onemogućili ste sudijama da se izjasne o dokazima za koje ih terete. Onemogućili ste im da podnesu dokaze koji im idu u koristi. Faktički sudije u ovom reizboru su imali status koji je mnogo gori od najokorelijih kriminalaca. Kasnije ste na tajnim sastancima Visokog saveta sudstva doneli odluke o njima, a da ih faktički niste o tome valjano i obavestili. Nedavno ste počeli da pišete obaveštenja pobijenih odluka i da ih dostavljate, a podsetiću vas da od 870 obrazloženih odluka kojeje trebalo da se nađu pred Ustavnim sudom Srbije, danas ima oko 560, ukoliko informacija Ustavnog suda tačna, a ona je od petka. Očigledno da ono što je najvažnije ovde je da se dostavljaju obrazloženja sistemom i principom negativne selekcije. Verovatno iz razloga da odmah na početku kada bi se otvorila rasprava pred Ustavnim sudom ne bi doživeli debakl. Sada ste se setili da razgovarate sa stalnim sudijama. Zašto niste razgovarali onda kada je bilo vreme i kada smo vas mi iz DSS na to upozoravali? Sada ste, a li zbog neznanja ili zbog nekog drugog kriterijuma, juče najavili reformu neuspele reforme, kojim po ko zna koji put do sada dovodite u pitanje stalnost sudijske funkcije. Naravno, tu se ne zaustavljate. Kažete da će žalbe Ustavnom sudu Srbije sada da budu tretirane kao prigovori na odluke, o čemu će raspravljati Visoki savet sudstva. Da li je moguće da jedno telo koje odlučuje prvenstveno, koje je donelo odluke, a to je Visoki savet sudstva u prvom nivou, u prvom stepenu, odlučuje ponovo, ali ovog puta u drugom stepenu? Razumela bih da ste vi veterinar ili geograf i da ovako nešto govorite, ali se radi o čoveku koji kroji pravosudni sistem Srbije. Jednostavno, nema luksuza za takve izjave. Sada vas najiskrenije pitam, bez imalo ironije, da li smatrate da će ovakve odluke ići u pravcu učvršćivanja sudske vlasti i da li će povratiti poverenje u sam sudski sistem?
Gospođo Malović izvolite.
Zahvaljujem vam se na ovom pitanju. Neću nastaviti u uvredljivim tonom kakav ste vi koristili prilikom postavljanja pitanja meni. Odgovoriću vam shodno i mom obrazovanju i funkciji na kojoj se nalazim, da Ministarstvo pravde sve ono što je do sada radilo, preduzelo je sa ciljem da obezbedi efikasno postupanje pravosudnih organa, radi intenziviranja borbe protiv organizovanog kriminala i korupcije, radi zaštite investicija u Srbiji. Naši osnovni ciljevi su bili uspostavljanje transparentnog, objektivnog, nezavisnog sudstva u Srbiji i to ćemo ubuduće i činiti. Ukoliko postoje otvorena pitanja greške ili bilo šta drugo, nama nije problem da ih priznamo, da ih percipiramo, analiziramo i da to predložimo, nastavimo da branimo i nastavimo da radimo u tom pravcu i od toga nećemo odustati. Što se tiče vašeg pitanja da li je normalno, kako ste se izrazili, da jedan organ odlučuje u drugom stepenu o tome? Pošto ste vi pravnik, verujem da ćete vi proveriti ove moje izjave, da su to uporedna pravna iskustva. Imaćete prilike i da mi odgovorite, pošto će se narednih dana naći pred ovim uvaženim domom i izmene tog zakona. Uporedno pravno iskustvo govori da na odluke Visokog saveta sudstva, u zemljama gde to postoji, postoji pravo prigovora i da se taj prigovor može izjaviti samom Visokom savetu sudstva, na to su nam ukazivali i predstavnici međunarodnih organizacija, predstavnici Evropske komisije, ili Upravnom sudu. To je moguće. Postoji i analizirali smo takvo iskustvo.
Imate još dva minuta, gospođo Radović.
Zahvaljujem na odgovoru na pitanje koje nisam postavila. U ovom drugom delu, konkretno, mogu samo da kažem zašto sudije niste na vreme upozorili da imaju pravo na prigovor, nego su oni morali sami, da upotrebim kolokvijalnu reč, da se dovijaju na razne načine ne bi li došli do samog Ustavnog suda. U jučerašnjoj najavi ste pomenuli da Visoki savet sudstva će biti u stalnom savetu vrlo skoro izabran. Zanima me zbog čega on nije izabran do kraja juna 2010. godine, kada je bio rok za izbor stalnog sastava Visokog saveta sudstva? Ovo vas ne pitam samo zbog toga što je prekršen Zakon o Visokom savetu sudstva, nego vas pitam prvenstveno zbog toga što je Visoki savet sudstva u ovom prvom sastavu u ključnim momentima napravio ogromne greške i na taj način ugrozio samu reformu pravosuđa. Kazaću vam o čemu se radi. Prvenstveno, ceo reizbor je izvršen u nepotpunom sastavu. Znate da Visoki savet sudstva nije smeo, nije mogao da bude ni konstituisan, dok svi njegovi izborni članovi nisu na kraju bili izabrani. Visoki savet sudstva može da predlaže i da vrši izbor kandidata samo u punom sastavu. Rad Visokog saveta sudstva, po Zakonu Visokom savetu sudstva i po samom Ustavu, mora da bude javan. Ovde ste iskoristili pravo na osnovu Poslovnika, da bi odredili da se sam rad Visokog saveta sudstva proglasite tajnim. Ovde se radi o konkretnom kršenju zakona. Od krupnijih zamerki, navešću samo još jednu. To je vaš citat, da ne bih pogrešila, pročitaću - Visoki savet sudstva nije imao u vidu, jer roditeljski odnos može predstavljati problem, jer je sukob interesa kod nas još uvek nova pojava koja nije dovoljno istražena. Podsetiću vas da ste ovo dali kao odgovor na pitanje novinara zašto je i kako je moguće da bračna veza između advokata i sudije bude cenjena kao smetnja za izbor. Znači, kako je moguće da to bude cenjeno, a sa druge strane, kako je moguće da roditeljski odnos između jednog člana Visokog saveta sudstva i sudije koji se promoviše ne bude tretiran.
Vreme. Izvolite, gospođo Mesarović.
Na vaša pitanja sam više puta odgovarala kroz pitanja drugih poslanika. Samo da vam kažem, Visoki savet sudstva u prvom sastavu nije napravio nikakav, kako vi to kažete, haos ili velike propuste, to sam vam rekla i na početku. Postupao je na osnovu Ustava, Zakona o sprovođenju Ustava, Ustavnog zakona, Zakona o sudijama i Zakona o Visokom savetu sudstva. Što se tiče nepotpunog sastava Visokog saveta sudstva, bitno je da ja tu lično nemam problem. Pošto vidim, malopre ste mahali nekim zapisnicima sa sednice Visokog saveta sudstva, da vam pomognem, 6. aprila je konstituisan Visoki savet sudstva. To je kolektivni organ, odluke se donose glasanjem, većina pobeđuje, kakva je moja odluka ili kako sam ja glasala, možda i drugačije nego ostali, ali ono što je najvažnije, to je da je Ustavni sud u svojoj odluci od 28. maja rekao da je i to što je Visoki savet sudstva radio u nepotpunom sastavu potpuno u redu, da nije protivno Ustavu i da postoje neke okolnosti koje nekada mogu dovesti do toga da Visoki savet sudstva ili bilo koji drugi kolektivni organ može da radi u nepotpunom sastavu. Mi smo popunjavali taj, ne mi, nego Skupština je birala članove Visokog saveta sudstva izborne, pa nekad bi mogla neka primedba da se stavi i Skupštini, da li je na vreme izabrala te članove. Znam da sam par puta tražila da se taj postupak malo ubrza. Sledeće, stvar je u predlagačima, pravnim fakultetima i Advokatskoj komori, pošto oni nisu na vreme reagovali i nisu dali svoje kandidate ili su nekada ponavljali svoje kandidate. Što se mene tiče, nema nikakav problem i to nije problem, jer ako Ustavni sud kaže da je to ustavno, a mi poštujemo odluke Ustavnog suda i u ovoj državi, kao i svim drugim državama, odluke Ustavnog suda se poštuju, pa to nema nikakvog razloga. Na sva ostala pitanja sam vam posebno odgovorila i ako kažete da li može biti odnos, malopre sam vam baš objašnjavala, između supružnika, to nikome nije bila smetnja. To je izbor. Ne možemo mi ljude ograničiti niti da se upoznaju niti da se venčavaju, nego je bila smetnja za one odnose gde su bračni drugovi sudije i advokati ili tužioci i advokati i gde je jedna od tih strana to koristila za stvaranje privilegovanog položaja u postupku pred sudom ili tužilaštvom.
Zahvaljujem. Gospođo Malović, izvolite.
Nisam baš najbolje razumela šta ste hteli da kažete mojim citatom. Ali, po pitanju nepotizma ovde su više puta iznošene različite argumentacije, a naročito iz vaše poslaničke grupe. Podsetiću vas na primer koji je nedavno bio u okviru Ministarstva pravde, koji vam očigledno u tom momentu nije smetao, gde je jedna sestra bila pomoćnik ministra za pravosuđe, a druga sestra je bila starešina gradskog sudije za prekršaje. Tada niste iznosili nikakve primedbe u pogledu nepotizma.
Narodni poslanik Sreto Perić ima reč.
Gospođo Malović, gospođo Mesarović, ako odete odavde sa ubeđenjem da je jedna ovakva rasprava trebalo da se odvija mnogo pre početka reforme, ja ću biti zadovoljan, a ako iskreno i objektivno razmišljate vi ćete reći da je ovo sada malo zakasnela stvar. No, međutim, bez obzira na to, ne volim da čujem da neko vrši opstrukciju reforme pravosuđa. Niste to vi rekli, nego jedna politička stranka vam je pomogla u tome, najodgovorniji za reformu pravosuđa po prirodi stvari objektivno ste vi, gospođo Malović i vi, gospođo Mesarović, jer se prosto nalazite na takvim funkcijama. Mislim da je najviše propusta napravio Visoki savet sudstva i iskren da budem i političke korektnosti radi i profesionalne, niko ne bi mogao da izabere 2000 nosilaca pravosudnih funkcija, a da pri tom ne napravi neku personalnu grešku. To vam se ne može stavljati sa nekom posebnom primedbom na teret. Ali, vi ste sebi dozvolili, čini mi se, gospođoMesarović, kao predsednik Visokog saveta sudstva, da se malo ''inatite'' sa onima koji nisu izabrani. Ovo inatite svakako treba čitati pod znacima navoda. Vi ste morali i trebalo je prilikom neizbora onih, iako samo da ubacim moje poimanje člana 146. Ustava Republike Srbije i člana 6. i 7. Zakona o sprovođenju ovog Ustava sa vašim se ne poklapa, ali vi ste sada u situaciji da donosite takve odluke. Mislim da to inaćenje Visokog saveta sudstva, a pre svega objektivno vašeg, kao predsednika tog državnog organa, dovelo je do toga da građani Srbije iz svog džepa izdvajaju sredstva za nadoknadu 850 neizabranih sudija. Ako ste vi u pravu i ako je sve u redu, onda zbog čega je i Evropska komisija rekla da to nije u redu? Zbog čega naknadno i u drugom produženom roku to isplaćujete, nego je jednostavno trebalo da kažete, ako ste u pravu, naša obaveza, države Srbije, prema tim ljudima je prestala? Da ste, što vam je i ukazivano i prilikom rasprave, prilikom izbora sudija, donošenja tih pravosudnih zakona, obrazložili zbog čega se to nije uradilo, odnosno zbog čega neko nije izabran, sada bi bilo manje problema. Od vas, gospođo Mesarović, voleobih da čujem da li je prilikom reforme pravosuđa i uspostavljanja nove organizacione mreže sistema pravosuđa došlo do izgubljenih predmeta. Da li vi imate takva saznanja? Ukoliko jeste, o kojem broju predmeta se tu radi? Čini mi se, imamo jedan problem, sada svakako neću reći ime sudije koji ne želi da odlazi iz osnovnog suda u sudsku jedinicu, nego očekuju da građani koji ostvaruju svoja prava ili su po drugom osnovu dužni da se jave kod suda i da poštuju sudske odluke, ne dolaze. Mislim da intencija zakonodavca pre svega, ne uopšte bilo kog pojedinca, jeste bila da se građanima izađe u susret. Valjda nećemo nikad više i građani Srbije neće nikad čekati realizaciju sudskih odluka u periodu od 20, 10 godina ili neki drugi period.
Gospođo Mesarović, izvolite.
Lepo pitanje, kroz diskusiju. Odgovoriću vam. Prvo, što se tiče inaćenja, ako mislite na mene lično, nisam bila u prilici da se inatim, ja sam samo predsednik po funkciji u Visokom savetu sudstva. Visoki savet sudstva ima 11 članova i odluke se donose većinom. Znači, nije tajna, možete pogledati zapisnike, više puta sam preglasana, a kao sudija ili član Visokog saveta sudstva imala sam pravo da izdvojim svoje mišljenje povodom obaveze da se pišu pojedinačna obrazložena rešenja za neizabrane sudije. Zbog toga ne trpi Srbija. Srbija trpi zbog toga što je donet Ustav i Ustavni zakon, a i na početku sam to rekla, da bih vas podsetila da je Venecijanska komisija imala primedbe na Predlog ustava i zakona u pogledu načina opšteg izbora sudija. Nisam ja odlučila da sudijska funkcija nije stalna i da ona prestaje sudijama koje su birane na osnovu Ustava iz 1990. godine ili zakona koji su na osnovu njih sledili. To je odluka Ustavnog suda Srbije. Nisam ja donela zakon u kome stoji da sudijska funkcija prestaje po sili zakona, sudijska dužnost danom stupanja na sudijsku funkciju novoizabranih sudija. To ste, gospodo, učinili vi ovde u ovoj Skupštini, pa ako će nešto koštati Srbiju, to će koštati zbog vas, a ne nikako zbog mene. Takođe, nije tačno da Visoki savet sudstva može odokativno kada mu padne na pamet da uvede dvostepeni organ u odlučivanju. To je organ državni utvrđen Ustavom i pretpostavka je da predsednik najvišeg suda u zemlji poštuje zakon i Ustav i da ste predvideli dvostepenost u odlučivanju, svakako da bi Nata Mesarović potpisala svaku odluku i napisala svako rešenje sa obrazloženim individualizovanim razlozima zašto neko nije izabran. Činjenica je da je Venecijanska komisija stavila primedbu na onaj Ustav i Ustavni zakon i rekla, iz toga proizilazi da je trebalo formalno preimenovati ili reimenovati sudije koje se nalaze na sudijskoj funkciji, osim onih kod kojih se pojavi sumnja u ove kriterijume o kojima smo govorili. Onda je značilo kod tih kod kojih se pojavi sumnja da se povede postupak razrešenja na osnovu odgovarajućeg akta podnosioca koji je na to ovlašćen. Gospodo, nisam razrešila nijednog sudiju u Srbiji, niti sam ga reizabrala, oni su učestvovali ravnopravno sa svim ostalim kandidatima u postupku opšteg izbora. Znači, imali su pravo da apliciraju oni koji su na stalnoj funkciji koja im je prekinuta, i meni je bila prekinuta, i stvar je bila slobodne volje da li će neko da aplicira ili ne i u tom slučaju vi aplicirate, birate, biramo vas ili ne biramo vas i to je stvar kriterijuma koji jesu, a ne postupak razrešenja. Da je pisalo da se sudije razrešavaju mi bismo lepo to sve uradili, utvrdili, sproveli postupak, saopštili im, mada i kod izbora može da se obavi razgovor, saopštili bi im i oni bi bili u prilici da iznose druge argumente. To je svim sudijama u Srbiji bilo poznato, da nije u pitanju razrešenje nego opšti izbor u kome su učestvovale sve studije zatečene na studijskoj funkciji kojim je prekinuo Ustavni sud i zakon, pa onda ne znam zašto bi trebalo Nata Mesarović da odgovara, ne mislite valjda da je meni smetao neki sudija u Surdulici, Somboru, Boru, ne znam gde sve u Srbiji i da sam imala nekakvih posebnih razloga da nekoga razrešavam ili ne. Učestvovala u donošenju zakona nisam, a vi kao poslanik određene poslaničke grupe jeste, ja sam u to vreme imala druge poslove, ali zašto su učestvovali u donošenju zakona oni koji su danas najviše te zakone napadaju. Zato što su hteli pred te zakone da zauzmu najviše pravosudne funkcije u Srbiji, a to znači gospodo, mislili su da reformišu samo Vrhovni sud Republike Srbije i da uvedu Apelacioni sudove, gde bi oni bili predsednici sudova i ništa drugo ne bi radili. To je ono zbog čega je nastala borba u svakom slučaju kada je Ustavni sud rekao – e, pa sad imate i pravo na žalbu, pišite i obrazloženja, napisali smo im svima. Očigledno je da su smatrali da neće dobiti obrazloženja i da nema dovoljno razloga, ima. Stvarno stojim iza svake odluke jer sam svaku koju su članovi Visokog saveta sudstva napisali pročitala, potpisala i vraćala ako smatram da nema dovoljno razloga. Prema tome, gospodo i sada ako mislite da ćete ono što se zvala ustavna žalba prekrstiti dogovorima u žalbu Ustavnom sudu, pa onda opet nekakvim novim dogovorima u prigovor, zaista nemam ništa protiv, ali to ćete morati sve da uradite kroz izmenu zakona. Na početku sam rekla, Visoki savet sudstva je samo izvršilac zakona i vrši izbor i ništa nije bilo tajna, ni kriterijumi, ni način rada, ni zatvorenesednice. I suđenja su javna, gospodo, to vi dobro znate, ali glasanja su tajna. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Gospođo Mesarović, da vam predsednik Skupštine nije tolerisao vreme pomislio bih da ste vi poslanik SRS, upravo govorite ono što smo mi tvrdili celo vreme. S druge strane, da ste poslanik mislim da bi imali problema sa predsedavajućim jer uvek prekoračite vreme, malo i da se našalimo u svemu ovome, ja sam u svakom slučaju zadovoljan ovim što ste vi rekli jer ste ponovili sve ono o čemu smo mi pričali 2008. godine, gospođo Malović, kada ste vi trebali da donesete na ovaj svet jednu malu bebu, i hvala bogu da je to tako. A sada želim da postavim vama jedno konkretno pitanje, a u vezi iz člana 13. našeg Ustava, ali kao ministru pravde, a ne kao građaninu Srbije jer svakako da ste vi deo Vlade koja može da realizuje ovu odluku. Republika Srbija štiti prava iinterese svojih državljana u inostranstvu. Znači, oni koji slučajno otputuju na ekskurziju na neke obilaske ili možda na doček Nove godine, a osećam da je još veća obaveza da štite prava svojih građana koji se nalaze u Haškom tribunalu i gde nema pravičnog suđenja. Da li ste istakli nekad u razgovoru sa haškim tužiocem prilikom posete, a to smo mogli da vidimo više puta da ste i vi razgovarali, i to je u redu, da li ste nekad izneli primedbu na to suđenje koje niti je pravično, niti je u razumnom roku. Mislim da je to vaša dužnost kao ministra pravde i da od toga ne bi smeli da bežite i da ste morali postaviti takvo pitanje, pa bih želeo da nam date odgovor i na to pitanje. Ali, što se tiče gospođe Mesarović, nisam mislio da ste vi lično odgovorni, personalno i objektivno, ali više objektivno kao predsednik Visokog saveta sudstva vi ćete za to da snosite objektivnu odgovornost. Mislim da je i imenovanje sudija ponekad bilo izmešteno, formalno je Visoki savet sudstva doneo odluku, nećemo sad o tome, nema potrebe da vi to nama obrazlažete, ali bar za jedan deo ako ne sve sudije u celini bar za jedan deo bilo izmešteno iz Visokog saveta sudstva. Hvala vam.
Izvolite, gospođo Malović.
Postavljeno pitanje nije tema današnje sednice, međutim, ne želim da vas uskratim za odgovor, pokušaću da vam odgovorim. I kao državni sekretar i kao ministar pravde sam član Nacionalnog saveta za saradnju sa Haškim tribunalom, znate da vrlo često imate kontakte sa tim telom i u okviru tog tela trudila sam se da sve ono što je postavljeno, da se dostavi Tribunalu ili da se dostavi advokatima, a tiče se dokumentacije koju poseduju državni organi Republike Srbije, i da se to uradi na efikasan i adekvatan način. Kao član i u jednom i u drugom svojstvu, nisam pravila razliku da li te zahteve postavlja Tribunal ili odbrana okrivljenih pred tim sudom. Odgovoriću konkretno, jeste jedna od tema mojih razgovora sa glavnim tužiocem Haškog tribunala, gospodinom Bramercom, sa kojim se nisam dugo sastajala, ali sećam se da na početku mandata, susrela sam se i bila je tema razgovora, neefikasnost u suđenju u postupku protiv okrivljenog Vojislava Šešelja i tu sam istakla da ću, kao ministar pravde i kao član tog saveta, uraditi sve što će doprineti efikasnom suđenju i končanom donošenju odluke u tom postupku. Moram da se osvrnem na vašu diskusiju prilikom postavljanja pitanja, gde ste rekli da su odluke bile izmeštene izvan Visokog saveta pravosuđa, da ste tako rekli. Nije mi jasno, očigledno je vaša insinuacija usmerena na to da je bilo politički motivisano donošenje odluka i ja ovom prilikom želim da vam kažem da to ne stoji. Znači, ukoliko imate dokaze ili pokazatelje ili indicije, da spustimo na najniži nivo, ako govorimo krivično-procesnim rečnikom, ja bih volela to da vidim. Uglavnom slušamo paušalne optužbe na tu temu, i to da su političke stranke imale spiskove, da su uticale, da su se njihove želje ispunjavale. Hajde da vidimo jedan konkretan primer, recite mi, u tom i tom sudu taj i taj je izabran, zato što je za njega rekao taj i taj, pa onda možemo da razgovaramo o tome da li je bilo, pa ćemo videti da li je bilo ili nije bilo. Ako vam nešto znači moja reč, mogu da vam tvrdim da do toga nije dolazilo u postupku ovog opšteg izbora, a ni ubuduće, dokle god sam član Visokog saveta sudstva, a sigurna sam i dok je gospođa Mesarović, predsednik tog tela, da toga neće biti.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Dolazim iz Pančeva, i srećan sam, pošto je ovde zvanično rečeno da u Pančevu su bolje sudije, bolji sudovi. Međutim, često se srećemo sa raznoraznim komentarima rada sudova. Bavim se advokaturom, nisam na stalnom radu u parlamentu, u praksi sam često sa ljudima, koji ne samo da komentarišu svoje postupke, nego uopšte reformu pravosuđa i sve ono što se desilo nakon izvršenog opšteg izbora sudija. Mi smo svedoci i u proteklom periodu novembra smo dobili odgovor na jedno poslaničko pitanje, gde je naš uvaženi kolega dao sebi za pravo da komentariše rad dvojice, mislim na sudije Privrednog suda u Pančevu, i to Zlatibora Kanačkog i Nenada Umčevića, a opet, sa druge strane, nakon dobijenog odgovora Privrednog suda u Pančevu i nakon provere, pošto sam se u međuvremenu lično uverio da je Apelacioni sud potvrdio odluku ovih sudija, možemo doći do toga da su sudije dobro sudile i dobro primenjivale zakon. Često imamo razne komentare da nešto valja, da nešto ne valja. Mnogi ljudi nisu svesni da je član 336a Krivičnog zakonika predvideo i krivičnu odgovornost za nedozvoljeno javno komentarisanje sudskih postupaka tu gde još nije pravosnažna odluka doneta. Hoću sad da postavim pitanje, pre svega, gospođi ministarki. Pošto mnogi ljudi imaju pritužbi na transparentnost, na otvorenost u radu sudova, spomenuli ste ovde AVP program, informacioni program, pa interesuje me na koji način će to doprineti povećanju transparentnosti rada suda i sudskih odluka? Kasnije bih postavio neka druga pitanja u pogledu mogućnosti uvođenja taksenih maraka, ali to kao drugo pitanje.
Izvolite, gospođo Malović.
Kao što sam rekla, jedan od ciljeva reforme pravosuđa i način njegovog sprovođenja je bila i promena organizacije rada i u okviru toga u značajnoj meri će doprineti sprovođenju reforme i uvođenju programa za automatsko vođenje predmeta. Takav program je prvo uveden u trgovinske sudove, sada privredne sudove. Kroz iskustvo koje smo imali u privrednim sudovima videli smo u stvari sve prednosti ovakvog programa. Da predstavimo bolje građanima Srbije, što mogu naravno da učine, ukoliko odu na internet prezentaciju bilo kog privrednog suda, onda će videti da putem interneta oni mogu da izvrše uvid u određene predmete, ono što može da se nalazi na internetu i što može da bude dostupno svima. Znači, može da se vidi kretanje predmeta, kad je podneta tužba, kad je dat odgovor na tužbu, kad je zakazano ročište, kad je zakazano određeno veštačenje itd. Prosto mogu da se orijentišu, ne moraju da gube vreme za odlazak u određenu sudsku zgradu da bi se informisali o tim stvarima, nego to mogu da učine putem interneta. Ovo je značajno u velikoj meri, kako za građane Srbije, toliko i za privredne subjekte koje imaju kontakta sa privrednim sudovima. Upravo iz tog iskustva mi smo želeli da taj program raširimo na sve druge redovne sudove, kako mi kažemo, i u ovom momentu mogu da vam kažem da su svi osnovni sudovi, viši sudovi, apelacioni sudovi u Srbiji umreženi. Naravno, mi se ne zaustavljamo na tome, nego ćemo do kraja naredne godine umrežiti i sve sudske jedinice, tako da do kraja sledeće godine celokupno pravosuđe u Srbiji će biti umreženo. Tokom ove nedelje ili tokom narednih dana, da budem preciznija, taj program ćemo prezentirati javnosti, tako da odskoro građani Srbije, neću da kažem u svakom predmetu, jer se ti predmeti još uvek unose u softver, ali u većini predmeta će moći upravo da vide to kretanje i da skrate svoje vreme, koje je dragoceno za svakog od nas. Znači, ne moraju da odlaze u sudove, već će to moći da učine iz svoje kuće. Naravno, taj program je u velikoj meri koristan i za samo praćenje rada sudija. U toku je izrada pravilnika koji će odrediti norme za merenje rada sudija, ali na ovaj način ćemo jednostavno moći putem viših indikatora da radimo analize. Znači, nevezano da li govorimo o kvalitetu rada ili govorimo o broju potvrđenih odluka, vremenu izrade odluka itd. Taj program će u velikoj meri biti koristan, kako za same organe koji prate rad sudova, Ministarstva pravde i Visoki savet sudstva i Vrhovni kasacioni sud, tako i za same građane Srbije.
Zahvaljujem. Gospodine Mikoviću, izvolite.
Ja sam 1985. godine počeo da se bavim advokaturom kao advokatski pripravnik. Znam, to je bilo vreme pre one hiperinflacije. Znam da je tada upotreba taksenih maraka olakšavala mogućnost, odnosno olakšavala rad i advokatima i svima ostalima koji su dolazili u kontakt sa sudovima i koji su imali obavezu da određene sudske takse plate. Pošto je sad opet stabilan dinar i mislim da sa te strane ne postoje takve smetnje, a često su advokati i uopšte stranke u radu u obavezi da za pismeni otpravak, kopije zapisnika, ili za tako nešto, za overu ugovora ili za bilo šta drugo čekaju u redovima pred bankama, da bi se platile sudske takse. Mislim da bi se na ovaj način veće stvari postigle, sa jedne strane svi oni koji su u situaciji da lepe taksene marke, odnosno plaćaju sudske takse avansirali bi to državi, a sa druge strane država bi bila u situaciji da naplati i ne bi dolazilo do opraštanja ili do čekanja da se taksa da tek sutradan, pa da bi se dobila kopija zapisnika. Sigurno da reforma pravosuđa ima mnogo stvari koje u hodu moramo na neki način da prevaziđemo. Jedno je pitanje overa svega onoga što se overava u sudskim jedinicama. Zatim, mislim da u novom Zakonu o javnom beležništvu i prateći propisi mogu da olakšaju taj deo. Sigurno je da će biti polemike ovde i po pitanju novog Zakonika o krivičnom postupku, Zakona o izvršnom postupku, jer to očigledno jeste problem. Hteo bih da postavim još samo jedno kratko pitanje – da li u svom radu, naročito u procesu reforme pravosuđa i pokušaju da se stane na put ovim velikim mafijama, postoje pritisci i kako se država odupire pritiscima, pogotovo sudstva?
Vreme! Izvolite, gospođo ministar.
Da li pritisci postoje? Postoje. Često su direktni, a često su indirektni. Oni indirektni su gori. Znate da imate negde skrivenog neprijatelja, često kada ukazujete na to nekom možda zvuči kao teorija zavere, onda je samim tim borba teža. Nešto drugo želim da kažem, hvala vam na pitanju, duboko verujem da država Srbija može da se izbori sa svim iskušenjima koja se stavljaju i po pitanju reforme pravosuđa i svih onih ciljeva koje želimo da postignemo, i efikasnost i borba protiv kriminala i zaštite investicija. Kada sam pre jedno godinu i po dana rekla da niko nije jači od države, u momentu kada se Parada ponosa otkazivala, moja izjava je možda nekome delovala smešno, ali evo posle godinu i nešto dana mislim da se građani Srbije mogu uveriti upravo u to da niko nije jači od države, a što je najvažnije niko nije iznad zakona. U Srbiji sada ne postoje nedodirljivi, ne postoje zaštićeni, svi oni postupci koji su pokrenuti upravo govore u prilog tome. Svi državni organi rade u tom pravcu i sigurna sam da i nosioci pravosudnih funkcija a i šire mogu da zaštite. Što je još važnije, mogu da zaštite građane Srbije. Zahvaljujem.
Ostalo je još dvojica kolega. Reč ima uvaženi kolega Pavel Marčok, a zatim Đura Mučenski.
Poštovana predsednice, poštovana predsednice Visokog saveta sudstva, poštovana ministarko pravde, kao član DS snažno podržavam vašu efikasnu borbu protiv organizovanog kriminala i korupcije i čestitam vam na uspešnoj realizaciji zacrtanih ciljeva naše Vlade i naše države. Prema nekim podacima praksa sudova u Srbiji je pokazala da je pre reforme za korupciju izricano 80% zatvorskih kazni ispod zakonskog minimuma. Pitam vas kakva je situacija povodom tog pitanja danas? Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, gospođo ministar.
Zahvaljujem na pitanju. To je kaznena politika i izricanje kazni je uvek bila jedna od tema koju je Ministarstvo pravde pokrenulo i kada smo govorili o neophodnosti reforme pravosuđa i upravo smo se osvrtali na taj aspekt. Naravno da tu može uvek da se polemiše oko načina na koji se sagledava kaznena politika. Mi smo pokušali da što eksplicitnije ispitamo i analiziramo i uradili smo kaznenu politiku i napravili određena poređenja, npr. sa kaznama koje su izricane 2008. u odnosu nakazne, za određena krivična dela, koje su izrečene tokom ove godine, npr. 2010. godine. Hvala vam na prilici da mogu to da vam i prezentiram. Za krivično delo ubistva iz člana 113. Krivičnog zakonika Republike Srbije, kada napravimo poređenje u 2010. godini 45% kazni zatvora je na granici ili ispod zaprećene kazne, dok je 2008. godine to bilo u 59% slučajeva izricanih, tako da se može reći da je došlo do smanjenja procenta kazni zatvora koje se izriču na granici ili ispod zaprećene kazne, i to za 14% slučajeva. Na ovom primeru vidimo upravo efekte reforme pravosuđa, iako govorimo o radu sudova iako govorimo neposredno o radu sudova, iako govorimo o efektima izmene Krivičnog zakonika. Posebno je značajno da u toku 2010. godine izrečeno 55% kazni zatvora u granicama propisanih zakonom, dok je 2008. godine procenat kazni zatvora u granicama propisanih zakona bio samo 17% i u ovom slučaju uočava se značajno povećanje procenta kazni zatvora koji se izriču u zatvorskim okvirima i to za 38%. Naravno, sve ovo imamo izrađeno i u brojevima, a ne samo u procentima. Ako govorimo npr. o krivičnom delu iz člana 114. koje je teško ubistvo, za koje je zaprećena kazna od najmanje 10 godina ili 30 do 40 godina, npr. tu se može uočiti da je 54% kazni zatvora tokom 2008. godine, uočava se da je 54% kazni zatvora izrečeno na granici zakonskog minimuma ili ispod toga. Za razliku od tog perioda, u 2010. godini nema nijedne kazne zatvora izrečene ispod zakonskog minimuma, što je bio slučaj u 2008. godini. Na ovom primeru se vide efekti reforme pravosuđa. Da krenemo dalje, ako govorimo o neovlašćenom držanju i stavljanju u promet opojnih droga, ovo su podaci iz Višeg suda u Beogradu, znači u odnosu na Okružni sud u Beogradu, upoređujući kaznenu politiku koja je vođena 2008. godine i kaznenu politiku 2010. godine, kada je došlo do izmena odredbi Krivičnog zakonika, posebno u delu granice ublažavanja kazne, uočava se da je u 2010. godini već vidljivo sprovođenje oštrije kaznene politike, kako u procentu donetih odluka, ispod ili na granici zakonskog minimuma, tako što je u 2008. godini taj procenat iznosio 92%, a u 2010. godini iznosi 77%, što je za 15% manje. Isto tako, došlo je i do povećanja broja donetih odluka kojima je izrečeno osuđujućih presuda, u okviru zaprećene kazne, tako što je u 2008. godini taj procenat bio 8%, a sada donete presude u okviru zaprećene kazne iznosi 23%, što je povećanje negde za 15%. Naravno, imamo izrađeno za mnoga krivična dela, ali ono što je meni takođe bilo dosta upečatljivo, a to je za slučaj teške krađe, gde nije doneta nijedna uslovna osuda, za razliku od prethodnih slučajeva, kada je veliki broj uslovnih osuda izrečen. Tačnije, radi se o krivičnom delu razbojništva, gde je, na primer Okružni sud u Beogradu izrekao u 9% slučajeva osuđujuće presude, dok u 2010. godini nije bilo uslovne presude. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Đuro Mučenski ima reč.
Poštovana predsednice, predsedništvo, ministarka pravde, predsednice suda, nadovezaću se na pitanje mog kolege Pavela, jer to je pitanje koje postavljaju svi građani u ovoj zemlji. Vi imate snažnu i nedvosmislenu podršku nas, mi smo glasali i podržali sve ove zakone kojima želimo da vam damo oruđe da reformišete pravosuđe, jer to je osnova da se građani u ovoj zemlji osećaju bezbedno, da su sigurni da je njihov život bezbedan, da je njihov kapital bezbedan, da je njihovo radno mesto bezbedno. To je ono što želimo sa reformisanim pravosuđem da dobijemo. Moje pitanje je, a to smo čuli i u načelnoj raspravi koja se vodila o ovim zakonima, da su upravo ovi podaci bili poražavajući. Sada vidimo da posle izvesnog vremenskog perioda, koji nije veliki, mi shvatamo da se ne može za ovo kratko vreme popraviti apsolutno sve, ali to još uvek nisu oni procenti i onaj nivo koji bismo svi mi želeli da vidimo i da čujemo.
Zahvaljujem. Izvolite, gospođo Mesarović.
Mislim da smo na dobrom putu da to sve ispravimo i što se tiče krivičnih sankcija i ujednačavanja prakse u drugim materijama, građanskoj, izvršnoj materiji, samim tim uvođenjem apelacionih sudova, koji su nadležni za više viših sudova i određenu teritoriju, postojaće mogućnost ujednačavanja sudske prakse, pa se neće razlikovati odluke viših sudova iz različitih gradova, nego će apelacije moći to da usmeravaju, ne samo kroz postupak žalbi, nego i kroz zauzimanje pravnih stavova. Na kraju krajeva, obaveza je i Vrhovnog kasacionog suda da utvrđuje načelne stavove, onda kada se sudovi obrate sa pojedinačnim pitanjima. Nije sve samo, dobro ste to rekli, u primeni zakona, nego i u onima koji ga primenjuju. Zaista, ali bez ikakve pristrasnosti, mislim da smo izabrali sudije koji su u stanju da procene šta je interes društva i sredine u kojoj žive i da daju doprinos da se iskoreni kriminal i da bude bezbedna i imovina i ljudi, i deca, i putevi i infrastruktura, jer u onom trenutku kada smo vodili računa i o kvalitetu, i o kvantitetu i dostojnosti itd, i kada smo utvrdili i utvrđujemo sada na jednom širem nivou, kroz diskusije, te norme, uvodi se disciplinska odgovornost sudije. I sudije su ljudi, pa i stručni saradnici, otvorene su granice, može da se putuje van zemlje. Vidite kako se to radi u drugim državama, prosto imate i želju da se takmičite. Sprovodimo postupak edukacije, kako onih koji su pripravnici i stručni saradnici, kroz Pravosudnu akademiju, one koji su polaznici ove godine smo upisali jedan određeni broj, sprovodi se edukacija zatečenih sudija. Samo nešto danas nismo rekli, da postoje posebni kriterijumi, to sam rekla, za one koje smo birali za sudije na tri godine, ali i kod njih smo vodili računa da su to oni koji su imali najbolju prosečnu ocenu, koji su najkraće studirali, za koje su kolegijumi sudija i sudije kod kojih su bili mentori dali najbolju ocenu i pravili svoje rang-liste, to sam nekako ispustila da kažem u početku kada je bilo više poslanika iz različitih grupa. Prema tome, oni koji budu kreirali tu sudsku praksu u apelacionim sudovima ili Kasacionom sudu, mislim da su potpuno u stanju da izvrše ujednačavanje i da budemo isti kao i svi narodi ili da se funkcioniše na neki način kao i u drugim pravnim sistemima u Evropi.
Pošto niko ne želi da postavi poslaničko pitanje, a i vreme nam je isteklo u skladu sa Poslovnikom, pre nego što završimo sa radom, dozvolite mi, poštovani narodni poslanici, da se u vaše i svoje ime iskreno zahvalim gospođi Nati Mesarović, predsedniku Vrhovnog saveta sudstva i Vrhovnog kasacionog suda, gospođi Snežani Malović, ministru pravde, i premijeru, gospodinu Cvetkoviću, koji je značajan deo bio tu, i njemu se zahvaljujem, kao i svima vama koji ste aktivno učestvovali u radu i nama koji smo aktivno-pasivno učestvovali u radu. Sa radom ćemo nastaviti sutra u 10.00 časova, raspravom u pojedinostima po tekućem dnevnom redu. Zahvaljujem.