Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2012. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sedniciprisustvuju sledeći narodni poslanici: Gordana Čomić, Vladimir Marinković, Meho Omerović i Milorad Stojšić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam povodom zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz tačaka od 5. do 12. dnevnog reda pozvala da, pored predstavnika predlagača Suzane Grubješić, podpredsednice Vlade, magistra Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, magistra Verice Kalanović, ministarke regionalnog razvoja i lokalne samouprave i profesora dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja da sednici prisustvuje i Vlajko Senić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Aleksandar Ljubić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Slađana Backović, direktor Fonda za razvoj Republike Srbije, Andrijana Stojković, viši rukovodilac u Agenciji za privatizaciju, Dragomir Matović, viši rukovodilac u Agenciji za privatizaciju, Ninoslav Kekić, rukovodilac grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Ljiljana Petrović, rukovodilac grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Branka Đorđević, rukovodilac grupe u Ministarstvu finansija i privrede, Radovan Medić, samostalni savetnik u Ministarstvu finansija i privrede i Zlatko Milikić, savetnik u Ministarstvu finansija i privrede. Nastavljamo zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka od 5. do 12. dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, po Poslovniku.
Poštovani narodni poslanici, poštovani potpredsednici Skupštine, pozivam se na član 27. Poslovnika i obraćam se potpredsednici Skupštine, vama gospođo Kovač, koja vodite ovu sednicu dana. Svi znamo da već 24 sata ili više od toga naši građani na Jarinju pokušavaju da onemoguće da se uspostavi granični prelaz između Srbije i Kosova. To je jedan stravična situacija koju, ako pratite, ne može nijedan čovek da zaobiđe, a da ne izrazi bar intimno u sebi znak solidarnosti, obzirom na njihove napore koje sada čine. Može delovati krajnje nadrealno da u takvoj jednoj situaciji ova skupština redovno i normalno radi. Razumem, Skupština ima svoje poslove i svoje zadatke na dnevnom redu, ali ovo je zaista vanredna situacija. Nije ovo štrajk, nije ovo neki izlazak na ulice da bi se izvojevao neki parcijalni interes. Ovo je borba građana za najvažnije interese države Srbije. Ti interesi su potpuno jasni, da ona ostane u svom teritorijalnom integritetu i da sačuva svoj suverenitet. Oni to čine ubeđeni da su u pravu. Poslanička grupa DSS i DSS kao stranka ih podržava u tome jer smatra da su zaista u pravu. Zbog toga, gospođo potpredsednice, predlažemo da se ova skupština, rad ove sednice prekine na neodređeno vreme ili bar za danas, kako bi se pre svega izrazila politička solidarnost sa ljudima. Mi smo ovde narodni predstavnici i poslanici. Narod tamo vrši protest u ime narodnih, tj. državnih interesa i tu postoji jedna čvrsta veza da se to učini, dakle, da se prekine, videćmo da li za neko vreme ili bar za danas, kao što sam rekao i da se izrazi ta solidarnost tim gestom. Možda ne samo tim gestom, možda je potrebno da poslanici povuku jedan potez više, pa da odu tamo, da se zaista i fizički solidarišu sa ljudima koji su na ciči zimi i koji čuvaju dostojanstvo ove države. Što se DSS tiče, poslanici ovog poslaničkog kluba već su tamo i mi ćemo narednih dana tamo biti prisutni, ali ne radi se o nama, radi se o Skuptšini, o njenoj ulozi u ovoj državi i o njenom vrhunskom političkom dostojanstvu.
Vreme. Gospodine Samardžiću, za sada ćemo nastaviti sa radom, a pridužiće nam se predsednik, pa će on doneti odluku o nastavku ili o prekidu sednice. Izvinjavam se, gospodin Vladimir Marinković je u međuvremenu došao u salu, a pročitala sam da je odsutan. Sada je ipak tu. Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, sačekao sam da kolege izađu. Na dnevnom redu je osam zakona i probaću da govorim o nekima od njih. Predlog zakona o privatizaciji, koliko sam razumeo, tu se ostavlja određeni rok da se firme koje su još uvek državne i koje pripadaju Agenciji za privatizaciju, da im se stavi rok od godinu i po dana za reformisanje. Podržaću ovo, imajući u vidu da one prave ogromne gubitke. Ali, tu je jedan hendikep u vezi ovog zakona. U tim firmama u ovom trenutku radi oko 100 hiljada ljudi. Očekujem da Vlada napravi program sa tih 100 hiljada ljudi koji rade u državnim firmama, da ukoliko Agencija za privatizaciju ne uspe da udomi te firme, da se na neki način ti zaposleni zaposle na nekim drugim mestima, dakle, da se naprave neki novi programi gde će se ti ljudi uposliti. Napominjem da te firme prave ogromne gubitke, ali takođe da u njima radi 100 hiljada ljudi. Što se tiče Predloga zakona o transakcijama i rokovima plaćanja, naravno da ću podržati i to, s tim što imam i jednu rezervu. Zatezna kamata kod ne plaćanja je referentna kamatna stopa plus 8%, što je manje-više u redu, ali imao drugi Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji kaže da ako dugujemo porez, onda nam je kamata referentna kamatna stopa Narodne banke plus 10%. Sada dolazimo u poziciju da ukoliko nam neko nije platio 100 hiljada dinara i ukoliko smo mi dužni tih 100 hiljada dinara Republici, dakle, posle par godina, kada naplatimo sve to sa zateznom kamatom, ta zatezna kamata i glavnica neće biti dovoljne da platimo tih 100 hiljada dinara poreza. Dakle, trebaće nam daleko veći novac nego što ćemo dobiti na zateznoj kamati ukoliko robu ne naplatimo. Predlažem da se u nekim budućim izmenama i dopunama Zakona o poreskoj administraciji kamata izjednači, odnosno da zatezna kamata bude jednaka u oba slučaja, dakle da to bude referentna kamatna stopa plus 8% ili plus 10% u oba slučaja, tako da ne dođemo u koliziju dva zakona. Treći zakon je Zakon o otpisu kamate i mirovanju poreskog duga. Naravno da ću podržati Vladu u pokušaju da naplati kod preduzeća, posebno kod ovih aktivnih privrednih društava 1,7 milijardi evra, da im pri tome pomogne da im poreski dug miruje, a da im kamate otpiše. Tu imam jednu rezervu, zakonopisac je trebao predvideti i da se redovne platiše na određeni način stimulišu, tj. da im se određeni procenat onih koji su redovno izmirivali svoje poreske obaveze, da im se određeni procenat računa kao poreski kredit i da se na takav način nagrade i da drugi poreski obveznici znaju da će, recimo, sa pet ili deset posto biti stimulisani ako redovno izmiruju svoje poreske obaveze. Kod ovog zakona otpisuju se i doprinosi za zdravstveno osiguranje zato što ti ljudi nisu lečeni i tu sada imamo jedan problem. Imamo problem da neko ko nije zaposlen, jeste zdravstveno i socijalno osiguran, ali da neko ko je loše zaposlen, tajnema pravo na lečenje zato što mu knjižica nije overena. To je veoma loša poruka, jer radnik ne može da bira u koju će firmu da se zaposli, nitimože da bude vidovit, da zna da li će mu poslodavac u buduće uplaćivati doprinose. Dakle, postaje apsolutno nezaštićen i njega ništa ne spasava to što će Vlada Srbije ili Ministarstvo finansija posle određenog roka poslodavca osloboditi plaćanja zdravstvenog osiguranja, s obzirom da mu radnici nisu koristili zdravstvenu zaštitu u periodu kada zdravstveni doprinosi nisu uplaćivani. Kod zemljoradnika je takođe slaba uteha, ako znamo da socijalni slučajevi imaju prava na zdravstvenu zaštitu, a poljoprivrednici koji ne izmire zdravstveno osiguranje i PIO osiguranje, nemaju prava da se leče zato što im knjižica nije overena. U tim situacijama dolazimo do jasne poruke da je bolje biti socijalni slučaj nego seljak i to je veoma loše za državu. Što se tiče zakona o javnim preduzećima, to je sve jasno, otprilike je najviše govornika govorilo o tome, dakle, političke stranke, osnivanjem lokalnih, pokrajinskih i republičkih vlasti, dolazi u poziciju da na određeni način gazduju javnim preduzećima koja su od opšteg interesa. Ne može svaki građanin sebi napraviti put, ne može održavati put, ne može svaki građanin prikupljati smeće, ne može se sam snabdevati vodom. To su zajednički opšti interesi o kojima treba da se staraju javna preduzeća, na način kako se i vlasnici privatnih firmi staraju o svojim privatnim preduzećima. Međutim, to kod javnih preduzeća nije slučaj. Juče je neko rekao da se kupuju odbornici, ne bili se gazdovalo javnim preduzećima. Moram da podsetim jednu stranku bivšeg režima da su to oni pravili i izmislili negde odmah posle izbora, da su sada aktuelan predsednik te neke stranke i tadašnji predsednik zajedno otišli u Leskovac i reklida su odbornici vlasnici mandata i da odbornici formiraju lokalne i sve druge vlasti, a ne političke stranke. Očigledno da je došlo do debelog zaokreta, kao i uvek, tu nema nikakvog principa. U međuvremenu je ta stranka bivšeg režima promenila mišljenje i sada, otprilike,stoji na stanovištu da odbornici, odnosno predstavnici građana nisu vlasnici mandata, odnosno da oni ne prave vlast u lokalnim samoupravama, pokrajini i republici, već da to čine političke stranke. Dakle, ti dvojni standardi kod njih mene iznenađuju. Javna preduzeća su takođe nama poznata kao stranačke kase. Odatle se finansiraju, tu sreću nemam, iz Narodne seljačke stranke sam, male stranke koje nema nijedno javno preduzeće i zato često kažu da mi je stranka minorna, govore sa mnom o nipodaštavanju. Da sam imao stranačke kase u javnim preduzećima kako su imale neke stranke, mislim da bih osvojio 100% glasova. U tim javnim preduzećima rade prave stranačke vojske u upravnim odborima i želim da napomenem da ću ovaj zakon podržati, zato što se kroz nadzorne odbore smanjuje broj članova nadzornog odbora na tri u lokalnim samoupravama, a u republici na pet, s tim što u republici i pokrajini tri daju vlasti, a po jednog ili dvojicu daju nezavisni, odnosno zaposleni u tim preduzećima. U lokalnim samoupravama ćemo imati samo tri člana nadzornog odbora, a sada ti upravni odbori broje i po 10 članova. Dakle, ta neka stranačka vojska će se ipak malo smanjiti, tako da je ovo jedan dobar korak u dobrom pravcu, ali mislim da su ove reforme trebale biti još radikalnije. Ono što treba još napomenuti je da su javna preduzeća bila najveći izvor korupcije, posebno za vreme bivšeg režima. Jednu vlast, koja je otišla, treba ceniti po situaciji koju su nam ostavili. Što se tiče javnih preduzeća, ostavljena su javna preduzeća koja su u gubicima preko tri milijarde evra. To su preduzeća koja su naglo počela da gube svoj kapital i svoju imovinu i takvi imaju tri puta vredniji kapital od privatnih preduzeća, a prave gubitke koji su pet puta veći od gubitaka privatnih preduzeća. U tim javnim preduzećima radi 180 hiljada radnika, od toga je 70 hiljada u Beogradu i onih 100 hiljada koji rade u državnim preduzećima, koji su pod kontrolom Agencije za privatizaciju i dođemo do broja od 280 hiljada, dakle, preko 12% radi u državnim i javnim preduzećima. Za subvencije na državnom i lokalnom nivou se izdvaja preko 390 miliona evra, za subvencije javnim preduzećima kojima su raspolagale stranke u prethodnom periodu i zato ne razumem prigovore koji dolaze iz bivše režimske stranke. Mislim da vam je trebala još agresivnija reforma. Što se RTS tiče, čim dirneš malo, podigne se velika dreka i mislim da to nije bio javni servis, da je to bio, pre svega, novčani servis jednog gradonačelnika i sadašnjeg predsednika jedne tamo stranke bivšeg režima i bojim se da se… (Predsedavajuća: Gospodine Rističeviću, molim vas da se vratite na temu.) U temi sam. U temi sam daleko više nego oni što su juče lupali po pet šest replika, a ne znam zašto. Koliko znam, u ovom zakonu piše nešto i o informisanju i upravo o tome govorim, da građani finansiraju, između ostalog, od javnih preduzeća, a finansiraju javni servis, barem ga ja finansiram tri puta na tri brojila. Ukoliko vi to ne dozvoljavate, naravno da neću da pipnem to veličanstvo tamo za koje mu dugujem izvinjenje. Rekao sam mu da je milijarder i izvinjavam mu se, on je multimilijarder. Što se tiče javnih preduzeća, u Srbiji je ukupno 570 javnih preduzeća i imamo 8.242 direktora i zamenika. To je 16 direktora, zamenika i raznih izvršnih direktora po javnom preduzeću i za njihove plate se izdvaja godišnje preko 100 miliona evra. Po jednom preduzeću se mesečno izdvaja 20 hiljada evra samo za direktore, ili kolegijum direktora, ili razne direktore, pomoćnike itd. Ne treba pričati o portparolima, sekretarima, sekretarima podsekretara, portparolima portparola itd, da bi vam dokazao da se u javnim preduzećima radi o jednoj stranačkoj vojsci koja opterećuje očerupane građane i koja je, uvođenjem komunalne policije i raznih represivnih aparata, dovela građane do toga, kao da ne žive u državni Srbiji već u "žutoj kući", samo još treba komunalna policija i izvršni sudski organi da nam vade bubrege i unutrašnje organe, ukoliko ne platimo lokalnu komunalnu taksu. Tu su veoma svestrani, želeći da uberu što više i da svojim partijama na takav način doprinesu što više novca. Takođe treba reći da je to veliki izvor korupcije, da su ti direktori i gradonačelnici običnim građanima u predizbornim kampanjama, podmićivali ih parama iz tih javnih preduzeća, pričali im bajke, a sebi sada, posle izbora, prave dvorce, iznose kapital na svoje privatne firme, na firme svojih prijatelja, čak iznose novac u inostranstvo na privatne račune i zato mislim da ove zakone treba podržati, mada i samo mislim da su oni trebali biti daleko radikalniji u reformama i da su trebali skroz razvlastiti stranke u javnim preduzećima, da nemamo nikakvu partijsku vojsku, jer to naša privreda, naša država, čiji je javni dug, privredni dug i dug građana gotovo 50 milijardi evra, ne može više izdržavati i ovde je rez morao biti daleko bolji. Privatni sektor i dalje živi kako mora, a javni sektor i dalje želi da živi kako hoće. Da se tu kralo i da je na snazi bio Dušanov zakonik, koji kaže da se lopovi, razbojnici i svaka vlastela koja to toleriše, imaju zbog lopovluka obesiti naopako i oslepiti. Bojim se da bi danas bilo puno belih štapova i da bi neki itekako govorili i radili u ovoj skupštini naopačke. Takođe, da je na snazi neki šerijatski zakon, zbog ovih javnih preduzeća bi umesto rukama, glasali nogama i ne bi imali na šta staviti svoje skupocene satove. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovani predstavnici Vlade, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, SNS će glasati za ovaj set zakona, kako su i rekli predstavnici SNS, za ove zakone koji su na dnevnom redu u Narodnoj skupštini. Što se tiče zakona o javnim preduzećima, SNS smatra da je on jedan od predizbornih obećanja SNS, kao što su juče kolege i rekle, a ujedno je i rezultat opredeljenja kako Vlade Republike Srbije na čelu sa gospodinom Dačićem, tako i predsednika Republike Srbije, gospodina Tomislava Nikolića, kao i koordinatora Vlade Republike Srbije za borbu protiv kriminala i korupcije, Aleksandra Vučića, da se obračunamo sa najvećim problemima srpskog društva, korupcijom i kriminalom, kao osnovnom pretpostavkom za bolji ekonomski razvoj zemlje u celini. Ovaj zakon o javnim preduzećima, pored ostalog, ima za cilj da preko svojih mehanizama smanji korupciju i kriminal, jer oni danas zasigurno razaraju srpsko društvo u celini. Ovih dana smo svedoci da je u JP "Čistoća" u Beogradu pronevereno 370 miliona dinara i da su partijski kadrovi DS, u prvom redu Dragana Đilasa, osuđeni na 73 godine zatvora. To je tzv. đubretarska mafija i afera itd. (Predsedavajuća: Gospodine Atlagiću, molim vas da poštujemo dostojanstvo Narodne skupštine.) Izvinite, tako se zove i tako je u presudi. Nisam kriv što ne čitate. Potrebno je napomenuti da je ovaj zakon o javnim preduzećima rađen u saradnji sa Svetskom bankom, što mu daje dodatnu vrednost i snagu, iako su juče poslanici DS sumnjali u ovaj deo, i daje mu dodatnu težinu i garanciju da smo na dobrom putu. Kao novina Zakon o preduzećima uvodi profesionalizaciju rada i javnost rada u preduzeću. To znači, pored ostalog, profesionalizaciju menadžmenta kako kroz imenovanje i razrešenje direktora javnih preduzeća, tako i kroz nadzorne odbore. Na čelo preduzeća doći će ljudi koji će odgovarati za svoje rezultate, a biće birani javnim konkursima, a ne po političkoj liniji. Dakle, na jedan transparentan način, a moraće i da zadovolje tačno određene kriterijume. Moći će lakše da se smene nego do sada. Zapošljavanje ljudi u javnim preduzećima, ne samo na vodećim radnim mestima, u buduće će zavisiti od profesionalnih osobina kadrova, a ne od političke opcije, kao što smo imali do danas. Danas uglavnom rade u javnim preduzećima partijski kadrovi i njihove porodice ili šira rodbina, kumovi, ljubavnice, a vrlo često nemaju ni minimum stručne spreme za poslove koje obavljaju, što je direktno uticalo na poslovanje preduzeća i dovodilo do masovnih gubitaka. Javna preduzeća u Srbiji od 2000. godine poslovala su sa četiri i po milijarde evra gubitka zbog političkih kadrova. To je vrednost otprilike tri elektrane, a mi godišnje uvozimo struju 20%, a od tih gubitaka moglismo sagraditi tri elektrane i više ne bi uvozili, nego izvozili struju. Zato je opredeljenje Vlade Republike Srbije da se više bacimo na elektrifikaciju i poljoprivredu. Po mom mišljenju to je izuzetno dobro. Profesionalizacija javnih preduzeća neminovno dovodi do veće efikasnosti u radu, transparentnosti rada i rezultata rada i smanjuje korupciju i kriminal. Suština promena u javnim preduzećima jeste uvođenje instrumenata javnog konkursa. Dakle, ukidanje upravnih odbora u javnim preduzećima koji su predstavljali utočište za propale stranačke kadrove, a vrlo često i bez srednje stručne spreme. Sada će oni biti zamenjeni stručnim ljudima u nadzornim odborima, a u potpunosti se pruža uvid javnosti u radu svakog pa i najmanjeg javnog preduzeća. Ovaj zakon konačno omogućava reformu javnog sektora, jer su javna preduzeća korisnici subvencija, a ovo je samo prvi korak u celovitoj reformi javnog sektora koji će se desiti zaključno sa 1. junom 2014. godine kada će biti okončan puni proces restrukturiranja. Šta mi na koncu ovim izmenama zakona o javnim preduzećima postižemo? Navešću samo 11 stvari. Prvo, ukidamo profesionalizaciju kadrova. Drugo, doprinosimo procesu departizacije preduzeća. Treće, uvodi se odgovornost rukovodećih ljudi. Četvrto, dolazi se do efikasnijeg poslovanja javnih preduzeća. Peto, vrši se efikasnija kontrola rada. Šesto, vrši se bolja transparentnost rada, a time se suzbija korupcija i kriminal. Sedmo, vrši se bolje vrednovanje rezultata rada. Osmo, jača se motivisanost radnika. Deseto, bolje plate. Jedanaesto, bolje usluge našim građanima, što je vrlo bitno. Zbog toga će poslanici SNS glasati za set ovih zakona, jer su svi svesni ovih nabrojanih vrednosti i prednosti u funkcionisanju javnih preduzeća, što je bilo jedno od predizbornih obećanja SNS. U tu svrhu pozivam vas, dame i gospodo narodni poslanici, iz opozicije da glasate za ovaj zakon i time pokažete da ste na visini zadatka narodnog poslanika, jer ovaj zakon je u interesu svih građana Republike Srbije i korak je napred u odnosu na postojeći, a mi smo realizatori volje građana Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Predsednice, član 107, dužni ste da ozbiljnije i oštrije reagujete kada se na ovakav način krši i ne poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Kada su svi poslanici u pitanju, a naročito one stranke koje imaju princip za javna preduzeća. Ako hoćete bolje javno preduzeće, dajte ga onome ko je uništio svoje. Ako je neko osuđen, recite ko je osuđen, ime i prezime. Ako je pripadnik neke stranke, recite da je pripadnik koje stranke. Tako se obraća javnosti i molim vas da drugi put opomenete ljude koji iznose neistine, a to svakako nisu članovi DS, niti imaju bilo kakve veze sa Draganom Đilasom.
Hvala. Samo da vam kažem, ako ste bili prisutni, primetili ste da sam upozorila gospodina Atlagića [[Marko Atlagić, sa mesta: Pravo na repliku.]] Gospodine Atlagiću, nemate pravo na repliku. Rečima narodni poslanik Nebojša Berić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, Zakon o javnim preduzećima u svojoj dosadašnjoj praksi i primeni je pokazao određene nedostatke koje su se ispoljavale kako prilikom izbora organa upravljanja, tako i prilikom njihovog rada. Jedan od najvećih nedostataka jeste transformacija javnih preduzeća u određene vidove partijskih ispostava, gde su gotovo svi članovi organa upravljanja birani po principu partijske pripadnosti i vladajuće garniture. Pozicioniranje se vršilo po načelu što je veće političko podaništvo, to je i veća pozicija u određenim organima upravljanja. Ovakav način rada vođenja u javnim preduzećima imalo je za posledicu povećavanje broja zaposlenih. U nekim slučajevima nekoliko puta većim od optimalnog broja, sa jedne strane, sa druge strane, isisavanje ogromnih sredstava iz javnih preduzeća i njihovo preusmeravanje kako za finansiranje rada političkih partija, tako za finansiranje nepotrebnih projekata, gde se kroz već uhodanu šemu poslovi daju firmama čiji su vlasnici u direktnoj vezi sa odgovarajućim političkim moćnicima. Sve ovo zajedno je dovelo do toga da se danas mnoga javna preduzeća nalaze u veoma teškom položaju. Da se ovakve stvari ne bi dešavale, da bi se otklonili svi navedeni nedostaci, pred nama je novi predlog zakona o javnim preduzećima u kojem su jasno definisane procedure o izboru organa upravljanja koje će dovesti do potpune departizacije i depolitizacije rada javnih preduzeća. Suštinske prednosti ovog predloga zakona o javnim preduzećima u odnosu na do sad primenjivani su sledeći. Uvođenje kategorije javnog konkursa na osnovu kojeg će se birati direktor sa tačno definisanim uslovima koje lice mora ispunjavati da bi uopšte bio kandidat, a kasnije i izabran za direktora i to na određeno vreme, što je jedna od novina u ovom zakonu. Druga prednost ovog predloga zakona jeste što će javne konkurse sprovoditi nezavisne stručne komisije po jasno određenoj proceduri koja će biti potpuno dostupna očima javnosti. Treće, u javnim preduzećima uvodi se mehanizam kontrole kroz postojanje komisija za reviziju koje će se baviti kontrolom finansijskog rada preduzeća. Umesto upravnih odbora uvode se nadzorni odbori, bez obzira da li se radi o jednodomnom ili dvodomnom načinu upravljanja čiji će članovi morati biti visoko obrazovani ljudi čija je stručnost i višegodišnji rad i iskustvo usko vezano za oblast delovanja javnih preduzeća. Na kraju, uvodi se mehanizam suspenzije direktora koji se aktivira ukoliko direktor ne izvršava odluke nadzornog odbora, ukoliko se utvrdi da radi na štetu javnog preduzeća, ukoliko krši dužnosti direktora i sl. Ovaj mehanizam i te kako će podići nivo odgovornosti, samosvesnosti i profesionalizacije rada poslovnog menadžmenta. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije raspravljamo o setu zakona kojima se zaokružuje plan fiskalne konsolidacije Republike Srbije i uvodi potpuna finansijska disciplina, koja je Republici Srbiji bila neophodna. Predloženi zakoni povećavaju likvidnost i smanjuju troškove, što je u potpunosti kompatibilno i sa budžetom Republike Srbije za 2013. godinu i sa rebalansom za 2012. godinu i uopšte sa planom i politikom Vlade Republike Srbije. Jedan od zakona o kojima danas raspravljamo je i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju, o kojem gotovo da nije bilo reči u jučerašnjoj i prekjučerašnjoj debati, osim izlaganja gospodina Petronijevića i moje uvažene koleginice Milanke Vukojčić iz SNS. Verovatno zato što ovaj zakon ima samo jedan član kojim se rok za podelu kompozitnih društava za osiguranje pomera na 31. decembar 2013. godine. Kompozitna društva za osiguranje u ukupno ostvarenoj premiji osiguranja u Srbiji učestvuju sa preko 80% i u njima je potrebno i neophodno izvršiti razgraničenje na životna i neživotna osiguranja. Osnovni razlog za ovakav trend i za ovakav stav je namera organa nadzora da se smanje rizici, da se u slučaju ekonomskih problema u neživotnom osiguranju koriste finansijski resursi životnog osiguranja ili da se na teret životnog osiguranja prelije jedna agresivna cenovna politika koja važi u neživotnom osiguranju. Srpska napredna stranka se slaže i smatra da je potrebno smanjiti rizike prelivanja sredstava iz životnih u neživotna osiguranja, ali sam takođe siguran da ukoliko u ovom trenutku kompozitno osiguravajuće kompanije, kompozitno osiguravajuća društva krenu sa razdvajanjem na životni i neživotni deo, da oni to za godinu dana, do 31. decembra 2013. godine, neće uspeti na kvalitetan način da urade. Zbog toga je neophodno da naredne godine, u prvoj polovini, već na redovnom prolećnom zasedanju Narodne skupštine Republike Srbije donesemo novi zakon o osiguranju, koji će ostaviti otvorenu mogućnost da sadašnja kompozitna osiguravajuća društva nastave sa istovremenim obavljanjem obe grupe poslovanja, jer to su vrednosti koje prepoznaje zakonodavstvo EU i sa kojima se u potpunosti slaže SNS, naravno, uz ispunjavanje određenih uslova. Ti uslovi su, naravno, da računovodstva pojedinačnih grupa osiguranja moraju biti vođena odvojeno, odnosno da budu razdvojeni bilansi, kapital i minimalni garantni fondovi takođe se moraju iskazivati posebno za životna i posebno za neživotna osiguranja, iskazivanje investicionog portfolija takođe biti mora posebno za životna, a posebno za neživotna osiguranja i da se prenos sredstava iz jedne u drugu grupu, a to je obično iz životnih u neživotna osiguranja, može vršiti samo uz prethodnu saglasnost nadzornog odbora. Sve ovo bi dovelo do toga da kompozitna društva nastave sa radom, a rade sa nižim troškovima nego što bi radili ukoliko bi bili potpuno razdvojeni. Ti niži troškovi bi doveli do toga da osiguranja budu jeftinija i sve to bi se prelilo na građane i na privredu kao korisnike osiguranja, a mislim da svi mi koji sedimo u ovoj sali, koji predstavljamo građane Republike Srbije, se za takve vrednosti i zalažemo. Zbog toga smatram da su ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju i taj budući zakon o osiguranju prihvatljivi, odnosno trebalo bi da budu prihvatljivi za sve poslaničke grupe. Zakon o javnim preduzećima je važan sistemski i reformski zakon, koji je izazvao najviše polemika i najveću pažnju u javnosti. Smatram da je ovaj zakon onaj prvi i najteži korak, ali izuzetno bitan, zato što će iza tog prvog koraka uslediti mnogo drugih i povratka na staro, povratka nazad nema. Kao što je i kolega Arsić u debati rekao, SNS možda nije zadovoljna dužinom tog koraka, ali smo mnogo zadovoljniji činjenicom da je taj korak napravljen i da se ušlo u postupak departizacije javnih preduzeća. U ovom parlamentu sede narodni poslanici poslaničkih grupa političkih stranaka koje su u različitim agregatnim stanjima i na različitim nivoima vlasti, od lokalne samouprave, opština, gradova, autonomne pokrajine do Republike, participirale snažnije ili ne u vlasti u nekom periodu. Zbog toga mi deluje cinično što najveće kritike ovog predloga zakona o javnim preduzećima, gde je prvi korak, opet kažem, možda ne dovoljno dug, ali je napravljen, baš dolaze od onih koji su do majskih izbora imali potpunu kontrolu nad svim mehanizmima vlasti, koji su imali potpunu moć da sve te stvari menjaju, ali su u periodu kada su vršili vlast negovali partijsku državu i partokratiju kao najveću vrednost, a sada su zabrinuti nad zlehudnom sudbinom javnih preduzeća koje će možda voditi direktori izabrani na konkursu, a koji će zamrznuti svoju funkciju u političkoj stranci, ako joj eventualno, ali ne i presudno, pripadaju. Prihvatam kritike i smatram ih dobronamernim od onoga ko se ponaša reformistički, ko radi reformistički, ko na primeru pokazuje kako treba i šta treba da se radi, ali kritike od onih ljudi koji imaju priliku da stvari u Srbiji ili u delovima Srbije menjaju, a to ne čine, jer, recimo, uz svu saglasnost sa kolegom Đurićem, ne pominjem ga zato što bih izazvao repliku, već zato što se slažem sa takvim stavom da ni na koga ne smemo staviti metu, ni na koga ne smemo staviti target, pročitaću imena i prezimena nekih ljudi koji su visoki funkcioneri jedne stranke koja je najveće kritike uputila na ovaj zakon o javnim nabavkama, a obavljaju najodgovornije poslove u gradu Beogradu. Cvijo Babić – potpredsednik Gradskog odbora DS i direktor Beogradskog vodovoda i kanalizacije, Vladimir Bogićević – direktor "Zelenila Beograd", Bojan Milić – direktor "Infostana", Radovan Draškić – direktor "Gradske čistoće", Boban Kovačević – direktor "Parking servisa", Nebojša Ćeran – direktor GSP-a, a čini mi se nekada i direktor velikog republičkog javnog preduzeća kao što je to ovde "Kolubara". Šta je sada to? Sa jedne strane kritikujemo mogućnost da neki budući direktor izabran na konkursu zamrzne svoje članstvo u političkoj stranci, a ovde ovi ljudi vrše vlast u Beogradu, vode najveća javna preduzeća i visoki su funkcioneri stranke na vlasti u Beogradu. Ono o čemu je malo ko govorio u protekla dva – tri dana, i ovo je, gospodine ministre, poziv za Vladu Republike Srbije, da napravimo jednu finansijsku analizu šta će ovaj zakon doneti dobro. Ovim zakonom o javnim preduzećima dvodomna preduzeća su predviđena samo ukoliko ih osnuje Republika. Ta dva doma su izvršni odbor i nadzorni odbor. Izvršni odbor čine izvršni direktori koji već rade u tom javnom preduzeću i primaju platu u tom javnom preduzeću i neće primati nikakvu nadoknadu za članstvo u izvršnom odboru. Nadzorne odbore će ubuduće, za javna preduzeća koje je osnovala Republika, činiti petoro ljudi, za razliku od sadašnjih gde, recimo, Aerodrom ima dvanaest članova, Pošta devet članova upravnog odbora itd. Za lokalna javna preduzeća, odnosno javna preduzeća kojima je osnivač jedinica lokalne samouprave, opštine, grada ili autonomne pokrajine, taj nadzorni odbor će imati troje ljudi, za razliku od sada gde u Gradskom saobraćajnom preduzeću "Beograd" imamo jedanaest članova. Ti članovi sada upravnih odbora primaju određenu nadoknadu, a ta nadoknada nije mala. Recimo, u Beogradskom vodovodu i kanalizaciji nadoknada je 40.000 dinara za članstvo u upravnom odboru, u "Zelenilu" 48.000, u Gradskoj čistoći 40.000, u GSP 50.000 dinara. Jedanaest članova po 50.000 dinara, to je 550.000 dinara, toliko košta članstvo u Upravnom odboru Gradskog saobraćajnog preduzeća u Beogradu. Toliko neto mesečno košta građane Beograda. Hoću i voleo bih, i to će biti jedno od postavljenih poslaničkih pitanja SNS ubuduće, da znam koji je finansijski efekat ovog zakona, kada sa jedanaest članova svedemo na tri, koji će primati po 50.000, 150.000? Ovim zakonom u jednom javnom preduzeću kao što je GSP Beograd će se uštedeti 400 hiljade dinara. Pa, koliko je takvih javnih preduzeća što po Beogradu, što po unutrašnjosti, što po celoj Srbiji. Ono što bih takođe pohvalio je član 33. stav 3. – da direktor javnog preduzeća zasniva radni odnos na određeno vreme. Neko ko je došao kao profesionalac po konkursu da počne da radi, da vodi to javno preduzeće, ne može posle isteka mandata da ostane u tom javnom preduzeću i da optereti javni sektor. To je dobro zato što imamo slučajeve gde su direktori javnih preduzeća ostajali tu, pa onda dođu sledeća vlast, pa sledeća vlast i tako se gomilao broj ljudi u javnoj upravi. Ono što sam čuo, i žao mi je što koleginica Vučković koju izuzetno uvažavam nije tu, ali ono što je izrekla kao kritiku, pod jedan to je stručna sprema. Jer, mi je ostalo nejasno, ne možemo da čitamo zakon tako što ćemo čitati svaki treći član, a u jednom članu svaki peti red ili svaki šesti stav. Moramo da čitamo zakon od početka do kraja. Voleo bih, pošto je rekla da je nejasnoća u tome ko može da vodi, koja stručna sprema je odgovarajuća za vođenje javnih preduzeća, da li su to osnovne studije, da li su to master, magistarske, specijalističke ili doktorske studije. Voleo bih da samo ti kritizeri kažu ko to ne može da vodi javno preduzeće? Da li ne može magistar da vodi javno preduzeće? Da li ne može neko ko je završio osnovne studije da vodi javno preduzeće? Ako kritikujete takav stav, recite ko ne može. Obratite se tim ljudima, pa recite, ne može doktor nauka da vodi javno preduzeće, ne može da se javni na konkurs. Druga kritika se odnosila na stimulaciju. Član 24. jasno kaže – direktor i izvršni direktor imaju pravo na naknadu zarade, a mogu imati pravo na stimulaciju u slučaju kada javno preduzeće posluje sa pozitivnim poslovnim rezultatima. Šta ovo znači? Da to rešenje potpisuje Vlada, ali nije potrebno da taj budući direktor bude, ispunjava naloge Vlade da bi dobio stimulaciju, da bi bio nagrađen, mora da obezbedi pozitivne poslovne rezultate. To je osnov, a ne kao do sada, "radio ne radio svira ti radio". Kolike su bile stimulacije po javnim preduzećima? Kolike su bile plate direktora javnih preduzeća? Ovde kod nas sedi kolega u prošlom mandatu, vodio jedno veliko javno preduzeće "Železnice Srbije" koje su uzgred budi rečeno, dugo godina su gubitaši. Kolike su plate bile tu? Kolike su plate bile u javnom sektoru dok se nije usvojio Zakon o ograničenjima zarada u javnom sektoru? Da li je to neko kontrolisao? Nije. Hajde da saberemo sve to, nemojte da čitate svaki četvrti, peti stav. Da, potpisuje Vlada samo ukoliko se ostvare pozitivni poslovni rezultati. Ukoliko se poveća dobitak ili smanji gubitak. Ono što bih takođe istakao, a to su članovi 38. i 39. koji jasno definišu i to veoma strogo razloge za razrešenje. Ko je do sada bio od direktora javnih preduzeća razrešen zbog loših poslovnih rezultata? Niko, niko nije bio razrešen. Ko je odgovarao i bio smenjen zbog neispunjavanja programa poslovanja? Program poslovanje se usvaja na period od godinu dana. Taj program poslovanja smatram kao prolazno vreme. Gospodine direktore, niste ispunili prolazno vreme, loše vam je prolazno vreme, idite na klupu, idite u gledalište, mora da uđe sledeći igrač, mora da uđe onaj ko će da radi bolje, brže. Zbog toga su ovi članovi 38. i 39. gde će direktor javnog preduzeća koji napravi i potpiše takav plan poslovanja, uputi ga osnivaču na usvajanje, dobro će da razmisli pre nego što ga potpiše, jer zna da za godinu dana mora da ga ispuni ili će otići odatle. To su prolazna vremena, to je dobro, ne smemo da čekamo kraj mandata, ne smemo da čekamo četiri godine, godinu dana, češće i čak češće. Na kraju, izvinjavam se na temperamentu, ali to je deo jednostavno mog načina izražavanja. U Danu za glasanje SNS će podržati ceo ovaj set zakona zato što smatramo da oni donose boljitak građanima Srbije i zato što su bitan pomak u finansijskoj konsolidaciji Republike Srbije. Zahvaljujem se.
Gospodine Mikoviću, po kom osnovu se javljate?
U vezi replike… Spomenut sam… [[isključen mikrofon.]]
Nemate pravo na repliku. Gospodine Mikoviću niti ste vi spomenuti, gospodin Veselinović ima pravo na repliku zbog poslaničke grupe.
Hvala predsedavajuća. Sada sam malo iznenađen, s obzirom na činjenicu da je uvaženi kolega Babić sada saopštio da će njegova stranka podržati ovaj set zakona. Zašto? Zato što kada su se prijavili za diskusiju bili opredelili kao neopredeljeni. U međuvremenu ih je ministar verovatno ubedio da treba da glasaju za taj zakon, odnosno zloupotrebljavaju Poslovnik i mogućnost da se opredele kao neopredeljeni, pa da govore na kraju rasprave. Što jeste za vladajuću koaliciju ipak malo ponižavajuće. Oni imaju dovoljno vremena sa govornice ministra, odnosno sa mesta gde je ministar da govore, da bi koristili i tu mogućnost da zloupotrebljavaju Poslovnik. S druge strane, želeo bih ipak da čujem odgovor na postavljeno pitanje koje je ministar Dinkić ostavio kao otvoreno kada je juče rekao da nema dovoljno političke volje za departizaciju javnih preduzeća. Želeo bih da znam ko to u vladajućoj koaliciji nema volje za departizaciju, da li su to ministri i poslanici SNS, SPS ili je to upravo ministar Dinkić, da li se on suprotstavlja departizaciji javnih preduzeća. S druge strane, priča koju smo čuli od gospodina Babića o zamrzavanju funkcija. Mi smo juče tražili definisanjem, šta znači zamrzavanje. Mi smo najvišu funkcionerku SNS gospođu Jorgovanku Tabaković neki dan videli na glavnom Odboru SNS.
Gospođo Vučković, vi ste bili prijavljeni, molim vas prijavite se još jednom, ukoliko želite repliku.
Pravo na repliku, pošto me je kolega iz SNS prozvao. Juče sam kritikovala odredbu kojom se utvrđuju uslovi za imenovanje direktora i to samo onaj uslov koji se tiče školske spreme, zbog toga što je neuobičajeno kada pravite tekst zakona da navodite tri ili četiri uslova kada je jedan dovoljan. Dovoljno je po ovome da imate osnovne studije. Slažem se sa tim da bi moglo biti dovoljno da imate osnovne studije da biste bili imenovani za direktora javnog preduzeća. Nejasno je tehnički, pravno nije jasno i nije kvalitetno sa stanovišta pisanja zakonskog teksta da stavite uslov da neko može da ima visoko obrazovanje, odnosno da bude i doktor nauka, i master, i magistar nauka, i da ima osnovne studije. Dakle, dovoljno je da ima osnovne studije za ona javna preduzeća čiji je osnivač Republika, to ste razumem hteli da kažete. Dakle, samo postavljam pitanje kako je služba za zakonodavstvo Vlade Republike Srbije prihvatila da bez primedbi ovakvu formulaciju. Što se tiče stimulacije o kojoj sam juče govorila, smatram da je da činjenica da Vlada odlučuje o stimulaciji, odnosno dodatku na naknadu koju ima direktor javnog preduzeća nije dovoljna garancija čak iako je on postigao dobre rezultate u upravljanju javnim preduzećem, da će se raditi o profesionalizaciji u upravljanju javnim preduzećima. Činjenica da direktor javnog preduzeća zavisi, dakle, njegova primanja zavise od Vlade Republike Srbije, u tom smislu da mu daju ili ne daju stimulaciju, umanjuje njegov profesionalni pristup u odnosu prema Vladi. To je moje uverenje, a vi možete sa tim da se ne slažete.
Hvala. Narodni poslanik Dejan Nikolić, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani predsedniče, povreda se naravno ne odnosi na vas, ali dužni ste ili ko predsedava, dužan je da poslaniku skrene pažnju kada govori neistinu. Licemerno je kad se govori o departizaciji…
Molim vas samo recite član?
Član 107. Poslovnika. Licemerno je govoriti o departizaciji kada u četvrtak uveče u 22,00 časa birate partijskog funkcionera za direktora javnog preduzeća, a u ponedeljak dolazi zakon na dnevni red po kome on ne bi mogao da bude izabran.
Ovo zaista nema veze sa povredom Poslovnika, to možete kao repliku, jer vi se odnosite na izlaganje prethodnog govornika, a ne na povredu Poslovnika koja je učinjena od strane predsedavajućeg. Dakle, stvarno ne bih mogao da dozvolim i neću dozvoljavati da se na ovakav način zloupotrebljava…
Ali prekršeno je dostojanstvo i na to sam ukazao.
Uredu, dostojanstvo, ali nemojte pominjati izlaganje prethodnog govornika u takvom kontekstu, jer faktički činite repliku na njegovo izlaganje, a ne na učinjenu povredu Poslovnika od strane predsednika ili predsedavajućeg parlamenta. Samo vam skrećem pažnju da to ne bi bio osnov za dalji niz replika koje ja neću dozvoliti, svakako.
Hteo sam da objasnim da, kada kažem predsedniku ili predsedavajućem, da mora da reaguje, moram i da objasnim na šta treba da reaguje i svakako mi morate dozvoliti kada neko objašnjava o direktoru Kolubare koji za tri godine uštedi 150 miliona evra, a pri tom glasa na svojim partijskim organima, za čoveka koji je uništio svoja dva javna preduzeća da preuzme to preduzeće. Tu nema departizacije, to je licemerstvo [[Narodni poslanik Zoran Babić, sa mesta, traži repliku na izlaganje koleginice Nataše Vučković.]]
Kao replika? Izvolite.
Drago mi je što je koleginica Vučković tu, jer replike i dueli sa njom uvek prijaju jer donesu jedna boljitak. Mislim da smo se ovde usaglasili i mislim da je i koleginica Vučković sada rekla da neko ko je završio master studije, doktorske, magistarske, naravno da prvo mora da završi osnovne studije i da to ne mora da znači da neko ko je doktor nauka ili master, da ne može da bude direktor javnog preduzeća, pa vam se zahvaljujem što ste prihvatili moju sugestiju. Što se tiče stimulacije, ponovo ne možemo da se usaglasimo. Vlada ne daje stimulacije, ne daje zbog lepih očiju direktora ili zbog nečega što je trivijalno. Daje samo i isključivo ukoliko se ostvare pozitivni poslovni rezultati. To je osnov svega.
Gospođa Vučković, izvolite.
Mislim da nećete da razumete ono što ja kažem, ovim odredbama, ja sam ovu odredbu spominjala kao primer kojim vi zapravo kitite ovaj zakon i želite da kažete da će se povećati nivo stručnosti i profesionalizacije upravljanja javnim preduzećima. Znači, nepotrebno je da kažete da neko može biti doktor nauka ili magistar ili master da bi upravljao javnim preduzećima, ukoliko može da ima osnovne studije završene, to je sasvim dovoljno, nema potrebe da imate ovoliko teksta u ovoj odredbi, jer se to podrazumeva.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Na kraju ove rasprave o setu zakona, moram da izrazim zadovoljstvo kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS, zato što smo videli da nije bilo mnogo primedbi na ove zakone, čak su neki podržani i rečeno je da su korak napred i da su dobri od strane najvećeg broja poslanika poput izmene i dopune Zakona o privatizaciji ili Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o deviznom poslovanju. Što se tiče Zakona o javnim preduzećima, želeo bih da ponovim još neke stvari koje su ovde rečene, ali i da pojasnim neke stvari koje su pričane u prethodna tri dana. Prvo, da krenem na ono što se događalo ovih dana, da li će i ona javna preduzeća koja se bave u oblasti informisanja biti na udaru ovog zakona? Da, hoće, naravno da hoće, zato što su još uvek registrovana kao društvo u APR javnih preduzeća. Ko je za to kriv? To je zatečeno stanje. Ovo je stanje koje je zatekla SNS na vlasti. Znate, svi znamo da ako hoćemo da budemo deo EU, lokalnih, javnih preduzeća, recimo televizija u vlasništvu lokalnih uprava, ne može biti, ali "Studio B" je to još uvek i dan danas i zna se ko je insistirao godinama na tome da "Studio B" ostane vlasništvo Grada Beograda. Hvala bogu, ovih dana ćemo dobiti, ubeđen sam, i datum početka pregovora sa EU i onda ćemo morati kao i sve ostale države članice iz regiona da uradimo ono što su uradili oni. U Crnoj Gori ne postoji više nijedno javno preduzeće čiji je osnivač lokalna samouprava, takva je situacija u Hrvatskoj, pa i u Bosni. Oni koji to kritikuju i koji govore, treba da znaju da ovih dana DS u Smederevu pregovara sa gradonačelnicom kojoj se, uzgred budi rečeno, sudi za primanje mita i zloupotrebu službenog položaja, što je delo korupcije. O tome, ko će da ima direktora u javnom preduzeću "TV Smederevo", a ko glavnog i odgovornog urednika, pazite, i glavnog i odgovornog urednika, a ne samo direktora i onda slušamo primedbe. Pozovite tamo vaš gradski odbor pa im recite da to prestanu da rade. Hajde da vidimo kakav uticaj ima novo rukovodstvo, hajde novi predsednik DS neka raspiše tender za privatizaciju "Studija B", pa onda da govorimo o tome. Za to vreme, "crveni Požarevac" Slobodana Miloševića, sinonim devedesetih godina nema nijednu televiziju koja je u vlasništvu grada Požarevca, nego su privatne i SPS i dalje pobeđuje na izborima. Ne smeta im što nemaju u vlasništvu televiziju u tom gradu. Znači, gospodo, neko drugi je problem godinama već u ovoj zemlji po tom pitanju. Mi iz SNS se zalažemo da to sve u skladu sa evropskim standardima, odnosno da bude pod hitno privatizovano. Isti je to slučaj, setimo se Javnog servisa, šta se promenilo, ko je direktor, a ko je glavni i odgovorni urednik? Čiji je to bio dogovor? Od 2004. godine nisu promenjeni. Ko se dogovorio? Koštunica i Labus kao predsednici Vlade i potpredsednik Vlade, ko će da stavi direktora, a ko će glavnog i odgovornog urednika, što to gospodo niste do sada promenili vi koji ste za EU? Sada će se promeniti sve to. Ovo jeste departizacija, ovo je veliki korak napred. Besmisleno je reći da neko, zato što je član stranke, a izabran za direktora po konkursu javnog preduzeća, da sam taj čin ne čini departizaciju. Ne, departizacija je način izbora. Način izbora oduzima pravo političkim strankama da biraju direktore javnih preduzeća. Tačno je propisano kako se bira konkursna komisija, tačno je propisano kako se biraju direktori i koje uslove treba da ispune i kako se bira nadzorni odbor. Šta je možda mana? Mi smo rekli, što se ne primenjuje, odmah za sve i ako smo za to odgovorni, prihvatamo tu odgovornost. Primenjuje se za sve one koji su u v.d. statusu ili kojima je istekao mandat, a svima ostalima kojima nije istekao mandat, dolaze na udar zakona, čim im istekne mandat. Pravnici valjda znaju o tome, govore često, da li treba da se vraćamo unazad ili ne. Lično mislim da smo trebali za svih 700 odmah da raspišemo konkurse po ovom zakonu, ali to se nije dogodilo. Korak veliki je napred u odnosu na zatečeno stanje, jer pre četiri meseca u istom sazivu su sedeli direktor "Železnice Srbije" i direktor "Kolubare" i kao narodni poslanici, a ne samo kao partijski funkcioneri. Treba ponovo da kažem ono što kaže naš narod, nemamo svi pamćenje kao pile između dva hranjenja. Znači, tu ste sedeli, tu su sedeli među nama, sada više nisu direktori, neka sede. Što se tiče "Železnice" još uvek je direktor, i dalje sedi, ali hvala kolegi Markićeviću. Znači, ovo je departizacija zbog načina na koji se bira direktor i kako to ovaj zakon predviđa i jeste departizacija šta god ko govorio.
Gospodine Šormaz, u ovom trenutku, isteklo je vreme poslaničkoj grupi SNS, daću vam još jednu rečenicu, ali da bude vrlo kratka.
Ono što je najvažnije, da se uvodi profesionalizacija u upravljanju preduzećima i ono što je veoma važno, član 62. ovog zakona – javnost u radu. Svi ćemo moći da vidimo kako ti direktori rade, pa onda po članovima 38. i 39. ovaj zakon predviđa i mogućnost njihovog razrešenja, a ako ne rade dobro i ako prave štetu, od milijardu evra na godišnjem nivou, kao što je to do sada bio slučaj.
Hvala vam gospodine Šormaz. Reč ima gospođa Popović, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče, evo ja se pozivam na članove 106. i 107. ovog Poslovnika, pre svega iz tog razloga jer prethodni govornik se nije držao teme, dakle dnevnog reda i to je član 106. Vi ga niste opomenuli i niste ga vratili na temu dnevnog reda. Kao drugo, pozivam se i na član 107, to je dostojanstvo Skupštine. Znate šta, mi danas raspravljamo između ostalog i o setu zakona koji se tiču javnih preduzeća, itd, međutim, očigledno da prethodni govornik je dobio određeni zadatak da se obračunava sa medijskim sektorom. Napada direktore određenih medijskih kuća, to je jako opasna stvar. Htela bih da vam skrenem pažnju na to, da svaki put kada se pomenu mediji, da vi posebno obratite pažnju na to, poslušate šta se govori o medijima i da vodite računa o tome da se obezbedi određena sloboda u radu medija, bilo pismenih ili drugih. Znate šta? Jako je bitno da se posebno povede računa o tome, da je u Predlogu zakona o javnim preduzećima obuhvaćen i jedan sektor što se tiče informisanja, čak je i OEBS reagovao na tu činjenicu, da je prosto nedozvoljeno da javna preduzeća se bave, između ostalog i informisanjem. Dakle, čak je i gospodin Dinkić dozvolio tu mogućnost da je urađena jedna greška i da će se amandmanima reagovati na to. Prema tome, imamo ovde zaista velike probleme kada se raspravlja u ovom parlamentu na dostojanstven način u vezi dnevnog reda, a posebno kada se želi uputiti određena pretnja, danas i to u stvari upereno prema medijima.
Apsolutno se ne slažem sa vama. Smatram da Poslovnik nije povređen. Prethodni govornik je govorio o temi i sve ono što sam ja čuo, ticalo se upravo o departizaciji, odnosno Zakonu koji se dotiče materije koja se nalazi danas na dnevnom redu. Ni u jednom trenutku nisam čuo da je bilo kome u Narodnoj skupštini upućena pretnja, niti to naravno podržavamo. Bilo ko ko smatra da je na bilo koji način učinjeno krivično delo, pozivam i da podnesu odgovarajuću prijavu nadležnim državnim organima, da ne oklevaju. Nemojte da to ostane samo stvar političke volje ili vaše izlaganje u Skupštini. Molim vas da učinite naredni korak, ako smatrate da neko nije učinio nešto po zakonu, da prijavite nadležnim državnim organima, jer smatram da bi to bio vaš doprinos demokratizaciji našeg društva. Replika, gospodin Šormaz.
Moram zaista, ne mora ni replika, može i član 27. Poslovnika, kako se vodi. Vama zahvaljujem, vi ste na ovaj način zaštitili parlament, a i član 107. je zloupotrebljen, jer ovo je bila klasična zloupotreba Poslovnika. Ni jednog trenutka, ni jednog direktora nisam napao. Govorio sam o vlasništvu i o tome kako se sada biraju direktori javnih preduzeća, kako je predviđeno novim zakonom kada ga usvojimo, a i rekao sam šta treba da uradimo. Znam da se LDP sa time slaže u onim danima kada dobijemo mogućnost da budemo još bliži EU, što znam da želimo i vi i mi. Vaši amandmani su pohvaljeni i biće usvojeni, i mi ćemo glasati za veliki broj vaših amandmana, tako da mi uopšte nije jasno zašto se, meni je lično žao, što za još jedan više nećemo glasati, i to sam rekao u raspravi. Uopšte ne znam zašto se vi sada, meni uopšte nije jasno, znači ni jednog direktora nisam pomenuo, govorio sam o vlasništvu i govorio sam o tome, ni jedan medij nisam napao, ja sam iskusan poslanik, znam šta kažem. Govorio sam o tome na koji način se biraju i dan danas, dao sam vam i primer lošeg načina izbora direktora u jednom lokalnom mediju, koji još uvek nije privatizovan. Privatizaciju, i to ću reći, je zaustavio, tadašnji gradonačelnik Smedereva, član DS, Predrag Umićević, a bila je raspisana privatizacija za to. Samo uvek govorim o primerima. Mi smo za to da ne postoje mediji, čiji su osnivači lokalne samouprave. Samo jedan javni servis, sve ostalo privatno. Moramo da znamo vlasništvo nad medijima, o tome sam govorio i mi ćemo to sprovesti, za razliku od svih ostalih i svih onih, koji su do sada bili na vlasti. Zahvaljujem.
Vi ste, gospodine Veselinoviću, prijavljeni od ranije, kao ovlašćeni predstavnik na osnovu dnevnog reda, da li hoćete sada da koristite svoje pravo vezano za repliku?
Da, želim da koristim pravo na repliku.
Izvolite.
Želim da koristim pravo na repliku, jer bih hteo da pojasnim jednu stvar, koja se tiče medija. Naime, ovde je izrečena jedna poluistina ili neistina, koja se odnosi i na Studio B. Naime, Studio B je u nešto drugačijem položaju u odnosu na druge medije. Ona je naime, njegovo osnivanje, kao neke vrste javnog servisa, predviđeno Zakonom o glavnom gradu. Taj Zakon o glavnom gradu je donet u vreme mandata Vlade Vojislava Koštunice. Ne vidim da je bilo ko predložio da se taj zakon menja. U tom smislu, ove primedbe, koje se tiču na neophodnost izlaska države i lokalnih samouprava iz vlasništva medija, se ne odnose na RTS, na RTV i na medije čiji je osnivač grad Beograd, kao glavni grad. Da li je to dobro ili ne, o tome možemo razgovarati, ali je ovo jedan specifikum, na koji sam ipak želeo da ukažem.
Gospodine Đuriću, po kom osnovu se javljate?
Replika, kao ovlašćeni predstavnik.
Ko vas je pomenuo, izvinjavam se?
Dragan Šormaz me je pomenuo.
Izvolite.
Neću ulaziti u to da li ste vi opominjali gospodina Šormaza, odnosno da li je gospodin Šormaz, da se ne obraćam lično, pominjao u pozitivnom ili negativnom kontekstu LDP, ali izneli ste nekoliko neistina kada ste tumačili ono o čemu je LDP govorila. Drago mi je da ćete glasati za neke amandmane, ima mnogo prostora da se zakon popravi glasanjem i za ostale amandmane koje je LDP podnela. Recimo, onaj koji definiše da se svi izbori, sve direktore javnih preduzeća, imaju raspisati do 31. marta 2013. godine, taj amandman, koliko sam shvatio neće biti prihvaćen. Ovde je otvoreno jedno ključno pitanje, na neki način juče popodne, nije dobilo odgovor, vi ste ga aktuelizovali u svojoj raspravi, to je pitanje javnih servisa, pre svega RTV i RTS. Mi do ovog trenutka, još uvek nismo dobili jasan odgovor na pitanje, da li neko u vladajućoj koaliciji ima ambiciju da odredbe Zakona o javnim preduzećima, primenjuje i na RTV, odnosno RTS. To bi bio mnogo opasniji presedan od onog koji kaže da u članu 2. se pominje javno informisanje i da će on pokriti situacije onih javnih preduzeća, čiji je osnivač RS. Morate da shvatite da je potpuno različita situacija javnog preduzeća Tanjug ili javnih radio-difuznih preduzeća, tamo gde ona postoje, gde su osnivači jedinice lokalne samouprave, od toga u kakvoj je situaciji javni servis RTS, RTV. Mi smo prolazili jednom kroz situaciju da se direktor RTS bira po Zakonu o preduzećima, a ne po Zakonu o radio-difuziji, koja reguliše poziciju javnog servisa. Ne bismo želeli da ponovo dođemo u ovu situaciju. Odgovor na to pitanje je vrlo jednostavan, za RTS će važiti i dalje Zakon o radio-difuziji, ili će se na RTS primenjivati odredbe ovog Zakona o javnim preduzećima. To je odgovor koji treba da dobijemo ili od vladajuće većine, ili od ovlašćenog predstavnika Vlade. Gospođa Kalanović juče na to pitanje nije odgovorila, tu ste vi gospodine Obradoviću, prilika je da tu dilemu eventualno otklonite. Hvala.
Hvala. Gospodine Šormaz, da li se javljate za reč? (Ne.) Reč ima Janko Veselinović, imate pravo na jedan minut, pošto ste bili ranije prijavljeni. Izvolite.
Hvala. Demokratska stranka ne može da podrži većinu ovih zakona, pre svega Zakona o javnim preduzećima, jer se ovde ne radi o bilo kakvoj departizaciji. Nasuprot tome radi se o cementiranju zatečenog stanja, radi se o suštini, činjenici, da ćenaredne četiri godine sada izabrani direktori, od postojeće vlasti, ostati na tim mestima, da će novi izvršni odbori, koji mogu imati do sedam članova, praktično, nadomestiti sve uštede koje će se desiti ukidanjem sadašnjih nadzornih odbora, ti ljudi se primaju na neodređeno radno vreme. Činjenica da se funkcije zamrzavaju za pravo i pravni sistem ne znači ništa, pošto ta institucija nigde nije objašnjena. Smatram da je ovo samo jedno zamagljivanje o kome smo juče govorili, da je ovo jedno izigravanje volje birača, odnosno obećanja koja su data u izbornom ciklusu, jer ovo znači apsolutnu politizaciju i partizaciju javnog sektora, ne samo javnih preduzeća. Krenuli smo sa Narodnom bankom i pomenuo sam činjenicu da guverner te Narodne banke sedi na glavnom odboru SNS. Još jednom bih molio odgovor na pitanje, ako je moguće, od ministra koji je ovde prisutan – ko u vladajućoj koaliciji je protiv departizacije, kako je to juče rekao gospodin Dinkić? Hvala.
Hvala. Zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tač. od 5. do 12. dnevnog reda. Po Poslovniku, narodni poslanik Ana Novković.
Član 107. Prvo, gospodin Dinkić juče nije bio na sednici. Drugo, URS su jasno rekli da su za departizaciju zato što žele da građani Srbije dobiju dobru, efikasnu, kvalitetnu i jeftinu uslugu, a ne da nam se dogodi da, na primer, kao što se desilo u Novom Sadu, pred promenu vlasti se u javnim preduzećima zaposli 300 partijskih ljudi. Hvala.
Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O AUTORSKIM I SRODNIM PRAVIMA. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom načelnog pretresa o 13. tački dnevnog reda, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, pored predstavnika predlagača prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, pozvao da sednici prisustvuju i: Ivica Kojić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Branka Totić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu, Zoran Tubić, pomoćnik ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Nevenka Novaković, samostalni savetnik u Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i Zorica Gulas, iz Zavoda za intelektualnu svojinu. Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za obrazovanje, nauku i tehnološki razvoj i informatičko društvo, Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za evropske integracije. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, o čemu ste detaljno dobili izveštaj u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, prof. dr Žarko Obradović, želi reč? (Da) Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, zloupotrebiću početak izlaganja povodom ove tačke dnevnog reda da bih odgovorio na pitanje kolegi Veselinoviću, vezano za prethodni zakon, odnosno zakon o kojem je Skupština do sada raspravljala, kao i za ovaj zakon. Jednoglasno je usvojen na sednici Vlade Republike Srbije od strane svih članova Vlade Republike Srbije. To dovoljno govori o tome da li ima različitih mišljenja ili ne u odnosu na sadržaj zakona. Naravno, isto se odnosi i na ovaj zakon. Ovo govorim zato što to ipak treba reći, pošto se od strane nekih poslanika i to dovodi u pitanje. Predlog zakona o kojem Skupština danas raspravlja, zakon o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima je rezultat nastojanja da se ova oblast u većoj meri uskladi sa ekonomskim mogućnostima korisnika, da se pojednostavi naplata naknade, da se uredi postupak pregovaranja kod utvrđivanja tarifa i da se dodatno urede odnosi između tih kolektivnih organizacija i sve to uz nastajanje da se očuva stečeni stepen zaštite autorskih i srodnih prava i sačuva karakter naknade kao pravične, što nalažu nacionalni i evropski standardi. Predlog uvažava iskustvo u uređenju ove materije u zemljama u okruženju, ali ima u vidu i ekonomski kriterijum koji je relevantan za našu ekonomsku situaciju. Pregovarači, organizacije za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava i korisnici koji su obaveznici plaćanja naknade za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacije i fonograma, po dubokom uverenju predlagača zakona poseduju dovoljno konkretna i jasna merila kojima se rukovode u pregovorima o visini naknade. U slučaju da ne postignu sporazum, organ koji će posredovati, po predlogu zakona, je Zavod za intelektualnu svojinu Republike Srbije, koji utvrđuje tu naknadu, uzimajući u obzir predloge obe strane iznete u postupku neuspelih pregovora. Napominjem, proteklih dana smo inače imali razgovore i sa predstavnicima Evropske komisije. Očekujem da će do početka rasprave u pojedinostima, odnosno do sutrašnjeg dana, stići i od njih konačan stav vezano za određene izmene i dopune, s obzirom da smo razgovarali i o više različitih pitanja iz sadržaja ovog zakona. U ime predlagača izražavam spremnost, ukoliko tih sugestija bude s njihove strane, da određene sugestije i usvojimo kroz amandmane resornog odbora. Inače, osnovne karakteristike Predloga zakona koji je danas pred vama su sledeće. Pod jedan, da se izmene, odnosno dopune one odredbe važećeg zakona koje ne obezbeđuju pouzdane kriterijume za utvrđivanje visine naknade za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacija i fonograma. Ugostiteljski objekti će plaćati muzički dinar, odnosno naknadu u zavisnosti od površine objekta i geografskog položaja. Složićete se, ne može biti ista muzička tarifa za gradove koji imaju potpuno različite parametre vezano za ekonomsko stanje, broj stanovnika, prosečna primanja i druge relevantne podatke. Naime, ne može se na isti način vrednovati i tretirati ugostiteljski objekat u Lebanu ili ovde u Beogradu. Vodi se računa o razvijenosti regiona ili grada unutar tog regiona. Pod dva, da se prilikom određivanja tarife u većoj meri obezbedi uvažavanje interesa korisnika, odnosno da se njihova kategorizacija izvrši, imajući u vidu kriterijume koji su od neposrednog uticaja na ekonomski potencijal, kao i one koji ukazuju na veći uticaj koji javno saopštavanje ima na njihovu pretežnu delatnost. Na toj liniji je i predloženo izuzimanje zanatlija iz kruga obveznika plaćanja naknade. Inače, da to nije usamljen slučaj pokazuje i primer Španije, zemlje EU, pri čemu smo od strane Evropske komisije dobili sugestiju da bi možda ovo rešenje trebalo ograničiti na četiri do pet godina. Pod tri, da se postignu pregovori i sporazumi zainteresovanih strana kao prioritetan način utvrđivanja tarife koji sadrži pravičnu naknadu. Ako se takav sporazum ne postigne, predložili smo da ulogu komisije za autorska i srodna prava preuzme Zavod za intelektualnu svojinu, čija odluka ne može biti neobrazložena, pa stoga ne može biti ni drastično nepovoljna za obveznike plaćanja muzičkog dinara. Za razliku od akata koje je donosila Komisija za autorska i srodna prava, Zavod će morati da donese odluke u zakonom predviđenom roku. One moraju biti obrazložene. Naravno, moći će biti pobijane, osporavane i u upravnom postupku povodom tužbi. Izričito se utvrđuje da na postupak za davanje saglasnosti na tarifu se primenjuju odredbe zakona o opštem upravnom postupku. Zavod za intelektualnu svojinu je kao posebna organizacija, pored nadzora nad radom organizacija u dosadašnjim zalaganjima za postizanje sporazuma podržao je nepristrasan status i favorizovao je stručne kriterijume. Preuzimanjem nove uloge Zavoda, osigurava se i dodatni mehanizam u kome će obe strane, i oni koji plaćaju i oni koji ne plaćaju tzv. muzički dinar, imati prostor da postignu i realizuju sporazum, utvrđene tarife, kojim će obezbediti odgovarajuću zaštitu autorskih i srodnih prava, tako da utvrđene naknade budu i pravične i u srazmeri sa objektivnim ekološkim mogućnostima korisnika. Naglašavam da su sve tri organizacije kao reprezentativno udruženje korisnika izrazili saglasnost sa rešenjem kojem bi poslove Komisije preuzeo Zavod za intelektualnu svojinu. Predloženi zakon propisuje da će Vlada donositi akt kojim se utvrđuje lista uređaja na koje se plaća posebna naknada, a merilo za utvrđivanje visine posebne naknade koje uplaćuju IT kompanije, uvoznici opreme, jeste da iznos posebne naknade koja se naplaćuje po svakom prodatom ili uvezenom uređaju sa liste Vlade, ne može biti viša od 1% njegove vrednosti. Pod pet, osnovna mera za određivanje naknade za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacije,fonogrami jeste da se njena visina vezuje za minimalnu zaradu u Republici Srbiji, a da se pri određivanju kvadrature u komercijalnim prostorijama računa isključivo prostor koji se koristi za prijem gostiju, potrošača naručilaca usluge. Dakle ne računaju se dodatne tzv. pomoćne prostorije za rad osoblja korisnika skladišta i sanitarnog prostora. Moram reći da smo u odnosu na odredbu ovog člana 170. ovog predloga zakona imali dve primedbe. To su bili prigovori i predlozi da se kriterijum za određivanje pravične naknade bude prosečna a ne minimalna zarada u Republici Srbiji. Procenjeno je da je u Predlogu zakona inkorpirano merilo koje je statistički pouzdanije, ekonomski primerenije, imajući u vidu regionalno odstupanje u odnosu na visinu zarade. To je kriterijum koji je prema Zakonu o radu, koji se određuje u odnosu troškove života, kretanje prosečne zarade u Republici Srbiji, egzistencijalne i socijalne potrebe zaposlenih i njihovih porodica, stopa nezaposlenosti, kretanje zaposlenosti na tržištu rada i opšteg nivoa ekonomske razvijenosti u Republici Srbiji. Ocenjujemo da je ovo primereno u odnosu na nosioce autorskog i srodnih prava, tako i za privredne subjekte koji plaćaju naknadu. Takođe prilikom razmatranja mogućnosti da proširena zarada bude kriterijum po kome se vrši naplata, pojavljuje se problem uzimanja prosečne zarade u decembru mesecu ka relevant. Naime, nije nepoznato da smo u prethodnim godinama, od 2000. do 2011. godine imali prosečnu zaradu oko 30% veću od prosečne zarade na godišnjem nivou. To je zbog isplate bonusa i drugih stimulacija u toku decembra. Imajući u vidu takve oscilacije, smatramo da je prosečna zarada kao kriterijum neprihvatljiva. Druga primedba se odnosila na ukazivanje da su kriterijumi za određivanje tarifa za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacija i fonograma, iz ovog člana formulisani na način da favorizuju korisnike, čije su komercijalne poslovne prostorije veće od 300 metara kvadratnih, pri čemu su pomenute diskoteke i od nekoliko hiljada kvadrata. Mi smo saglasni da ukoliko takav predlog stigne od strane Evropske komisije ili nekog od poslanika, da izmenimo ovaj stav i da kroz amandman odbora usvojimo novo rešenje, gde bi se na svakih dodatnih 100 metara kvadratnih preko 300 metara naknada uvećavala za jednu desetinu, umesto jednu dvadesetinu predviđene minimalne zarade u Republici Srbiji, bez poreza i doprinosa. Pod šest, predlog zakona predviđa da naknada za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacije i fonograma naplaćuje samo jedna organizacija koja ostvaruje prava autora muzičkih dela nakon saopštavanja muzičkih dela, a prikupljena sredstva se raspoređuju saglasno sporazumu koji postoji u organizaciji koji ostvaruje prava autora muzičkih dela na naknadu za javno saopštavanje i organizaciju koje ostvaruje pravo interpretarota i prava proizvođača fonograma na naknadu za javno saopštavanje interpretacije i fonograma. Korisnici će putem jedne uplatnice izmiriti svoje obaveze u odnosu na sve tri kolektivne organizacije koje na teritoriji Srbije zastupaju ceo domaći i strani muzički repertoar. Sa druge strane kolektivna organizacija će imati manje troškova prilikom prikupljanja naknade pa će i time fond za prikupljanje naknade biti veći. Radi kontrole raspodele naknade predložene su i odredbe po kojima kolektivne organizacije formiraju zajednički savez za kontrolu naplate, koji će se starati da se naplata prikuplja na predviđen način, sporazum koji su organizacije međusobno postigle. Predlagač smatra da će se formiranjem saveta od strane druge dve organizacije postići kontrola rada organizacije koja prikuplja naknadu i da će se na taj način obezbediti da naknada bude prikupljena u interesu nosilaca prava koja zastupaju sve tri organizacije. Moram reći da smo u odnosu na odredbe koje su predviđene, uvođenje ujedinjene naplate umesto dosadašnje dve da bude jedna uplatnica, da smo dobili dve vrste primedbi. Jedna je naglašavala da autorsko pravo sa jedne strane prava imaju posebno suštinsku drugačiju pravnu prirodu, te da međunarodni propisi ne dozvoljavaju da se jedinstvena naknada može ustanoviti u odnosu na autorsku naknadu. Ukazali smo da je u pitanju mehanizam naplate kojim sepojednostavljuje naplata sa aspekta korisnika, te da se ni na jedan način ne dovodi u pitanje priroda autorskog i srodnih prava. Druga primedba se odnosila na okolnost da je zakon uredio učešće u prikupljanju naknade u srazmeri 50% za najstariju a po 25% za druge dve organizacije. To je trebalo ostaviti samim organizacijama. Sa naše strane je u razgovorima ukazano da takva srazmera već postoji u praksi i da su sve tri organizacije saglasne da je u pitanju odnos u kome raspodelu naknade treba izvršiti. Primedba izneta od strane kolektivnih organizacija ukazuje da bi najstarija organizacija mogla zloupotrebiti položaj naplatioca, kako u postupku o sporazumevanju o tarifama, tako i kroz sporazum o načinu naplate. Predlagač je saglasan da eventualnim amandmanom resornog odbora bi mogli uvesti dodatne mehanizme obezbeđenja, kojim bi bila do postizanja sporazuma onemogućena raspodela tzv. ubrane naknade i to propisivanjem da u slučaju nepostizanja sporazuma najstarija organizacija ne može da vrši raspodelu ubrane naknade svojim članovima. Dalje, predviđa se uspostavljanje vođenja elektronske baze podataka emitovanja programa. Emiteri radio-televizijskih programa su dužni da vode elektronsku evidenciju emitovanja i reemitovanja muzičkih dela, dok nadzor nad vođenjem te elektronske evidencije vodi Republička radio-difuzna agencija, a Vlada će posebnim aktom propisati način njenog vođenja. Obaveze emitera su da kolektivnim organizacijama dostavljaju podatke o nadzoru predmeta zaštite, učestalosti i obimno iskorišćavanje autorskog dela, propisane važećim zakonom. Radi se o obavezi emitera da dostavljaju podatke koji su organizacijama neophodne za vršenje pravilne raspodele prikupljene naknade. Bez ovih podataka tzv. košuljica nema pravične raspodele. Međutim, u praksi svi emiteri ne dostavljaju tražene podatke ili tzv. košuljice kako se to popularno zove i mnogi dostavljaju nepotpune podatke ili neuredne košuljice, a samo mali broj emitera dostavlja sve to u elektronskoj formi. Propisivanjem obavezne dostave neophodnih podataka emitovanim i reemitovanim delima, u elektronskoj formi, koji propisivanjem načina vođenja evidencije doprineće se pravičnoj raspodeli ubrane naknade i u velikoj meri se povećati transparentnost rada kolektivnih organizacija. Lako će moći da se proveri da li je raspodela izvršena prema utvrđenim pravilima. Svaki autor će imati pravo i mogućnost uvida u elektronsku evidenciju koliko puta je njegovo delo emitovano i u kojim medijima. Potrebu obezbeđivanja transparentnosti rada kolektivnih organizacija je i Evropska komisija istakla kao jedan od najznačajnijih uslova koje kolektivna organizacija treba da zadovolji. Poštovane kolege narodni poslanici, kao što vam je poznato Predlog izmene i dopune ovog zakona je bio u proceduri početkom godine. Iako je povučen, postignute je efekat da su u međuvremenu organizacije i korisnici unapredili mehanizme sporazumevanja, da je vršeno oslobađanje od plaćanja naknada čak i do 75% manje od važeće tarife. Postignut je viši nivo svesti o tome da je potrebno utvrditi ovakve pravične naknade koje će biti u saglasnosti sa ekonomskom moći korisnika. Predlog zakona koji je pred vama u velikom delu samo konstatuje te već postignute rezultate i bez sumnje će značajno preći u oblast. Da bi se novi mehanizmi utvrđivanja naknada uspostavili, u što skorijem roku obezbeđeno je utvrđivanje svih učesnika zainteresovanih za utvrđivanje i jedinstvenu naplatu naknade po tarifama, čije će visine biti u skladu sa ekonomskim mogućnostima korisnika a uz puno uvažavanje interesa nosioca autorskih i srodnih prava. Neophodno je da se zakon donese po hitnom postupku. Vlada smatra da ne doneti zakon po hitnom postupku bi moglo da proizvede štetne posledice po rad svih organa i organizacija na koje se ovaj zakon odnosi. Poštovane kolege narodni poslanici ukoliko bude bilo potrebe za postavljanje pitanja, detaljno ću vas obavestiti i o sadržaju razgovara koji smo imali sa Evropskom komisijom i o drugim pitanjima vezanim za sadržaj ovog zakona. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik gospodin Jugović.
Poštovani predsedniče parlamenta, poštovani ministre, kolege i koleginice, izmene Zakona o autorskim i srodnim pravima su sa terena. Predizborno obećanje G17 plusa prešlo je na teren Skupštine Srbije, na teren ovog parlamenta. Iako je formalni predlagač ovih izmena i dopuna Ministarstvo obrazovanja, i tu imamo resornog ministra, gospodina Obradovića, jasno je da je to Ministarstvu poslužilo samo kao protočni bojler ministru finansija Mlađanu Dinkiću, da bi ostvario svoje zamisli, odnosno da bi svoja predizborna obećanja sproveo u delo. Da budemo jasni, poslanički klub SPO i DHSS ne štite nikoga, naročito naplatu muzičkog dinara. Ali, postavlja se pitanje – zar nije moglo doći do kompromisa između sturkovnih udruženja i Ministarstva za obrazovanje, ali je pregovore, i to svi dobro znamo, sa tim strukovnim udruženjem vodio ministar finansija. Znamo da je u prethodnom periodu i on ostvarivao autorska prava na osnovu pesama za folk pevače i za zabavnu muziku. Pitam se zbog čega u tom periodu, dok je ostvarivao ta prava, dok je bio u koaliciji sa nekim drugim političkim strankama, nije izdejstvovao ovakve promene? Sada je svima jasno da je svrha samo ispunjenje predizbornih obećanja. Na sastanku sa udruženjima dobio je uveravanja i svi, ili gotovo većina poslanika, reći ću SPO i DHSS, ceo poslanički klub, ali i većina poslanika u ovom parlamentu zna, kao što i on zna da će strukovno udruženje Ustavnom sudu podneti žalbu za ocenu ustavnosti ovog zakona i njemu je jasno i svim ljudima koji su sada u izvršnoj vlasti da će taj spor biti rešen na taj način što će Ustavni sud oceniti ovaj zakon neustavnim. Pitam se zbog čega silujemo parlament, zbog čega unosimo izmene i dopune Zakona o autorskim i srodnim pravima u parlament u raspravu, kasnije na usvajanje, kada ćemo opet za dve, tri godine, kada Ustavni sud bude doneo odluku, morati da se bavimo ovim pitanjem i da građane Srbije izlažemo novom trošku, novim peripetijama? Znamo da će odgovor evropskih organizacija, pošto ovaj zakon nije u skladu sa standardima tih organizacija i sa postignutim međunarodnim dogovorima, opomenuti Srbiju i da ćemo se opet naći u onoj situaciji u kojoj smo bili kada smo upozoravali da i Zakon o NBS, izmene i dopune zakona, takođe će se ponovo naći pred parlamentom. Tad smo to upozoravali, a G17 plus ima iskustva sa Zakonom o informisanju. Kažem vam da ćemo opet ovaj zakon za dve do tri godine morati da usvajamo u parlamentu, odnosno nove izmene i dopune zakona. Pitam se zbog čega nije bilo transparentnije javne rasprave, zbog čega ministri, Vladina tela, nisu učestvovali u dogovorima u vezi sa ovim zakonom? Sumnju da je ovo samo ispunjenje predizbornog obećanja potkrepljuje činjenica, u nekoliko navrata sam razgovarao sa ministrom Obradovićem i on ima dobru nameru i usaglasili smo se i te izmene zakona, koje su predložila strukovna udruženja, a u ovom slučaju Koordinacioni odbor umetničkih udruženja Srbije je predao i Veroljubu Arsiću iz SNS i gospodinu Babiću iz SNS i imam uveravanja i hoću da imam i verovanje u to da će ministar Obradović, zajedno sa kolegama iz SNS, podržati ovaj konstuktivni predlog. Dostavio sam im pismo strukovnog udruženja, dakle, Koordinacionog odbora umetničkih udruženja Srbije, u kojem nas oni mole da na Odboru za kulturu, u ovom slučaju, pošto se radi o dramskim umetnicima, ili na Odboru za obrazovanje, iznesemo ove argumente. Kod nas u Srbiji ne postoje različiti fakulteti za filmske i pozorišne glumce, već svi rade na svim medijima. Tako imamo situaciju da veliki broj glumaca igra u mjuziklima i da se ti mjuzikli emituju i reemituju putem televizije. Danas se snimaju operske predstave na videogramu, a ne više samo kao tonski zapis na nosaču zvuka, i kao takve se takođe emituju i reemituju na televiziji. Ni muzički umetnici više ne koriste samo fonogram kao ranije, već su njihove interpretacije snimljene na videogramu. Dakle, to su muzički spotovi. Zbog toga smatramo da je neophodno da se izmeni član 117. zakona, jer je došlo do tehnološkog napretka u načinu snimanja i emitovanja, ali i sofisticiranijeg zahteva gledališta. Time bi se izbegao haos u primeni zakona i izjednačila prava umetnika. Nonsens je npr. da baletski umetnici imaju prava na nadoknadu za razliku od glumaca, a da nemaju nikakvo učešće u stvaranju fonograma. Ko bi rekao da ovo nije u skladu sa standardima EU, ne bi bio upravu, jer je ovakav stav koji sam izneo u prethodnom izlaganju, odnosno u pismu Koordinacionog odbora umetničkih udruženja Srbije prihvatilo nekoliko zemlja EU i ne kosi se sa evropskim zakonodavstvom, za razliku od predloženih izmena zakona koje se nalaze na današnjem dnevnom redu, koje se kose ili koje bi bilo kakva uporedna pravna analiza između ovog zakona i istih takvih zakona u zemljama EU pokazala da su ove izmene zakona katastrofalne. Takođe, od Udruženja književnika Srbije, nisam više njihova član, ali imam obavezu da štitim to udruženje, kao i ostala strukovna udruženja, stigao je jedna dopis i to mojoj koleginici Vesni Milekić, iz Rasimove stranke, koja takođe podržava ove izmene i dopune zakona, u kome i oni traže ostvarivanje svojih autorskih prava. I oni imaju primedbe na tekst Zakona o autorskim i srodnim pravima. Pitam vas, nalazimo se na današnjem zasedanju u kojem govorimo samo o izmenama i dopunama Zakona o autorskim pravima, koje su predmet predizbornog obećanja jedne političke stranke, a sva ostala strukovna udruženja koja imaju primedbe na tekst zakona, to je član 117. ili primedbe Udruženja književnika Srbije ne mogu da se nađu u rešavanju njihovih problema na današnjoj sednici parlamenta iz razloga što se ovim izmenama i dopunama zakona koje su danas na dnevnom redu, ne predviđa izmena tih članova. Svima je jasno, to moram ponoviti nekoliko puta, da je u pitanju samo predizborno obećanje, a ne briga nad strukovnim udruženjima, nad autorskim pravima i prava zaštite umetnika. Postoji dobra volja da se ovo pitanje reši, ali ako ona postoji, onda bih pitao – zbog čega svi građani Srbije, preduzetnici, ne budu apsolutno oslobođeni plaćanja muzičkog dinara? Objasniću vam zbog čega. Mi sada na trgovima, estradnjaci to nazivaju tezgama, po inostranstvu, imamo nastupe tih estradnih zvezda, koje zarađuju ogroman novac, po nekoliko desetina hiljada evra, koji nije oporezovan. Dakle, u budžet Srbije od njihovog rada i od njihovog dohotka ne sliva se nijedan jedini dinar. Kada bismo njih oporezovali i kada bi se to što je oporezovano slilo u budžet Srbije, a iskoristilo u namene plaćanja njihovih autorskih prava, imali bismo sredstva da građane Srbije ne diskriminišemo, kako se to predlaže ovim zakonom, pa da jedni plaćaju veću naknadu, a drugi manju naknadu, već bismo mogli da ih oslobodimo plaćanja muzičkog dinara, i to je prava socijalna mera. Mi ovim zakonom, umesto da sređujemo pravne i zakonske akte ove zemlje, činimo još jednu nepravdu. Uskraćujemo ona prava koja su zagarantovana autorima u svim zemljama EU na uštrb toga što nismo spremni da uvedemo u pravu normalnu brazdu oporezivanje svih privrednih subjekata u ovoj zemlji. Izvinite, smatram da su ti estradni umetnici koji gospodare i medijskim prostorom, koji i finansiramo u poslednje vreme, dužni da plaćaju ovoj zemlji porez. Dakle, ne smemo upasti u zamku da, oslobađajući ih jednog tereta koji je u svakoj zemlji nešto što je normalno, nešto što je obaveza, da oslobađajući ih tog tereta, oduzimamo neka druga prava, koja, po zakonu svih evropskih standarda i po svim pravninormama, oni zaslužuju. Neću više trošiti vreme ovog uvaženog doma. Ostaviću vremena da na kraju rasprave razgovaramo u vezi sa ovim što mislim da su izuzetno bitna pitanja i želim konsultacije sa ministrom Obradovićem. Ako može, kolege iz DS, malo pažnje? Molim vas, predsedniče, opomenite kolege iz DS. Nadam se da će ministar Žarko Obradović, da će predstavnici SNS, kao stožer vladajuće koalicije, uzeti u obzir valjanost i hitnost ovih predloga. Već imam dogovor sa predstavnicima partije Rasima Ljajića, i da ćemo obaviti konsultacije, da ćemo pozvati ljude iz strukovnih udruženja i da ćemo na taj način najbolje moguće rešiti problem koji već dugo, na način koji nije prihvatljiv, s obzirom da su to najugroženije socijalne kategorije i da to nikako ne bi trebalo tako da bude, opterećuje pisce, glumce i sve one koji stvaraju zaista lepu kulturnu sliku Srbije. Samo ću reći da je zakon protivan propisima EU i Svetske trgovinske organizacije. To su veoma jaki argumenti da, možda, povedemo javnu raspravu, da pozovemo ljude iz strukovnih udruženja, predstavnike strukovnih udruženja i da na najbolji mogući način rešimo ovaj problem. Hvala vam.
Hvala. Reč ima dr Žarko Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem se, kolegi Jugoviću. Kolega Jugoviću, vama se obraćam, zahvaljujem na onome što ste rekli. Želim da vam kažem, radi vašeg znanja i radi javnosti, da je ovo predlog izmena i dopuna Zakona koji je Vlada Republike Srbije jednoglasno usvojila, da je tačno da su kolege iz URS, u toku izborne kampanje, govorile o ovom pitanju kao i za njih i za građane važno. Tačno je. Takođe je tačno da ovo pitanje ne samo formalno, nego i suštinski pripada Ministarstvu prosvete, nauke i tehnološkog razvoja i da smo zajedno, predstavnici Ministarstva nauke i predstavnici Ministarstva finansija, s obzirom da značajan deo ovih predloga izmena i dopuna Zakona imaju finansijsku komponentu, pa je bilo važno izračunati šta to finansijski znači za građane, odnosno one koji će biti obuhvaćeni izmenama i dopunama ovog zakona, da smo zajedno na tome radili, da su bili predstavnici organizacija, da su bili predstavnici i Zavoda za intelektualnu svojinu i da su bili predstavnici Evropske komisije. Tačno je. Međutim, tu imamo jednu vrstu problema, da tako kažem. Neka pitanja koje ste vi pomenuli se ne odnose na sadržaj ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona i onda, iz formalno-pravnih razloga, ne mogu biti ni predmet izmena. Rekao sam vam, ukoliko podnesete zahtev za vanrednom sednicom Vlade, u Vladi ćemo to apsolutno razmotriti, na kraju krajeva, razgovaraćemo i da pokušamo da nađemo rešenje i za to pitanje. Nisam pred vama krio ni činjenicu da smo sa Evropskom komisijom razgovarali o sadržaju ovog zakona i da je sa njihove strane stavljeno nekoliko sugestija za izmene Zakona. Već sam pomenuo šta smo dogovorili. Oni su sebi uzeli za pravo da razmotre sadržaj ovog zakona i da nam dostave njihov konačan stav koji očekujemo u toku današnjeg dana, najkasnije do sutra. Rekao sam vam da je izuzimanje zanatlija u prvom trenutku izgledalo čudno, ali onda smo videli da takvo rešenje postoji u Španiji i da nije izuzetak, vezano za pravno rešenje u zemljama EU. U svakom slučaju, Vlada ne želi da usvoji zakon koji bi bio protivan, da kažem, rešenjima koji postoje u EU, a kamo li koji ne bi bili u saglasnosti sa našim pravnim sistemom. Prema tome, to pitanje saglasnosti, ili, eventualno, osporavanje pred Ustavnim sudom, ostavićemo onome ko je za to najkompetentniji, a to je Ustavni sud Republike Srbije. O vašem predlogu ćemo vrlo rado razgovarati i pokušati da nađemo rešenje. Hvala.
Hvala. Gospodine Jugoviću, replika. Izvolite.
Hteo bih da se zahvalim ministru Obradoviću na korektnom pristupu u rešavanju ovog problema. Nadam se, iz onih razgovora koje sam imao sa predstavnicima SNS i sa ministrom Obradovićem, da će se vrlo brzo u skupštinskoj proceduri naći nove izmene i dopune Zakona o autorskim i srodnim pravima, u kojem bismo rešili oblast, rešiti ono što je nerešeno u oblasti koja se tiče pravih umetnika, ponavljam još jednom, glumaca, književnika i ostalih, koji zaista sve čine kako bi kulturna slika Srbije bila najbolja moguća. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Petar Petrović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku, dozvolite mi da kažem, da će poslanička grupa JS podržati u načelu Predlog izmena i dopuna Zakona o autorskim i srodnim pravima. Zašto? Zato što smatramo, ne ulazeći u to ko je idejni tvorac da dođe do ovog Predloga o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, da je Predlog došao od strane Vlade Republike Srbije i kao takav je ušao u skupštinsku proceduru i danas se nalazi pred nama narodnim poslanicima. Ovaj raniji zakon, čije izmene i dopune danas razmatramo, izazvao je u svojoj primeni dosta nesporazuma, rekao bih, i dosta ogorčenja kod nekih obveznika koji su na svoja leđa preuzeli obavezu da plaćaju određene novčane naknade izvođačima, odnosno autorima određenih muzičkih dela, interpretacija i fonograma, iako jedva sastavljaju kraj s krajem u svojim poslovnim aktivnostima. Posebno pozdravljamo, kao poslanička grupa JS, nastojanje Vlade da članom 3. objedini ovu naknadu preko jedne organizacije. Poznato je da je do sada bilo više tih organizacija i udruženja koje su se bavile raznoraznim naknadama. Da ne budem zlonamerno shvaćen, ali mnogi koji su se nalazili u radnim odnosima u tim udruženjima i organizacijama, imali su mesečna primanja mesečna nego što na godišnjem nivou zarade određeni obveznici, plaćanjem naknada za autorska i srodna prava. Takođe je posebno dobro što je Vlada sagledala da obavezu plaćanja naknade za autorska prava za razne interpretacije, za razna izvođenja muzičkih dela itd, ne plaćaju svi podjednako nego, s obzirom na kategorizaciju objekta gde se izvode ta dela, jer nije isto ako ima neko, uzimam kao primer i pravim jedan izlet u diskusiji, nije isto ako neko ima ugostiteljski objekat u nekom selu koje ima 300 stanovnika i taj objekat ima 50 kvadrata i ako se isti takav ugostiteljski objekat nalazi na Terazijama ili u Ulici kralja Aleksandra sa istom kvadraturom. Da li su prometi i zarade iste? Nisu. Prema tome, i naknada za izvođenje i naknada za autorska prava ne mogu biti ista. To je Vlada dobro sagledala. Imala je dobar sluh da oseti ono šta dolazi iz naroda, od strane onih koji su nas birali ovde da sedimo i da predstavljamo njihove i štitimo njihove interese, a mi preko Vlade, da Vladi damo zadatak da to udene u zakon i to je upravo danas pred nama. Takođe je dobro da je kao osnovica uzeta minimalna zarada u Republici Srbiji. Da ne citiram i da ne oduzimam vreme, član 171, ali mislim da je na dobar način to urađeno. Poslanička grupa Jedinstvena Srbija pozdravlja predlog Vlade da se od plaćanja naknade izuzmu zanatlije. Molim vas lepo, poštovani narodni poslanici, da li neka kovačka, potkivačka, obućarska radnja u nekom delu Srbije, u nekom selu, nekom manjem mestu treba da plaća naknade zato što ima uključen radio, a on ga možda od buke u svom objektu i ne sluša, ne čuje. Oni koji se zalažu da se štite autori, odnosno izvođači određenih muzičkih dela itd. neka sebi postave pitanje – da li treba takve ljude, takve zanatlije, takve vlasnike tih objekata opteretiti određenom nadoknadom. Ljudi moji, oni za mesec dana ne zarade da jedu, a plate obaveze, doprinose za zdravstveno, invalidsko, penzijsko osiguranje. Šta im ostane za život? Onda dođe neko iz neke organizacije, ne želi da spominjem ni jednu, i traži naknadu, pa mu još prete prekršajnim i drugim prijavama. Tako se u praksi dešavalo. Zato mi iz poslaničke grupe Jedinstvena Srbija zdušno podržavamo ovaj predlog i kažem – glasaćemo za njega. Nemojmo pre nego što smo videli vodu, a da se spremamo za kupanje, da kažemo da će neki viši organ, neka viša sudska instanca u ovoj državi oceniti ovaj zakon kao neustavan ili da nije u skladu sa ustavnim i zakonskim načelima ove zemlje. Sačekajmo da ovaj zakon uđe u primenu, da vidimo kakve će posledice biti, da vidimo kakva će reagovanja biti. Na kraju krajeva, da vidimo koga mi to kao narodni poslanici više štitimo. Da li štitimo manjinu ili štitimo većinu? Da li štitimo određene, nemam ništa protiv njih, ova poslanička grupa nema ništa protiv njih, za to sam da se zaštite autorska i svaka druga prava autora svih dela, ali dajmo da zaštitimo jednu ogromnu većinu korisnika tih dela, tih interpretacija muzike itd. Prema tome, moramo da shvatimo da je ovaj zakon rezultat jedne velike primene, odnosno jednog velikog nezadovoljstva koji je primena postojećeg zakona izazvao u mnogim sredinama, naročito u nerazvijenim i manje razvijenim sredinama ove naše države. Imajući to u vidu, imajući sluha za to, ova vlada je došla pred ovu skupštinu sa predlogom ovog zakona. Ne bih ulazio u posebne diskusije, odnosno u posebno citiranje nekih drugih odredaba ovog zakona, ali ponavljam da smo mi narodni poslanici i mi moramo da čujemo i osluškujemo šta većina ovog naroda misli. Oni misle da ove naknade u mnogo čemu treba da budu ukinute, a u nekim stvarima da budu umanjene i da budu primenjene ovako kako je Vlada predložila. Još jednom da zaključim. Poslanička grupa Jedinstvene Srbije će podržati Predlog izmena i dopuna Zakona o autorskim i srodnim pravima. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vesna Milekić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, cenjeni ministre, kolege poslanici, govorim u ime SDPS. Znam da kolega Jugović nije imao zlu nameru kada je rekao Rasimova stranka. Isto kao što sam sigurna da on ne bi bio uvređen kada bih rekla da on dolazi iz Vukove stranke. Da li je tako, kolega Jugoviću? Jako je teško u ovom trenutku u našoj zemlji govoriti uopšte o kulturi, o umetnosti, te tako i o autorskim pravima. U situaciji kada svi nevoljno moramo da podržimo budžet u kome je za kulturu određeno 0,5%, a to se upravo najviše tiče tih autora na koje se ovaj zakon i odnosi. Svi mi živimo u zemlji u kojoj svi ljudi svakodnevno bore za puku egzistenciju, kada je najveći uspeh ako uspeš da dobiješ kakav-takav posao, kada nam je poslednjih godina iz zemlje otišlo više od 300.000 mladih, obrazovanih ljudi, a u celoj Srbiji ima ispod 6% visokoobrazovanih. U šali je jedan kolega rekao da bi mogli ti visokoobrazovani da osnuju jednu političku partiju zato što sigurno prelaze cenzus, nažalost manjinsku. Nama koji se bavimo nekim kulturnim aktivnostima ne preostaje ništa drugo do da lamentiramo nad svojom sudbinom, ali barem možemo da pokušamo da poradimo na nekim ostvarivanjima svojih elementarnih autorskih prava. Zakon o autorskim i srodnim pravima je usvojen još 2009. godine i on, po mišljenju stručnjaka, naročito Zavoda za intelektualnu svojinu, je prilično dobar. Naime, Evropska komisija je donela zaključak da je upravo ovaj zakon jedan od najboljih koji je kod nas donet. Mada iskreno govoreći kod nas postoje više dobrih zakona koji se u praksi ne sprovode i ne primenjuju kako bi to trebalo i dolikovalo. Naravno, svaki zakon se povremeno mora poboljšavati, te je tako i ovaj zakon o autorskim i srodnim pravima inoviran 2011. godine. On sam po sebi uređuje sadržinu, ostvarivanje i zaštitu autorskih i srodnih prava u oblasti književnih, naučnih, stručnih i umetničkih dela. Autorsko pravo i srodna prava su od izuzetnog značaja za sveukupno ljudsko stvaralaštvo. Ova prava autorima pružaju podsticaj u obliku priznanja i novčanih naknada i uverenje da će njihova autorska dela biti zaštićena od neovlašćenog kopiranja i piraterije, a nosilac ovog prava je autor. Autor prema zakonu i prema samoj prirodi onoga čime se bavi uživa moralno i imovinska prava u pogledu svog autorskog dela. Moralna autorska prava garantuju autoru da će zauvek ostati priznati autor tog autorskog dela bez obzira na koji način i koliko će ono biti tokom vremena ekonomski korišćeno. Moralna autorska prava traju doživotno i u potpunosti su neprenosiva. Za razliku od moralnih autorskih prava, imovinska autorska prava su prenosiva, te se tako vlasnik imovinskih prava može i menjati. Prvi vlasnik je uvek autor, ali on se može odreći svojih prava, preneti ih na neko drugo, treće lice prodajom ili besplatnim ustupanjem, odnosno poklonom. Tako u tom slučaju vlasništvo nad imovinskim autorskim pravom stiče neko drugi. Takođe, nakon smrti autora, vlasnici imovinskih prava postaju njegovi naslednici. Zato je bilo važno da sva pitanja vezano za ostvarivanje autorskih prava budu precizno određena kako ne bi bio narušen lični integritet autora, sa tim da se uredi način prenošenja, izdavanja i objavljivanja autorskih dela kako bi autorsko delo bilo dostupno najširoj javnosti, svim građanima u cilju obrazovanja, tehničko-tehnološkog napretka i zadovoljenja njihovih kulturno-umetničkih potreba. Nažalost, u praksi se pokazalo da mi nemamo dovoljno razvijene mehanizme da u potpunosti zaštitimo autore i njihova dela od bespravnog korišćenja, zloupotrebe i krađe. Revolucija je, recimo, to što smo među retkim zemljama koja je uspela da pozorišne reditelje svrsta u autore. Isto tako znamo da je njima jako teško da zaštite svoja dela od kopiranja i imitiranja, a o naplaćivanju neću ni govoriti. To je na nivou izgreda. Književnici su možda u još težoj poziciji, jer uz naše ograničeno tržište, mali broj pismenih ljudi i zainteresovanih čitalaca, kao i velika zloupotreba putem fotokopiranja književnih i naučnih dela, gotovo da ne postoje književnici koji mogu da žive od svog rada. Slična je situacija, nažalost, i u drugim profesijama i sa drugim autorima. Predloženim izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima koji je dostavila Vlada interveniše se u manjem broju članova ovog zakona sa ciljem da se upotpune odredbe za koje se u primeni zakona pokazalo da nisu bile dovoljno jasne. Vezano za član 39. Zakona, Vlada je konstatovala da suviše apstraktno postavljena pravila za određivanje visine posebne naknade lišavaju pregovarače jasnih merila koja bi omogućila da ocenjuju visinu posebne naknade. Takođe, da su merila za druge tarife za ostvarivanje imovinskih prava previše uopštena. Predložena su nova rešenja koja imaju za cilj da preciziraju te kriterijume za određivanje posebnih naknada koje uplaćuju proizvođači i prodavci informatičke i tehničke robe, odnosno građani koji tu robu kupuju ili je koriste. Dopunjene su i odredbe kojima se otklanjaju nedostaci o zaključivanju ugovora iz člana 127. Zakona. Takođe, novina je da naknadu za javno saopštavanje muzičkog dela, interpretacije i fonograme naplaćuje samo jedna organizacija, određena sporazumom između ove tri organizacije, kao i sam način raspodele prikupljenih sredstava, koji ide 50% na prava autora i po 25% na interpretatora i proizvođača fonograma. Sledeća novina je da se u organizacijama za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava u članu 164, pored do sada ustanovljenih organa Skupštine, upravnog odbora, direktora i nadzornog odbora, predviđa i savet za kontrolu naplate i raspodele naknade za javno saopštavanje, kao jedno zajedničko telo organizacije autora, interpretatora i proizvođača fonograma. Zatim, dodati su i novi članovi 171a i 171b, kojima se naknada za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretatora i fonograma vezuje za minimalnu zaradu u Republici Srbiji, a u obrazloženju Predloga zakona povodom ovoga navedeno je da se time visina naknade dovodi u vezu sa zakonskom obavezom da se prilikom određivanja tarifa vodi računa o tarifama koje važe u državama čije je BDP približne vrednosti BDP Republike Srbije. Na kraju, predloženim izmenama i dopunama ukida se Komisija za autorska i srodna prava iz članova 192. do 201. zakona, s tim da sve njene dosadašnje nadležnosti preduzima upravo Zavod za intelektualnu svojinu. To bi u najkraćem bile osnovne promene koje je u ovom predlogu zakona dostavila Vlada. Materija ovog zakona je, čuli ste, prilično komplikovana i verovatno da ovo o čemu sam govorila može biti nerazumljivo za veliki broj naših građana koji nas sada slušaju. Međutim, moram da napomenem da je Zakon o autorskim i srodnim pravima, uključujući i sve izmene i dopune koje su u pravcu poboljšanja teksta ovog zakona, od zaista velike važnosti za same autore i naročito njihova udruženja, ali i za našu državu i građane i sve druge narode i države, jer na delima autora počiva celokupni napredak čovečanstva i njegova duhovna nadgradnja. Svoje izlaganje zaključila bih sledećim. Svaka promena kojom se u važećem zakonu otklanjaju neke nejasnoće ili kojom se vrše racionalizacije i uštede mora biti podržana, jer je na dobrobit kako struke, tako i građana. Takođe, moram da napomenem još nešto. U razgovoru sa nekoliko strukovnih rešenja povodom ovog predloga zakona, navešću samo Udruženje dramskih umetnika i Udruženje književnika, postoje zahtevi za još nekim promenama važećeg Zakona o autorskim pravima. S obzirom na to da se njihovi zahtevi nisu odnosili na predložene izmene i dopune ovih članova zakona koje je dostavila Vlada, a nisam bila u mogućnosti da napišem možda i neke amandmane, ali ću zato svim nadležnim ministarstvima, uključujući i Ministarstvo kulture, proslediti njihove predloge, sa zahtevom da se razmotre nezavisno od ovog predloga zakona, za eventualne sledeće izmene zakona. Takođe, ANEM, Asocijacija nezavisnih elektronskih medija, uputila je dopis svim članovima Odbora za kulturu i informisanje, dopis u kome kaže da su još u julu ove godine uputili dopis sa predlozima za promenu ovog zakona, koji su u pogledu načina za određivanje tarife iz člana 170. zakona. Kako navode, oni su ignorisani. Ovom prilikom molim predstavnike nadležnih ministarstava da razmotre ove predloge, jer još uvek imamo mogućnost da preko nadležnog skupštinskog odbora vršimo izmene i predloge zakona. Mislim da ćete se svi složiti sa stavovima SDPS, da ništa ne može biti korisnije od predloga strukovnih udruženja, koji zakon dobro razumeju i neposredno svakodnevno primenjuju i koriste. Još jednom naglašavam da će poslanička grupa SDPS u danu za glasanje glasati i podržati ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Gospodine ministre, cenjene kolege i koleginice, poslanici i poslanice, prvo moram da izrazim nezadovoljstvo činjenicom da nije poštovan dogovor koji je postignut na Odboru za obrazovanje, nauku, tehnološki razvoj i informatičko društvo, a to je da se svi poslanici obavesti o činjenici da su naši gosti na Odboru, predstavnici odgovarajućih udruženja koji se bave ovom tematikom, predložili da se zakon povuče iz procedure i da smo se dogovorili da ćemo o tome obavestiti sve poslanike. Žao mi je što kolega nije taj dogovor poštovao. Za nas iz LDP i za mene lično ovaj zakon je zapravo jedan paradigmatičan primer rada ove vlade i skupštinske većine. On je predložen po hitnom postupku, a mi danas saznajemo od gospodina ministra da je obavio konsultacije sa Evropskom komisijom nakon pisma koje je od nje dobio i da je spreman da prihvati određene sugestije koje se u tom pismu predlažu. Mi zapravo ne znamo o kom predlogu zakona razgovaramo, jer ne znamo šta će biti definitivna verzija tog zakona. Znam da je za sutra ili za prekosutra zakazan ponovo Odbor koji treba da raspravlja u pojedinostima, ali mi se čini da je ceo proces zapravo pogrešan. Pogrešan je zato što je obavljen po hitnom postupku. Mislim da je već samom činjenicom da je to po hitnom postupku povređen Poslovnik Narodne skupštine, jer ne vidim na koji način ovaj zakon uređuje pitanja koja su nastala usled okolnosti koje nisu mogle da se predvide, a ne donošenje zakona po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bez muzike znam da se čovek oseća manje zdrav, ali baš to nije toliko bitno, bezbednost zemlje i rad organa i organizacija, kao i radi ispunjenja usklađenja propisa sa propisima EU. Da bi se valjda potvrdila ta neophodnost usklađenja sa dokumentima i propisima EU, uz predlog izmena zakona, koji ima oko 25 stranica, svi smo dobili materijal koji ima jednu nepreglednu tabelu od 320 stranica, u kojima se pokušava pokazati od člana do člana koji je saglasan, a koji nije saglasan a propisima EU. Moram da kažem da su tri ključne primedbe koje su date iz EU kod nas posmatrane kao saglasne sa tim propisima, a očigledno nisu. Podsećam samo, pošto govorimo ipak o nekoj vrsti i naše odgovornosti, tih 320 strana predstavlja 80 listova A4, puta 300 primeraka, koliko se štampa svaki ovaj dokument, to je ukupno 24.000 listova. Jedna šuma manja je potrošena da bismo dobili materijal koji smo mogli dobiti možda u elektronskoj formi. Ovo pominjem zato što mislim da to spada u deo kulture o kojoj zapravo ovde na jedan posredan način govorimo. Druga stvar koju moram da primetim, jeste da, uz svo poštovanje Ministarstva za prosvetu itd, da sada ne nabrajam sve, ovde nedostaje predstavnik Ministarstva kulture. Meni je nepojmljivo da se o bilo kom aspektu autorskih prava može govoriti bez prisustva Ministarstva kulture. Očigledno je hitan postupak uveden, odnosno zakon je uveden po hitnom postupku da bi se ispunilo već pomenuto predizborno obećanje, da bi se legalizovalo ili legitimizovalo ukidanje tog muzičkog dinara, koji je bio običan malim i srednjim preduzećima, ali istovremeno da bi se izbegla javna rasprava. U razgovoru sa onima koji se bave ovom tematikom, sa četiri udruženja i međunarodnim institucijama, zapravo smo saznali da Vlada sa njima nije obavila blagovremene konsultacije, da su ta udruženja međusobno postigla sve dogovore da postojeći zakon funkcioniše kako treba, da je taj dogovor uključivao i pitanje dinara za mala i srednja preduzeća, za zanatske radnje, da su se oni dogovorili sa privrednikom, ali da način na koji se to tumači u ovom zakonu nije u saglasnosti sa tim dogovorima i da zapravo celu stvar vraća na neku vrstu početka. U svom pismu četiri organizacije pišu, između ostalog, da je tekst predloženih izmena zakona prvi put predočen javnosti nakon što je Predlog zakona ušao u skupštinsku proceduru. Dakle, nije bilo nikakvih konsultacija. Nepoznata su lica koja su učestvovala u izradi ovog predloga, ali iz samog teksta predloga, je jasno da nisu stručna jer su predložena rešenja neusaglašena sa ostalim odredbama zakona i predmetnom materijom čak i u pogledu pojedinih izraza koji se upotrebljavaju. Mišljenje svih zainteresovanih organizacija da su trenutno važećim zakonom predviđeni apsolutno jasni parametri i mehanizmi naplate naknade u potpunosti sa pravom EU koji bez problema funkcionišu i u praksi. Po rečima same Vlade u Strategiji razvoja intelektualne svojine te oni smatraju da ovakav predlog je ne samo nezakonit i neustavan, već i nepotreban i nazadan. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima je potpuno suprotan međunarodnim i evropskim standardima u oblastima autorskih i srodnih prava kao i ekonomskoj i kulturnoj politici u ovoj oblasti. Smatramo da sa ovakvom inicijativom i usvajanjem zakona koji je u suprotnosti sa duhom EU i našim obavezama prema EU nanosi direktna šteta Republici Srbiji koja želi izgradnju demokratskog prostora. Smatramo da Republika Srbija koja teži pristupanju EU mora ne samo da prihvati već i da sprovodi i brani sva demokratska načela uključujući i zaštitu autorskih i srodnih prava. Dalje, ovakav stav SOKOJ, znači Organizacije muzičkih autora Srbije, Organizacije proizvođača fonograma – OFPS, PI – Organizacija za kolektivno ostvarivanje prava interpretatora, ANEM, Udruženje književnika je apsolutno tačan, potvrđuje i pismo koje u uputio Vladi Republike Srbije i gospodinu Dežeru, gospodin Frensis Mur predstavnik IFPI, znači Internacionalne diskografske industrije, u kome zahteva pojašnjenje predloženih izmena zakona. Dakle, gospodin Mur u svom pismu piše da bi ove izmene primorale nosioca prava da svoja prava na nadoknadu ostvaruju preko jedne organizacije, domaće autorske organizacije i onemogućile bi nosiocima prava da se opredele za organizacije koje bi poverile ostvarivanje svojih prava suprotno sa internacionalnom i praksom EU kao i opštim principima direktive EU, pa zatim navodi o kojoj je direktivi reč, a koga pismo interesuje mogu mu ga proslediti. Dakle, ono je upućeno i Vladi i svima ostalima. Dakle to je prvo. Drugo, nametnuo bih ozbiljno ograničenje na visinu naknade i mogućnost da se naknada prikuplja od pojedinih privrednih subjekata tako što bi omogućilo ograničenje i oslobađanje od obaveza plaćanja naknada što podriva prava proizvođača fonograma i drugih nosioca muzičkih prava obezbeđena domaćim i međunarodnim pravom uključujući "Trips sporazum" što bi ugrozilo pregovore o pristupanju Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Pod tri, uveli ozbiljne promene pravila o posebnoj naknadi i nepravično bitno bi ograničila visinu naknade koju prikupljaju nosioci prava da bi nadomestili umnožavanje svojih dela bez dozvole za lične, nekomercijalne potrebe. Pod četiri, ove izmene Zakona o autorskim i srodnim pravima su u suprotnosti sa evropskim standardima i praksom i imali bi negativne posledice na tržište. Molimo vas da u najmanju ruku odložite razmatranje izmene zakona i omogućite nam da detaljno objasnimo ozbiljnu štetu koju bi one nanele republičkoj industriji kao i riziku koji bi uticao na odnose Srbije sa EU i Svetskom trgovinskom organizacijom. Moram da kažem da su ovo sve dobronamerne primedbe i da su one naišle na dobar odjek organizacija koje se kod nas bave ovom tematikom upravo jer su oni pokazali puno razumevanje za ekonomsku situaciju u zemlji i postigle dogovor o tome da se muzički dinar ukine tamo gde smatraju da nije više moguće da se naplaćuje. Gospodin Mur naravno piše i gospodinu Dežeru u pismu u kome izražava duboku zabrinutost koja se tiče predloženih izmena dopuna Zakona o autorskim i srodnim pravima gde između ostalog kaže – da bi predmetne promene značajno škodile pravima stvaraoca muzike u Srbiji. Ne slažem se sa gospodinom da treba štititi samo one koji koriste neki proizvod, treba štiti i one koji taj proizvod stvaraju. Njihovo pravo bi negde trebalo pomenuti da bude na neki način preče. Pri tome ponavljam postoji spremnost autora da shvate situaciju, ekonomsku situaciju u kojoj se nalazimo, ali da ipak ta raspodela muzičkog dinara bude pravednija. Dalje, gospodin Mur piše gospodinu Dežeru da je ozbiljno zabrinut kada je u pitanju ova inicijativa koja bi značajno uticala na poziciju domaćih i inostranih proizvođača fonograma. Ovo nije zakon koji se odnosi samo na domaće proizvođače, na domaće izvođače, kao i drugih saradnika muzike u Srbiji, konkretno zabrinuti smo za fundamentalne promene pravila koje se tiču kolektivnog ostvarivanja prava. Naime, uskratilo bi se zakonom pravo da se izabere kojoj organizaciji će se poveriti ostvarivanje svojih prava. Ovakav pristup je protivan i u konfliktu sa inostranom praksom i praksom EU što je između ostalog ukazano i u preporuci EU o ostvarivanju kolektivnog prava iz 2005. godine. Neću čitati ova dva sledeća citata iz pisma gospodina Mura koja takođe govore o suprotnosti ovih predloženih rešenja sa evropskim zakonima i standardima. Naravno, kada neko dobije pismo od ovako značajne organizacije kao gospodin Dežer on reaguje pa je i njegovo pismo stiglo ovde koje ima naziv – Zahtev za pojašnjenje o pitanju intelektualne svojine koja se tiče autorskih prava u kome se kaže - da zatraže pojašnjenja u vezi sa brojnim izmenama za koje verujemo da Vlada Srbije razmatra u vezi sa Zakonom o autorskim i srodnim pravima. Pre svega to se odnosi na član 3. Želimo da znamo, to ustvari kaže Evropska komisija, da li je predloženo da se stavi jedna tačka za prikupljanje naknade kao i za izdavanje licenci i koliko je to slučajno da javno izvođenje radova ili drugi predmeti u pitanju ukazuju da komunikaciju sa javnošću u smislu člana 3. Direktive o informacionom društvu, kao javno emitovanje i odnosa sa javnošću u skladu sa članom 8. Direktive o iznajmljivanju za producente i izvođače? Mi shvatamo predložene izmene tako da će jednoj autorskoj organizaciji za prikupljanje biti povereno da prikuplja naknadu za autore, izvođače i proizvođače fonograma. Ove organizacije za prikupljanje će nakon toga raspodeliti naknadu između različitih organizacija koje zastupaju autore, izvođače i proizvođače fonograma u skladu sa njihovim sporazumom. Međutim, u ovom slučaju struktura će biti nametnuta zakonom i moguće je da će staviti izvođače i proizvođače fonograma u slabiju poziciju u odnosu na autore. Dejstvo predloga bilo bi da se zapravo stvara monopol u pogledu prikupljanja naknade. Ovaj zahtev je ograničenje kako slobode osnivanja, tako i slobode pružanja usluga s obzirom da će prikupljanje naknade biti rezervisano samo za jednu organizaciju. Ovo bi u normalnim uslovima bilo opravdano samo usled važnih razloga u javnom interesu, uslovima neophodnosti i proporcionalnosti. Uzimajući u obzir da je naš zajednički interes da osiguramo efikasne proprise o intelektualnoj svojini očekujemo dalje kontakte u vezi sa gore pomenutim problemom. Ovom prilikom vas molimo da preuzmete sve radnje koje vam stoje na raspolaganju kako bi se sprečilo usvajanje ovako štetnog predloga. Imajući u vidu da bi njegovim usvajanjem velika grupa građana bila uskraćena za prava koja im pripadaju i koja su neophodna za dalji razvoj društva i nastavak reformi kao da bi i njegovim usvajanjem bili prekršeni standardi EU. Koliko znam, ovo pitanje je razmatrano na Odboru za evropske integracije i rasprava je pokazala da zapravo ne znamo šta je definitivni predlog ovog zakona o kome raspravljamo po hitnom postupku. Očekujem amandmane Vlade koji će uneti samo dodatnu zabunu o čemu zapravo raspravljamo. Dakle, za mene je važno da je ovo primer jednog rekao bih čak pomalo neodgovornog predloga i nekompletnog predloga koji na izvestan, posredan način kompromituje ceo zakonodavni proces. Ponoviću ono što su nam rekli predstavnici zainteresovanih organizacija, ponoviću to ne znam koliko puta, nije šteta ako se ovaj zakon povuče i ako se uradi na pravi način uz neophodne konsultacije sa Evropskom komisijom, sa zainteresovanim predlagačima i onda ponovo vrati u proceduru jer to će se dogoditi sasvim sigurno i posle usvajanja ovakvog zakona jer će te primedbe koje će nam Evropska komisija uputiti, kao i primedbe zainteresovanih organizacija biti legitiman razlog da se on ponovo stavi na dnevni red. Dakle, ponavljam svoju molbu, najrazumnije i najpravičnije bi bilo uraditi ono što je izbegnuto, a to je da se obavi prava javna rasprava o ovom zakonu i da se on povuče i da se vrati onda kada ta rasprava bude došla do vrlo konkretnih, svima prihvatljivih rešenja.
U sistemu imam gospodina Miletića Mihajlovića, da li ste se slučajno javili, po kom osnovu? (Narodni poslanik Miletić Mihajlović, sa mesta: Javljam se kao ovlašćeni predstavnik.) Izvinjavam se, samo trenutak da proverim. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću ime SPS prokomentarisati predloženi tekst zakona i ovaj zakonski predlog. U načelu ću komentarisati, ne ulazeći dublje u problematiku kojom se bavi, s obzirom da će dosta toga biti i dosta posla na tom planu će biti kada budemo razmatrali zakon u pojedinostima. Ovde imamo kroz diskusije koje smo do sada čuli prevagu u zastupanju interesa, sa jedne strane podnosiocima autorskih i srodnih prava, što naravno ne osporavam i svakako treba i ja sam zagovornik toga da i te kako treba poboljšati ta prava, tu vrstu prava, a sa druge strane, imamo i istupanje one druge sfere, a to su korisnici u smislu da su oni značajniji i da su možda čak i u nekom nepovoljnom položaju u odnosu na ono što je eksploatacija prava ovih autora, proizvođača fonograma itd. Mi iz SPS ne bi se opredeljivali u tom smislu i smatramo da je i te kako važno raditi na poboljšanju autorskih i srodnih prava za sve nosioce ovih prava i to je veoma značajno. Sa druge strane, učiniti boljitak u onim zahvatima, u određivanju jedne pravične naknade od korisnika svega ovoga. Naravno, ovo je veoma teško i složen posao. Nadalje, ne osporavam zalaganje pojedinih diskutanata koji su zastupali Socijaldemokratsku stranku, pa i SPO i DHSS. Takođe, možda se vidi u uočavamo mi iz SPS da ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima u ovom trenutku nije baš sveobuhvatan i da zaista ima mesta da on bude sveobuhvatniji u smislu boljeg i kvalitetnijeg poštovanja i uvažavanja i drugih nekih autora koji kroz ove izmene ovde nisu obuhvaćene. Naravno, to je proces, mi smo imali donošenje ovog zakona 2009. godine poslednji put, a mislim da su neke izmene bile i u 2011. godini. Zaista, već u ovom trenutku kada sagledavamo ovu problematiku na ovakav način i kada čujemo argumente onih koji zastupaju određena gledišta, zaista mislimo da će i u neko dogledno vreme ponovo ovde biti na dnevnom redu neke izmene i dopune ovog zakona, što mislim da je dobro. S obzirom na složenost i kompleksnost celokupne materije, često će se pojavljivati ovakva tema u smislu poboljšanja zakonske regulative po ovim pitanjima. Kada je reč o zaštiti autorskih prava i srodnih prava, ta prava proizilaze iz posebne sfere ljudskog delanja i da bi se govorilo o autorskim pravima, mora da postoji autorsko delo, a autorsko delo je originalna duhovna tvorevina izražena u određenoj formi, bez obzira na njenu umetničku i naučnu vrednost. Ta izražajna forma autorskog dela često je materijalne prirode, a sa druge strane, postoje autorska dela koja svoju formu ne izražavaju kroz materiju. Sve ovo zapravo ukazuje i ovo navodim kao činjenicu koja ukazuje na složenost u ostvarivanju autorskih i srodnih prava. Vrlo je teško govoriti o nekoj savršenoj i realnoj merljivosti u eksploataciji nekog autorskog dela od strane korisnika. Tu je učinjen napredak i mi imamo kroz istoriju pojavljivanje autorskih prava još u 15 i 16 veku, a prvi nacionalni Zakon o zaštiti autorskih prava je donet u Engleskoj 1709. godine, a koji je autorima davao ekskluzivno pravo raspolaganja onim što je ekonomska kategorija ili profit ili iskorišćavanje na osnovu tih svojih dela, u trajanju od 28 godina nakon čega to autorsko delo prelazi u javnu svojinu. Naravno, to jedno iskustvo i takav jedan početak, jer to nije početak kada se govori o autorskim pravima 1709. godina, nego je reč o jednom zakonu, o jednoj formi koja reguliše tu materiju na jedan takav način. Dakle, to pitanje pojavljivanja zakona u to vreme bilo je uslovljeno pojavom pismenosti razvoja i napretka pismenosti, tehnike u to vreme, i opet taj dalji napredak je učinio da se prva međunarodna konvencija, doneta je 1886. godine, a to je tzv. Berinska konvencija, po kojoj je trajanje ekskluzivnih prava bilo povećano i produženo na 50 godina od smrti autora. Među potpisnicima ove konvencije zarad javnosti, treba dati i tu dimenziju kada govorimo o autorskim pravima, a mi često govorimo isuviše usko i isuviše esnafski, a samim tim i nerazumljivo. Među potpisnicima ove konvencije, bila je i Srbija. Kasnije u staroj Jugoslaviji ili prvoj Jugoslaviji 1929. godine je donet naš prvi Zakon o zaštiti autorskih prava. Jasno je da potreba zaštite autorskih i srodnih prava je u direktnoj srazmeri sa tehnološkim, kulturnim i svakim drugim razvojem i što je taj napredak veći, sve je veća potreba zakonskog uređivanja ove materije i sve su složeniji mehanizmi u onome što jeste uređivanje ove materije. Značajno je reći kada govorimo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim pravima koji je ovde na dnevnom redu, u ovom kapacitetu i u ovom obimu, kako on predviđa kao predlog, da je to rezultat jedne opsežne i dobre konsultacije, kvalitetne konsultacije između organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava sa jedne strane. Sa druge strane, između korisnika koji obveznici naknada za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacija i fonograma, a sa treće strane, Zavoda za intelektualnu svojinu kao posebne organizacije državne uprave, nadležne za pitanja intelektualne svojine, koja pored ostalog ima i te ingerencije, davanje dozvola ovim organizacijama, oduzimanja i naravno, nadzor nad svim ovim pitanjima. Veoma je značajno podvući, kao što je i gospodin ministar rekao, da Predlog zakona uvažava iskustva zemalja u okruženju, to je veoma značajno. Druga činjenica, ekonomske prilike u našoj zemlji kakve su, odnosno kriterijum, ekonomski kriterijum je veoma relevantan za donošenje onoga što su i visina određenih tarifa, a ta iskustva treba da se koriste u smislu određenih kategorizacija, onakvi kakvi treba da budu, itd. Ono što bi još dodao, naravno da se i mi iz SPS saglašavamo sa predloženom merom da kada je reč o posebnoj naknadi, da ona ne može biti veća od jednog procenta vrednosti tog uređaja koji je na listi Vlade, a koji se naplaćuje. Dalje, osnovno merilo za određivanje naknade za javno saopštavanje muzičkih dela i fonograma, jeste za određivanje visine naknade, minimalna zarada u Republici Srbiji. To je veoma značajno jer ona, na neki način, to je neka, kako da kažem, nije relativna kategorija, i ona je realnija u ovom trenutku naše ekonomske razvijenosti, našeg standarda i primerenija je u odnosu na neku drugu kategoriju, o čemu se ovde pričalo, pomenula se prosečna zarada. Naravno, kvadratura koja služi kao osnov naplaćivanja je takođe značajna. Takođe je uz ono da mi podržavamo, da neke delatnosti, pre svega mislimo na zanatlije, treba da budu oslobođene ovakve jedne naknade. Dalje što bih istakao jeste da naknadu za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacija i fonograma, naplaćuje samo jedna organizacija. Mislim da je to u zakonu predloženo da bude najstarija organizacija, ako se ja ne varam. Mi razmišljamo u tom pravcu da bi to trebalo da bude organizacija koju određuje Vlada, uz još jednu napomenu da raspodela tih sredstava ne bi trebalo da se vrši pre nego što se učini dogovaranje i sporazumevanje o toj visini, u smislu predloga, što ide na Zavod za intelektualnu svojinu, koji koristi. Kada govorimo o Zavodu za intelektualnu svojinu, usaglašavamo se sa iznetim, da je takva jedna institucija, sa jednim punim kredibilitetom, sa jednim iskustvom i sa jednim statusom koji pretpostavlja njeno konstruktivno učešće u ovom procesu i doprineće onome da se učine pravi predlozi, odnosno donesu prave odluke kada je reč o visini tih tarifa. Kada je reč o kategorizaciji, mislimo da treba da budu zastupljene ove sfere u donošenju ovog pitanja, uz učešće reprezentativnih predstavnika, korisnika, sa jedne strane i sa druge, kolektivnih organizacija, i da to ne bude stvar jednostranog odlučivanja i zaključivanja po ovom pitanju. Naravno, dobro je da se predviđa i uvođenje vođenja elektronske kontrole emitovanja programa. Emiteri radio programa i TV programa, dužni su da vode elektronsku evidenciju, ada RRA treba da vrši kontrolu nad ovim. Trebalo bi voditi računa i o onome što su emiteri, na drugoj strani, kada je reč i o onome što su tarife i merila, na osnovu kojih se njima naplaćuju određene naknade, iz razloga što postoje, da tako kažem, emiteri sa većim kapacitetom, sa većim mogućnostima, koji zahvataju i širi prostor i sa većom ekonomskom moći i sa pretpostavkama da ostvaruju veće prihode u odnosu na one male, sitne emitere koji često nisu ili su jedva preživljavali u prethodnom načinu ispunjavanja svojih obaveza. Na kraju, da zaključim da u ovom segmentu, koji obrađuje predloženi zakon, mislimo da je učinjen napredak u pozitivnom smislu i sa tog aspekta mi ćemo glasati, uz napomenu da očekujemo da će i Evropska komisija sa svoje strane, u konsultacijama sa Vladom, dati pozitivna mišljenja, a u protivnom, ako do toga ne dođe, naravno, očekujemo od Vlade da predloži šta dalje treba činiti, kako ne bi bili u raskoraku sa onim što se očekuje i šta treba da ispunimo u smislu standarda prema evropskoj praksi. Socijalistička partija Srbije će glasati za ovakav predlog, uz očekivanje da će se učiniti određena poboljšanja, kada budemo raspravljali u pojedinostima kroz amandmane, a naravno i kroz ono što će biti amandmani iz samog nadležnog odbora, i uz očekivanje da ćemo mi ovu zakonsku materiju imati i u nekom doglednom vremenu, sa jednim širim obuhvatom i onih drugih subjekata, koji su veoma značajni u smislu kulture, a čija autorska prava ili srodna prava treba da zaštitimo. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Gorica Mojović. Izvolite.
Hvala. Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, kao što smo već čuli, postojeći Zakon o autorskim i srodnim pravima, koji je donet 2009. godine, osim što je naravno imao jednu veoma pozitivnu, rekla bih jednu od najpozitivnijih ocena Evropske komisije, samo njegovo donošenje nije izazvalo nikakvo nezadovoljstvo ni među autorima ni među korisnicima. Bojim se da će eventualno usvajanje ovih izmena i dopuna Zakona o autorskim pravima za posledicu imati veliko nezadovoljstvo, i to autora, i kao što su već i sam ministar u uvodnom izlaganju, a i neke moje kolege poslanici, nagovestili, neće dobiti prelazne ocene od relevantnih evropskih institucija, pa, dakle, i Evropske komisije. Naravno, bilo je, da tako kažem, izvesnih problema u primeni ovog zakona. Čuli smo od pojedinih kolega poslanika, da smo bili na dobrom putu da otklonimo te probleme, naročito kada je reč o visini nadoknada za javno saopštavanje, hajde da kažemo, za muzički dinar. Međutim, ono što se meni čini da je, umesto da popravimo, da učinimo sve što je moguće da se postojeći zakon na efikasan i odgovoran način primenjuje, mi pristupamo izmenama i dopunama Zakona i čini mi se, bar ja imam četiri osnovne primedbe, koje su po meni vrlo problematične. Prva je ovo objedinjavanje naplate. O tome je već bilo reči, pa ne bih ponavljala. Druga se tuče ukidanja Komisije za autorska srodna prava. Znam da je u tom delu bilo problema i da nije na odgovarajući način radila, ali čini mi se da je to bio jedan demokratski institut, odnosno Komisija je bila nadležna da daje mišljenja na tarife koje su kolektivne organizacije, odnosno strukovna udruženja predlagala. Možda to ona nije na odgovarajući način najefikasnije radila, ali prenošenje te vrste nadzora na Zavod za intelektualnu svojinu, po meni, u nekom smislu izaziva sumnju. Evo i zašto. Veoma uvažavam stručnost, kompetentnost, savest ljudi koji rade u Zavodu za intelektualnu svojinu. Smatram da je to jedna od najboljih i najpouzdanijih institucija koje imamo, ali osnivač Zavoda za intelektualnu svojinu je Vlada Srbije. Bojim se da otvaramo mogućnost da Vlada ili pojedini ministri u budućnosti mogu da izvrše neku vrstu uticaja na Zavod i onda nećemo imati ono što je trebalo da bude cilj, a to je upravo kontrola, odnosno nadzor nad ovim nadoknadama. Osnovna moja primedba tiče se člana 6. ovog zakona i svih njegovih stavova. Prvo nije mi jasno, jer, koliko razumem ovaj član 6. i stavove 1. i 2, ovde imamo dve vrste korisnika koji javno saopštavaju, odnosno emituju muziku, jedni, kojima to nije nužno za obavljanje delatnosti i druge, kojima emitovanje muzike ili saopštavanje muzičkih dela, interpretacije i fonograma jeste bitno za njihovu delatnost. Ovima kojima to nije bitno, za njih se uvodi, osim visine od 1/12 itd. i vrlo jasna kategorizacija kada je u pitanju kvadratura, do 50 kvadrata, od 100 do 150, od 150 do 200, a za ove druge, kojima je za obavljanje delatnosti bitno emitovanje muzike, postoje samo dve kategorije – do 50 kvadrata i preko 50 kvadrata. Šesdeset kvadrata je takođe više od 50, ali i 600 kvadrata je mnogo više od 60 i od 50. Prema tome, mislim da nešto tu nije u redu sa tom kategorizacijom. Po meni, već izrečene primedbe i pozivanje na ono što je ključna izmena u ovom zakonu, a nalazi se upravo u članu 6. naknada za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacije i fonograma u zanatskim radnjama se ne plaća, ovo je jedna velika zamka za sve nas. Svi mi znamo, više puta je o tome bilo reči, zahvaljujem se gospodinu Obradoviću, on je korektan ministar, došao je ovde da brani ovaj zakon, ali svima nam je jasno da je stvarni predlagač ovog zakona ministar finansija. On je takođe najavljen da će biti jedan od ovlašćenih predlagača u ime Vlade. Svi mi znamo i već smo pominjali i ta predizborna obećanja, da se na neki način ministar finansija promovisao kao zaštitnik zanatlija. Svi mi koji budemo ukazivali na problematičnost ovakve odredbe, valjda ćemo biti proglašeni da smo protiv zanatlija. Upozorila bih zanatlije da ne veruju Danajcima ni kada darove donose. Uvek ima neki "trojanski konj". Imali smo pre donošenja ovih finansijskihzakona danima, pa čak i nedeljama neverovatnu propagandnu akciju promovisanja ukidanja taksi za firmarine, za zanatske radnje, za mala i srednja preduzeća. Zaista mislim da je trebalo ukinuti neke takse, bilo ih je previše. Zanatlije su srećne. Frizeri su davali izjave – divno, ukinuće nam takse itd, a onda je neprimetno usvojen Zakon o povećanju PDB. Predlažem zanatlijama da se presaberu, koliko su godišnje izdvajali za razne lokalne takse, a koliko su sada kroz PDV morali da izdvoje za nabavku repromaterijala, za plaćanje usluga komunalije itd. Mislim da će doći na isto, ako ne i na gore su prošli. To je jedna stvar. Druga stvar, slušala sam kolegu iz JS, koji kaže da je to u redu, gde će taj mali zanatlija da plaća muzički dinar. Problem je što kad mi kažemo zanatlije, zanatske radnje, u svojoj predstavi ima upravo te male obućarske radnje, radnje za popravku odeće, ali imamo i vrlo profitabilne pekare i pečenjare i poslastičarnice i salone lepote. Ako je trebalo da zaštitimo upravo te male zanatske radnje, te koje jedva preživljavaju, sigurna sam da su postojali načini i modeli da se to uradi, a ne ovako generalnoukidamo svima tu nadoknadu. Kome činimo uslugu? Onim najvećima i onima koji ostvaruju najveći prihod. To je jedna stvar. Sledeća stvar, pokušavamo da zavadimo autore i zanatlije. Znate šta, pošto ministar Dinkić često pominje ove frizerske radnje, vezano i za ukidanje taksi i za ukidanje kasa, ako bismo kojim slučajem doneli predlog zakona kojim bi naložili frizerskim salonima koji imaju više od pet hauba za sušenje kose, da svaku tu viška ustupe malim frizerskim salonima koji imaju dve ili tri te haube, jer, bože moj, treba da budemo solidarni, treba da pomognemo malim zanatskim radnjama itd, šta bi nama rekao taj vlasnik? Kako vi to možete, to je moja privatna imovina, to sam sa svojih 10 prstiju zaradio? Autorsko pravo je privatna svojina. To je svaki autor sa svojih 10 prstiju, svojom pameću, svojim talentom, svojim znanjem, svojim obrazovanjem zaradio i ne može mu niko pravo da pokloni ili se odrekne ili mu se ograniči upravo pravo na, da kažem,naplatu tog korišćenja, njegovo privatno pravo oduzeti. Ne može se ni zakonom to oduzeti. Svi mi ovde znamo da je ministar Dinkić autor i da ima pristojne prihode od autorskih prava, ali nisam sigurna da li bi ovakav predlog stigao u Skupštinu da samo od toga živi. Zašto? Zato što 90% autora pripada kategoriju samostalnih umetnika. Onih 10 su ministri, profesori, nastavnici i imaju platu negde, rade. Znači, tih 90%, ako ne i više, samostalnih umetnika živi od ostvarivanja nadoknade za svoja autorska prava. Mi ćemo njih ovakvim zakonom najviše kazniti i još ćemo ih posvađati sa zanatlijama, umesto da nađemo pravo rešenje, da oni koji ne mogu to da plaćaju, to i ne čine. Sve u svemu, teško je podržati ovaj zakon zato što je diskriminatorski, zato što su neke njegove odredbe u suprotnosti sa drugim odredbama samog Zakona o autorskim pravima, zato što su u suprotnosti sa Ustavom i zato što su u suprotnosti sa međunarodnim konvencijama, ugovorima i direktivama, sa svim onim što smo se mi, usklađujući svoj pravni sistem sa Evropom, obavezali. Prema tome, ne bih sada ponavljala sve ono što su moje kolege rekle i dozvolila bih sebi samo da pročitam član 58. Ustava baš zbog toga što sam govorila o prirodi autorskih prava kao prava privatne svojine u kome stoji: "Pravo svojine može biti oduzeto ili ograničeno samo u javnom interesu utvrđenom na osnovu zakona uz naknadu koja ne može biti niža od tržišne". Pošto smo mi u Zakonu o autorskim pravima utvrdili pod kojim uslovima se može ograničiti to pravo, ove izmene i dopune zakona su u suprotnosti i sa samim zakonom, sa članovima zakona 32, 33, 41, 117. Mogla bih da nabrajam do sutra. Ne bih sada ponavljala koje smo sve međunarodne obaveze, odnosno, ugovore, konvencije i direktive prekršili. Ali, u ovoj izjavi o usklađenosti sa propisima EU je prosto neverovatno da se na primer, a nije jedini slučaj, kada se govori o primeni jedne od direktiva kaže šta je trebalo da uskladimo, koji deo propisa? Autor isključivo ima pravo da drugome zabrani ili dozvoli izvođenje svog dela, kako to piše i u našem Ustavu. Onda predlagač napiše potpuno usklađeno. Kako usklađeno? Znači, i ono što smo popunili, da smo navodno potpuno uskladili, nismo. U direktnoj je suprotnosti. Sve u svemu, želim da kažem da je bilo najbolje da smo povukli ovaj zakon iz procedure. Sada kada to nismo uradili, mene ohrabruje izjava ministra Obradovića da ćemo ipak saslušati primedbe evropske komisije i drugih međunarodnih organizacija i da će uvažiti neke od amandmana koje su poslanici dali. Sama pripadam onim poslanicima koji su podneli amandmane na ovaj zakon, te vas molim, mi smo već navikli da nam se zakoni vraćaju zbog neusklađenosti sa evropskim propisima, ali zašto to sebi da radimo kada možemo i sami. Dovoljno smo obavešteni, dovoljno smo pametni, dovoljno smo i edukovani da možemo sami svoje zakone da donesemo u skladu sa Ustavom i u skladu sa međunarodnim pravom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Hvala gospođo potpredsednici. Gospodine ministre, dame i gospodo ovo je zakon koji izaziva jednu lepu raspravu. Možda nije toliko interesantno građanima, ali je bilo lepo da smo tokom diskusije, mada se ona ne odnosi stvarno na ono što je predmet izmena, već stvarno na ono što jeste važno, a to je celokupan zakon i iskustvo njegove primene prethodnih godina. Čuli smo nekoliko definicija koje su tačne i koje su udžbeničke. Ja se zahvaljujem poslanici koja ih je pročitala. Čuli smo i neke delove zakona i bilo mi je zadovoljstvo da se podsetim šta sam to napisao, pre nekoliko godina. Možda je ovo lepa prilika da prvo kažemo o čemu su ove izmene, potom i tu ću se složiti sa svima koji su govorili. Da ukažemo da su ove izmene sa stanovišta primene Zakona o autorskim i srodnim pravima samo deo izmena za kojima se ukazuje potreba. Zbog toga moramo da znamo da prvo, shvatam da je to predrasuda, a autorska prava nisu samo pojedinačna, a najmanje su samo umetnička. U segmentu u kome ove izmene sada menjaju ili predlažu izmene zakona, u stvari se radi o industriji zabave i radi se o kontroli emitera i radi se o oporezivanju prilikom uvoza dela tehničkih sredstava, koja služe za umnožavanje i reprodukciju dela na kojima već postoje ta autorska prava koja moraju da se zaštite. Tu se država, ili deo organizacije umeće da iz tih naknada obezbedi da se delu udruženja esnafskih, prosledi novac koji bi nadoknadio ono što nije moguće registracijom. Hajdemo redom. Ne želim da u ovome bude politike, pa samo da raščistimo osnovnu stvar. Ni u kakvoj predizbornoj kampanji nisam učestvovao, to nikad neradim. Znam naravno, da je bilo mnogo toga kao predizborno obećanje, ali ovo je suviše sofisticiran materija da bi smo tokom nje govorili o zdravom razumu. Hajde malo da govorimo o zdravom razumu. Nije zamerka ozbiljna politička, kada je neko sposoban da neko ispuni predizborno obećanje. Zamerka je kada nije sposoban da ga ispuni. Zamerka je kada daje jedno predizborno obećanje, a potom tokom mogućnosti da ga ispuni on čini suprotno. Pretpostavljam da ćemo u buduće o tome voditi računa, da se ne bismo našli u situaciji koja je bila neprijatna, barem meni koji sam jasno rekao u diskusiji prethodnih dana, kada smo govorili o onome šta stvarno omogućava autonomiju. Jasno sam rekao – nisam iz Vojvodine, pa nemam prava, ali bilo mi je neprijatno kada je ovaj Dom prvi put ovde imao predsednika skupštine Vojvodine, prvi put u diskusiji o zakonima imao sekretara Vlade, pokrajinskog sekretara da objasni ono što su bili amandmani. Utrkivao se čitav niz poslanika da pokažu kako oni uopšte nisu važni, nego će oni, iako nisu sa teritorije, iako nisu sa poslaničkih lista, iako nisu među pokrajinskim poslanicima, da oni sve to bolje znaju. Na taj način su se rugali i bilo je neprijatno gledati to ruganje. Rugali su se onima koji su stvarno nadležni, da nešto brane jer su ih građani izabrali. Posle izbora formirani su određeni organi, sviđalo se to nekome ili ne. To je jedna stvar. Isto se odnosi i na diskusije koje smo čuli o nekim gradonačelnicima. Oni koji jesu gradonačelnici moraju da uživaju svo poštovanje ove skupštine dokle god to jesu. Molim da se o tome vodi računa. Vratimo se na zakon. Vlada kaže – koje su to ključne izmene i koji su efekti koji su želeli da se postignu? Najviše se govori o tome kada se ukida takozvani muzički dinar za zanatlije i smanjuje za vlasnike ugostiteljskih objekata. Odnosno, da će ugostiteljski objekti plaćati muzički dinar i naknadu za autorka prava za muziku, u zavisnosti od površine objekta i geografskog položaja. Potpuno je jasna namera i ja je razumem.Onas jedne strane govori i o nečemu što u zakonune piše. Znate, mi donosimo zakone, ali svet na koji se ti zakoni odnose, on je izvan ove sale. Ponekad je lako ovde izgovoritinešto, ali pitanje je da li se sadašnji zakon primenjuje? Da se ne lažemo, uopšte se ne primenjuje. Još gore, on se politički selektivno primenjuje. Ministar je korektno rekao da ne može da bude isto da li imate zanatsku radnju u Lebanu ili je imate u centru Beograda. Da bi ste od toga još odvajali muzički dinar po istim tarifama, te one moraju, u zavisnosti od geografskog položaja, prostora da se razlikuju. Znate šta je gore? Kada donošenjem jednog zakona, a mi imamonaopak običaj, o tome ne govorimo u jednom sazivu, da zakone donosimo odlučno, a sprovodimo oprezno, umesto obrnuto, da se međusobno saslušamo, da čujemo kako to zaista izgleda na terenu i da oprezno pristupimo donošenju zakona, da budemo odlučni u njihovom sprovođenju. U gradovima na koje je pod izrazom Lebane, pretpostavljam, mislio i ministar, po pravilu već imate ogromnu nezaposlenost, već imate sivu atmosferui sad da se stvarno naplaćuje muzički dinar u svim zanatlijskim radnjama ili manjim objektima, imali bi ste još i muk i tišinu. To je činjenica. S druge strane, mi znamo da se ova zakonska odredba često, zavisno od vlasti ili mogućnosti uticaja pojedinačnih moćnika, što nije stvar uvek politike, da se ne lažemo, primenjuje samo na neke i da se time dodatno u stvari globe neki, jer se drugima omogućava da ne plaćaju ništa. To je stvarnost. Kada vlada predlaže zakon, ne ova, ma koja vlada, i uoči da se nešto ili zloupotrebljava ili da nije pitanje prava, nego pravde, ona mora da interveniše. Moram da kažem da koliko god ljudi bili opsednuti i zadivljeni sposobnošću jednog ili više ministara da nešto obećaju u predizbornoj kampanji, pa da kasnije ostvare, nije istina. Ovo smo svi uočili ranije. Gospodine Obradović i ja smo se i danas podsetili, već je u Skupštini bio jedan predlog koji je nastojao da se nađe načina da se ovaj problem reši, da se obezbedi, s jedne strane, ono što je strašno važno. Mi kao država, kao sve države u tranziciji, najmanje poštujemo autorska prava, da se ne lažemo. Pošto je preduslov za to da imamo ne samo zakon i da se primenjuje, nego da imamo i sudove i uređeno i efikasno pravosuđe, ni to nemamo i za to nije pitanje krivice jedne vlade, da se ne lažemo. Mi smo u situaciji da ovakvim rešenjem istovremeno promovišemo mogućnost da se stvarno, makar u jednom segmentu, a još jednom kažem, to nije pitanje umetnosti, kulture, to je industrija zabave, ali da se makar u jednom segmentu omogući da se stvore preduslovi gde neće biti ekonomskih opravdanja ili da se kaže – nepravedno je, dajte vi to u Novom Sadu ili Kragujevcu, što ste došli kod mene u Kosjerić da to primenjujete, u mojoj maloj radnji, dakle, da se svuda poštuju autorska prava. Izvinjavam se ako zvučim pomalo ironično, ali shvatite, ovde je reč o jednoj vrsti autorskih prava. Sva ostala autorska prava ove izmene ne tretiraju. Malo mi je neprijatno, moja autorska prava su u prethodnih 12 godina pljačkana i malo mi je neprijatno kad čujem da oni koji su to ili omogućavali ili pomagali ili učestvovali, ne bih se iznenadio da se nađu i među ovlašćenim predstavnicima danas i da pri tome govore o onome o čemu ove izmene zakona uopšte ne govore. Vratimo se sada na drugi set izmena, koji je vrlo važan. I ja sam ohrabren sam izjavom ministra Obradovića i ja sam potpisao neke amandmane koliko juče, koji idu u tom smeru, a koji se tiču pokušaja da usaglasimo svoje obaveze prema EU, potpise ispod konvencija, sopstvene zakone i mogućnost da se to stvarno sprovodi. Veliki je pritisak bio prethodnih godina u različitim segmentima od strane lobista, ali i od strane stvarno zainteresovanih, da se neka pitanja u praksi reše. Moram da kažem, kada je u pitanju jedan drugi segment, a to je oporezivanje prilikom uvoza, odnosno prve prodaje, gde je postojala jedna čudna pretpostavka od stanovišta zakonodavca, da su svi građani ove zemlje kriminalci i da kad oni kupe računar, oni će sigurno da ga koriste i zato da kradu autorska prava. Ne može se poći od takve pretpostavke. Moram da kažem da smo u okviru onoga što su podzakonski akti, odnosno rad komisije i pravilnici, gospodin Obradović i ja objasnili, zamolili ostale članove Vlade i svi su to podržali da se na ovaj tehnički način to što je bilo zaprećeno ne ostvaruje, pa na taj način, da budemo jasni, nisu bili ugroženi najvećim mogućim oporezivanjem do sada svi uvoznici, prodavci ukupne opreme, koja se ovim izmenama sada, i to je vrlo važno, klasifikuje na ono što jeste fonooprema, što se koristi u reprodukciji, u studijima, šta je klasična računarska oprema. U odnosu na to, ovde sada imamo čitav niz predloga u ovim izmenama, koje na neki način relaksiraju sve one koji brinu o potrebi da što brže, što jeftinije, što veći i raznovrsniji broj različite računarske opreme stigne do građana i da oni ne budu dodatno opterećivani još nečim što stvarno neće završiti u rukama ili u džepovima autora, a posebno, završiće u delu samo jednih autora, iz jedne oblasti. Šta je sa filmom? Taj novac ne ide njima. Šta je sa piscima? Ovde je neko nekoliko puta pomenuo. Šta je sa onima koji su stvarna većina? Nisu pojedinačna, nego kolektivna autorska prava ona koja se najčešće kradu i zloupotrebljavaju ili ne plaćaju, recimo, agencijska autorska prava, vesti. Pogledajte malo sajtove državnih organizacija, kao i Skupštine, pa proverite odakle je fotografija i da li piše čija je. Pogledajte čija je vest. To se odnosi na svako ministarstvo, gospodine Obradoviću, na sajt Vlade i odakle je. Hoćete li još bolji primer, pošto ovde govorim o muzici? Imali smo, kao i u slučaju inauguracije prethodnog predsednika, izvođenje pesama. Na početku je himna, naravno, a na kraju, nešto što nije sada, a vi znate da se zalažem i predložiću zakonsku izmenu, nešto što bi moralo da bude svečana pesma i da se izvodi na kraju različitih događaja, pa i različitih državnih svečanosti. To je "Vostani Serbije". Skupština je ovde svečano čula "Vostani Serbije". Mislim da smo i ustali, mada je samo svečana pesma i ne treba ustati. Da li shvatate, da li na to postoje autorska prava? Porodica Baronijana Varteksa je živa. Nije prošlo 70 godina. To njima niko ne plaća. Mora da postoji način da se za takvo izvođenje nađe prema porodici dogovor, dakle, ili da se omogući da različite institucije, a tu se neće pojaviti ni RRA, nema tu nikakve košuljice gde biste mogli da nađete da će biti izvedena ta i ta pesma i u čijoj će izvedbi biti, dakle, da se ta autorska prava regulišu. Država mora svojim primerom prva da pokaže da brine o autorskim pravima, da sklapa različite sporazume, dakle, sa autorima ili sa vlasnicima autorskih prava, kao što predlaže da esnafske organizacije i udruženja sklope međusobne sporazume kojima će se dogovoriti oko praćenja, raspodele itd. i što je očito nešto što nije klasična javna rasprava, čemu smo prisustvovali, a tu su i različiti poslanici svedočili, prethodnih godina smo o tome slušali, o različitim interesima, kako rasporediti, koje udruženje. Zbog toga je ovde, to i podržavam, dato i rešenje – šta ako se ne dogovore, jer logično je pretpostaviti da će se dogovoriti, a logično je pretpostaviti i da neće. Dato je rešenje. Potpisao sam i amandman kojim se ono precizira, šta će se u tom slučaju dogoditi, da ne bi bilo samo rečeno ono što trenutno piše u predlogu. U tom slučaju će o tome odlučivati Zavod za zaštitu intelektualne svojine. Gospodin Obradović je to istakao, mi smo se, nažalost, prethodnih godina našli u situaciji da nismo imali ozbiljne, i oprostite, ovim ne želim ni na koga politički da skrećem pažnju, nego govorim o onim tehničkim službama koje su učestvovale u pregovorima. Često nisu imale sa terena tačne podatke o održivosti neke zakonske norme i mi smo često u potrebi, a ona je bila realna, da što pre donesemo neke zakone iz određene oblasti, da ispoštujemo ono što je već dostignut standard i nismo bili u prilici da detaljano razmotrimo korake da mi stvorimo mogućnost da stvarno ispoštujemo taj standard. Ova najava koju smo sada čuli u odnosu na primedbe, sugestije i zapitanosti, a to su tri vrste primedbi koje smo čuli od različitih evropskih organizacija, bilo da su one esnafske, bilo da su lobističke, bilo da su političke, da se one još jednom razmotre i da se eventualno amandmanima odbora, nadam se da sam to dobro shvatio, sugeriše eventualno drugačije rešenje u nekim izmenama i dopunama. Dame i gospodo, uobičajeno je da oko ovakvih zakona iz ovakvih oblasti nema velikih političkih sporova. Naravno, deo političkog folklora je da nešto što je još juče bilo u Skupštini, ili nešto što ste još juče zagovarali na Vladi, danas zagovarate suprotno. To neću uraditi. Pretpostavljam da će se mnogi od toga uzdržati. U svakom slučaju, još jednom vas molim da kada je u pitanju ovaj zakon, u narednom periodu, tu se slažem sa mnogim kolegama, neophodno je od strane ne samo jednog ministarstva, sada kada smo stvorili uslov, kada konačno imamo adekvatno registrovana reprezentativna udruženja u jednoj oblasti, kada ćemo, u skladu sa strategijom medijskom, morati da donosimo čitav niz zakona u okviru čega će biti nove obaveze regulatornih tela, da u odnosu na sve to, oprezno i strpljivo, prikupimo šta sve treba menjati u ovom zakonu koji je stvarno učinio, inače kada je donet, u prepoznavanju problema u ovoj oblasti, šta sve treba da uradimo, da u narednom periodu pristupimo dodatnim izmenama zakona, da bi se usvojile i uvažileprimedbe koje smo danas čuli, a koje uopšte nisu predmet ovih izmena zakona koji su danas pred nama. To je ono što sam želeo danas da vam kažem. Hvala.
Hvala. Da li se još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, javlja za reč? (Ne.) U tom slučaju, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre i poštovani građani Srbije, posle tri godine su pred nama izmene i dopune Zakona o autorskim i srodnim pravima. Na prvi pogled deluje da je javnost Srbije nezainteresovana za ove izmene i dopune, ali verujte, obzirom da je u pitanju muzički dinar, kako mi to kažemo, a taj muzički dinar ima specifičnu težinu od nekoliko miliona evra u Srbiji, ovako siromašnoj, onda je interes za ovu temu zaista veliki. Nisu to samo mali radio emiteri. Svako ko smatra da ima prava da brine o intelektualnoj svojini i o autorskim i srodnim pravima, danas prati zasedanje Skupštine. Dakle, svaki zakon o autorskim i srodnim pravima je po značaju materije koju uređuje tzv. sistemski zakon. Njime su uređena prava na književnim, naučnim, stručnim, umetničkim delima, interpretacijama, zvučnim i video snimcima, filmovima, TV i radio emisijama, bazama podataka i slično, kao i načini ostvarivanja svih prava i njihova sudska zaštita. Drugačije rečeno, ovaj zakon više utiče na kulturu nego Zakon o kulturi i na medije, više nego Zakon o radio difuziji. Vrlo verovatno je to razlog što se praktične posledice njegovih rešenja baš ne vide mnogo u javnosti i ne prezentuju mnogi u javnosti. Naravno, svaki zakon koji se donese, pa i izmene i dopune zakona, tog trenutka kada se usvoje u ovom visokom domu, izmene život nekome u Srbiji. To je odgovornost od koje moramo poći. Mnogo je polemike oko nekoliko članova ovog zakona. Sklona sam da verujem da ministar zaista ima dobru volju da izađe u susret sugestijama koje dolaze i danas je i to rekao. Mislim da ćemo na Odboru za kulturu moći da napravimo neke korekcije koje će ići u korist onih kojih će se ovaj zakon najviše ticati, a to je upravo naknada koja se naplaćuje. Inače, imali smo nekih posebnih primedbi što se tiče ovih izmena i dopuna. Verovatno kada zakon počne da živi u praksi, a transparentnost sprovođenja zakona je stvarno ono što se svih nas najviše tiče i onih na koje se on primenjuje, onda ćemo doći do nekih rešenja. Kada se zakon donosio, ovde smo ceo dan raspravljali i pokušavali da se izborimo za svoje amandmane, za neke jesmo, za neke nismo i imamo zakon kakav jeste na delu, a danas imamo pred sobom i njegove izmene i dopune. Intelektualna svojina je svakako širok pojam i to je ono što treba da bude jedan od značajnijih resursa jednog naroda i jedne države i kao takav treba i da ga posmatramo. Pravda je ono što očekuju svi oni kojih se to tiče. Pravo i zakon su instrumenti pravde na koje svi imamo pravo u ovoj državi. Ono što bih samo stavila kao jednu malu primedbu, između ostalog, što ćemo izneti i na Odboru za kulturu i informisanje, kada budemo sa ministrom dogovarali oko mogućnosti da se amandmanski još deluje, je pitanje komisije koji se ovde članom 9. menja, odnosno od davanja mišljenja se prelazi na to da komisija daje saglasnost. U prethodnom sazivu je bio problem upravo u radu ove komisije, jer ova komisija je potrošila tri godine bez vidljivih rezultata. Imala je vrlo problematičan sastav, da ne kažemo da se taj sastav stalno menjao, a na kraju je tu komisiju napustio i sam predsednik. Da nas ne bi koštala vremena, novaca, a vreme je vrlo skupo i novca nemamo dovoljno, mora se obratiti pažnja upravo na to ko će i kako sprovoditi ovaj zakon. Sprovođenje Zakona o autorskim i srodnim pravima mora biti zaista vrlo transparentno, jer rekoh već, intelektualna svojina je nešto što je naš, možda, najznačajniji resurs. Dakle, sva ova prava koja treba da budu zaštićena i svi oni koji treba da plaćaju određene naknade zbog upotrebe i korišćenja autorskih određenih prava, žele da ovaj zakon bude jednak, pravičan za sve, pre svega, pravedan i imajući u vidu ono što je neko od govornika rekao, a mislim da je to bio baš ministar, nije isto imati pogotovo u Srbiji, u ovom trenutku, jednu radnju ili jednu radio stanicu negde u Apatinu, negde u Žitorađi ili u Beogradu. Moramo zaštiti te ljude koji, ipak, svakog dana žive i kroz ovaj muzički dinar i od ovog muzičkog dinara. Očekujem, zaista, znajući gospodina ministra da je uvek bio vrlo dobar saradnik sa poslanicima, bez obzira da li su sa pozicije ili opozicije, da će imati široko razumevanje kada budemo dogovarali još neke amandmanske izmene u ovom zakonu. Hvala.
Hvala. Gospođo Mojević, po kom osnovu se javljate, samo mi recite? (Gorica Mojović, s mesta: Kao ovlašćeni predstavnik.) Nemate prava, niste pomenuti. Nemate pravo na repliku, a možete kasnije da se javite, jer kršimo Poslovnik, gospođo Mojović. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa stavom naše poslaničke grupe, samo zbog javnosti bih rekao da se nastupi naše poslaničke grupe neće u velikoj meri razlikovati od onih nastupa koje smo imali u prošlom skupštinskom sazivu i u prethodnim, kada smo se trudili da budemo zaista glas savesti vladajuće koalicije, a sve u cilju da taj naš put ka EU, što u prevedenom značenju znači put ka normalnoj, uređenoj i bogatoj Srbiji, bude što kraći. Zbog toga su nam u prošlom sazivu često i govorili da smo i opozicija u tadašnjoj vlasti, a zaista smo ukazivali na sve ono, u najboljoj nameri, što mislimo da treba da dovede do harmonizacije naših propisa sa propisima EU. Pokušavali smo da mnoge zablude i predubeđenja, koja postoje u vladajućoj koaliciji, na taj način razbijemo,zbog toga što se u mnogim elementima svog ponašanja sve vlade, a mislim na vlade posle 5. oktobra, nisu ponašale evropski. Bila je mrtva trka između nekoliko političkih stranaka koje su želele da sebi prikače to ekskluzivno pravo da su epopejci, da smo oni mogu dovesti Srbiju u EU. Nekako smo se mi kao jedini predstavnici evropske desnice u Srbiji, u tim momentima trebalo da osećamo inferiorno, ali nismo. Hoću i ministru Obradoviću da kažem, kao predstavniku Vlade, mene mnogi zakonski predlozi koji stižu u Narodnu skupštinu pred narodne poslanike, i ponašanje posle izrade nacrta radne grupe, odsustva javne rasprave, hitan postupak itd, a onda vidimo, kada uđete u Narodnu skupštinu da postoji veliki problem i podsećaju na ponašanje DOS-a posle 2000. godine. Građani Srbije su tražili promene, tražili su pozitivne promene. Ako pravite promene, u svakom segmentu vašeg delovanja neka budu pozitivne. Vi ste meni ovde u vašem uvodnom izlaganju mnoge adute izbili iz ruku. Rekli ste da ćete tek razgovarati sa predstavnicima Evropske komisije, verovatno i sa gospodinom Dežerom, izaslanikom Evropske komisije, da ćete se konsultovati sa još nekim strukovnim udruženjima, da ćete da pogledati amandmane itd. To je pošten i korektan nastup, ali u startu priznanje da je zakon koji je došao pred narodne poslanike manjka, da vi nemate argumentaciju dovoljno jaku da ga branite, jer je došao tekst iza koga vi stojite i da očekuje pomoć od narodnih poslanika. Dobićete pomoć od svih. Gospođa Mojović je dala jako konstruktivne predloge i predstavnici vladajuće većine koji nisu imali hrabrosti da vam kažu sve ono što misle o ovom predlogu zakona i mi kao deo opozicione stranke zato što smo predložili dosta amandmana. Ono što je moja sugestija – dođite jednom, ako se pozivate na evropske principe, jer se građanima Srbije i nama, koji smo istinske pristalice članstva Srbije u EU i kompletne primene evropskih standarda u Srbiji, smučilo da se pozivate na evropske principe, a da se u jednom delu gde postoje interesne grupe kojima odgovara da se ponašaju antievropski, svesno ili nesvesno stižu zakonski predlozi koji ne sadrže evropska rešenja. U startu postoji sumnja da su protivustavni. Dobio sam informaciju da je direktorka Zavoda za intelektualnu svojinu, gospođa Branka Katić, više puta rekla da izmene zakona nisu dobre, da su u suprotnosti sa evropskim konvencijama i standardima, da su na sastanku Odbora predstavnici najrelevantnijih strukovnih udruženja rekli ono što je interes, verovatno i Vlade, ako je namera dobra, da se ovakav zakon povuče iz procedure. Obavite javnu raspravu, obavite razgovor sa svim relevantnim strukovnim udruženjima i onda dođite sa zakonom koji zaista na pravičan način štiti širok spektar i lepezu intelektualne svojine svih tvoraca intelektualne svojine u Srbiji i koji na pravičan način štiti sva njihova prava. U raspravi u pojedinostima mi ćemo videti prvo kakvu ćemo informaciju dobiti od vas, što se tiče vaših kontakata sa predstavnicima Evropske komisije. Verujte, nama se smučilo koliko smo dobili pisama, sugestija, poziva i apela da se ovo, kako je počelo da se radi, ne radi. Zaključiću, sa svakim sledećim predlogom zakona, nemojte se pozivati na evropske standarde ako oni ne budu primenjeni u zakonu 100%. Ili se ponašajmo u svemu evropski ili antievropski, a sve ovo između nikuda ne vodi. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanica Mirna Kosanović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege poslanici, htela sam samo da ukažem da je Zakonom o autorskim i srodnim pravima uređeno pravo autora književnih, stručnih, umetničkih i drugih dela, pravo interpretatora, pravo prvog izdavača slobodnog dela, pravo proizvođača fonograma, videograma, emisija, baza podataka, pravo izdavača štampanih izdanja, kao i prava srodnih i autorskih prava, način ostvarivanja autorskog i srodnog prava, kao i sudska zaštita. Autorsko delo je originalna duhovna tvorevina autora izražena u određenoj formi, bez obzira na njegovu umetničku, naučnu i drugu vrednost, njegovu namenu, veličinu, sadržinu i način ispoljavanja, kao i dopuštenost javnog saopštenja njegove sadržine. Autorskim delom se između ostalog smatraju pisana dela, knjige, brošure, članci, govorna dela, kao i predavanja, govori, dramska, dramsko-muzička i koreografska dela, muzička, filmska dela, dela likovne umetnosti, dela arhitekture, kartografska dela, planovi, skice i pozorišna režija. Autor, kao takav, ima i uživa moralnu i imovinsku zaštitu. On ima prava u pogledu svog autorskog dela od trenutka nastanka autorskog dela. Sva prava autora regulisana su već postojećim Zakonom o autorskim i srodnim pravima. U jednom delu odredbi zakona, postojeći i sada važeći zakon, govori se o umnožavanju autorskog dela bez dozvole autora. U tom smislu, zakon predviđa pravo autora na posebnu naknadu i uzima u obzir verovatnu štetu koja nastaje kada se njegovo delo bez odobrenja umnožava za lične nekomercijalne potrebe. Tu naknadu plaćaju proizvođači, prodavci informatičke opreme, a posredno je plaćaju i građani koji kupuju i koriste uređaje. Razlog za predlaganje i donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, a u članovima koji su bliže opredeljeni u predlogu, su ti što su se merila za određivanje tarife za naknade uopštena, oni su previše apstraktno postavljeni. Osim toga, nedovoljno su prilagođena pojedinim oblicima iskorišćavanja autorskog i drugog srodnog prava. Ove izmene su naročito važne da bi se uvela egzaktna merila za određivanje visine naknade. Radi se o dve vrste naknade. Jedna je posebna naknada, a to je ona koja je predviđena u članu 39. zakona. Druga je naknada za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacija i fonograma iz člana 171. zakona. Posebna naknada se ne plaća za uređaje i predmete koje potencijalni obveznik kupuje u drugoj državi ili carinskoj teritoriji. Vlada donosi akt kojim se utvrđuju uređaji za koje se plaća posebna naknada u slučaju sumnje da neki uređaj ili predmet ima više funkcija. Postojanje obaveze plaćanja posebne naknade se utvrđuje na osnovu namene tog uređaja. Što se tiče naknade za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacije i fonograma, plaća se kada je javno saopštavanje nužno za obavljanje delatnosti korisnika. Visina se vezuje za minimalnu zaradu u Republici Srbiji, a kao dopunski kriterijum za određivanje visine naknade uzima se površina komercijalnih poslovnih prostorija korisnika. Kod ovog vida naknade vodi se računa o tome da li je javno saopštavanje muzičkih dela nužno za obavljanje delatnosti korisnika ili je ono samo korisno i prijatno, pa se u tom smislu i naknada određuje u nižem iznosu ukoliko ona nije nužna za obavljanje delatnosti. Dakle, vrši se odgovarajuća kategorizacija korisnika. Takođe, prilikom kategorizacije se vodi računa o tome koje je to geografsko sedište korisnika, kao i o finansijskom prometu koje korisnik ostvaruje. Ono što je takođe sadržano u predlogu zakona, a to je da sa datumom stupanja na snagu prestaje sa radom Komisija za autorska i srodna prava, te njene obaveze, predmete i sredstva preuzima Zavod za intelektualnu svojinu. Zavod za intelektualnu svojinu ima taj značaj što će se upisom autorskih dela ili srodnog prava evidencijom i deponovanjem kod zavoda obezbediti dokazi o postojanju tog dela. Zavod nema funkciju da ispituje sadržinu predmeta deponovanja, a prijemom se obezbeđuje dokaz o činjenici, a koji mogu biti od značaja za neki sudski spor oko zaštite autorstva ili neku drugu potrebu, a u vezi sa predmetom deponovanja. Kao zaključak navodim da će SDPS podržati predložene izmene ovog važnog zakona, budući da on u svojoj suštini spada u reformu ekonomskog sistema koji će redefinisati ekonomsku i socijalnu krizu, a takođe voditi ka reformisanju i unapređenju političkog sistema.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Božidar Đelić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, građani Republike Srbije, pred nama je naizgled ograničena promena jednog sporednog zakona. Mislim da interesovanje za ovaj zakon proizilazi iz činjenice da je umetnost među nama i da je ona nama važna, da je muzika, ove promene se pre svega tiču muzike, sve prisutna u našim životima. Kada bolje pogledamo stvari, vidimo da tu ima dosta ekonomskih interesa i da postoje određeni interesi. Do dana današnjeg ove izmene i dopune zakona pokazuju da smo i dalje u situaciji da, u ovoj sferi organizacije naših života, oni koji bi trebali da budu upućeni jedni na druge se ponašaju kao rogovi u vreći. To nije dobro. Evo, novog pokušaja da se to uradi na ovaj način. Mi u DS verujemo da ove izmene i dopune neće biti dovoljne, niti su uperene u pravcu da bi dovele do saglasja u ovome domenu. Zbog toga, ukoliko se matični odbor, a želim da preciziram da matični odbor nije Odbor za kulturu, već Odbor za prosvetu, nauku i tehnološki razvoj, to je razlog zbog kojeg se ovde nalazi poštovani dr Žarko Obradović, a ne ministar kulture, ukoliko te promene ne budu donesene, mi nećemo moći da glasamo za ove izmene i dopune zakona. Ovde govorim i kao predlagač onog zakona iz 2009. godine, kada sam bio ministar nauke i tehnološkog razvoja. Samo da podsetimo da je ovaj zakon bio bitan razlog zbog kojeg je Evropska komisija u izveštaju za tu godinu, a bogami i za prošlu godinu i 2010. godinu, rekla da je domen zaštite intelektualne svojine jedan od onih gde je Srbija doživela najveći napredak i gde se skoro u potpunosti uskladila sa propisima EU. Vidimo, to je i sam predlagač dr Žarko Obradović rekao, i na tome mu zahvaljujem, a ovde imamo i dopis Evropske komisije, da nas ove izmene i dopune zakona udaljavaju od te usklađenosti. Ono što je mnogo bitnije je to da one unose jednu formu diskriminacije u našem društvu. Tačno je da bi na mestu gospodina Obradovića trebao da bude gospodin Dinkić. Evo paradoksa. Kada govorimo o zanatlijama, setimo se kampanje u maju mesecu. Valjda je ta pesma i ta muzika gde su zanatlije, sećam se nekog pekara, pa tu je bio i neki drugi zanatlija, branila boje te političke partije kroz taj način, kroz autorstvo, kroz umetnost. Evo tog paradoksa da ta partija, koja se služila baš umetnošću i autorstvom, danas pokušava da ugrozi protivustavno i protivzakonito interese onih koji su im, uveren sam, doneli dosta glasova na prethodnim izborima. Da bi naši građani možda bolje shvatili šta se ovde predlaže, da vide zbog čega ovo što ću sad da kažem nije protiv zanatlija, moja koleginica Gorica Mojović je briljantno pokazala da je i ta socijalna grupa u našem društvu veoma heterogena, da uopšte nije toliko ujednačena da možemo na ovakav način jednostavno da ih isključimo iz naplate onoga što je zapravo neotuđivo pravo svojine autora. Ako već ovaj režim želi da izglasa da se ukida taj muzički dinar, kao što je postao poznat u našem društvu, za zanatlije, da li bi onda trebalo da izglasamo i zakon kojim bi svi autori bili doživotno oslobođeni od plaćanja svih zanatskih usluga? Na primer, ovde u Skupštini imamo gospođu Milekić, imamo gospođicu Adžemović, imamo Sinišu Kovačevića, na kraju krajeva, imamo i gospodina Deretu kao autora i Mlađana Dinkića, pa da li treba sada da izglasamo zakon kojim će oni doživotno biti oslobođeni plaćanja svih usluga svakog zanatlije? Kada tako prikažemo stvari, vidimo da to pravo svojine, pravo na plodove sopstvenog rada, koje imaju zanatlije, moraju da imaju i oni koji su autori. Zbog toga ne verujemo da će ovakva promena izdržati iole ozbiljniju tužbu pred Ustavnim sudom, a one i te kako dolaze. Moram da kažem, poštovani gospodine Obradoviću, da se sa jednim delom vašeg izlaganja ne možemo složiti, a to je da su sva udruženja bila saglasna sa ovim izmenama i dopunama. Imamo i mi u DS, kao i sve druge poslaničke grupe, mnogo tih dopisa gde je evidentno da se oni ne slažu međusobno, u tome nema ničeg novog, ali i da se ne slažu sa ovim predloženim izmenama i dopunama zakona. Kada smo već kod ovog ukidanja, da kažem paušalno za jednu i samo jednu kategoriju, da to krši naše međunarodne obaveze i Berlinsku konvenciju i Rimsku konvenciju. Da citiramo malo i članove zakona koji će biti, ukoliko se ove izmene i dopune usvoje, direktno u koliziji, ne samo sa Ustavom i međunarodnim obavezama naše zemlje, nego i sa članovima 32, 33, 41, 117. i 127. postojećeg zakona. Ne može na pola, ako želite da ovo promenite, moraćete da promenite i ove druge članove, da bi zakon bio koherentan unutar njega. Obradovan sam činjenicom da je ministar Obradović spreman da prihvati, i mi ćemo to inicirati, amandman, a predsednik ovog odbora, prof. Stojković će to sigurno sutra tokom sastanka odbora predložiti, da se u članu 6. ukine ova druga diskriminacija i jedan apsurd, a to je da oni koji žive od muzike, mislimo na ugostiteljske objekte, na diskoteke, na splavove, da i oni veliki objekti, neki od njih imaju po 400, 500 ili 600 kvadrata i znamo da nisu socijalni slučajevi, budu tretirani kao neko ko ima tačno 51 kvadrat. Želim vam puno uspeha u primeni, jer mi nije uopšte jasno ko će sada da ide i da meri koliko tu ima kvadrata, gde dolaze gosti, a gde ne dolaze. Mnogo je bilo jednostavnije da ste se oslonili na Poresku upravu i na Zakon o imovini u statici i da se onda eventualno naknada smanji u apsolutnom iznosu, pa da onda pomnožite sa tim kvadratnim metrima. Mislim da tu ima mnogo diskrecije i ko će sad ići na teren da meri gde će da kroči gost, a gde neće? U ovim odredbama jasno vidimo da se išlo prebrzo i da se nije dovoljno konsultovalo ni sa strukom, ni sa udruženjima. Žao mi je, moram da kažem, što po ko zna koji put, time ću zaključiti, tamo gde moramo da ustrojimo društvo, gde se država ne pita baš za sve, država mora da se pita tamo gde mora da se pita država, ali valjda je demokratija da ljudi koji imaju određeni posve legitiman interes, ovde se radi o autorima, o onima koji su interpretatori i o onima koji to izvode, pa bi valjda bilo normalno da se kroz njihova udruženja ukrste veoma jasno njihovi interesi i da se dođe do dogovora. Možda nismo dovoljno dobro uredili drugi stepen, kada nema dogovora, ali žao mi je što se onda sve sada prebacuje na jedan organ koji dobro funkcioniše, ali će to biti jedan ogroman pritisak iz Vlade, jer tu ima sukobljenih interesa, očigledno, kao i iz ovih strukovnih udruženja. Neće lako biti funkcioner onaj koji će pokušati da donese odluku koja posle toga treba da se nametne svima. Ima još mnogo toga oko čega treba da se dogovorimo. Znamo, na primer, i to je još jedan primer apsurda u primeni nekih stvari, da festival Egzit godinama ima problem sa SOKOJ, jer im se pokušava naplatiti nadoknada na apsolutno sve numere koje su tamo izvedene. Neki sudija, valjda u Novom Sadu, odlučio je da se neće primenjivati tarifa na ono što ide preko fonograma, tj. na odloženo ili preko CD, samo na ono što je efektivno tamo svirano, nego će se primeniti na celu osnovicu svih izvedbi, a znamo da je 95% njih na Egzitu. Egzit nije jedini festival koji ima taj problem. Ovaj sudija pokušava da nametne višu tarifu na sve što se tamo izvede. Zbog toga je Egzit blokiran i to su u evrima milionski iznosi gde se ovde sporimo. Očekujem, i time završavam, da posle, po ko zna koji put, uvođenja na hitni postupak nečega što zapravo nije dovoljno dobro raspravljeno, nije dovoljno dobro zanatski uređeno, samo da bi jedan ministar mogao da kaže – evo, i ovo sam uradio, kao da ćemo imati izbore sutra, pa možda će i to biti slučaj, pa da se kaže – idemo u te nove prevremene izbore i mi smo sve uradili. Ne vidim drugu motivaciju. Treba veoma dobro razmotriti na odborima ono što se razmotriti može. Ministre, od vas očekujem, znam vašu profesionalnu savest, da u mesecima koji dolaze ovoga puta, preuzimajući odgovornost za ovaj zakon koji je u vašem resoru, a ne tuđem, dođe do ozbiljnih, temeljitih i usklađenih sa evropskim tradicijama, ali mnogo bitnije, sa onim što je potrebno našoj zemlji, da imamo neke prave izmene i dopune ovog zakona. Ovako kako jeste, jednostavno nevalja. Hvala puno na vašoj pažnji.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Jelena Travar Miljević.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Na samom početku želela bih da ukažem na neke stvari. Niko danas ne ukida autorska prava, autorska prava su jedna od osnovnih prava svakog modernog društva. Ono što lično mogu da iskažem kao zadovoljstvo, jeste da je jedan zahtev preduzetnika prebačen u konkretnu akciju. Da, URS su dosledni u sprovođenju onoga što su u predizbornoj kampanji obećavali. Ono na šta bih želela sve nas da podsetim, a izgleda da su neki ovde zaboravili, jeste da smo o sličnom zakonu, sa istim namerama raspravljali proletos. Da je taj zakon bio u skupštinskoj proceduri i da sam tada kao članica Odbora za nauku isto tako podržala kao i neke moje kolege izmene ovog zakona koje su se takođe i tada ticale ukidanja muzičkog dinara za zanatlije i malo jasnijeg definisanja tarifa. Tako da mislim da oko tog pitanja ne bi trebalo i oko ovog pitanja da bude spora, jer upravo ovo jeste predmet izmene i dopune zakona. Takođe, ponosna sam što spadamo u one koji slušaju glas privrede jer isto tako moram da naglasim da su ugostitelji iz opštine u kojoj ja živim, nakon usvajanja ovog zakona došli da razgovaraju kako imaju problema prilikom samog uplaćivanja, kako iznosa, tako što to rade putem tri uplatnice. Složili se mi ili ne, ali postojali su sporovi i prethodni govornik je to naglasio kada je govorio o "Egzitu", od samog početka primene ove naknade, od definisanja tarife do sporova oko formiranja asocijacija koje imaju pravo da naplaćuju popularno nazvano ovaj muzički dinar. Isto tako žalosno je, ali reći ću da su autori možda najmanje prava ostvarivali na ovaj način. Muzički dinar je najbolji pokazatelj kako nedovoljno osmišljeni, neprecizno utvrđeni parafiskalni namet može proizvesti nekad više štete nego koristi i to kako onima koji su direktni obveznici ovog nameta tako i samom zakonodavcu koji je ovaj namet propisao a na kraju onima koji su bili predviđeni za direktne korisnike ovog prihoda, a što sam malo pre naglasila. Ovo je stav i naroda, i mislim da smo svi upoznati sa ovim. Još jednom ću naglasiti ovaj zakon, odnosno predmet ove izmene ne ukida autorsko pravo i odnosi se u najvećem delu na muzički dinar. Ono što je meni bio kuriozitet jeste da recimo prvi nacionalni zakon o zaštiti autorskih prava je donet u Engleskoj 1709. godine. Po važećem zakonu naknadu za muzički dinar u Srbiji za vlasnike kafića površine do 50 m2 iznosi oko 400 evra godišnje, što je oko tri puta više u odnosu, možda sam pogrešila nisam precizno rekla jer sam rekla oko, što je tri puta više od iste naknade koja se plaća u Velikoj Britaniji. Kada krenemo za lokale do 100 m2 to je za oko četiri puta više nego u Velikoj Britaniji. Pazite, u kolevci gde se prvi put doneo Zakon o zaštiti autorskih prava. Isto tako pozdravljam i meru što se ukida muzički dinar, za zanatlije, smanjuje za vlasnike ugostiteljskih objekata. To što će ugostiteljski objekti plaćati muzički dinar, odnosno nadoknadu za autorska prava, za muziku u zavisnosti o površine objekta i geografskog položaja. Znate, opština Žitište iz koje dolazi spada u red najnerazvijenijih opština ove države i verujte da je tamo veoma dobro kada neko sam sebe zaposli, pa kroz ugostiteljski objekat koji jeste deo društvenog i kulturnog sadržaja jedne sredine. Onda kada dobije namete počinje da se ne snalazi najbolje. Svakako da je ohrabrujuća vest i da će se vršiti kontrola u nekom narednom periodu onih koji nisu registrovani. Složićete se sa mnom da ne može obrt biti isti u Žitištu i u centru Beograda, da cena pića nije ista u Žitištu i u Beogradu i da je jako dobro što se o ovome vodi računa, jer ovo jeste jedan od malih koraka ka ravnomernom regionalnom razvoju. Takođe, upravo kao što rekoh, ona zabuna sa tri uplatnice i uvođenje objedinjene naplate jeste mera koja se pozdravlja, ali isto tako se definiše i način raspodele prikupljenih sredstava predloženom izmenom. Takođe, ono što je dobro jeste da je kao osnov za utvrđivanje naknade na mesečnom nivou u tekućoj kalendarskoj godini, uzima se iznos minimalne zarade bez poreza i doprinosa u decembru mesecu prethodne kalendarske godine. Samo da napravim jednu malu paralelu, da po važećem zakonu za ugostiteljski objekat od 50 m2 se naplaćuje 3.118 dinara, a po ovom predlogu će to biti 1.736 dinara odnosno 45% manje. Kada krenemo da radimo tu analizu na objekte koji imaju veću površinu dolazimo do toga, recimo za objekte od 50 do 100 m2 iznos će biti manji za 63%. Za objekte od 100 do 150 m2 takođe za 63% manje. Mislim da su ovo dobre mere pored prethodno ukinutih 138 parafiskalnih nameta koji su se odnosili na mala i srednja preduzeća. Naravno, da, ponosna sam što su URS dosledni u ispunjavanju svog predizbornog programa. Da, ponosna sam što se i glas privrednika na neki način iz Žitišta, na neki način ogleda upravo u usvajanju ovih izmena i dopuna. S toga lično nemam razloga da ne podržim ovaj zakon. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nataša Vučković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, autorska prava i intelektualna svojina generalna su oblast koja je od velike važnosti u procesu usklađivanja naših pravnih propisa sa propisima EU. Ova oblast čini deo ugovornog prava, odnosno ono spada u materiju koja je ugovorena sa EU, sa Evropskom komisijom u okviru naših pregovora o Sporazumu o pridruživanju u EU. Mislim da moramo svi da vodimo računa o tome da je u dosadašnjim izveštajima, godišnjim izveštajima Evropske komisije o napretku Srbije, ova oblast u procesu našeg usklađivanja sa propisima EU, vrlo pozitivno ocenjivano do sad, kao i strategija koja je doneta u toj oblasti. Mislim da je zbog toga od izuzetne važnosti da u razmatranju svakog predloga koji ima za cilj da postigne neke promene ili izmene u dosadašnjoj pravnoj regulativi zadržimo vrlo visok nivo i stručne debate i kvalitet zakonodavnog procesa i kvalitet parlamentarne rasprave. To je međutim potpuno onemogućeno načinom na koji je ovaj predlog zakona pripremljen, odnosno upućen u Skupštinu, skupštinsku raspravu. Sama činjenica da mi govorimo o ovom zakonu po hitnoj proceduri govori u prilog tome da nije bilo dovoljno vremena da sepredlog razmotri, da nije bilo dovoljno vremena da se traži mišljenje od Evropske komisije na vreme što je inače obaveza s obzirom da ovo spada, kao što sam već rekla, u ugovornu oblast. Nije bilo vremena da se organizuje javno slušanje sa svim zainteresovanim akterima u ovom procesu. Da li treba da podsetim da je u prethodnom sazivu gotovo svi zakoni koje smo doneli, a da su pripadali Akcionom planu za sticanje statusa kandidata jesu usvajani u redovnoj proceduri. Mislim da bi te standarde koje smo negde ustanovili u zakonodavnoj proceduri, mislim da bi trebalo da ih se držimo jer je to prosto dobro. Deo sadašnje većine u Vladi se verujem do seća toga. Dakle, moramo se truditi da zakonodavni proces bude transparentan i da omogući da se efekti i posledice predloga zakona koje Vlada predlaže jasno vide. Mi smo danas čuli od ministra da su sada u toku razgovori sa Evropskom komisijom i da Vlada razmatra komentare Evropske komisije. To je, vrlo dobro i meni je žao što to nismo uradili u nekom periodu pre nego što je zakon ušao u proceduru. Mislim da bi na taj način i mi kao narodni poslanici imali da govorimo o nečemu što je finalni predlog Vlade jer ukoliko mi sada očekujemo i neke amandmane koje će Vlada možda predložiti ili neće predložiti, ili kroz nadležni odbor, znači da mi zapravo ne govorimo o finalnom predlogu Vlade nego da ne znamo zapravo kako će finalni predlog Vlade izgledati. Volela bih, da se mi razumemo, da naš cilj nije samo da kritikujemo neki zakonski tekst zbog kritike. Naš je zaista cilj da održimo jedan nivo rasprave, jedan nivo zakonodavnog procesa koji smo mi imali kad god se radilo o procesima čine deo našeg usklađivanja sa pravom EU i da je naš cilj da imamo što bolje zakone. Mislim da to radimo svi u interesu građana. Postoji opasnost da u jednom delu Predloga zakona kako ga je Vlada predložila može biti korak nazad u odnosu na standarde koje smo do sada ustanovili i o tome je važno da razgovaramo i da na nadležnim odborima vidimo da li možemo da izvršimo neke promene u tim predlozima kako bismo te štetne posledice izbegli. Neću govoriti o svim ovim detaljima vezano za komentare Evropske komisije i raznih udruženja, mislim na SOKOJ, koji su izloženi u našoj javnosti ili kroz njihova neka stručna mišljenja koja su dostavljena. Naravno, radi se o pitanju izjednačavanja naknade za autore, proizvođače fonograma, interpretatore, ne vodi se dovoljno računa o tome da je pravo autora jedno zasebno pravo, za razliku od relativnog prava interpretatora i proizvođača fonograma. Postavlja se pitanje, da li su kriterijumi koji se primenjuju u odredbi kojom se maksimizira naknada dobro i jasno postavljeni, da li mehanizmi onemogućavaju neku arbitrarnu odluku prilikom određivanja ko će biti zapravo obavezan da plati naknadu i u kom iznosu i na koji način? Da li su ti mehanizmi dovoljno dobri, dovoljno precizni i da li će omogućiti jednakost, pre svega korisnika spram njihove ekonomske snage, spram njihovog geografskog položaja, kako se to ovde predlaže, a naravno da obezbede i očuvanje autorskih prava na način koji to želimo da činimo? Mislim da zbog toga jeste važno da čujemo od predstavnika Vlade koji su rezultati razgovora sa EU i da onda budemo u prilici da razgovaramo i o finalnom predlogu koji će Vlada ponuditi nakon toga. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, pre svega želim da istaknem činjenicu da u svim ocenama predloženih izmena i dopuna Zakona o autorskim i srodnim pravima ne treba polaziti od prejudiciranja, a to podrazumeva šta će reći Ustavni sud kada ne znamo ni da li je pokrenuta inicijativa ustavnosti pred Ustavnim sudom. Ono što mi se čini neprimerenim jeste da svaki pokušaj uvođenja reda, sistemskog reda u pojedine oblasti nailazi na neprimerene kritike. Ono što se vezuje za ovaj zakon, treba istaći da predloženim izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima se ostvaruju ciljevi koji podrazumevaju pravična i neselektivna rešenja, kako u oblasti zaštite autorskih prava, tako i u odnosu na oblast utvrđivanja načina plaćanja i visine naknada koje terete korisnike usluga. Stoga smatram da predložene izmene i dopune Zakona o autorskim pravima prevashodno imaju socijalnu dimenziju, jer je nesumnjivo da se predlagač rukovodio ekonomskom moći, odnosno ekonomskim parametrima i finansijskim mogućnostima korisnika usluga u pokušaju da ih što manje optereti. Ta socijalna dimenzija, u svakom slučaju, treba da bude u svim ovim izlaganjima u načelnoj raspravi posebno naglašena, jer ću vam ja sada ukazati na jednu pojavu koja je već opšte poznata javnosti. Obzirom da sam po prirodi posla vezan za pravosuđe, ističem činjenicu da je pred privrednim sudovima ogroman broj parnica koje su inicirane po tužbama organizacija kao što su SOKOJ, OFPS i to zbog neizmirenih obaveza korisnika usluga na ime plaćanja naknada. U najvećem broju te parnice su uslovljene činjenicom da korisnici usluga zbog svojih finansijskih nemogućnosti nisu u prilici ili nije moguće da izmire obaveze na način kako se to od njih traži, odnosno kako je to pravilima koja sprovode organizacije SOKOJ i OFPS i koje predviđa. Zato lično smatram da je ovim predloženim izmenama i dopunama učinjeno jedno uravnoteženje opterećenja u odnosu na korisnike usluga i to kod pojedinih kategorija korisnika usluga prema kategorizaciji koja je definisana odredbama ovih predloga zakona, a istovremeno da su pojedine kategorije i oslobođene, što je jako dobro, a tu mislim na zanatlije. Takođe, jedno jako dobro rešenje u ovim predloženim izmenama i dopunama Zakona se sastoji u uvođenju u sistem regulatornog tela, odnosno da se država uvodi kao neka vrsta nadzora u ovu materiju preko Zavoda za zaštitu intelektualne svojine. Lično sam uveren da je ovakva vrsta regulatornog dela posla trebala da bude uvedena znatno ranije, tim pre što je postojalo dosta nesređenosti i neuređenosti, naročito u pogledu načina utvrđivanja i načina plaćanja naknada, broja organizacija koje se bave naknadama i raspodelom naplata, odnosno naknada koje su naplaćene. Jako je dobro rešenje što je sada ovim predloženim izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima definisano da to radi jedna organizacija i da snosi odgovornost kao i posledice u slučaju nepostupanja po odredbama ovog zakona u pogledu raspodele naplaćene naknade. Ono što je ranije bilo, nadam se da se nikada više neće dešavati, a to je, neka mi ne zamere oni koji se bave poslovima u okviru SOKOJ i OFPS, poprilično haotičan odnos, kako između sebe, tako i preteran namet prema korisnicima usluga. Takođe smatram da je dobro sistemsko rešenje da se naknada za javno saopštavanje uplaćuje na način kako sam predložio, a uveren sam da je daleko pravičnije rešenje da se iznos naknade na mesečnom nivou vezuje za minimalnu zaradu, jer ukoliko bi se suprotno odredilo, nesumnjivo je da postoji jedan rizik zbog nestalnosti prosečne mesečne zarade na koju utiču brojne okolnosti kolika će da bude iz meseca u mesec i onda dolazimo u situaciju da pravimo potpuno negativnu selekciju prema korisnicima usluga, što u svakom slučaju nije dobro. U toj situaciji, neravnomerno a i neprimereno opterećujemo sve njih. Upravo zbog toga, apelujem i na resorno ministarstvo, na resorni odbor da shodno odredbama Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije predloži stavi amandman kojim će se otkloniti jedna po meni nepravična pozicija, naročito vlasnika lokala sa velikom površinom, vlasnika prostora koji su u funkciji diskoteka, noćnih barova, a ja mislim tu na prostore preko 300 metara kvadratnih, gde oni imaju jedan benefit. U predlogu kako je sada ovde definisano, faktički se oni stavljajuu jedan povoljniji položaj, jer su manje opterećeni u odnosu na vlasnike prostora čija je površina znatno manja. Potpuno ću se usaglasiti sa uvaženim ministrom Obradovićem da se takav amandman može prihvatiti i ja apelujem na resorni odbor da taj amandman u tom smislu bude definisan i shodno Poslovniku predložen. U svemu ostalom, sve što je definisano ovim zakonom, u svakom slučaju zaslužuje bezrezervnu podršku i onako kako je to rečeno od strane mojih prethodnika, kolega iz SPS, i to je razlog zbog čega će ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima biti podržan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Uvaženi predsedavajući, ministre Obradoviću, DS neće moći da podrži ovaj zakon, ukoliko se ne usvoje amandmani koji su suštinske prirode, a koje je podnela poslanička grupa DS. Kada je 1930. godine počeo da se primenjuje Zakon o zaštiti autorskih prava, prvi takve vrste, dakle, pre sto godina, među šabačkim kafedžijama je nastala velika pometnja. Pravih dvorana gotovo da i nije bilo, pa se muziciralo u restoranima. Zato su vlasnici dobili upozorenje da bez odobrenja autora, tj. autorske agencije, ne mogu da izvode pozorišne i muzičke predstave. Sopstvenici lokala, koji bi dozvolili besplatno ili uz naknadu u svome lokalu priređivanje predstava, a bez odobrenja ove agencije ili autora, kažnjavali su se novčano od 500 do 10 hiljada dinara ili kaznom zatvora od sedam dana do dva meseca. Dozvole za rad izdavao je sekretar Udruženja za zaštitu autorskih prava, čije je sedište za to vreme bilo, jedino logično, u Narodnoj gostionici. Ne zna se od koga je Šabačka narodna knjižnica 1936. godine tražila odobrenje za svoj veliki koncert Ludviga Van Betovena, ali ga je ipak priredila i to na najvišem nivou. Ovo su bili prvi oblici zaštite autorskog prava, pre ravno 100 godina, u Šapcu, jednoj maloj varošici, autori su uživali zaštitu svojih autorskih prava. U kojoj fazi smo mi danas, sto godina posle? Problem našeg društava jeste u činjenici, što su moje kolege pominjale, da se intelektualna svojina ne doživljava kao apsolutno pravo, već se često zahtevi za njenu zaštitu doživljavaju kao hir stvaraoca autorskih i srodnih prava. Zahtev za zaštitom autorskog prava, pronalazaštvo, stvaranje drugih intelektualnih tvorevina, nisu ravnopravni sa drugim oblicima svojine, sa vlasništvom nad nepokretnosti, vlasništvom nad pokretnim dobrima.Zbog toga je, između ostalog naše društvo danas, na ovom nivou ekonomskog razvoja, zbog toga što intelektualna svojina nije zaštićena na pravi način, i to jeste ono što želim na početku da istaknem. Prethodna Vlada sa zakonom iz 2009. i 2011. godine o autorskim i srodnim pravima, napravila je ozbiljan iskorak u zaštiti autorskih prava, kako bi sve grupe autora, kako individualni stvaraoci autorskih prava, tako preko kolektivnih organizacija za zaštitu autorskih prava, ta svoja prava zaista mogli i da zaštite. U tom slučaju, u tom delu, nema nikakvog spora. To je zakon koji je dobar ali koji ima svojih nedostataka. Kada sam pisao o toj temi, više sam ukazivao na nedostatke tog zakona, malo ću se kasnije osvrnuti na to, pre svega na određenu vrstu zloupotreba monopolskog položaja organizacija za kolektivnu zaštitu autorskih prava, ali o tome nešto kasnije. Međutim, za ovu vladu, za sadašnjeg ministra Obradovića, kojeg izuzetno cenim, i o ovoj temi smo više puta razgovarali na Odboru za nauku i obrazovanje, jeste da primeni postojeći zakon. Zašto? Zato što krađa autorskih prava ili zloupotreba autorskih prava na našem prostoru, u našoj zemlji tada, govorim podatke koji su rađeni još za vreme zajednice SCG, su pokazali da SCG tada, preko 90% prometa vlasništva nad autorskim pravima ostvaruje se na crnom tržištu. Istraživanja su takođe pokazala, da je to iznos veći nego što se ostvari na tržištu droga. Dakle, nominalno veći iznos piraterije u odnosu na crno tržište narkotika. Zbog toga je to istraživanje Internacionalne alijanse za zaštitu prava intelektualne svojine, SCG tada stavljena na specijalnu listu, što je značilo da je naša država obavezna, pošto je u samom svetskom vrhu po raširenosti piraterije i kršenja prava intelektualne svojine, bila obavezna da sprovede određene aktivnosti, one su bile date u sedam mera koje je naša država bila dužna da sprovede. Dobar deo tih mera je normativno sproveden, donošenjem Zakona o zaštiti autorskih prava i intelektualne svojine. Međutim, postavlja se pitanje, da li ovaj zakon o izmenama i dopunama ovog zakona ide ka sprovođenju tih direktiva, da bi sprečila piraterija, ili pak, ugrožava određena intelektualna prava. Kada su u pitanju monopoli, koji nisu sporni po pitanju kolektivnih organizacija, koje štite autorska prava, oni nisu sporni, ni po odluci našeg Ustavnog suda. Dakle, monopoli postoje. Po stavovima evropskih institucija, monopoli kolektivnih organizacija postoje, ali je sporna njihova zloupotreba. Dakle, samim uspostavljanjem da neka organizacija za zaštitu autorskih prava ima pravo da štiti intelektualnu svojinu, njoj se daje monopol za zaštitu autorskih prava. Citiraću u tom smislu, odluku Ustavnog suda, koji je rekao da član 84. Ustava Republike Srbije, zabranjuje zloupotrebu monopola, ali ne i monopol kao takav. U obrazloženju ovog stava, sud ističe da Zakonomo autorskim i srodnim pravima, koji je bio predmet kontrole Ustavnog suda, sprečava zloupotrebu tako što ovlašćuje državu da kontroliše da li kolektivna organizacija ispunjava uslove za dobijanje dozvole za rad, da oduzme kolektivnoj organizaciji dozvolu za rad, kao i da vrši nadzor nad radom organizacije, a nosiocima prava je ostavljena mogućnost da svoja prava ostvaruju individualno. U tom smislu, jeste uloga države da kontroliše kolektivne organizacije za zaštitu autorskih prava, i to nije sporno. Međutim, sporno je da li je ovim zakonom prekoračena ta dobra mera kontrole države, jer je sada država propisala cene. Dakle, država je ušla u ono u šta je ušla sa Zakonom o rokovima plaćanja, recimo, o kome smo juče raspravljali, kada je ona ušla u jedno regulisanje obligacionih odnosa, propisujući rokove plaćanja komercijalnim subjektima. Ovde država prelazi granicu, koju je dao Ustav da kontroliše rad kolektivnih organizacija za zaštitu autorskih prava. Postavljam pitanje, da li prelazi? To je pitanje za vas i za naše, odnosno vaše evropske partnere koji se bave ovom problematikom. Čak, u prilog tome što je bio stav Ustavnog suda, jeste i stav Evropskog parlamenta, koji je u svojoj rezoluciji o komunitatarnom okviru organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava izneo stav, dakolektivno ostvarivanje autorskog i srodnih prava, prirodno vodi ka stvaranju faktičkog monopola na tržištu. Dakle, to nije sporno i ne sporimo vam da kontrolišete da se taj monopol ne zloupotrebi. Međutim, ono što jeste problem je činjenica da uvodite dvojnost ili višestruko zastupanje individualnih prava putem kolektivnih organizacija po pojedinim autorskim pravima. To niko ne radi u svetu, sem SAD, koji imaju poseban sistem zaštite autorskih prava. Dakle, ni jedna evropska država ne predviđa zaštitu kolektivnih autorskih prava preko dve i više organizacija. Dakle, samo jedna organizacija štiti autorska prava, dok država ima mogućnost da vrši kontrolu da li ona to radi tako što zloupotrebljava monopol. U tom smislu jeste ozbiljna rezerva koju su stavile moje kolege, pre svega koleginica Mojović, da davanje mogućnosti da više organizacija štiti jedno kolektivno pravo i naplaćuje naknade stvara ozbiljan problem kako će to funkcionisati, pogotovo što tako nešto u svetu ne postoji, sem u SAD, koji imaju dugu tradiciju i način dogovaranja davaoca i korisnika kolektivnih prava. Ono što je svakako ozbiljan problem u zaštiti kolektivnih prava jeste činjenica da mi kada govorimo o zaštiti autorskih prava u suštini govorimo o zaštiti autora mučkih dela i svih onih koji su vezani za muziku, pa govorimo o muzičkom dinaru i sličnim stvarima. Gde su stvaraoci naučnih dela, udžbenika, naučnih radova, prevoda, književnih dela? Tu je problem i tu je problem u primeni zakona. Naime, do neki dan ste na sajtu "Mile transa" mogli da nađete sva književna dela, od Ive Andrića do najnovijih stvaraoca u oblasti poezije i proze, a na nekim drugim sajtovima ste mogli da nađete udžbenike, naučne radove itd. i to nikome nije smetalo. Gospodine ministre, pošto ste bili ministar i u prethodnoj Vladi i u ovoj novoj Vladi, sada imate ulogu ministra za nauku, pozivam vas, ovo je jedan konstruktivan predlog opozicije, tako bih govorio i tako sam govorio kada smo bili na vlasti, da realizacija ovog zakona nije samo pitanje autora, nego pitanje ekonomskog položaja ove države. Pozivam vas da narednu sednicu Odbora za nauku i obrazovanje posvetite temi zloupotrebe autorskih prava. To je pitanje i inspekcija i policije i privrednog kriminala i svih drugih subjekata koji treba da zaštite intelektualnu svojinu kao svaki drugi oblik autorskog prava. Ponavljam još jednom, čovek možda ceo svoj radni vek radi na tome da napravi jedno naučno delo, odnosno da napiše jedan udžbenik, kao što ceo život može čovek da gradi kuću. Sada imate mogućnost da to delo neko odnese u fotokopirnicu, iskopira i nikom ništa. Istina, zato je predviđena kazna od jedne do tri godine zatvora, ali se to ne primenjuje. Recite mi, molim vas, kada dođete na odbor, koliko ste puta razgovarali sa nadležnim ministrima da bi se to sprečilo? Navešću vam primer koji sam ispričao na Odboru za nauku i obrazovanje. Moj stariji kolega sa fakulteta mi je ispričao kada je on objavio udžbenik iz svoje oblasti, da je za to delo od izdavača dobio sredstva sa kojim je kupio "Ladu specijal" i ostalo mu je još nešto da ode na more. Ceo svoj život je uložio da bi napisao tu knjigu. Sada moje kolege ne da ne mogu da kupe "Ladu", nego ne mogu da kupe tu "Ladu" od 30 godina, koja je već za staro gvožđe. Ne samo to, oni moraju da ulože svoja sredstva da bi uopšte izdali knjigu i ta im se sredstva neće nikad povratiti. Ta sredstva ulažu samo zbog neke svoje moralne satisfakcije. Na vama je da zaštite njihova imovinska prava. Dakle, pitanje kolektivne zaštite muzičara, da tako kolokvijalno kažem, jeste vrlo ozbiljno pitanje, ali oni imaju svoje organizacije i imaju više organizacija i ozbiljan su partner u pregovorima i sa državom i sa korisnicima tih prava. U tom smislu,poslanička grupai ja štitimo takođe i te autore, ali skrećem pažnju na grupu autora koji nisu zaštićeni, koji još nemaju svoje organizacije, zato što njihov materijalni i drugi položaj im ne dozvoljava čak ni da naprave organizaciju za zaštitu kolektivnih prava, koja mora da ispuni brojne preduslove, i finansijske i materijalne itd, da ima prostorije, da ima stručno lice, da ima određena finansijska sredstva itd. U tom smislu morate pomoći tim organizacijama. Kada je u pitanju posebna naknada za uvezenu robu, odnosno proizvedenu, koja može da posluži kao predmet zloupotrebe, to je posebna tema. O tome bi mogli posebno da govorimo. Prvo o tome da li je ta visina adekvatna, ko je određuje i kome ta sredstva idu. Dakle, ni jedan kolega koji je izdao naučni rad, knjigu ili bilo kakav drugi naučni rad od koga ova država ima koristi, patent, neće dobiti ni dinara od tog dinara koji se plaća. Zašto? Zato što nemaju svoje organizacije. Ko će te pare dobiti? Dobiće nekoliko organizacija koje se bave zaštitom autorskih prava muzičara, izdavača fonograma itd. Po pitanju primene ovog zakona na zanatske radnje, tu je praksa u EU vrlo različita. Evropski sudovi su imali pune ruke posla da topitanje postave na noge. To nije jednostavno pitanje. Ovo o čemu je govorila gospođa Mojović jeste jedno vrlo delikatno pitanje – kome i kada možete naplatiti naknadu za korišćenje autorskih prava? Evo slučaja SCF protiv Marko del Korso, sudilo je Treće veće Evropskog suda pravde. Presuda je od 15. marta i zauzelo je stav da lica koja imaju pristup fonogramima, tokom posete zubaru ne predstavljaju javnost čije bi postojanje stvaralo obavezu na strani zubara da plaća naknadu. Pojam javnost upućuje na neodređen broj potencijalnih slušalaca i uz to ukazuje na prilično veliki broj lica, pri čemu je broj onih koji su istovremeno prisutni kod zubara veoma ograničen. Iako je sve veći broj pacijenata, činjenica je da s obzirom na to da pacijenti ulaze pojedinačno, oni generalno ne čuju isti fonogram. Dakle, ovde je Evropski sud pravde bio vrlo detaljan i rekao je da zubar nema neku ekonomsku korist od toga što pušta muziku, jer će oni doći kod zubara i bez te muzike i sa tom muzikom, ako je zubar dobar. Međutim, to pitanje je vrlo delikatno. Treba postaviti pitanje i ekonomske snage tog zubara, o čemu je govorila gospođa Mojović i o delatnosti koju obavljaju i o činjenici da oni imaju veći potencijal da to plate, nego neko ko ima obućarsku radnju. U tom smislu DS jeste za to da se zaštite mali preduzetnici i da se rasterete, ali u svakom slučaju moraju se svi ovi parametri imati u vidu. I zaštita autora i ekonomski potencijal onih koji pružaju usluge, nisu svi isti. Kada smo neki dan govorili o oslobađanju plaćanja poreza, nije isto osloboditi plaćanja poreza onog ko nije hteo da plati porez, ima imovinu, ima kapital i onog ko nije mogao zbog mera države, zbog ekonomske situacije da plati porez. Pozivamo vas da još jednom razmotrite sve primedbe strukovnih organizacija, primedbe koje dolaze iz EU, pa i primedbe korisnika usluga autorskih prava. Možda pre svega njih koji su bili u jednom delu možda pogođeni visokim naknadama i naknadama koje su plaćali na nekoliko računa i nisu ni znali zašta ide jedan a zašta drugi. Možemo razumeti brigu o tim ljudima i ugostiteljima, međutim nije isto da li neko ima hotel sa pet zvezdica i 500 kvadrata ugostiteljskog prostora i nekog ko ima 60 kvadrata, recimo, pečenjare. To su sasvim dva različita pojma i trebalo je napraviti dodatne gradacije. Nisam protiv toga da država uredi neke osnovne parametre, ali sam bez pogovora protiv toga da država ulazi u obligacione odnose između davaoca i korisnika autorskog prava, već da pomogne osnaživanje korisnika autorskih prava da se organizuju i da mogu biti ozbiljan partner u pregovorima autorskih organizacija. U tom smislu DS, još jednom ponavljam, ne može glasati za ovakav zakon, već uz činjenicu da se uvaže vrlo korisni amandmani i primedbe svih ovih faktora. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
U pitanju jedna pozitivna rečenica za rad ovog parlamenta. To je pogrešno tumačenje koje podržavam. Podržavam gospodina Veselinovića što je u primeru onoga našta se zakon ne odnosi, a trebalo bi, dao netačan podatak o sajtu na kome se nalaze plagirana književna dela koja su dostupna svima. Ovo je dobar primer da navodite netačno, da ne biste omogućavali da se upućuju zbog onoga štoizgovore poslanici, da upućujemo korisnike u dalje kršenje prava. Hvala najlepše, gospodine Veselinoviću.
Saglasno članu 27. i 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem redovnu pauzu od jednog sata i sa radom nastavljamo u 15,45 časova. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić.
Poštovane dame i gospodo, uvažene koleginice i kolege, mada nas ovoga puta nema baš puno u sali, ali nadam se da će i ostali pristići, na dnevnom redu su izmene Zakona o autorskim pravima. Želim u startu da zahvalim kolegama koje su govoreći o ovom zakonu naglasile da je to predizborno obećanje URS. Verovatno ne bih počela govor sa takvom konstatacijom, ali obzirom da su se svi potrudili da to istaknu, želim da im zahvalim, imajući u vidu činjenicu da su govorili kao da su dobili "mesidž boks" od moje stranke. Da, to jeste predizborno obećanje URS i ne vidim ništa loše u tome da političari u Srbiji ispunjavaju svoja obećanja. To jeste cilj kada preuzmete odgovornost u određenoj oblasti. Ovo nije samo predizborno obećanje URS. Želim da kažem da ova vlada radi kao tim, radi zajednički i da svaka stranka u ovoj vladi namerava da ispuni svoja predizborna obećanja. Razumem da to možda zvuči čudno. Razumem da neki poslanici, oni su tako i rekli, da govorimo, da radimo kao da će sutra biti izbori. Da, to jeste jedna od osnovnih ideja i moto ove vlade, a to je da sva predizborna obećanja u što kraćem roku budu ispunjena i da sve politike koje smo obećali građanima budu sprovedene. Mi to apsolutno doživljavamo kao kompliment. Što se tiče brojnih primedbi koje su kolege imale na zakon, želim da kažem da postoje amandmani na ove zakone i da će neki od tih amandmana biti verovatno usvojeni, kao što se u dobroj praksi dešavalo i tokom prethodnih dana dok smo razgovarali o ekonomskim zakonima. Jedan od mojih kolega je juče rekao da to kada se amandmani usvajaju, da to onda znači da zakon nije dobar i da Vlada nije pripremila dobar zakon. Upravo suprotno, kada se amandmani usvajaju u Skupštini, to onda znači da Skupština radi svoj posao, to onda znači da Vlada i Skupština imaju pravi odnos koji je definisan samom suštinom demokratskih procesa u našoj zemlji. Da se podsetimo, Skupština nije ovde produžena ruka Vlade, Skupština nije ovde da glasa po definiciji, odnosno skupštinska većina, za ono što je predložila Vlada. Skupština je ovde da unapređuje, poboljšava predloge Vlade i ona jeste zakonodavac, dakle, odgovorna za zakone koje donosi. Zbog toga je jako dobro da se amandmani u Skupštini usvajaju. Što se tiče primedaba o usklađenosti zakona sa pravom EU, takođe, želim da naglasim da ovo sasvim sigurno nije Vlada koja će osporavati put naše države ka EU. Upravo suprotno, ovo jeste Vlada za čijeg mandata će biti započeti pregovori sa EU. Ova vlada neće učiniti ništa da to bude osporeno. Ovaj zakon svakako nije na tom putu. Ovaj zakon jeste upravo na putu evropskih integracija i olakšavanja poslovanja u Srbiji, ali i poštovanja autorskih prava. Zašto ovaj zakon nije protiv autora? On definitivno nije protiv autora zato što će autori dobiti sređenu oblast u kojoj rade, zato što će dobiti više novca za svoja autorska dela i izvođenja i zato što će tačno znati koja su njihova prava i koji je deo novca koji njima sada pripada. Do sada to nije bilo tako. Do sada je ova oblast bila prilično neuređena uprkos postojanju zakona i postojale su nakon kontraverze. Neko je već naveo neke od njih, kao što je recimo "Egzit", a pomenula bih i jedan drugi sjajan festival sa juga Srbija, a to je "Nišvil", gde takođe izvođači sami izvode svoja dela, a nakon toga organizatori moraju da plate ogromne sume za autorska prava. Kako kaže jedan od organizatora – ispada da autori plaćaju sami sebi. Takođe, moram da kažem da je bilo velikih sukoba između organizacija koje štite autorska prava i samih autora, da smo mogli po medijima, štampi, internetu da pratimo brojne rasprave na tu temu. Evo, dobila sam dozvolu od jedne grupe autora da mogu i da ih pomenem, a to je poznata grupa "Sars", koja izvodi svima dobro poznatu numeru "Buđav lebac", koja je, kako smo svi mogli da pratimo u medijima, za svoja autorska prava dobila 16,5 dinara naknadu, za numeru koju svi napamet znamo, koju znaju sva deca u Srbiji i koja se sluša preko svih medija. To je način na koji su štićena autorska prava. To nije dobro i to tako ne može da bude. Oni su od organizacije koja je trebalo da štiti njihova prava dobili podatak da je njihova numera na jednom od beogradskih radija izvođena jednom, a od samog tog radija dobili su podatak da je ona izvođena više stotina puta, što znači da je postojao potpuni nered u tome koliki je broj izvođenja, kolike su naknade, ko ih ubira, kako se plaća autorima, koji autori dobijaju. Dakle, tu je vladao, mogu slobodno da kažem, jedan nered i haos koji će ovim zakonom biti u potpunosti otklonjen. Sa druge strane, Unija poslodavaca takođe je imala brojne primedbe, smatrajući da apsolutno ne postoje uređena pravila o tome koliko naknadi treba da plaćaju i kome tu naknadu plaćaju, pa je bilo brojnih komentara sa njihove strane, bilo je i protesta od strane ugostitelja u Beogradu, koji su izražavali svoje nezadovoljstvo postojećim stanjem. Recimo, jedan predstavnik Unije poslodavaca kaže: "Građani nisu informisani dovoljno da bi se odbranili od bezakonja koje se sprovodi pod parolom zaštite autorskih i srodnih prava, reportoar koji zastupaju ovlašćene organizacije trebalo bi da bude javan, da svi znaju za koje tačno muzičke numere treba da plate naknadu. Ovako ispada da oni zastupaju svu muziku sveta, a to kome su, od kada postoje, uplatili tu naknadu, proglasili su poslovnom tajnom", kaže ovaj sagovornik. Kada su ugostitelji protestvovali, jedna sagovornica, vlasnica jednog ugostiteljskog objekta je rekla ovako: "Mi svi puštamo, uglavnom, internacionalnu muziku, da puštamo domaću znali bismo, imali bismo bolji uvid, jer se plaća našim autorima i jednostavno smatramo da je to preveliki iznos i želeli bismo da dobijemo izveštaje gde taj novac ide". Ovo su bili problemi zbog kojih je trebalo rešiti neka pitanja u ovoj oblasti. Kao što sam rekla, ovo nije zakon protiv autora, na protiv ovo je zakon za autore, koji poboljšava trenutnu situaciju za njih. Takođe, ovo jeste zakon koji je u korist privrede Srbije. Za autore, autori će tačno znati koliko novca treba da dobiju, zato što ovaj zakon uvodi obavezu elektronskih košuljica, koji će svaki mediji u Srbiji morati precizno da vodi. Znaće se koliko koji mediji pušta koju numeru i koliko za to treba da plati. Svaki izvođač će moći da prati koliko je njegova muzika izvođena. Osim toga, RRA će biti u obavezi da od januara sledeće godine, vrši kontrolu ovih izvođenja i punu evidenciju, kako bi autori mogli da imaju potpuni uvid u čitavu ovu situaciju. Ono što ovaj zakon donosi privredi, o tome smo već puno govorili, privredi se donosi to da se sada za male zanatske radnje u potpunosti ukida obaveza plaćanja tzv. muzičkog dinara. Smatramo da je to potpuno u redu. Zašto bi neki obućar u Lebanu plaćao naknadu za muzički dinar? On možda i ne sluša muziku. Ako je sluša, onda ona sigurno nije u svrhu obavljanja njegove delatnosti. Jer, složićete se, niko u obućarsku radnju ne dolazi da bi slušao muziku, niti muzika podstiče na bilo koji način njegovu delatnost. S toga smatramo da je potpuno besmisleno da male zanatske radnje, koje nemaju nikakve veze sa muzikom, plaćaju muzički dinar. Ovim će veliki broj malih zanatlija širom Srbije biti oslobođen ove obaveze i moći će da obavlja svoju delatnost, uz mogućnost da nešto i zaradi. Verujte, u mnogim krajevima Srbije, to je gotovo nemoguće. Takođe, uvode se i promene kod ugostiteljskih objekata. To jesu oni objekti čija je delatnost povezana sa muzikom, u kojoj ljudi, između ostalog, i dolaze da bi slušali muziku, ili muzika doprinosi obavljanju njihove delatnosti. Ali, ovde se takođe uvode i kriterijumi koliko će se plaćati, u zavisnosti koliki je to objekat, koliko ljudi dolazi u njega, koliko ljudi praktično sluša tu muziku i konzumira, a isto tako, i u zavisnosti od toga gde se taj objekat nalazi. Ne mogu biti iste naknade za neki mali kafić u Lebanu, u mom kraju, ili neki veliki ugostiteljski objekat u centru Beograda. Moram da vam kažem da, recimo, mogu da postavim i nagradno pitanje – koliko košta kafa u Lebanu? Verujte mi, iznenadili biste se. To ne prelazi sumu od 20, 30 ili 40 dinara, u zavisnosti od toga koji je objekat u pitanju. Prosto, nemoguće da jedan takav kafić površine, recimo, do 50 metara kvadratnih treba da plati, po sadašnjem zakonu, tri hiljade dinara za izvođenje muzike. Sada će to biti značajno smanjeno i objekti do 50 metara kvadratnih će plaćati 45% manje, skoro 50% manje nego što su plaćali do sada, i to je negde oko 1.700 dinara. Ovo su neke najznačajnije novine koje zakon donosi. Duboko verujemo da je to, pre svega, za korist autora, ali isto tako i u korist privrede Srbije. Sa uverenjem da to zaista jeste od opšteg interesa URS će, ispunjavajući svoja predizborna obećanja, glasati za ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Replika, Aleksandar Jugović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče. Gospodine ministre, kolege i koleginice, moram replicirati prethodnoj govornici iz G17 plus. Ne mora da znači da je nešto dobro, samo zato što je vaše. Samo mali ljudi misle da istorija počinje od njih. Vi ste počeli sa izlaganjem time, da su ovde pojedine opozicione stranke hvalile vaš zakon, a to nije istina. Mnoga zakonska rešenja i predizborna obećanja vaše stranke i drugih stranaka u ovom parlamentu su pretrpele izmene posle dve do tri godine, a i kampanje pojedinih političkih stranaka se svode, u poslednje vreme na to, da predlažu ukidanje svega onoga što su oni proizveli kao zakonska akta. Recimo, ukidanje fiskalnih kasa. Rekao sam da će, kao što je bilo sa Zakonom o informisanju, kao što je bio slučaj ili kao što će biti slučaj sa Zakonom o prenosu transfernih sredstava lokalnim samoupravama, i ovo predizborno obećanje koje se sprovodi u delo, a to je i ministar potvrdio, samo zato što je predizborno obećanje, biti predmet drugačijeg sagledavanja, promene teksta zakona u nekom sledećem periodu. Niko ne spori vašu želju da Srbija, ili da vi povedete Srbiju putem EU, ili da nastavite put evropskih integracija, ali to nije garancija da ovaj zakon nema elemente protivevropskih vrednosti,a o tome govori i direktora Zavoda za intelektualnu svojinu, o tome govore mnoge međunarodne institucije i nemojte pogrešno da tumačite izlaganja poslanika, poslaničkog kluba SPO-DHSS, imaćete podršku, to sam uvek govorio u prethodnim izlaganjima, za sve što je dobro. Dogovorili smo se da ovaj zakon promenimo, odnosno određene odredbe zakona koje se isključivo tiču interesa autora.
Vreme, gospodine Jugoviću. Gospodin Predrag Marković, kao ovlašćeni predstavnik.
Molim vas, povodom pominjanja poslaničke grupe, još jednom da podsetim, da ova vrsta zakona, jer i kada je donošen zakon, učinili smo ogroman iskorak kao država u prepoznavanju i identifikovanju problema, ali, u pitanju je proces. Svaka vrsta primedbe, kada neko obrazlaže, kao u ovo slučaju, gospođa Plavšić, obrazlaže svoje stavove za podršku izmenama i dopunama jednog zakona, podrazumeva da je to sastavni deo jednog procesa i nema razloga da optužujete ma koju poslaničku grupu što je sposobna da ispuni predizborna obećanja. Molim vas, pozitivno je kada je neko sposoban da ispuni predizborna obećanja. Nema razloga tolikoj fascinaciji, toj sposobnosti, da verujete da to što oni ispune, nikada neće biti promenjeno. Biće, naravno. Hvala vam.
Gospođo Plavšić, vi odustajete? (Da.) Hvala. Narodni poslanik Borislav Stefanović, nije u sali. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Zahvaljujem. Danas raspravljamo o jednom predlogu zakona o izmenama i dopunama koji reguliše jednu oblast života koja je bila, možda u zapećku, usled velikih trvenja i velikih krupnih dešavanja koje su se nadvile nad životima svih nas, u oblasti koja se tiče autorskih prava. Moram da kažem da pokušaj za sređivanje stanja u toj oblasti autorskih prava nisu urodili plodom, već su, naprotiv, naneli jednu zaista veliku štetu većini ljudi koji se bave svojim poslom, recimo, zanatlijama, onima koji žive od svog rada sa svojih 10 prstiju, tako da smo došli u situaciju da kreatori ekonomskog okruženja u kojem živimo svi, oni koji su vršili vlast 12 godina, počeli su da brinu o tom tek sada, kako žive ljudi u stvarnom životu. I naknadna pamet je bolja nego nikakva pamet, pa je i meni drago, meni kao članu Pokreta socijalista, a svim građanima, što su se neki pojedinci nakon 12 godina dozvali pameti. Počeli su da brinu o tome kako to da se nametne neki naknadni porez ili namet običnom frizeru ili automehaničaru koji u svoj radnji ima tranzistor. Draga gospodo, vi koji ste vršili vlast u prethodnih 12 godina, izgubili ste vlast upravo zbog gluposti koje ste nametali ovom jadnom, napaćenom narodu i zbog toga što ste ne vodeći računa o tome što se dešavaju krupne nepravilnosti, da ne kažem neku grublju reč, u oblasti privatizacije, u oblasti rasprodaje i rastakanja onoga što je stvarano radom generacija ljudi u Srbiji, našli ste jedan način da nametnete obaveze plaćanja nekih nadoknada sitnim ljudima, "sitnim", običnim ljudima koji žive od svog rada, auto-mehaničarima, frizerima, zanatlijama. Nisam se javljao u zadnjih nekoliko nedelja, možda i mesec dana, ali sam sa velikom pažnjom slušao lamentiranje onih koji su vršili vlast 12 godina, kako roni suze zbog pogrešnih privatizacija, zaboravljajući jedno "Takovo", zaboravljajući "Swisslion", zaboravljajući mnogo toga što je privatizovano upravo od onih koji su njihovi članovi, zaboravljajući šećerane, zaboravljajući mnoge stvari koje su dovele do toga da Srbija danas ima potrebu za ostvarivanjem ideala pravde i pravičnosti. Ne kažem da će ovo biti jedan veliki korak u tom pravcu, ali oslobađanje onih ljudi koji žive od svog rada ovakvih nameta, kao što sam rekao frizera, zanatlija, auto-mehaničara, od jedne naknade da plaćaju muzički dinar zato što imaju tranzistor u svojoj radnji, zaista je nešto normalno. Mi smo u toj nameri i sa tim zadatkom rešili da uvedemo malo više realnosti u život običnih ljudi. Sa tom namerom smo rešeni da podržimo Predlog zakona koji ima taj cilj, a to je normalizovanje rada države ili iznalaženje nekih drugih načina za punjenje budžeta, a oslobađanje od nameta koji ne predstavljaju nikakav pozitivan napredak ka civilizovanom društvu kakvo ste vi, rečima, hteli da stvorite. Pored toga, stvorene su dve, tačnije stvoren je paralelizam u naplati tih nadoknada za naplatu muzičkog dinara, pa su te dve organizacije koje su vršile naplatu stvarale vrlo neprijatne situacije. Ako je od 2005. do 2011. godine čak 30.000 sudskih postupaka povedeno po osnovu ovih ne naplaćenih autorskih prava, ako je zatvoreno ili blokirano preko 25.000 računa, procenite kakav je efekat vašeg vršenja vlasti za ovo vreme. Moram da kažem jedan primer da su ljudi, pojedinci, za koje ja znam, dovođeni u neprijatnu situaciju, da su bili hapšeni po prijavama OFPS, a od strane policije po zahtevu za asistenciju od Privrednog suda iz Niša, da bi se pojavili na ročištu pred Privrednim sudom, na kome je utvrđeno da ne postoji odgovornost. Da ne zalazim sada u detalje, bilo je primera da su raskinuti ugovori, da jedna organizacija nije više bila u funkciji, ali da su se redovno vodile evidencije o potrebi naplate tog stanja. Bivša direktorka, u pitanju je osoba ženskog pola, je bila uhapšena, čak je prenoćila u policiji po prijavi OFPS. To je jedan od razloga zbog čega ću ja lično, kao poslanik socijalista u okviru poslaničkog kluba SNS, podržati ovaj pokušaj za normalizaciju stanja u Srbiji, jer zaista nije bilo normalno da se običnim ljudima, zanatlijama, po treći put kažem, auto-mehaničarima, vodoinstalaterima, serviserima kompjuterske opreme, TV mehaničarima, naplaćuju nekakve nadoknade za realizaciju autorskog prava. Sa druge strane, nemojmo da mislimo ili nemojte misliti da će autori biti oštećeni ovakvim predlogom zakona ili ovakvim izmenama zakona. Vodilo se računa u tom pravcu i o tome. Ako kroz istoriju pogledamo na koji su način autori bili tretirani od strane svoje države, nekada su o njihovom životu brinule mecene. Možda su oni koji su vršili vlast 12 godina sebi možda dali za zadatak da budu mecene autora koji bi bili njihovi poslušnici. To nije bilo dobro. To nije dobro. Ljudima treba omogućiti da žive od svog rada, pa bilo da se oni bave nekim zanatom, bilo da su autori muzičkih dela. Zbog toga jedno centralizovano vršenje naplate korišćenja njihovih autorskih dela jeste dobro. Taj paralelizam koji je postojao u naplati tih naknada je izbačen iz prakse i sada će to vršiti samo jedna organizacija koja ima dugu pedesetogodišnju tradiciju, a to je SOKOJ. Zbog svega toga, a u smislu normalizacije stanja u Srbiji, podržaćemo ovaj predlog zakona i nadamo se da će on vrlo brzo dovesti do konkretnih rezultata u životu svih nas. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, poštovani ministre, očigledno se pred nama nalazi zakon koji treba da pomiri dve stvari. Jedna stvar su prava koja imaju sami autori. Sa druge strane jesu namere Vlade Republike Srbije da stvori jedan drugačiji ambijent, da malim i srednjim preduzećima, naročito zanatskim radnjama, pomogne. Džabe nam, sa jedne strane, ako imamo umetnike koji stvaraju, a sa druge strane, nestane iz Srbije onaj deo stanovništva koji se bavi zanatskom delatnošću, pa onda ne mogu da plate ono što sada plaćaju. Za mene je ovo rešenje jedan kompromis koji odgovara datom trenutku u kome se Srbija nalazi. Mi sigurno ne možemo da govorimo na isti način kao i ekonomski razvijene zemlje, jer tamo je drugi ambijent, tamo se na drugi način promišlja. Imao sam, sticajem okolnosti, mogućnosti da 10 godina živim u Austriji, da vidim na koji način tamo žive zanatlije, na koji način žive ovde. Međutim, verujte to su ogromne razlike. U tom smislu, trebamo da pronađemo malo drugačija rešenja, nego što imaju oni. Kada govorimo o autorskim pravima i o njihovim vlasnicima, onda prvenstveno hoću da kažem da mi moramo da uradimo jednu vrlo bitnu stvar i da unutar tih strukovnih organizacija, koje vrše raspodelu sredstava, pokušamo da napravimo red, jer i tamo vladaju neke strukture koje nekim svojim miljenicima daju malo više para nego što treba, a onima koji su drugi ne daju ništa. Dva konkretna predloga želim da vam predložim i da zajedno razmislimo o njima. Jedna stvar jeste da mi živimo u zemlji, u Srbiji, gde imamo ozbiljnu krizu kulturnog modela i gde treba da postavimo svi sebi pitanje – da li kroz ovaj zakon možemo da doprinesemo stvaranju jednog novog kulturnog modela, jednog kulturnog modela u kome će, recimo, srpska etno kuća ili etno kuća neke nacionalne zajednice da bude u drugačijem statusu kod plaćanja obaveza u odnosu na neku diskoteku koja očigledno, pretpostavljam po mišljenju većine nas, nije kulturni model koji treba da bude podstican u Srbiji? U tom pravcu, hajde zajedno da razmislimo, da kada govorimo, da se naknade za javno saopštavanje muzičkih dela, interpretacije i fonograme u zanatskim radnjama ne naplaćuju, da to unesemo i u objektima od posebnog društvenog interesa. Ako su objekti od posebnog društvenog interesa, a to je u skladu sa Ustavom, jer Ustav govori ako postoji poseban društveni interes da onda mogu da se ograniče ova prava. Za mene jeste poseban društveni interes ukoliko mi slušamo muziku u jednoj etno srpskoj kući, koja se bavi tom vrstom kulturne ponude i turističke ponude. Ukoliko budemo to podsticali, onda činimo nešto što Evropa radi. U Austriji, usput rečeno, imaju tradiciju kod njihovih tzv. vinskih kuća i i te kako podstiču iz budžeta i na drugi način život tih kuća koje predstavljaju njihovu tradiciju, koje predstavljaju ponude njihove kulture i Austrija je država koja ostvaruje velike prihode na taj način što svoju tradiciju prodaje na jedan ozbiljan način i to je njihova ozbiljna turistička ponuda. Hajde da vidimo da li ćemo na ovaj način, recimo, da li u Idvoru, u opštini odakle ja dolazim, gde ima jedan salaš, gde je tipična ponuda srpske kuhinje, da li možemo da pomognemo da opstane taj lokal, ako im na ovaj način smanjimo te obaveze koje inače imaju i gde su ti ljudi na granici opstanka? Druga stvar koja jeste i moje pitanje vama jeste kako se tumači geografski položaj? Da li je geografski položaj Beograd – Lebane ili je geografski položaj Knez Mihailova ulica, Bulevar i Molerova ulica? U tom smislu, ukoliko je usko tumačenje, pa onda govorimo o položaju Beograda i o položaju Lebana, onda imamo jedan ozbiljan problem da, recimo, u Knez Mihailovoj plaćaju zakupnine 5.000 evra a u Molerovoj plaćaju 300 evra, u Knez Mihailovoj naplaćuju kafu 250 dinara, a u Molerovoj 100 dinara, iako se isto nalaze u Beogradu, onda tu zaista činimo jednu nepravdu. Ukoliko je takvo tumačenje, onda bi mogli to da ispravimo na taj način što bi pored elemenata geografskog položaja mogli da unesemo i elemenat cene po metru kvadratnom zakupnine i tu bi onda izvršili i te kako ozbiljnu diferencijaciju i unutar samih gradova i unutar samih opština i na taj način bi zaista bili jedan korak ka ostvarivanju onih ciljeva o kojima smo govorili. Razlog zašto ću glasati za ovaj zakon u okviru poslaničke grupe SNS i kao predsednik Romske partije i poslanik te partije jeste da smatram da ovaj zakon jeste značajan korak unapred u ukupnom uređenju ovog pitanja, da to nije ostvarivanje apsolutnog zahteva kojim hoćemo da uredimo sve elemente i mislim da je ministar u tom pravcu upravo i govorio. U potpunosti podržavam vaš stav da ovih dan – dva, koliko god je moguće, to uskladimo sa određenim direktivama EU i na taj način uredimo još jednu dodatnu korekciju. U tom smislu su i bili moji predlozi. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Gorica Mojović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Prosto ne mogu da dozvolim da nešto o čemu sam i ja danas govorila u raspravi u načelu i nešto što sam imala prilike da čujem i sada u diskusijama ostane bez odgovora. Zaista me ne čudi što stranka koja je stožerna stranka ove koalicije stalno prebacuje bivšem režimu kako je donosio pogrešne zakone i kako je u stvari doveo sve u problem, od ekonomije do kulture i autorskih prava, ali bih podsetila svoje bivše koalicione partnere da je DS u prethodnom mandatu imala nešto oko 60 poslanika, 62 – 63, da smo sa većinom od 126 odnosno 128 usvajali sve zakone, pa i ovaj Zakon o autorskim i srodnim pravima i da smo bili vrlo ponosni na to što smo i za taj, kao i za mnoge druge zakone, dobili pozitivno mišljenje i pohvale Evropske komisije. Takođe, podsetila bih i na to da je, zbog tog stalnog pozivanja da je DS izgubila izbore, DS bila po broju glasova i po broju ostvarenih mandata druga na izborima. Naši koalicioni partneri su samo promenili stranu i odabrali neke druge partnere. Ništa im ne zameram, naprotiv, to je njihovo legitimno pravo, kao što smo i mi imali pravo da biramo svoje koalicione partnere. Ali, sada govoriti da je za sve to bila odgovorna samo jedna stranka koalicije u onoj parlamentarnoj većini koja je donosila ove zakone, prosto mislim da nije pošteno i nije pravedno, a ako hoćete nije ni moralno. Kada je reč o samom zakonu, imali smo prilike da čujemo, između ostalog, da je prethodni zakon uneo, ovaj važeći zakon iz 2009. godine, nered i haos koji će ovim izmenama i dopunama biti ispravljen, jer će sada svi autori imati tačno evidentirano koliko će iznositi nadoknade za njihova autorska prava. Stvarno ne mogu da shvatim kako će to da se desi, kada smo sada tek umesto svih onih pojedinačnih strukovnih organizacija utvrdili da će jedna vršiti objedinjenu naplatu i ne vidim kako će autori i dalje moći da kontrolišu korišćenje njihovih autorskih prava, osim da se i dalje poštuju odredbe važećeg Zakona o autorskim pravima. Opet da ne bude zabune, pokušala sam jutros da objasnim da ukidanje nadoknade za zanatske radnje dovodi u zabludu mnoge. Ovde se ponavlja po pedeseti put da je reč o malim zanatskim radnjama, što prosto nije tačno. Autorska naknada se ukida za sve zanatske radnje i upravo sam o tome govorila. Treba da zaštitimo te male, te obućare, te za opravku računske opreme i ne znam šta. Postoje načini i postoje modeli da to uradimo. Mi ovim zakonom upravo štitimo one koji ne pripadaju toj kategoriji malih zanatskih radnji, malih radnji po gradovima i mestima siromašne Srbije, nego upravo štitimo one koji zaista mogu to i treba to da plate. U tom smislu sam govorila o potrebi kategorizacije i o mogućnosti da se izvrši neka vrsta drugačije raspodele obaveza u odnosu na one koji zaista nemaju dovoljno prihoda, ni dovoljno ekonomskih mogućnosti da to izvrše. Da ne bude zablude, ne odnosi se samo na male zanatske radnje. To je čist populizam i demagogija. Ukidamo svima. Šta ćemo sa onim velikim, luksuznim modnim salonima za pedikir, za manikir, solarijumi itd? To se i na njih odnosi. Prema tome, mislim da možemo da nađemo rešenje da se upravo ovi o kojima smo govorili drugačije tretiraju. Još jedna stvar. S obzirom da sam govorila o predizbornim obećanjima koja se ovim zakonom ostvaruju, naravno da je svakoj stranci važno da ostvaruje svoja predizborna obećanja, ali kada uđete u proceduru donošenja pojedinih zakona, vi ste u odnosu na svoja predizborna obećanja dužni da konsultujete i struku i strukovna udruženja, da konsultujete i propise EU i Ustav Republike Srbije i postoji pravni sistem Republike Srbije, pa da onda kažete – dobro, dao sam ta predizborna obećanja, ali da vidim da li je to sada sve u skladu, a ne da u svim tim razgovorima kažete – ovo mora biti ukinuto. Šta onda mi ovde radimo? Fingiramo demokratiju, učestvujemo u raspravi, a u stvari zakon je već donet. Dakle, pozdravljam svako nastojanje da se ostvare predizborna obećanja, ali kroz predloge zakona koji će biti u potpunosti usklađeni sa pravnim sistemom zemlje, sa međunarodnim pravnim sistemom i sa mišljenjem struke. Hvala.
Hvala. Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem načelni pretres o predlogu zakona. Izvinjavam se, gospodin Obradović je želeo reč. Izvolite.
Hvala. Pre svega bih želeo u ime Vlade Republike Srbije da se zahvalim svim kolegama koji su učestvovali u raspravi u ovom zakonu i da kažem da je, po mom skromnom sudu, suviše veliki značaj pridodat formulaciji predizborna obećanja, jer da nema predizbornih obećanja, ne bi bilo ni postizbornih rešenja. Sve stranke koje učestvuju u političkom životu u izbornim aktivnostima govore građanima šta će učiniti za njih, a posle toga u zavisnosti od strukture Vlade i koalicione većine jedno ili više obećanja se mogu ili ne mogu ispuniti ili čekaju neko drugo vreme da bi bila ispunjena. Rekao sam na početku današnjeg izlaganja i opet ću ponoviti, jeste ovo bio jedan od stavova koje su naše kolege iz URS promovisali u izbornoj kampanji, ali ovaj predlog predstavlja predlog Vlade, jednoglasno je usvojen na Vladi i kao takav danas je pred vama. U odnosu na ono što je bio predmet rasprave danas, moram da kažem nekoliko reči. Danas je razgovarano i o tome šta nije predmet ovog zakona, šta bi trebao biti i šta bi mogao biti. Mi smo spremni da razgovaramo i sa predlagačima i tih stavova, da vidimo šta je moguće učiniti, pošto, koliko sam mogao razumeti je najavljena inicijativa za podnošenje zakona koji bi tretirao i ta pitanja. Spremni smo da razgovaramo i da vidimo da li se to može rešiti. Drugo, u raspravi koja je vođena, objektivno jedan značajan set pitanja skinut je sa dnevnog reda argumentima poslanika koji su učestvovali u ovoj raspravi. Mislim da je to dobro. Treće, ono što je za mene važno, nadam se da ste se uverili da je želja Vlade da stvori zakon koji je primenjiv, koji će voditi računa i o privatnom interesu i o javnom interesu. Javni interes je kao kategorija nešto što je apsolutno u proteklim godinama ostalo iza nas, kao da ne postoji. Svi pričamo o partijskom interesu i govorimo o ličnom interesu, privatnom interesu, a javni interes je kategorija koja je ostala iza nas, a ona suštinski interesuje najveći krug građana. Predložena rešenja su takva zato što je u protekle tri godine od donošenja zakona, znači da znate, a to sam rekao gospodinu Markoviću, svaki zakon je najbolji kada se usvaja, a kad počne da se primenjuje, onda se vidi da li je stvarno toliko dobar koliko predlagač govori ili ima i određenih praznina koje praksa pokaže, odnosno koje se u praksi pokažu. Mi smo neka rešenja predložili zato što jednostavno u praksi postojeća rešenja nisu funkcionisala. Ako se sećate, kada smo ranije razgovarali o ovom zakonu, videli smo da ne postoji, pod znacima navoda – dovoljno dobra volja svih učesnika ili onih koji su evidentirani u ovom zakonu da se dogovore. Neko je upravo govorio o tome – a šta ako se ne dogovore? Bilo bi logično da se dogovore, ali pošto smo mi takvi kakvi jesmo, imamo mentalitet takav kakav imamo, a živimo ovde gde jesmo, onda se suočavamo i sa situacijom da to što je za neke druge logično, za nas ispada nelogično, kad neće ili ne mogu ili ne žele da postignu dogovor. Vi ste videli da mi nismo predvideli komisiju, iz prostog razloga što je praksa pokazala da rad komisije nije bio kvalitetan, da Komisija za autorska i srodna prava nije ispunila nijedan od zahteva kojim se obrazlagalo njeno osnivanje. Očekivalo se da izbalansira te suprotstavljene interese, privatni interes, javni interes, da obezbedi ravnotežu između privatnog i javnog interesa, što nije učinila. Zatim je kasnila sa propisanim rokovima i to po više meseci. Odluke koje su bile donošene, bile su u značajnom delu neobrazložene, pa ih, naravno, kao takve, nije bilo moguće ni pobijati u drugostepenom postupku. Često se dešavalo da i naknade koje je Komisija potvrdila, da su naplaćivane u umanjenim iznosima. Čak su nudile i plaćanje u ratama, što govori da u tome nisu bile ni pravične, ni primerene ekonomskim mogućnostima. Iz tog razloga mi nismo mogli u Vladi rad Komisije oceniti pozitivnim i iz tog razloga smo i smatrali da je rešenje da Zavod za intelektualnu svojinu preuzme deo tih poslova, da će to raditi stručnije, efikasnije, sa manje troškova po kolektiv organizacije i da će rešavati pitanja koja ima u sadržaju zakona, i to kada ne bude postignut sporazum između kolektiva organizacija i reprezentativnih udruženja. Naravno, odluka Zavoda mora biti doneta u propisanom roku, a propuštanje roka je sankcionisano mogućnošću ulaganja pravnog leka zbog ćutanja administracije, te odluka mora biti obrazložena i podobna je za osporavanje u drugostepenom postupku. Ovo navodim samo kao jedan od primera, da bi videli da smo razmišljali kako zakon da unapredimo. Želim da vam kažem oko naknade, pošto sam video da neki poslanici su podneli amandmane i nema razloga da ne budu prihvaćeni, vezano je za visinu plaćanja muzičkog dinara u ugostiteljskim objektima. Naravno da nije ista površina i slično. Kolege iz finansija su nam izračunale da, primera radi, u objektima u kojima ima hiljadu metara poslovnog prostora, sadašnji iznos, primera radi, iznosi 14.000, a novi bi bio 21.000. Od onih 3.000, sadašnji iznosi 32.000, novi bi bio 64.000. Na 5.000, sadašnji iznos je 51.000 dinara mesečno, novi iznos bi bio 106.000. Znači, to je gradacija, da ne budu izjednačeni oni koji koriste mali ili veći prostor. Na kraju, ono što sam ponovio danas i prilikom obrazlaganja sadržaja izmena i dopuna ovog zakona, mi smo razgovarali sa predstavnicima Evropske komisije i to ja nisam pred vama skrivao. Naprotiv, rekao sam da smo razgovarali. Rekao sam i da je bilo reprezentativnih udruženja. Ono što vam nisam rekao, da su predlozi nekih udruženja stigli još juna meseca ove godine, ali su bile krajnje opšteg karaktera, bez bilo čega pojedinačno. Zanimljivo je da se najveći broj inicijativa javilo u vreme kada se saznalo da se ide sa izmenama i dopunama ovog zakona, a predmet je otvoren, kako bih rekao, skoro godinu dana i više. Znači, izgleda da kod nas dok se otprilike ne stvori situacija da morate da reagujete, vi ne želite da reagujete. Naravno, onda je uvek kriv predlagač. Svako dobro rešenje koje bude dostavljeno, Vlada je spremna da prihvati. Ali, da bude obrazloženo, da bude utemeljeno i da bude u duhu koncepta koji zakon predlaže. Kao što sam vam pomenuo primer rada komisije, ništa ne znači komisija sama po sebi i to što mi govorimo da je ona regulatorno telo kada nije, kada ne ispunjava uslove koje smo postavili. Onda nešto nije kako treba. Mi ćemo biti u situaciji i da amandmane koje su podneli narodni poslanici ili koje Odbor prihvati, zašto da ne – prihvatimo. Mislim da to nije slabost predlagača, naprotiv, mislim da je to jedan kvalitet jer izlazimo u susret rešenjima koja mogu unaprediti zakon i poboljšati njegov sadržaj i rešiti još po neko otvoreno pitanje. Razgovaraćemo o ovom zakonu i u danu kada zakon bude u pojedinostima. U svakom slučaju, ne sumnjam uopšte da postoji dobra volja svih poslanika da se donese dobar zakon i potpuno sam ubeđen da će zakon biti usvojen u Danu za glasanje. Hvala vam.
Hvala ministru. Prelazimo na sledeće tačke dnevnog reda. (14, 15. i 16.) Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom zajedničkog načelnog pretresa o predlozima zakona iz tač. 14, 15. i 16. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača, mr Mlađana Dinkića, ministra finansija i privrede, mr Verice Kalanović, ministarke regionalnog razvoja i lokalne samouprave i prof. dr Slavice Đukić-Dejanović, ministarke zdravlja, pozvao da sednici prisustvuju i: Vlajko Senić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Zorica Pavlović, pomoćnik ministra u Ministarstvu zdravlja i Aleksandar Kocić, savetnik u Ministarstvu finansija i privrede – Upravni za javni dug. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o 14, 15. i 16. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o preuzimanju obaveza zdravstvenih ustanova prema veledrogerijama po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvaranju tih obaveza u javni dug Republike Srbije, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju. Da li predstavnik predlagača, ministarka Slavica Đukić-Dejanović želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada u Zakon treba staviti elementarna ljudska prava, pravo na život i zaštitu zdravlja, to je uvek teško, posebno kada izvesnim izmenama i dopunama treba da regulišete ovako delikatnu materiju, ali naša realnost je takva da zaista, evo čak u sklopu tzv. finansijskog seta zakona razgovaramo i o ovim sadržajima koji su više nego delikatni, a tiču se svih nas kao potencijalnih pacijenata, svih naših bolesnika zdravstvenog sistema, a u vezi su sa sledećim činjenicama. Produžetak ljudskog veka koji se odnosi i na građane Srbije, sa jedne strane, činjenica da savremene tehnologije na planu dijagnostike tretmana, rehabilitacije zdravstvenih aktivnosti su sve složenije, kvalitetnije i na drugoj strani, finansijski potencijal između onoga što jeste potreba zdravstvenog sistema u našoj zemlji i finansije koje bukvalno znače 250 evra po glavi stanovnika za svakog građanina su u velikom diskoraku. Zakon, kada donosimo, a o tome smo na Odboru za zdravlje i porodicu u višesatnoj raspravi zaista govorili i vrlo konkretno i zbog toga ću ja danas sadržaj svesti samo na par informacija vezanih za sadržaj zakona. Dakle, kada donosimo zakone iz ove oblasti, obavezno je da se trudimo da ne uskratimo postojeća prava na zdravstvenu zaštitu, naprotiv da ih proširimo. Ono što u predlogu zakona koji pred vama stoji, to je da jesmo dali predlog da se proširi pravo na imunizaciju za sva lica, i ona koja nemaju osiguranje, koja nisu osigurana, pravo na preventivne preglede, tzv. skrininge i pravo na zdravstvenu zaštitu svih osoba koji su samohrani roditelji dece do sedam godina. Naravno, u sklopu finansijske realnosti koja je ovakva kakva je i činjenice da sam kada sam postala ministar mogla da konstatujem dosta tužne parametre, da je 13,5 milijardi duga zdravstvenih ustanova prema dobavljačima lekova, sanitetskog materijala, jedna realnost i činjenica da ćemo u narednu budžetsku godinu i period ući sa deficitom koji će onemogućiti i dostignut nivo zdravstvene zaštite, koristim priliku da izrazim zahvalnost članovima Vlade što su prioritet teme da o svemu ovome vrlo otvoreno razgovaramo i pokušamoda zajednički nađemo rešenja prihvatili kao zaista realni prioritet. Ocena Vlade Republike Srbije je da tih 13,5 milijardi zapravo prihvati kao javni dug, ali je istovremeno i zahtev koji je postavljen ne samo pred ovo ministarstvo nego pred građane Srbije da takvih dugova više nema. Dosta je bilo razgovora na Odboru za zdravlje o tome otkud tako veliki dug i šta planiramo sa njim da učinimo? Direktori zdravstvenih ustanova govore o tome da su na ime neugovorenih obaveza, a da bi obezbedili nekada minimum, a nekada optimum zdravstvene zaštite, morali da ulaze u takve relacije i potpuno je jasno da ima organa u ovoj zemlji, institucija koje treba da ocene opravdanost tog duga. Činjenica da mi zapravo ne možemo dalje praviti te dugove nas je naterala da ova dva komplementarna zakona, Zakon o zdravstvenoj zaštiti i Zakon o zdravstvenom osiguranju izmenimo tako da obezbedimo izvesne uštede, a da to koliko god je moguće ne ide na štetu korisnika usluga zdravstvenog osiguranja. U tom smislu ocenili smo da je potrebno da sve institucije rade svoj posao u skladu sa poverenim obavezama od države ka pojedinim institucijama. Najpre smo konstatovali da je potrebno da Institut za javno zdravlje analizira zdravstvene potrebe, pravi odgovarajuće planove i potreba u zdravstvu i kadrova, da ih dostavlja odgovarajućim subjektima, drugim rečima, da se ne bavi obezbeđivanjem egzistencije uposlenih, nego da se bavi društveno poverenim poslovima od države i da stoga treba da bude budžetska institucija. Pored toga ocenili smo da sam proces javnih nabavki koji se često percipira kao izvor korupcije, treba da bude realnost i kada su u pitanju potrebe u zdravstvu. U tom smislu, ustanove čiji je osnivač Vlada Republike Srbije treba po predlogu ovog zakona da se zapravo snabdeva na način centralizovanim javnim nabavkama, odnosno da postoji jedno telo, jedna služba. Naš predlog je bio da to bude Uprava pri ministarstvu kojoj bi Institut za javno zdravlje dostavljao program, ali ima i drugačijih zamišljanja, pa ćemo kroz raspravu sa vama videti da li to treba da bude nezavisno telo ili ove poslove treba poveriti Fondu ili nekoj trećoj instituciji i sve vaše dobronamerne komentare, sugestije u formi amandmana ću najozbiljnije analizirati i predlagati Vladi da popravimo tekst zakona u ovom delu. Takođe mislimo da su liste lekova koje su često problematične sa aspekta analize, da li te liste lekova zaista zadovoljavaju potrebe druge strane, koliko su upodobljene realnim finansijskim okvirima, koji je put dolaska nekog leka do liste i da li je on kvalitetan, da to treba menjati na način da struka ima svoje mesto, a u sklopu finansijskih mogućnosti. Predložili smo formiranje stručnih komisija, koje će svoje sugestije u vezi sa spiskom lekova koje treba da budu na tim listama, a koje obezbeđuje RZZO, koji će uvažavati te stavove i na taj način će se formirati lista lekova. Takođe, mislimo da struka i zapravo zdravstveni nivo koji u ovom momentu Srbija ima treba da realno popravi neke kapacitet na planu bolje saradnje tri institucije RZZO, Ministarstvo zdravlja i Instituta za javno zdravlje, odnosno, kada bi se primenili postojeći zakon, bez ikakvih izmena, a da svako funkcioniše u skladu sapredviđenim poslovima, kada bi bilo nešto više discipline, mislim da bi zdravstvo po svakog građanina moglo da bude na višem nivou. Biću potpuno spremna da u interaktivnom odnosu učestvujem sa vama u radu na ovoj sednici i kažem, zbog činjenice da su predstavnici praktično svih poslaničkih grupaimali više nego aktivno učešće na Odboru za zdravlje, da smo na sednici koja je trajala nekoliko sati zaista analizirali i pojedinačno svaki segment predloženih zakona. Neću sada okupirati vašu pažnju dalje, ali ću biti tu da aktivno učestvujem u radu.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač.
Uvažena gospođo ministre zdravlja, šta reći, vaša trenutna pozicija, gospođo Slavice Đukić Dejanović, uopšte nije zahvalna i verovatno je vrlo teško i dozvolite mi da u narednih nekoliko minuta iznesem stav SVM, a vezano za ova tri predloga. Uglavnom ću govoriti o predloženim izmenama i dopunama Zakona o zdravstvenom osiguranju, malo o javnom dugu i u okviru svog vremena ću govoriti o konkretnim problemima zdravstvenih ustanova iz tri opštine. Čuli smo u vašem uvodnom izlaganju i to je jedan od osnovnih ciljeva ovih predloga da se ugroženim kategorijama građana obezbedi zdravstvena zaštita, da se proširi krug lica koja imaju ovo pravo i to verovatno svi podržavamo pa i SVM. Želela bih da naglasim pozitivne izmene da su samohrani roditelji koji imaju decu do sedam godina starosti, čiji su mesečni prihodi ispod prihoda utvrđenih u skladu sa zakonom, da će od sada ostvarivati zdravstvenu zaštitu iz javnih prihoda. Naravno da je logično pored ovih osnovnih ciljeva, a cilj je da se nekako stvori ili uspostavi, ako je to moguće, zdravstveni sistem koji je finansijski održiv što nije lako. Ono o čemu bih želela da govorim, što je svakako pozitivno, je da Savez vojvođanskih Mađara podržava decentralizaciju, pa i decentralizaciju na polju zdravstvene zaštite, i vi o tome niste govorili u svom uvodnom izlaganju, ali mogli smo da čitamo u obrazloženju, što možda za neke nije jasno da se zapravo ovim predlogom predlaže, odnosno daje ovlašćenje autonomnoj pokrajini, opštini, odnosno gradu, da mogu da obezbede uslove za bolju kadrovsku obezbeđenost zdravstvenih ustanova, čiji su osnivači, do normativa, odnosno standarda koji su propisani zakonom i za koje jednostavno, zbog trenutnog nedostatka finansijskih sredstava u sistemu obaveznog zdravstvenog osiguranja, ne postoje sredstva. Pored ovog, do normativa i do standarda, daju se ovlašćenja autonomnoj pokrajini, opštini, odnosno gradu, da može da obezbedi sredstva za zapošljavanje većeg broja zaposlenih u zdravstvenoj ustanovi, čiji je osnivač, od onog broja koji je utvrđen kao minimum standardima propisanim Zakonom o zdravstvenoj zaštiti, kao i da obezbedi sredstva za prostor, opremu, lekove, medicinska sredstva, koja su veća od propisanih standarda. Ovde se postavlja pitanje, da li će za navedene namene u budžetima autonomne pokrajine, gradova, odnosno opština, moći da se obezbede sredstva? Pitanje je da li će biti dovoljno novca, jer ovo sa stanovišta decentralizacije, davanje nadležnosti je super, samo je pitanje da li će oni imati para za ovo? Ova ovlašćenja imaju smisla jedino ako, znači, kako gradovi, opštine, tako i AP Vojvodina, može da obezbedi sredstva u svom budžetu. Nadam se da će to biti moguće, ali ja sam pokušala da se konsultujem sa pokrajinskim sekretarijatom za zdravstvo, ljudima koji tamo rade finansije. Njima nije jasno šta će sve biti njihov zadatak. Ukoliko se uvedu centralizovane javne nabavke, da li će se osloboditi iznos sredstava koji su oni ulagali u nešto veće i da li će iz toga imati dovoljan iznos novca da plaćaju sve ove nove nadležnosti i kako će to moći i lokalne samouprave da izvedu? Ostaje da vidimo. Negativne stvari, koje moram da kažem, ne toliko negativne, znam da to nema veze sa vama lično i ono što ste i vi rekli u svom uvodnom izlaganju je da, izdavanje za zdravstvo iz bruto nacionalnog dohotka u RS je jedno od najnižih izdvajanja u Evropi, što je strašno. Ono što ne razumem, je da, ovo sada kažem radi javnosti ne radi narodnih poslanika, svi mi to znamo, kada mi dobijemo predlog zakona, u obrazloženju imamo i deo – procene finansijskih sredstava potrebne za sprovođenje Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Ovde se procenjuje da je neophodan iznos sredstava, nebitno kolika su to sredstva, samo taj koji je potreban za upravu za centralizovane javne nabavke, odnosno sredstva za potrebe rada zaposlenih, drugih materijalnih troškova za obavljanje ove uprave. Znači, ja mislim da se trebalo razmišljati o većem novcu za lokalne samouprave, za autonomnu pokrajinu, itd, jer ne znam kako će oni uspeti da izvršavaju ove svoje nadležnosti. Naravno da se Savez vojvođanskih Mađara slaže da zdravstvena zaštita, koja je garantovana kao pravo, Zakonom o zdravstvenom osiguranju ne može da se ostvari, jednostavno je nemoguće ostvariti zdravstvenu zaštitu bez obezbeđivanja lekova i medicinskih sredstava. Kao što smo čuli, zdravstvene ustanove nemaju dovoljne izvore finansiranja, kojima bi izmirile ogromne dugove prema dobavljačima lekovima, veledrogerija. Naravno, nekako nam je jasan i ovaj treći predlog zakona, koji predviđa način i dinamiku izmirivanja ovih obaveza, samo je, kako da kažem, 13 milijardi zaista ogroman iznos. Kao što sam spomenula, dozvolite mi da u okviru ove teme iskoristim prisustvo ministra zdravlja da izložim neke od osnovnih problema na polju zdravstva opštine Senta, Kanjiža i Bačka Topola. Krenuću od opštinske bolnice Senta, koja je osnovana kao međuopštinska bolnica na teritoriji severno-banatskog okruga, ona zapravo pokriva stanovništvo opštine Senta, Ada Čoka i Novi Kneževac, ali i u njoj se delimično leče i građani Kanjiže, Bečeja i Bačke Topole. Ovo je izuzetno značajno zato što ka opštinskoj bolnici Senta gravitiraju pacijenti, čak oko 100.000, znači region od oko 100.000 stanovnika. U ovoj opštoj bolnici, vi ste čini mi se spomenuli pravilnik o bližim uslovima za obavljanje zdravstvene delatnosti u zdravstvenim ustanovama i drugim oblicima zdravstvene službe. U ovoj opštoj bolnici, prema ovom pravilniku je broj operacija po lekaru značajno iznad republičkog proseka, što znači da lekari u Senti rade mnogo više nego što je propisano u normativima, jednostavno zato što ih je malo i ovde postoje, nažalost, što je verovatno problem svuda, jedan hroničan nedostatak kadrova i taj problem se samo iz godine u godinu pogoršavao. Naime, ova institucija, opšta bolnica Senta, ima najmanji broj ugovorenih zaposlenih po jednoj postaji, na celoj teritoriji AP Vojvodine. U pojedinim službama je nedostatak kadrova toliki, da jednostavno utiče na izvršenje planiranog broja usluga. Ne može da se organizuje kontinuirani rad, čekanje usluga, naravno, uvek izaziva ogromno nezadovoljstvo onima kojima su usluge najpotrebnije, pacijenata. Ljudima iz lokalne samouprave u Senti nije jasno da li će oni dobiti odobrenje da prime nove lekare umesto onih koji su otišli u penziju i to im zaista predstavlja ogroman problem. Dakle, da pojednostavim, smatramo da je neophodno sagledati kadrovsku situaciju u opštoj bolnici Senta i dozvoliti prijem neophodnih, kako lekara, tako i farmaceute za bolničku apoteku, medicinskih sestara i tehničara, a po mogućstvu i neophodnih nemedicinskih radnika. Naravno, ima ovde i drugih problema sa kojima se svi suočavaju, kao što je neophodno, npr. u Senti obnavljanje opreme za RTG dijagnostiku. Oni tvrde da njihov najnoviji aparat je nabavljen pre više od 20 godina. Opšta bolnica je jedna od onih u Srbiji, koja još uvek nema aparat za kompjuterizovanu tomografiju, skener. U Senti se žale da je neophodno izgraditi adekvatan prostor za onkološku dnevnu bolnicu, u koju se iz godine u godinu leči sve veći broj pacijenata sa teritorije celog ovog severno-banatskog okruga. Naime, trenutno onkološka dnevna bolnica je smeštena u zgradi Doma zdravlja Senta, a pacijentima se terapijske usluge obezbeđuju u dve smene. Sa druge strane, moram da naglasim izuzetnu kooperativnost vaših saradnika, pošto su primarijus dr Zoran Kovačević, zamenik ministra zdravlja i dr Simo Vuković, državni sekretar, posetili Sentu i na njihov predlog se Dom zdravlja Senta obratio Ministarstvu zdravlja, radi dobijanja saglasnosti za proširenje normativa kadrova i kadrovskog plana Doma zdravlja Senta, zbog spomenutog drastičnog smanjenja kadrova ili drastičnog nedostatka kadrova. Oni su se trenutno našli u situaciji da niko od njih ne može da ode ni na bolovanje ni na godišnji odmor, uveli su čak i prekovremeni rad, što dodatno otežava i ovako tešku materijalnu situaciju. Ono što je zanimljivo u ovakvim i sličnim lokalnim samoupravama je da npr. normativ ne predviđa doktora za kućnu negu i lečenje, ali zbog starosne strukture stanovništva, jednostavno se zahteva da doktor aktivno prati ove pacijente, što izabrani lekar, složićete se, ne može sam da pokrije. Službi za stomatološku zaštitu u Senti, takođe je neophodna još radnica, pošto oni imaju zubne ambulante, kako u Senti, tako i u okolnim selima, gde je stanovništvo uglavnom starije i imaju neredovne veze u saobraćaju. Drugi problemi o kojima smo obavešteni dolaze iz Bačke Topole. U Bačkoj Topoli ima 23 naseljenih mesta, a Dom zdravlja Bačke Topole ima ambulante u 18. Jedan od njihovih najvećih problema je, ne želim pogrešno da se izrazim, ali blizina Koridora 10, i problem ima služba medicinske pomoći na koju se dom zdravlja priključuje na ovaj Koridor 10. Služba hitne medicinske pomoći je sačinjena samo od jedne jedine ekipe. Zaposleni rade sa skraćenim radnim vremenom, 35 sati nedeljno, u turnusima od po 12 sati tokom 24 sata obezbeđuje hitnu medicinsku pomoć u kompletnoj opštini, kao što sam spomenula, sa 23 naseljena mesta i Koridor, zbog čega smatraju da je neophodan prijem jednog medicinskog tehničara. Oni su još prošle godine za vreme prethodne Vlade, kada vi niste bili ministar zdravlja, uputili dopis u kome je zatraženo mišljenje i pomoć u vezi rešavanja funkcionisanja službe hitne medicinske pomoći puštanjem u funkciju Koridora 10. Ovaj dopis je upućen početkom novembra 2011. godine, posle razgovora u kabinetu prethodnog gospodina ministra zdravlja. Nažalost, na dopis nije stigao pismeni odgovor. Prethodni ministar zdravlja je izneo da bi zbog Koridora trebalo uvesti permanenciju, pripravnost jedne ekipe službe hitne medicinske pomoći, međutim problem je što Republički fond za zdravstveno osiguranje, radi pravdanja finansijskih sredstava, zahteva pismeno mišljenje Ministarstva zdravlja, pa bi njima zaista značilo da im što pre stigne taj odgovor, da bi mogli da komuniciraju sa Republičkim fondom za zdravstveno osiguranje. Ne želim da vas opterećujem sa silnim problemima. Verovatno ste i vi upoznati sa mnogim. Oni su slali nekoliko dopisa, koji su poslati kako ministarstvu, tako u komunikaciji sa Republičkim fondom. Verovatno ste svesni toga da na terenu, kako u Bačkoj Topoli, tako i na drugim mestima, postoje situacije kada na primer ginekološka služba radi na selima, pa nema dovoljno doktora. Postoje ogromni problemi, što kao žena moram da naglasim, u službama za zdravstvenu zaštitu žena. U Bačkoj Topoli konkretno zbog izlaska ginekologa u pet naseljenih mesta van Bačke Topole, ali i u velikim gradovima, kao što je Zrenjanin, iz koga ja dolazim. Žene imaju mogućnost da posećuju jednu jedinu instituciju, sve žene iz Banatskog okruga, gde su ogromne gužve, gde ima pet lekara. Komunikacija je neadekvatna između higijenskog, komunikacija između raznih aktera je takva da pacijenti sami moraju da čekaju najpre da dobiju termin i posle da dođu do doktora, pa sami peške šetaju svoje brisove i svoje nalaze. To jednostavno nije rešeno i smatram da je to danas u 21. veku strašno, jer to verovatno nije ni do novca, jer u Zrenjaninu je, na primer, Higijenski zavod preko puta savetovališta za žene. Smatram da bi medicinski tehničari ili sestre mogle to da odrade umesto pacijenata, umesto da pacijentkinja šeta svoj bris u torbi, da ide po uput u Higijenski zavod, da se vraća, da čeka red, da uđe kod doktorke i da posle šeta svoj uput. Da ne pričam o tome da jednostavno pacijentima kažu da se određene usluge ne rade u Higijenskom zavodu, da za to morate da platite, da isti taj bris šetate do neke privatne ustanove ili laboratorije. Dozvoli će te mi da preostalo vreme iskoristim da malo spomenem probleme u Kanjiži i da postavim pitanje na koje ne morate sada da odgovorite, ali to sam pitala pre dve nedelje ovde u Skupštini Srbije, pa nisam još dobila pismeni odgovor. Što se tiče Kanjiže, i u Domu zdravlja Kanjiža postoje mnogi problemi, ali jedan od najvećih je, s jedne strane je to pozitivna stvar, blizina granice sa Mađarskom i Horgoš. Upravo zbog graničnog prelaza prema Mađarskoj, kod Horgoša u letnjem periodu ovde prelazi i oko tri miliona ljudi, pa se u velikoj meri povećava obim posla i potrošnja sanitetskog materijala. Sve je učestalije da dijagnostičke, laboratorijske, specijalističke, na primer ginekološke usluge stanovnici okružnih opština primaju uDomu zdravlja Kanjiža, što povećava i rashod materijala. Kanjiža ima osnovni finansijskih poteškoća upravo zbog ovog kašnjenja naplate duga od Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, pa apoteka ne ostvaruje maržu, a svi znamo da se troškovi poslovanja, plate, putni trošak itd. moraju izmiriti. Dom zdravlja Kanjiža ima godinama nepovoljan okvir iznos kod ugovorenih namenskih sredstava za sanitetski i medicinski materijal. Već izvesno vreme su u nemogućnosti da nabavljaju sanitetski i medicinski materijal. Oni takođe tvrde da imaju problem sa službom za hitnu službu i sanitetski prevoz. Jednostavno im nedostaju vozači. Imaju manjak lekara. Ovde je slična situacija kao u Bačkoj Topoli, pošto je velika teritorija opštine. Dom zdravlja pokriva 11 naselja u ovoj opštini sa udaljenostima i do 35 kilometara od Kanjiže, pa organizovanje posla njima uopšte nije jednostavan i predstavlja veliki problem. Već više od 35 godina Dom zdravlja Kanjiža nije nabavio rendgen aparat. Da ne pričam o tome da je stomatološka oprema vrlo amortizovana i da u opštini Kanjiža postoje tereni, mnogobrojni salaši bez puteva. Ovde je u hitnim slučajevima vrlo otežan izlazak na teren. Ono što je najsvežije i što se desilo pre dan, dva u Kanjiži je da je ogromno nezadovoljstvo građana uHorgošu, gde se ukida noćno dežurstvo. Pokušaću uskoro i da zaključim. Najpre bih želela da se zahvalim i da kažem da su izuzetno kooperativni vaši saradnici. Nadamo se da ćemo bar neke od ovih predloženih problema zajednički rešiti u bliskoj budućnosti. Pitanje koje sam ovde postavila se tiče vantelesne oplodnje i ogromnog problema 500-600 parova, kako to piše u novinama, na koju neki čekaju od maja meseca, a neki od leta ove godine. Ne želim da komentarišem izjave direktora Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, pošto je on, kako smo obavešteni iz medija, dao ostavku, ali mora se obratiti pažnja na to da ne može neko da da olake izjave, da tim ljudima važe papiri, kada ne važe, kada im hormoni važe šest meseci, a brisovi tri meseca. Znači, da se razmisli da je tim parovima jedina mogućnost da dobiju potomstvo. Zaista je zahvalno što su u ovoj državi od 2006. godine besplatni pokušaji vantelesne oplodnje, ali mnoge stvari još nisu rešene. Ne dokazujemo da se zaista zalažemo za ravnomerni regionalni razvoj ako nije svejedno da li parovi koji idu na vantelesnu oplodnju žive u Beogradu, Jagodini, Pančevu ili negde drugde ili da li trudnice, koje nisu te sreće da iznesu zdravu trudnoću, kod njih nije svejedno da li žive u Beogradu, pa primaju punu platu ili negde drugde. Zahvaljujem se još jednom na pažnji i zaista se nadam da ćemo uspeti da rešimo bar neke od ovih problema.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Žarko Korać. Izvolite
Hvala lepo. Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovana gospođo ministarka, poštovani narodni poslanici, ovaj zakon o izmenama tri zakona, ako bismo dobronamerno rekli, oni se, pre svega, svode na to da se pokuša da ekonomski racionalnije poslove Ministarstvo prosvete, odnosno zdravstveni sistem Srbije, na koji se ove odluke odnose, što je pohvalno, međutim, neke od tih odluka, o tome smo razgovarali na Odboru za zdravlje, tiču se izvesne centralizacije sistema u celini. Ključ je, naravno, u Predlogu zakona o preuzimanju obaveze zdravstvenih ustanova prema vele drogerijama, po osnovu nabavke lekova i medicinskog materijala i pretvoriti uvoz u javni dug Republike Srbije. Drugim rečima, ministarka je zatekla dug od 13 milijardi, odnosno preko 100 miliona evra neplaćenih dugovanja, što je pretilo da zaista uruši celokupan zdravstveni sistem, jer proizvođači lekova i opreme nemaju više načina da proizvode i isporučuju lekove, jer ogromni dugovi su prema njima. Prosto, njima nije plaćeno ono što su radili. Ponovio bih ono što sam tada rekao. Znam da to nije ingerencija Ministarstva zdravlja, ali zaista bi trebalo makar nekim sistemom uzorka videti kako su neke zdravstvene ustanove napravile ovakva dugovanja. Mogućno je da su u nekim ustanovama ta dugovanja nastala zato što je neko zaista ulagao značajna materijalna sredstva, veća nego što su bila odobrena, u bolje funkcionisanje sistema, u neke nabavke. Postoji mogućnosti javašluka i mnogo ozbiljnijih stvari. Ne tražim da se sprovodi neka borba protiv korupcije u sistemu zdravlja, bar ne sada u ovom trenutku i na ovakav način. Ipak moramo imati neki odgovor kako je do ovako enormnog duga došlo koji sada postaje javni dug, odnosno postaje dug svih građana Srbije. Sada svi mi treba da snosimo troškove u ovom važnom i osetljivom sistemu kao što je zdravstveni sistem. Lično ne vidim drugo rešenje nego ovo koje ste vi predložili, a to je da postaje javni dug, ali zaista postaje problem da ko god konkretno, ustanova ili pojedinac napravi neki dug on se prevali na pleća države, odnosno na pleća svih građana države Srbije, iako najveći broj tih građana niti je upoznat sa time niti za to odgovara. Voleo bih neki konkretan odgovor na pitanje, makar od Ministarstva zdravlja da vidimo kako su nastala ta dugovanja. Ne treba da se pravi šestomesečna istraga, ali da vidimo kako su nastali neki od tih dugova. Rešenja su ako mogu tako da kažem trostruka. Nekada se govorilo, kada sam ja bio mlad palijativna rešenja, kao vatrogasna rešenja, koja moraju da spasu sistem. Ovde su praktično donesene tri odluke. Jedna odluka se tiče načina zaposlenih, pre svega viška zaposlenih u zdravstvu. Druga se tiče nabavke lekova i treća se tiče funkcionerskog sistema u celini i o tome ću nešto reći. Pošto je ovo objedinjena rasprava, u zakonu koji predlaže dopune Zakona o zdravstvenoj zaštiti, ovde se predlaže jedno novo radikalno rešenje, a to je da budu centralizovane nabavke. Očigledno je to sada reakcija na ovaj dug, jer su se ustanove pokazale neodgovorne i pojedinci koji vode te ustanove. Iako su ovde istaknuti primeri nekoliko evropskih zemalja, velikih i ekonomsko razvijenih zemalja koji imaju ovakav sistem, sigurno je da ovakav sistem ima i svoje slabosti, a to je da će verovatno nabavke biti sporije i tromije, ali one omogućavaju da budu jeftinije jer se odjednom naručuje više, pa se može dobiti mnogo bolja ekonomska cena nego kada su sitne nabavke neprekidne. Glavni problem ovde je da se pravi jedna uprava koja je po Predlogu ovog zakona vezana za Ministarstvo zdravlja. Profesorka i ministarka Dejanović je rekla da postoje druga rešenja. Mada je gotov predmet moje pitanje je da li se možda krši princip koji po meni nije loš u našem zdravstvenom sistemu, mada ga kritikuju mnogi lekari i zdravstveni radnici, a to je da su Zdravstveni fond i Ministarstvo razdvojeni. Teoretski, jedno bi trebalo da posluje po ekonomskim principima, a Ministarstvo da vodi zdravstvenu politiku itd. Mi sada ovde pravimo jedan mali takozvani hibrid u kome će ta uprava biti pri samom Ministarstvu. Možda je bolje rešenje bilo da bude pri Fondu, da sačuva izvesnu nezavisnost. Ovde su dati svi detalji da na predlog ministra se bira direktor na koliko godina, koji su obimi rada itd. Ovde se u ovim izmenama dosta detaljno definiše kako će izgledati ta nova uprava. Mi nemamo broj zaposlenih i dobijamo jedno novo telo. Ono nije preveliko, ako se ne varam 21 čovek. Nije to sad neki birokratski aparat da raste, ali idemo između centralizacije i decentralizacije. Decentralizacija nabavke nije dala dobre rezultate, sada je centralizujemo, pa posle toga može da se dogodi da se pokaže da je to spor, trom sistem iako se govori o stručnjacima, koji treba te nabavke da definišu. Ono što je ovde bitno je i način kako se nabavljaju lekovi. Takođe je preciznije definisan i precizno je definisan način kako se kadrovski plan zdravstvenog sistema u Srbiji organizuje. Moram da kažem, i ako je nama svima jasno da ima viška zaposlenih, da meni kao nekom ko je toliko godina radio u prosveti, koleginica Dejanović takođe, jedino mi je logično da se ljudi biraju na način kakav je uvek bio posle rata, konkursima. Meni je taj način gde virtuelne ustanove primaju sa vrlo subjektivnim kriterijumima. Moram da kažem pošto sam ovde u funkciji narodnog poslanika, oprostite javna je tajna u Srbiji da u većini zdravstvenih ustanova postoji tarifa koliko se plaća direktoru, rukovodiocu da bi zaposlio medicinsku sestru, lekara. To je potpuna javna tajna. Izvinite molim vas ali moramo govoriti istinu o onome što imamo. U sistemu konkursa bi bilo mnogo jasnije. Onda se procenjuju ocene, radovi koji su se pisali tokom studija, čak i naučni radovi. Zašto ne vratimo konkursni sistem u kome će ipak najbolji da bude izabran, pa će se taj sistem korupcije gde direktor prima sredstva i zatim prima kandidata, jedanput srušiti jer je to svakako jasniji sistem u kome vidite sa kojim kvalifikacijama ste nekog primili. Naravno, biće više kandidata jer ima dosta nezaposlenih ljudi svih nivoa obrazovanja uzdravstvu. Tako da mislim da dok ne uvedemo ovaj sistem po kome smo mi ograničili broj ljudi, ali glavna slabost tog sistema ostaje, a to je da direktor prima koga hoće. Zanimljivo je da se ovde definiše da će Ministarstvo definisati kadrovski plan. Cenio bih ako bi nam Ministarstvo u nekom razumnom vremenu pokazalo koji će biti sve kriterijumi. Kao što smo videli ovde se pojavljuje pitanje kriterijuma ne samo opreme, nego ko je radnik, ko je zaposlen, koje su potrebe itd. Moguće je da će Ministarstvo imati odličan uvod ali ta kadrovska slika će morati da pokaže elemente na kojima će počivati. Ne mislim da će se nešto bitno menjati u odnosu na ono što imamo, nego da li će se negde intervenisati, da li ima potrebe za nekim novim kadrom. Sama javnost i ministarka je otvorila cenu mamografa i pregleda. Očigledno da je u nekim trenucima potreban neki stručnjak više na nekom mestu, treba da unapredimo taj sistem. U celini u ovom prvom javljanju želim da kažem da su ovo mere koje su verovatno posledica ne samo ogromnog duga, nego i činjenice da ako se nešto u sistemu ne izmeni, nabavke, način kako se odobravaju lekovi i stavljaju na listu i kako se zapošljavanju ljudi u ustanovama što je i otvoreno rečeno, naš sistem će se urušavati. To je sistem sa preko 100.000 zaposlenih i nažalost mnogi ljudi ga nisu svesni. Postanu svesni tek kada se oni razbole ili kada se neko njihov blizak razboli. To je sistem od ključne važnosti za funkcionisanje jednog društva. Smatrao bih da se ovim pokazuje da nešto u celini našeg zdravstvenog sistema nije dobro, kada moramo ponovo da se vraćamo na sistem gde na nekim mestima gde radi mali broj vrlo kompetentnih ljudi, to je Ministarstvo zdravlja, Uprava za javne nabavke, način stavljanja leka na listu i na kraju kadrovska slika u zdravstvu u Srbiji. To se praktično ponovo vraća i centralizuje. Možemo jedanput imati dobrog ministra, sposobnog ministra koji radi i nadam se da će svi biti takvi u interesu građana Srbije od sada pa doveka. Nažalost, daje se velika moć i vlast u nekoj drugoj situaciji kada to neko može da iskoristi za političku promociju, za stranačku promociju. Svi smo mi to gledali i sve stranke se mogu optuživati u ovoj ili onoj situaciji da su tako radile. Ne mislim da će tako da se radi, samo upozoravam da je to moguća posledica. Znači, moje je neko mišljenje da ove sve promene koje su sada iznuđene, pokazuju da je potrebno nešto temeljno menjati u našem zdravstvenom sistemu. Moram da kažem da nema mnogo predloga, jer je to suviše velika tema za jednog čoveka, ali očigledno moramo suštinski ići u neke promene, jer ako smo došli u situaciju da smo dali prava i odgovornosti samim zdravstvenim ustanovama, kliničkim centrima gde rade ugledni ljudi sa naučnim biografijama, a oni troše više sredstava nego što je dozvoljeno, zapošljavaju više ljudi nego što je potrebno. Moram da postavim pitanje šta se dešava sa našim zdravstvenim sistemom, ne sumnjajući u stručnost tih ljudi. To pitanje nisam postavio, da li su kompetentni. Sigurno su kompetentni, ali šta je to, šta se dešava sa našim društvom. Ovo je pitanje za sve nas. Kud god se okrenemo imamo neko urušavanje. Moram da kažem jedno vrlo mučno osećanje, da ti ljudi koji vode te zdravstvene ustanove su često najugledniji naši lekari. Kako je ovo moguće da prolazi mimo njih, da oni odobravaju sredstva koja nisu dozvoljena, zapošljavaju ljude koje ne treba da zaposle, da dozvoljavaju da se u tim ustanovama primaju ljudi na način koji nije legalan ni moralan. Za mene je to jedno pitanje koje mi ne možemo trenutno ovde rešiti. Šta je potrebno polako menjati u tom sistemu da bi ga doveli na jedan nivo da bude znatno bolji nego što je sada? Za sam kraj, potpuno sam fasciniran, nemojte se na mene ljutiti, neko mora da snosi odgovornost za tih 100 miliona evra nenaplaćenih. Mene stvarno interesuje kako smo došli do toga? Ne kažem da treba kao u Japanu izvršiti harikiri kada dođe do saobraćajne nesreće, ali stvarno moram da postavim kao na nekom političkom skupu pitanje odgovornosti. Imali smo jednog ministra, imali smo drugog ministra. Ni jedan, ni drugi nisu imali nikakav odgovor, pa sada da nam odgovore – kako su tolerisali dug? Neka mi samo ne kažu da je to Fond napravio, a da ministarstvo nije imalo ništa. To nije nikakav odgovor. Vidimo i da se direktor Fonda pozdravio i rekao – doviđenja, ja sam fenomenalno radio. Pazite, fenomenalno radio, ostali su dugovi preko 100 miliona. Gde je neki problem odgovornosti da vi kao ministarstvo i vi kao profesor, koleginice, da pozovete na neku odgovornost? Vi idete u inspekcije ustanova. Meni je drago zbog toga. Čujem da ulazite na zadnja vrata, da nenajavljeni dolazite. Vrlo dobro, da vidite kako to izgleda, mada verujem da vi znate taj sistem odlično i bez toga. Ali, zaista me interesuje kako mogu ljudi koji su doveli do ovoga da idu sa jedne funkcije na drugu? Neću nikoga imenovati, ali jedan od tih ljudi koji je, doduše, bio vrlo kratko ministar, dobio je novu funkciju u vlasti. Izvinite, ali ne može više, zato što ne mora čak ni da je on lično kriv, ali on ima neku vrstu, ako mogu tako kažem, to se u vojsci zove komandna odgovornost. Znači, neku odgovornost mora da ima onaj ko je vodio jedan sistem. Kako je do ovoga došlo da će u ovom trenutku svi građani Srbije sad morati preko 100 miliona evra da plate dug zato što uopšte nije plaćeno onima koji proizvode lekove i medicinsku opremu, uglavnom im nije plaćeno ono što su isporučivali? Mi smo postali, i to je moja poslednja primedba, zemlja bez konkretne odgovornosti. Niko ni za šta nije kriv. Svi kad završe svoj mandat kažu – odlično sam radio, doviđenja. Nije tačno. Neko je radio dobro, a neko je radio loše. U našoj zemlji ima ljudi koji rade dobro i ima ljudi koji rade loše. Ne možemo tu neki prosek napraviti, pa reći – dobro je, sistem radi, ljudi se leče, ima sposobnih lekara, žrtvuju se ljudi, medicinske sestre, medicinski tehničari. To je nikakav odgovor. Da ne ponavljam više, za sam kraj, interesuje me pitanje – da li ćete ipak napraviti neku analizu kako je došlo do ovih dugovanja i da li će neko biti pozvan na odgovornost, počevši od prethodna dva ministra zdravlja, da li su oni znali ovo, kada je ovaj dug napravljen i kako je taj dug nastao? Hvala.
Hvala. Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedniče, poštovana ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici, na samom startu želim da po ko zna koji put kažem da DS nikada nije imala tu čast da bude odgovorna za Ministarstvo zdravlja i počeću od te činjenice. Ono što želim da vas obavestim na samom startu je da će DS i narodni poslanici DS i naš poslanički klub podržati uvek reformske poteze ove vlade i reformske poteze u Ministarstvu zdravlja. Lično želim da vam kažem da su konkretno ovi predlozi izmene zakona mali, da je postojeći Zakon o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju jako star zakon, da su uglavnom ministri zdravlja koji su dolazili posle 2000. godine samo malo šminkali taj Zakon o zdravstvenom osiguranju i zdravstvenoj zaštiti, od situacije do situacije i ništa detaljno nisu promenili u njemu. Ministarka je dobro krenula. Nadam se da će taj rad biti produbljen i da ćemo ići dublje u reforme sistema zdravstva. Ono što hoću da kažem, mišljenje poslaničkog kluba DS je da je ovaj zakon jako star, da je konzervativan, da ne uvažava potrebe građana Srbije, da ne uvažava potrebe zdravstvenih radnika Srbije. Pozivam ministarku zdravlja da smogne hrabrosti da kompletno uradi jedan nov predlog zakona o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju. Rekao sam da će DS, ukoliko to ne bude slučaj na nekim narednim izborima, tražiti odgovornost u Ministarstvu zdravlja i ući u veoma bolne reforme, koje su neophodne našem sistemu zdravstva. Istaćiću da i dalje nemamo regulisano privatno zdravstvo. Privatno zdravstvo nam se nalazi ni na nebu ni na zemlji. Nemamo regulisano, niti iskorišćeno vojno zdravstvo, koje stoji neiskorišćeno, s obzirom da su kapaciteti vojske bili pravljeni za veliku vojsku SFRJ, da u vojnim bolnicama imamo jako dobar kadar, što se tiče lekara i medicinskih sestara, imamo dobre prostorije vojnih bolnica, ali nažalost, te vojne bolnice stoje prazne, iskorišćene su 40, maksimalno 50%, dok sa druge strane imate kliničke centre i zdravstvene centre po Srbiji koji su prenatrpani i koji vape za malo većim prostorom. Ono što još želim da vam kažem da će DS insistirati da se transparentnije prati rad lekara u samoj bolnici i u tom nekom trideset-postotnom radu van svoje ustanove, zato što kao predsednik odbora skrećem pažnju i ministarki, ali više skrećem pažnju građanima Srbije. Lično želim da stanem u odbranu interesa građana Srbije kao predsednik Odbora za zdravlje i porodicu u ime poslaničke grupe DS, jer su građani Srbije suočeni sa puno problema kada se razbole i kada uđu u sistem zdravstva, od toga da ih na vratima bolnica sačekuju neke čistačice ili neke medicinske sestre koje preusmeravaju pacijente u privatne ordinacije lekara, gde ti isti lekari koji rade u Kliničkom centru ili rade u zdravstvenim centrima, u toku radnog vremena izlaze za vreme svog radnog vremena i pregledaju pacijente u svojim privatnim ordinacijama. U tim privatnim ordinacijama, takođe, oni uzimaju novac za operacije, što ne bi smeli da rade u samoj republičkoj ustanovi, državnoj ustanovi, ali to urade u svojim privatnim ordinacijama i zakon ne može da ih kači. Mislim da moramo mnogo jasnije i poštenije da se ophodimo prema građanima. Sistem zdravstva je dugo bio čuvar socijalnog mira u državi. Imamo dobre lekare, ali je zdravstvo, nažalost, ušlo u jedan procenat korupcije, zato što godinama ništa jasno zakonima nije precizirano i kada nemate jasnu kontrolu, kada nemate jasnu transparentnost, svakako dolazi do ovakvih grešaka kao sada da vas lekari šalju i privatne ordinacije da brojne zdravstvene ustanove, brojni centri prave veštačke liste čekanja i kada je neko bolestan, kada je nekome dete bolesno, kada mu lekar kaže – dođi kod mene privatno, bolji su uslovi nego što su u državnoj bolnici, svakako da zbog zdravlja svog deteta neće štedeti novac. Taj novac će od usta odvojiti da bi ga odveo kod lekara. Smatram da su to nepravilnosti koje moraju da se isprave. Uvek ću i primerima potkrepiti ovo. Da li je normalno da to uporno pričam, da dok nije smenjen direktor Kliničkog centra u Nišu, na ginekološkoj klinici u roku od godinu dana imate 47 abortusa, a da u istom vremenskom periodu u privatnim ordinacijama imate 5.000 abortusa koji su radili isti lekari koji rade u državnim bolnicama i u radno vreme kada su trebali da budu na radnom mestu, a ne da rade privatno i da se neprimereno bogate i da neprimereno siromaše građane Srbije? Demokratska stranka na prvom mestu ima građane naše države i smatramo da zdravstvo mora da bude dostojanstveno spram tog građanina i da bude besplatno, što je najvažnije. To je što se tiče DS kao socijaldemokratske orijentacije najvažniji prioritet naše organizacije, a smatram i vas. Vi ste dobro počeli i dokle god dobro radite, imate apsolutno i moju ličnu podršku i podršku DS. Puna su nam usta brige za decu, puna su nam usta brige o ženama, pogotovo za trudnice. Uvek ćemo reći, svaka politička organizacija će reći da sistem zdravstva mora da bude besplatan za njih. Međutim, kažem vam da nije. Ustav Republike Srbije jasno govori u članu 68. da svako ima pravo na zaštitu svog fizičkog i psihičkog zdravlja. Deca, trudnice, majke tokom porodiljskog odsustva, samohrani roditelji sa decom do sedme godine i stari ostvaruju zdravstvenu zaštitu iz javnih prihoda, ako ih ne ostvaruju na drugi način. Sada vas pitam, mi mislimo da su naše trudnice zaštićene zakonom i da one mogu normalno da imaju sve blagodeti našeg zdravstvenog sistema. Reći ću vam da to nije slučaj, da žene i dece poljoprivrednika, privatnika koji ne plate doprinos za zdravstveno osiguranje, oni nemaju zdravstveno osiguranje. Onda te trudnice i ta deca poljoprivrednika i malih preduzetnika, privrednika, ostaju nezaštićena. Znači, nije tačno da je ova država obezbedila ravnopravni sistem zdravstvene zaštite za sve žene i za svu decu. Pozivam vas da promenimo zakon i da jasno u zakonu stoji da sve trudnice, pored toga što treba da imaju, što predlaže PUPS, 100% isplaćenu platu, da moraju da imaju, ono što je važnije, zdravstveno osiguranje, da neplaćeno prate svoju trudnoću, da neplaćeno mogu da leče svoju decu, što sada nije slučaj kod ove dve kategorije naših stanovnika. Kuda ide naše zdravstvo? Ne znam. Čemu se mi nadamo? Kolega Korać je saopštio jednu činjenicu koju sam prvi otvorio i tražim odgovornost. Za razliku od njega, tražim odgovornost za pojedince koji su zaštićeni kao beli medvedi, a izgleda mi da dolaze iz ranijih rukovodstava, iz Ministarstva zdravlja. Hoću da kažem da podržavam centralizaciju javnih nabavki u sektoru zdravstva. Smatram da je puno pronevera novca bilo u proteklom periodu i smatram da ne smemo ostati gluvi na to da je neko potrošio, zadužio ovu državu za 13,5 milijardi dinara i nikom ništa. To smo pretvorili u javni dug, zadužili našu decu, zadužili naše unuke i idemo dalje. Pitam vas – ko je zadužio građane Srbije u sektoru zdravstva? Pozivam gospodina Vučića i pozivam gospodina Dačića, više puta sam ih pozivao, ali koristim priliku i sada, da ispitaju korupciju u sistemu zdravstva i da ispitaju ove probleme koje sada navodim. Nemoguće je da vi centralizujete ove nabavke, zato što vam je to sada palo na pamet, nego ste se zaprepastili sa načinom funkcionisanja Ministarstva zdravlja do sada, zaprepastili ste kako nenamenski, nedomaćinski troše pare građana Srbije i onda ste to centralizovali. Da sam sada u vašoj situaciji i da sam ministar zdravlja, isto bih to uradio i zato vam i dajem tu podršku, zato što su se mnogi direktori zdravstvenih sistema, bivše rukovodstvo Ministarstva zdravlja bahato ponašali, nisu vodili računa o građanima Srbije, nenamenski su trošili sredstva, kupovali skupe aparate koji nisu bili u planu i programu, zapošljavali su nemedicinski kadar, pa su zatrpali Klinički centar u Nišu sa više od 2.000 nemedicinskog kadra. Zapošljavali su ih uvek pred izbore, i neću vam reći iz koje su stranke dolazili, kako su dolazili do nekih procenata da pređu cenzus. Tražim odgovornost. Želim ovo zakonski da se ispita. Demokratska stranka podržava borbu protiv korupcije, ali ne podržava selektivnu borbu protiv korupcije. Gospodine Vučiću, uđite i u sektore koje vode vaši koalicioni partneri, ispitajte da li je bilo korupcije ili nije. Svakako da dug od 13,5 milijardi dinara u sektoru zdravstva nisu napravili vanzemaljci, nego su napravili neki bahati i nesposobni direktori, koji moraju da budu spomenuti, zašto su to napravili. Sa ove teme ću vam skrenuti pažnju na drugu temu, kako funkcioniše naš zdravstveni sistem. Primam brojna pisma naših sugrađana. Ovo je pismo od gospodina M.Ž. koji već dve godine pokušava da dođe na red da bude operisan od katarakte. Da li je normalno da on mora 11 puta da dođe do lekara i da mu se 11 puta različiti razlozi odbijanja ponove, samo sa ciljem da se usmeri u privatnu ordinaciju određenog profesora, kako bi određeni profesor mogu da uzme novac? Poštovana ministarka, kažem vam da ću se sa vama boriti, ukoliko u vama imamo borca za korupciju u zdravstvu, DS će vas podržati. Moramo iskoreniti ovo zlo koje je nastalo u sistemu zdravstva, koje svi prikrivamo, zato što je to možda neko iz naših redova, zato što je to možda neki važan profesor. Na prvo mesto ću uvek staviti pacijenta. Pacijent ne sme da bude šikaniran na ovaj način kako se radi u zdravstvenom sistemu sada. Zato je potreban novi zakon o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju. Sledeći primer su onkološki pacijenti. Biopsiju pacijenta koju sam uzeo je od 25. juna i pacijent se zove S. J. - tumor vrata desno. Patohistološki nalaz je stigao 14.11. Pitam vas – da li je normalno da posle pet meseci stigne patohistološki nalaz tumorskog procesa ovog pacijenta? (Predsednik: Izvinite što vas prekidam, samo se nadam da imate dozvolu tih ljudi da iznosite ovakvu vrstu informacija?) Želim da pitam – da li imam dozvolu da tražim odgovornost, zato što je pitanje da li je ovaj pacijent živ, samo zbog bahatosti lekara koji nisu … (Predsednik: Izvinite, moram da vas prekinem. Iznošenje privatnih i ličnih podataka, koji zadiru ovako duboko u privatnost svakog od tih ljudi koje pominjete, ako vi imate njihovo ovlašćenje da iznosite te podatke, nemam ništa protiv. Samo želim to da raščistimo, jer time možemo povrediti dostojanstvo tih ljudi. Samo sam zbog toga intervenisao.) Predsedniče, svaki dopis je imenovan na moje ime i prezime, gde traže pomoć i podršku. Molim gospodu iz G17 plus, doduše, možda iz URS, ne znam ni kako se sada zovete, da mi ne dobacujete s mesta. Predsedniče, molim vas, slučajno, ukoliko dalje primetim da me dalje ometaju u radu, da ih opomenete. Ono što želim isto da kažem je briga za onkološke pacijente. I dalje imamo veliki problem u Srbiji oko lečenja pacijenata koji boluju od malignih tumora. U Nišu, u Novom Sadu se čeka za zračnu terapiju, znate i sami, radili smo jedan odbor na tu temu, dva do tri meseca. Na patohistološku dijagnozu se čeka mesec do mesec i po dana. Sa odgovornošću vam kažem da nema šanse da izlečite nekog pacijenta, ako patohistološka biopsija koju uzmete sa tumora, se čeka više od mesec i po dana, a ako nakon toga, posle hirurškog tretmana se čeka dva i po meseca za zračenje, dragi moji, možemo ovde u sali pričati sve super, kritikovati ministarku, kritikovati mene, ali ti pacijenti koji čekaju ovoliko dugo, osuđeni su na smrt. Da li sada vređam nekog zato što kažem istinu, i uvek ću pričati istinu. Nama sistem borbe protiv onkoloških bolesti, borbe protiv tumora u Srbiji je katastrofa. Liste čekanja se opet prave veštački, kako bi se neko preko reda gurao, kako bi opet korupcija u zdravstvu bila ona glavna vodilja, kako doći do tog nekog željenog mesta, kako doći na red za zračnu terapiju. Ono što isto želim da otvorim kao temu, što nije jasno regulisano, a prošli saziv parlamenta je radio, to je briga o terminalnim pacijentima, briga o ljudima koji su praktično iscrpili sve moguće medicinske tretmane, a koji su prepušteni sami sebi, greškom lekara ili nedolaskom na vreme, a imate puno pacijenata kojima ne može lekar pomoći. U Srbiji još uvek ne postoje ti palijativni centri na jedan dostojanstven način. I u prošlom parlamentu sam pričao i sada vas pozivam da, ne mogu gerontološki centri koji su predviđeni zakonom, višim rukovodstvom Ministarstva zdravlja, da budu centri gde će se ti palijativni pacijenti, da se palijativa sprovodi. Tamo rade po jedan ili dva lekara, tamo radi nekoliko medicinskih sestara koji možda mogu da promene pelenu nekom starom našem sugrađaninu, ali ne mogu da budu briga onim pacijentima koji imaju metastaze na plućima, na mozgu, koji su nepokretni i koji imaju non stop bolove, koji krvare, koji imaju infekcije. Pozivam vas da se, pored borbe za najmlađu populaciju, borimo i za najstariju, i za ove bolesti od koje svako okreće glavu. Svako demokratsko društvo potrebuje brigu i o ovim pacijentima. Svaka evropska država vodi računa. Gerontološki centri ne mogu biti mesto gde će se ovi pacijenti lečiti. Da polako privedem kraju. Šta urgentno moramo uraditi da ovaj naš sistem profunkcioniše? Izmenama ovog vašeg zakona, vi ste malo zagrebali po površini sistema zdravstva. To je dobro i to ćemo podržati. To smo podržali i na Odboru za zdravlje i porodicu, gde su upravo poslanici DS dali kvorum, gde vladajuća koalicija nije obezbedila kvorum ni za rad, niti za odlučivanje. Ponosan sam što sam dao kvorum za rad i ponosan sam što sam dao kvorum za glasanje, jer smatram da je ovo centralizovanje ovakvih stvari dobro u ovom trenutku kada je haos u sistemu zdravstva. Ono što moramo da uradimo to je, opet ponavljam, jedan novi zakon. Ovaj zakon je star i više od 20 godina je na sceni. Svako ko je došao od ministara, kao kad dođe neki direktor u bilo kom preduzeću, on malo počne da kreči i nakon toga stane. Pozivam vas da stvarno uradimo novi zakon o zdravstvenom osiguranju i novi zakon o zdravstvenoj zaštiti. Ono što ste predvideli je da u nekom narednom periodu, posle nove godine, uđemo, a to je zaštita prava pacijenata. To je nešto na šta su mnogi okretali glavu, od tog zakona, a to je zakon koji na prvom mestu stavlja građane Srbije, na prvom mestu stavlja pacijenta i jako je bitno da taj zakon što pre izglasamo u Skupštini Srbije. Taj predloženi zakon koji se radi, sada je javna rasprava, DS će takođe podržati. Ono što vas pozivamo da uradimo je i zakon o lekarima. Potrebno je da uradimo zakon o zaštiti prava pacijenata, a takođe moramo voditi računa i o lekarima, medicinskim sestrama, koji traže da budu u službi državnog lica, da budu zaštićeni jer imaju puno problema. Mislim da je to isto jedan od izlaza iz ove situacije. Na kraju, želim da neke stvari pohvalim koje ste preduzeli, a što se tiče jugoistoka Srbije, s obzirom da mnogi ministri u ovoj vladi okreću glavu od jugoistoka, a to je što ste mnogo ozbiljnije od ranijih ministara sagledali potrebe jugoistoka Srbije i konkretno velikih bolnica na ovom terenu. Izgradnja novog centra za kardiohirurgiju je nešto što je dobro i nešto što pozdravljamo. Ono što je jako bitno jeste da se posle više od 20 godina, zaslugom Ministarstva zdravlja, napravila kotlarnica i taj sistem u kliničkom centru je dobar. Sve što je dobro ćemo pohvaliti, ali ono što je loše, svakako ćemo kritikovati. Privešću kraju, poštovana profesorka, poštovana ministarka, vi od poslaničkog kluba DS, za razliku od drugih ministara, imate podršku zato što radite reformske stvari, zato što za sada radite dobro, ali ta podrška će trajati samo dokle radite reformske stvari i dokle radite u interesu građana Srbije. Zahvaljujem vam se i pozivam vas da u narednim nekim etapama radimo zajedno u interesu građana Srbije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem. Reklamiram član 107. Poslovnika – povreda dostojanstva Narodne skupštine. Zahvaljujem vam, predsedniče, što ste reagovali u pravom trenutku, ali tek nakon što smo mi počeli da galamimo kako je kolega dobro primetio. Ne mogu da ne galamim kada se narušavaju osnovna ljudska prava ljudi u Srbiji. Zaista, ako smo došli dotle da lekar koji ne razume poverljivost između pacijenta i lekara brani zdravstveni sistem, onda se čini da nismo baš daleko stigli. Jedan od osnovnih postulata lekarske profesije je čuvanje tajne. Čitati nečije ime sa onkološkom dijagnozom i patohistološkim nalazom pred čitavom javnošću Srbije je teško narušavanje ljudskog dostojanstva te osobe, čak i da imate njenu dozvolu. To je za svakog ozbiljnog lekara potpuno nedopustivo. Radila sam 20 godina u zdravstvu i nisam mogla da zamislim da nečiji problem ili dijagnozu podelim sa članovima svoje porodice. Mislim da je potpuno nedopustivo da se pred javnošću iznose takve stvari i dobro je što ste na to reagovali. Želim da iskoristim priliku, ono što je kolega pokušao da prebaci prethodnim kadrovima u zdravstvu, kako je on rekao, volela bih da ministarka kaže kada su nastali ovoliki dugovi u Fondu zdravstva, jer sam vodila Odbor za zdravstvo od 2007. do 2008. godine i koliko se sećam tadašnjih izveštaja Republičkog fonda, gotovo da nije bilo dugova u zdravstvu. Kada su oni nastali? Da li je to u periodu kada je odgovornost nad Fondom zdravstva preuzela upravo stranka kolege koji je govorio pre mene?
Povodom ovog što ste rekli, upravo zato sam pitao dr Milisavljevića da li ima dozvolu ljudi? U tom trenutku to ne možemo tretirati, slažem se sa vama kao čovek, ali u političkom smislu dr Milisavljević ima pravo ako ima saglasnost ljudi koji žele da na takav način skrenu pažnju na svoje teško stanje, kao što se dešava i u medijima. Znate da postoje u medijima situacije da određeni ljudi zbog svog teškog zdravstvenog stanja traže pomoć i oni imaju pravo da to urade na takav način. Pozvao bih sve da te stvari ne iznosimo pred javnošću, jer mislim da to na neki način utiče na njihovo okruženje čega oni možda u trenutku kada su dali saglasnost nisu bili svesni. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Čl. 106. i 107. Zahvaljujem vam na toj intervenciji. Rekli ste vrlo važne stvari, ali mislim da svi ovde zaboravljaju da to nije samo pitanje lekarske tajne odnosa, potrebe javnosti da zna. Imamo vrlo ozbiljan i vrlo strog Zakon o zaštiti podataka ličnosti koji na formalan način uređuje kako se daje saglasnost i kada se lični podaci mogu koristiti. Imamo poverenika za tu stvar. Ta tema je vrlo aktuelna u javnosti. Poštujem potrebu javnosti da se govori o otvorenim problemima. Sa većim delom onoga o čemu je poslanik iz DS govorio se slažem, ali mislim da je ovo vrlo negativan presedan u radu Narodne skupštine i da moramo da učinimo sve da to u budućnosti izbegnemo. Ne mislim da je gospodin Milisavljević imao bilo kakvu lošu nameru, mislim da je njegova namera bila plemenita, ali vas molim da vodite računa o svim zakonima koje ova zemlja ima.
Nažalost, ja mogu da reagujem tek pošto se neki događaj dogodi. Ne mogu da reagujem preventivno, jer ne znam šta će bilo ko od narodnih poslanika da izgovori. Videli ste da sam imao intervenciju u tom trenutku. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović.
Zahvaljujem gospodine Stefanoviću. Isto tako, reklamiram čl. 106. i 107. Kao član Odbora za zdravlje, mislim da ne možete olako da pređete preko ovoga. Ovo je povreda etičkog kodeksa lekara. Profesor Milisavljević, iako je dobio pismo u kome mu se neko žali na neki postupak, dobio ga je da ga on lično prosledi, pročita i možda reaguje, ali ne da javno objavljuje pred milionskim auditorijumom. Molim vas, imamo podkomisiju u Odboru za zdravlje koja rešava probleme ljudi koji se eventualno javljaju oko nekih svojih problema. U ovom slučaju, ovo je krivična odgovornost, više nije moralna, nije politička. Mislim da je ovo krivična odgovornost profesora Milisavljevića, objavljujući ime i prezime pacijenta koji se javio i tražio pomoć. To je jedno. Drugo, mislim da je prekršen takođe član 106, jer treba da se govori o temi, a ovo nije bila tema. Tema je bila javne nabavke u zdravstvu, a ne da se iznose neki drugi problemi. Prema tome, molio bih da se digne na viši nivo jedno ovakvo ponašanje. Drugo, politička stvar, gospodin Milisavljević zaboravlja ko je vodio ovu zemlju 12 godina. Demokratska stranka je vodila ovu zemlju. Vi ste bili glavni faktor, politički faktor u državi, bez obzira što je ministar zdravlja bio iz redova koalicionih partnera. Sada ste našli da kritikujete. Gde ste bili 12 godina? Zajedno sa vama sam bio poslanik i u prošlom mandatu i nisam vas čuo da ste kritikovali zdravstveni sistem ovako kako ga sad kritikujete, a on jeste podložan kritikama.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković, povreda Poslovnika.
Reklamiram član 27. Samo hoću da iskoristim ovu priliku ne tražeći da se glasa o povredi, jer vi jeste intervenisali, ali posle toga kada ste dobili jasno priznanje poslanika da on nema nikakvo ovlašćenje i da pored toga ima pismo koje počiva na pretpostavci da je studirao u vreme kada je postojala etika na tom fakultetu i kada se ona posebno kao predmet učila i da zna koji su zakoni i da neće dovesti u opasnost i zloupotrebiti. Kakve ima veze koja je politička stranka, koja je kada na vlasti? Ključno je, ne mislim sa vama da polemišem, samo kažem da je mnogo važnije da Skupština vodi računa o osnovnim pravima građana, posebno ako je Skupština, svejedno u kom sazivu, i zakonima dodatno regulisala i predsednik Skupštine upozorio poslanika . Još jednom hoću da kažem da mi kao Skupština, svejedno kojoj poslaničkoj grupi pripadamo, ovakve stvari uvek moramo da osudimo, kao što smo danas pohvalili jer smo govorili protiv piraterije. Narodni poslanik Veselinović namerno nije naveo tačan naziv jednog sajta, pa mi je predsednik dozvolio da se javim i da to pohvalim, jer time nije hteo da navede građane koji prate da učestvuju u pirateriji. Isto tako, kao što je ovo bilo pozitivno, ovo je primer, ne verujem da je narodni poslanik bio svestan kada je ušao u žaru polemike u ovakvo iznošenje podataka, ali moramo svi da reagujemo, nezavisno od pojedinačnog primera, da se ovako nešto nikada ne ponovi.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević, replika.
Poštovani predsedniče, poštovane koleginice i kolege, apsolutno ne želim da negiram ono što sam rekao. Stojim i dalje iza toga i vrlo ponosno stojim iza toga zato što sam probleme onih ljudi jasno stavio na uvid vama, na njihove molbe, na njihove vapaje, njihovi životi su ugroženi. Mi se godinama prepiremo u ovoj Narodnoj skupštini ko će koga nadmudriti, ko će koji član zakona prekršiti. Kažem vam da su njihovi ljudski životi ugroženi. Kao lekara u ovoj Skupštini ćete me uvek čuti u zaštiti njihovih prava, u zaštiti njihovih života. Obraz mi je čist i neću se uopšte postideti zašto sam ovo rekao. Ponosan sam što otvaram teme koje su uvek bile tabu teme za mnoge poslanike, za mnoge političare. Borim se za ove ljude. Apsolutno ne vidim razlog da kada vam se neko obrati i kada vam neko kaže – Dušane, bori se tamo za nas – boriću se za te građane Srbije. Možete i krivično da me gonite zbog toga, ali ja ćuse boriti, zato što je taj pacijent šest meseci lutao od patologa do operatera i šest meseci je njegov život bio ugrožen. Nema jačeg zakona od zakona života. Možete se vi sa mnom nadmudrivati, ja sam profesor medicine, nisam profesor prava, ali poznajem etiku i poznajem borbu za život, s obzirom da se bavim tumor-hirurgijom glave i vrata, možete me nadmudriti danas i pričati različite stvari, ali kažem vam da apsolutno nisam imao nameru da kršim bilo kakav zakon. Želeo sam samo da se u ovoj skupštini čuje glas jednog običnog građanina, koji je lupao glavom u sistem zdravstva Srbije, koji je lupao glavom u našoj državi i koji, nažalost, ima velike šanse da izgubi život u ovoj borbi sa nekim velikim pravnim magovima koji su danas ovde mene kritikovali. Hvala puno.
Nije bila namera da se, bar mogu da govorim u svoje ime, na bilo koji način nadmudrujemo sa vama ili na bilo koji način da sumnjamo u vašu želju da na pozitivan način istaknete ono što ste želeli da istaknete. Međutim, kako pravnici kažu, neznanje ne opravdava. Vi kao član parlamenta nemate pravo da kršite zakon, bez obzira na to da li to činili u dobroj ili lošoj nameri. Kršenje zakona je nedopustivo i mi kao narodni poslanici imamo tim veću odgovornost da se u potpunosti pridržavamo zakona i, naravno, Poslovnika o radu Narodne skupštine. Zbog toga molim i vas i sve ostale kolege da, upravo zbog dostojanstva ljudi o kojima smo pričali, ne ulazimo sada u dalji set polemika i rasprava o tome, jer mislim da je potpuno shvaćena poenta koju smo svi želeli da istaknemo, da se vratimo nazad na raspravu, a sve ostale kolege molim da na ovakav način više ne govorimo o ljudskom dostojanstvu nekih od ljudi koji imaju određene zdravstvene probleme. Da li, gospodine Markoviću, mogu da računam da smo se dogovorili? (Da.) Reč ima gospođa Slavica Đukić Dejanović. Izvolite.
Gospodo narodni poslanici, iz dosadašnjeg učešća u raspravi imam potrebu da podsetim da bez kadrova, opreme i prostora ne možemo govoriti o funkcionisanju zdravstva. U vezi sa pitanjima koja je poslanica Elvira Kovač postavila i njenog glasnog razmišljanja, htela bih samo da kažem da je Ministarstvo zdravlja zaista po predlogu zakona u obavezi da donese kadrovski plan, ali planove dostavljaju Institutu za javno zdravlje direktori ustanova, uzimajući u obzir zdravstvene potrebe svake sredine. Zbog toga šabloni zapravo ne bi trebalo da postoje. Naravno, planovi se menjaju i mi imamo potrebu na nivou Srbije da povećamo broj kadrova, ali apsolutno posebno u domovima zdravlja i u svim ostalim zdravstvenim ustanovama. Međutim, zato moraju biti obezbeđena sredstva. Ima ogroman broj vrlo opravdanih zahteva. Zbog finansijske situacije u kojoj je zemlja, mi ne dobijamo saglasnost Ministarstva finansija. Prosto, moramo još jednom podsetiti da je 6% BDP, koliko se izdvaja za zdravstvo, a to je tih 250 famoznih evra, gde su uračunate i plate zaposlenih u zdravstvu, suma koja je toliko mala da je samo u Albaniji i Bosni i Hercegovini nešto niža. Čak i u regionu i u svim drugim zemljama neuporedivo su veća izdvajanja za zdravstvo. Kada je u pitanju oprema, moram reći da je budžet Vojvodine zapravo izvor sredstava za sva pitanja u vezi sa tim temama. Kada je u pitanju šetanje pacijenata i muka pojedinaca, volela bih da to nije masovno, nego pojedinačno. Svaki direktor organizacione jedinice je odgovoran da tako organizuje posao, ima odgovornost i inspekcijske službe rade svoj posao, ali osnivač, takođe, pored toga što ima osnivačka prava, ima obavezu da nadzire zapravo organizaciju rada. To praktično znači da Skupština AP Vojvodine, skupštine opština i gradova imaju i te kako velike obaveze, a u skladu sa pitanjima, konstatacijama i dilemama koje imate. U vezi sa pitanjem vezanim za veštačku oplodnju, imaćemo razgovor, nije tema ovog zakona, pa ćemo kasnije o tome. Mislim da je narodni poslanik profesor Korać zapravo govorio o suštinskim temama, ali imam potrebu da kažem da se, u susret raspravi o amandmanima, razlog za nedostajuća sredstva sigurno može tražiti i u izvesnom stepenu komotnosti pojedinih rukovodioca. Imamo činjenicu da su potpuno iste bolnice, vrlo sličnog profila imale potpuno različit rezultat. Dakle, broj uposlenih sličan, broj pregleda sličan, jedna bolnica nikada nije prekoračila tekst ugovora koji postoji između Republičkog zavoda i ustanove, a druga je to kontinuirano činila. Ne bih sada da budem konkretna, ali može biti i to tema, posebno kada su na dnevnom redu vaša poslanička pitanja. Ono što jeste činjenica, to je da su nedostajuća sredstva u zdravstvu i potreba da se pooštri finansijska disciplina, kada su izdvajanja u Republički fond za zdravstveno osiguranje realnost i na čemu moramo insistirati svi mi koji želimo da zdravstvo bolje funkcioniše, jedna od realnosti. Izneću vam samo neke podatke. Pitali ste - od kada su počeli dugovi? Od 2009. godine. Do 2009. godine zdravstvo je poslovalo solidno, jer je finansijska disciplina u pogledu izdvajanja doprinosa za zdravstvo bila bolja. Sada ću vam dati podatak koji se odnosi na prošlu godinu, odnosno na ovu godinu do devetog meseca. Pravna lica duguju na ime neuplaćenih doprinosa 84 milijarde i 700 i nešto dinara, preduzetnici duguju 27 milijardi, poljoprivrednici duguju 27 milijardi, a svi koriste zdravstvenu zaštitu. Dakle, razlog za tako lošu poziciju je zapravo jedna kompletna finansijska nedisciplina. Iskreno se nadam da ćemo u sklopu svih mera, koje imamo nameru da preduzimamo svi zajedno, pa ako hoćete i kao korisnici zdravstvenog osiguranja, poći i od sebe. Da li je svako od nas zaista koristio zdravstvenu zaštitu i da li je uplatio doprinos? Moraćemo malo da budemo realniji, jer mnogo je onih divnih priča o tome kako je divno da zdravstvo bude bolje organizovano. Ne bežim od toga da ima neorganizovanosti, ali sve dotle dok budemo imali predstavnike privrednih subjekata koji dobijaju nagrade za postignute privredne rezultate, rezultate u privredi, a za uposlene nisu uplatili doprinose za zdravstvo, mi ćemo imati ovakvu situaciju. Naravno da je snaga narodnih poslanika više nego velika kada je u pitanju ovaj suštinski problem, da imamo malo realniji odnos između finansijskih mogućnosti i potreba da bolje realizujemo zdravstvene usluge i zdravstvo Srbije. Takođe bih htela da kažem da se potpuno osnovano govori o izuzetno ozbiljnim bolestima i bolesnicima i, nažalost, lošim parametrima u Srbiji kada je u pitanju smrtnost, pa i od onkoloških oboljenja. Razlog bar stručnjaci vide u sasvim realnoj situaciji. Kod nas se, nažalost, maligne bolesti otkrivaju kasnije nego u ostalim zemljama, pa i u regionu. Mi zato moramo skrining tehnikama, tehnikama ranog otkrivanja inače izlečivih malignih bolesti, učiniti sve da podignemo nivo zdravstvene zaštite. Zbog toga smo i kroz predlog ovog zakona išli sa proširivanjem prava za kategoriju svakog građanina Srbije, nezavisno od toga da li je osiguran ili nije, kada su u pitanju skrining tehnike. Htela samo još samo da kažem, inspirisana učešćem u pitanjima i glasnim razmišljanjima profesora Koraća, da je neuplaćivanje doprinosa predloženo postojećim izmenama, odnosno izmenama i dopunama Krivičnog zakona, da bude krivično delo. Dakle, neuplaćivanje doprinosa, ako zaista bude krivično delo, onda ćete imati mnogo više razloga da jako kritikujete i najodgovornije u zdravstvenim ustanovama i Ministarstvo zdravlja i Fond. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto je 18,00 časova, zaključujemo sa današnjim radom i nastavljamo sutra u 10,00 časova. Hvala.