Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 48. izredno sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena in drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: gospod Aleksander Zorn, gospod Roberto Battelli in gospod Matjaž Zanoškar. Na sejo so vabljeni predstavniki Vlade k vsem točkam. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 48. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v torek 4. oktobra 2011 s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 46. člena Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogih za širitev dnevnega reda. Skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom je v obravnavo zboru predložila Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o prekrških v drugi obravnavi. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom 6. 10. 2011 vložila zahtevo za sklic izredne seje. Po dogovoru na Kolegiju predsednika Državnega zbora dne 7. oktobra 2011 predlagam, da se dnevni red 48. izredne seje zbora razširi z obravnavo navedenega predloga zakona. O tem predlogu ste bili obveščeni z dopisom z dne 7. 20. 2011. Želi besedo predstavnik predlagatelja predloga zakona, to je skupine poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom? Gospod Jože Tanko, imate besedo.
Hvala lepa. Samo kratka uvodna obrazložitev. Mislim, da so globe za prekrške, ki so bile uveljavljene v tem mandatu in so za prekrške manjšega značaja, izrazito previsoke. S tem zakonom predlagamo, da se tisti prekrški, ki ne povzročajo neke neposredne nevarnosti, ki ne ogrožajo nikogar v prometu, da se globe za te prekrške bistveno znižajo. Prav tako predlagamo, da ima možnost tisti, ki globe za prekrške izreka, možnost, da izreče tudi samo opomin, da ne gre takoj za penaliziranje. Gre za manjše prekoračitve hitrosti, in to v primerih, ko ne ogrožajo nikogar, ko ni pravzaprav nasprotnih udeležencev v prometu in tako naprej. Skratka, predlagamo, da poslanci potrdijo ta predlog za obravnavo tega zakona po skrajšanem postopku, kajti s tem predlogom bi se zadeve normalizirale, kar zadeva izrečene globe. Prav tako pa mislimo, da bi bili ti vzgojni ukrepi, preventivni ukrepi boljši kot samo ukrepi, s katerimi se kaznuje. Predlog je v tem smislu napisan in mislim, da ne bi smelo biti problemov, da o tem tudi odločimo, da točko uvrstimo in tudi zakon potem v nadaljevanju sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Ne želijo. Zaključujem razpravo o predlogu za širitev in prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Odločamo o predlogu za širitev dnevnega reda z obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o prekrških. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti 4. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev sprejet. Zbor bo navedeni predlog kot 4. točko dnevnega reda obravnaval danes po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. Vlada je v obravnavo zboru predložila Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v javno železniško infrastrukturo po nujnem postopku in Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o bančništvu, prav tako po nujnem postopku. Po dogovoru na Kolegiju predsednika Državnega zbora z dne 7. oktobra 2011 predlaga, da se za obravnavo navedenih predlogov zakonov razširi dnevni red 48. izredne seje zbora. Predlog za širitev ste prejeli z dopisom dne 7. 10. 2011. Predlagam, da o obeh predlogih za razširitev razpravljamo skupaj, o vsakem predlogu pa bomo glasovali posebej. Želi besedo predstavnik Vlade, kot predlagatelj? [[Ga ni.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Prijava, prosim. V imenu Poslanske skupine SDS ima besedo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Mi teh dveh predlogov za širitev dnevnega reda ne bomo podprli. Ne samo zato, ker se Vlada, ki je predlagatelj teh nujnih postopkov, seje ni udeležila, čeprav deluje v skladu z omejenimi pooblastili, ampak tudi iz vsebinskih razlogov. Mi mislimo, da na predzadnji seji Državnega zbora teh nujnih zadev ni možno na tak način reševati. Vlada je imela v obeh primerih več let časa v tem mandatu, da bi te zadeve uredila v skladu s predpisi in z nameni, pa tega ni storila. Sedaj pa smo priča nekim izrednim dogodkom predlogom zakonov po nujnih postopkih, ko naj bi se na hitro nekaj uredilo, ko ni niti časa, da bi stvari dobro preverili in tako naprej. Skratka, menimo, da gre za popolnoma nerazsodno dejanje Vlade, ki pravzaprav tudi odraža delo koalicije v tem mandatu, ko prihajajo na nek zmeden način, neorganiziran način, nekontroliran način na mizo predlogi, ki niso usklajeni pravzaprav nikjer, ne z enimi partnerji ne z drugimi partnerji. Mimogrede, tudi znotraj Vlade prihajajo predlogi, ki znotraj Vlade niso usklajeni. In glede na to, da se niti eden izmed resornih ministrov ni potrudil, da bi prišel sem in razložil potrebo po nujnem postopku oziroma tudi po obravnavi tega na izredni seji, potem žal pravzaprav ni nobene potrebe, da kar takole bianco potrjujemo postopke in tudi bianco uvrščamo točke na dnevne rede in o njih odločamo. Skratka, mi bomo glasovali proti.
Hvala lepa. V imenu Slovenske nacionalne stranke bo predstavil stališče gospod Bogdan Barovič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Dober dan voščim kolegicam in kolegom! Poglejte, prvi stavek bi moral biti, kako bo politična opcija, ki zastopa določen del Slovenk in Slovencev v tem Državnem zboru, glasovala? Zdaj mi pa razložite, kako naj rečem, kako bomo glasovali, če predlagatelja zakona za izredno sejo ni tukaj. Še enkrat vas vprašam, korektno in konkretno, predlagatelja ni tukaj. Ali nima ta institut Državnega zbora kot prva veja oblasti nekih vzvodov, da temu naredi vendarle konec? Ta parlament bo razpuščen 20., ne danes, 11. Ta parlament dela in Vlada je tudi dolžna delati in je dolžna priti sem in povedati, za kaj gre. Mislim, to je omalovaževanje tega zbora in ni čudno, da ljudje pravijo, da smo vredni nič. Ja, seveda smo vredni nič, če Vlada sama pokaže, koliko smo vredni. Kako naj rečem sedaj, kako bom glasoval? Mi vsi vemo, da smo bili vsi polnih ust o tem, kako se na železniškem področju nič ne zgodi, nič ne naredi, da je treba razvijati železnico zaradi Luke Koper, zaradi razvoja Slovenije. Vsi. Leva, desna, vseeno katera opcija, vsi smo to govorili. Danes imamo en predlog zakona, ampak ker pač ni nikogar, da bi nam v petih stavkih, tako kot je kolega malo prej lepo povedal, v dveh stavkih povedal, zakaj predlaga zakon. In zdaj zahtevate od nas odločitev. Ljudje pač pokrivamo različna področja, nismo vsi eksperti za vse, ampak mislim, da smo toliko vredni – pa ne glede na to, ali je prenos ali ne, mene zdaj nič ne briga ta televizija –, da bi pa ljudje vseeno morali vedeti, da takšen odnos Vlade do Državnega zbora, pa hvala lepa. Hvala lepa. Jaz osebno vem, da se bom odločil za, ker sem tudi bil zraven, ko sem podpiral razvoj železnic. Ne vem pa, kaj v tem zakonu piše, ker nisem v tem odboru in ker tukaj zdajle nimam nikogar, ki bi mi to povedal. In to je sramota. Če bi me pa vprašali, če je to ocena Vladi, bi jim dal pa klofuto in bi jim rekel petkrat ne. Takšen odnos do nas, gospe in gospodje, do vseh nas, ne glede na to, kakšne politične barve smo, je pa res grd. Grd. Pri nas se bo vsak odločil tako, kot bo menil, je pa to ostra in čisto resna kritika Vladi. Da enega podsekretarja ne zna poslati, da bi razložil zdajle v treh stavkih, je pa sramota za Državni zbor s strani Vlade, predvsem pa za to vlado. Zdaj je pokazala pravi obraz.
Hvala lepa. Jaz bi samo opozoril, da smo zdaj pri obravnavi razširitve dnevnega reda, pri čemer pa imam še eno informacijo, in sicer, da je ves čas obravnave dnevnega reda te seje ta seja odprta za javnost. Ti varnostni ukrepi se pa izvajajo zato, ker je bila dvorana pripravljena za sejo, ki bo zaprta v nadaljevanju. Ker predstavniki poslanskih skupin ne želijo več besede, zaključujem razpravo. Gospod Veber, v imenu poslanske skupine SD? V svojem imenu ne gre. Zdaj imajo besedo samo poslanske skupine, ker odločamo o razširitvi dnevnega reda. Želite v imenu poslanske skupine SD? [[Da.]] Gospod Janko Veber, prosim.
Hvala. Glede na razprave, ki smo jim bili priča, vseeno menim, da je mogoče dobro, da tudi v imenu poslanske skupine povem, da je zakon o dopolnitvi Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v javno železniško infrastrukturo treba sprejeti iz enostavnega razloga, ker gre za namenska sredstva. Zakon o tem smo že sprejeli, v tem smislu, da vsa sredstva, ki se zberejo pri registraciji vozil, namenimo za pripravo dokumentacije in za izvajanje investicij v javno železniško infrastrukturo. Problem pri izvajanju tega zakona je nastal zaradi tega, ker se vozila, ki se registrirajo, registrirajo glede na to, kako poteče v kakšnem mesecu vozniško dovoljenje. In ker je v tej fazi zelo veliko pogodb z lastniki zemljišč že sklenjenih, predvsem na tej glavni železniški povezavi, torej Divača-Koper, Ministrstvo za promet ne more sklepati pogodb, dokler se ne stečejo do konca tega leta vsa sredstva na račun. Tako da gre za dejstvo, da lahko ministrstvo že usklajene pogodbe o odkupu zemljišč podpiše prej in pomagamo ljudem, ki so se odločili za to, da prodajo svoje zemljišče, pomagamo državi, da lahko potem tudi opravi vse potrebno, da se izdela projektna dokumentacija, ker je zemljišče pridobljeno in investicija lahko steče. Skratka, s tem zakonom omogočamo, da bodo investicije pripravljene za izvajanje v železniški infrastrukturi, nekatere, ki so v teku, pa lahko nadaljujejo, ne glede na to, da bo registracija nekaterih vozil vplačana šele v decembru mesecu. Gre torej za zakon, ki resnično veliko pripomore k temu, da se odzovemo na interes vseh tistih, ki so pripravljeni prodati zemljišča, kot tudi interes slovenskih železnic in vseh tukaj v parlamentu, da se investicije na tem področju peljejo čim hitreje. Predlagam, da se ta točka uvrsti na dnevni red in v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo to podprli, kajti ne želimo si situacije, kot je bila na začetku tega mandata, ko nismo imeli pripravljenega niti enega projekta, s katerimi bi lahko začeli izvajati investicije na področju železnic. Ta zakon bo to omogočil in tudi če pridejo drugi na oblast po teh volitvah bodo imeli vsaj pripravljeno investicijo, torej zapustimo nekaj dobrega, če sprejmemo ta zakon. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujemo razpravo o predlogu za širitev in prehajamo na odločanje. Odločamo o Predlogu za širitev dnevnega reda za obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v javno železniško infrastrukturo po nujnem postopku. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za glasovalo 48, proti 20. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev sprejet. Zbor bo navedeni predlog zakona kot 5. točko dnevnega reda obravnaval danes po prekinjeni 4. točki dnevnega reda. Odločamo o predlogu za širitev dnevnega reda za obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu po nujnem postopku. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 21. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev sprejet. Zbor bo navedeni predlog zakona kot 6. točko dnevnega reda obravnaval jutri, v sredo, 12. oktobra 2011. Skupina desetih poslank in poslancev s prvopodpisano Bredo Pečan je v obravnavo zboru predložila v Predlog zakona o spremembi Zakona o zdravniški službi po skrajšanem postopku. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 24 poslank in poslancev s prvopodpisano Bredo Pečan vložila zahtevo za sklic izredne seje zbora. Predlagam, da se dnevni red 48. izredne seje zbora razširi z obravnavo navedenega predloga zakona. Predlog za širitev ste prejeli z dopisom z dne 10. 10. 2011. Želi besedo predstavnica predlagatelja predloga zakona, to je skupine poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Bredo Pečan? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Ne.]] S tem zaključujem razpravo o predlogu za širitev in prehajamo na odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda za obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o zdravniški službi po skrajšanem postopku. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 1. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlog za širitev sprejet. Zbor bo navedeni predlog zakona kot 7. točko dnevnega reda obravnaval jutri, v sredo, 12. oktobra 2011. Obveščam vas, da je skupina 23 poslank in poslancev 10. oktobra 2011 vložila zahtevo za sklic izredne seje Državnega zbora za obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini po skrajšanem postopku, ki ga je v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom dr. Luka Jurijem. V zvezi s to zahtevo nisem predlagal razširitve dnevnega reda 48. izredne seje zbora, ker mora v skladu s prvim odstavkom 117. člena Poslovnika zbora Državni zbor najprej končati z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini po skrajšanem postopku, ki ga je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Tadejem Slapnikom. Prehajamo na glasovanje o določitvi dnevnega reda v celoti. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem in s sprejetimi dopolnitvami. Glasujemo o dnevnem redu. Proceduralno, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Glede na to, da se v sklopu dnevnega reda potrjuje tudi zaupnost pri 1. točki dnevnega reda predlagam, da se 1. točka dnevnega reda odpre za javnost v vseh tistih delih, kjer ni potrebe, da so podatki zaščiteni in označeni s stopnjo zaupnosti INTERNO. Namreč, velika večina zaslišanj, mislim, da kar čez 30, je bilo izpeljanih na javnih sejah. Po podatkih sta bili samo dve zaslišanji v zaprtih prostorih in je pravzaprav neprimerno, da zabeležko, zapis ugotovitve teh javnih zaslišanj označite s stopnjo tajnosti INTERNO. Prav tako se mi zdi nekako neprimerno, da se tudi vsa ta dejstva, ki so bila ugotovljena na teh javnih zaslišanjih, ki jih je imela javnost priložnost spremljati po tretjem kanalu, zaprejo za javnost, ker so to znana dejstva, ki so bila javno povedana. Prav tako je pa bilo marsikaj od teh javnih znanih dejstev, ki sta bila povedana na zaslišanjih, povedano kasneje tudi na tiskovnih konferencah predsednica preiskovalne komisije. Prav tako se mi zdi neprimerno, da so označena s stopnjo zaupnosti INTERNO, logična sklepanja članov preiskovalne komisije – brezplačniki. Rečeno je bilo namreč na tiskovni konferenci in večkrat ponovljeno s strani vseh članov preiskovalne komisije, vseh poslanskih skupin koalicije, da poročilo temelji na 90 % dejstev in 10 % logičnih sklepanj. In zdi se mi zelo neprimerno, da so zaprta za javnost in da ne vemo, kaj so logična sklepanja predsednice preiskovalne komisije niti recimo poslanca Levaniča, poslanca Slapnika, poslanca Jeriča in drugih. Ne vem, zakaj bi logična sklepanja poslancev v tej preiskovalni komisiji označili s stopnjo zaupnosti INTERNO. Prav tako se mi zdi nekako neprimerno, da je omejen vpogled v to tudi poslancem, sicer na poseben način, medtem ko tisti, ki so bili zaslišani, recimo direktor Pošte Slovenije, niti ne morejo vpogledati v zabeležko tistega, kar je povedal na preiskovalni komisiji, in to v javnem delu. Tudi ne more pogledati, kakšne so ugotovitve, ki so povzetek tega javnega dela. Enako velja za vse ostale. Zato predlagam, spoštovani predsednik, da odločanje o potrjevanju dnevnega reda prekinemo za toliko časa, da predsednica preiskovalne komisije razmisli o tem, ali je stopnja zaupnosti INTERNO primerna za to točko dnevnega reda ali ne. Tisto, kar je davčna skrivnost, osebni podatek in tako naprej, tisto naj kar bo označeno z ZAUPNO in prekrito, ostalo je pa javno. In mislim, da je prav, da je javno.
Gospod Jože Tanko, ravnam skladno s predpisi in v skladu z ravnanjem, ki je bilo določeno s strani predsednice preiskovalne komisije, ki je svoje končno poročilo označila s stopnjo tajnosti INTERNO v skladu z Zakonom o tajnih podatkih. Seveda nimam nobene pristojnosti, da bi lahko karkoli spremenil v odnosu do tega stališča. Navedeno poročilo pa poleg tajnih podatkov vsebuje še osebne podatke, podatke, označene kot davčna tajnost, bančna tajnost in poslovna skrivnost. Tako imenovano oceno škodljivih posledic je podpisala predsednica preiskovalne komisije, ocena je javna in je na razpolago kot arhivska priloga k poročilu ter dostopna v glavni pisarni, kjer si jo lahko ogledate. Oznake tajnosti, ki jo je podpisala predsednica, veljajo do preklica. In v odnosu do tega ne morem ravnati drugače. Tudi v korespondenci na vaš pisni predlog sem vam odgovoril in mislim, da drugače tu ne morem ravnati. Gospod Tanko, proceduralno. Opozarjam vas, da ni razprave glede tega. Obrazložil sem, da sem vezan na predpise in postopke, ki so bili izpeljani pred tem.
Hvala lepa, gospod predsednik. Niste povsem natančno povzeli mojega predloga. Predlagal sem prekinitev seje zato, da predsednica preiskovalne komisije odloči o tem, da se na osnovi tega predloga umaknejo iz delov poročila oznake INTERNO. Jaz vem, da vi kot predsednik Državnega zbora tega ne morete storiti. Ampak glede na to, da je bilo zaslišanje recimo Draga Kosa, Bećirja Kečanovića, Aleša Hauca, Andreja Lasbaherja, Mojce Centa Debeljak, Andreja Plausteinerja in drugih javno in je bilo moč ta zaslišanja spremljati tudi na 3. programu TV SLO, se mi zdi nesmiselno, da so vse izjave teh oseb, ki so povzete v zapisu preiskave, v ugotovitvah preiskovalne komisije in najbrž deloma v sklepih, označene s stopnjo zaupnosti INTERNO. Mi nimamo težav s tem, da vse tisto, kar pade pod oznako zaupnosti v skladu z zakonom o tajnih podatkih ali o varstvu osebnih podatkov, ostane označeno s stopnjo zaupnosti INTERNO. Problem je v tem, da ste s tem označili tiste stvari, ki jim to ne pritiče. In ker je to tako narejeno, je to samo vir manipulacij in zlorab pri interpretaciji ugotovitev te preiskovalne komisije. V javnost prihajajo mnogi podatki, rišejo se razne mreže, kdo vse je pri tem razpravljal, sodeloval in tako naprej. To nikjer v preiskovalni komisiji ni bilo predočeno, ni bilo predstavljeno, niti ni možno preveriti, kaj piše v poročilu preiskovalne komisije. Javnost to najbrž pričakuje, če Mladina serijsko objavlja ta poročila in ugotovitve preiskovalne komisije. Potem to odprimo za javnost. Glede na to, da se tu veliko manipulira, kdo je kaj naredil pri tem primeru, bi bilo to najbrž, spoštovani predsednik, smiselno. Razmislek tistih, ki so to preiskovalno komisijo vodili, bi bil logičen. To posebej poudarjam še zato, ker bi morala preiskovalna komisija v svojem temelju preiskovati neodgovornost oziroma politično odgovornost nosilcev javnih funkcij, pa tega ta komisija ni opravila. Ni zaslišala niti enega nosilca javne funkcije, ne kot pričo ne kot preiskovanca. V sklepih ni ugotovila nobene odgovornosti, nobenega nosilca javne funkcije in tako naprej. In zdaj to kvazi poročilo, ki je narejeno na osnovi ne vem česa in ki ni nič ugotovilo, označite s stopnjo zaupnosti, in napišete nekatere sklepe, ki mimogrede niti ne povzemajo vseh ugotovitev preiskovalne komisije. Mislim, da bi bilo prav, da se to, kar se lahko, odpre javnosti. Navsezadnje so celo lektorji to prebrali. Poslanci Državnega zbora in ljudje pa na javni seji tega ne morejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz vztrajam pri argumentaciji, ki sem jo podal in sem na njo vezan. K besedi se je prijavila še gospa Melita Župevc, če želi pojasniti. Gospa Melita Župevc, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zdaj poziv gospoda Jožeta Tanka iz SDS ni nič drugega, kot poziv k temu, da naj kršimo zakon. Mene lahko gospod Jože Tanko še stokrat pozove da naj kršim zakon in tega ne bom počela. Neprimerno je tudi, da 14 dni o poročilu razpravljajo tisti, ki ga tudi prebrali niso. In neprimerno je, da tisti, ki poročila niso prebrali, govorijo, kaj in katera oznaka naj se iz tega poročila umakne. Gospodje, jaz vam predlagam, svetujem, da se za lastno verodostojnost najprej sprehodite do sobe in preberete poročilo, potem pa o njem tudi javno razpravljate. Če smem samo pojasniti, gospod predsednik. Komisija, ki sem jo vodila, ni pristojna za umik oznak davčna tajnost, bančna tajnost, poslovna skrivnost in tako dalje. Jaz sem prejela odgovore nekaterih subjektov, ki so vključeni v to poročilo. Prebrala bom zadnjega, ki je od danes. Družba Petrol recimo pravi, da ni upravičena enostransko brez soglasja druge pogodbene stranke umakniti oznake tajnosti. Potem Urad za preprečevanje pranja denarja: "Poleg tega smo mnenja, da kljub temu, da imajo dokumenti oznako tajnosti, delo parlamentarne komisije ni bilo onemogočeno in so se z njim lahko seznanili tudi poslanci. Podatki, ki smo jih pridobili od bank, še vedno nosijo oznako bančna tajnost, te tajnosti urad ne more umakniti." In tako dalje. Gospod Tanko govori o magnetogramih zaslišanj. Cenjeni gospod Tanko, vsi magnetogrami so danes javni, objavljeni na spletni strani, dostopni vsej slovenski javnosti. Ko pa govorite o generalni direktorici Davčne uprave in gospodu Plausteinerju, ta dva sta bila zaslišana na delno zaprti seji in ta seja ne more biti dostopna javnosti. Toliko v pojasnilo. Vsa ta izvajanja gospoda Tanka so čista manipulacija. Kot rečeno, jaz vam svetujem, da si najprej preberete poročilo in da se pogovarjamo o vsebini, ne pa o formi.
Hvala lepa. Gospod Tanko, mislim, da ste dobili odgovor. Gospod Tanko, imate besedo, ampak o vašem proceduralnem predlogu sem podal jaz svoje stališče in predsednica preiskovalne komisije. Če je še kakšen nov element, v redu, drugače pa so stališča znana. Gospod Jože Tanko, imate besedo.
Hvala lepa. Tu se vidi, kakšni mojstri ste. Jaz sem povedal, da ne predlagam in da ne predlagamo nobenega umika tajnosti s tistih dokumentov preiskovalne komisije, ki so po zakonu ali v skladu z varovanjem osebnih podatkov ali drugih zakonih o davčni tajnosti ali kakšni drugi bančni tajnosti. Predlagal sem, da se umakne oznaka INTERNO samo s tistih delov poročila, ki se nanašajo na javna zaslišanja prič, kot so Bećir Kečanović, Drago Kos, Barbara Smisl, Danica Ozvaldič, Andrej Lasbaher. Prav tako se naj umakne stopnja zaupnosti s tistega dela poročila, ki se nanaša na ugotovitve na zaslišanje tistih oseb, ki so bile zaslišane javno in ne vsebuje teh podatkov, in s tistih delov poročila, ki so plod logičnega sklepanja poslancev Župevčeve, Levaniča, Slapnika, Jeriča in ostalih, ki so pač pri tem sodelovali. Saj ne zahtevamo nič, da se umakne stopnja zaupnosti s tistega, kar ni potrebno, ampak s tistega, kar je bilo obravnavano javno in kar je plod logičnih sklepanj preiskovalne komisije, beri: insinuacij. Samo to naredite v tem delu in nimamo nobenih težav z obravnavo poročila. Ne pa sprevračati, da zahtevamo umike stopnje zaupnosti s tistih delov, ki jim to ne pritiče. Naj bodo označeni s stopnjo zaupnosti davčne skrivnosti, bančne skrivnosti, osebni podatki in tako naprej. Vendar ostalo, kar pa ni označeno s to stopnjo zaupnosti po nobenem zakonu in je bilo izvedeno tudi na javnih sejah, pa ni nobene potrebe, da je označeno s stopnjo zaupnosti INTERNO. Razen, če je potrebno zato, da se manipulira, da se izrekajo neke sodbe, za katere ni podlage v poročilu in tako naprej. Te zadeve je možno samo na tak način obravnavati, da se potem manipulira z ugotovitvami, da se manipulira s sklepi, da se manipulira z izjavami. In še enkrat predlagam, gospod predsednik, oziroma vas pozivam, da pozovete predsednico preiskovalne komisije, da z vseh teh delov, ki so plod javnih zaslišanj, ki ne vsebujejo tajnih podatkov in ki so plod logičnih sklepanj članov preiskovalne komisije, umakne stopnjo zaupnosti INTERNO, ostalo naj pa ostane tako, kot je pač predvideno za vse ostale preiskovalne komisije in tudi za druge zadeve, ki jih obravnava Državni zbor, če je tako zahtevano. Tisto, kjer pa ni nobene potrebe, pa naj bo javno za nas in za slovensko javnost. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Tanko. Ampak če sem jaz prav razumel predsednico komisije, je tisto, kar je bilo do sedaj javno, je tudi javno. To pomeni, da so zapisniki in magnetogrami sej preiskovalne komisije, ki ne nosijo oznake tajnosti, javno objavljeni. [[oglašanje iz dvorane]] Ali lahko zaključimo to razpravo iz enega preprostega razloga? Bil je dan proceduralni predlog, jaz sem podal svoje mnenje, dali smo besedo predsednici komisije in menimo, da smo s tega vidika odgovorili. S tega vidika smo odgovorili. [[oglašanje iz dvorane]] Žal ne moremo dati na glasovanje to, da bomo postavili Državni zbor pred situacijo, da bo odločil, če odpiramo tiste podatke, ki so varovani ali po zakonu ali pa po sklepu komisije. Gospod Bogdan Barovič, imate postopkovni predlog.
Spoštovani gospod predsednik.
Želel bi pa opozoriti naprej. Če bomo ponavljali iste proceduralne predloge, ne bom dajal priložnosti za to, da bomo ponavljali iste in enake proceduralne predloge. Gospod Bogdan Barovič.
To, kar ste opozorili, hvala lepa, nam je jasno. Če proceduralnega predloga, ki je bil dan, gospod predsednik, ne boste dali na glasovanje – menim pa, da bi bilo dobro, da bi ga –, zahtevam v imenu Slovenske nacionalne stranke pol ure pavze. Ne zato, da se bomo konsolidirali mi, temveč zato, da se boste konsolidirali ostali. Hvala lepa.
Gospod Bogdan Barovič, glasujemo o dnevnem redu seje Državnega zbora. Gospod Branko Grims, imate proceduralno.
Spoštovani gospod predsednik. Vi ste tudi odgovoren za ugled državnega zbora. Zdaj pa lepo prosim, da me pozorno poslušate. Vsa zaslišanja so bila itak javna. Kar se tiče magnetogramov, ki so sestavni del poročila, je predsednica komisije ravnokar povedala, da so tudi ti od sedaj javni, a o njih bomo pa razpravljali na zaprtem delu seje. Pa to spremeni parlament v predvolilni teater absurda in to nikakor ni v korist ne parlamentu ne institutu parlamentarne preiskave. Zaradi tega je ta predlog, ki ga je dal gospod Tanko, utemeljen. Naj se z vseh teh delov vendar tudi odstrani oznaka in se omogoči, da se o vsem tem, kar je itak javno, razpravlja na odprtem delu seje. Samo za to gre.
Hvala lepa, gospod Grims. Slišali smo mnenja in stališče predsednice preiskovalne komisije. Gospod Zmago Jelinčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Imam proceduralni predlog. Glede na to, da gre tu predvsem kršenje za možnosti javnosti, da izve, za kaj gre, in za skrivanje nečesa, česar ni, da se to skrije, pa je treba dati vse skupaj pod okvir tajnosti, v Slovenski nacionalni stranki pri takšnih kozlarijah in takšnih političnih pritlehnostih pač ne bomo sodelovali in pri tej točki napovedujemo obstrukcijo, potem se pa zmenite, kakor se boste zmenili. Kajti to, kar se sedaj dogaja, ni vredno kateregakoli državnega zbora, še najmanj pa tega državnega zbora. Če hočete zadevo peljati v tej smeri, da boste prikrivali in delali iz ničesar neke zgodbe, potem jih delajte sami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje o določitvi dnevnega reda v celoti. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 18. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je dnevni red 48. izredne seje zbora določen. Prekinjam 48. izredno sejo Državnega zbora za 30 minut, da službe zbora pripravijo vse potrebno za začetek obravnave 1. točke dnevnega reda, ki bo potekala brez navzočnosti javnosti. Poslanke in poslance prosim, da zapustite dvorano in da pri vrnitvi upoštevate navodila, ki ste jih prejeli za potek zaprtega dela seje. Sejo bomo nadaljevali ob 11.15. [[Seja je bila prekinjena ob 10.45 inse je nadaljevala ob 12.30.]] 1. TOČKA DNEVNEGA REDA – KONČNO POROČILO PREISKOVALNE KOMISIJE ZA UGOTOVITEV IN OCENO DEJANSKEGA STANJA IZDAJANJA IN FINANCIRANJA BREZPLAČNIH TEDNIKOV "SLOVENSKI TEDNIK" IN "EKSPRES" - (INTERNO) /Del seje zaprt za javnost./
Kolegice in kolegi! Ura je 12.30, nadaljujemo 48. izredno sejo Državnega zbora. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Končnega poročila Preiskovalne komisije za ugotovitev in oceno dejanskega stanja izdajanja in financiranja brezplačnih tednikov "Slovenski tednik" in "Ekspres". Prehajamo na razpravo o predlogu sklepov v zvezi s to točko dnevnega reda, ki jih je zboru predložila preiskovalna komisija. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes je torej jasno, da je šlo za pritlehno volilno kampanjo SDS, ki so jo v pretežni meri financirala državna podjetja. S čigavim denarjem? Da, z denarjem davkoplačevalcev. V nasprotju z zakonodajo oziroma z njeno neposredno kršitvijo. Povsem slučajno je seveda dejstvo, da je bila SDS takrat vodilna vladna stranka, predsednik SDS je bil tudi predsednik Vlade, njegova stranka pa je po volitvah dobila še dodaten denar iz državnega proračuna, se pravi od davkoplačevalcev, kot nagrado za uspeh na volitvah. Toliko o morali in etiki, o pravni državi in o skrbi za denar davkoplačevalcev. Danes je torej jasno, da je šlo za negativno volilno kampanjo, z namenom diskvalifikacije političnih tekmecev, za volilno kampanjo mimo veljavne zakonodaje in v nasprotju z njo. V zvezi s poslovanjem družb Progresija in Zame-tek je parlamentarna preiskava ugotovila sum storitve več kaznivih dejanj, namerno uničenje poslovnih listin, davčne utaje in več kršitev posameznih zakonov. Slovenski tednik je izhajal tedensko, in sicer v 375 tisoč izvodih, Ekspres pa v 340 tisoč izvodih. Oba pa sta kmalu po volitvah nehala izhajati, torej je šlo za predvolilna politično-propagandna pamfleta. Žal mi je, ampak drugače se temu pač ne da reči. Iz podatkov, ki jih je zbrala preiskovalna komisija, izhaja, da izdajatelja iz lastnih sredstev oziroma iz sredstev iz poslovanja nista mogla izdajati obeh brezplačnikov in sta brezplačnika financirala s pomočjo družb v neposredni ali posredni državni lasti. Navijaške novinarske vsebine, ki jih je sicer zelo težko poimenovati novinarske, so večinoma podpisovali neznani avtorji s psevdonimi. Na ta način so se avtorji hoteli izogniti etični pa tudi zakonski odgovornosti, pri čemer pa prizadeti in zlorabljeni politični nasprotniki niso imeli možnosti, da bi se pred obtožbami branili. Več kot očitno je, da so oba brezplačnika vsebinsko urejali in usmerjali drugi, ne pa tisti, ki so bili navedeni kot uredniki. Oba brezplačnika sta se očitno financirala pretežno s posojili. Znano je, da je več sto tisoč evrov posojil prišlo iz skladov in podjetij, ki so povezana z mariborsko nadškofijo. Logično retorično vprašanje je, zakaj je imela nadškofija, ki bojda s tem nima nič, interes, da se udejstvuje v obeh brezplačnikih. Kateri so bili oglaševalci denimo v Slovenskem tedniku? Državna podjetja – Mobitel, Telekom, Zavarovalnica Triglav, Nova KBM, Petrol in Pošta Slovenije. Zanimivo. Zakon o političnih strankah v 25. členu prepoveduje, da gospodarske družbe, v katerih ima država ali samoupravna lokalna skupnost več kot 25 % delež v kapitalu, in družbe, v katerih imajo te družbe večinski delež, financirajo politične stranke oziroma katerekoli njihove dejavnosti. Enako prepoved določa tudi Zakon o volilni in referendumski kampanji. Izhajajoč iz ugotovitev preiskovalne komisije, da je šlo za negativno politično kampanjo in da sta brezplačnika izhajala tudi v času volilne kampanje za volitve poslancev v Državni zbor, so bile kršene tudi določbe zakona, ki zapoveduje političnim strankam, da v svojih poročilih o kampanji prikažejo vse stroške, ki so jih imele v zvezi z volilno kampanjo. Poleg tega sta brezplačnika predstavljala tudi način, kako se v volilni kampanji izogniti zakonski določbi, ki omejuje višino stroškov kampanje na 0,40 evra na posameznega volivca. Neupoštevanje zakonske omejitve namreč prinaša finančne posledice, to je, da se politični stranki, ki je prekoračila dovoljena sredstva, zmanjša delno povračilo stroškov za organiziranje in financiranje volilne kampanje ali pa politična stranka celo za čas enega leta izgubi pravico do sredstev iz državnega proračuna, ki se ji izplačujejo na podlagi zakona, ki ureja financiranje političnih strank. Torej nesporno drži, da je šlo za predvolilna politična pamfleta, da se je izdajanje obeh pamfletov financiralo pretežno iz sredstev državnih podjetij in da so se financirala posredno tudi iz denarja davkoplačevalcev. Zdaj pa si mislite karkoli si že hočete o morali, o etiki, o pravni državi in o vaši prislovični skrbi za denar davkoplačevalcev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri, pripravi naj se mag. Borut Sajovic.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Danes je dan, ko je marsikomu zelo nerodno, in to je človeško razumljivo. Verjamem, da je tudi med podporniki, med člani in celo med poslanci Slovenske demokratske stranke kar nekaj poštenih in dobrovernih ljudi. In danes ob prebiranju teh dokumentov verjamem, da jim je iskreno nerodno. Celo meni je nerodno danes za njih. Zdaj je jasno, zakaj je kolega Tanko tako vztrajal pri proceduralni zahtevi o javnosti dokumenta. Kaj bi to pomenilo? To bi de facto pomenilo, da bi cenzorji s črno barvo prikrili vse dokaze, zato da bi lahko navidezno govorili javno, v bistvu pa to ne bi bilo javno, ker bi dokaze, ki jih imamo sedaj tukaj in ki jih lahko normalno prebiramo, predstavili v cenzurirani obliki. To v vednost javnosti. Ampak dejstvo je, da je toliko prstnih odtisov, toliko marmeladnih madežev okrog teh brezplačnikov, da človek ne razume, kako so se tako nerodno obnašali in kako sta takratna vlada in takratna vladna stranka, Slovenska demokratska stranka, nerodno pristopili k temu projektu, ustvarila jasno omrežje, paramafijsko omrežje interesov, kjer se je pretakal denar davkoplačevalcev, posredno in neposredno, pri Pošti Slovenije in pri drugih podjetjih, ki so z oglaševanjem podpirala ta projekt in s tem dokazali neko lojalnost takratnemu vladarju. Ampak Slovenska demokratska stranka je vse to storila verjetno v prepričanju, da bo končna zmaga njena in da se ne bo nikoli pojavila preiskovalna komisija v Državnem zboru, ki bo delala na podlagi konkretnih dokazov, konkretnih številk Davčne uprave in drugih nadzornih institucij, konkretnih imen, ki se, glej ga, zlomka, vsi povezujejo z eno samo stranko. Vse niti, vse lovke vodijo k Slovenski demokratski stranki in tega seveda ne more nihče več prikrivati. Mislim, da je komisija ponudila odlično podlago za nadaljevanje postopkov, ki morajo slediti v tistih organih, ki so pristojni tudi za ugotavljanje kaznivih dejanj. Zanimivo je tudi poglavje, ki povezuje zgodbo SDS brezplačnikov z mariborsko nadškofijo. Poglejte, mariborska nadškofija je povzročila največji finančni škandal v zgodovini Rimskokatoliške cerkve. Predstavnik, ki je bil zaslišan, je sam priznal, da je bil to poguben projekt, kjer so samo izgubili. Kdo? Oni? Mariborski škofje? Ne, izgubili davkoplačevalci, kajti denar, ki se je pretakal iz Nove Ljubljanske banke v gospodarska podjetja mariborske škofije in nato na posreden način do brezplačnikov, ostaja v luknji, ostaja tam nekje in ga je treba plačati. In kdo bo to naredil? To bodo naredili davkoplačevalci. To je dobro. Mislim, da dodana vrednost tega poročila ni samo v razkrinkavanju dejanskega namena in ciljev brezplačnikov Slovenski tednik in Ekspres, ki sta z negativno kampanjo, z diskvalifikacijo, z osebnimi žalitvami skušala doseči zmago takrat vladajoče stranke. Ni samo v tem. Dodana vrednost je v razkrinkavanju omrežij, ki so nastajala v tistem obdobju in ki so dejansko danes še vedno dejavna, kajti če kaj lahko očitamo tudi tej vladi, je, da ni znala učinkovito prekiniti s temi paramafijskimi lovkami, ki so še vedno aktivne. Menim, da je to poročilo ne samo potrebno, pač pa je velik korak naprej v zgodovini tega parlamenta, kajti počasi prihajamo do neljubih resnic, ki jih bo SDS težko prikrivala naprej. Če sklenem svoj nastop, upam, da bo iz te razprave sledilo nadaljevanje. V medijih se pojavljajo celo imena nekaterih naših kolegov poslancev, ki so v tistih brezplačnikih oglaševali svojo volilno kampanjo, in to plačali iz osebnega računa, kar je tudi vprašljivo z vidika zakonitosti, glede na pravila, ki obstajajo o volilnih kampanjah. Govorim o kolegu Petku. Če to drži, so te stvari seveda izjemno sporne in upam, da bo javnost uvidela, kaj se je takrat dogajalo in kaj se bo dogajalo na kvadrat, če bi ta omrežja politično preživela in ponovno prevzela nadzor nad to državo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic. [[Ne.]] Dr. Pavel Gantar. [[Ne.]] Mag. Branko Grims, izvolite.
Spoštovani! Bom nadaljeval kar tam, kar je govoril zdajle kolega, ko je dejal, da je marsikomu danes zelo nerodno. Verjamem, da je marsikomu na tranzicijski levici danes res zelo nerodno. Kajti žalosten domet tranzicijske levice se kaže s tem, ko zgodbo o dveh že davno propadlih brezplačnikih prodaja kot glavni razvojni problem države Slovenije. To je nekaj, zaradi česar je bilo treba ukrepati, preklicati že sklicane seje, sklicati izredno sejo Državnega zbora, to je največji razvojni problem države Slovenije po njihovem mnenju. Če res tako mislite, se ne čudim, da smo tam, kjer smo. Problem te zgodbe je, da seveda za to nimate nobenega argumenta. Lahko me takoj obtožite, če povem kaj o tistem gradivu, ki je bilo zaprto za javnost. Je seznam nekih gradiv, seznam imen, ki bi morala biti zaslišana, seznam imen, ki so bila zaslišana, in ravno v tem je keč. Ljudje božji, v odločbi o imenovanju te preiskovalne komisije o brezplačnikih in o njenih pristojnostih v vsaki alineji piše: "ugotavlja krivdo nosilcev javnih funkcij, ugotavlja povezanost nosilcev javnih funkcij in njihovo odgovornost, ugotavlja osebno odgovornost nosilcev javnih funkcij". V vsem svojem času ni ta komisija zaslišala enega samega samcatega javnega funkcionarja! To se pravi, da je cela zgodba od prve sekunde do danes ena sama zloraba instituta preiskovalne komisije z namenom politične diskreditacije. Da je seveda v ozadju samo strah pred resnico, se je pokazalo pri precej – se boste vsi skupaj nasmejali – komičnem koncu njenega dela, ko smo želeli v ključnem delu, ko bi se res opravila zaslišanja funkcionarjev, ki so bila predvidena, pa ste jih preklicali, in seveda pri izdelavi poročila, torej pri dejanskih ugotovitvah, sodelovati. Tisti trenutek, ko ste izvedeli, da to želimo in da se bližajo volitve, ste preklicali že sklicane seje komisije in napisali kar neko končno poročilo, brez da bi zaslišali enega samega javnega funkcionarja! Pa ste komisija, kjer v vsaki alineji njenih pristojnosti piše, da mora ugotoviti odgovornost, vlogo in vse ostalo javnih funkcionarjev, kar je seveda tudi edino skladno z zakonom, ki to področje ureja. Kaj je torej počela ta komisija? V resnici so naloge in delo te komisije eno samo in danes se to odvija kot tragična farsa za demokratično državo. Gre za grob in brezmejno nesramen napad na svobodo medijev in na ustavno pravico do informiranosti. Dva medija, dva uboga brezplačnika sta si drznila iskati tržno nišo! Bila sta drugačna od tiste etablirane večine, za katero bi točno tako, kot ste zdajle govorili, lahko govorili, da je vaša, da govori vam v prid. Točno tako bi lahko rekli, da gre na primer za Zaresov Nedeljski, ki je recimo mene primerjal in v neki karikaturi uporabil celo direktno karikaturo s področja nacizma, ne to zadnjo, o kateri se toliko govori, to je zgodba že izpred nekaj let. In tako dalje in tako dalje. Skratka, točno enake metode, točno enaka sredstva, ampak, hudirja, o tem se pa ne govori. Če sta pa dva izstopala iz množice, ju je pa treba uničiti z vsemi sredstvi in diskreditirati, tudi če sta že zdavnaj propadla, ker pač nista mogla na tako majhnem prostoru preživeti. In to je zgodba, ki je jedro tega problema. Kaj je v resnici največji demokratični deficit in o tem danes v resnici govorimo, čeprav tega seveda ni v vaših sklepih, pa bi moralo biti, , gospe in gospodje, ker to pa je problem. Kaj je največji demokratični deficit države Slovenije? V vseh demokratičnih državah zagotavljajo mediji svojo visoko profesionalnost in tudi svojo lastno svobodo, svobodo uredništev, s svojim medsebojnim nadzorom, da imajo vedno pozornost eden proti drugemu in če nekdo objavi nekaj, kar ni res, objavi polresnico, vsi ostali kar tekmujejo, da bi ga razgalili, mu s tem vzeli kredibilnost, tudi bralce, tudi denar, če želite, in seveda povečali svojo kredibilnost. Pri nas je situacija ravno obratna. Imamo medijski stroj, ki deluje uglašeno. Se vedno obstajajo tabu teme. Eno, ki sem jo v zadnjih mesecih recimo doživel na lastni koži, lahko javno povem. Veste, da je spomladi ta vlada in vaša koalicija predlagala v parlamentu kazenski zakonik, po katerem bi lahko za kopiranje z interneta ljudi zapirali za tri leta, kar bi predvsem prizadelo mlade oziroma mlade po srcu. Sprožil sem poslansko vprašanje, poslal odprto pismo predsedniku Vlade, imel dve tiskovni konferenci v imenu SDS. In ko je enkrat že minister pod pritiskom, potem ko se je prebudila tudi zainteresirana javnost oziroma strokovna javnost, popustil in je že napovedal spremembo tega člena ter neformalno to tudi že dokončno potrdil, se je oglasila Zveza potrošnikov Slovenije. Po tem, več dni po tem. In vsi mediji so zapisali, tisti, ki prej te teme sploh odpreti niso hoteli, čeprav bi prizadela skoraj vsako družino, da je na predlog Zveze potrošnikov pa zdaj minister pristal na spremembo zakona. In ljudje si predstavljajo, da so objektivno informirani. Ali ni to po svoje prav tragično? Da ljudje živijo v neki popolnoma zlagani, virtualni podobi, ki z resnico sploh nima več nobene zveze. In za to se je seveda treba boriti, da se ne bi uveljavil nekdo drug, nekdo nov, ki želi pokazati še drugo plat medalje. Seveda akcija rodi reakcijo in zaradi tega gre najbrž vsak pol teh medijev, če želite, preko meje, ki je običajna v demokratičnih, mnogo bolj uravnoteženih državah. Ampak zaradi tega to v ničemer ne opravičuje vašega ravnanja. Vi ste izkoristili institut parlamentarne preiskave in ga zlorabili do amena. Niti enega nosilca javne funkcije niste zaslišali. Napisali ste nekaj po sistemu "što se babi tilo, to se babi snilo," kakor so včasih temu rekli na Balkanu, in sedaj to zaprli za javnost, čeprav v tem ni ničesar, kar bi bilo omembe vrednega, nobenega pametnega dokumenta, nič od nič od nič, sem dvakrat to podrobno prebral, in seveda s tem mahate pred javnostjo, da ima občutek, kako je to pomembno. Tamle ste uprizorili šov z zaporo za kamere, zato da je bil posnetek, v smislu: Uh, kakšno pomembno razvojno temo se obravnava – brezplačnike! In to je vse. Še celo to sem doživel, da sem hotel vmes iti ven, pa sem moral najprej vrniti gradivo, čeprav je ležalo tu na mizi in ga je gospod pri vratih vzel – tega nisem doživel niti na eni od dosedanjih sej. Zaradi tega seveda, ker ste se tako panično bali, da bi vas nekdo razgalil. Kajti, ko bi se razgalila resnica, kaj ste vi v resnici skupaj spravili na papir, bi vsi že iz ekoloških razlogov rekli: Ljubi bog, saj je pa res škoda teh dreves, da take stvari pacate po papirju. In to je vse, kar je treba vedeti o tem, kar ste naredili. Toda zadeva je v resnici veliko bolj resna. S tem namreč pripomorete k ohranjanju tega demokratičnega deficita, da ni polno izpolnjena ustavna pravica, da bi bila vsakomur na enostaven način katerikoli trenutek dostopna vsaka relevantna informacija o kateremkoli področju družbenega življenja osvetljena z različnih vrednostnih zornih kotov. To pomeni, da je to vaše ravnanje tudi v globokem nasprotju z ustavnimi načeli, z demokratičnimi načeli in je v bistvu globoko protidemokratično. Živimo v državi, v kateri se še ni zgodilo, da bi vsi osrednji mediji pokazali vzporedna stolpca dosežkov prejšnjega mandata in dosežkov predprejšnjega mandata, da bi se ljudje na tej osnovi lahko odločali za naprej, pa bi bilo to nujno. To so tiste tabu teme, o katerih govorim, ki pa so usodnega pomena za razvoj države Slovenije, in zaradi teh, da se to stanje, ki je sramota za demokratično državo, zaradi česar v bistvu ta država niti demokratična ni, ohranijo še naprej. V teh razmerah lahko seveda javno izrečem vse priznanje tistim novinarskim društvom, ki na ta demokratičen deficit, na tabu teme opozarjajo, vsem posameznikom, ki si prizadevajo, da bi dejansko uveljavili več pluralnosti, več profesionalnosti v slovenskih medijih, hkrati pa odkrito povem, da bi moralo biti vseh ljudi groza tistih, ki še naprej vzpostavljajo ta sistem demokratičnega deficita z napadanjem vseh novinarjev osebno, medijev, ki so drugačni, vseh, ki si prizadevajo, da bi predstavili to drugo plat medalje, kajti s tem se vzpostavlja mehanizem, ki dejansko bolj ogroža demokracijo, pa tudi profesionalnost in svobodo novinarstva kot karkoli drugega, vključno s lastniškimi in drugimi povezavami, razen s tistimi, ki seveda to stanje prav tako omogočajo. Vse to se jasno pokaže pri delu vaše komisije. Vse to ste razgalili z, milo rečeno, tragikomičnim koncem njenega dela vi sami. Vse to ste posebej potrdili s tem, ko ste poročilo zaprli za javnost. Prišlo je do prave parodije, na katero sem opozoril že prej, ko smo sprejemali dnevni red. Danes ste povedali, sama predsednica komisije je to rekla, da so vsi magnetogrami sedaj tudi javni, so že na internetu. Vsa zaslišanja so bila javna, vsi smo jih lahko spremljali, ampak o njih smo govorili lahko na zaprtem delu seje. Če to ni teater absurda, potem pa jaz tudi ne vem, kaj je. O nečem, kar je bilo javno, kar je javno, govoriš na zaprtem delu seje, zato da potem lahko seveda nekdo gre in interpretira tisto, kar se njemu zdi. Kam nas potem to pripelje? Samo en primer, o katerem pa se je javno govorilo in je seveda še kako zajeto tudi v vsem, kar je danes predmet razprave. Ogromno očitkov je bilo na primer izrečenih na račun Pošte, zgolj zato, ker je sklenila neko pogodbo, sam direktor je takrat na zaslišanju, ki je bilo javno, povedal, da so njim dali celo manj ugodno pogodbe kot marsikomu drugemu, to se pravi, to že v osnovi ne drži, kar mi vi očitate, ampak ima še zadeva komičen del, ki je pa za nasmejati se do solz. Sami ste dejali, da dejstvo, da še danes ta dolg ni plačan, kaže na to, da pošta ni ravnala po načelu dobrega gospodarja, ker je s temi poslovala. Ljudje božji, kdo pa še drug dolguje sedaj Pošti 50 tisoč evrov? Ja, stranka SD, točno tista, ki tamle čez vpije o tem. In kaj to torej v praksi pomeni? To pomeni, da lahko rečemo tudi, da pošta ni ravnala po načelu dobrega gospodarja, ker je še danes nek dolg ali pa je bil do včeraj, ne vem, nekje na internetu sem to pred dnevi prebral, in ga seveda stranka še vedno ni vrnila. To se pravi, da gre za nelegalno financiranje politične stranke in njene volilne kampanje z denarjem davkoplačevalcev. To je točno vaša logika. Ampak v vašem primeru celo drži, v primeru brezplačnikov pa ne, ker je šlo za zaseben projekt, ki je bil tudi financiran v glavnem s strani zasebnikov. Veste, do kakšnega absurda ste vi zgodbo pripeljali? Da ste problematizirali to, da je nekdo kot zasebnik iz zasebnega podjetja nakazal drugemu zasebnemu podjetju denar in obenem zmerjali SDS, kot da s tem kaj ima, pa ne eden ne drugi nista bila člana SDS, kaj šele funkcionarja SDS oziroma kdorkoli s strani SDS udeležen pri teh poslih oziroma zraven kot ustanovitelj pri samem mediju. To se pravi, da gre za očitno ne samo napletanje, gre za tudi klevetanje, ki ima po mojem mnenju tudi nekatere elemente kaznivega dejanja. Ampak o tej državi doživiš vse, tudi to, da ti tožilstvo zavrže nekaj, kar ti na evropskem sodišču že neformalno rečejo, da boš zanesljivo dobil, ko te nekdo z družino vred primerja z nacisti, v Sloveniji ti pa to zavržejo pa rečejo, preganjaj jih sam, če jih hočeš. In seveda, dokler imamo tako nedelujočo pravno državo, ki se tudi ohranja na nek način zaradi tovrstnega stanja na medijskem področju, kajti to seveda zajema vse plati življenja, tudi vse veje oblasti, je to zelo, zelo velik problem. Za konec naj samo še enkrat povem. Žalostno je, da se v trenutku, ko bi se morala Slovenija odgovorno soočati z razvojnimi koncepti, jih razgrinjati, pokazati dosežke enih in drugih v prejšnjem in predprejšnjem mandatu in naj dosežki govorijo, se na tej osnovi odločati za naprej, tukaj pogovarjamo o dveh ubogih brezpalčnikih, ki sta si drznila biti drugačna in sta že davno prenehala izhajati. Tukaj je seveda samo eno očitno. Ni slučaj, da se to dogaja sedaj, ne samo zato, ker so volitve, ampak predvsem zato, da se v naprej da zelo jasni signal komurkoli, ki bi na tako omejenem in zaradi tega zahtevnem trgu, ki je sorazmerno majhen, kot je slovenski, hotel postaviti neki novi, demokratični, pluralni, profesionalni medij. Ta zgodba mu je za lekcijo, tudi ta razprava mu je v naprej za lekcijo. Ne drzni si biti drugačen, ne drzni si razkrivati tistega, kar imamo mi za tabu temo, kajti v tem primeru boš deležen diskreditacije, preganjali te bomo, četudi zato zlorabimo Poslovnik parlamentarne komisije, Zakon o parlamentarni preiskavi, sejo Državnega zbora, vse medijske vzvode, ki jih imamo, ampak diskreditirali te bomo do konca. To ste danes s tem storili in to je bil tudi v resnici temeljni cilj. Jaz mislim, da bi morali ta temeljni cilj vašega početja na neki način prikazati tudi pred institucijami Evropske unije, kajti v Evropski uniji temu ne boste našli para. Da gre za grobi napad na svobodo medijev s pomočjo instituta parlamentarne preiskave in s pomočjo zlorabe seje Državnega zbora. Ta komisija svojega dela niti začela še ni, ni zaslišala niti enega javnega funkcionarja, pa govori o odgovornosti. Če bi morali govoriti o odgovornosti kogarkoli, bi danes morali sprejeti eden sam sklep, in sicer da se ugotovi odgovornost predsednice komisije in vseh članic in članov komisije za tak način njenega dela in predvsem za tako sramotni zaključek njenega dela, ki bo ostal kot mladež na svobodi tiska v Sloveniji in seveda tudi madež na parlamentu in na institutu parlamentarne preiskave.
Hvala lepa. Za besedo je prosila gospa Melita Župevc v imenu predlagatelja. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Moj komentar pravkaršnjega izvajanja bi bil: Uboga je ta politika, ki ne premore kančka pokončnosti in cilja na oblast. Uboga je ta politika. Preiskovalna komisija, ki sem jo vodila jaz, je svoje delo opravila odgovorno in svojo odgovornost sprejema v tem državnem zboru in javnostjo. Opravila ga je po črki zakona in Poslovnika Državnega zbora. Bi pa rada zelo na kratko odgovorila na nekaj tez, ki so bile postavljene. Nihče ne pravi, da so brezplačniki glavni problem v tej državi, ampak SDS že 14 dni sklicuje novinarske konference, gospod Jože Tanko vsak dan pol dneva porabi za to, da piše dopise Meliti Župevc in generalni sekretarki Državnega zbora. Ta preiskovalna komisija je delala dobro leto dni in je svoje delo pripeljala do konca. Vaši kolegi imajo štiri preiskovalne komisije že tri leta, od začetka mandata. Kaj počnejo te preiskovalne komisije, razen tega, da zvečer, ko prižgem televizijo, vidim dokumente Davčne uprave Republike Slovenije, za katere vem, da so tudi v tem Državnem zboru, ampak ne v moji omari, pač pa v kateri drugi? Mi smo svoje delo opravili odgovorno in, kot rečeno, mi smo svoje delo opravili v najkrajšem možnem času. To sem napovedala, ko sem rekla, da bom prevzela vodenje te preiskovalne komisije samo v primeru, če bomo svoje delo opravili do konca. In smo ga. Vaši kolegi ga še vedno niso. In glede na to, da bodo reci piši prav zdaj volitve, dvomim, da ga bodo. Kaj delajo vaši kolegi? Tri leta vodijo preiskovalne komisije v tem Državnem zboru in vi očitate tej preiskovalni komisiji, da je zlorabila svoja pooblastila, svoje pristojnosti. Lepo prosim! Najprej se poglejte v ogledalo, potem pa kritizirajte. Gospodje, najprej pometite pred svojim pragom. To bi bilo politično korektno in politično pokončno. Druga stvar, glede sodelovanja SDS v tej preiskovalni komisiji. SDS je na začetku dejala, da bo sodelovala v tej preiskovalni komisiji pod enim pogojem. To je, da preiskovalna komisija predmet svoje preiskave razširi tudi na brezplačnik Dobro jutro. Mi smo pojasnili, da je v Sloveniji v registru vpisanih približno 200 brezplačnikov, potem lahko preiskujemo še številne druge. Lahko bi recimo preiskovali tudi kakšen predvolilni internetni naslov, ki je spet blizu Slovenski demokratski stranki, pa je spet vzniknil pred zdajšnjimi volitvami, ampak tega nismo počeli. Zakaj nismo preiskovali tudi drugih brezplačnikov? Iz dveh razlogov: ker za to ni bilo nobene potrebe, ker drugi niso kršili zakonov in pravil, ki v tej državi za nekatere veljajo, in zato, ker če bi preiskavo širili tudi na druge brezplačnike, ne bi prišli nikamor. Mi smo imeli predmet preiskave napisan, smo bili osredotočeni in smo vedeli, kaj počnemo. Za razliko od kakšne druge preiskovalne komisije, ki je napisala noter 50 stvari, ki jih bo preiskala, ukvarja pa se cel mandat samo z eno stvarjo in eno osebo. Tako da bodimo korektni. Kar se tiče javnih funkcionarjev in nosilcev javnih funkcij pa bom prebrala sklep ene druge preiskovalne komisije, pod to poročilo se je podpisal predsednik Zvone Černač, in je ugotovil "da je bila politična odgovornost posameznih nosilcev političnih funkcij v zvezi s predmetom preiskave velike, nikoli pa se ni ugotavljala, saj so prej odstopili oziroma bili zamenjani in ne zasedajo več pomembnejših političnih funkcij." To je bila ugotovitev glede nosilcev javnih funkcij. Rada bi vas spomnila, da imamo pred seboj sklepe za odločanje na seji Državnega zbora. Prvi sklep pravi: Državni zbor sprejema sklepe in ugotovitve preiskovalne komisije za ugotovitev in oceno dejanskega stanja izdajanja in financiranja brezplačnih tednikov Slovenski tednik in Ekspres. In ugotovitve te preiskovalne komisije so nedvoumne. Nedvoumne. In če jih bo, ko jih bo Državni zbor sprejel oziroma potrdil, bo potrdil tudi ugotovitve preiskovalne komisije, ki so nesporne. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Tanko, če bi prebrali poročilo, bi vedeli. Ker pa žal niste prišli do tega, da bi poročilo prebrali [[...]] [[oglašanje iz dvorane]]
Gospod Tanko, prosim ne motite razpravljavke, nimate pravice. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Tanko, ne! Melita Župevc ima besedo.
Hvala lepa. Ja, mi pač nimamo te navade, da zvečer po televiziji ljudje gledajo, kaj je v tajnih dokumentih Državnega zbora. Še eno stvar bi rada poudarila, ko je toliko govora o tem, o domnevnem klevetanju tistih, ki so ustanovili to preiskovalno komisijo in sprejeli poročilo. Poglejmo malo stare številke Slovenskega tednika in Ekspresa. V teh dveh časopisih so se podpisovali Vidi Vidci, ljudje, ki ne obstajajo in za temi Vidi Vidci so bile osebe z imeni in priimki. In tisti, ki so jih res javno klevetali, niso imeli možnosti objave popravka ali doseganja svoje pravice na sodišču. Zakaj? Zato, ker niso vedeli, kdo so dejanski pisci bili. Njihovi pravici nikoli ni bilo zadoščeno. Nikoli. Jaz upam, da jim bo zdaj s tem poročilom, ker je to poročilo nedvoumno ugotovilo, kdo so bili pisci. Verjamem pa, da so bili tudi tisti, ki so to počeli brezplačno in so tudi osebe z imenom in priimkom. In še na koncu, ko je govora o dveh "ubogih" brezplačnikih. Čisto slučajno sta imela ta dva "uboga" brezplačnika skupno naklado 700 tisoč izvodov. 700 tisoč izvodov pa je številka, kolikor običajno stranke namenijo za predvolilni letak, ko ga pošljejo na vse domove in ljudi pozovejo na volitve. Tako da ubogih 700 tisoč izvodov – ocenite, ali je to res neka uboga številka.
Hvala lepa. Najprej je gospod Jože Tanko prosil za proceduralno razpravo. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Poglejte, gospa Župevc je dejala, da že 14 dni sklicujem tiskovne konference na to temo. Niti ene nisem sklical v zvezi z brezplačniki. Niti ene tiskovne konference ni sklical vodja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke na to temo. To je preverljivo in to je eklatantna laž. In druga stvar. Ko se tako sklicujete na sklepe in ugotovitve. Žal, ugotovitev niste dali javno. Samo sklepe ste dali javno, ugotovitve, spoštovana gospa predsednica, na katere se sklicujete v svojih razpravah, niso javne. In v svoji razpravi v uvodu sem k tej točki predlagal, da se vse tiste stvari, ki niso problematične, ki ne zadevajo tajnosti podatkov, ne davčne, ne bančne, ne osebnih podatkov, da se odprejo za javnost, ker so bile obravnavane na javnih sejah. In tega niste hoteli storiti. In prosim, da se ne sklicujete na ugotovitve, ker te ugotovitve niso javne [[...]]
Gospod Tanko, imate kakšen predlog, prosim?
Imam!
Potem ga povejte.
Če se predsednica preiskovalne komisije in tudi ostali člani te preiskovalne komisije želijo sklicevati na ugotovitve, potem prosim umaknite stopnjo zaupnosti z njih. To bi bilo korektno dejanje, ampak tega ne storite. In ponovno predlagam, odprite vse dele poročila, vse dele poročila, za katere [[...]]
Gospod Tanko [[...]]
[[...]]ne gre [[...]]
[[...]]dobro veste, da je bilo o tem na vašo zahtevo odločeno v začetku seje.
Razumem! Razumem, ampak ne vem, zakaj se potem predsednica preiskovalne komisije, ki je ugotovitve označila s stopnjo zaupnosti, sklicuje na ugotovitve. Naj jih odpre za javnost, pa se bomo potem pogovarjali tako kot o sklepih, ki so mimogrede [[...]]
Dobro, hvala lepa, gospod Tanko.
[[...]]ne vem kakšni. Nikakršni.
Replika? Izvolite, gospod Grims.
Spoštovana gospa Župevc, če že poskušate nekaj zanikati iz mojih navedb, potem vsaj sami sebe tako očitno ne postavite na laž. Glejte, kaj ste dejali: "Mi smo končali svoje delo". To ste štirikrat ponovili, ampak vaša lastna dejanja vas postavijo na laž. Kajti vi ste imeli že tri sklicane seje komisije z dodatnimi zaslišanji, z dodatnimi izvedbami v svoji pristojnosti pa ste to preklicali in ste šli. Torej ste se zavedali, da še niste končali svojega dela, ampak potem so bile pač volitve in treba je bilo preprečiti, da bi prišli mi zraven, da bi imeli vpogled v to, kar se v resnici dogaja. To se pravi, niste končali svojega dela in s svojim ravnanjem ste to najbolje sami dokazali, ko ste odpovedali že sklicane seje. In tudi tisto, kar ste navedli kot protiargument mojim navedbam in me še napačno citirali zraven, češ da niste zaslišali nobenega funkcionarja in da tako tudi drugi delajo. Prvič, če nekdo nekoga povozi, to ne pomeni, da lahko še vsi drugi po drugih vozijo, tudi če bi kdo storil napako, to ni v redu. Ampak v vašem primeru pa je ta zagovor sploh smešen, kajti vi ste pa imeli med tistimi, ki ste jih predvideli za zaslišanje v svojem lastnem sklepu, predvidena tudi zaslišanja nekaterih poslancev SDS, ki so aktualni nosilci javnih funkcij, pa tudi teh niste zaslišali. To se pravi, da je tudi tukaj z vaše strani ne samo očitna neresnica, ampak veliko sprenevedanje in prikrivanje bistva, ki pa je eno samo, in sicer da je bilo vse delo vaše komisije in vaše osebno od prvega do zadnjega dne en sam napad na svobodo medijev in na ustavno pravico do informiranosti. S tem pa, če želite, tudi na demokracijo nasploh.
Hvala lepa. Končno ima besedo gospod Tadej Slapnik. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod Tanko, jaz vam bom omogočil razpravljati o ugotovitvah komisije in bom predstavil, kaj je ta komisija ugotovila. "Da sta brezplačnika Slovenski tednik in Ekspres predstavljala orodje političnega marketinga. To je moč utemeljiti z dejstvom, da sta njuna izdajatelja ravnala v nasprotju z vsemi pravili poslovnega modela brezplačnikov." Nadalje. "Preiskovalna komisija je tudi ugotovila, da so družbe v neposredni ali posredni večinski državni lasti, ki so neposredno in posredno, to je preko družbe Media Polis d.o.o., oglaševale v Slovenskem tedniku ter opravile distribucijo brezplačnikov in s tem soomogočile izdajanje Slovenskega tednika. Na podlagi zbranih dokazov preiskovalna komisija ugotavlja, da navedenih družb pri odločitvi za sodelovanje v tem projektu niso vodili gospodarski interesi." Vidim zadrego, gospod Tanko, kot je bila prej v zaprtem delu seje, ko smo imeli dokaze na mizah. Nihče od poslancev, tudi gospod Grims se ni upal argumentirati in ovreči dokaze, ki so bili neizpodbitni. Sedaj na odprtem delu, ko se lahko izgovarja na to, da slovenska javnost ne more vpogledati v te dokumente, pa je širokoustenje. Nadalje. "Komisija je ugotovila, da na podlagi zbranih dokazov ugotavlja utemeljenost suma, da družba Pošta Slovenije d.o.o. v primeru distribucije Slovenskega tednika in Ekspresa ni ravnala z vso skrbnostjo dobrega gospodarja. Ugotovila je tudi, da je oglaševanje družb v neposredni in posredni večinski državni lasti v Slovenskem tedniku, predstavljalo način, kako so se zagotavljala sredstva za izdajanje brezplačnikov oziroma politično-marketinškega orodja za izvajanje negativno politično kampanjo. Na koncu je tudi ugotovila, da so posamezniki, člani SDS, takrat nosilci javnih funkcij ter druge osebe, ki so neposredno in posredno sodelovale s to politično stranko, sodelovale v projektu brezplačniki. SDS je v času volilne kampanje v Slovenskem tedniku tudi oglaševala." Nedolžni brezplačniki in njihovo pošiljanje, gospod Grims, so stali 2 in pol milijona evrov, ki so bili porabljeni za izdajanje in pošiljanje. In to pred začetkom volilne kampanje in med volilno kampanjo. Stroški izdajanja teh dveh tednikov predstavljajo kar štirikratnik, več kot štirikratnik, skupaj dovoljenih sredstev, ki jih lahko posamična stranka porabi na volitvah. V primeru SDS ste v volilni kampanji 2008 porabili 640 tisoč evrov. V tem projektu izdajanja brezplačnikov dodatno več kot štirikrat toliko. Če preračunamo, si je s tem projektom izdajanja brezplačnikov vsak od 28 izvoljenih poslancev in poslank SDS zagotovil dodatnih 89 tisoč 285 evrov, ki ste jih v njih porabili za svojo promocijo in blatenje vaših nasprotnikov že več kot osem mesecev pred uradnim začetkom volilne kampanje. 89 tisoč evrov je približno 10 minimalnih bruto plač, ki ste jih nezakonito porabili za to, da ste tri leta prejemali plačo poslanca v Državnem zboru. In to ni samo nezakonito dejanje, to je podlo dejanje. To je podlo dejanje, je volilna prevara in prav vsak od članic in članov Poslanske skupine SDS je kriva in krivdo prejema in prevzema nase. Razložite danes državljankam in državljanom, če lahko, od kod ste pridobili ta sredstva, ki ste jih nezakonito porabili za vašo samopromocijo in diskreditacijo drugih. In priznajte, da je sleherni mandat poslanca in poslanke SDS utemeljen na brezprimerni volilni in predvolilni prevari, ki ste jo izpeljali s projektom izdajanja brezplačnikov Slovenski tednik in Ekspres. Danes vemo in prav je, da tudi slovenska izve, da so mandati poslancev in poslank SDS, jih bom kar naštel po vrsti, Vinka Gorenaka, Jožeta Tanka, Janeza Janše, Branka Grimsa, Rudolfa Petana, Zvonka Černača, Eve Irgl, Alenke Jeraj, Andreja Vizjaka, Jožefa Jerovška, Marijana Pojbiča, Marjana Bezjaka, Franca Cukjatija, Ivana Grilla, Danijela Krivca, Zvonka Laha, Rada Likarja, Branka Mariniča, Darka Meniha, Mira Petka, Iztoka Podkrižnika, Štefana Tisla, Petra Verliča, Milenka Ziherla, Aleksandra Zorna, Roberta Hrovata in Milana Čadeža, vsi vaši mandati, utemeljeni na predvolilni prevari, na izdajanju brezplačnikov Slovenski tednik in Ekspres. In prav je, da slovenski državljani in državljanke vedo to danes in da se tega spomnijo tudi 4. decembra na volitvah. Naj državljani vedo, da ste si na volitvah 2008, že takrat, privoščili največjo predvolilno prevaro v dvajsetletni zgodovini slovenske demokracije, ki nima primerjave tudi širom po svetu. Razložite danes državljanom in državljankam, zakaj ste v predvolilni kampanji goljufali, ko ste v dogovoru s podjetjem, ki je izdajalo Slovenski tednik, v njem brezplačno oglaševali in to kar v treh številkah Slovenskega tednika. Namesto, da bi račun v znesku okoli 23 tisoč evrov plačali, ste dva meseca po volitvah dobil dobropis v tej vrednosti s strani, normalno, podjetja Progresija, v katerem so vas prijateljsko obvestili, da vam računa ni potrebno plačati. Državljanke in državljani morajo plačati vse račune, ki jih prejmejo in to brez izjeme. Vam tega očitno ni bilo treba. To je navadna prevara, s katero ste vsakomur izmed izvoljenih poslancev SDS omogočili še dodatno nezakonito promocijo v kampanji v vrednosti dodatnih 821 evrov po poslancu. In to so dejstva, za katera morate odgovarjati politično vsi poslanci izvoljeni na listi SDS leta 2008, ker ste se s tovrstno predvolilno prevaro takrat strinjali, še več, osebno ste jo tudi izkoriščali. Odgovarjati pa morajo tudi vsi takratni nosilci javnih funkcij z Janezom Janšo na čelu, saj je bil takrat predsednik Vlade in predsednik stranke SDS. Odgovarjati tudi pred pristojnimi organi. Osebno sem prepričan, da bo delo preiskovalne komisije, ki jo je profesionalno vodila mag. Melita Župevc, temu bistveno pripomogla. Če pa temu ne bo tako in za nezakonitosti ne boste odgovarjali na sodišču, se slovenski demokraciji slabo piše.
Hvala lepa. Gospod Grims, izvolite.
Moj postopkovni predlog, gospod predsedujoči, je, da obvestite pristojne organe in ukrepate skladno z zakonodajo, kajti številke, ki jih je spoštovani kolega zdaj bral na začetku, so sestavni del tistega dela vašega poročila, ki je za javnost zaprto, ki je označeno s stopnjo tajnosti. Do takega absurda ste vi namreč sami pripeljali s svojim vztrajanjem pri zapiranju tega poročila pred javnostjo. S tem, ko ste te stvari prebrali in jih potem seveda precej komično interpretirali – ne vem, ali želite osebno tožbo, vam gre že tako slabo, da se hočete delati žrtev ali zakaj ste to počeli, jaz se osebno temu režim – ampak ključno je, da ste vi zdaj citirali stvari iz zaprtega dela vašega lastnega poročila, ki ste ga vi označili s stopnjo tajnosti, in ste torej direktno kršil zakon, ker ste to naredili na odprtem delu seje in prosim, gospod predsedujoči, da v skladu z zakonodajo ustrezno ukrepate. To je vse.
Prosim, da v razpravah pazite na to, kaj glede na zaprto sejo smete in kaj ne. Samo nobene stvari, gospod Grims, ki bi bila izključno vezana na zaprto sejo, jaz v razpravi gospoda Slapnika nisem opazil. Čakajte malo, da povem do konca. Kaj si jaz o takih razpravah mislim, je druga stvar. V teh razpravah so bile trditve, ki jih je, kar mene zadeva, treba dokazati in jih boste lahko v nekem postopku dokazovali ali pa ne. Ampak reči, da so se navajala dejstva, ki so zaprta in jih ni mogoče objaviti, tega jaz opazil nisem. Še enkrat ste prosili. Izvolite.
Z vsem spoštovanjem, gospod Potrč, ampak prejle je bilo tudi navrženo, zakaj nisem razpravljal v zaprtem delu seje. Ker pri tej tragikomediji, ki je prava parodija parlamentarizma, nisem hotel sodelovati, ker gre za zlorabo instituta in tudi za zlorabo zakonodaje, da se skriva tiste stvari, ki bi morale biti javne pod oznako INTERNO oziroma oznako zaupnosti, in se s tem prepreči javno razpravo o teh podatkih. Na začetku svoje razprave, prosim poglejte v magnetogram, je spoštovani predgovornik bral nekatere številke, ki so točno v tistem delu njihovega poročila, ki je zaprto za javnost. S tem ni treba nič govoriti o razpravi, ki je bila prej, ampak govoriva o poročilu, in s tem je seveda direktno kršil zakonodajo, ki ureja to področje, in zato vas prosim in skladno z zakonom veste, da ste to dolžni, da o tem obvestite pristojne organe in ustrezno ukrepate. Ampak zavedajte se pa vsi v sedaj že bivši koaliciji, da ste s svojim vztrajanjem pri zapiranju podatkov in tega vašega poročila sami povzročili absurdno situacijo in sedli na mino, ki ste si jo sami nastavili ta trenutek.
Hvala lepa, gospod Grims. Še enkrat povem, seja je odprta za javnost, gradivo je bilo zaprto za javnost. Dajte v razpravah to upoštevati in ne govorite o stvareh, ki so v delu, ki je zaprt za javnost. Jaz drugega ne morem reči. Kaj bi želeli? [[oglašanje iz dvorane]] Ukrepati? Kaj naj naredim? [[oglašanje iz klopi]] Poslušajte, zdaj na seji ni mogoče ukrepati. Če bo tako, kot je gospod Grims menil, treba kasneje kakšnim organom dati utemeljenost razprave ali ne, se bo to naredilo, ampak zdaj ni mogoče narediti ničesar in to vi dobro veste. Gospod Slapnik je prosil za besedo.
Proceduralno. Gospod podpredsednik, jaz bi prosil in predlagal proceduralni predlog, da se v bodoče za takšne intervencije gospoda Grimsa ne omogoča več nekih razprav, ker mislim, da jih čisto izkoriščajo, praktično v obliki nekih replik, in jaz bi tako dejansko ponovil, da vse, kar sem navedel, so javnosti znana dejstva. Prav v nobenem delu nisem izdal ničesar iz zaprtega dela. Je pa zanimivo, da o teh javno znanih dejstvih sedaj javkajo poslanci SDS in se pritožujejo, ko sem navedel ta javno znana dejstva preko izračunov, in da naenkrat vidijo, ne vem, grozo sedaj. Gospod Tanko, ko so argumenti na mizi, je pa verjetno groza.
Gospod Slapnik [[...]]
Tako da jaz bi predlagal, gospod podpredsednik, da vodite v skladu s tem [[...]]
Hvala lepa. Dobro veste, da preden slišim, kaj kdo govori, ne morem vzeti ali pa dati besede. Ko pa enkrat govori, pa pove stavek do konca. Lepo prosim, besedo ima gospod Matjaž Han, pripravi naj se Franc Bogovič. Matjaž Han, izvolite.
Hvala lepa. Če bi se mene vprašalo, tudi jaz ne bi rad razpravljal o tej temi, ampak imamo poslovnik, ustanovili smo komisijo in nenazadnje moramo neke zaključke vendarle narediti. Jaz mislim, da je ta komisija korektno in dobro opravila svoje delo. Moram pa reči, da je imela relativno lahko delo. Lahko delo pa zato, ker pri tako prozornem kršenju volilne zakonodaje, kot se ga je šel SDS v letu 2008, mislim da bi lahko vsak otrok v vrtcu ugotovil, da je šlo za izkoriščanje svoje moči. Namen izdaje brezplačnikov Ekspresa in Slovenskega tednika je bil ključen za to, da se promovira stranka SDS, v čemer jaz nenazadnje ne vidim nič slabega, ampak mene boli takrat, ko ne znaš povedati, kaj si dobrega naredil, ampak blatiš nasprotnike, in v teh časopisih je bilo ravno tega največ, ker se je nasprotna stran ukvarja s takratno opozicijo in jo blatila vse povprek. Jaz osebno moram reči, da zelo dobro poznam Roberta Terška, ki je bil lastnik firme Zame-tek. Poznam ga kot sošolca, ker sva bila osem let skupaj v osnovni šoli, in moram reči, da mi ni nikdar deloval, da bi bil neke vrste novinar, se ukvarjal s šolskim glasilom, pisal v šolsko glasilo, se ukvarjal z novinarstvom. Nasprotno, bil je zelo dober športnik in mi je žal, ker ga nisem v treh letih uspel vprašati, kdo ga je nahecal, da gre v to noro igro in za njega verjetno življenjsko tragedijo, ker bodo verjetno na koncu samo en Robert Teršek pa še mogoče posamezniki zaradi pohlepa SDS nastradali. In tega Robija Terška mi je resnično žal, ker ga imam za intelektualca, pametnega fanta, ampak ne vem, kaj ga je vodilo k tej bedasti igri, ko se je šel sposojat kar tako 300 tisoč evrov, ki mu jih je posodil nek Raščan, "kobajagi" zato, ker sta prijatelja. Ne vem, če se 300 tisoč evrov kar tako posodi, s tem da se ga sploh ne vpraša, zakaj jih bo rabil. Zanimivo pa, da ta gospod Raščan po treh letih ne more plačati socialnih prispevkov in pa plač novinarjem in svojim sodelavcem, pred štirimi leti pa imel dovolj denarja, da je kar tako posodil 300 tisoč evrov. Res zanimivo in jaz upam, da se ne bomo poslanci dolgo ukvarjali s tem problemom, ampak da se bodo s tem problemov ukvarjale institucije. Robi Teršek je ustanovil firmo Zame-tek sto metrov od moje hiše in jaz v življenju nisem videl enega tiskarskega stroja notri, nisem videl enega novinarja, da bi čez Radeče se sprehodil, razen kadar so prišli na kakšno proslavo, tako da me je to resnično malo zbegalo. Sem si pa želel, da bi nastala v občini Radeče uspešna novinarska hiša, ampak žal je propadla po dveh mesecih. Vsakemu državljanki in državljanu je bilo torej jasno, da je šlo za predvolilno akcijo Slovenske demokratske stranke. Malo ste pomagali še Novi Sloveniji, toliko, da ste jo vrgli ven iz parlamenta, hvala bogu pa niste oškodovali Ljudske stranke, ki ste jih tudi napadali, tedanjega predsednika gospoda Šrota, da se je hvala bogu obdržali v parlamentu. Mislim, da je več kot očitno, da je šlo za zlorabo volilne zakonodaje in da bodo glede na delo preiskovalne komisije na današnjo razpravo nekatere institucije, organi vendarle ukrepali in tiste kaznovali, ki so jo kršili. Zvon 1 je tudi takrat posodil kar veliko denarja tej firmi. Zanimivo, čez tri leta je tudi ta firma propadla in pobrala denar revnim ljudem, ki so vlagali v tiste svoje certifikate. Resnično zanimivo. Da je šlo pa za propagando SDS, moram pa reči, da sem bil tudi jaz, bom rekel kar hvala bogu, v tem časopisu objavljen kot eden slabših županov, ki draži vrtce, ki slabo dela in mu je gospod Janković vzornik. Jaz sem sicer tudi dal demanti na to, ker mi prvo kot prvo Janković ni vzornik, ga sicer spoštujem, vrtcev v Radečah nismo dražili, ampak zanimivo, da je po 14 dneh, ko je bilo to v časopisu napisano, prišel k meni domov prijatelj in mi je prinesel papir, kjer piše oziroma se usklajuje med firmo Progresijo in lokalno občinsko organizacijo SDS, kako me oblatiti. Najprej oni napišejo v Progresiji, kaj je treba napisati, potem ta iz Progresije napiše, da je zadeva prelahka, da je treba še malo pojačati in tako je nastal članek. Predsednici SDS v Radečah je, ker je imela veliko papirjev zmeraj v torbici, to pač padlo pred blokom na tla in mi je en Radečan prinesel to. Tako da sem resnično videl, da ne gre za pluralne časopise, ampak gre za volilno propagando SDS. Nič hudega, jaz pravim, nič ni to hudega, če to volilna zakonodaja omogoča. To volilna zakonodaja na tak način ne omogoča in upam, da bodo organi to tudi upoštevali in kaznovali nekatere. Drugače pa je ta zgodba pasé, če mene vprašate. Vi ste tudi pri vseh teh finančnih malverzacijah izgubili takratne volitve. Meni je žal, da se danes ne pogovarjamo, in tu se z gospodom Brankom strinjam, da bi se bilo danes treba pogovarjati, kako težave rešiti. Ampak fino je, da se včasih tudi kakšni računi poplačajo, da se vidi, kdo je kaj kriv, in da se vidi, kako bo tudi naprej odreagiral. Karkoli boste povedali, očitno je bilo, da je bil to vaš projekt, ki pa vam hvala bogu ni uspel. Upam, da vam tudi ne bo v taki meri uspel 4. decembra. Kar se mene tiče, je zadeva zaključena. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Bogovič. [[Ne.]] Franci Kek, izvolite [[..]]
Hvala za besedo. Tiskani mediji so eni plačljivi, eni pa so brezplačniki. Plačljivi se pač financirajo s tem, da jih ljudje kupujejo, brezplačniki pa verjetno iz oglasov, drugih dohodkov naj ne bi imeli. Vsak brezplačnik lastnik ustanovi s tem namenom, da bi tudi kaj zaslužil. Če pa notri ni oglasov, se je pa treba vprašati, zakaj je bil ustanovljen. Pri Slovenskemu tedniku in Ekspresu lahko opazimo, da eden skorajda ni imel nobenega oglasa, drugi pa večinoma oglase firm, ki so v državni lasti. In še ta tiste oglase, ki so bili v Slovenskem tedniku od SDS, smo slišali, da je po volitvah stranka SDS prejela dobropis, da ni treba plačati računa, ker so bili oglasi napačno postavljeni. Vsebina teh brezplačnikov je načeloma lahko poljubna, kakršnakoli že, težava pa je v tem, da je bila s temi brezplačniki kršena volilna zakonodaja, da je šlo za prikrito oglaševanje politične stranke SDS, ki je kandidirala, nastopala na volitvah, in pa, da je bila vsebina takšna, da so se avtorji bali podpisati pod te članke – novinarji in reporterji Demokracije so se raje skrili pod psevdonimi. Financiralo se je na razne načine. Ljudje so posojali denar, ne da bi vedeli zakaj, tako so pričali na preiskovalni komisiji. Povečini ga tudi nazaj niso dobili. Par sto tisoč evrov je bilo posojeno učitelju telovadbe. Na koncu, ko so bile volitve mimo, pač ni bilo več potrebe, da bi ta dva brezplačnika obstajala, je bilo treba počistiti za seboj. In takrat je moral Andrej Lasbaher, lastnik družbe Progresija, ki je izdajala Slovenski tednik, oziroma je bilo treba to zadevo nekam plasirati. Andrej Lasbaher je bivši direktor družbe Nova obzorja, aktualni solastnik te družbe je SDS, ki izdaja tednik Demokracija. Lasbaher je ustanovil in vodil tudi Agencijo 25, ki je organizirala volilno kampanjo Gregorju Pivcu, županskemu kandidatu v Mariboru, ki je kandidiral s podporo SDS. In ta Lasbaher se je znašel na svoj način. Nekega popoldneva je nekdo srečal v parku enega fanta, gospoda, možakarja. Ta je bil povečini brezdomec, danes je na varnem pred zimo, v Kopu imajo tudi zapore, kjer trenutno prebiva. Tega fanta, gospoda so nagovorili na zelo zanimiv način. To je bil Milan Simić, ki je na preiskovalni komisiji povedal, kako se je to dogajalo. Milan Simić izpove takole: "Gospod v parku me je našel, me je pobral in je rekel, če hočem 500 evrov zaslužiti. Rekel sem: Ja, seveda. Zakaj pa? Pravi, da bi odprl firmo, da bom direktor firme, da bom imel svojo firmo, da je to vse čisto, da nimam nobenih dolgov, da je to vse čisto, legalno. Sem rekel: Dobro, ni problema. Pa sem šel. In smo šli k notarju." Tam so mu dali neke papirje za podpisati, tam je bil tudi Andrej Lasbaher in so to podpisali. Državna tožilka za enkrat proti raznim drugim, ki so vodili vse te transakcije, niti ni ukrepala, edino tale gospod, ki je že tako v Kopru, v domu, je imel nekaj težav. Prepričan sem, da bomo čez čas prišli do tega, da bo tako kot je že kar pred nekaj časa gospod Branko Grims, kljub temu, da je mesece in mesece trdil, kdo vse je pisal Zakon o RTV, na koncu povedal, da ga je on sam napisal. Tako kot je Janša leta in leta trdil, da se z gotovino pri trgovini z orožjem nikoli ni poslovalo, na koncu priznal, da se je. Tako bo tudi gospod Černač na koncu priznal, da je pa SDS le imel nekaj pri tem, čeprav je, ko smo bili enkrat na soočenju na TV Slovenija 3, dejal, da SDS s tem nima prav ničesar.
Hvala lepa. Besedo ima Franci Kek, pripravi naj se Miro Petek. Se opravičujem. Gospod Miro Petek, izvolite.
Hvala. Franci je že povedal svoje. Moram priznati, da poročila nisem prebral, so me pa mediji obvestili, da se moje ime pojavlja v tem poročilu. Res je, jaz sem bil s Progresijo dogovorjen, da mi je natisnila časopis, osemstranski časopis z imenom Petek, izšel je v petek, en teden pred volitvami in zato sem iz svojega žepa plačal okrog tisoč 200, tisoč 300 evrov, ne vem točno več, ker je bilo to pred tremi leti. Vi boste bolje vedeli, ker ste pregledali vse moje račune, in ste videli, da ni bilo nobenega denarja od Patrie in da redno poravnavam vse račune. To me veseli, da ste to lahko videli in spoznali. Na robu tega časopisa je tudi pisalo naročnik Miro Petek, ne SDS. Miro Petek. Miro Petek je to plačal iz lastnega žepa. Ta isti časopis je bil takoj tudi na internetu v PDF obliki. Moja napaka in moj greh je ta, da sem plačal iz lastnega žepa, to je mimo odprtega volilnega računa. Točno. To je moj greh, moja napaka, ki pa, mislim da je manjša ali vsak enaka tistim, ki imate na mainstream medijih vseskozi brezplačne reklame. Ko sem si jaz izpisal to prilogo, to je bilo seveda pred volitvami, je kolegica Irma Pavlinič Krebs iz Zares, ki je kandidirala na Koroškem, imela lepo predvolilno oddajo, v kateri sta nastopala Marta Kos in Borut Mekina, ki sta analizirala predvolilni čas na Koroškem in seveda prišla do ugotovitve, da Miro Petek ne bo dobil teh volitev. To ni problem. Problem je v tem, da je ta CD, ta oddaja šla po vseh kabelskih sistemih in problem je v tem, da to ni bilo plačano. Torej tudi ta znesek je šel mimo volilnega računa, tako kot moj. Torej, roko na srce, naj vrže prvi kamen tisti, ki je brez greha. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mirko Brulc, pripravi naj se Dušan Kumer.
Lep pozdrav. Priznajte, komisija je delo opravila odlično. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, brez ukaza, ker mi nismo pod diktaturo kot nekateri drugi. Odlično, ker je v enem delu opravila zelo obsežno delo, ker kaj takega niti ne bo uspelo petim drugim komisijam, katerih predsedniki vlečejo masne davkoplačevalske denarce in poročil tudi sedaj ob zaključku tega mandata seveda ne bo. Čestitke tej komisiji tudi zato, ker je zelo profesionalno opravila vrsto zaslišanj in naj mi ne zamerijo nekateri, ki so tam izpadli kot pravi butalci. Jaz bi rad imel prijatelja, ki ti posodi 300 tisoč evrov, čeprav ne ve, kaj boš s tem delal in kako boš to vrnil, pa sploh ni treba vrniti, je potem na koncu marsikateri to priznal, ali pa, če bodo vrnili, bodo pač vrnili, ni pomembno. Vedno več poslancev je tukaj, no, ne vedno več, ampak nekateri, ki si lahko gladko izposodijo 300 in toliko tisoč evrov in očitno tudi stranka SDS oziroma tisti, ki so naročali tiskanje teh brezplačnikov. V nekaj dneh predvolilnega časa je bilo natisnjenih 722 tisoč izvodov teh brezplačnikov, se pravi na vsakega volivca približno 10 različnih izdaj, in ne reči, da to ni odločna predvolilna akcija. Izključno zato je bilo možno blatiti, žaliti, širiti neresnice o posameznikih, tudi o strankah, razen o eni stranki, ki je bila očitno naročnik teh brezplačnikov, to je SDS. Danes pravi eden od predstavnikov SDS, da gre za uboga dva brezplačnika, da gre za napad na medije in tako dalje. Vraga, se res ne boste nič naučili in nehali tako razmišljati? Ne boste priznali, da ste zlorabili zakonodajo, ki jo je prav za to nujno treba spremeniti, da se tudi v teh obdobjih v predvolilnem času kaj takega ne bi lahko dogajalo. Vendar te vaše brezplačnike so financirale državne firme, se pravi z denarjem davkoplačevalcev, in to je problem. Če bi šlo iz žepa, kot je kolega Petek sedaj omenil svojo zgodbo, potem je to nekaj drugega. Očitno vas tudi rezultati in sklepi te preiskovalne komisije nič ne izučijo in naj to trditev seveda podkrepim z vprašanjem SDS. Kako ocenjujete, da bosta oziroma sta vaša dva internetna brezplačnika, če ju tako imenujem, končala dan po volitvah oziroma kdo jih plačuje, kako se ta krog pelje in kako davkoplačevalski denar zopet odteka v ta internetna trobila? Jaz bi vprašal še to. Danes so kar nekateri v razpravi tukaj zelo vehementni in glasni, vem pa, da sta to gradivo v tihi sobi prebrala mislim da samo dva poslanca SDS, zato lahko govorijo samo o neki pavšalni oceni, ne pa o vsebinah. Jaz bom seveda te sklepe sprejel in, še enkrat, moje čestitke komisiji, želim si, da bi tudi v bodoče komisije, ki bodo kdaj imenovane, delo opravile v kratkem in hitrem času in zelo strokovno, kot je to naredila ta komisija. Hvala.
Gospod Grims, izvolite.
Spoštovani kolega iz vrst SD, če že uporabljate moj izraz, ki sem ga uporabil, "uboga brezplačnika", potem je treba tudi upoštevati, v kakšnem kontekstu je bilo to izrečeno. Spomnil bi vas, morda na začetku nisem bil dovolj jasen, ampak spomnil bi vas, da ko ste to komisijo postavljali, ste vehementno trdili, da boste dokazali, kako je denar od Patrie pritekel v SDS in kako je denar od Patrie šel za brezplačnike, danes pa problemizirate to, da je en privatnik dal drugemu privatniku nek denar. Dva zasebnika sta in ustava zasebnost ščiti, zasebnost in lastnino, in to postavljate kot problem, pa nobeden od teh dveh ni ne funkcionar SDS, še član ne, kolikor je meni znano, pa kar dosti vem, in za povrhu vsega nobeden od njih niti slučajno ni javen funkcionar. To se pravi, od tiste silne fame, ko ste šli, tako kot pred leti, J je Janez Janša, danes se pa ve, da je J neki Jerković tam na Hrvaškem, in da ste napletali na prejšnjih volitvah tako, da se je bliskalo. Tako se tudi to razblinja, kar ste takrat postavili v izhodišče, ko ste postavili to komisijo [[...]]
Gospod Grims, če je poanta, da naj bi bilo o Patrii kaj govora, jaz nimam v spominu, da bi gospod Mirko Brulc rekel karkoli o Patrii.
In zaradi tega, spoštovani predsedujoči, če lahko končam, govorim, da gre zgolj za dva uboga brezplačnika. Ta dva brezplačnika sta svojo pot že zdavnaj končala in nobenega od teh ciljev niti slučajno niste uspeli uresničiti. Zato, ker ste vedeli že v osnovi, da nič od tega ni res, ampak zato, da bi vse to zakrili, danes pač ne delate drugega, kot napadate svobodo medijev. In žalostno je, da je to tako. Kam ste padli?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer, pripravi naj se Melita Župevc, za njo dr. Pavel Gantar.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Sveta preproščina je postala v takih, ki so malo zahtevnejše teme, politični sleng, ki ga uporabljajo tisti, ki v taki prispodobi, če jo uporabim, ko stopiš mački na rep, zacvili. In tisti, ki se danes počutijo malo slabše v tej dvorani, lahko samo zacvilijo, zato jih tudi veliko očitno ni šlo prebrati tega poročila, ker več ali manj vedo, kaj v tem poročilu je. Ta dejstva več ali manj poznajo. Zato je resnica kot blagoslovljena voda, vsak jo hvali, toda nihče ne mara, da mu jo brizgajo v oči. In nekaj podobnega se dogaja v zvezi z današnjo obravnavo poročila o brezplačnikih preiskovalne komisije, ki jo je vodila kolegica Melita Župevc. SDS in vaši plejmejkerji, glasni govorniki, so v vsakem trenutku pripravljeni moralizirati drugim o resnici, toda ko skuša nekdo drug vam postreči z resnico, se pritožujete, moledujete in iščete proceduralne izhode. Točno to se dogaja zadnjih štirinajst dni in se dogaja tudi danes cel dan na seji. Toda številna dejstva in ugotovitve preiskovalne komisije potrjujejo in pritrjujejo številnim očitkom ob začetku izhajanja tako brezplačnika Slovenski tednik kot Ekspresa, da za njima stoji politika in da gre zgolj za orodje političnega marketinga takratne vladajoče politične opcije, predvsem največje koalicijske stranke SDS. Če nič drugega, je že prenehanje izhajanja obeh brezplačnikov takoj po volitvah – po volitvah, ki jih je protežirana politična opcija, predvsem stranka SDS, ki jih je izgubila –, dokaz, da je bila finančna podpora po volitvah namenjena le v primeru zmage te politične opcije oziroma te stranke na volitvah, ne pa v imenu poraza. Zato sta seveda ta brezplačnika nekaj dni po volilni kampanji leta 2008 tudi ugasnila. Kajti za vsebino obeh brezplačnikov je bila značilna izrazita politična opredeljenost – če si greste pogledati vse številke, od prve do zadnje – ki se je po pravilu izrodila v odkrito pristranskost in odkrito politično agitacijo, predvsem za največjo stranko SDS, ter nekorektno obravnavo političnih nasprotni. In ker je bila ta vsebina prispevkov z novinarsko-etičnega vidika največkrat sporna, so se bili avtorji seveda primorani skrivati pod psevdonimi. Prizadetim v teh prispevkih pa, kot je bilo danes že večkrat povedano, ni bilo omogočeno, da bi se pred obtožbami, polresnicami in čistimi lažmi lahko seveda branili. Prikrit je bil torej politični naročnik, ki je stal za temi prispevki, prikriti so bili avtorji, ki so ustvarjali te prispevke, ki so se skrivali pod psevdonimi in na nek način se je skušalo prikriti tudi financiranje obeh teh brezplačnikov. Toda komisija je preko številne zbrane dokumentacije in zaslišanjem prič, po mojem globokem prepričanju in mnenju, zbrala dovolj dokazov, še enkrat poudarjam, dovolj dokazov za ugotovitev, da sta bila brezplačnika projekt takratne vladajoče koalicije, predvsem največje stranke SDS, v volilni tekmi za poslanske sedeže v Državnem zboru v letu 2008. Kajti način ustvarjanja teh dveh brezplačnikov je bil značilen, je bil nekaj posebnega. Uredniška politika se je vodila po neki vrsti nekega štabnega načela in, kar je v celotni zgodbi še najbolj impozantno, kar je seveda na glas povedal na preiskovalni komisiji izdajatelj in tudi lastnik izdajatelja Slovenskega tednika, da se je vsebina vsake številke pripravljala na tajni lokaciji. Poudarjam, na tajni lokaciji. Halo? 2008 leta. Zakaj in iz kakšnih razlogov se je seveda ustvarjala vsebina časopisa in postavljalo časopis na tajni lokaciji. To se je počelo pred mnogimi leti na tako imenovanih partizanskih tiskarnah, 2008 to ni potrebno. Iz strahu pred kom se je to počelo na tajnih lokacijah, je pravo vprašanje, na katerega je tudi ta komisija seveda našla odgovor in odgovor je jasen. Če počneš kaj, kar ni v skladu z standardi in etiko, ki veljajo v novinarstvu, če zlorabljaš pozitivno zakonodajo, če kršiš nekatere zakone, potem se moraš seveda skrivati in ustvarjali pod psevdonimom, tudi zato, ker ti delo plačujejo na črno, ker od tega ne plačuješ dohodnine, ne plačuješ davkov in to so tudi povedale priče, ki so bile na preiskovalni komisiji, da so te transakcije za to delo potekale iz žepa na roko . In drugič. Če se odločiš za negativno volilno kampanjo, potem storiš prav to, kar sta ta dva brezplačnika. Celotna vsebina vseh izdanih številk v času volilne kampanje in uredniška strategija je bila osredotočena, še enkrat poudarjam, na diskreditacijo političnega nasprotnika. Prevladovala so podtikanja, polresnice, neresnice, računajoč na efekt, da stokrat ponavljajoča se last sčasoma postane resnica. In to strategijo ste po zaprtju teh dveh brezplačnikov v tem mandatu uporabili tudi kot opozicija in moram reči, da ste bili pri tem še kar uspešni. Skratka, komisija je več kot dokazala, da sta bila brezplačnika kot trojanska konja uporabljena za namene negativne volilne kampanje. In čisto na koncu. Najbolj tragičen konec izdaj na teh dveh brezplačnikov, kar je bilo danes že povedano, je, da so na koncu inovatorji oziroma izumitelji to podjetje, ki je bilo izdajatelj tega največjega tednika, brezplačnika, to prodali izbrisanemu klošarju v parku nekje v centru Ljubljane. In še bolj tragično je, da do danes ob vseh teh vedenjih in znanjih, vse kar je v javnosti, kar je ugotovila te preiskovalna komisija, kar je ta preiskovalna komisija naprej sprožila nekaterim organom, ki morajo na to reagirati, se danes inovatorjem in izumiteljem tega projekta ni zgodilo prav nič. Zato moram na koncu reči, da se popolnoma strinjam z izjavo, ki jo je dal kolega Miro Petek leta 1996, ko je na eni od okroglih miz razpredal o novinarski etiki in je med drugim dejal: "Vse kaže, da slovensko novinarstvo še ni prebolelo otroške bolezni prehoda iz socializma v kapitalizem, še več, znašlo se je v času vulgarnega kapitalizma, kjer je vztrajanje pri novinarski etiki mnogokrat v diametralnem nasprotju z machiavellizmom, ko cilj posvečuje sredstva." In še enkrat bom poudaril, novinarski prispevki v teh dveh brezplačnikih so z etičnega vidika šolski primer te ocene, ki jo je takrat dal kolega Petek. Nihče od diskreditiranih se ni imel kje braniti in se ni mogel braniti pred temi brutalnimi diskreditacijami. Časopis brez redakcije, časopis, ki se postavlja na tajni lokaciji – kako in kam se lahko obrneš po svojo satisfakcijo? In še čisto na koncu, ker je bilo nekaj rečenega o tem, da se omenja v tem poročilu preiskovalne komisije tudi ime kolega Mira Petka. To je ta časopis, brezplačnik v brezplačniku, na osmih straneh, ki bi naj ga stiskala Progresija. Pri tem moram povedati, da Progresija ni opravljala te dejavnosti. Progresija ne tiska časopisov. Oba brezplačnika so tiskali drugi na zahtevo in za račun Progresije. In drugič. Tudi jaz bi imel tak brezplačnik za 1200 evrov, ki bi mi ga stiskali v tako veliki količini in distribuciji, ker je bila v vseh gospodinjstvih distribuirana. Tudi jaz sem za 1200 evrov pripravljen in bi prijavil to mojemu volilnemu štabu, da gre v zaključni račun volilne kampanja. Kolega Miro, ti si danes priznal, da si zavestno ali podzavestno kršil volilno zakonodajo, ker tega nisi prijavil. Okej, ampak potem, dragi kolegi, ne farbajte ne nas ne javnosti, da s tema dvema brezplačnikoma nimate popolnoma nič. Tudi jaz bi se prijavil, da bi lahko Progresija stiskala tak časopis in, še enkrat bom rekel, da bi bil distribuiran za ta denar po slovenskih gospodinjstvih. Pa nisem vedel, da ta možnost obstaja. To možnost so imeli samo nekateri in to tisti, ki so sodelovali pri nastajanju in izhajanju teh dveh brezplačnikov. In čisto za konec. Če sta bila leta 2008 dva brezplačna tiskana medija, na katerega je imela vpliv takratna koalicija in največja opozicijska stranka, imamo danes, ker gredo trendi na tem medijskem prostoru naprej, dva internetna naslova, ki se ravno tako brezplačno ukvarjata s tem. Seveda gre tehnologija naprej in ta strategija, ki jo je uporabila SDS leta 2008, gre tudi naprej. Samo jaz upam, da bo nekdo pri zlorabi pozitivne volilne zakonodaje in kampanje stopil nekomu na prste.
Hvala lepa. Najprej je prosil gospod Miro Petek repliko. Gospod Petek, izvolite.
Hvala lepa. Tisti prvi citat kolega Kumra – resnično nisem vedel, da sem tako pameten, da sem tako pametno govoril pred 10, 15 leti. Hvala, da ste me na to spomnili. Glede te priloge Petek pa imam občutek, da sem celo preplačal. Ker to je 3 tisoč izvodov za Koroško, pa še veliko sem jih delil na stojnicah. To ni šlo za celo Slovenijo, gospod Kumer. [[oglašanje iz dvorane]] Poslušajte, to je rotacija, vi nimate pravega izvoda, vi ste si to sprintali z interneta, to je PDF format, drugače je pa to rotacija. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Kumer, dajte se pozanimati [[...]]
Prosim, gospod Petek, izvolite. Ne se pogovarjati.
Dajte se pozanimat, koliko to stane, ko gre časopis na rotacijo. Niti 10 centov ne. Toliko. Hvala.
Gospod Grims, izvolite.
Hvala. Moj postopkovni predlog je dvojen in prosil bi, da mu res prisluhnete. Najprej bi predlagal, da spoštovanega gospoda Kumra, poslanca SD, resno opozorite, glede na njegove zadnje besede, da so edine države, ki se spuščajo v omejevanje svobode obveščanja po internetu, Severna Koreja, Kitajska in še nekaj podobnih eksotov, in bog ne daj, da bi kaj podobnega začela početi tudi Slovenija, kot sledi iz njegovih besed. To tudi ni predmet današnje seje. Drugo pa, da ne bomo samo kritični, obenem predlagam, da ga pa vendar tudi pohvalite, in sicer za tisti del, ko je v uvodu svojega nastopa tako briljantno definiral odnos SD do resnice. Če ga parafraziram, da je resnica kot blagoslovljena voda, samo nihče v SD ne mara, da mu jo brizgaš v oči.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Seveda sem prebral poročilo komisije. Bere se napeto, kot prava kriminalka, zanimivo, kot kriminalka v stilu Stiega Larssona, znamenitega švedskega pisca. Avtorji bi lahko tudi parafrazirali in mogoče to točko naslovili Stranka, ki se je igrala z ognjem in se je pri tem opekla. Zelo enostavno, ker večina ljudi zaenkrat ne bo mogla priti do tega poročila – pozneje bom mogoče razkril, kako bi se vendarle dalo, v celoti ali pa vsaj v velikem delu priti do njega. Osnovna poanta je zelo jasna. Preko slamnatih podjetij, s katerimi bi zakrili personalne in organizacijske povezave s SDS, kanalizirati denar iz javnih in državnih podjetij v slamnate časopise, ki imajo samo formo časopisa, v resnici so pa dva meseca ali več do volitev in še nekaj dni po tem predvolilni proces in material, s katerim se je stranka lotila vseh, tako na levi, sredini in celo na desni, ki bi ji utegnili iti v škodo. In to je enostavna zgodba. Kako spraviti denar za te posvečene namene, tako da nas ni zraven. Toda sled vendarle obstaja. Nekaj pa je bilo, kot je očitno iz pogovorov, pri vaših veleorganizatorjih tudi šlamastike. Drugi nauk, ki sem ga dobil iz tega, je preprosto ta, da velja staro pravilo, da se prav za tiste, ki so nam tukaj tri leta pridigali o poštenju, pravičnosti, verodostojnosti, prav za te "prave" poštenjakarje, ki imajo polna usta poštenja, izkaže, da imajo tudi polne žepe poštenja in da je v teh žepih to poštenje v obliki evro valute, ki se lahko deli sem in tja, kot se je videlo v tem primeru. Seveda bom kolega Petka zaprosil za nasvet, kako za tisoč 200 evrov organizirati, tiskati in predvsem distribuirati ta material. Ker tisoč 200 evrov ni problem za prihodnje volitve, jih bom plačal iz lastnega žepa, preko volilnega računa, da se razume, in mogoče mi bo Petek danes uspel svetovati kakšen drug časopis namesto Slovenskega tednika, ki mu je distribuiral ta brezplačni in simpatični paket oziroma predvolilni časopis. Sicer pa mislim, da je iz vsake stvari treba potegniti tudi nekaj dobrega. Ko smo razkrili to, kako seči po javnem ali pa državnem denarju v teh podjetjih in ga uporabiti za svoj namen, smo razkrili tudi nekaj novih inovacij. Mogoče pa je že omenjeni gospod Simić pravzaprav model svobodnega podjetništva, ki ga zagovarja ta stranka. Človek – torej zgodba, ki je za film, za Hollywood –, danes še klošari na trgu, kjer prosi za tu in tam kakšen fičnik, čez pol ure pa je že podjetnik, ki kupi podjetje za 57 tisoč evrov. Jaz mislim, da mogoče pa ima ta gospodarski čudež, ki se dogaja, ta podjetniška praksa, nekaj na sebi in mogoče ni naključno. Pojdimo še mi kdaj v kakšen park malo pogledati in malo postati, mogoče bomo tudi postali podjetniki v hipu, tako kot je postal ta. Glede vsega ostalega bi pa rekel naslednje. Krovna pogodba ni nobena skrivnost, ker je bil javni del. Telekom, Media Polis, 104 anekse, lepo vas prosim. Saj to vse govori samo po sebi o teh stvareh. Človek, ki 300 tisoč evrov posodi prijatelju zato, da izda časopis, saj je ta isti človek, Raščan, slabe dve leti oziroma tri leta pozneje uničil kompletno neko založniško hišo z naborom 12 ali celo več časopisov. Mnogi med njimi so bili kakorkoli že, nekatere so bralci cenili bolj, nekatere manj. Mogoče je pa v tem štos, mogoče je pa ta podjetnik prav uresničil svojo nalogo, da je uničil te časopise, ki sodijo bolj v svet, laične, civilne, neortodoksne medijske sfere. Mogoče pa je to cilj, da gredo ti časopisi "cugrunt", če so že lahko financirali posredno tudi te brezplačnike. Gospodje, kakorkoli že, ne samo, da niste bili pošteni, tega jaz osebno nisem niti pričakoval, ne glede na to, koliko o tem poštenju govorite, ujeti ste bili s spodnjicami, ki so vam padle navzdol, in dosti velika je sramota, predvsem sramota za slovenski politični in medijski prostor. Hvala.
Besedo ima gospod Janez Ribič. [[Ga ni.]] Gospod Samo Bevk, pripravi naj se gospa mag. Potrata.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovani zbor! 30. julija 2008, nekaj tednov pred državnozborskimi volitvami, je izšel brezplačnik Ekspres. V uvodniku je Nika Albreht – danes vemo, da je to psevdonim, kdo se je za njim skrival, pa žal ne vem –, zapisala: "Pred vami je nov brezplačni tednik Ekspres, ki prinaša v slovenski medijski prostor svež novinarski pristop neobremenjen s trenutnimi političnimi spopadi, in z ambicijo, da kot neodvisni častnik predstavi ključne dogodke, ki krojijo podobo Slovenije, kritično in nepristransko", tako uvodničarka pod psevdonimom. Na zadnji strani v kolumni pa je Ekspresu za popotnico zaželel vse dobro tudi dr. Matej Makarovič, docent na Fakulteti za uporabne družbene študije. Tako je zapisal: "Ko se začne nov medijski projekt, je težko vnaprej vedeti, kako daljnosežen bo za prihodnost slovenskega medijskega prostora. A te neizogibne negotovosti mi ni težko sprejeti, zato sem se z veseljem odločil za sodelovanje s pričujočim časopisom", tako ugledni docent. Po teh ambicioznih napovedih pa se je ta nov medijski projekt končal že po osmih številkah, natančneje 17. septembra, nekaj dni pred državnozborskimi volitvami. Zanimivo je pogledati, kdo so ključni ljudje tega projekta. Direktor podjetja, ki je izdajal ta časopis, je bil telovadni učitelj, odgovorna urednica pa simpatična gospodična, bolj znana iz nekaterih drugih publikacij, ki pa se resno z novinarstvom in mediji nikoli ni ukvarjala. O avtorici uvodnika v prvi številki Ekspresa pa je urednik Dnevnika takrat zapisal, da v dobrih 20 letih novinarstva ni imel priložnost spoznati novinarke Nike Albreht. Meni ni razumljivo, kako lahko tako zahteven projekt s tedensko naklado 340 tisoč izvodov in ogromnimi sredstvi, kjer mimogrede v prvi številki ni bilo objavljenega niti enega reklamnega oglasa, vodi nekaj popolnih amaterjev. Popolnih amaterjev. Zelo zanimiv je tudi intervju z direktorjem tega projekta, objavljenim 22. avgusta pred tremi leti v časniku Žurnal24. Prav je, da ga ponovno preberemo, tudi zato, ker je zelo zelo kratek in pove več kot še tako dolg roman. Prvo vprašanje je bilo: "Koliko zaposlenih imate v podjetju?" Odgovor: "Podjetje v tem trenutku nima redno zaposlenih, ima pa 10 somišljenikov, ki honorarno soustvarjajo in delujejo pri mediju." Drugo vprašanje: "Kje imate poslovne prostore?" Odgovor: "Zame-tek, d.o.o. je registriran na naslovu, o katerem ste se že razpisali. Glede na zasnovo in organizacijo delovanja deluje na več lokacijah, iz katerih izhajajo sodelujoči v projektu." Naslednje vprašanje: "Kako ste izbrali odgovorno urednico?" Odgovor: "Barbaro poznam še iz časov, ko je nastopala v glasbeni skupini. Glede na njene sposobnosti in izkušnje z mediji smo se v internem krogu sodelujočih odločili, da jo postavimo za urednico." Naslednje vprašanje: "Ste član kakšne politične stranke?" Odgovor: "Nisem. Po duši sem športnik. Filozofija športnikov so dejanja in ne besede." Vprašanje: "Kako to, da ste pred izdajo druge številke šli na dopust?" Takole odgovarja: "Načrtoval sem ga že prej, sicer pa opravljam delovne naloge, ki niso povezane s fizično prisotnostjo." In na vprašanje, ali je zaposlen na osnovni šoli kot učitelj telovadbe, odgovori: "Drži." O vsebini častnika torej ne bi razpravljal. Zanimiv pa je seznam osebnosti, s katerimi so bili v Ekspresu objavljeni intervjuji. V osmih številkah so bili to: prof. dr. Žiga Turk, minister za razvoj v vladi Janeza Janše; dr. Andrej Bajuk, minister za finance v isti vladi; dr. Zofija Mazej Kukovič, ministrica za zdravje v isti vladi; in dr. Dragutin Mate, prav tako minister za notranje zadeve v vladi Janeza Janše. V skoraj vsaki številki pogovori z vidnimi člani SDS in kandidati za poslance na državnozborskih volitvah septembra 2008. In sedaj nam spoštovani kolegi iz SDS razlagajo, da s tem projektom niso imeli nič skupnega. Upam, da se tako bizarni medijski projekt ne bo nikoli več ponovil. Hvala lepa.
Besedo ima gospa mag. Majda Potrata, za njo gospod France Cukjati. [[Ga ni.]] Gospa Silva Črnugelj naj se pripravi.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Ko me je poslanska kolegica mag. Melita Župevc vprašala, ali bi podpisala zahtevo za ustanovitev preiskovalne komisije, sem rekla, da ja, če meni, da bo ta preiskovalna komisija svoje delo v mandatu končala, kajti, tako kot pravijo, kot preizkušena poslanka vem, da marsikatera preiskovalna komisija doslej ni končala svojega dela. Zato moram reči najprej, da bom sklepe, ki jih je komisija predlagala, podprla, in da sem zlasti zadovoljna s četrtim sklepom, da Državni zbor od predstojnikov vseh navedenih institucij – ne bom navajala, katere vse so, ampak te so v tem primeru, na primer policija, tožilstvo in tako naprej –,pričakuje ustrezno ukrepanje. Gre namreč za to, da je preiskovalna komisija opravila tisto, kar kot preiskovalna komisija sme opraviti, vsa druga dejanja pa prepustila tistim, ki so v državi za to pristojni. Odrekla se je – jaz sem namreč v petek popoldan brala to poročilo –, nekim domnevnim zarotniškim zgodbam, ampak je oprla svoje ugotovitve na preverljiva dejstva, in ji za to delo, tako kot nekateri drugi moji kolegi, izrekam priznanje. Sedaj bi se pa lotila dveh brezplačnikov. Pri tem moram povedati, da sem jaz, ki prihajam iz severovzhodne Slovenije, lahko spremljala tisti brezplačnik, ki je bil namenjen slovenskemu podeželju, to je Slovenski tednik. In v tem tedniku sem bila tudi deležna obravnave. Meni je tednik napravil brezplačno reklamo, objavil je lepo fotografijo s kolegom Potrčem pa še uslužbenec Državnega zbora Boris Vrišer je bil na tisti fotografiji. O vsebini ne bom razpravljala. Podpisani je bil Vid Videc. Toliko znanja iz literarne teorije pa že imam, da je to psevdonim, pa sem si mislila, da Kdo je napravil Vidku srajčico smo pa res vsi brali, ko smo bili majhni. No, ni bilo mogoče komurkoli karkoli oporekati, ker je bil psevdonim, ker je res bilo napisano v kolofonu, kdo je izdajatelj in kakšna je naklada, to bi lahko tudi iz Ekspresa prebrali, ampak to je natanko tisto, s čimer se je ukvarjalo tudi Novinarsko častno razsodišče in ugotovilo, da gre za temeljni problem kršitve medijske zakonodaje, ker tisti, ki ni zadovoljen s tem, kar je napisano, ne more tega demantirati. In poglejte, poglejte, tisti poslanci, ki so se toliko zavzemali za pravico do popravka, so pri svojem delu to temeljno pravico meni odrekli. Ampak jaz kot političarka moram biti pripravljena na to, da o meni pišejo tudi kaj takega, s čimer nisem ravno zadovoljna, ampak če bi spet po praksi nekaterih drugih ravnala – moji sorodniki so bili prizadeti zaradi tistega članka –, bi morala vložiti civilno tožbo in zahtevati odškodnino za duševne bolečine. To je bilo zdaj malo s humorjem rečeno, ampak Novinarsko častno razsodišče je pa nekatere vsebine v teh dveh brezplačnikih vendarle ocenilo za neetično in neprofesionalno novinarsko prakso. In bi bilo pričakovati, da tistim, ki jim je to tako ocenjeno, ni čisto vseeno. Šlo je tudi za ugotavljanje plagiatorstva, saj veste, Slovenski tednik, Demokracija in Ekspres, nekam čudno so si bili ti članki medsebojno podobni. Ampak to, kar mene posebej preseneča, je, da zdaj slišimo, kako sta ta dva brezplačnika pomenila veliko obogatitev slovenskega medijskega prostora. Se sprašujem, kako si nekateri obogatitev slovenskega medijskega prostora predstavljajo, če smo brali brezplačnika in če vemo, kakšna je bila vsebina teh dveh časopisov. Tisto, kar mene bolj vznemirja, je, da gre za eklatanten primer, kako prelisičiti zakonodajo kar treh zakonov – medijskega, o volilni kampanji in o političnih strankah – in se seveda pri tem še verjetno veseli hahljati, ker je zadeva, vsaj videti je, po mnenju nekaterih kar dobro uspela. Ko govorim o tem, da gre za kršenje zakonodaje, seveda mislim na to, da pač ni mogoče objavljati nekaterih vsebin, ki imajo izrazito volilno-propagandni značaj, brez tega, da bi imeli tudi prijavljene prihodke in stroške za volilno kampanjo. Nekomu se potem zgodi, da tako prostodušno izjavi, saj sem to plačal iz svojega žepa. Če bi stvari šle tako poceni, potem bi vsak od nas verjetno privarčeval čeden kupček denarja in iz lastnega žepa financiral volilno kampanjo. Pa ne gre tako. Ve se tudi, če citiram 25. člen Zakona o političnih strankah, da ta člen prepoveduje, da gospodarske družbe, v katerih ima država ali samoupravna lokalna skupnost več kot 25% delež v kapitalu, in družbe, v katerih imajo te družbe večinski delež, ne smejo financirati politične stranke oziroma katerekoli njene dejavnosti. Enako prepoveduje tudi Zakon o volilni in referendumski kampanji. Gre torej za kršitev dveh zakonov pa, kot sem rekla, tudi Zakona o medijih, glede popravka je kršen. Zanimivo je, da so v tak projekt šli tisti, ki so se štiri leta zavzemali in na polna usta hvalili, kako so zagovorniki transparentnosti, čistih računov in dobrih prijateljstev, se razume. Jaz bi rekla, da to, kar je bilo s tema dvema brezpalčnikoma storjeno, ni zvezano s čistimi računi, da pa zaradi tega jaz z njimi ne morem biti prijateljica, pa tudi drži. Hvala.
Hvala. Prosim, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Eno tehnično vprašanje. Po navadi so bili magnetogrami javnega dela saj do stopnji po desetih ali petnajstih minutah. Sedaj traja seja dve uri in pol, več ali manj javna, in magnetogrami skoraj nobenih razprav niso dostopni, mislim da razen prvih dveh. Sprašujem, v čem je razlog, da ne moremo priti do magnetogramov razpravljavcev, ki jih potrebujemo tudi za to, da kakšne stvari argumentiramo. Ali tudi ta del ostaja na nek način zaupen in tajen ali pa je kakšen razlog mogoče še globlji, da ne bi na kakšen način to lahko argumentirali? Prosim, da odgovorite.
Gospod Tanko, ravno prej ste bili tukaj in ste nas tudi obvestili in povprašali po tem, kar ste zdaj ponovno vprašal. Odgovorim vam, da sem se pozanimal, kaj se dogaja, res so bile tehnične napake, čez dobrih petnajst, dvajset minut boste dobili magnetogram. Zadovoljni? Hvala. Besedo ima gospa Melita Župevc kot predlagateljica.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Mene veseli, da nisem jaz kot predsednica komisije kriva tudi za to, kako hitro se v tem Državnem zboru tipkajo magnetogrami. Hvala bogu, vsaj za ta del nisem kriva. Bi pa rada eno stvar povedala. Toliko govora je bilo o tem, kaj je javno, kaj ni javno, kaj je skrito, kaj je dostopno javnosti in na drugi strani so se ves čas zavzemali za to, da bi bile vse stvari javne. Jaz sem kot predsednica preiskovalne komisije na tiste gospodarske subjekte in druge organe, ki smo jih vključili v to poročilo, naslovila nek dopis in jih prosila, ali se strinjajo s tem, da na zahtevo SDS določeni dokumenti postanejo javni. Med temi dokumenti smo dobili recimo odgovor Holdinga Slovenske elektrarne in zato, ker bi se vi radi javno pogovarjali o stvareh, ki so lahko javne, bi povedala en primer. Ta primer preiskovalne komisije je bil zanimiv zame in za moje kolege tudi iz enega drugega vidika, to je, da je naplavil toliko drugih stvari, toliko nekih omrežij, ki so sodelovala, toliko ljudi, ki so se trudili, da bi pomagali, da je bilo to neverjetno. Bom dala konkreten primer, glede na to, da Holding Slovenske elektrarne nima prav nobene težave s tem, da javno operiramo s temi dokumenti. Do kakšnih pogodb je prišla ta preiskovalna komisija? Bom dala konkreten primer. Pred seboj imam pogodbo, ki jo je podpisala Progresija, to je bil izdajatelj Slovenskega tednika, in Holdinga Slovenske elektrarne. Podpisnika te pogodbe sta bila,, beri in piši, gospod Jože Zagožen in Damijan Koletnik in takšnih pogodb je še nekaj. Potem je bila sklenjena pogodba o sodelovanju med družbo Progresija, torej izdajateljem Slovenskega tednika, in Holdingom Slovenske elektrarne. Ta pogodba je bila podpisana 24. junija 2008, torej pred poletnimi počitnicami, jeseni so bile pa volitve. Ta pogodba je bila podpisana v višini 40 tisoč evrov, ampak zanimivo je, da računi za to pogodbo s strani drugega pogodbenega partnerja nikoli niso bili izstavljeni. Potem so se sklepale nove pogodbe. Najprej so sklenili sporazum o prekinitvi te pogodbe, potem so izdali naročilnico podjetju Media Polis, potem so izdali še naročilnico podjetju Spem in tako dalje. To so pogodbe, ki so v dokumentaciji, če bi si jih kdo želel prebrati, ampak nekateri ne želite vedeti, kaj piše v teh dokumentih, niti niste želeli vedeti, kaj piše v tem poročilu. Primer dravskih elektrarn. Dravske elektrarne so na preiskovalno komisijo poslale škatle fasciklov. Škatle. Jaz imam eno slabo lastnost, to je, da preberem, kar mi ljudje pošljejo. In v teh škatlah so pogodbe, s katerimi bi se morali ukvarjati organi pregona. In te pogodbe so se sklepale točno v tem mandatu, točno v tistem času, o katerem govorimo. Gospodje, če vas res zanima, potem vam svetujem, da si greste kdaj kaj prebrati. In še ena stvar. Zadnje čase se je toliko govorilo v smislu "primite tatu" in se je vztrajno kazalo na en brezplačnik, tako ga je imenovala SDS, ki se imenuje Z oko v roki. Dobro bi bilo, da to enkrat za vselej razčistimo. To ni bil brezplačnik, ampak na njem jasno in črno na belem piše: Enkratna številka, četrtek, 11. oktober 2007. Kar pa je bistveno, česar nekateri ne želite prebrati, in je ključno za to, da ne morete vleči nobene vzporednice in da so vaše vzporednice žalostne in tragikomične, pa bom zdaj prebrala. "Izdajatelj in založnik: Volilni štab Danila Türka, Dunajska 119" in tako dalje. "Avtorji prispevkov: dr. Ljubica Jelušič, dr. Lučka Kajfež Bogataj, dr. Dragica Wedam Lukić, Tone Partljič" in tako dalje. V tem je razlika. Ti ljudje, ki so to počeli, so se podpisali z imenom in priimkom, rekli so: Da, to je naš projekt. Za njim stojimo, mi ga zagovarjamo, z njim gremo na volitve. Vi tega poguma ali česarkoli drugega, recimo pokončnosti, niste zmogli. Vse drugo, kar govorite, je žalostno za ta Državni zbor. Je žalostno! Dejstva so takšna, kot so. Ni nobene velike zgodbe, preiskovalna komisija je opravila svoje delo. In to je to. Ali boste glasovali za ali proti sklepom. Vse drugo pa je nek način nekega pritlehnega političnega obračunavanja in ni na moji ravni. Kot rečeno, kot predsednica sem delala vedno na podlagi dejstev in to poročilo je sestavljeno na podlagi dejstev. Vaše opletanje s tem logičnim sklepanjem je nekorektno, kot rečeno, poročilo kritizirajo tisti, ki niso bili niti toliko, da bi šli poročilo vsaj prebrati in ga potem kritizirati. Ne, ampak ga kritizirajo na suho že od začetka. Gospodje, saj mi nismo pričakovali, da bo SDS rekla: Ja, res je, to poročilo pa je odlično poročilo, eno boljših poročil, ki smo jih videli v tem Državnem zboru. Vse kar piše v njem, mi podpišemo, vse je res. Mi vemo, da tega filma verjetno ne bi videli. Ko govorite o odgovornosti nosilcev javnih funkcij. Sklepne ugotovitve preiskovalne komisije so nedvoumne. Če ste vi ali če je kdo izmed vas pričakoval, da bo ta preiskovalna komisija klicala gospoda Janeza Janšo, jaz si sploh ne znam predstavljati, kako bi zaslišanje Janeza Janše izgledalo. On bi prišel in bi rekel: Škoda, da me sploh kaj sprašujete, vse je res, vse priznamo, ni problema. Verjetno vemo, kako bi to zaslišanje izgledalo. Mi nismo imeli nobene potrebe, da funkcionarje zaslišujemo, ker smo imeli dovolj dokumentov. Ko pa vi govorite o tem, katera seja je bila sklicana in preklicana in tako naprej, je to smešno. Ta preiskovalna komisija je imela 18 sej, zaslišala je 24 prič, dobila je več tisoč strani dokumentov. Kaj več bi še vi želeli?! Vi bi želeli, da v njem ni vsebine, ki vam ni po godu. Se opravičujem, ampak takšna so pač dejstva.
Besedo ima gospa Silva Črnugelj, naslednja bo gospa Janja Klasinc.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Naj uvodoma povem, da nisem članica nobene parlamentarne preiskovalne komisije, tudi nadomestna ne in nikoli nisem bila. Verjetno tudi ne bom, ker nekako, lahko bi tako po domače rekla, čutim nek odpor do takšnih in podobnih komisij. Pa ne zaradi te konkretne, ampak zaradi 20 letne zgodovine tega parlamenta in rezultatov vseh dosedanjih komisij, ki so delale, kjer žal nekih velikih epilogov in sklepov ni bilo. Ta komisija je po enem letu in pol pripravila dokončno poročilo, ki ni majhno in neobsežno. Ta komisija je ena prvih, ki je dejansko uspela. Tej komisiji je uspelo pregledati na metre dokumentov, kot bi mi v naši stroki rekli. Ta komisija je skupaj s predsednico in strokovnimi sodelavci naslovila na tisoče dopisov in, kot je ravnokar predsednica povedala, koliko prič je zaslišala. Seveda, uspelo ji je, ni bilo lahko. Ker, veste, ta zakon, s komentarjem, ki ga imam tule, Predpisi o volitvah v Državni zbor leta 2008, ni enostaven in ne tako banalen. Če pogledam, kako in na kakšen način so potekale volitve v letu 2008, kako smo preštevali vse plakate in kako smo nenazadnje tudi gledali kakšne artikle bomo imeli in kako smo morali zapisovati vsako malenkost, zaradi tega, ker so v strankah to zahtevali, vsaj v naši, se sprašujem, kako to, da je v neki taki stranki lahko prišlo do tega. Ali zaradi tega, ker je bila na oblasti, pa ji je bilo enostavno nekako pogledano skozi prste? Zavajanja, manipulacije in sprenevedanja, seveda, v medijih je tega veliko, zlasti če se ljudje podpisujejo s psevdonimi, kljub temu, da vemo, da morajo biti po Zakonu psevdonimi uredništvom ali samo urednikom javno dostopni. Seveda ne morem zanikati, da kompletno gradivo te preiskovalne komisije ne bi bilo dobro branje v vseh splošnih knjižnicah, ker se zelo napeto bere. Verjamem, da bo nekoč napočil čas, da bodo tudi posamezniki, navadni ljudje lahko prebirali to gradivo in videli, s čim in na kakšen način so se ljudje dokopali do nekaterih pozicij. Jaz obžalujem, da je do tega prišlo. Komisiji, kolegici Župevc, pa seveda čestitam in lahko rečem, da sem takrat, ko je ona priložila list za ustanovitev te komisije, le pri njej podpisala zahtevo, da se to komisijo ustanovi. Zaradi tega, kot kaže, imam še vedno pridržek do takih in podobnih komisij, ker mora ta država pokazati in dokazati, da je pravna država, da ima instrumentarij, s katerim lahko dela, toda očitno so tudi take komisije, s takimi ljudmi, ki tako vneto delajo, potrebne, ker se na nek način stvari bistrijo in dajejo na pravo mesto. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Janja Klasinc, pripravi naj se gospod Janko Veber.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Današnjo razpravo in izsledke poročila, o katerem danes govorimo, bi lahko označili kot temno stran slovenskega parlamentarizma, slovenske strankarske politike, kajti to, kar si je privoščila ena od strank v slovenskem političnem prostoru, in to je Slovenska demokratska stranka, je vse obsodbe vredno in zelo žalostno. To največ pove o njej sami. Danes smo v razpravi slišali, da so vse naše kritike, ki jih usmerjamo, napad na medije. Ne, gospe in gospodje, tu sploh ne govorimo o medijih. Slovenski tednik in Ekspres, brezplačnika, kot sta bila imenovana, sploh nista medija. To sta dve tiskani glasili pamfletov. To so predvolilni pamfleti. Jaz sem delala v novinarstvu več kot 20 let in ko sem dobila prvič v roke najprej Slovenski tednik, potem pa Ekspres, nisem mogla verjeti svojim očem. Prepričana sem bila, da res ne gre za medij, kajti že kvaliteta sloga pisanja člankov – recimo jim člankov, ker to niso bili članki, ampak res politični pamfleti –, je bila na tako nizki ravni, da je nemogoče, da bi kakšen resen novinar to sproduciral. Tako kot kolega v Dnevniku, ki ga je omenjal že poslanec Samo Bevk, tudi sama nisem poznala nobenega imena, ki je tam nastopalo. Skratka, o vsebini teh "časopisov" sploh ne moremo govoriti. To so slabo sproducirana strankarska besedila, ki smo jim zdaj tudi priča na nekaterih spletnih straneh, ki so bile danes tudi omenjene. Očitno so avtorji isti. Ne poznam medija, ki ne bi imel stalnega naslova; ne poznam medija, ki ne bi imel za odgovornega urednika človeka, ki je vsaj desetletje delal v novinarstvu, ne pa telovadnega učitelja; ne poznam medija, za katerega se sploh ne ve kje je, za koga je in za kaj je nastal. Zdaj pa pojdimo na tisto, kar je za to komisijo in za Državni zbor bolj pomembno, od kod denar za produciranje strankarskih materialov samo ene stranke v volilni kampanji. Vsi pravijo, da je treba slediti poti denarja in oglasi – sicer zelo redki v teh medijih, a vendarle –, pričajo, da je večina teh oglasov prišla iz podjetij, ki so ali v popolni ali v delni javni lasti. Kdo je oglaševal? Mobitel pod vodstvom bivšega direktorja Klavdija Godniča, vemo kam je pripadal; Pošta Slovenije še vedno aktualnega direktorja Aleša Hauca, ki je v tistem času ne samo plačevala oglase v teh dveh brezplačnikih, ampak imela tudi na okencih svojih poštnih uradov plastične podloge z napisom SDS. Ali ste že videli politično stranko, ki bi se poslužila javnega podjetja, ki bi reklamiralo samo eno politično stranko? Potem Nova KBM, Pozavarovalnica Triglav Re, Telekom, Hit, Petrol in, glej ga, zlomka, Urad Vlade za informiranje. Tudi Urad Vlade za informiranje je bil zlorabljen v tistem času. In če zberemo neko skupno vsoto, kajti določene vsote, smo slišali, naj tukaj ne bi omenjali, je prišlo iz davkoplačevalskega denarja za te oglase nekaj čez recimo 200 tisoč evrov. Pojdimo malce na matematiko. 200 tisoč evrov od tod, 300 do 350 tisoč, kolikor razumem, iz zasebnega žepa Mateja Raščana, ki pa mu je zaradi tega seveda zmanjkalo, da bi plačeval socialne prispevke svojim redno zaposlenim. In prideš na 560 tisoč evrov, ki jih odšteješ od dveh milijonov, kolikor je bila ocena, da sta stala ta dva brezplačnika v vsem tem času, in neka vsota denarja zmanjka. Kot vemo, je svoje prispevala tudi cerkev iz sklada Zvon 1, kar razumem, ker je bilo treba brezplačnika blagosloviti. Sprašujem se, kje je že spet tisti preostali denar, ker tukaj, pri teh finančnih pregledih ni popolnoma nič jasno, ker ni preglednosti, od kod vse je prihajal denar, verjetno je iz kakšnega kovčka, pa ne bom rekla, od kod je tisti kovček prišel. Seveda se sprašujem še nekaj drugega. Kaj so ves ta čas v nastanku teh nepravilnosti in kršitev zakona delali nadzorni sveti teh javnih podjetij in organi pregona? Organi pregona do danes. Ali mora res priti neka parlamentarna preiskovalna komisija, da odkriva stvari, ki so bile jasne celotni javnosti? Še posebej zato, ker so ta dejanja kršila, kot je bilo že povedano, 25. člen Zakona o političnih strankah, ki prepoveduje, da bi gospodarske družbe, v katerih ima država ali samoupravna lokalna skupnost več kot 25% delež v kapitalu, in družbe, v katerih imajo te družbe večinski delež, financirale politične stranke oziroma njihove dejavnosti. Enako je bil kršen tudi Zakon o volilni in referendumski kampanji, ki zapoveduje političnim strankam, da v svojih poročilih o kampanji prikažejo vse stroške, ki so jih imele v zvezi z volilno kampanjo. Stranka SDS je prijavila 641 tisoč evrov svojih stroškov. Samo ta dva brezplačnika pa sta stala dva milijona. Sprašujem se dejansko, od kod je prišla ta razlika in od kod odgovornost. Najbolj pa me žalosti to, da so posledice teh žrtev novinarji in časopisi Dela Revij, ki jih je tudi kot popolni medijski anonimus prevzel pred leti, v času vlade Janeza Janše, gospod Matej Raščan. Danes so profesionalni novinarji, med katerimi sem bila tudi sama, na cesti in ne vedo, kaj bo z njihovo usodo. Zaradi tega, ker smo morali izdajati pamflete s podpisi popolnih anonimusov.
Besedo ima gospod Janko Veber, naslednji bo gospod Franc Pukšič.
Hvala za besedo. Mislim, da se večina od nas, pa najbrž tudi volivke in volivci, spomnimo ugibanj, ali gre pri brezplačnikih Slovenski tednik in Ekspres za navadno trobilo SDS, kot smo takrat rekli. Mislim, da je ta dvom s tem, kar je komisija pregledala povsem odpravljen in resnično je šlo takrat za trobilo SDS, seveda politično trobilo z namenom, da diskvalificira politične tekmece in s tem poskuša koristiti tudi svoji stranki, da ponovno prevzame oblast. Moram povedati, da sem se tudi sam v teh časopisih seveda prepoznal, nisem pa nikoli prepoznal tistega, ki je pisal o meni. Vid Videc je bil tisti, ki je pisal pod psevdonimom. Kdo od tistih novinarjev, ki jih je tudi preiskovalna komisija navedla v svojem poročilu, je bil Vid Videc, je pravzaprav težko ugotoviti. Je pa presenetljivo ali pa tudi ne, da je cela vrsta novinarjev, ne samo takih, kot je bilo omenjeno, neprofesionalnih, veliko je bilo tudi takih, ki so dejansko profesionalni novinarji in so delovali v Slovenski tiskovni agenciji ali pa celo tudi v javnem zavodu RTV Slovenija. Gre za resnično eno izjemno, očitno močno kampanjo, ki ni bila ravno prizanesljiva do vseh tistih, ki jim nismo bili po godu, takrat v tej kampanji. Ko nekako prebiraš gradivo in ugotovitve te komisije, ti je mogoče nekoliko lažje pri srcu, ko ugotoviš, da je bilo pri tem izgubljenega tudi kar veliko cerkvenega denarja, kajti vsa podjetja in skladi, ki so bili tudi v lasti mariborske nadškofije, so, kot so tudi sami povedali, zapravili kar veliko denarja. In tega denarja nikoli niso dobili nazaj. Verjetno pa si lahko vsi predstavljamo, kaj bi se zgodilo, če bi bila takrat SDS dejansko tudi zmagovalka teh volitev. Vse to bi ponovno plačali davkoplačevalci in vse te stroške bi se seveda pokrivalo ali še naprej preko državnih podjetij ali pa tudi preko številnih postopkov, ki omogočajo črpanje tudi državnih sredstev iz državnih proračunov. Škoda ni bila samo povzročena novinarjem, ampak očitno tudi vsem tistim, ki so financirali to kampanjo. To, kar je tudi že kolegica pred menoj izpostavila, se mi zdi, da je še posebej boleče, da Matej Raščan in njegovo podjetje Delo Revije, ki je pravzaprav po domače povedano "spravil na kant", izjemno priljubljene revije in nekaj, kar je oblikovalo javno mnenje, in tudi sicer pomagalo marsikomu, da je ob strokovnih prispevkih v različnih revijah lahko oblikoval tudi svoje stališče ali pa se sproščal ob nekoliko manj zahtevnih informacijah in doživljal pri teh tednikih prijetne trenutke, ko jih je prebiral doma. Vse to je pripeljalo tudi do tega, da je 350 tisoč evrov, ki jih je Matej Raščan preko tega svojega podjetja Delo Revije namenjal tudi dobrodušno za te brezplačnike, v veliki meri ogrozil tisto, kar je bilo v Sloveniji tradicionalno prepoznavno in seveda kar si želimo, da bi bilo tudi v prihodnosti še vedno prisotno in oblikovalo javno mnenje in, kot sem že povedal, tudi mogoče pomagalo nekomu, da se izobražuje ob teh strokovnih člankih, ki izhajajo v številnih revijah, ki naj bi jih seveda tudi to podjetje pripravljalo in izdajalo tudi v prihodnosti, seveda ne pod okriljem tega lastnika. Tako da, ločitev politike od vseh teh poizkusov manipulacij in izkrivljanja javnega mnenja je eno ključno, ki je še kako pomembno, tudi v tem času, v katerem smo danes, kajti še posebej pomembno je, da se zavedamo, da v teh trenutkih ne bo več prostora za to, da se manipulira, da se izkrivlja, da se poskuša prodajati samo neke enostranske informacije. Mislim, da je pred nami bistveno bolj resen trenutek in prav je, da vzamemo kot velik opomin vse to, kar se je dogajalo pri teh brezplačnikih, da takšne stvari seveda v prihodnosti niso dopustne in predvsem škodijo tako dobrim podjetjem kot seveda vsem tistim novinarjem, ki so ravno tako sodelovali pri teh projektih. Upam, da bodo tudi izsledki in sklepi, ki jih bomo danes izglasovali, resnično pripomogli k temu, da se bo v prihodnosti tudi oblikovala zakonodaja, ki bo učinkovito preprečevala vse to, kar se je seveda dogajalo nelegalno, pollegalno pri izdaji teh brezplačnikov. Mislim, da je treba ob koncu dejansko komisiji čestitati za izjemno kvalitetno opravljeno delo, kajti vse, kar je zapisano, temelji na argumentih, zelo malo stvari bi lahko opredelili ali pa jih lahko sploh zasledili v tem poročilu, ki bi bile plod nekega domišljanja, izkrivljenja podatkov. Nasprotno, gre za zelo jasne podatke, ki utemeljujejo prav to, da je šlo resnično za ozko strankarsko politično kampanjo ali če hočete, kot sem na začetku povedal, trobilo stranke SDS. Upam, da se s tem ne bomo v prihodnosti srečevali. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Pukšič. Naslednja bo gospa mag. Župevc. [[Ne.]]
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Strinjam se z tistim delom ugotovitve, ko je kolega rekel, da smo pred resnim trenutkom v državi in po mojem prepričanju bi se bilo seveda treba še teh par dni, ko Državni zbor zaseda, ukvarjati z čim pomembnejšim, da bi eventualno kakšen majhen premik naredili v smeri družbenega dogovora, v smeri, kaj narediti za možnosti povečanja gospodarske rasti. Ker pa imamo torej v zakonu, da se, če ne prej, vsaj na zadnji seji Državnega zbora obravnavajo tudi poročila preiskovalnih skupin, ki sprejmejo sklepe, je danes med drugim tudi to na vrsti. Tako je po zakonu, tako je po poslovniku in tudi prav je, da je. Vendar bi rad povedal, da vendarle vedno s tiste strani, ki danes prihaja s tem poročilom, ni bilo enakih vatlov, enakega metra. Bilo je leto 2000, ko je preiskovalna komisija za oškodovanje družbenega premoženja sprejela 10 sklepov, torej sprejela zaključno poročilo, ga dala Kolegiju in Kolegij ga je uvrstil na dnevni red seje Državnega zbora in prav poslanke in poslanci SD in takratnega LDS so glasovali na predlog poslancev SD za umik točke iz dnevnega reda. Torej, to ni v redu, to ni korektno in seveda to ni načelno. Tudi tukaj se sedaj vidi, kako bi se torej pri eni zadevi slekli do kože in še kožo dol, pri drugi zadevi pa bi tudi zato, da bi zakrili manipulacije, da bi zakrili neke elitistične, klientelistične pristope tistih, ki so njim naklonjeni, njih oblekli tudi z eskimskim kožuhom sredi belega poletja. Takšen eskimski kožuh ste prav poslanke in poslanci vladajoče koalicije na preiskovalni komisiji, ki se ukvarja tudi s proučevanjem elitističnih, klientelističnih pristopov v mestni občini Ljubljana, naredili ob sprejemanju vmesnega poročila in ste s 4 glasovi glasovali proti sprejetju vmesnega poročila. 3 smo bili za. Zakaj? Zato, da torej zakrijete, da ne daste možnosti, da bi se tudi o teh klientelističnih, elitističnih zadevah razpravljalo v Državnem zboru in da bi se tako, kot ste vi to danes naredili, o teh stvareh spregovorilo javno. Jaz se strinjam, da če kaj ni v redu, ni važno na kateri strani je. Če ni v redu, ni v redu, je treba stvari povedati. Ampak veste, po eni strani govoriti o 2 milijonih, kar je ogromno denarja, se strinjam, po drugi strani pa ste preprečili naši komisiji, kjer je v sklepe zapisala, da so gospodarske družbe v lasti ožjih družinskih članov župana mestne občine Ljubljana, to je gospoda Zorana Jankovića, pridobile premoženjsko korist v višini 6,46 milijona evrov. To vas pa ni zanimalo. Tu pa niste dovolili preiskovalni komisiji, da bi sprejela vmesne sklepe. Še več. Niste nam dovolili, da bi sprejeli – berem to, kar smo zapisali v povzetke ugotovitev –,"… na račun občinskega prostorskega načrta Mestne občine Ljubljana s pomočjo postopkov, ki sta jih župan in mestna uprava vodila do sprejema občinskega prostorskega načrta Mestne občine Ljubljana v mestnem svetu Mestne občine Ljubljana." Poskus pridobitve premoženjske koristi je bila v višini 20 milijonov evrov. Torej, da smo hoteli in da smo povedali, da so bile donacije, ki jih je zahteval gospod župan, ker niso prišli ljudje na Mestno občino Ljubljana, zato da bi prinesli donacije, da bi prinesli kruh in mleko, da tam ne bi bili lačni, ampak je zahteval od ljudi in podjetij, ki so tako ali drugače povezana z Mestno občino Ljubljana in tudi z deli, kjer so morali donirati – in to je župan tudi sam povedal – za tako imenovane županove projekte. Ker se pač tu danes govori o številkah, smo tudi mi v tej preiskovalni komisiji ugotavljali in zbirali podatke, številke, obračali in brali na tisoče listov in ne vem česa vse. Avtotehna je donirala samo 200 tisoč evrov – sicer je res, da za župana Mestne občine Ljubljana 200 tisoč evrov donacije ni neka velika številka –, recimo Gratel 250 tisoč evro ali Vegrad 550 tisoč evrov. Skratka, vse to ste želeli, dragi kolegice in kolegi s tem, da niste dali soglasja oziroma da niste glasovali za vmesno poročilo, kjer bi lahko mirne duše tudi pripravili svoje ločeno poročilo. Tega torej niste spustili skozi, da se o tem, če ne prej, vsaj na zadnji seji, ali današnji izredni ali naslednji teden redni seji Državnega zbora, ne bi o tem govorilo. In na takšen način se pokaže, da govorite eno delate drugo, da to ni načelno in da seveda s tem ne doprinašate k temu, da bi se resnično nepravilnosti v tej državi začele vsaj ustavljati, ampak dejansko dajete takšnim početje še dodatne pospeške, seveda s takšnim ravnanjem v samem Državnem zboru. In vse skupaj to je precej bizarno. Mogoče še tole. Predsednica, vi ste zapisali v poročilu, da se oklepate na dokumente, ki ste jih dobili, da pa seveda to ni bila praksa prejšnjih preiskovalnih komisij. To je nekorektno. To, kar ste napisali za sebe, je v redu, kaj pa so drugi delali in niso delali, pa je nekorektno, ker niste prebrali in pogledali njihovih dosjejev, njihovih dokumentov. Gospa Župevčeva, garantiram, da niste, ker je imela preiskovalna komisija o oškodovanju družbenega premoženja vsaj toliko fasciklov, ki so danes v arhivih od začetka te mize pa vse tam proti koncu te mize. Teh fasciklov niste ne pogledali ne pregledali, ker tega enostavno ne morete in zato je to nekorektno. Mi smo takrat poročilo tudi napisali na osnovi dokumentov, celo na osnovi sodb, ki so bile s strani sodišča izrečene. Ampak kaj se je zgodilo? Zopet je bilo to preprečeno s strani politike in se ni zgodilo to, kar bi se moralo, da bi tisti, ki so bili obsojeni, to odsedeli. In poglejte, s tem našim ubogim Elanom, ki se vendarle znamka kot takšna bori, kljub temu, da jo vsi kot tigri iz vsakega vogla vsako leto trgajo non stop, pa je torej ostala pri življenju. Ko govorite o tem, kako je to vplivalo na volilno kampanjo v prejšnjem mandatu, bi rekel naslednje. Letos očitno tisti, ki ste preprečili, da bi imeli na mizi tudi poročilo okrog nepravilnosti Mestne občine Ljubljana, boste verjetno brez kakršnegakoli problema imeli ali pa že imate pokrite kampanje, zato ker za gospoda Zorana Jankoviča in žal tudi za nekatere ogledne slovenske ljudi pač res ni čudno, ker so fantje polnoletni, ker če pa pri petindvajsetih letih sin župana nima dveh milijonov evrov in se ne vozi z belim Mercedesom brez vozniškega dovoljenja, potem pač ni tip, potem ni džek. Ker vse to podpirate s svojim delom tu v parlamentu, postajate hudo, hudo neverodostojni in upam in verjamem, da slovenska javnost seveda zaradi takšnih malverzacij, ki jih ustvarjate, ne bo nasedla. Ko o takšnih ljudeh govorite, da so ti sposobni organizatorji in da imajo sposobnost vzpostaviti socialni dialog, to pomeni, da bodo fantje stari 25 let [[...]]
Gospod Pukšič, dajmo se spomniti na to, o čemer razpravljamo.
Govorim o preiskovalni komisiji, o delu, zaključkih, sklepih preiskovalne komisije [[…]]
Bi prosil, no.
[[...]]ki jih je sprejela komisija o brezplačnikih. Ampak to je seveda bilo, jaz pa govorim, kaj nas danes čaka. Jaz sem na začetku povedal in se strinjal s kolegom Vebrom, da je res resen trenutek, da bi bilo boljše, bolj pomembno danes govoriti o tem, kaj narediti, da bi spremenili gospodarsko rast, ne pa o tem, ampak istočasno pa opozarjam, kaj se nam že dogaja danes tukaj, pred očmi, in se bo jutri dogajalo, ker smo pač v predvolilni kampanji, ker bodo 4. decembra volitve in vemo, čemu je to namenjeno. Jaz samo hočem opozoriti, da bo slovenska javnost vendarle imela tudi možnost da tudi sliši z druge strani, drugo plat te zgodbe. Torej, niste tako čisti in nedolžni, kot si želite, ampak seveda imate žal neke svoje računice, ki pa so po mojem zelo bizarne. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Breda Pečan. [[Je ni.]] Dr. Luka Juri. [[Ga ni.]] Dr. Vinko Gorenak. [[Ga ni.]] Gospa Majda Širca, pripravi naj se gospod mag. Žerjav. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz upam in verjamem, da bo ta razprava v državnem zboru danes odprla razmislek, kaj pomeni načelnost in nenačelnost v politiki, kaj pomeni spoštovanje odgovornosti in pravil igre, kaj pomeni nelegalno delovanje in kaj pomeni nemoralno delovanje. V tem smislu tudi ne smemo pozabiti, da ni nič brezplačno, ampak da se vse plača. Na začetku moram odgovoriti v imenu tiste, ki danes ni mogla odgovarjati, to je moja kolegica Irma Pavlinič Krebs, ki je bila grobo in lažnivo napadena s strani poslanca Mira Petka, nekdanjega novinarja, torej človeka, ki je zagovarjal resnico in pravico znotraj medijskega prostora in je danes neetično zavajal oziroma se zlagal glede – pustimo njegovo nekdanje delovanje v okviru razpečevanja svojih predvolilnih letakov, ampak da je cilju podredil vsa sredstva, pa vendarle ni prav –, zato naj ponovim to, kar trdi gospa Pavlinič na očitek, ki je bil izrečen, da je manipulirala z materialom, ki je bil objavljen na koroški kabelski televiziji oziroma na Kabelski televiziji Ravne na Koroškem. Tam je novinar Dani Vunderl v okviru lokalne televizijske postaje organiziral dogodek in povabil na ta dogodek dva neodvisna komentatorja, gospa Marto Kos in gospoda Mekina, ki sta z ciljem, da bi obveščala in razmišljala o trenutnem stanju, političnem trenutku v tistem času, obveščala javnost in razpravljala o situaciji, med drugim je gospod Mekina celo hvalil gospoda Petka. Ampak ni delila cedejev. Ni lepo, da je gospod Petek, kot pravim, borec za svobodo in pravico sedaj po nedolžnem napada ljudi in se laže. Jaz razumem, da je tesnoba v spoznanju neetičnih in zastrašujočih metod, ki smo jih na neki način deležni vsak dan. Spomnimo se SDS seznama novinarjev oziroma ljudi, meščanov, politikov oziroma vse, ki naj bi bili na listi za odstrel. Spomnimo se montiranja arhivskih posnetkov znotraj medija spletne strani Slovenske demokratske stranke. Danes govoriti o temu, da so bili brezplačniki nekoč širjenje pluralnosti slovenskega medijskega prostora je seveda zelo ne samo neresen, ampak že smešen in neprimeren izgovor, kajti ožili predvsem pa manipulirali so medijski prostor, s tem da so ga izrabljali. Danes je v zadevi brezplačniki nedvomno Slovenska demokratska stranka najbolj krivdna in najbolj razkrinkana, da ne govorim tudi najbolj osramočena, saj vas danes tukaj sploh ni. Moram poudariti, da ste zelo podcenjevali to komisijo, ki opravlja odlično in v zgodovini parlamentarnih komisij tudi edinstveno delo. Dejali ste, da razpihuje komisija dim, tam kjer ni ognja, ampak ogenj je bil in danes so verodostojni dokazi več kot dovolj na mizi. Ogenj je bil in ni mogoče zanikati teh dokazov, ki govorijo v prid neetičnega delovanja politične stranke SDS, ki ni izbirala orodij, da bi pred volitvami pljuvala po nasprotnikih z najbolj umazanimi prevarami. In tudi ni v prid nekaterih novinarjev, ki so se vključili v to igro, da ne govorimo o nekaterih družbah, sploh pa tistih, ki so v posredni in neposredni lasti države, ki so stopale v to igro, jo podpirale in jo seveda z računico za prihodnost tudi stimulirale. Naj omenim le eno – Pošta Slovenije. Pošta Slovenije je dajala popuste. Dajala je popuste in Pošto Slovenije je med drugim tudi plačeval danes že večkrat omenjen Raščan, direktor Dela Revij, ki ni plačeval ne socialnih prispevkov ne plač in ki je dobesedno splavil nekaj dolgotrajno in prizadevno vzpostavljenih medijskih projektov in ki je imel denar – 31 tisoč 140 evrov – za to, da je dal svojim prijateljem brez pogodbe, kar tako nekako posojilo med prijatelji. Pošta. Če se spomnite pred volitvami, pošta je bila po celotni Sloveniji tako kot novoletna jekla, tam ste dobili zgolj dve reviji, Reporter in Demokracijo. Mimogrede, vsi ali večina najbolje reprezentativnih in danes še zelo aktivnih piscev, novinarjev in novinark Reporterja in Demokracije so pisali v oba brezplačnika. Saj nista ločena, ampak to je en projekt, ki je deloval po istih principih. In mogoče se velja tudi vprašati, ali je slučaj, da sta prav ti dve reviji, dva tednika dobivala kar enormne subvencije na medijskem razpisu in ali je tudi slučaj, da je bila ena od ocenjevalk tega medijskega razpisa posebej povabljena s strani nekdanjega ministra. Moram se ustaviti pri vprašanju vloge Mateja Raščana v tej igri zaradi tega, ker ta vloga ne samo, da ima madež, packo in vse neprimerne rezultate neprimernega dela v projektu Monere oziroma Dela Revij, ki se nahajajo v tistem času, ampak naj vas opozorim, da takrat, ko je bil Matej Raščan na zaslišanju in na odprti seji zaslišan, in je telovadil z izgovori, ki pa so bili več ali manj potem razkriti kot drugačna resnica, je odgovarjal, da je bila poslovna odločitev njegova, če je prijateljem, ki so sofinancirali brezplačnike, posojal denar, kajti to je bila naložba za prihodnost. Katero prihodnost? Res je bil tukaj, kot bi dejal moj kolega Gantar, nekdo zaloten s spuščenimi hlačami. Ampak vendarle, katera prihodnost? Računalo se je na to prihodnost in ves projekt je računal na to prihodnost, da se bodo mastili, manipulirali in imeli vso moč, nedvoumno, v prihodnosti še naprej, ko bodo s pomočjo orodja, to se pravi brezplačnikov, prišli na oblast. Naj povem še eno bizarnost, ki govori o tem, da naj bi na nek način samo Janez Janša pisal prispevke za brezplačnike, kot so ugotavljali že takrat mediji sami, kajti konec koncev je bilo jasno, da so se pisali teksti seveda pod psevdonimi ali pa pod drugimi imeni. V tem primeru bom citirala uvodnik Nike Albreht v eni izmed prvih številk Ekspresa, ki je ponovil besede, ki so bile izrečene tako rekoč istočasno s strani gospoda Janše o temu, da je v mafijskih časopisih jasno, da nihče ne sme pisati zoper mafijo. Vemo, da so bile te besede izrečene v soočenju, tako rekoč istočasno, in nemogoče je, da ne bi bilo, da bi bila taka telepatija med domnevno novinarko, ki je to pisala. Hočem reči, da so šle tako daleč celotne manipulacije, da vam res ne morejo biti v ponos.
Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav. [[Ga ni.]] Gospod Anton Kampuš. Pripravi naj se mag. Andreja Rihter. [[Je ni.]] Andrej Magajna, Alojz Potočnik, Zvonko Černač.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Z veseljem bom podprl vse štiri sklepe, ki jih je komisija korektno pripravila. In tudi jaz izrekam čestitke komisiji za odlično opravljeno delo, posebej pa podpiram dane prijave, torej kazenske ovadbe, ki sledijo na podlagi zaslišanj, ki so bila na komisiji opravljena. Popolnoma se pa strinjam s predhodniki, ki so na veliko govorili o tem, kako slovenska javnost "ja ne bo nasedla", in me res zanima, kaj se je s tem mislilo, "ja ne bo nasedla". Seveda ne bo nasedla, saj je danes že verjetno vsem jasno, da so to bile skrite manipulacije in da so bile rabote, ki se tičejo brezplačnikov, pretveza, ki je danes dokazana. Me pa motita predvsem dve, tri stvari, ki jih bom posebej poudaril. Torej predvsem to, na kakšen način so oziroma so morala donirati sredstva državna podjetja. Kakšna je bila to prisila? Ali so bile donacije samostojno izvedene? Na kakšen način so sploh potegnili te pomembne državne firme, kot so zavarovalnice in vse ostale družbe, da so morale donirati? Ali so samostojno donirale? Verjetno vsi veste, da je bilo pričakovanje na račun tega seveda veliko, tako kot je kolegica, ki je pred mano govorila, tudi načeloma poudarila to zadevo. Naslednja stvar, ki se mi zdi zelo moteča, je sledeča. Komisija je nesporno ugotovila, da se je večina tistih, ki so objavljali ali nasploh pisali v teh dveh časopisih, podpisovalo s psevdonimi. Spoštovani kolegi in prijatelji, tistemu, ki ima poštene namene, tisti, ki piše o politiki, se ne bi bilo treba skrivati in bi si moral upati pokazati s svojim priimkom ter stati za svojimi prispevki, kar je v neki normalni družbi popolnoma normalno. Tretja stvar, ki me je danes zelo, zelo zbodla, pa je prišla s strani kolega Grimsa. Nobenega drugega nisem zasledil, da bi govoril o Patrii v povezavi z brezplačniki. In ne razumem tega, da lahko danes nekdo trdi, da pri Patrii pa seveda ni ničesar. Ni res, postopek teče, spoštovani kolegi! Postopek o Patrii v Sloveniji v tem trenutku teče. Seveda so postopki zaključeni na Finskem, zaključeni so v Avstriji in je nesporno dokazano, da so izplačila provizij bila. Seveda je dokazano samo do naše meje, torej do slovenske meje, naprej pa ni dokazano. Predvidevam, da bo postopek, ki teče v Sloveniji, to tudi dokazal.
Besedo ima gospod Andrej Magajna. [[Ga ni.]] Gospod Alojz Potočnik. [[Ga ni.]] Gospod Zvonko Černač, naslednji bo gospod Jože Tanko. Izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Postopek v zadevi Patria teče, vendar ne proti tistim, ki so dobili nakazana sredstva na svoje transakcijske račune. Ne vem, kakšna dela je moral ustvariti slikar Cekuta, da je dobil od Patrie 460 tisoč evrov, kar je javno priznal, in ne poteka noben postopek proti njemu. Ne vem, kaj je opravila bivša svetovalka predsednika države gospoda Kučana, da je dobivala mesečno od 4 do 7 tisoč evrov iz naslova Patrie. Proti tem osebam postopek ne teče. Teče pa proti nekaterim, ki naj bi neznanega dne na neznanem kraju od neznane osebe prejeli obljubo darila. Torej, teče postopek za neko virtualno, miselno dejanje, ki ni bilo storjeno. Moram reči, da tudi ta današnja razprava kaže na to, da vladajoča koalicija, predvsem vladajoča politika Socialnih demokratov, LDS in Zares, še danes, po treh letih vladanja, ki se hvala bogu končno zaključuje, živi v virtualnem svetu, daleč, daleč od realnih problemov; daleč, daleč od realnega sveta; daleč, daleč od tistega, kar ljudje v tem času pričakujejo, da bo politika delala in s čimer naj bi se politika glede na probleme, s katerimi se sooča slovenska družba, ukvarjala. Včeraj smo bili s poslansko skupino v Zasavju, to je območje, kjer je kandidirala in bila izvoljena na volitvah leta 2008 gospa Melita Župevc. Ogromno razvojnih problemov, ogromno problemov, ki bi jih bilo mogoče v tem mandatu rešiti. Nobeden med njimi ni bil rešen. Nobeden ni bil niti nastavljen. Še več, še tisti projekti, ki so bili trasirani v preteklem mandatu 2004–2008 se zaustavljajo in velika verjetnost je, da bo to območje v prihodnje, če ne bo neke drugačne odločnejše politike, še bolj zapostavljeno in razvojno še bolj degradirano. Tako kot naj bi se zgodilo z neko vladno uredbo, za katero upam, da ne bo nikoli sprejeta, ki govori o tem, da gre za degradirano območje. Ljudje tam so povedali, da ne želijo biti degradirani, da želijo slediti razvoju in da želijo, da vladna politika in Državni zbor, vključno s poslanko, ki prihaja iz njihovega okolja, sprejema ukrepe, ki bodo njim v prid, ne pa njim v škodo. Danes smo s strani levega trojčka poslušali razpravo, ki na nek način odraža stanje duha v teh strankah. Poslušali smo politične komisarje in politične komisarke, ki bi iz Državnega zbora urejali medije in določali njihovo uredniško politiko. Ker sta se dva medija pred časom drznila pisati drugače, kot so pričakovali, je bilo treba zagnati vso oblastno mašinerijo v opomin drugim, ki bi se še kdaj drznili stopiti na zaprto medijsko sceno z novimi projekti. In ne glede na to, da sta propadla, to ni bilo dovolj. Treba je bilo ta propadla projekta izkoristiti za napad za največjo opozicijsko stranko. Zaključki in sklepi, ki jih beremo v tem poročilu, so napisani vnaprej. Te besede, ki ležijo v teh sklepih, ne izhajajo iz tistega, kar naj bi bila tako imenovana dejstva in dokazi. Kažejo na to, da so bili ti rezultati, ki obsegajo predvsem vrednostne sodbe, znani vnaprej, in da je bilo delo te komisije samo fasada za vnaprej znane rezultate. Nenazadnje kaže na to tudi način dela, ki smo mu bili priča pri tej komisiji. Kljub temu, da so bila napovedana še številna zaslišanja številnih prič, je komisija kar naenkrat čez noč sklenila, da bo sprejela zaključno poročilo in preklicala vso tisto delo, ki je bilo napovedano že vnaprej. Da gre za nek način za grobo manipulacijo tudi z javnostjo kaže interna obravnava tega gradiva, ki je v 90 ali več odstotkih javno. V tem gradivu na 76 straneh je več kot 90 odstotkov stvari, ki so bile izrečene na javnih sejah, na odprtih sejah, kjer so se te priče zasliševale in zelo majhen del te dokumentacije je tajen in ni nobene potrebe bilo, da bi se to poročilo zapiralo. Zakon o parlamentarni preiskavi v 1. členu določa, da se v zadevah javnega pomena ta preiskava opravi, da se ugotovi in oceni dejansko stanje, ki je lahko podlaga za odločanje Državnega zbora o politični odgovornosti nosilcev javnih funkcij. In v skladu s tem členom je v spomladanskih mesecih v letu 2010 Državni zbor odredil parlamentarno preiskavo, kjer je zapisano "za odločanje o politični odgovornosti posameznih nosilcev javnih funkcij zaradi obstoja suma, da so bili posamezni nosilci javnih funkcij vpleteni v ustanovitev izdajateljev, njihovo poslovanje in izdajanje brezplačnikov". Samo teh dveh, seveda, da ne bo pomote – ne Dobro jutro, ki je tudi klavrno propadel, kjer so pisali novinarji malo drugače, ampak je šlo za druge novinarje, za tiste, ki očitno za vsa niso bili moteči, ker izhajajo iz neke druge interesne sfere neke revije, ki vsak petek temo oziroma vsebino črpa iz naslova opozicijske oziroma največje opozicijske stranke, ali seveda še številnih drugih, ki so izhajali takrat in izhajajo še danes –, ampak samo dveh. Ta dva sta bila problematična. Vendar, ali je ta preiskovalna komisija ugotovila konkretno ime in konkretni priimek? Koga je ugotovila? Kaj lahko preberemo v tem poročilu? Kateri nosilec javne funkcije je bil vpleten v ustanovitev izdajateljev teh dveh medijev, v njihovo poslovanje in tako naprej? Nobeden. Nobenega konkretnega imena. Nobenega konkretnega imena. In seveda je v zaključkih, da je SDS tista, ki je to iz ozadja dirigirala. Zaključki in sklepi so popolnoma drugačni kot je ugotovljeno dejansko stanje. Potem je bila naloga komisije, da ugotovi, da so bili posamezni nosilci javnih funkcij v zvezi z izdajo brezplačnikov vpleteni v domnevno kršitev določil veljavne zakonodaje s področja medijev, volilne kampanje in političnih strank oziroma domnevno opustitev dolžnih ravnanj. In končno eno ime, naš poslanski kolega Miro Petek. Zaradi tega, ker je iz svojega žepa plačal volilni časopis je zdaj stigmatiziran in problematiziran. Iz svojega žepa je plačal zato, da je volilnem času naredil reklamo in edini primer je omenjen tukaj v tej alineji. Če je problematičen iz vidika kršitve medijske zakonodaje imamo organe, ki morajo o tem odločati. Ničkolikokrat ste jih poslali na sedež stranke SDS, za vsako malenkost so hodili medijski inšpektorji, informacijska pooblaščenka, zadnjič kriminalisti brez odredbe, gledati kako in na kakšen način stranka objavlja svoj politični program na spletni strani SDS. Škandalozno, katastrofa, leta 2011. Gledati, kaj se piše na Facebooku, ki je javni medij. In tretja zadeva. V preiskavi: ugotoviti, ali so bili posamezni nosilci javnih funkcij vpleteni v financiranje brezplačnikov, in sicer tako, da naj bi zlorabili svoj politični vpliv za sodelovanje izdajateljev z gospodarskimi družbami, v katerih ima država neposredno ali posredno več kot 25 % delež v kapitalu, in družb, v katerih imajo te družbe večinski delež z izdajateljema brezplačnikov. Spet nobenega imena, nobenega političnega imena, sploh ne iz vrst Slovenske demokratske stranke. In ponovno zaključek: Slovenska demokratska stranka je iz ozadja preko skrivnih lokacij dirigirala, kje naj se oglašuje, kako naj se oglašuje. Lepo vas prosim, jaz lahko zdaj po tej logiki rečem: "Vi sedaj dirigirate Telekomu, Pošti, ker ste na oblasti, ne vem kaj vse so še državna podjetja, kje in na kakšen način naj oglašujejo", ker je teh oglasov ničkoliko v vseh medijih, ki so daleč od tega, da bi lepo pisali o Slovenski demokratski stranki in njenih predstavnikih, pa da ne bo pomote, ko pišejo resnico, je to super, tudi če ta grda. Narobe je, kadar pišejo laži in se zoper njih kljub tej silni medijski zakonodaji, o kateri govorite, ne moremo braniti. In to za to komisijo ni bilo problematično. Problematična sta bila dva tiskana medija, ki sta žal neslavno propadla in dodatek, ki je sledil temu, o povezavi Slovenske demokratske stranke. In zanimivo, da sta bila v tistem obdobju, ker sta postavljala neke vrste ogledalo, moteča. Če povzamem. Nikjer v tem poročilu ni nobenega nosilca javne funkcije iz vrst Slovenske demokratske stranke, ki bi bil povezan s temi zgodbami, ki so bile predmet parlamentarne preiskave. Nobenega. Gospod Kek, ne govori tega Zvone Černač, kar sem malo prej povedal, in tega nisem na tretjem kalanu slovenske televizije povedal zaradi tega, ker jaz tako mislim, to govori to poročilo. Vsebina tega poročila govori o tem, to je dejstvo. To je dejstvo. Ti miselni konstrukti, ki ste jih imeli v glavah takrat, ko ste komisijo ustanavljali, bi morali biti s tem, kar ste sami ugotovili, derogirani, pa žal niso. Jaz bi to komisijo prej imel za komisijo za sežig svobode medijev kot pa komisijo, ki naj bi ugotovila, da so bili posamezni mediji s strani posamezne politične opcije izkoriščeni. S čim se je torej ta komisija ukvarjala? Ukvarjala se je na eni strani z uredniško politiko, ni vam bilo všeč, kako je ta uredniška politika potekala, s tem kdo je pod posameznimi psevdonimi pisal, ampak samo za ta dva medija. Mimogrede imeli smo tudi en drug medij, ki je bil tudi brezplačnik , po moje je izšel v milijon izvodih, dokler ni propadel, ki je, moram reči, zelo lepo pisal o vaših političnih strukturah, malo manj lepo ali pa zelo grdo o nas, pa nismo imeli zaradi tega nobenih problemov. V njem smo brali članke pod psevdonimom Maja Volk. Zanimivo bi bilo videti, ali ni mogoče katera od poslanka Socialnih demokratov pisala pod tem psevdonimom? To je nekaj podobnega, kot ste vi zapisali v tem poročilu za posameznike z druge strani. Potem so bili omenjeni internetni naslovi. Se še spomnite ali ste že pozabili internetni naslov Primorska.info? 50 % lastnik do nedavnega, do leto ali pa pol leta nazaj, je bil gospod Juri, mlajši. Dobil je sredstva iz Ministrstva za kulturo, ugotovljeno je bilo, da niso bila namensko porabljena, vendar se s tem seveda niste ukvarjali ker je bilo treba ost kritike usmeriti zoper Slovensko demokratsko stranko in vsa ostala ravnanja na nek način zakriti. Češnja na torti, kot rečejo nekateri, je pa sedanje obdobje in sedanje prikrito financiranje medijskega prostora in prijateljev iz vašega bazena. Da je gospod Bojan Petan, lastnik Dnevnika in še številnih edicij, prijatelj iz vašega bazena, verjetno ni treba posebej poudarjati. Pred časom smo imeli na Komisiji za nadzor javnih financ poročilo Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško. Šest milijonov evrov tega denarja, ki je bil namensko namenjen za projekte razgradnje, je šlo v nakup obveznic enega izmed podjetij, ki so v obvladovanju gospoda Petana. Šest milijonov evrov! In to po ceni, ki ne bo nikoli več dosežena, ker jo je trg ocenil tam nekje okoli trideset, obveznica je bila totalno nelikvidna in obveznice so bile kupljene po ceni okoli sto. Kaj pa s tem? Nikjer nobene odgovornosti, nikjer nobenih posledic. O, da, bila je. Po dolgem, dolgem prepričevanju pristojnih po tistem, ko je bilo ugotovljeno, da gre dejansko za grde rabote, direktorica, ki naj bi postala direktorica, to ni postala. To je bila posledica. Ampak škoda je vseeno nastala. In v tej zvezi se mnogokrat omenja gospoda Mateja Raščana. Lepo vas prosim, v katerem krogu pa se giblje zadnja leta gospod Matej Raščan. Kdo pa je bil obraz leta? Je bil to Janez Janša? Kdo je bil politik leta? Je bil to Janez Janša? Obraz leta, politik leta in ne vem še, kaj vse je bilo predvideno, je bila Katarina Kresal. Gospod Matej Raščan je lastnik teh edicij, ki se gredo te zgodbe oziroma so se šle, dokler niso neslavno propadle. Kdo nas je lepo gledal z naslovnice revije Obrazi, čez celo stran? Gospod Borut Pahor, gospa Katarina Kresal in tako naprej. Gospod Matej Raščan je omenjen v povezavi s temi zgodbami, v povezavi z SDS naprej. Kaj so ti gospodje imeli in kako so medsebojno poslovno delovali, je drugo vprašanje. Če so delali stvari narobe in če so pri tem kršili zakonodajo, potem bi bilo prav, da bi organi že ugotovili te stvari in ustrezno ukrepali. Mislim pa, da je način dela in te ugotovitve, ki izhajajo iz te parlamentarne preiskave, želel odvrniti ost javnosti od vseh teh zgodb in problematizirati neko ravnanje, ki ga ni bilo. Na eni strani politični napad na eno izmed političnih stran, na drugi strani pa odvrnitev javne medijske pozornosti od teh stvari, ki pa so dejansko problematične, ampak se ne tičejo Slovenske demokratske stranke, ampak prej vaših strank. Tako da mislim, da je šlo v tem primeru za nekaj drugega, tudi danes v razpravah je bilo čutiti eno zelo veliko užaljenost, ker sta ta dva medija nekako razburkala en del te politične srenje, predvsem na elitni politični levici, predvsem pri tistih, ki se razglašajo za levičarje, vsak dan pa porabijo več, kot delavci zaslužijo v cele mescu, nekateri porabijo vsak dan celo več, kot delavci zaslužijo v celem letu dni. In to je bil problem, da so mediji pokazali realno sliko tudi tistih, ki so bili do takrat nedotakljivi, ki želijo biti medijsko nedotakljivi še naprej in ki želijo iz političnih klopi urejati medijski prostor v tej državi. In to je problem. To je problem. Problem je tudi v tem, da bodo ta preiskovalna komisija in ti sklepi, ki jih boste očitno sprejeli jutri, v kali zatrli še tiste posameznike, ki bi si morebiti kdajkoli v prihodnosti želeli poseči na ta zaprt prostor, ker bodo že v startu ohromljeni in onesposobljeni, kajti vsakič, ko se bo kaj takega zgodilo, je popolnoma jasno, da bo tisti, ki bo želel te namere preprečiti, enostavno požugal s temi sklepi te preiskovalne komisije in jaz mislim, da ga ni junaka, ki bi se šel te zgodbe. Še ena primerjava je bila tukaj izrečena s strani gospe Melite Župevc glede poročila komisije, ki sem jo jaz vodil v prejšnjem mandatu. Ena bistvenih zadev je, da smo tam imeli bistveno bistveno več podatkov, ki so bili zaupne narave, pa je bilo poročilo vseeno javno, v celoti. Posebej so bili navedeni dokumenti, ki so ostali zaprti, ampak poročilo je v celoti javno. Ko je prebrala sklepe te komisije, je prebrala samo enega, ostale pa je nekako pozabila prebrati. Ta tretji sklep govori in to je bilo sprejeto: "Državni zbor ugotavlja, da po nepravilnostih in negospodarnosti izrazito izstopata nakup lahkih oklepnih kolesnih vozil 6 x 6 v povezavi s prodajo podjetja Sistemska tehnika v letu 2003 družbi Viator&Vektor in oddaja v leasing vladnega letala Falcon, kjer dosedanje ugotovitve kažejo na to, da ne gre samo za politične povezave takratnih glavnih akterjev, vidnih članov LDS (mag. Anton Rop, takratni predsednik Vlade, in Zdenko Pavček, skupina Viator&Vektor) in negospodarnost ter politično korupcijo, pač pa za sum nezakonitosti pri izvedbi teh poslov, zato Državni zbor od pristojnih organov pričakuje, da bodo o teh zadevah uvedli ustrezno preiskavo." To je bilo sprejeto ob zaključku prejšnjega mandata. Ali mislite, da se je kaj zgodilo, da je kdo uvedel kakšno preiskavo? To poročilo je očitno romalo na najnižje mesto v predalih teh institucij, ki bi morale te stvari najmanj preveriti. Zakaj? Po mojem zaradi tega, ker je zelo jasno politično napisano, kam ti gospodje sodijo. Zato. Očitek, da druge preiskovalne komisije ne bodo zaključile svojega dela. Lepo vas prosim, ta je pa res ena najbolj perverznih stvari, kar jih je bilo mogoče danes tukaj slišati. Kdo pa je bil tisti, ki je preiskovalni komisiji, ki jo trenutno vodi gospa Eva Irgl, eno leto metal polena pod noge, če ne vi. Vsakega, ki je bil predsednik, ste zamenjali, kljub temu, da ste vedeli, da kot priča nima kaj povedati pred to komisijo. Ne bom predolg. Lahko rečem samo to, da je na nek način žalostno, da se ta vladajoča politika ne zaveda odgovornosti, ki jo je prevzela pred tremi leti, da še vedno ni izstopila iz tega virtualnega sveta v katerem je živela zadnja tri leta. Grozljivo je pa seveda, da ta preiskava zelo grobo posega v svobodo govora, v svobodo tiska in zelo zelo nevarno ogroža medijski pluralizem in demokracijo. Objava seznama novinarjev, ki naj bi po mnenju ene politične stranke oziroma ene politične opcije pisali o njih kritične članke, pomeni grobo kršitev človekovih pravic in grob pritisk na svobodo posameznika, primerljivo s totalitarnimi praksami zastraševanja kritičnih nerežimskih novinarjev v času enoumja. Ima dvojni namen: napad na politične nasprotnike, v tem primeru napad na Slovensko demokratsko stranko, in drugič, kar je najpomembneje, kar sem že prej omenil, vsakemu, ki bi si drznil poseči v trenutni medijski monopol, mora biti že v naprej jasno, kaj ga čaka – diskreditacija, kriminalizacija in tako naprej. Ta preiskovalna komisija je v posmeh medijski svobodi, pomeni direkten napad na svobodo medijev in želi v stilu preizkušenih starih metod implicirati spoznanje, da je novinarjem dovoljeno pisati samo tisto, kar želi oblast slišati oziroma prebrati o sebi. Mislim, da gre tudi na nek način za zlorabo tega instituta parlamentarnega nadzora, ker tisto, kar naj bi bilo ugotovljeno, ni bilo ugotovljeno, vsaj iz dokumentov in pričevanj to ne izhaja, zaključki pa gredo v nasprotni smeri. Tako da ni čudno, da je ta levi trojček Socialnih demokratov, LDS in Zaresa izgubil zaupanje ljudi, saj se je namesto z učinkovitim vodenjem države, vsa tri leta ukvarjal s to namišljeno afero. Še nekaj je zanimivo. V letu 2008, ko naj bi brezplačniki izhajali in sodeč po tem, kar ste povedali, bi morala SDS takrat briljantno zmagati – seveda nismo, ste zmagali vi –, izhajajoč iz tega bo res zanimivo videti, gospodje iz Socialnih demokratov, LDS in Zaresa, na koga boste po letošnjih volitvah zvrnili krivdo za vaš volilni poraz.
Besedo ima gospod Anton Anderlič [[Ne.]] Gospod Kek, replika. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospod Černač je omenil, da bi bilo treba pregledati še kakšen drug brezplačnik, Dobro jutro na primer, vendar SDS tam ne bi odkrila nič dobrega. Odkrili bi še en nov način nezakonitega financiranja te stranke na lokalnih volitvah. V Dobro jutro se namreč slučajno ravno pred volitvami i na eni in še na pol druge strani pojav intervju z direktorjem komunale, ki je ob enem kandidat stranke SDS na lokalnih volitvah. Da bo stvar toliko bolj pomembna, ta intervju so seveda plačali davkoplačevalci, plačala ga je komunala. Po volitvah teh intervjujev ni bilo nikjer več. Samo pred volitvam so se pojavljale.
Hvala lepa. Replika na repliko? Proceduralno. Izvolite.
Hvala lepa. Predlagam, spoštovani predsedujoči, da odredite nekaj minut pavze, da dobimo vse vzvode bivšega brezplačnika Dobro jutro, da bomo lahko prešteli, v koliko edicijah se je pojavil s celostranskim intervjujem in na prvi strani gospod Gregor Golobič ter ostali gospodje iz LDS in Socialnih demokratov, da bomo potem mogoče imeli vsaj številčno primerjavo glede tega, kdo in kateremu [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] In ostali gospodje iz LDS, sem dejal. Torej, kateremu politiku je ta medij posvečal več pozornosti.
Hvala lepa. Ne morem ugoditi vaši prošnji, gospod. Besedo ima gospod Gvido Kres. [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Anderlič, jaz sem vas poklical prej, ste rekli, da se odpovedujete. Ali vi dajete besedo drugim ali jaz? V redu. Ampak če je dvignil roko, bi dvignil roko, ste vi, ko sem vas poklical, naredili takole in sem vas razumel. Dobro, drugič bodite bolj odločni in pustite, da jaz dajem besedo ne vi. Imate besedo, gospod Anderlič.
Gospod predsednik, najavili ste repliko in sem rekel, da ima Franci repliko. Še prej ste pa najavili gospoda Tanka, ki ste ga potem preskočili pred mano. Tako da morate res pogledati, kaj imate napisano, ali pa manipulirajo z vami, tako kot vedno z vodstvom Državnega zbora.
Z menoj nihče ne manipulira, imam točno napisano. Sledite seji. Hvala.
Pojdite pogledati v magnetogram in boste videli, kaj ste napovedali, ampak nič hudega.
Hvala. Ni usodno to.
Je pa pač tako, ker se moram očitno boriti za svojo besedo. Ja, res je škoda, da ste pustili propasti dva medija, kot bi lahko rekel gospod Černač. To preprosto ni lepo, kajti če bi sledili tistemu, kar je bilo danes že povedano in kar je vsesplošno jasno, bi bilo več kot očitno, da ste v hobotnico, ki ste jo pisali drugim, v nekem trenutku zalezli sami in vas je omrežila in bila včeraj – ali kdaj, mislim, da je bila včeraj –, objavljena v Delu. Danes tukaj najbrž ni mesta za to, da bi zaradi tega, ker se čutite na nek način prizadeti, užaljeni, kar povprek obtoževali druge, ampak je prav, da pojasnite ugotovitve tako iz končnega poročila kot iz predlogov sklepov, do katerih je prišla komisija. Govoriti o tem, da s tem preprosto nimate nič in da sta to neka medija, ki sta v najbolj demokratičnem duhu pisala tisto, kar sta mislila, preprosto ne drži. Če bi bila pri vas želja po resnici, bi preprosto demantirali nekatere stvari, ki so bile tam zapisane, in se ogradili od stvari, ki so jih pisali, kot je mogoče razumeti, ljudje, ki so bili blizu vaših krogov, in vse niti so vodile v generalštab vaše stranke, ki je določal, kako naj se to piše in kako naj se financira. To je samo ilustracija v včerajšnjem Delu, ampak vi veste iz tega poročila, še bolj pa iz svojih ravnanj, kako je to bilo. Govoriti o tem, da je to napad na neodvisne medije in novinarje, je resnično licemerje. Če se spomnimo v tej dvorani, ko je bila še stara, kako je nek najvišji predstavnik SDS takrat vpil o labodjem spevu novinarjev, ki niso pisali, tako kot je mislil, da morajo pisati vse najboljše o njem. V teh istih prostorih. Ni slučajno, da je bilo na široko obsojeno početje 571 novinarjev, ki so se zavzemali za medijsko svobodo. Kaj vse ste jim takrat razložili in se zgražali nad njimi. Niste pa se zgražali nad tem, kar je naš kolega Petek naredil, ko so se Slovenci na Koroškem ogradili od njegovih laži in pamfletov, ki jih je objavljal. Nikoli ni popravljal stvari. Izdal je knjigo in lagal. Niste se ogradili od lepljenk, niste se ogradili od tistega, ko je bilo dokazano, da ste neutemeljeno obtoževali predsednika države v tej dvorani in javnosti. Samo z namenom diskreditacije. To vas ne zanima. Javnost ni bila tako hudo zaposlena z delom te komisije, je pa prav, da se na koncu zaključi tudi njeno delo in da se ugotovi, s kakšnim namenom so bile te aktivnosti počete, kaj naj bi ta projekt pomenil, ali je izhajal v skladu z zakonodajo, ali so bila porabljena javna sredstva, ki sta jih pridobivala za prave namene in ali je bilo v ozadju mogoče najti konkretne nosilce političnih funkcij in tukaj je gotovo, da gre za to. Ko govorimo o medijih in Ministrstvu za kulturo, se ve, kdo je bil minister za kulturo. Ko govorimo o splošnih zadevah, vsi vemo, kdo je vodil tedanjo politiko, in tukaj mislim, da imate nesporno na dlani, kam so te poti vodile in kdo je politično vpleten in odgovoren. Zato se mi zdi ta preobrat, da se nočete pogovarjati o stvareh, ki so na mizi in o katerih bi se morali preprosto pogovoriti, torej ali je to nekaj, kar je stranpot v tem slovenskem prostoru, da ni prav, da se javni denar porablja za politične propagande tiste stranke, ki je takrat na oblasti, kakor seveda velja to za prejšnji mandat, velja to sedanjega in bodočega. In če je kaj narobe v ureditvi, če se napačno izvajajo pravilniki, ko gre za dodeljevanje sredstev za uravnoteženje medijev, ko gre za vprašanje vpis v razvid medije pri posameznih medijih in podobne stvari, so to seveda vprašanja, o katerih je v Državnem zboru treba govoriti. Torej, ali imamo ustrezno uzakonjen tako nadzor kot tudi celotno proceduro, ko gre za razpise, ko gre za dodeljevanje sredstev in ko gre tudi za nadzor na koncu, ko so sredstva porabljena. Seveda je tukaj to prepletanje nekaterih zadev tudi na relaciji cerkev – politične stranke. Razna cerkvena gospodarstva, katerih predstavniki so odkrito priznali, da z vsemi sredstvi podpirajo tudi spremembo politike ali pa točno določeno politiko, ki je samo ena in ta prava in zato celo sredstva, ki gredo s strani davkoplačevalcev, namenjajo za posojila, kjer pa seveda lahko rečemo: Ja, to je pošten projekt, tukaj ni nobenega drugega ozadja, medija sta pač propadla. Ja, seveda ni težko, da propadeta, če tisti, ki želijo, da medij izhaja, zagotovijo denar v obliki posojila, ki ga ni treba vrniti in potem rečejo, da bodo to preprosto pustili, da propade, saj jim ne koristi več. To je precej sprevržena logika in bilo bi prav, da se pogovorimo o tem, ali je resnično skozi vse te stvari, ki jih je bilo mogoče prebrati v poročilu, zadetek ali ne. Tako kot vi pravite, so bili za vas to najbolj demokratični mediji, vsi oglasi so bili pošteno plačani, financiranje je bilo čisto transparentno in v skladu z zakoni, ampak očitno temu ni tako in je bil to pravzaprav dodatek ali pa podaljšek predvolilne kampanje z nelegalnimi sredstvi oziroma na način, ki ni skladen z zakoni.
Gospod Jože Tanko, imate besedo. Gospod Jože Tanko, to bi rad še obrazložil. Malo prej ste prišli sem k meni in me prosili, če ste lahko zadnji, zato sem vaš priimek prečrtal in ga prej nisem izgovoril. Hvala lepa. Izvolite, gospod Tanko.
Proceduralno!
Prosim.
Gospod podpredsednik, to je v nasprotju s pravili v tej hiši. Niti eden do zdaj po moji praksi oziroma po mojih izkušnjah ni mogel svoje želje uresničiti na način, da je prišel gor pa rekel: Jaz sem tukaj napisan, ampak ali lahko razpravljam malo kasneje? Lahko se konkretno s kom zamenja, ni se zamenjal. Vi ste rekli, da je prosil, če je lahko zadnji. Temu ni tako! Temu ni tako in vi veste, da ste s tem [[…]]Lahko, da so vam tako zapisali, je tudi prav, saj verjamem, da večino stvari naredijo tam zadaj, večkrat se takšne stvari zgodijo, ampak do sedaj se nikoli ni zgodilo, da bi kdo prišel za govornico oziroma k vam in bi rekel, da bi bil pa zadnji. Razumljivo, da bi bil rad zadnji, da bi vsem odgovoril, ampak tukaj notri nesporno piše, kdaj je kdo na vrsti. In vi niste rekli: Namesto Tanka razpravlja ta in ta, Tanko bo pa namesto nekoga drugega. Tega do zdaj še ni bilo. Čista zloraba. Ali pa so vas zmedli s tem, kar pa verjamem in se opravičujem, če [[...]]
Hvala, gospod Anderlič. Nihče me ni zmedel, bi pa želel, da gospod Tanko pojasni. Izvolite, gospod Tanko. Dajem vam besedo, da pojasnite ta zaplet.
Hvala lepa za besedo. Hvala, gospod predsednik, da ste mi dali to priložnost. Jaz sem se uvrstil v razpravo namesto poslanca Grimsa, ki je razpravljal prej namesto poslanca Zorna kot prvi med našimi.
Hvala lepa. S tem bova prekinila. Naredil sem tako kot že neštetokrat v tej dvorani, ne samo jaz, ampak vsi predsedujoči. Prišel je gospod Tanko k meni in prosil, če se ga lahko od tam, kjer je napisan, pomakne namesto gospoda mag. Grimsa, ki ne bo razpravljal. To sem naredil in tudi pravilno ravnal. Hvala lepa. Nadaljujte gospod Tanko, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Mislim, da ste ravnali v skladu z dosedanjo prakso v prejšnjih, predprejšnjih in vseh drugih mandatih. Tudi gospod Anderlič je bil velikokrat razvrščen ali pa premeščen na takšen način. Najprej bi rad na nek način komentiral eno izjavo predsednice te preiskovalne komisije, ki je dejala, da je ponosna, da je to preiskovalno komisijo na nek način predčasno končala, ker je odpovedala vsa nadaljnja zaslišanja. Lahko je ponosna. Lahko je ponosna tudi na mandat Vlade, ki ga je predčasno končala. Vse gre v kontekst in kvaliteto tega vladanja lahko povežemo tudi s kvaliteto vodenja preiskovalne komisije in priprave tega poročila. Uvodoma smo želeli, da korpus poročila postane javen v tistih delih, kjer je to dopustno, in tega je izjemno veliko, kot je dejal kolega Černač, le približno 5 % vsebine tega poročila preiskovalne komisije zasluži oznako zaupnosti, ker gre za davčne tajnosti, bančne tajnosti, ker gre za poslovne tajnosti, ker gre za osebne podatke. Vse ostalo pa je javno in je bilo tudi pridobljeno na javnih sejah. Želeli smo videti, kakšno je sosledje ugotovitev iz tega korpusa, ki so napisane v poročilu preiskovalne komisije. Tam je napisanih šest ugotovitev in to je potem preoblikovano oziroma dodelano v štiri sklepe. Manipulacija je, spoštovani predsednik, popolna, ker je komisija zapisala, da Državni zbor sprejema sklepe in ugotovitve preiskovalne komisije. Problem pa je v tem, da ugotovitve niso javne, kar piše v tem delu, sklepi so pa javni. Tako je ta komisija naredila nekaj, česar ni še nobena komisija do sedaj naredila. Še nobena ni naredila te zadeve na tak način. Gospa predsednica te preiskovalne komisije je dejala, da je zaslišala 24 prič. Jih je. Izvedenih pa je bilo 38 zaslišanj teh 24 prič. Zaprti sta bili dve zaslišanji, delno zaprtih še nekaj, vsa ostala zaslišanja so bila pa javna. In zanimivo je, da javna zaslišanja niso tudi zapisana v javnem delu poročila, pač pa v tajnem. To je narejeno samo zato, da se zadeve prikrijejo, da se izgubi kontekst, sled med zaslišanji, med ugotovitvami in sklepi, ter da se lahko potem manipulira na tak način, kot se je na današnji seji manipuliralo. Lahko rečem, da je bil edini funkcionar kot priča zapisan mag. Andrej Vizjak, član naše poslanske skupine. Ta gospod na tej komisiji ni bil zaslišan. Ni bil zaslišan. Zato ima ta komisija tudi take težave, da zapiše nedvoumne sklepe in ugotovitve o odgovornosti nosilcev javnih funkcij. Kako naj jih pa ugotovi? Od kje? Moramo ugotoviti, da je delo te preiskovalne komisije koncipirano na podoben način kot zadeva Patria, nekje neka domislica, ki se jo potem ubesedi, namigne in napiše potem v obliko sklepa. To je bistvo te vsebine te preiskovalne komisije. Druga stvar je – in tukaj je ena kurioziteta –, da so v tej preiskovalni komisiji delovali samo člani iz koalicijskih strank. In kljub temu, da so v tej preiskovalni komisiji delovali samo člani iz koalicijskih strank, je izjemno veliko tega gradiva, ki je sedaj označeno s stopnjo zaupnosti, ušlo v nekatere medije, predvsem v Mladino in tudi v nekatere dnevne časopise. Kako to, da so ti zaupni dokumenti uhajali v dnevno časopisje, pa ni bilo prisotnega nikogar iz katerekoli koalicijske stranke v tem mandatu, tudi po dostopu, pogledali niso teh dokumentov? Zanima me, ali je o tem sploh odrejena kakšna preiskava davčnega urada ali je odrejena kakšna preiskava informacijske pooblaščenke in kakšnih drugih zadev. Vse to je javno krožilo po medijih, tukaj pred nami pa ste napisali nekaj v neko brošurico in dali gor stopnjo zaupnosti. Ali se vam ne zdi to čudno? Stopnjo zaupnosti! In potem vsi tisti, ki ste o teh "kvazi" zaupnih podatkih razpravljali, citirate na decimalko natančno vse zneske, ki so bili v tem poročilu zapisani in označeni s stopnjo zaupnosti. To je zanimivo. Govorite o nekaterih brezplačnikih oziroma volilnih gradivih. Res je, z roko v roki je bil volilni letak, volilni časopis, kakorkoli temu rečemo, kandidata za predsednika republike – gospa Melita Župevc je bila takrat najbrž tiskovna predstavnica te kandidature –, vendar ta listič, ta letak, ta brezplačnik ni bil zaveden med tiste dokumente, ki so šli na Računsko sodišče. In Računsko sodišče stroškov tega brezplačnika ni revidiralo. Zakaj ni bil z vso skrbnostjo predložen Računskemu sodišču, tako kot vi sedaj tu govorite, je vprašanje za gospo Župevc, ki je vodila tako vehementno in ilustrativno to preiskovalno komisijo. Zakaj? In sedaj tisti, ki o tem govorite, o vseh mogočih namigovanjih in teh zadevah, ne naznanite in ne izpeljete postopkov pri zadevah, pri katerih ste neposredno sodelovali. Pred seboj imam še en brezplačnik, to je Info občan, brezplačni časopis, ki izhaja v 12 tisoč izvodih. Izšel je julija 2010. Velik del tega Info občana je posvečen gospodu Bojanu Kontiču. Zanima me, koliko je bilo računano v tem Info občanu za ta oglas in za te oglase, ki so tu napisani. Brezplačnik je to. Plača ga najbrž Občina Velenje, morda še kdo. To je izšlo julija 2010. Kolega Petka ste za 3 tisoč tu nabijali na križ. In on je plačal tisoč 200 evrov, dokazljivo, z računom. V tem brezplačniku, 12 tisoč izvodov, gospod Kontič, niti besede. Povejte, koliko je plačal za to, da je dobil 12 ali koliko že objav samo v eni številki? Zelo veliko. Skratka, za neko privilegirano pozicijo, ki se je vsi izogibate. Podobno je tudi z drugimi brezplačniki. Dobro jutro je ravno tako v tem kontekstu. En kup objav. Tu govorite o Raščanu in njegovih Delo Revijah. Veste, v veliki meri je za poslovni uspeh nekega projekta odvisen odgovoren lastnik. V veliki meri pa tudi urednik in uredniška politika in članki v teh medijih. Če te edicije, Jana, Obrazi in tako naprej, niso komercialne, najbrž ne morejo poslovati z nekim dobrim rezultatom. Ne razumem vseh tistih, ki se ukvarjate z mediji, da usmerjate ves gnev samo na gospoda Raščana. Morda je odgovoren, morda je kriv, ampak medije so ustvarjali novinarji in uredniki, ne pa gospod Raščan, on je bil samo lastnik, pa še to mu oporekate, da je bil ne vem kakšen lastnik. Ko gledamo naprej te stvari, upam, da boste preiskovali tudi to odločitev Zavarovalnice Triglav, da se nalima na Stožice in se oglašuje tam za 500 tisoč evrov. Gospod, ki je direktor zavarovalnice, naj bi bil menda član Socialnih demokratov, zgodilo se je v mandatu te vlade, zgodilo se je v mandatu tega župana, ki tudi sedaj kandidira – ali pa bo kandidiral – na tak ali drugačen način na teh državnozborskih volitvah. Zanima me, kaj je sedaj s to zgodbo, kako to pokriva in pade v ta kontekst teh oglaševanj, brezplačno. Tam se slikajo osebe, ki so tako ali drugače to zgodbo zapeljale. Zanimive zgodbe. In pravzaprav nihče ne odreagira popolnoma nič. Vi ste vsi zelo veliko besed rekli o Slovenski demokratski stranki in o tem, kako naj bi pri tem sodelovala. Razen nekih namigov, ki so jih vaši poslanci zapakirali za logična sklepanja, niste ponudili nobenega dokaza. Nič. Popolnoma nič. Vi govorite, da je bil nekdo v ozadju . Kdo naj bi bil, ne vemo. Priložili niste enega dokumenta. V poročilu preiskovalne komisije za to ni enega dokumenta. Enega dokumenta ni! Samo neka logična sklepanja Levaniča pa Župevčeve, Slapnika in tako naprej. Zanimivo. Na osnovi logičnih ali pa navideznih sklepanj, navideznih namigov in tako naprej se lahko marsikaj naredi, marsikoga obtoži, marsikoga uniči. In ta projekt preiskovalne komisije o brezplačnikih ima namen, da bi se nekoga uničilo. Ne da bi se ugotovilo dejstva, ne da bi se predložilo dokaze, ampak da bi se nekoga uničilo. Slovenska demokratska stranka ni funkcionar. Ni funkcionar. Namen parlamentarne preiskave je preiskava politične odgovornosti. Slovenska demokratska stranka ni funkcionar. Mislim, da ste si s takšnimi zgodbami naredili ne vem kakšno medvedjo uslugo pri tem, kar bi radi dosegli. Zanimivo je, da ste imeli 19. septembra tiskovno konferenco štirih članov preiskovalne komisije, dva med njimi danes nista niti razpravljala. Gospod Levanič ni danes izrekel niti besede, gospod Miran Jerič ni izrekel niti besede. Na tiskovni konferenci 19. septembra sta ta dva gospoda dejala, da je 90 % v poročilu dejstev, 10 % logičnih sklepanj. Do dejstev ne moremo, ker ste jih označili s stopnjo zaupnosti, čeprav so o njih pisali že vsi slovenski mediji, o raznih shemah in tako naprej, o nekem navideznem toku finančnih sredstev in tako naprej. Ampak do teh dejstev se ne da priti in ni možno pogledati v poročilo. Tudi tisti, ki so bili zaslišani, tega ne morejo pogledati. Ne razumem pa, zakaj imajo znak zaupnosti logična sklepanja in rad bi vedel, kateri od teh štirih sklepov, ki ste jih predložili, je plod logičnih sklepanj in ne dejstev. To je bistvo. Kateri od teh štirih sklepov, ki ste jih predložili, je plod teh logičnih sklepanj? To bi rad vedel, gospa Župevc, zelo natančno. Ali je to prvi sklep ali je to drugi sklep, s katerim posegate in ocenjujete uredniško politiko brezplačnika? To je višek vsega, da ocenjujete to uredniško politiko brezplačnika in tako naprej. Ali je to tretji sklep ali je to četrti sklep? Kateri sklep od teh je plod logičnih sklepanj? Najbrž je vse, kar ste napisali v tem delu, plod logičnih sklepanj, to se pravi plod cilja, ki ste si ga zadali in ste potem nazaj poskušali to zgodbo sestaviti, pa se vam ni izšlo. In zato ste napisali to takšen način, ubesedili na takšen način in to zdaj prodajate kot nek vrhunski dosežek. To je izmišljotina, kar imate tukaj napisano. In dokler ne boste umaknili stopnje zaupnosti, je to dejansko izmišljotina. Vsi, ki so brali poročilo, pravijo, da je to dejansko tudi tako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Župevc kot predlagatelj.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. In vse dotlej, dokler gospod Jože Tanko tega poročila ne bo prebral, je neverodostojen, da o njem sploh govori. Pred dobrim letom in pol, ko smo ustanavljali to preiskovalno komisijo, smo bistvo dveh – izkazalo se je, da je šlo za en projekt – predvolilnih brezplačnikov, to sta Slovenski tednik in Ekspres, strnili v deset točk. Politična diskreditacija, skrivnostni botri, skrivnostni financerji, skrivnostni pisci, oglaševalci, eksces, zloraba medijske zakonodaje, zloraba volilne zakonodaje, zloraba etičnih meril javne besede in zloraba političnega vpliva. Po letu in pol so dejstva naslednja: Da sta bila brezplačnika Slovenski tednik in Ekspres ustanovljena in izdajana z namenom vplivati na volitve poslancev v Državni zbor leta 2008; preko diskvalifikacije političnih tekmecev koristiti vodilni stranki takratne vladajoče koalicije, beri: SDS, beri: predsednik Janez Janša, beri: predsednik Vlade Janez Janša; in zadnje, prikriti predvolilno propagando oziroma kampanjo ter sporno financiranje političnih strank. Dejstvo, da je šlo v tem primeru za način izvajanja negativne kampanje mimo veljavne zakonodaje. Zakon o medijih, Zakon o političnih strankah, Zakon o volilni in referendumski kampanji. In ker veljavna zakonodaja tovrstnih anomalij še vedno ne preprečuje na dovolj učinkovit način, predlagamo, da se pristopi k zakonskim spremembam. In tako dalje Kolega Han je prej povedal en res plastičen primer in ga bom ponovila še enkrat. Če je prispevek za članek v Slovenskem tedniku prišel iz lokalnega odbora SDS, to res ne more biti nikakršen dokaz, da ima ta stranka kaj s tem brezplačnikom, kajneda? Članek je prišel iz SDS, napisali so ga in dejali: Ne, tega političnega nasprotnika niste oblatili dovolj, dajte ga še bolj. Res, nobenega dokaza ni, da je bil to projekt SDS. Res ne. Jaz bi ob taki argumentaciji kot jo imate vi, zardevala. Ampak vi ne, ker je to vaša politična kultura in način, kako se vi pogovarjate s svojimi političnimi konkurenti. In še naprej. V tej zgodbi so bili nedvomno mali in veliki igralci, pomembni in nepomembni, ampak vsak izmed njih je tvoril del ene zgodbe, ki se po mojem in po mnenju preiskovalne komisije ne sme več ponoviti. To je, da bomo pred vsakimi volitvami priča takšnemu izigravanju sistema, kot smo mu bili priča pred zadnjimi volitvami, da bo lahko vsakdo, ki ima vpliv, ki ima denar, diskreditiral vsakogar, ki je na poti njegovim političnim apetitom. Želeli ste govoriti naglas. Imate problem s tem, da smo dosledno spoštovali zakon in dosledno spoštovali poslovnik. O čem pa bi radi govorili na glas? O tem, da v slovenskem političnem prostoru ni stranke, ki bi imela privilegij, da je lahko v času volilne kampanje oglaševala zastonj? Bi želeli govoriti o tem? Z največjim veseljem. Z največjim veseljem. Lahko se pogovarjamo ure, lahko se pogovarjamo še o drugih konkretnih ljudeh, z imeni in s priimki, o konkretnih transakcijah, tudi o tem se lahko pogovarjamo. Ni problema. Ampak ko je bila zaprta seja, se o tem niste želeli pogovarjati. Želite pred slovensko javnostjo pokazati na druge: Poglejte njih, poglejte njega, kaj počne, ne bi se pa radi pogovarjali o tem, kar ste počeli vi in to je navadna politična dvoličnost. Vi, ki startate danes, 11. 10. 2011 na oblast, ne premorete osnovne politične kulture. To je, da najprej pometete pred lastnim pragom, potem pa pokažete na druge. Preiskovalna komisija Državnemu zboru v predlog daje štiri sklepe. Prvi sklep je tisti, ki nekatere na drugi strani najbolj žuli, ampak v bistvu povzema bistvo celotnega dela preiskovalne komisije, to je, da Državni zbor sprejema ugotovitve preiskovalne komisije. Poslanci Državnega zbora si jih lahko preberejo kadarkoli, če seveda to želijo. Večina izmed njih si tega ni želela prebrati, ker jih ni zanimali, kaj o tem piše. Lažje je govoriti na glas, klevetati, govoriti laži, kot pa govoriti na osnovi dejstev. In ko govorite o pluralnosti slovenskega medijskega prostora, to je tako lepa beseda, ampak ko politiki tako zavzeto branijo nek medijski projekt, se vprašaš zakaj. Mene kot politika niste nikoli in ne boste slišali soditi o konkretnem novinarskem delu. Nikoli. Tudi zato, ker sem bila sama novinarka. In taisti ljudje oziroma tisti, ki prihajajo iz medijev, katerih pisci so sodelovali tudi pri teh dveh famoznih brezplačnikih, so o meni kot o predsednici preiskovalne komisije v zadnjem letu dni napisali toliko laži in vzorec je bil isti. Jaz nisem imela možnosti odgovora, ker taisti mediji ne spoštujejo pravice do popravka, jih ne zanima. Ker taisti medij imajo na sodišču toliko zahtevkov, toliko tožb, jih ne zanimajo. Da, in tudi to je slovenski medijski prostor. In več kot očitno je, da ste vi soustvarjali del slovenskega medijskega prostora, zato ga tako zavzeto branite. Kot rečeno, jaz moram reči, da smo svoje delo opravili korektno, v to sem prepričana. Jaz se zahvaljujem vsem kolegom poslancem, ki so izrazili interes sodelovanja v tej preiskovalni komisiji. Nekateri si tega seveda niso želeli, potem pa so nas želeli počakati tako rekoč na zadnjem ovinku in nas zriniti s ceste, žal je bilo prepozno in vašim iskrenim namenom sodelovanja v preiskovalni komisiji nismo verjeli. Kot že enkrat rečeno, hvala kolegom za sodelovanje. Državnemu zboru dajemo v predlog te štiri sklepe in pričakujem, da jih bo Državni zbor tudi potrdil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker amandmaji k predlogu sklepov niso bili vloženi, zaključujem razpravo. Državni zbor bo glasovanje o predlogih sklepov, ki jih je Državnemu zboru predložila preiskovalna komisija, opravil jutri, 12. oktobra 2011 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O POROŠTVU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA OBVEZNOSTI IZ DOLGOROČNEGA POSOJILA V VIŠINI 440 MILIJONOV EVROV, KI GA NAJAME TERMOELEKTRARNA ŠOŠTANJ, D. O. O, PRI EVROPSKI INVESTICIJSKI BANKI ZA FINANCIRANJE PROJEKTA POSTAVITVE NADOMESTNEGA BLOKA 6 MOČI 600 MW V TERMOELEKTRARNI ŠOŠTANJ V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 31 poslank in poslancev s prvo podpisanim gospodom Bojanom Kontičem. Predlog zakona je na 31. seji 30. 9. 2011 in 5. 10. 2011 obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo stališče predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Poslanci Poslanske skupine DeSUS smo med sopodpisniki predloga zakona o poroštvu TEŠ. To seveda tudi pomeni, da smo predlog zakona ob prvi obravnavi tudi podprli. Za ta korak smo se odločili predvsem zato, ker smo se bali, da bi v primeru, da ta predlog zakona ne bi dobil večinske podpore, prišlo do občutne podražitve projekta ali v najslabšem primeru celo do odpovedi posojilnih pogodb ter posledično do izgube TEŠ 6 z močjo 600 MW. S tem pa bi zagotovo prišlo do dolgoročno večjih gospodarskih in socialnih posledic, saj TEŠ že danes predstavlja središčno socialno varovalko kot eden največjih zaposlovalcev v Savinjski in Šaleški dolini. Kot je zapisano v obrazložitvi predloga zakona, se lahko zgodi, da banke, ki sodelujejo pri projektu, v primeru neizdaje poroštva odpokličejo že dane kredite oziroma garancije. Predlog zakona ni dobil zadostne podpore na matičnem delovnem telesu, kar pomeni, da je zakonodajni postopek končan. Kakšne posledice prinaša padec predloga zakona, ne more nihče točno zagotoviti. Eni grozijo z večmilijonsko škodo, drugi to potezo pozdravljajo, češ da nam je uspelo ustaviti ta glomazen in drag projekt. V Poslanski skupini DeSUS ne upamo napovedati posledic padca predloga zakona. Upamo pa, da ne bo posledica, da bo naša država oziroma slovenski davkoplačevalci plačevali namesto investitorja. Vsekakor pa nam je v Poslanski skupini DeSUS žal, da se je tako pomemben energetski projekt izrodil v poligon za medsebojna obračunavanja med nekaterimi političnimi strankami in merjenje moči, kdo bo koga ter kdo se bo bolj ali manj okoristil na račun projekta TEŠ 6. Poslanci DeSUS želimo in zahtevamo, da nova vlada, katerakoli že bo, korenito revidira investicijo TEŠ 6, v dobro investitorja in v dobro Slovenk in Slovencev, nas, davkoplačevalcev. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo stališče predstavil gospod Bogdan Barovič.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Težko je danes govoriti o vsem tistem, o čemer nismo govorili najmanj v preteklih treh letih, pravzaprav ne, najmanj v preteklih sedmih letih, ko je bila na oblasti ena struktura, SDS, danes je druga struktura, SD. V Osnutku predloga Nacionalnega energetskega programa, če ga dobro pogledate, ki je nastajal leta in leta, je bil TEŠ 6 že opredeljen kot TEŠ 6, kot pridobitev, in bile so tudi variante, kaj storiti brez TEŠ 6 – jedrska elektrarna dve, plinske elektrarne brez TEŠ in tako naprej. In prosim vse kolegice in kolege pa tudi medije in ljudstvo, da razume tisto, kar povemo, tako, kot je. Če bi ta projekt imel svoj cilj in namen, tako kot je opredeljen v Nacionalnem energetskem programu, če bi imel svojo realno pot, ki bi jo moral imeti, danes ne bi bilo nobenega dvoma o tem projektu in bi se ta projekt mirno gradil ali pa sploh o njem sploh ne bi govorili. Pota, ki so bila ubrana, so bila čudna. Ampak kljub temu, če je v NEP projekt opredeljen, se ve, da je za ta projekt, ki je dobil tudi kredite - to je najbolj čudno, projekt je dobil kredite -če je dobil kredite, je bilo jasno, da bo za takšno količino kreditov potrebna garancija. Ampak zahtevka za garancijo ni bilo do včeraj. Drugič, ko smo v Državnem zboru približno pred 14 dnevi ali pa tremi tedni, ne me držati za besedo, govorili o poroštvu EFSF – European Financial Stability Facility v Evropi v enormni višini, je bila tu cela Vlada, ki je opravljala tekoče posle, ampak bili so vsi tukaj, vsi, s Pahorjem na čelu, ki je za to govornico moledoval vse nas in vas: Dajte, prosimo vas, sprejmite poroštvo za EFSF. Tule so bili vsi po vrsti. Ko je šlo čez dva dneva za Slovenijo, za poroštvo TEŠ 6, za 400 in še nekaj milijonov, je bil prazen prostor. Čisto prazen. Na matičnem delovnem telesu smo dejali, da naj peljemo zadeve po rednem postopku. Ne, na seji matičnega delovnega telesa je tik pred zdajci generalna sekretarka gospa Kamnarjeva obljubila, da bomo na seji, ki je bila sklicana za TEŠ 6, prejeli mnenje Vlade. Figo smo vredni poslanke in poslanci, ker tega mnenja nismo dobili! In figo smo vredni, ker se Vladi ni zdelo priti prosit in moledovat za Slovenijo in za slovensko firmo. Zdi se jim pa vredno moledovati za EFSF. Ob vsem naštetem, mi povejte, kdo bi bil, vsaj jaz ne bom, tako neumen, da bi rekel ja. In nazadnje bom povedal še svojo zgodbo. Prihajam iz Zasavja, vem, da sem tretji mandat poslanec vseh Slovenk in Slovencev in moram zastopati interese vseh. Ampak da bodo na račun takšnega načina dela uničili Termoelektrarno Trbovlje, ki pa je morala iti na referendum, kjer je padla in je danes v Nacionalnem energetskem programu ni, zato bo ukinjena, zaprta in zaklenjena, na račun TEŠ 6, saj nisem nor, da bi jaz in moji kolegi v Slovenski nacionalni stranki ob vseh postopkih, ki sem jih zdaj naštel, da ne govorim še o drugih, rekel ja. Ampak za to niso krivi Barovič, SNS in vsi tisti, ki so proti, ampak je kriva vlada, ker ni peljala postopkov tako, kot bi jih lahko. Tista prejšnja, ki je postopek začela, in ta, ki je imela dovolj časa in dovolj možnosti, da bi mi mirno rekli, da imamo svojo energijo. Krivdo naj 100 % prevzamejo oni.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo stališče predstavil gospod mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Moram reči, da nam je v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije žal, da se investicija, ki je za Slovenijo pomembna in energetsko tudi potrebna, ni ne začela, ne nadaljevala tako, kot bi bilo potrebno in vse tisto, kar smo seveda do zdaj zgrešili, bo treba popraviti. Sam osebno pa tudi v klubu dvomimo, da se investicijo, ki je že začeta, ki se že gradi, da ustaviti ali prekiniti. Tudi preprosta dejstva so, da Slovenija električno energijo še kako potrebuje, da so pa še kako na mestu tudi razmisleki, opozorila okoljskih nevladnih organizacij in da je zadnji čas, da se nadihamo svežega zraka, potem pa se odločamo. Ena priložnost je bila. Nadaljnje preverbe kažejo, da novembrski datum, ki ga zamujamo, ni bil odločilen, ni zadnji, ni edini. Omenja se datum iz sredine marca, ko bo nova vlada morala sprejeti odločitev, in jaz sem prepričan, da bo poroštvo tudi podelila. Takrat bodo najbrž obžalovali, da te odločitve niso sprejeli v tem času, ker bi se dela odgovornosti in pa dela krivde lahko razbremenili, vendar so po prvem podpisu, po prvem navdušenju tudi tisti iz opozicije umaknili svojo podporo. Teorij za umik je seveda več. Nekateri so se ustrašili tega, da bi bil zakon o TEŠ in pa poroštvu prvovrstna predvolilna tema, za nekatere tudi referendumska teme, ampak o tem bo seveda svoje potrdil že čas. Dejstvo je, da se moramo v Sloveniji usmerjati k alternativnim virom, da pa je še desetletja daleč čas, ko bodo alternativni viri lahko nadomestili tiste konvencionalne. Slovenke in Slovenci nafte nimamo, je pa najbrž treba ekonomsko upravičeno, na okoljsko sprejemljiv način ter ob ustreznih visokih in dodelanih tehnologijah tisto, kar imamo naravnih danosti in pa zalog, tudi pokoristiti. Jaz sem prepričan, da imajo tisti, ki nas bodo nasledili v Državnemu zboru, tako kot za pokojninsko reformo in za interventni zakon, tudi za TEŠ povsem drugačne, povsem boljše rešitve in mogoče se bodo spomnili časa, ko smo vsi skupaj imeli možnost in pa priložnost, da jih z njihovo pomočjo v tej okrogli dvorani tudi rešimo, zaključimo in pa dokončamo. To se seveda ni zgodilo, odgovornost je jasna, odgovornost je naša skupna, predvsem pa se moramo truditi, da ta projekt, ki je po vodenju, po začetku in po nadaljevanju del primer slabe prakse, v Sloveniji tudi uspešno nadgradimo, dogradimo in pa zaključimo, kajti ta trenutek ne pri nas in ne v svetu ne poznam primera, ki bi kot investicija potrošil že toliko davkoplačevalskega denarja, da bi se ga dalo ustaviti. Mi je pa seveda žal, tako kot tudi v Poslanski skupini, situacije, v kateri smo se znašli. Odgovornost ima zagotovo vlada, ki se poslavlja, vlada, ki je projekt začela. Imela bo odgovornost tudi prihodnja vlada, predvsem pa je tukaj izjemno velika odgovornost dveh ministrov s področja gospodarstva, ki sta nam v tem mandatu obljubljala, govorila veliko, vendar je bilo od njunih besed dejanj bore malo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SD bo predstavil stališče gospod Anton Colarič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice, kolegi! Kot kaže, se razprava o poroštvu za 6. blok Termoelektrarne Šoštanj zdaj v Državnem zboru bliža koncu, to pa seveda ne pomeni tudi konec projekta, saj se bo ta zaradi nujnosti in pomembnosti v energetski sliki Slovenije verjetno, vsaj upam, z rahlim zamikom nadaljeval in tudi zaživel. V poslanski skupini Socialnih demokratov smo večinsko razočarani nad odločitvijo, ki je bila sprejeta na Odboru za finance. Zavedamo se namreč, da bo edina sprememba, ki jo nosi ta odločitev, da se bo projekt občutno podražil in da bodo kot posledica seveda višje cene električne energije za odjemalce v prihodnosti. Vsem, tudi našim kolegom iz poslanske skupine, ki so pripeljali do te odločitve, na tem mestu polagam na dušo, da naj čez nekaj let ocenijo stanje, do katerega je njihova odločitev pripeljala in da se takrat, seveda post festum, o svoji potezi tudi kritično zamislijo. Nočem napovedovati prihodnosti, a skoraj prepričan sem, da bo večina to odločitev obžalovala. Še vedno pa lahko v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov brez kakršnekoli grenkobe v ustih rečem, da stojimo za energetsko samooskrbo Slovenije ter se zavzemamo za čim večjo zanesljivost oskrbe z električno energijo, to pa obenem pomeni, da še vedno večinsko podpiramo projekt TEŠ 6. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil stališče gospod mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani! Projekt bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj se je začel v obdobju konjunkture, ko so nenehno rastle cene električne energije in tudi poraba električne energije. Kazalo je, da če bodo te trendi šli naprej, bo kmalu ogrožena tudi zanesljiva oskrba v Sloveniji in zato je bil blok 6 Termoelektrarne Šoštanj spoznan kot eden redkih projektov, ki ga je bilo možno izvesti v razmeroma kratkem času in ki bi združeval tudi več sinergij, torej delovna mesta in podobno. Ko se je zgodilo leto 2008 in prelom oziroma začetek gospodarske krize, je nastal tudi čas, ko bi lahko ponovno premislili o tem projektu, kajti poraba je v hipu padla za 20 %, cene so se prepolovile, nastale so druge razmere. Takrat smo nekateri v tem Državnem zboru in tudi pri Strateškem svetu z energetiko predsednika Vlade, ki odhaja, predlagali, da ponovno premislimo o tem projektu. To se ni zgodilo. Projekt je predvsem zaradi vehemence takratnega ministra za gospodarstvo iz stranke Zares nadaljeval. Gradilo se je pospešeno in kasneje, ko je verjetno tudi zaradi tega projekta nekdanji minister za gospodarstvo odšel iz vlade in je nastopila mesto ministrice njegova dotedanja državna sekretarka, se je zadeva tudi javno spolitizirala, verjamem pa, da se je že prej spolitizirala znotraj stranke Zares. Želim poudariti, da se je projekt dejansko v tem obdobju treh let te Vlade nemoteno nadaljeval, dejansko je tekel, gradilo se je, naročala se je oprema, podpisovale so se pogodbe, plačevalo se je za dobavljeno opremo, medtem ko se je pa veliko, veliko besed in papirja zgodilo na političnem nivoju, tako znotraj posameznih koalicijskih strank kot med strankami vladajoče koalicije. Torej veliko vetra, projekt je šel naprej, dražil se je, izjemno se je podražil v tem obdobju zaradi številnih razlogov, predvsem pa tudi zaradi razlogov politizacije. Ko je torej prišel v Državni zbor predlog zakona o poroštvu za gradnjo bloka , ki sem ga tudi sam sopodpisal, je bila pravzaprav ta odločitev zadnja, finalna in edina, ki jo je glede tega projekta oblikoval Državni zbor. Takrat se je pravzaprav ta politizacija projekta demonstrirala v polni luči skozi nasprotovanje temu projektu s strani nekaj parlamentarnih oziroma ene ključne parlamentarne stranke in tudi nekaj novo nastalih gibanj sedanjih strank, ki so želele ta projekt tudi uporabiti v predvolilne namene, grozile so z referendumom in lahko bi se tudi to zgodilo. Lahko bi se zgodilo, da bi po sprejetju tega zakona v Državnem zboru prišlo do razpisa referenduma in po vsej verjetnosti, sodeč po javnomnenjskih anketah, bi tak referendum tudi padel. To bi bil zadnji žebelj v krsto temu projektu, kajti menim, da bi bilo nadaljevanje ob tako negotovi finančni pokritosti projekta zelo vprašljivo. Zato smo nekateri poslanci predlagali, da se z odločitvijo o tem poroštvu počaka novo vlado, nenazadnje tudi zaradi tega, da preveri tudi nova vlada številke, saj bo morala nenazadnje zagotavljati poroštveno kvoto in poroštva; da se najdejo odgovorni za podražitev tega projekta in da se optimalno tudi ta projekt zaključi. Nemogoče, nesmotrno, nesmiselno bi bilo projekt sredi gradnje, ko je za njega porabljenih že 600 milijonov evrov, prekiniti, zamrzniti ali kakorkoli ne nadaljevati gradnje. To bi bilo po naši oceni najdražje v danih razmerah. In tudi ni res, da bo nastala ne vem kakšna škoda, če se odmakne odločanje o tem projektu v povolilni čas, kajti tudi izjave gospoda Ropa, ki ima pomembno vlogo v Evropski investicijski banki, kažejo, da lahko ta banka s tem poroštvom tudi počaka glede odobritve kredita. Verjetno je tako tudi z Evropsko banko za obnovo in razvoj kakor tudi s samim dobaviteljem opreme, francosko državno družbo Alstom. Skratka, menimo, da je najbolj racionalno in gospodarno za davkoplačevalski denar to, da se s tem projektom s tem poroštvom počaka v ne toliko razgret povolilni čas in da se takrat ob preverbi finančnih ozadij in podražitev to poroštvo seveda tudi odobri.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares bo predstavil stališče gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Stališče Poslanske skupine Zares do tega vprašanja je bilo jasno od samega začetka. Žal so se nekatere stranke vedle skrajno nedosledno in neodgovorno. Po tistem, ko smo v splošni razpravi še enkrat razkrili znamenito pismo cenjenega kolega Vizjaka Borutu Pahorju iz leta 2009, ko si je privoščil salto mortale in pravzaprav ožigosal zagovornike TEŠ 6 z zelo sočnimi izrazi, smo tak salto mortale ponovno doživeli tukaj, najprej s podpisom poslancev SDS zahteve za izredno seje o poroštvu, nato pa z novim saltom mortale, ko so to barko zapustili, saj so slutili, da jim to ne prinaša kakšnih posebnih točk pred volitvami. Čestitam za tako doslednost. Stranka Zares je bila do tega vprašanja vselej dosledna. Toliko dosledna, da je sprejela celo razkol znotraj stranke. Kajti tisti minister za gospodarstvo, ki je dovolil, da je projekt od 26 milijonov zrastel na 400 milijonov, je zapustil to stranko in to prav na točki največjega razhajanja, to je TEŠ 6. Mi smo trajnostno usmerjena in naravnana stranka. In to dosledno trajnostno. In smo vselej opozarjali, da bo ta projekt, da ta termoelektrarna, ki je najdražja v Evropi – milijarda 400, če ne več, je predvidena cena tega načrta – po našem mnenju zahtevala tudi v prihodnosti bistveno več pozornosti politike. Najprej, ker zapuščamo tisto trajnostno usmeritev, ki bi jo vsi pričakovali, ker gremo trmasto naprej po poti netrajnostnih rešitev, ki so za nameček zelo drage za žepe davkoplačevalcev. In prav zaradi teh 400 milijonov, ki so bili že zapravljeni, menimo, da bi ob vseh preiskovalnih komisijah v tem Državnem zboru potrebovali eno preiskovalno komisijo, ki bi se lotila prvih zametkov, začetkov te zgodbe in nadaljevanja. Zakaj smo prišli do 400 milijonov, ne da bi bili transparentni javni razpisi in javna naročila, vse tisto, o čemer je prvič zelo jasno nekaj povedala samo ministrica Darja Radić. Pred tem je bila megla. Megla velikih lobijev, ki so na tem veliko služili, ki bi projekt peljali naprej v soglasju z največjima strankama v Sloveniji, tudi z SDS, ki je pravi in prvi boter tega projekta. Na koncu bi se verjetno izkazalo, zakaj in kdo je služil na račun zdravja in okolja naslednjih generacij. 50 let hipoteke bo postavili tem generacijam, 50 let omejevanja ali celo preprečevanja novih trajnostnih načrtov, ker bomo morali plačati ta dolg. Te črne luknje ne bomo nikoli uspeli pokriti. Če bo stranka Zares v tem parlamentu, in bomo v naslednjem parlamentu, v novem mandatu, ena od prvih zahtev bo preiskovalna komisija o TEŠ 6, ker želimo priti do konca. Zakaj, kdaj se je začelo, kdo je služil in zakaj smo prišli do take astronomske cene? Nam je samo v veselje, da zakon o poroštvu ni šel skozi na tako lahkoten način, tudi mimo vseh uveljavljenih procedur, in da si bomo končno lahko vzeli čas in v naslednjem mandatu secirali ta največji finančni in ekološki polom neodvisne Slovenije.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo stališče predstavil gospod Franc Bogovič.
Pozdravljeni, spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Projekt TEŠ 6 je največji projekt, ki se je izvajal v naši državi v zadnjem mandatu, ko govorimo o državnih projektih ali projektih državnih podjetij. Projekt, ki je bil sprejet v letih 2006, 2007, 2008, je bil resnično podpisan v času velike konjunkture, ko je bila električna energija zelo draga, ko je bil tudi manko električne energije v celotni Evropi velik ko so bile tudi surovine na najvišjem nivoju cen, se pravi konec leta 2008. Takrat je bila podpisana rezervacijska pogodba za izgradnjo tega mega projekta. Ko se je zgodila finančna kriza in ko se je v evropskem prostoru sprejel energetsko okoljski paket, sem januarja 2009, se pravi na eni prvih sej, postavil poslansko vprašanje predsedniku Vlade gospodu Pahorju, pridobil na koncu tudi dovolj glasov, da smo imeli o poslanskem vprašanju okoli TEŠ 6 razpravo v Državnem zboru. Vprašanje in razprava sta šla v to smer, ali je treba zaradi novih okoliščinah, ko so cene padle, ko je poraba padla in ko je sprejet energetski okoljski paket, ponovno razmisliti o projektu in konec koncev tudi odpreti pogajanja, kajti cene surovin in tudi naročila so na tem področju drastično upadla. Takrat je bila narejena, po mojem globokem prepričanju, zelo velika napaka Vlade, ki je na eni strani zaradi razdorov znotraj različnih strank in zaradi različnih pogledov ministrov, ki so se odvijali tudi na javni sceni, dopustilo dvoje. Na eni strani, da se je pišmeuhovsko obnašala do tega projekta, da se ni opredelila, ali je projekt primeren za nadaljevanje, ali so cene, za katere je bil tudi dogovorjen ta posel, primerne. Na drugi strani pa je dopustila, da se je projekt v naravi izvajal naprej. Ko je v nadaljevanju prišlo še do takšne podražitve projekta, da je bilo potrebno poroštvo države, tudi država tri leta ni odreagirala na to zadevo, in na koncu mandata, sedaj predčasno zaključenega, smo poslanci obravnavali to temo v obliki poslanskega zakona, v klopeh, kjer pa bi morala sedeti vlada, ni bilo nobenega posameznika. Zato je tudi zdaj takšno kaotično stanje pri tem projektu, da imamo več kot 400 milijonov porabljenega denarja, računov, ki jih bo treba poravnati v naslednjih pol leta za približno tak znesek, se pravi za novih 400 milijonov, in da čaka tudi še ostanek računa, glede na to, da so vsi posli izpogajani. Kot odbor podobno konfuzno, kot se je Vlada obnašala do tega področja, na prejšnjem zasedanju ni sprejel odločitve, imamo danes to situacijo, da se seznanjamo, da se država v štirih letih do tega projekta ni mogla opredeliti, da imamo zdaj na vrsti nekaj možnosti. Ne vem, ali bodo uspeli investitorji, se pravi Holding Slovenske elektrarne in tudi TEŠ, privabiti v tej fazi eventualne zasebne investitorje in potem ne bi bilo treba imeti državnega poroštva. V nasprotnem primeru pa se bomo v parlamentu spet srečali s tem poroštvenim zakonom. Na nek način je čudno tudi to, da so se tudi okoljska gibanja zbudila in na nek način jasno opozorila na ta projekt šele proti koncu, ob sprejemanju državnega poroštva, ne pa takrat, ko se je projekt v celoti začel. V bodoče želim in upam, da bo imel ta projekt in cela država bolj odgovorno Vlado, ki se bo znala do tega projekta opredeliti, reči ja ali ne, oba sta možna odgovora, in če bo rekla ja, bo najbrž treba iti pred nov parlament in se opredeliti do državnega poroštva, ali pa da v projekt vstopi zasebni kapital. V nasprotnem primeru pa nam zagotovo grozi zelo velika gospodarska škoda na eni strani in na drugi strani tudi velika socialna tempirana bomba v Šaleški dolini, ki je v veliki meri odvisna tudi od samega rudarjenja in v nadaljevanju tudi proizvodnje električne energije. Žal je postopek potekal z metodo izvršenih dejanj, ki je v tem postopku naletel na čeri, preko katerih v tem trenutku ne more priti. Bojim pa se, kot sem že dejal pri stališču Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke v prvi obravnavi, da je lahko to tudi model, po katerem se bodo veliki projekti umeščali v prihodnosti in da bodo na tak način tudi vsi ti projekti ogroženi v prihodnje. V Slovenski ljudski stranki smo zgroženi nad samim postopkom celotnega projekta in imamo mirno vest, ker smo prvi opozarjali na pasti tega projekta, žal pa tisti, ki so odgovorni za državo v tem mandatu, tega niso slišali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PRAVILIH CESTNEGA PROMETA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona gospodu mag. Andreju Vizjaku.
Spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Z Zakonom o pravilih cestnega prometa smo na predlog Vlade predpisali pretirano visoke denarne kazni tudi za neznatne oziroma za majhne prekrške. In ta zakon je pravzaprav v praksi pokazal, da smo s temi rešitvami dejansko pretiravali. Mislim, da moramo narediti korak nazaj. Moramo narediti korak nazaj predvsem na področju kaznovanja za tiste drobne prekrške, ki po svoje niti ne pomenijo ogrožanja varnosti drugih udeležencev v prometu in dostikrat služijo le za polnjenje proračuna. Številni dogodki v praksi kažejo, da se določbe in nek namen kaznovanja v smislu zagotavljanja večje prometne varnosti uporabljajo kot nek inkasantski princip in verjetno ni daleč od resnice, da imajo nekateri znotraj policije oziroma ministrstva tudi navodila, da se guli in obere državljane tudi s kaznovalno politiko z namenom polnjenja proračuna oziroma z namenom blaženja posledic nesposobnosti Vlade tudi pri zagotavljanju finančne stabilnosti v državi. In da so tudi tisti državljani, ki od primera do primera storijo prekršek v cestnem prometu, žrtveno jagnje, ki se jim pobere vse, kar pravzaprav še imajo. Ponavadi so tisti najbolj prikrajšani oziroma tisti z najnižjimi dohodki pri tem tudi najbolj prizadeti. Zato smo se v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke odločili storiti korak v smislu omilitve te pretirane kaznovalne politike in predlagamo, po športno rečeno, rumeni in rdeči karton za blažje prekrške. Torej, če udeleženec v cestnem prometu stori prekršek in pri tem, poudarjam in podčrtujem, ne ogroža varnosti ostalih udeležencev in varnosti prometa nasploh, se mu izreče opomin. Ne izreče se mu globe in ostalih kazni, ampak se mu izreče opomin, in če ponovno stori tak prekršek v obdobju enega leta, se ga takrat tudi oglobi s predpisano globo. Torej, najprej dobi tako imenovani rumeni karton in šele potem se mu izreče globo. Za kakšne prekrške gre? Gre za prekrške, pri katerih tudi policist, ki ima nenazadnje nekaj znanja s tega področja, oceni, da se ne ogroža varnosti oziroma ne povzroča škode. Naštel bom recimo tri primere prekrškov, za katere menimo, da lahko izpolnjujejo te pogoje. Prvi je gotovo varnostni pas. Gre za 120 evrov. Gre za 120 evrov, kar je pri minimalni plači, pri nizkih pokojninah lahko tudi veliko breme. Gre recimo za uporabo telefona. Gre nenazadnje za prekoračitve hitrosti do 10 oziroma 20 kilometrov. Lahko vam navedem primer. Gotovo je zelo nevarno, če se prekorači hitrost v nekem območju umirjenega prometa, recimo pred šolami, vrtci, v času, ko se tam otroci dejansko nahajajo. Veliko vprašanje pa je, ali se prekoračitev do 10 kilometrov na uro v soboto, ko ni otrok, ko pravzaprav ni funkcije, zaradi katere je umirjen promet, enako kaznuje. Dostikrat se kaznuje in mislim, da je prav, da se v takem primeru izreče opomin. Velika razlika med tem, kar predlagamo in opozorilom, je v tem, da se pri opominu mora izreči opomin, ne da ima policist diskrecijo, ali izreče opozorilo ali sicer kaznuje. Seveda predlagamo te omilitve tudi za prekoračitve hitrosti do 20 kilometrov v naselju. Zelo radi lovijo radarji na primer pri tabli "naselje", kjer še dejansko ni nobenega ogrožanja varnosti in podobno. Skratka, v tem želimo narediti ta zakon nekoliko prijaznejši do ljudi in hkrati spoštovati varnost v cestnem prometu.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnikom Vlade. Gospod minister za promet dr. Patrick Vlačič, imate besedo.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Najprej mogoče začnem tam, kjer je bilo zdaj s strani predlagatelja končano. Zakon je prijazen do ljudi, zlasti je prijazen do šibkejših udeležencev. Ni pa prijazen do tistih, ki kršijo cestno prometne predpise, ki vozijo pijani ali pa vozijo hitreje. Tukaj je glavni del povečanih kazni in zaradi teh jaz ne vidim nobene posebne potrebe, da bi jim zmanjševali kazni. Enostavno ne. 1. julija so se začeli uporabljati novi zakoni na področju varnosti cestnega prometa, ki sistemsko urejajo področja prometnih pravil, motornih vozil, voznikov in cest, prvi meseci njihove uporabe pa so dali pričakovane rezultate. Zmanjšalo se je število prometnih nesreč in, kar je najpomembnejše, število smrtnih žrtev zaradi posledic prometnih nesreč. To so predvsem rezultati skupnega dela vseh preventivnih in represivnih organov in veliki medijski pozornosti, ki so jo spodbudile vsebinske spremembe pa tudi višje globe in sankcije. Z res pomembnimi novostmi, ki jih omogoča spremenjeni Zakon o prekrških se od 1. oktobra lahko izvajajo tudi preventivni programi od zdravstvenih pregledov s svetovanjem do rehabilitacijskih programov in vadbe varne vožnje, ki omogočajo, da bodo vozniki spremenili svoje vedenje. Za tiste voznike, ki storijo manjše prekrške, je omogočena prostovoljna udeležba na programih, ki v večini primerov vplivajo na pozitivno spremembo vedenja, za hujše kršitve pa je predvidena obvezna udeležba na kontrolnih zdravstvenih pregledih in ustreznih programih, ki jih bo določila stroka. Zakaj ponavljam dejstva, ki jih dobro poznate, saj ste pred nekaj meseci po temeljiti javni razpravi in široki strokovni razpravi v Državnemu zobru te zakone potrdili prav vi? Govorim zato, ker se tako sistemsko povezanih zakonov, ki se šele začenjajo uporabljati, pa naj bodo predlogi še tako dobronamerni, ne spreminja, dokler dajejo pozitivne rezultate. Sporočilo, ki ga dajemo udeležencem v prometu, zlasti najšibkejšim in najbolj ogroženim, mora biti enostavno in jasno, in sicer, da želimo zagotoviti čim višjo raven varnosti. Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o pravilih cestnega prometa, ki ga je vložila skupina poslancev v nasprotju s prej navedenimi pričakovanji posega v materijo Zakona o pravilih cestnega prometa na način, da vanj vnaša ureditve, ki sodijo v Zakon v prekrških, in da predvidene postopke pravkar uveljavljene zakonodaje bistveno spreminja. Namen in vsebina Zakona o pravilih cestnega prometa ni določanje vrst sankcij in poseganja v materijo Zakona o prekrških, ampak je določanje prometnih pravil. Zakon o pravilih cestnega prometa določa višino globe in kazenske točke za posamezne kršitve prometnih pravil, ne more pa postavljati novega, drugačnega sistema, kot ga predvideva Zakon o prekrških. Predpisovanje prekrškov in sankcij. Zanje je materija Zakona o prekrških, kjer so določeni splošni pogoji za predpisovanje prekrškov in sankcij zanje, splošni pogoji za odgovornost za prekrške, za izrekanje in za izvršitev sankcij za prekrške, postopke za prekrške ter organe in sodišča za odločanje o prekrških in so taksativno naštete, kot na primer globa, opomin, kazenske točke, prepoved vožnje, izgon tujcev iz države, odvzem predmetov in tako naprej. V skladu s sedmim odstavkom 4. člena Zakona o prekrških se lahko o pogojih in na način določen z zakonom namesto uvedbe postopka o prekršku oziroma izdaje odločbe o prekršku storilcu izreče samo opozorilo. Tako da to, kar je bilo prej rečeno, ne drži. Če se nekdo ne priveže z varnostnim pasom, ga policaj že danes lahko zgolj opozori. Lahko! Ureditev, kot jo predvideva predlog zakona, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev, bi posegla bistveno v materijo Zakona o pravilih cestnega prometa in ustvarila novo prakso, ki bi bila nesistemska, z vidika uporabnika pomenila manjšo pravno varnost, neustrezno urejanje plačila polovičnega zneska izrečene globe in opominov v zakonu, ki ureja zgolj pravila cestnega prometa. Poleg te sistemsko nesprejemljive spremembe pa bi morebitne spremembe simbolno sporočale, da s temeljitimi spremembami na področju varnosti cestnega prometa ne mislimo več tako resno in se odpirajo možnosti za ravnanje po starem. Ob razloga sta tako odločujoča, da Vlada Republike Slovenije ne podpira predlaganih sprememb in predlaga, da zakona ne podprete. Dovolite, da na koncu povem samo še to, da razumem, da so te kazni lahko za nekoga preveč obremenjujoče, ampak tukaj je treba potem narediti korak naprej, ne z zmanjševanjem kazni, ampak s prilagajanjem kazni posameznikom, ne pa s tem, da bomo zdaj globalno začeli zmanjševati kazni. Tisti, ki so izgubili svojce v prometnih nesrečah, še kako dobro vedo, kako pomembno je spoštovanje teh pravil.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila stališče gospa mag. Sara Viler.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predlagatelji so smiselno in realno predstavili, kje in zakaj so nekatere kazni neizmerno visoke in predvsem neprimerne za doseganje ciljev, ki jih je zasledovala Vlada, ko je trenutno veljavni Zakon o pravilih v cestnem prometu predložila v parlament. Že takrat so strokovnjaki opozarjali, da zasledovanje zaželenega cilja ne bomo mogli doseči. Statistike kažejo, da so imeli prav. Predpisane kazni so neživljenjske, na primer štirikrat višje kot so v Avstriji. Pri veljavnem zakonu ne moremo mimo dejstva, da je bil sprejet za polnjene državne blagajne na račun šibkejše populacije, ki ji je v večini primerov z izrekom kazni ogrožena eksistenca. To je po mnenju Slovenske nacionalne stranke nedopustno. Uvedbo instituta izreka opomine namesto globe za majhne prekrške, s katerimi se neposredno ne ogroža varnost cestnega prometa in tudi s katerimi se ne povzroča škodljivih posledic v prometu pri prvič storjenem prekršku, v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke podpiramo. Z navedenim načinom z mehko roko pripomoremo k učinkovitejši vzgoji voznikov v nasprotju z uporabo brezobzirne represije. Če pa udeleženec prekršek ponovno izvede, se pač izreče predpisana globa. Hkrati pa predlagana novela Zakona o pravilih cestnega prometa omogoča tudi plačilo polovične globe v roku 30 dni. Glede na vsesplošno krizo, ki vlada v naši državi, je to pošten način izvajanja zakona tako za državo kot za državljane. Zato bomo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke predlog zakona podprli.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil stališče gospod mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Prijazen pozdrav odhajajočemu ministru in pa njegovemu strokovnemu sodelavcu! Veliko smo danes govorili o rumenih in rdečih kartonih. Jaz sem prepričan, da bo zakon danes dobil rdečega, predvsem zato, ker se iz človeških življenj, smrtnih žrtev in invalidov ne gre norčevati na račun pobiranja političnih točk. Zagotovo kazen vsakega od nas, še najbolj pa tiste, ki težko živijo in slabo zaslužijo, prizadene, ampak vse to ni prav nič v primerjavi s tem, da se nekomu zgodi tragedija, povzroči smrtne žrtve in pa preživi. Taki ljudje, ki imajo kaj vesti, od življenja nimajo več veliko. Varnostna problematika v Sloveniji, kamor spada tudi število žrtev, se je v tej državi v zadnjem letu kar precej izboljšala, zato v Liberalni demokraciji Slovenije nasprotujemo predlogu Slovenske demokratske stranke, po katerem bi se za tako imenovane majhne prekrške v cestnem prometu pri prvič storjenem prekršku namesto globe izrekel opomin. Statistika nas namreč uči, da so številni, številni povratniki, pa to ne enkrat ali dvakrat, ampak desetkrat, dvajsetkrat, tridesetkrat. Za njih seveda tak ukrep ne bi bil nobena rešitev, nobene preventiva. Predlog je všečen in ga razumemo predvsem v kontekstu prihajajočih volitev, ne zdrži pa resne strokovne presoje, čakamo pa seveda, ker je časa malo, še tistega o ukinitvi vinjet, davkov, položnic in pa še česa. Po novi zakonodaji, ki je v letošnjem letu prinesla predvsem strožje kazni za prehitro vožnjo pod vplivom alkohola in vožnjo v nasprotno smer, je šlo za strokovno in primerjalno utemeljeno spremembo celotnega prometno-varnostnega sistema v naši državi. Hkrati pa je nova zakonodaja tudi plod številnih pogovorov s svojci žrtev prometnih nesreč, z nevladnimi organizacijami, ki so opozarjale na nezadostno odzivnost države pri zmanjševanju žrtev prometnih nesreč. Slovenija je bila še leta 2008 z 214 mrtvimi na cestah na repu držav članic Evropske unije. Nekatere hude prometne nesreče, vožnja po avtocestah v nasprotno smer, prehitre vožnje, izjemno hitre vožnje, vožnja pod vplivom alkohola, so odprle vrsto vprašanj, predvsem kako umakniti alkoholizirane voznike s cest in kako učinkovito ukrepati zoper storilce. Pomembno je, da nova zakonodaja ni samo represivna, saj omogoča na primer tudi odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja pod določenimi pogoji. Sodišče tako lahko naloži vozniku, ki je bil obravnavan zaradi hitrosti, tudi opravljanje programa dodatnega usposabljanja za varno vožnjo, od tistih, ki so bili na primer alkoholizirani, pa lahko zahtevajo opravljanje kontrolnega zdravstvenega pregleda in vključitev v kar tri rehabilitacijske zdravstvene programe. To pomeni, da se bo moral voznik, ki je odvisen od alkohola, obvezno zdraviti, če bo želel, da se prenehanje veljavnosti vozniškega dovoljenja odloži. Če sodimo po rešitvah iz tega predloga zakona in če bo vlado v naslednjem mandatu zopet vodila stranka SDS, lahko z veliko verjetnostjo pričakujemo ponovitev populističnega vzorca iz mandata 2004–2008. Po besedah tedanjega ministra za notranje zadeve, se "kaznuje najstrožje tiste prekrške, ki so najbolj pogosti vzroki nesreč, in najtežje kršitve, pri ostalih prekrških pa policisti izvajajo opozorila in zato je prišlo do zmanjšanja števila kaznovanih oseb". Tako suhoparna kaznovalna statistika, ampak žrtve, prižgane sveče ob cestah in na pokopališčih pa dokazujejo nasprotno, da rezultata ni bilo in da to ni bila prava politika. Označitev novega zakona za inkasantski zakon je žaljiva. Tudi in pa predvsem do vseh tistih, ki so v prometnih nesrečah izgubili svoje nedolžne svojce ali pa so njihovi nedolžni svojci po prometnih nesrečah ostali invalidi. Ob tem v Liberalni demokraciji Slovenije želimo še enkrat poudariti, da gre za izrazito populističen in predvolilno obarvan poseg v komaj sprejeto zakonodajo, ki predstavlja kompleksen sistem zagotavljanja varnosti v cestnem prometu, in to mimo mnenja stroke, da ob tem niti ne omenjamo, da je samo zakonsko besedilo pravno-sistemsko skrpucalo in ni v skladu z Resolucijo o normativni dejavnosti. V zadnjih letih je bil na področju prometne varnosti narejen pomemben korak naprej in v letošnjem letu je število mrtvih na cestah tako, da smo se iz repa statistike evropskih držav pomaknili na sredino, zato bi bila blažitev kaznovalnega sistema povsem napačno sporočilo udeležencem v cestnem prometu. Predlagatelji opozarjajo tudi na finančne zmožnosti kršiteljev. Ta problem in dilema držita in obstajata, ob tem pa se seveda zamolči, da so se z novo zakonodajo zagrožene globe za manjše prekrške, za tiste nepomembne, s tem zakonom, ki se ga danes spreminja, znižale. Tisto, kar bi na koncu v imenu Liberalne demokracije Slovenije želel opozoriti, pa je na preprosto dejstvo, da se z umirjeno, varno, strpno in previdno vožnjo vsak od nas lahko izogne vsaki kazni.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo stališče predstavil gospod Alojz Posedel.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo, kot ponavadi, glasovali različno, vsak po svojem prepričanju, kako se je treba odločiti o tem predlogu zakona. Enotni pa smo si v tem, da je zagotavljanje prometne varnosti zelo pomemben cilj, ki ga moramo doseči skupaj, in enotni smo si tudi v tem, da gre verjetno v tem primeru vložitve takšnega zakona v tem trenutku za populističen ukrep, da gre za predvolilno obdobje in da je zato predlagatelj samo ena stranka, v tem primeru SDS. V želji, v resnični želji po izboljšanju dobrega za državljanke in državljane bi bile te pripombe in spremembe strokovno opredeljene, tudi širše, ker se vsi zavedamo, da so bile razmere in število smrtnih žrtev v prometu takšne, da so zahtevale strožjo zakonodajo in da je takšen zakon tudi bil sprejet. Ali obstaja dolgoročna povezava z višino kazni in številom smrtnih žrtev sicer ni natančno in dokončno določeno, pa vendar je bilo zelo jasno sporočilo vsem kršiteljem, da so se zadeve spremenile in da se je treba v prometu ravnati bolj odgovorno, ker je posledično tudi kazen tista, ki to zahteva. V večini poslanskih skupin se ugotavlja, da je socialno stanje posameznikov v tej državi takšno, da sistem določitve višine kazni verjetno ni primeren. Zato bi tudi pričakovali, da bi to dobronamernost predlagatelj želel urediti v Zakonu o prekrških. Tam bi lahko bolj enostavno znižali kazen za nepripet pas ali za telefoniranje, zagotovo pa predlagan način oziroma sistem, da bi samo s tem, da bi lahko policist opozoril ali ne opozoril in potem drugič šele kaznoval, prišli v eno obdobje, verjetno ni dober in ga vemo, kako je, če se lahko policist sam odloča, ali je nekaj varno ali nevarno. Še bolj presenetljivo, da ne rečem grozljivo, je bilo danes pojasnjeno, zakaj pred šolo omejitev ob sobotah. Ja, verjetno ne bomo šli naprej s to logiko razmišljanja. Zakaj pa je omejitev takrat, ko je pouk, takrat tako iz šole ni otrok. Naj bi bila omejitev samo med odmori, ko so otroci zunaj? Te obrazložitve so nestrokovne in bi pričakovali, da bi ob resnični želji narediti pozitivne učinke za državljanke in državljane bil ta predlog v drugem zakonu, se pravi v znižanju višine prekrškov in predvsem tisto, kar je omenil tudi minister v uvodu, da bi posamezno višino kazni morali povezati z materialnim stanjem tistega, ki prekršek stori. To je urejeno v drugih državah in to bi bilo nujno treba tudi v Sloveniji. Prepričan sem, da bo tako v nadaljevanju ta zakon in Zakon o prekrških v cestnem prometu doživel določene spremembe. V tem trenutku pa bomo, kot rečeno, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev o tem zakonu glasovali različno. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SD bo stališče predstavil gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Prometna pravila predstavljajo osnovo prometnega reda na javnih cestah in zaradi lažjega izvajanja zelo obsežnih zakonskih vsebin Zakona o varnosti v cestnem prometu sta v tem mandatu na Ministrstvu za promet in Ministrstvu za notranje zadeve pripravili Zakon o motornih vozilih, Zakon o voznikih, Zakon o cestah in Zakon o pravilih cestnega prometa. Namen razdelitve posameznih področij je bila ravno preglednost in učinkovitejša uporaba te zakonodaje tudi potem pri izvajanju pravil v cestnem prometu. Zakon o pravilih cestnega prometa sicer opredeljuje zgolj pravila in pravila so seveda ena od najpomembnejših dejavnosti varnosti v cestnem prometu. Čeprav je v veliki večini prometnih nesreč vzrok napaka ali zmota v ravnanju posameznega udeleženca, je njegovo ravnanje v cestnem prometu v največji meri včasih tudi posledica zunanjih vplivov, na katere ne more neposredno vplivati. In velikokrat se seveda pogovarjamo tudi o odgovornosti države, ki jo lahko opredelimo kot odgovornost za varnost v cestnem prometu, ki se nanaša predvsem na stanje cest in njihovo opremo, na vzgojo, na izobraževanje in seveda na sistem sankcioniranja. Zakon, ki smo ga sprejeli konec leta 2010, je zvišal globe za najhujše prekrške in znižal globe za najnižje prekrške. In kot najnižje prekrške smo takrat opredelili predvsem neupoštevanje znaka ali ukaza pooblaščene uradne osebe, kršitev določb o odstranitvi izločenega vozila s ceste, neupoštevanje znaka, s katerim pooblaščena uradna oseba ustavlja voznika, ravnanje v nasprotju z odredbo omejitve ali prepovedi prometa, kršitev določb o nalaganju in razlaganju tovora na cesti in tako naprej. Skratka, zelo jasno so bilo opredeljeni manj pomembni prekrški, ki ne ogrožajo toliko varnosti v prometu, predlagatelj pa je danes tudi navedel, da imam v mislih predvsem uporabo telefona med vožnjo, neuporaba varnostnega pasu in prekoračitev hitrosti v naseljih. Menimo, da preden bi prešli na pisanje Zakona o pravilih cestnega prometa, ki bi opredelil, da so to manj zahtevni ali pa manj nevarni prekrški je pri tem seveda potrebna predvsem strokovna analiza v krogu strokovne javnosti, ki se ukvarja s problematiko varnosti v cestnem prometu. Uporaba telefona je namreč velikokrat usodna za udeleženca, ravno tako neuporaba varnostnega pasu in tudi prekoračitev hitrosti ob vikendih. Moramo vedeti, da so seveda igrala, igrišča in vse, kar se dogaja, velikokrat uporabljena tudi ob sobotah s strani otrok in zelo težko je pravzaprav udejanjati potem ta pravila v cestnem prometu glede na dneve, ne pa glede na udeležence v prometu. Tako da menimo, da je to besedilo zakona napisano predvsem ali najbrž v smislu nekih predvolilnih bombončkov, ko se želi tudi na račun varnosti v cestnem prometu pridobiti nekaj glasov. Menimo, da je to neodgovorno, neodgovorno je pa tudi to, ker se s tem zakonom posega tudi v Zakon o prekrških in nenazadnje dobimo potem neko mešanico nepreglednih zakonskih rešitev, ki pa zagotovo tudi zmanjšujejo samo pravno varnost vseh, ki so recimo udeleženi v nesrečah. Samo plačilo globe ni predmet Zakona o pravilih cestnega prometa , ampak Zakona o prekrških, in nenazadnje je tudi po zdaj veljavni zakonodaji mogoče namesto uvedbe postopka o prekršku oziroma izdaje odločbe o prekršku izreči opozorilo vozniku oziroma udeležencu v cestnem prometu. Tako da te rešitve so danes že na razpolago. Za kakršnekoli drugačne vsebine pa seveda menimo, da je treba pri tem resnično opraviti resno strokovno analizo. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je Predlog zakona o spremembi Zakona o pravilih cestnega prometa neprimeren za nadaljnjo obravnavo in ga seveda ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil stališče gospod mag. Andrej Vizjak.
V Slovenski demokratski stranki bomo seveda te predlagane rešitve podprli. Je pa priložnost in čas, da rešitve nadgradimo v nadaljevanju procedure pri sprejemanju tega zakona. Menimo, da tisti, ki nasprotujejo – še posebej smo tu slišali ministra in nekatere –, pravzaprav potvarjajo dejstva. Ta zakon sploh ne tangira kakršnekoli oprostitve ali možnosti izreka opomina za hude prekrške, nikakršne možnosti za tiste, ki dejansko ogrožajo varnost cestnega prometa. Bilo je omenjeno, da bi želeli na nek način spregledati pijane voznike in podobno, kot se je celo izrazil minister. Ta zakon sploh ne govori, da je možno izreči opomin za prekrške, ki so povezani z vinjenimi vozniki. Tudi ne s tistimi, ki vozijo v napačno smer. Tudi ne s tistimi, ki storijo resne prekrške, ki so ocenjeni z globami nad 300 evrov. Ta zakon govori zgolj o malih prekrških, in še to pod pogojem, da policist, ki izhaja iz okoliščin, oceni, da se ne ogroža varnosti udeležencev v cestnem prometu. Kolikokrat smo priče temu, da nas policist ustavi pred cestninsko postajo, ob jasnem dnevu, ko je mir ni nikjer nikogar, ustavi pa nas zaradi tega, ker nismo do 10 kilometrov ali do 20 kilometrov natančno spoštovali tistih prometnih omejitev, ki so konec koncev tudi 40 na uro, pa ne ogrožamo nikogar. V takem primeru predpisujemo izrek opomina. Pravite, da imajo policisti do sedaj možnost izreka opozorila. Ja, res je, ampak to je njegova diskrecija, ali ga uporabi ali ne. Če ima nalogo od nadrejenih ali če je neke vrste naloga v policiji – in verjamem, da je –, da se olupi vse prekrškarje, še posebej pa majhne, zato da se polni državni proračun, potem prihaja do izreka teh glob in do nejevolje voznikov, ki so kaznovani za male prekrške, nepomembne prekrške. In s tem se ustvarja vtis, da je Zakon o pravilih cestnega prometa inkasantski zakon in ni se za čuditi tudi stališču Liberalne demokracije, ker je bila pač ministrica, ki je na nek način tista, ki pobira te kazni, iz istega gnezda. Torej, želim poudariti, da je namen tega zakona, da se ne sankcionira tako drastično oziroma da se izreče opomin za manjše prekrške. Prej sem navedel nekatere, naj nadaljujem. Gre recimo tudi za prekrške povezane s pešci. Tu so predpisane kar močne kazni. Če recimo pešec hodi, pa ni ustrezno označen. Torej, vsak mora biti ustrezno označen. Če ni, je globa, ne glede na to, ali je kakšna nevarnost zanj ali ne. Ali je to pravilno? In podobne so tudi globe za voznike, še enkrat bom poudaril ta primer, ko se ga pri tabli "naselje", kjer ni hiš – ker označitev naselij ni povezana s tem, kje se začnejo stavbe in možnost nevarnosti zaradi pešcev, zaradi izvozov iz dvorišč in podobnega –, torej, pri tablah na preglednih delih cestišč se lahko ustavlja, ker so nerazumno nizke omejitve tam. Vsakdo izmed nas, ki vozimo, je priča temu marsikje. In tu predlagamo, da se opomin izreče tudi za prekoračitev do 20 kilometrov, če se ne ogroža varnosti udeležencev. Prosim vas, ne zlorabljati tega predloga češ da nam je malo mar za varnost. Nam je še kako mar za varnost, vendar je pretirano kaznovanje nepomembnih manjših prekrškov nesorazmerno za dosego tega cilja, je pretiravanje, ki celo ruši namen zakona po doseganju večje varnosti v cestnem prometu. Zato predlagamo te rešitve. Nisem pa uvodoma omenil še nekaterih drugih rešitev, ki so v tem zakonu. Zelo pomembna je tudi rešitev, da omogočimo kršitelju pravil cestnega prometa, ki ne vloži zahtevka, se pravi, se ne pritoži zoper odločitev policista in izreka globe v 8 dneh, plačilo polovičke kazni v 30 dneh in ne v osmih dneh kot doslej. To pa zaradi tega, da ima še posebej tisti, ki je odvisen od mesečnih prihodkov, skromnih prihodkov, naj si bodo to plače, naj si bodo to nadomestila za brezposelne, socialni prejemki ali pokojnine, glede na dan storitve prekrška torej možnost, da to poplača in ni vezan na tistih osem dni, ker se to lahko zgodi zadnjih osem dni ali v zadnjem delu pred prihodom prejemka in seveda tudi tega ne more poravnati. Tudi to rešitev torej predvidevamo tukaj notri. Veliko je nerazumno sankcioniranih prekrškov v tem zakonu in pravzaprav želimo doseči to, kar je zakonodajalec ob sprejemanju Zakona o pravilih v cestnem prometu tudi navedel, torej da bo poostril kazni za najhujše prekrške in jih omilil za najnižje. To slednje se ni zgodilo. Poostrile so se globe in tudi ostale sankcije za najhujše prekrške, vendar se ni oziroma se je bore malo, res izjemoma omililo kakšen lahek prekršek. Mi želimo s tem predlogom tudi sporočiti, da je ta kaznovalna politika zgrešena, da se lahko dosega varnost pri cestnem prometu na bolj razumen, nenazadnje bolj human in manj inkasantski način. Tukaj vidimo mnenje Vlade, ki ocenjuje, da te določbe sodijo v Zakon o prekrških. Zelo podobno, spoštovana vlada, smo bili priča tudi dogodkom, ko smo sprejemali možnost črtanja obstoja tihih družb iz Zakona o gospodarskih družbah – to smo predlagali –, potem pa je bila Vlada mnenja, da to ne sodi v ta zakon, ampak v en drug zakon. Potem smo tisti drugi zakon želeli popraviti, pa je Vlada rekla: Ne, to ne sodi v ta drugi, nego v oni prvi zakon, tako kot ste sprva predlagali. Torej, verjetno si tudi Vlada dostikrat ni na jasnem, katera ureditev je v katerem zakonu in to uporablja kot priročen razlog za to, da se ne doseže namena oziroma cilja, ki mu predlagatelji sledimo tudi s tem predlogom. Spoštovani, v Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da smo oziroma da ste tisti, ki ste podprli Zakon o pravilih v cestnem prometu, nekoliko pretiravali, zlasti pri teh najnižjih oziroma manj pomembnih prekrških in da je treba tukaj stopiti korak nazaj, ga na nek način omiliti in predlog, ki je pred vami, gre v tej smeri. Pa še nekaj. Govorite o nekih predvolilnih bombončkih. Ta zakon je bil sprejet nedavno, in sicer letos, in je posledično praksa pokazala nekatere anomalije, na katere smo oziroma so nekateri moji kolegi opozarjali že ob obravnavi tistega zakona. In del poslancev Slovenske demokratske stranke je tudi zavrnil ta zakon prav zaradi te pretirane kaznovalne politike. Težko nam bo očitati tukaj neko nenačelnost, kajti to stališče smo imeli od samega začetka in sedaj želimo na podlagi tudi nekajmesečne prakse popraviti napake, ki ste jih storili spoštovani v prejšnji vladajoči koaliciji.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Zares bo stališče predstavil gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Najbrž se vsi zavedamo, da poigravanje z vprašanjem varnosti v prometu ne more in ne sme biti tema predvolilnih kampanj. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagajo novelo Zakona o pravilih cestnega prometa, katere glavni namen je, da bi se za nekatere prekrške, s katerimi se po njihovih besedah neposredno ne ogroža varnost cestnega prometa in s katerimi se ne povzroči škodljivih posledic v prometu, pri prvič storjenem prekršku namesto globe izrekel opomin. Če bi udeleženec cestnega prometa ponovil prekršek v obdobju enega leta in mu uradna oseba ne bi izrekla opozorila, pa bi se kaznoval s predpisano globo. To je v grobem vsebina tega predloga. Za slednjo novelo pa naj bi se v SDS odločili, ker novi zakon določa precej ostrejše kazni od prej veljavnega zakona o varnosti cestnega prometa, ki se je uporabljal vse do 30. junija 2011. V Poslanski skupini Zares se strinjamo z nekaterimi pomisleki Slovenske demokratske stranke, predvsem s pomisleki v višini kazni, ki jih je uvedel novi Zakon o varnosti cestnega prometa. Takrat, če vas spomin ne vara, smo prav v Zares predlagali, da bi bilo določanje višine kazni odvisno od osebnih prejemkov oziroma premoženjskega stanja kršitelja cestno prometnih predpisov. Vnesli bi kategorijo pravičnosti tudi pri kaznovanju tovrstnih nepravilnosti. Našega predloga takrat ni podprla nobena poslanska skupina, zato pri njem nismo vztrajali. Zato nas nekoliko preseneča, da je Poslanska skupina SDS tik pred predčasnimi volitvami Državnemu zboru predložila novelo zakona, s katero naj bi sicer nasprotovali višini sedaj, tudi po našem mnenju, previsokih predpisanih kazni, namesto slednjega pa uveljavlja koncept opomina. Torej, Slovenska demokratska stranka ne predlaga znižanja glob, temveč le enoletne odpustke. Predloga zakona prav zaradi tega ne bomo podprli. Pa ne samo zato, ker prihaja v predvolilnem času, ker ne znižuje glob ali sledi našim predlogom, temveč tudi zato, ker predlagatelji v nasprotju z generalnim Zakonom o prekrških uvajajo nesistemske spremembe oziroma opomine z enoletnim odpustkom. Slednje nas preveč spominja na sistem cerkvenih odpustkov z obljubo, da ne bodo več grešili. Predlagatelje zakona iz SDS želim opozoriti, da Zakon o pravilih cestnega prometa zasleduje temeljne cilje prometno varnostne politike države, ki so predvsem zmanjšanje števila prometnih nesreč, o kateri so osebe poškodovane in prometnih nesreč s smrtnim izidom. In slednje ne more in ne sme biti del oziroma plen volilne računice. Iz navedenih razlogov sledi, da tega predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo stališče predstavil gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo že sami predlagali, da je treba za najhujše prekrške, ki imajo za posledico hude poškodbe in celo smrt, kot je na primer vožnja v nasprotno smer po avtocesti, nujno zagroziti dovolj visoke in učinkovite kazni, da bi učinkovale preprečevalno. Vendar to ni dovolj. Ceste morajo biti varne in ustrezno označene, veliko vlogo pa igra tudi usposabljanje za varno vožnjo in vzgoja za nenasilno komunikacijo. Pri sprejemanju novih cestnih pravil smo imeli veliko pripomb in predlogov, ki pa v največji meri niso bili sprejeti. Opozarjali smo, da morajo biti kazni smiselne in sorazmerne tako s prekrški kot morebitnimi posledicami. S predlagano novelo Zakona o pravilih cestnega prometa kolegi poslanci predlagajo, da bi se za majhne prekrške, s katerimi se neposredno ne ogroža varnosti cestnega prometa in tudi s katerimi se ne povzroči škodljivih posledic v prometu, pri prvem storjenem prekršku namesto globe izrekel opomin. Če bi udeleženec cestnega prometa ponovil prekršek v obdobju enega leta in mu uradna oseba ne bi izrekla opozorila, pa bi se kaznoval s predpisano globo. Hkrati pa predlagana novela Zakona o pravilih cestnega prometa omogoča, da kršitelj pravil cestnega prometa, ki ne vloži sodnega varstva, plača polovico izrečene globe v roku 30 dni od pravnomočnosti plačilnega naloga, namesto v osmih dneh, kot to velja sedaj. Predlagatelji navajajo, da so po mnenju nekaterih strokovnjakov kazni za cestno prometne prekrške v Sloveniji nerazumno visoke. To sicer kaže tudi primerjava, ki jo imam za kazni za kar nekaj prekrškov v Sloveniji in v Nemčiji. Kazni so pri nas višje celo od dva do desetkrat, kar je nerazumno, in na prometno varnost še zdaleč nimajo toliko vpliva, kot nas skušajo prepričati vladni predstavniki. Nekateri strokovnjaki so mnenja, da se je prometna varnost v zadnjih 10 letih močno izboljšala, sankcije pa se kljub temu močno zaostrujejo. Zakonska novela posega v pred kratkim uveljavljene predpise, ki pa so dejansko povzročili veliko negodovanje in pripomb. Tudi na našo poslansko skupino se obračajo državljani in državljanke ter navajajo primere, ki dejansko kažejo na pretirano inkasantsko vnemo organov za pobiranje kazni za prekrške. Hitrosti se merijo na kratkih odsekih, na primer tudi na razdalji 150 metrov, kjer naj bi bile omejitve 50 kilometrov na uro, kjer ni jasno ali gre res za naselje. Kaznuje se nepravilno parkiranje v enaki višini za napačno parkiranje, kjer se ne ogroža prometa ali varnosti, na primer v središču mesta na pločniku za pešce. Kaznujejo se kolesarji in pešci enako kot vozniki hitrih avtomobilov. Zato se upravičeno sprašujemo, kje je tu kriterij sorazmernosti ogrožanja varnosti in kako se s takšnim načinom pobiranja kazni uresničuje namen preventivnega učinka zagrožene kazni za preprečitev najhujših posledic prometnih nesreč. Ker gre za velike obremenitve, velike zneske za plačilo kazni, ki prizadenejo državljanke in državljane, bi morali vse natančno doreči z zakonom, ne prepuščati subjektivni presoji organov ob konkretnem primeru ali podzakonskim aktom. Vendar je nemogoče predvideti in zapisati vse mogoče primere. Poleg tega povsem zaupamo prometni policiji, gotovo je, da le izvajajo tako napisane določbe zakonov, ki predvidevajo za vse enako kaznovanje. Zaradi nekaj kilometrov presežene omejitve izven naselja, kjer ni jasno, kje se konča omejitev, na primer 50 kilometrov na uro ,smo prepričani, da se je po 1. 7. povsem pretiravalo in po nepotrebnem obremenilo že tako skromne dohodke s pobiranjem kazni. V takšnih primerih je povsem dovolj, da se ob prvem prekršku izreče opomin. Že ob sprejemanju Zakona o cestah smo predlagali znižanje kazni za vožnjo po cestah, kjer je omejen lokalni promet, zato je nova kazen nesorazmerno visoka. Nujno pa je, da ostanejo zagrožene dovolj velike kazni in stranske kazni za najhujše prekrške, kot so vožnja v nasprotni smeri, vinjenost, pretirana prekoračitev dovoljene hitrosti, predvsem v gosto naseljenih krajih, in podobni prekrški, ki lahko povzročijo najhujše posledice. Nadaljevati je treba s preventivno vzgojo že v osnovnih šolah, da bi s preventivo bolj učinkovito zagotovili varnost na cestah, zato smo poslanci SLS vložili dopolnilo, da se vzgoja in izobraževanje za varno udeležbo v cestnem prometu zagotavljata v programih predšolske vzgoje ter programih osnovnošolskega in srednješolskega izobraževanja. Učenje o varnem prometu se mora pričeti že v najmlajših otroških letih. Po našem mnenju je predlog zakona primerna podlaga za nadaljnjo razpravo. Ministrstvo oziroma Vlada pa naj do druge obravnave pripravita seznam prekrškov, kjer bi se kazni lahko razumno znižale. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo stališče predstavil gospod Anton Urh.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! V Poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli predloga novele Zakona o pravilih cestnega prometa, s katero bi se za majhne prekrške, s katerimi se neposredno ne ogroža varnosti cestnega prometa in tudi s katerimi se ne povzroči škodljivih posledic v prometu, pri prvič storjenem prekršku namesto globe izrekel opomin. To se lahko tudi brez tega zakona. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da predlog zakona predstavlja predvsem predvolilni bombonček s strani predlagatelja. Predlagatelj namreč pozablja, da je tudi zgolj za deset kilometrov na uro prehitra vožnja od dovoljene lahko usodna za šibkejše udeležence v prometu, kot so na primer otroci ali starejši ljudje. Prav tako menimo, da lahko uradna oseba že po veljavni zakonodaji izreče zgolj opomin, če se ji zdi, da prekršek ni hujše ogrožal prometne varnosti in drugih udeležencev v prometu. Pogoje za izrek opomina namreč ureja 21. člen Zakona o prekrških, ki določa, da sme prekrškovni organ in sodišče izreči opomin za prekršek, ki je storjen v takih olajševalnih okoliščinah, ki ga delajo posebno lahkega. Opomin pa se sme izreči tudi, če je prekršek v tem, da ni bila izpolnjena predpisana obveznost, ali je bila s prekrškom povzročena škoda, storilec pa je pred izdajo odločbe oziroma sodbe o prekršku izpolnil predpisano obveznost oziroma popravil ali povrnil povzročeno škodo. Predlagatelj populistično navaja, da bi s podaljšanjem roka plačila globe omogočili bolj zanesljivo plačevanje kazni s strani kršiteljev. Po naši oceni ni garancije, da bi tridesetdnevni rok plačila pomenil večjo verjetnost. Prav tako menimo, da nekateri prekrški, za katere predlagatelj predlaga zgolj opomin, niso tako nenevarni kot zgleda na prvi pogled. Naj na tem mestu izpostavim šesti odstavek 29. člena, ki določa, da se z globo 120 evrov kaznuje za prekršek voznik, ki pozimi ali v zimskih razmerah motornega ali priklopnega vozila v cestnem prometu nima opremljenega s predpisano zimsko opremo, ali ravna v nasprotju s pomenom prometnega znaka za obvezno uporabo snežnih verig. Po naši oceni gre za prekršek, s katerim storilec ogroža sebe in druge, obenem pa lahko povzroči tudi večjo materialno in morebiti celo ekološko škodo. Prav tako bi na primer predlagatelj zgolj opomnil voznika, ki vozi vzvratno brez vključenih varnostnih utripalk. Ob tem zanemarja dejstvo, da je avto, ki vozi vzvratno z vključenimi utripalkami, precej bolj viden v prometu. In še bi lahko našteval. Mogoče nas bo predlagatelj v današnji razpravi prepričal, da ne gre zgolj za populistično potezo in da je predlog zakona pripravljen na osnovi strokovnih študij, vendar pa smo poslanci Poslanske skupine DeSUS zaenkrat mnenja, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Zelo se pa strinjam s predlagateljem, ko govori, da na nekaterih delih omejitve niso pravilne ali so nepravilno postavljene, vendar za to ni mesta v tem predlogu zakona, ampak so drugi zakoni, ki to drugače urejajo. Zelo sem bil zgrožen nad govorko pred menoj iz Poslanske skupine SNS, ki je govorila, da lahko manj premožni izgubijo tudi eksistenco. Res je, ampak tudi manj premožni se morajo ravnati po veljavnih predpisih. Eksistenco pa izgubijo ali so jo izgubili vsi tisti, ki so na pokopališču ali pa na invalidskih vozičkih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Franco Juri. Se opravičujem, gospod Franco Juri, v imenu predlagatelja je najprej gospod mag. Andrej Vizjak.
Spoštovani, hvala lepa. Jaz bi rad na tem mestu še enkrat opozoril in poudaril bistvo tega predloga. To ni oprostitev globe samo za lažje prekrške, temveč mora biti izpolnjen tudi drugi pogoj, in drugi pogoj je, da se ne ovira ali ogroža drugih udeležencev cestnega prometa ali se jim ne povzroča škode. Skratka, da gre za manjši prekršek in hkrati za neogrožanje varnosti sebe in drugih v cestnem prometu. Poglejte, zelo pogosto se dogaja, da recimo ne ogrožamo nikogar s storitvijo manjših prekrškov in zato takšne besede, ki jih je izreklo nekaj predstavnikov poslanskih skupin, češ da nam je malo mar za varnost, ne držijo. Mi samo želimo preprečiti to nesorazmerno kaznovanje glede na prekršek, ki ga posameznik stori. Kaznovanje mora biti sorazmerno z ogrožanjem varnosti in s prekrški. Če te sorazmernosti ni, potem to vzbuja revolt in so to nepravične rešitve. V Slovenski demokratski stranki smo predlagali rešitve. Mislim, da smo res verjetno enotni v parlamentu, da smo pretirali s kaznimi za prekrške, ko govorimo o pravilih cestnega prometa, da smo šli malo premočno in da je treba nekaj storiti. Nobeden, po domače, nima j [[...]], da bi se spopadel s tem problemom, mi pa smo predlagali rešitve. Sedaj nam nekateri očitajo, češ kje imate strokovne analize, strokovne podlage. Zdrava kmečka pamet pravi, da sankcioniraj človeka za prekršek toliko, kolikor je teža njegovega prekrška. In pri tem ne pretiravaj. Sedanji zakon pretirava in zato želimo to urediti v skladu s predpostavko, da se nikogar ne ogroža v cestnem prometu. Kdo je ogrožen v cestnem prometu, če na primer nekdo zapelje z avtomobilom po mestu pri hitrosti 30 kilometrov na uro, po recimo otroka v vrtec in ni pripet. Ni pripet, ker se je pač pozabil za tisti kilometer vožnje, ko je šel po otroka v dežju ali kakorkoli. Torej ni pripet in zdaj je zaradi tega 120 evrov globe. 120 evrov globe! Ali je to sorazmerno? Jaz mislim, da ni. Ali je sorazmerno, da se kaznuje nekoga, ki prekorači 7 ali 8 kilometrov na uro hitrost v naselju ali izven naselja, kjer ni nikogar v radiju 50 ali 100 metrov, vendar ga ustavi policist z radarjem in mu zaračuna kazen, ki ni majhna? V takem primeru želimo ta odpustek, ta opomin, in šele, če opomin ne zaleže v roku enega leta, izrek globe. Zato bi res prosil, da se ne zlorablja tega predloga, češ da nam je predlagateljem malo mar za varnost v cestnem prometu in da postavljamo nek predvolilni populizem pred varnost v cestnem prometu. To nikakor ne drži, želimo pa popraviti slabe odločitve, ki jih je parlament sprejel pred nedavnim oziroma pred nekaj meseci.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala za besedo. Ponovil bom to, kar sem povedal v imenu Poslanske skupine Zares. Za nas je varnost v prometu izredno pomembna kategorija. In to izrekam tudi kot poslanec, torej kot politik. Politiki smo včasih nekoliko agresivni. Marsikateri politik tudi agresivno vozi. In to, o čemer danes razpravljamo, ima – ne me jemati preresno –,celo nekaj vonja konflikta interesov. Skušamo braniti privilegije tistih, ki vozijo mimo pravil. Ponavljam, strinjam se, da so bile kazni, zapisane v zakonu, pretirane. Ampak sam koncept kaznovanja teh prekrškov je pravilen, zlasti če pomislimo na statistiko umrlih, pohabljenih in invalidov ali na številko prometnih nesreč po naših ne povsem varnih cestah. Včasih je represivni pristop vsekakor potreben, čeprav bomo jutri vsi prekinjali, če nas bo policaj ustavil in se bomo zavedli, da bomo zdaj plačali globo 120 evrov za nekaj, kar se nam ne zdi nič posebnega, ker greš pač lahko en kilometer brez pasu. Ampak včasih se najhujše nesreče zgodijo prav takrat, pred domom, ko misliš, da si varen, da si lahko privoščiš tudi tako pomanjkljivost. Veliko je takih nesreč, kolega Vizjak, prav takih nesreč. Odpustki in opomini očitno niso dovolj. Nihče ne bi jemal resno tega zakona in sploh dela policije, če bi na tak način pristopili. Zato tisto, kar smo mi predlagali, in škoda, da niste tega podprli, je nekoliko socialno pravičnejša razporeditev kazni, glede na osebne dohodke. Dejansko kaznovati z višjimi kaznimi tiste, ki so premožni in ne spoštujejo zakona, in sorazmerno manj tiste, ki si tega ne morejo kar tako privoščiti. Če bi pristopili na tak socialni način, s socialnim duhom, tudi do kaznovalne politike, bi verjetno imeli več učinkov. Odpustki in opomini niso prava pot. Za nas bi bila prava pot znižanje glob in o tem lahko razpravljamo, ampak selektivno znižanje glob. Torej dejansko z upoštevanjem možnosti, ki jih imajo državljani in državljanke tudi vizavi kaznovalni politiki in policijskim sankcijam. Torej, oprostite, ampak kljub dobremu namenu in kljub temu priročnemu in všečnemu predlogu, ki zveni zelo liberalno – zveni liberalno, v bistvu pa to ni, ampak je populističen –, ne bi imel pravega učinka, kajti to bi okorajžilo, opogumilo tiste, ki že itak žal ne spoštujejo predpisov in prometnih pravil. Mi bomo torej vztrajali pri tem, da tega predloga ne bomo podprli, smo pa vedno pripravljeni za razpravo o spremembah, ki bodo sledile našim takratnim sugestijam, ki bi dejansko bile in zvenele nekoliko pravičneje za državljane. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša. [[Ga ni.]] Besedo ima gospod Silven Majhenič, pripravi naj se gospod mag. Radovan Žerjav.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Zakon, ki je bil sprejet v letu 2010, v veljavo pa vstopil 1. 7. 2011, je bil v Državnem zboru predstavljen kot dobronameren, njegov namen pa je bil povečati varnost vseh udeležencev v cestnem prometu, vendar kot vidimo, se je že po par mesecih pokazalo, da temu ni tako in so slabosti začele zlorabljati institucije, ki imajo pooblastila za nadzor prometa, še posebej tiste, ki so dobile privilegij kaznovanja in pobiranje denarja iz naslova strojenih prekrškov. V zakonu je bilo jasno zapisano, da se globe povišujejo le za najhujše prekrške. Navedel bi en primer. Če se pelješ iz Polenšaka proti Dornavi, Prleki dobro vedo, kje je ta cesta, je tam ena ravnica, kjer lahko pelješ 80 kilometrov na uro brez problema in tudi dovoljeno je. Pa se pripelješ do Dornave, kjer je tabla Dornava. Takoj, 80 metrov za tablo Dornava postavijo radar in vsak, ki se do tja pripelje, verjamem, da pripelje 80 ali pa 70, ko vidi tablo, da nogo z gasa in gre počasi naprej, in če bi bil radar 100 metrov notri postavljen, bi peljal naprej 50. Ampak ne, tam je postavljen z namenom, da se kasira. Takih primerov je kar nekaj. Ko so me ljudje opozorili na to, so rekli, da so šli zmeriti, koliko metrov je od table. 80 metrov! Tukaj se vidi, da je interes samo kasiranje. Na takšen način plača kazen vsaj 90 % voznikov, vendar ne zaradi ogrožanja v prometu, ampak zaradi tega, da se samo kasira. Pa se vprašajmo, zakaj se radar ne postavi v naselju, kajti tam bi bile kazni upravičene, jasno pa je, da tam hitrost prekoračijo zelo redki. Zato je skrajni čas, da se nekaj spremeni, da se takšen zakon popravi, saj najbrž ni bil namenjen temu, da se polni občinske in državne blagajne, ampak da prispeva k zmanjšanju prometnih nesreč, k ozaveščanju voznikov kršiteljev, k bolj varni vožnji vseh udeležencev v prometu. Veljavni zakon je naravnan represivno, kar pa po izjavah strokovnjaka dolgoročno ne zmanjšuje števila prometnih nesreč. Gospoda Petrovca poznam že zelo dolgo, je priznan in spoštovan kot velik strokovnjak, ki je dokazal, da so kazni v Sloveniji previsoke in da še zdaleč nimajo takšnega vpliva in učinka, kot to dokazujejo predstavniki Vlade. Kot vidimo, se zgodbe zmeraj ponavljajo, trmasto se sledi represivni politiki, stroke pa se ne upošteva. Kaznuje se kar vse povprek, tako da dobiš občutek, da so nevarni kar vsi vozniki in da je treba že vnaprej disciplinirati kar vse, preventivno. Pri današnji logiki ni treba, da si nevaren udeleženec v prometu in da ogrožaš ostale udeležence v prometu. Lahko si zelo discipliniran voznik in se z malimi prekrški, za katere bi po mojem mnenju imel večji učinek opomin, prislužiš odvzem vozniškega dovoljenja. Ne verjamem, da se s takšno zakonodajo strinjajo poklicni vozniki, ki jim je to služba in so temu dnevno izpostavljeni, kjer se tudi zgodi, da iz objektivnih razlogov naredijo kakšen majhen prekršek, ki bi pa bil vreden le kakšnega opozorila. Nekomu vzeti vozniško dovoljenje je enako, kot bi pravniku vzeli diplomo in ne bi smel več opravljati odvetniške ali sodniške funkcije, ker je naredil nekaj manjših napak, čeprav te napake, kot vemo, ti ljudje tudi delajo. Enako sporna sta zasedba in trajni odvzem vozila, katerega lastnik ni voznik, ki je storil prekršek, ampak nekdo drugi. Seveda gre tukaj za različne razloge, v vsakem primeru pa se, kot vidimo, vozilo odvzame. Število odvzemov iz dneva v dan se povečuje, kar nam mora dati misliti, da s tem zakonom nekaj ni v redu, saj bi bilo za pričakovati, da bi se to število odvzemov zmanjševalo, če bi zakon sledil načelu zmanjšanja storjenih prekrškov, pa se to ne dogaja. Najboljše je, da se Slovencem avtomobile pobere, kredite pa naj veselo plačujejo naprej. Kot vidimo iz raznih analiz, se število smrtnih žrtev zmanjšuje, kljub temu, da se je promet nekajkrat povečal, kar pa le na nek način dokazuje, da se vozniška kultura in odnos voznikov v prometu tudi izboljšuje. Ne bom govoril o alkoholiziranosti in voznikih pod vplivom drog, saj tukaj ni opravičila in gre za zavestno dejanje, ki ga je kot tako treba tudi obravnavati. Če je nekdo pod vplivom alkohola ali nedovoljenih substanc storil prometno nesrečo s smrtnim izidom, ga je treba obravnavati enako kot storilca kaznivega dejanja naklepnega uboja s smrtnim izidom, če je seveda kriv. Prisotnost policije na cestah bi znatno prispevala k zmanjšanju prekrškov. V Slovenski nacionalni stranki se strinjamo, da je policistov premalo, vendar to še ne pomeni, da moramo zato imeti nekajkrat višje kazni, kot jih imajo države po Evropi. Kaj delamo s tem, ko narod veselo kaznujemo in polnimo državni proračun? S tem se uboge ljudi še bolj siromaši, saj že danes nekateri nimajo več za kruh, avto pa ni več luksuz. Z visokimi kaznimi se ustvarjajo zmeda in negotovost voznikov, ki so sedaj vso pozornost med vožnjo usmerili na števec, ki kaže hitrost, kar bi brez problema lahko primerjali s telefoniranjem med vožnjo, saj ima za posledice zmanjšanje koncentracije voznika za vožnjo. Predlagani predlog zakona je bolj življenjski, saj uvaja možnost opomina, podaljšuje se polovično plačilo globe iz osem na trideset dni ter nižje kazni, ki so primerljivejše evropskim. Veste, nobeden policijski golaž ne bo omilil in približal policistov narodu, ampak le pravična zakonodaja, ki jo policisti morajo izvajati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod dr. Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bi rekel predvsem to, da če bi ugibal kateri predvolilni bombonček bo priletel na naše mize, bi pravzaprav izbral prav ta zakon, ki na nek način zmanjšuje kazni za tiste, ki kršijo pravila v prometu. Tega zakona ne bom podprl. Ne bom se šel poceni trgovine z ugodji in počutji volivcev. Menim, da je kaznovana politika pomemben segment. Ne bom rekel, da je ravno najboljša ali da ne bi bila boljša, seveda pa ni edina in ne sme biti edina. Izboljševanje infrastrukture, drugih ukrepov, ki pripomorejo k varnosti cestnega prometa in izboljševanje vozniške kulture, vse to skupaj s kaznimi za neupoštevanje predpisov pripomore k temu, da imamo na cestah vsaj dolgoročno manj žrtev, predvsem pa manj smrtnih žrtev. Ne morem sprejeti teh zadev, da ni nič hudega, če malo voziš brez pripetega pasu, saj so poškodbe lahko tudi pri majhnih hitrostih velike, in ne morem sprejeti tega, da ta zakon predvsem prizadeva dohodkovno šibkejši sloj, saj se dohodkovno šibkejši sloji z Maseratiji ne vozijo in ne dirkajo po slovenskih cestah. Mojega glasu torej k temu bombončku ne bo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Radovan Žerjav. [[Ga ni.]] Gospod Franci Kek. [[Ga ni.]] Gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Naj uvodoma povem oziroma protestiram proti vsem tistim predhodnikom, kolegom, ki nam na nek način očitajo, da s tem predlogom ne skrbimo za varnost v cestnem prometu. Očitajo nam celo populizem in takšne poceni očitke ostro zavračam. Gre za predlog zakona, ki ni padel z neba, ampak je rezultat pritiska od Slovencev, od ljudi, ki tega zakona ne morejo sprejeti kot življenjskega. Lahko navedem cel kup razlogov zakaj, podpiram predlog Slovenske demokratske stranke. Tudi sami v Slovenski nacionalni stranki smo načrtovali nekaj takega in tudi če ne bo sprejet, bo v drugem mandatu, brez skrbi. Ta zakon bo šel še v obdelavo. Zakaj? Gre dejansko za inkasantski zakon. Jaz ne vem, če ste se predlagatelji in drugi, ki ste ga takrat, ko smo ga sprejemali, tudi potrdili, zavedali posledic takšnih nenormalnih glob? Naj še nekaj pojasnim. Ne govorim o tistih najhujših prekrških, ki ogrožajo dejansko življenje človeka, to so vinjenost, vožnja v napačni smeri. Ponavljam – to so že nekateri predhodniki povedali –, da gre za tiste prekrške, ki ne pomenijo življenjskega ogrožanja drugih udeležencev v prometu. Poglejte, kaj se bo zgodilo? Ste izdelali analize, koliko je že povzročenih osebnih stečajev, blokiranih računov, socialnih stisk, kako bo to pripeljalo do nujnosti abolicije, ko se je to že enkrat, zdi se mi da 2004, zgodilo? Ko se bo nabralo neizterjanih kazni in bodo to realno nemogoče kazni za izterjavo? Ker prizadeti so dejansko šibki sloji Slovenk in Slovencev. Saj tisti, ki imajo visoke dohodke, ki so premožni, ne bo prizadelo tisoč evrov ali pa 500 evrov kazni, ampak to, kar pa delate delavcem, kmetom, upokojencem, ki živijo z 200 ali 300 evri na mesec, vam pa povem, da če bi bilo v Avstriji tako, da za eno prekoračitev 35 kilometrov na uro v naselju vzamete človeku dve plači, gospodje, jaz ne vem, koga bi peljali na pregled. Ali tistega, ki je to naredil, ali pa tistega, ki je predlagal tak zakon? Sploh ne razumem. Agencija RS za varnost v prometu. Vaši člani sami pravijo, da so pod pritiskom šesterice – enajst vas je, če se ne motim – in da zganjate nek pritisk z takšnimi predlogi, da niste vsi enotni v agenciji. Nadalje, analiza. Ali ste izdelali kakšno analizo, primerjavo v 27 državah članicah EU? Ali ste izdelali analizo povprečnega premoženjskega stanja dohodkov prebivalcev v tistih deželah? Ali ste delali analizo, primerjavo višin kazni? In potem me hočete prepričati, da to ni rubežni, inkasantski zakon, Tu so razlike v kaznih za iste oziroma enake prekrške desetkratne, dvajsetkratne. Ali smo res čisto ponoreli, da ne moremo razumeti, da to ni življenjsko? Po drugi strani pa govorite, da se je nekoč že izboljšala varnost v cestnem prometu, ampak greste paralelno z zaostrovanjem sankcij. Jaz ne vem, koga imate za norca. Ali je to logika? Razumem, da če bi naraščalo število fatalnih katastrofalnih nesreč, število mrtvih, bi potem poostrili sankcije. Ampak ravno nasprotno delate. Se pravi, nekaj zelo nelogičnih stvari. Ponovno povem. Predhodnik je okrcal našo predstavnico, iz naše stranke. Ni govorila o tistih hudih prekrških, vinjenosti za volanom, vožnje v nasprotno smer po avtocesti, o nenormalni hitrosti, razvratništvu na cesti, ampak je govorila ravno o tistih prekrških, ki dejansko ne ogrožajo varnosti ljudi. In če to ni populizem, kar kolega DeSUS zganja tukaj za govornico in nam očita populizem, potem pa naj gre on na pregled. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Peter Verlič. [[Ga ni.]] Gospod Samo Bevk. [[Ne.]] Gospod Tadej Slapnik. [[Ga ni.]] Gospa Breda Pečan. [[Je ni.]] Gospod Bogdan Barovič.
Hvala lepa. Večino vsebine so kolegica in kolegi Slovenske nacionalne stranke povedali. Še enkrat bi iskreno rad rekel, dajmo vsi skupaj razumeti, da je treba pač najti neko primerljivost. Treba jo je najti. Veste, takojšnje sankcioniranje in kaznovanje nikoli v življenju ni prineslo nobenih dobrih rezultatov. Namesto da bi se začeli ukvarjati s preventivo, da bi zgradili poligone za avtošole, da bi dovolili otrokom že v prvem razredu osnovne šole s prilagojenimi vozili, da bi se spoznavali s prometom, namesto da bi absolutno že pred tremi leti vnesli v zakon obvezno šolo varne vožnje, namesto da bi vzgajali voznike, namesto da bi zgradili poligon, kjer bi se lahko tudi mladi motoristi učili in izživljali brez nevarnosti na cesti, nič od tega ni bilo narejenega, ampak samo bum, bum, bum po žepu ljudi. Vse se vrne, zapomnite si. Vse se vrne. Zato smo mi za ta predlog zakona. Ne moremo vse samo in zgolj skozi žep. In da je bog, ne bo nobenih nesreč več, sem prepričan, da bi takšna vlada, kot je sedaj, še enkrat zvišala vse te kazni, ki so v nebo vpijoče in so popolnoma absolutno nemoralne. In tisto, kar je rekel za konec še kolega Majhenič, vsi so preslišali, da je vzeti vozniško dovoljenje nekomu danes za absurde enako, kot če sodniku vzeli njegovo diplomo in mu ne dovolili več soditi, zato ker je naredil majhne napake, pa jih je več kot voznik.
Hvala. Besedo ima gospa Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni, spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavnik Ministrstva za promet, kolegice in kolegi! Tudi sama predloga zakona ne bom podprla. Stališče Vlade je namreč jasno podano v obrazložitvi, da predloga zakona ne podpira. In kot je bilo danes nekajkrat že rečeno, verjetno gre res za neke vrste tudi všečni in predvolilni bombonček. Dejstva so naslednja. V samem predlogu zakona gre, tako kot je tudi jasno opredeljeno v predlogu Vlade, za grob poseg v določanje prometnih pravil. Vemo, kaj pomeni, o čem govori in kaj opredeljuje Zakon o pravilih v cestnem prometu. Gre za določanje višine globe in kazenske točke oziroma gre za to, da bi v tem predlogu na eni strani pomešali ta zakon z Zakonom o prekrških, katerega namen pa je določanje splošnih pogojev za predpisovanje sankcij za prekrške. Zatorej bi taka sprememba ureditve, kot je bilo poudarjeno, v pravni sistem vnesla nevarno neurejenost in s stališča uporabnikov bi to pomenilo manjšo pravno varnost, kar pa s tega vidika tudi ni sprejemljivo. Škoda je danes razpravljati o nekaterih, da rečem, resnično demagoških pristopih in nastopih. Res je, kot je bilo danes že povedano, da ljudje v Republiki Sloveniji živijo v različnih pogojih življenja, tudi kar se tiče vozil, kar se tiče osebnih prejemkov, vendar je škoda pri obravnavi Zakona o pravilih v cestnem prometu govoriti o osebnih stečajih in težkih socialnih razmerah. Ni še dolgo tega, ko smo se prejšnji teden tudi na območju Dolenjske soočili s hudo prometno nesrečo in dejansko, ko pride do tega, da nekoga ni, še posebej, če gre za mlade ljudi, je zagotovo še posebej težko in hudo. In takrat se nekako zamislimo, da morebiti celo v Zakonu o pravilih v cestnem prometu, čeprav se na nek način strinjam, da bo tu treba še razmisliti in dejansko ta zakon še dopolniti oziroma spremeniti, proučiti tudi z vidika pravnega sistema, in morda pri določenih prekrških, globah in tako dalje sprejeti določene spremembe, da dejansko, kot je bilo večkrat izrečeno, ne bo v tolikšni meri oziroma v takšni višini udeležencev v cestnem prometu udarilo po žepu. Vendar v danem trenutku, ker vidimo, da gre tu za neusklajenost, za na hitro pripravljen predlog zakona, verjetno tudi všečen, verjetno tudi demagoški pristop, se pa strinjam s tem, ker sem tudi sama velikokrat sodelovala pri osveščanju najmlajših, pri raznih preventivnih akcijah o varnosti v cestnem prometu, da bi bilo absolutno dobro in prav, da bi tudi v Državnem zboru v večji meri podprli, da bi se v Republiki Sloveniji zgradili poligoni in šole varne vožnje in da bi na vseh območjih Republike Slovenije imeli čim bližje vse te objekte, ne pa da bi v danem trenutku recimo nekdo iz Bele krajine, iz Vinice, moral iti na poligon ali neko tovrstno pisto, kjer bi se učil, na območje Štajerske. Tudi ko nekdo naredi vozniški izpit, so nekatere neusklajenosti tudi s tem v zvezi. Vendar, kot sem že povedala, kot je tudi mnenje Vlade, ki tega predloga zakona ne podpira, podpiram, da se na tem področju naredijo spremembe v prihodnosti, vendar v danem trenutku s tovrstnim predlogom, menim, da je to preuranjeno. Morebiti ni bilo dovolj časa za dobro proučitev in za umestitev vseh določenih izboljšav, sprememb ali dopolnitev, da bi se videlo, kaj je prav, da je v Zakonu o pravilih v cestnem prometu, katere zadeve so pa strogo v zvezi z zakonom, ki je tudi v obravnavi, Zakonom o prekrških. Zatorej sama tega predloga zakona sedaj ne bom podprla. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sajovic. [[Ne.]] Drugih prijavljenih ni, zato zaključujem razpravo s tega seznama. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem [[...]]Oprostite. Kot predlagatelj še gospod Vizjak. Izvolite, gospod Vizjak.
Hvala lepa za besedo. Vidim, da ministra žal ni, da bi pojasnil nekatera svoja stališča oziroma tudi zavajanja, češ da želimo s tem zakonom ščititi hude prekrškarje, pijance na cesti in podobno. To je sam povedal za to govornico danes v parlamentu, medtem ko zakon sploh ne daje odpustkov za tiste voznike, ki so alkoholizirani, pod vplivom drog oziroma ki so povratniki, ki so storilci hujših prekrškov, kot je vožnja v napačni smeri in podobno. To je torej demagogija ob tem predlogu in verjetno zaslepljenost ljudi, ki živijo v nekih salonskih krogih izolirani od vsakdanjih tegob ljudi. Številne današnje razprave so bile v tem smislu in so ilustrirale, kako nekateri očitno ne zaznavate učinkov sprejetih odločitev v tem parlamentu. In ti učinki niso na tiste divjake na cestah, ti učinki niso na povratnike, ti učinki niso na ljudi, ki imajo zdravstvene težave z uživanjem alkohola ali drugih opojnih substanc. Ti učinki so na navadne državljane, ki so udeleženci v cestnem prometu, glede na to, da je vsaka stvar, ki jo narediš na cesti prekršek, ki so seveda tudi z globami hudo udarjeni po žepu, če storijo najmanjšo in tudi na vse nedolžno zadevo, če govorimo o varnosti v cestnem prometu. Mi želimo s tem predlogom zakona opozoriti, da smo šli s to kaznovalno politiko predaleč in da so kazni nesorazmerne kršitvam pravil varne udeležbe v prometu. To je bistvo tega predloga. In nič koliko ljudi se je na nas, in tudi na vas, nekaj odzivov je bilo, obrnilo s temi istimi problemi. Lahko nam očitate, da ni pravi čas za ta predlog – ne vem sicer, kdaj je pravi čas, saj smo vedno v nekih, bolj ali manj predvolilnih zadevah, imamo lokalne volitve, predsedniške volitve, državne volitve, skoraj vsako leto so volitve, če ni volitev, je pa kakšen referendum in pravzaprav smo vedno v nekem obdobju, ko se preizkuša na voliščih položaj in podpora posameznim političnim strankam. Morebiti je to tudi priložnost, da takrat sprejmemo kakšne odločitve, ki so po meri ljudi, ne po meri elit in ne po meri določenih lobijev. Jaz mislim, da je omilitev kaznovalne politike tega tako imenovanega inkasantstva na polju majhnih prekrškov, ki nimajo neposrednega učinka na varnost v cestnem prometu, en izmed korakov, ki prizadeva državljane in jim tudi otežuje življenje. Bilo je rečeno, da bi to najbolj prizadelo socialno najšibkejše. Seveda. Kajti 120 evrov za neuporabo varnostnega pasu prizadene tistega, ki ima 400 evrov dohodkov nesorazmerno bolj, kot tistega, ki ima tisoč ali 2 tisoč ali 3 tisoč evrov dohodkov. O tem želim govoriti. In marsikdo, ki se mu zgodita dva takšna prekrška v pol leta, je lahko kar precej oškodovan. Še enkrat naj ponovim. Prekršek, ki se zgodi, če radar ustavi voznika pred cestninsko postajo na avtocesti, ko ni nobenega nikjer, ko veste, da je najprej omejitev 100, potem 80, potem 60 in na koncu je na tleh narisana omejitev 40. In če stori tu prekršek, prekorači do 20 kilometrov, je spet sankcioniran. In vsak izmed nas ve, da je tabla omejitve 100 približno 100 metrov pred cestninsko postajo, tabla 80 tudi, prav tako tabla 60, in redki v tem parlamentu, spoštovani, niste kdaj storili prekrška, tudi takšnega tam. Da ne govorim o prekrških prekoračitve recimo do 10 kilometrov na uro ali celo 20 kilometrov na uro v označbah naselja, vendar izven dejanskega naselja. Označbe naselja imamo nesorazmerno postavljene glede na koncentracijo stavb oziroma raznih nevarnosti, ki bi lahko iz bližine, torej iz nekih dvorišč, recimo pešci, sodile in bile na cestah. Imamo tablo lahko tudi nekaj 100 metrov izven te gruče naselij in tam seveda še vedno velja prepoved in verjemite mi, da nas pogosto ravno na teh odsekih, kjer ljudje radi stopijo na plin, točno tam sreča kakšen radar. Jaz moram reči, da se to zna še posebej dogajati tudi v občinah, kjer so začeli s temi globami, mesto Ljubljana je verjetno tudi eno takšno. in vidijo tukaj zelo priročen način polnjena proračuna zaradi vseh živih odhodkov, ki so se jih spomnili. Mi smo želeli s tem predlogom opozoriti in predlagati prvi korak k spoštovanju načela sorazmernosti kazni glede na namen kazni. Namen kazni je pa zagotoviti spoštovanje pravil in varnost v cestnem prometu. In z nekim pretiravanjem dosežemo lahko po moji oceni nasprotni učinek. Na to opozarjajo tudi nekateri strokovnjaki. Imeti v Sloveniji, kjer so povprečne plače nekajkrat nižje kot v sosednjih državah, kot sta Avstrija ali Nemčija, kazni nekajkrat višje pomeni, da potem s percepcijo v teh razvitih evropskih državah nekaj ne štima. Potemtakem bi oni morali imeti višje kazni kot mi, da bi učinkovale glede na njihov višji povprečni dohodek, pa jih nimajo. Zato je nekaj narobe, spoštovani, z vašim očitkom predlagateljem, da moramo za varnost v cestnem prometu prekrškarje udariti "junačko". To ni res. In s tem ne boste tega dosegli in ljudje se bodo končno enkrat uprli, ker pač to ne gre tako. Zato smo to predlagali, seveda upamo, da bo le prevladal zdrav razum in da se boste na nek način odzvali. Mislim, da smo v tem zakonu šli naprej tudi z enim korakom, ki ni bil skoraj nič komentiran, ne s strani ministrstva, ne s strani kogarkoli, je pa pomemben za življenje oziroma nenazadnje tudi za plačilo kazni tistih, ki so jim izrečene globe, pa zaradi takšnih ali drugačnih okoliščin to res ne more narediti v osmih dneh, lahko bi pa v 30 dneh. Mi predlagamo, da se za polovičko plačila kazni ta osemdnevni rok podaljša na 30. Moramo upoštevati, da lahko nekdo stori prekršek tudi 20. ali 30. v mesecu, plačo dobi pa 15. drugi mesec in bi seveda lažje plačal, še posebej tisti, spet ponavljam, ki nimajo na bančnih računih ali kje drugje deponiranega denarja, in bi tako lažje poravnali te globe. To pravzaprav niti ni bilo komentiramo. Tudi ena rešitev je notri, na katero nihče pravzaprav ni nič reagiral, ki je sicer verjetno manj pomembna za širši krog ljudi, vendar gre za vožnjo turističnega vlaka. Doslej je bila ta vožnja turističnega vlaka namreč prepovedana na vseh cestah, kjer je dovoljena hitrost nad 50 km na uro, torej ni turističnega vlaka v Termah Olimje, ni turističnega vlaka v Termah Čatež, da bi lahko odpeljal ta turistični vlak turiste iz nekega zaokroženega naselja v mesto, po podeželju, kajti tam je po navadi omejitev hitrosti 90 kilometrov na uro, ker gre za državne ceste, in zato predlagamo, da je možna vožnja turističnega vlaka tudi tam, kjer je omejitev hitrosti do 90 kilometrov na uro. Skratka, s tem smo želeli približati rešitve nekim realnim, stvarnim problemom, kajti mi živimo med temi ljudmi, sporočajo nam opažanja in po nekem premisleku in analizi teh njihovih pobud in predlogov seveda tudi pride do takšnih rešitev. Ko vidimo tudi mednarodno prakso primerljive države, vidimo, da so te rešitve prave, da so primerljive z evropskim praksami, da pa niso primerljive z nekaterimi ekstremnimi pogledi določenih ljudi, ki mislijo, da bo samo višanje kazni v tej državi prineslo več varnosti. To se nekje konča. Podobno kot pri davkih. Višanje davkov nujno ne pomeni dvigovanje prihodkov iz naslova pobranih davkov, ker se nekje ustavi, nekje ljudje več nočejo, ne sprejemajo, začnejo eskivirati plačevanje davkov. In tudi tukaj se varnost ustavi nekje, če je kaznovalna politika nesorazmerna teži prekrška. Mi smo šli pravzaprav čez vse sankcije in smo izbrali zgolj tiste, ki so res nežne, mali prekrški, mali neznatni prekrški in še tem smo dodali pogoj, da se s storitvijo tega prekrška neposredno ne ogroža varnosti v cestnem prometu. Vidim, da je še to za nekatere žal preveč. Spoštovani, kot predstavnik predlagateljev predlagam, da ponovno premislimo o teh rešitvah in nenazadnje tudi o dobronamernosti teh predlaganih rešitev ter da zakon v tem branju podpremo in ga nadgradimo, če bo to mogoče do sprejema.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Vidim samo eno roko. Ja, vidim več rok, zato odpiram prijavo. Prijava teče. Hvala. Gospod Vizjak [[Ne.]] V redu. Potem ima gospa Pečan. Izvolite. Po pet minut.
Hvala. Sicer imamo uro in 23 minut, mogoče bi lahko imeli vsak po deset minut. Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz priznam, da sem zamudila prej, ko sem bila na vrsti, in zaradi tega sem si vzela zdaj to možnost, da povem kaj menim o tem zakonu. Mislim, da je zagotovo omilitev kazni v prometu, takih in drugačnih, pri sedanjem ponovnem trendu rasti števila prometnih nesreč s smrtnim izidom – mislim, da je bil ravno včeraj objavljen podatek, da je bilo letos v istem času število smrtnih žrtev za 7 več kot v preteklem enakem obdobju lansko leto. Verjamem, sem tudi prebrala, da so v zakonu našteti taki prekrški, ki naj bi ne povzročali nevarnosti v prometu. Jaz mislim, da takih prekrškov v prometu ni. Če gre človek peš čez cesto tam, kjer to ni dovoljeno, ogroža predvsem sebe, ogroža pa lahko tudi še marsikoga drugega. Dnevno srečujem primere, ko se vozim v avtomobilu, kot sovoznica ali kot voznica, ko v Ljubljani pešci striktno hodijo čez cesto, ko je že zelena za tistega, ki je voznik, za pešca pa rdeča, se pravi, že trda rdeča, če lahko tako rečemo, pa vseeno hodi čez cesto. Jaz ne vem, ali to sodi v mehkejše ali v trše prekrške, vendar se sprašujem, če taki primeri in še cela vrsta drugih primerov, recimo vožnja kolesarja po napačnem pasu, ki je določen kot kolesarska steza in ima na drugi strani ceste pravi pas, niso ogrožanje prometa. Pa na videz kaže, da to ni nič kaj posebej hudega. Ni res, lahko pride do hudih poškodb. Lahko bi še in še naštevali. Mislim, da tak zakon predlagati v času, ko še vedno nismo dovolj uspešni pri zmanjševanju števila prometnih nesreč, da zaradi tega ne moremo reči, da bomo znižali kazni, odložili plačevanje kazni in podobne stvari. Jaz mislim, da je tukaj preveč tveganja in da ni dobro sprejemati takšnih omilitev. To je en vidik, ki govori o sami vsebini zakona. Drugi vidik pa je to, da v prvem branju predlagati obravnavo sprememb Zakona o pravilih cestnega prometa zaradi kratkega časa do predčasnih volitev zagotovo sodi v nabor poskusov izvajanja predvolilne kampanje preden se sploh volilna kampanja začne in mislim, da to ni primerno za Državni zbor. Sama bom seveda glasovala proti temu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, mislim pa, da znajo volivci takšen način nabiranja volilnih točk verjetno vseeno tudi prečitati in ga ne bodo odobravali oziroma zaradi tega kakšen glas več ponudili tistim, ki so se lotili takšen zakon vlagati tik pred zdajci.
Hvala. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Predlog zakona, ki ga je vložila naša poslanska skupina o znižanju kazni za bolj nedolžne prekrške v cestnem prometu, je treba nujno sprejeti. Kajti pod sedanjo vlado in zadnjo novelo tega zakona je Slovenija postala represivna družba do malega človeka. To drakonsko kaznovanje običajnega voznika je tipičen proizvod sedanje vladne koalicije. Od DeSUS naprej pa vse stranke – Zares, LDS in SD. Vse so se spravile na malega človeka. Ampak da bi bila represivnost vsaj dosledna politika te oblasti in te koalicije. Ko pa imamo v obravnavi kazenski zakonik, kjer smo mi predlagali kaznivo dejanje napada na finančno stabilnost države in suverenost države, da se to povzpne na raven bele izdaje, kar se v naših bankah dogaja, ti ropi države za stotine milijonov, da kar naprej na novo zopet banke obnavljamo, to pa ne. Tega pa niso potrdili, čeprav je dr. Urban Vehovar, znani sociolog, rekel, da je to, kar se v bankah dogaja, zločin. Zločinov pa niste pripravljeni kaznovati, malega človeka, ki je nevede napravil neki prekršek, se morda sploh ni zavedal, to pa ja. Tukaj pa se je ministrica Kresalova spravila nad ljudi in v zasedah čakajo. Vam povem, da ni fer in ni pošteno, da ob enih ponoči nekje čakajo v zasedi v nekem formalnem naselju, kjer ni nobene hiše, da oglobijo človeka dobesedno do kosti, mu praktično lahko vzamejo tudi vozniško dovoljenje. To je zarotniško delovanje te oblasti in plenjenje povprečnega človeka. Proti takšnim načinom je treba ukrepati. Tukaj je zdaj predlog za te manj hude prekrške, vendar je treba celotno kaznovalno, prekrškovno politiko dati pod revizijo. Ta prekrškovna politika ni imela cilja, da se zmanjša število žrtev, ampak da se povprečnega Slovenca spravi pod kuratelo, da bo ubogljiv do oblasti. In takšnih razmer ob sicer že zelo hudem stanju v tej državi ne potrebujemo. Zato so očitki, da je bil ta zakon vložen s posebnimi nameni, neupravičeni. Mi smo to enostavno morali storiti. Rajši se zamislite in delujte proaktivno in v korist te države pri spremembah Kazenskega zakonika, kjer je treba urediti to veleizdajo, ki so jo naredili znotraj bank in oropali to državo, sedaj pa moramo državljani vedno znova in znova usposabljati te naše državne banke, da bodo preživele. Tam pa je treba poiskati tiste, ki so ta zločin do ljudi in do države storili. Upam, da boste tam, ko bomo drug teden obravnavali ta zakon, da boste tam pripravljeni nekaj narediti, da se ti negativni trendi v tej državi, te grozljive stvari nekje zaustavijo. Prej je bilo tudi rečeno, da s to zakonsko drakonsko kaznovalno politiko niste dosegli ničesar. Letos se celo število smrtnih žrtev povečuje. Ministrica Kresalova ljudi in policajev ne pošilja na tista mesta na cestah manjših naselij, kjer so nekateri podivjani mladi vozniki – pa jih nočem obsojati, ampak množična psihologija, ko se jih nekaj dobi in potem polagajo ovinke in tako naprej – in se zgodi nesreča. Tam bi morala prometna policija posredovati. In to v tistih urah, ko se tam vozijo, ne pa v zasedah čakati na tiste ljudi, ki se slučajno mimo pripeljejo. Logično je, da če se ob enih ponoči pelje skozi kraj, kjer je ena hiša in eno križišče, podzavestno pozabi, da je prekoračil omejitev. Na take ste se spravili. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz seveda ne bom tako grmel kot moj predhodnik, ampak bi rad vsem jasno in glasno pojasnil, zakaj res ne morem podpreti tega zakona. Iz preprostega razloga, ker temelji na napačni podmeni razlikovanja med tako imenovanim nedolžnimi, lahkimi, majhnimi prekrški in tako imenovanimi velikimi, resnimi prekrški, kot je vožnja v pijanem stanju, po nasprotni strani avtoceste oziroma traku in podobno. Te razlike v resnici ni in ne obstaja. V določenih specifičnih okoliščinah lahko razmeroma majhen prekršek, na primer vožnja z majhno hitrostjo v predelu, ki ni posebno nevaren, povzroči smrtni dogodek in tako naprej. Ni tega razlikovanja in tega ne moremo razlikovati. Zato je to nesmiselno in zato tega zakona ne bom podprl. Drugič. Reči moram tudi, da ne vem, zakaj bi bili represivni samo do malega človeka. Saj vendarle verjamemo, da prekrške delajo ali delamo vsi, ne samo mali ljudje. In mimogrede, po mojem trdnem prepričanju, ni malih in velikih ljudi in je ta razlika, ki je izpostavljate tu, se mi zdi popolnoma neresnična, škodljiva in žaljiva do ljudi, ki jih imenujete mali ljudje. Sam menim, da je to vprašanje pomembno. Pomembno je predvsem z vidika tega, ali imamo ali nimamo neke resne analize učinkov teh in drugih politik, ki naj prispevajo k varnosti o cestnem prometu, tudi kaznovalne politike. Drugega, razen nekaj malega v letnih poročilih organov, nisem opazil. Bi bilo pa dobro, da bi videli kakšne učinke ima na različne ravni takšna kaznovalna politika. Potem bi se lahko odločali bolj trezno in bolj razumno, predvsem pa ne v predvolilnih časih za to, ali je potrebno v tej kaznovalni politiki kaj storiti ali ne. Ne pravim, da je čisto vsaka kazen, po mojem osebnem občutku, prava kazen, ki je tu napisana. Pravim pa, da je podmena, s katero greste v spremembo tega zakona ali poskušate, napačna. Zaradi tega jaz tega zakona ne bom podprl.
Hvala. Besedo ima gospod Veber.
Hvala za besedo. Vendarle je treba spomniti kolege, da smo tudi v prejšnjem mandatu sprejeli zakon, ki je drastično povišal prav kazni. Samo kazni. Takrat smo opozarjali, da je to premalo in da je treba uvesti tudi druge ukrepe, s katerimi poskušaš obvladovati varnost v cestnem prometu, predvsem pa nekako tudi oblikovati odnos vseh udeležencev do prometa in seveda s tem zmanjševati te nevarnosti, ki se vedno znova izpostavijo, ko pride do najhujših posledic v teh nezgodah. Prav enak ukrep torej tudi v tem mandatu ni bil sprejet. Res, da so se kazni povišale, vendar so se v primerjavi s tistim, kar je bilo sprejeto v prejšnjem mandatu, pri nekaterih prekrških kazni oziroma globe znižale. To je dejstvo. Tudi ta oblika, ki je bila danes predstavljena, je zagotovo vredna razprave. Verjetno se tudi sami zavedate, da nimate popolnoma jasnih rešitev in da niste popolnoma prepričani v pravilnost teh predlogov, zato ste tudi predlagali splošno razpravo. Moje mnenje je še vedno takšno, kot sem ga predstavil v stališču poslanske skupine, da se je pri vsakem takem posegu v pravila o cestnem prometu vendar treba uskladiti, dogovoriti in opraviti strokovne analize, kaj to dejansko v praksi pomeni. V tem zakonu tega pač ni zaslediti oziroma je predlog ene politične stranke, ki je v parlamentu in ima to možnost predlagati. Vendar se mi zdi, da je to premalo, da se lahko tako drastično poseže po niti ne enem letu starem nov zakon, da je že po tem obdobju govoriti, da ta zakon ni nečesa prinesel ali kaj takega, nekoliko preveč pavšalna ocena. Sem pa tudi ves čas bil mnenja, ko smo se pogovarjali tako v prejšnjem mandatu kot v tem, da lahko višina kazni nekoga, ki ima minimalne dohodke, zelo zelo obremeni. Nekoga drugega, ki ima recimo 15, 20 tisoč evrov, tistih tisoč evrov niti ne bo kaj posebej dregnilo, nekoga, ki ima 500 evrov, pa kazen tisoč evrov izjemno, izjemno obremeni. Moj predlog je bil, da bi poskušali proučiti sistem, kot ga imajo v Švici, da se višina kazni veže tudi na dohodek, ki ga posameznik prejema. Odgovor je bil, da zaradi številnih evidenc, številnih postopkov, ki morajo biti izpeljani, da to ugotovimo, to pri nas v praksi še ni mogoče. Mislim, da je tu še vedno v prihodnosti potreben razmislek, da se v ta del še dodatno poglobimo in poskušamo upoštevati nenazadnje tudi socialni status posameznika. Se strinjam, da je vseeno, kdo naredi prekršek, vendar posledice, ki jih imaš potem, ko plačuješ to kazen, niso primerljive z vsemi, ki prejemajo različne prihodke. To je področje oziroma ena od tem, ki jih do zdaj nismo uspeli detajlno obdelati in sploh približati nenazadnje tako malim kot tistim večjim, predvsem tu mislim male in večje glede na dohodke, da ne bo mišljeno o kakšnih drugih pojmih oziroma razumevanjih. Menim pa, da bi v tem predvolilnem času težko govorili o tem, da gre za plemenit predlog, da gre za upoštevanje prakse, ki kaže, da se ni treba redno privezovati z varnostnim pasom ali da vendar prekoračitev hitrosti v naselju ni vedno velik prekršek. S tem se dejansko tudi sam ne strinjam in ne morem podpreti takšnega predloga. Tu apeliram, da je potrebno večje sodelovanje stroke in potem oblikovati predlog zakona, zato ga danes, vsaj z moje strani, ni mogoče, podpreti. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri, 12. oktobra 2011, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O PREKRŠKIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Predlog zakona je na 66. nujni seji 11. oktobra 2010 obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler, ki bo predstavila stališče Poslanske skupin Socialnih demokratov.
Spoštovani kolegice in kolegi! V poslanski skupini Socialnih demokratov smo se po temeljitem premisleku odločili, da predloga Zakona o dopolnitvah Zakona o prekrških, ki ga obravnavamo danes, ne bomo podprli. S strani Vlade smo bili opozorjeni, da bi v primeru sprejema novele povzročili nove zaplete. Ti zapleti, s katerimi se srečujemo v Ljubljani, pa so posledica začetniških težav mestnega redarstva zaradi novih pristojnosti občinskih redarstev in zaradi težav z računalniško aplikacijo. Zakon o prekrških v 55. členu že določa, da mora prekrškovni organ po uradni dolžnosti brez odlašanja ugotoviti tista dejstva in zbrati tiste dokaze, ki so potrebni za odločitev o prekršku. Dosledno upoštevanje in spoštovanje navedene določbe je garant, da se te težave ne bi smele več ponavljati. Še posebej pa so nas prepričale pripombe in opozorila Zakonodajno-pravne službe, ki opozarjajo na diskriminatorno naravo 1. člena predloga, na to, da je predlog zakona v nasprotju z drugim in 14. členom Ustave Republike Slovenije in da bi s sprejemom predlaganih dopolnitev povzročili notranje neskladje v zakonu. Predlagatelj ni obrazložil, v čem je smisel različne ureditve za tiste v čem je smisel različne ureditve za tiste cestno prometne prekrške, ki se obravnavajo v hitrem postopku, v razmerju do vseh drugih, vključno s tistimi, ki se obravnavajo v rednem sodnem postopku. Tako ni jasno, na katerih okoliščinah bi lahko temeljilo ustavno-pravno sprejemljivo razlikovanje v korist prekrškov s področja cestnega prometa, ki so po stopnji ogrožanja in naravi varovanja dobrine lahko težji prekrški, kot so na drugih področjih. Nadaljnja diskriminacija o razmerju med posameznimi kršitelji pa izhaja iz določb, ki urejajo roke za izvedbo postopka po predlaganem novem 57.c členu vsi cestno prometni kršitelji niso v enakem položaju s tistimi, katerih kršitve so zaznane z uporabo samodejnih naprav, čeprav se pod zakonskimi pogoji vsem lahko izdajajo plačilni nalogi. Zakon predvideva tudi posebne olajšave glede roka za izvedbo postopka in glede višine sankcije le za tiste kršitelje, katerih kršitev je bila zaznana z nadzorno napravo, pri čemer ne upošteva težja dejanja in drugih okoliščin, pomembnih za zastaranje. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov bi se lahko celo strinjali s predlagateljem, da ti plačilni nalogi z visokimi globami, kazenskimi točkami in celo odvzemom vozniškega dovoljenja prav velikih preventivnih učinkov v glavnem nimajo. Med kršitelji cestno prometnih predpisov v Ljubljani je bilo predvsem veliko slabe volje in nezadovoljstva nad ravnanjem mestnega redarstva oziroma kar nad mestno oblastjo, ker so šele po več mesecih sprejeli obvestila o kaznovanosti za storjen cestnoprometni prekršek. Vendar pa smo prepričani, da domnevnih slabosti veljavnega zakona ne moremo odpraviti in nadomestiti z novim predlogom, ki vsebuje vrsto določb, ki so v nasprotju s temeljnimi postulati pravne države, enakosti pred zakonom in ki utegnejo povzročiti diskriminatorno obravnavo posameznikov. Zato smo zadovoljni, da se je zakonodajni postopek za obravnavano novelo zakona danes končal že na matičnem delovnem telesu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miro Petek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Naši poslanski skupini, ki je ta zakon predlagala, je iskreno žal, da je od zakona ostal le naslov in da je bil danes dopoldan zakonodajni postopek zaključen. Vložili smo tudi napor in predlagali amandmaje, ki so bili vsebinske narave in bi ta zakon tudi ustrezno popravili, za razliko od SD, katerih amandmaji so se glasili da se 1. člen črta, da se 2. člen črta, da se 3. člen črta in tako naprej. In seveda je koaliciji to tudi uspelo. Zavračam očitke, ki smo jih slišali danes zjutraj na Odboru za notranjo politiko, češ da gre za predvolilno kampanjo. Ta zakon oziroma novela zakona je namreč bila vložena julija letos, ko ni bilo informacij o predčasnih volitvah. Res pa je, da je bilo ob katastrofalnem vodenju te države predčasne volitve na nek način slutiti in se je ta nujnost kazala na različnih ravneh. Ponudili smo torej kratko in jedrnato spremembo v korist ljudi. Nedavno smo namreč bili priča škandaloznim in ekscesnim primerom, ko so ljudje dobivali plačilne naloge za storjen prometni prekršek tudi po letu dni in več. Imamo primere, ko je posameznik po letu dni prejel položnico za 3000 evrov in 27 kazenskih točk za prekršek storjen v enem oziroma dveh dneh, zato kazen tako seveda ni mogla delovati preventivno. Časovna dimenzija izdajanja in določanja plačilnih nalogov je namreč zelo pomembna, če hočemo s kaznimi doseči preventivni namen, zato tudi pravočasno vročanje plačilnih nalogov pomeni osnovo pravne kulture, pravne države, osnovo pravne varnosti in predvidljivosti. V pravni državi ne obstaja samo zaveza, da moramo v določenem roku od prejetega plačilnega naloga kazen tudi plačati. Prejemanje plačilnih nalogov, ko je listje že dvakrat odpadlo, je nedopustno, hkrati pa je zelo ironično, da nam prekrškovni organ s plačilnim nalogom določa rok plačila 8 dni, medtem ko je položnica do nas potrebovala leto ali celo več. In nedopustno je, da ima prekrškovni organ možnost pošiljanja plačilnih nalogov kar dve leti. Ljubljanski primeri, ko je množica ljudi prejemala račune za kazni po enem letu, kaže na neorganiziranost oziroma kaos v teh službah. Lahko se pojavi tudi dvom, da je bilo to narejeno oziroma je narejeno namerno, da bi se kaznovani v tej godlji težje znašli in da ne bi mogli iskati pravnega varstva. Tudi zaradi tega je bila potrebna sprememba tega zakona. Ob teh anomalija, ki smo jim bili priča v Mestni občini Ljubljana, je ugleden pravnik Ljubo Bavcon dejal, da se mu zdi ravnanje ljubljanske občine povsem nedopustno in da gre v teh primerih za birokratsko in nesmiselno kaznovanje. Dragan Petrovec z Inštituta za kriminologijo pa je ob tej priložnosti dejal, da gre ob tem primeru bolj kot za neko smiselno kriminalitetno politiko za polnjenje proračuna. Iz Mestne občine Ljubljana pa so v teh mesecih ves čas sporočali, da je račune treba plačati, za nazaj in za naprej. Le da sedaj ti računi nekaj časa, nekaj mesecev ne bodo prihajali, ker je ponovno čas pred volitvami. Nato pa bodo računi spet prihajali za nekaj mesecev ali nekaj let nazaj. Hvala.
Hvala. Dr. Pavel Gantar bo predstavil stališče poslanske skupine Zares.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Zelo na kratko. Poslanska skupina Zares je ob prvem branju podprla predlog zakona. Nam se zdi nezaslišano, nerazumno in nerazumljivo to, da je prišlo do tako velikega časovnega razkoraka med storjenim prekrškom in s strani organov, torej Mestnega redarstva, zabeleženim prekrškom in izdajo plačilnega naloga. Dejstvo je, da če ni neke vzročne posledice med prekrškom in kaznijo, je takšno kaznovanje prekrškov pravzaprav nesmiselno. O tem smo govorili na prejšnji seji v prvi obravnavi in o tem ne bom več govoril. Takrat sem tudi poudaril, da so nekatere rešitve v zakonu nekoliko dvomljive, da so časovni roki zelo kratki , da bi nemara bilo dobro, če bi navezali ta zakon na postopek, torej na Zakon v pravnem postopku. Žal moram pač priznati, da ni bilo pravega časa, da bi pripravili par amandmajev v tej smeri, niti ni bilo prave strokovne pomoči, tudi s strani pristojnega ministrstva, zato smo seveda ostali brez podobnih amandmajev, dejstvo pa je, da razumemo stališče Zakonodajno-pravne službe in smo se na nek način sprijaznili s tem, da je ta zakon v tem trenutku šel z dnevnega reda in ne bo sprejet,. Takšen, kot je bil predlagan, tudi seveda ne bi smel biti sprejet. Kot sem rekel, volje za resnično spremembo in dopolnitve pa je zmanjkalo predvsem časa in seveda mogoče tudi strokovne pomoči. Sam ocenjujem, da se bo od tega problema treba ločiti, v poslanski skupini tudi to ocenjujemo, ker ni nobene garancije, da se bodo zdaj ti plačilni nalogi izdajali hitreje. Nasprotno, z določenimi stališči Vrhovnega sodišča je taka praksa zakasnelega kasiranja, če smem tako reči, popolnoma legalna in popolnoma opravičena. Danes smo pospravili z mize ta nesprejeti zakon, vendar problema Državni zbor v naslednji sestavi prav gotovo ne bo pospravil z mize, ampak ga bo dobil ponovno nazaj. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Poslanci Slovenske ljudske stranke smo že v prvi obravnavi Predloga novele Zakona o prekrških ugotovili, da je zakon pravzaprav odgovor na ravnanje mestnega redarstva v Mestni občini Ljubljana. To so predlagatelji jasno navedli tudi v obrazložitvi. Najprej se vsi strinjamo, da je bilo dejanje ljubljanskega mestnega redarstva, ko so pravzaprav v nekaj dneh odposlali paket kazenskih nalogov za preteklo obdobje več kot enega leta, nič drugega kot dejanje brez primere. Takšno ravnanje je rezultat absurdnega sledenja birokratskih načel in tudi pomanjkanje čuta za človečnost s strani redarstva oziroma odgovornih na Mestni občini Ljubljana. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke obžalujemo, da je postopek obravnave novele Zakona o prekrških zaključen in je kot že mnogokrat prevladalo mnenje, da je bolje ohraniti obstoječe stanje, ki znižuje zaupanje ljudi v državo, kot pa spremeniti nekaj in ljudem olajšati spopadanje z birokracijo. Prekršek je prekršek, zanj je treba sprejeti odgovornost, vendar pa ima prekršek tudi vzgojne učinke in služi tudi kot opozorilo vsakemu posamezniku, da določenega ravnanja ne ponavlja in s tem izboljša lastno varnost kot tudi varnost drugih državljank in državljanov. Na to komponento pa so v ljubljanskem mestnem redarstvu ter še v nekaterih drugih občinskih redarstvih pozabili. Njihova praksa nikakor ni pripomogla k izboljšanju varnosti v cestnem prometu, pač pa je bila milo rečeno le polnjenje blagajne in hecanje iz vseh državljank in državljanov. Ne samo, da takšen način popolnoma izniči pomen kazenske sankcije, več ljudi so celo pustili v nevednosti, da so sploh storili prekrške, nato pa jih kaznovali po vzorcu seštevka prekrškov. Skratka, gre za popolnoma neprimerno prakso, v obstoječem zakonu pa to dopušča več kot očitna zakonska luknja. Kot že rečeno, je obravnava Predloga novele Zakona o prekrških zaključena, kar je po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke še enkrat potrditev dejstva, da je bolje najti tisoč razlogov za ohranjanje statusa quo, ne glede na njegove nečloveške učinke, kot poiskati en razlog za izboljšanje obstoječega stanja z iskanjem boljših in primernejših storitev. V prvem branju sem napovedal, da bomo spoštovali vsako mnenje Zakonodajno-pravne službe, čeprav se včasih ne strinjajo v popolnosti z njim, pa vendar je tudi mnenje dokaz tega, kar sem že povedal v prejšnjem stavku. Toda ali to pomeni, da moramo zaradi formalno-pravnih razlogov pustiti, da stvari ostanejo takšne kot so, da bodo občani polnili proračune občine na račun nevednosti in neobveščenosti? Kajti tak primer se lahko ponovi že jutri ali pa se kazni že nekje nabirajo, pa še niso odposlane. Ne. Iskati moramo rešitve. Ena izmed teh rešitev, morda ne najbolj posrečenih, je bil predlagani zakon, vendar pa ste imeli možnost ustrezno spremeniti ta zakon, ga oblikovati v pravo formo. Očitno za to ni interesa. Veliko lažje in manj dela je, da se zakon zavrne, tako kot ste delali z mnogimi dobrimi predlogi tega mandata. Poslanci Slovenske ljudske stranke se sprašujemo, kako je mogoče iskati soglasje pri sistemskih rešitvah, če se pa ne moremo uskladiti že pri manjših spremembah zakonodaje, ki bi bila prijaznejša do državljank in državljanov. Iskanje birokratskih izgovorov je neproduktivno, na takšne zakonske nesmisle se moramo odzvati takoj, saj bo to v dobro tistih, zaradi katerih smo tukaj. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da je rešitve za tovrstne konkretne primere mogoče najti, zato je potrebna le politična volja, ki pa je v tem trenutku žal še ni. Nadaljnje omogočanje takšnih dejanj prekrškovnih organov, kot smo jim bili priča, bo namreč le še poglobilo razočaranje državljank in državljanov nad delovanjem države, ki naj bi bila po ustavi pravna, socialna, država vseh državljank in državljanov. A je res? Hvala lepa.
Hvala. Gospod Silven Majhenič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani gospod podpredsednik, kolegice, kolegi! Vlada je v svojem mnenju k Predlogu zakona o dopolnitvah Zakona o prekrških zapisala, da je treba k vsaki spremembi zakona pristopiti premišljeno in na podlagi analize uporabe predpisa. To se sicer lepo sliši, samo kaj, ko se nobena vlada tega ne drži. Zakoni se spreminjajo po tekočem traku, v skladu s posamični aktualnimi interesi. Področje, ki ga želi predlagatelj rešiti zadeva veliko število ljudi, ki bi se ob pravočasnem opozorilu na ponavljajoče kršitve zagotovo vedli drugače. Poleg tega je odločanje v razumnem roku pravni standard, ki ga morajo pristojni organi dosledno spoštovati. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo še vedno prepričani, da bi s predlogom zakona, ki je pred nami, ustrezneje in natančneje uredili potrebno vročanje plačilnih nalogov za kršitve, ki so zagotovljene z mobilnimi radarji, da ne bo možnih več pravnih interpretacij predpisov. Bistvo kaznovanja morajo biti umiritev prometa in nikakor ne polnjenje proračuna, bodisi občinskega ali državnega. Zagovarjamo prisotnost policije in mestnih redarjev na cestah, ne pa postavljanja radarjev tam, kjer se pričakuje, da bo kdo naredil prekršek, na mestih, ki so izpostavljena možnim nesrečam, pa ni nikogar. Kljub deklariranemu zagotavljanju varnosti v cestnem prometu se kaže, da je v ospredju bolj prioriteta polnjenja proračuna. V Slovenski nacionalni stranki predlog zakona še vedno podpiramo.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O ZAGOTAVLJANJU SREDSTEV ZA INVESTICIJE V JAVNO ŽELEZNIŠKO INFRASTRUKTURO PO NUJNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predstavnika vlade ni, ste pa dobili gradivo v tem smislu. Predlog zakona je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Janku Vebru. Gospod Janko Veber, pridete, prosim? Trenutek, bo kmalu.
Hvala za besedo in za razumevanje. Odbor za promet je obravnaval zakon na 27. nujni seji, ki je bila 10. oktobra in se je nadaljevala tudi 11. oktobra. Odbor je bil poleg osnovnega gradiva, ki smo ga dobili za obravnavo, seznanjen tudi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Komisije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj pri Državnem svetu. V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov predloga zakona pa je predstavnik predlagatelja, minister dr. Patrick Vlačič, povedal, da je bil s sprejetjem Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v javno železniško infrastrukturo določen namenski vir za financiranje investicij v železniško infrastrukturo. Ker pa finančna zakonodaja na tem področju določa, da je prevzemanje obveznosti iz namenskih virov možno šele takrat, ko so ti viri tudi dejansko zbrani, Ministrstvo za promet sicer lahko zaključi javno naročilo v celotni vrednosti projekta, kot je potrjen v načrtu razvojnih programov, ne more pa podpisati pogodbe za celotno vrednost projekta, če na postavki namenskih sredstev v tistem trenutku ni dovolj razpoložljivih sredstev. S sprejetjem predloženega zakona bo omogočeno ustrezno prevzemanje obveznosti v breme namenskega vira, kar pomeni sklepanje pogodbe za celotno vrednost projekta tudi v primeru, ko sredstva iz namenskih virov v tistem trenutku še niso zagotovljena. To so ključni poudarki, ki jih je podal minister pri obravnavi zakona na Odboru za promet. Zakonodajno-pravna služba pa je s sistemsko pravnega vidika ravno tako pregledala predlog zakona in meni, da je predlagana določba v delu, v katerem se omogoča prevzemanje obveznosti do višine sprejetih pravic porabe na projektih, ki so vključeni v načrt razvojnih programov, izjema od določb Zakona o javnih financah, po katerem je prevzemanje v breme namenskih prejemkov dopustno le do višine dejansko vplačanih oziroma razpoložljivih sredstev na proračunskih postavkah. V zvezi s tem je Zakonodajno-pravna služba poudarila, da je odstop od sistemske ureditve načeloma dopusten, morajo pa za to obstajati stvarno utemeljeni razlogi. In tudi v nadaljevanju razprave je minister še dodatno obrazložil te razloge za sprejem novele zakona. Tudi Komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj pri Državnem svetu predlog zakona podpira, saj meni, da je treba zagotoviti nemoten potek investicij v javno železniško infrastrukturo v naslednjih letih in da si Slovenija ne more privoščiti izpada evropskih sredstev, zaradi česar tudi komisija še posebej podpira predloženo novelo zakona. Odbor je na predlog Ministrstva za promet in na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe oblikoval tudi amandma k 1. členu, ga sprejel ter pozneje glasoval tudi o obeh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Tako imate tako oblikovano gradivo oziroma besedilo zakona danes na obravnavi na seji Državnega zbora. Hvala.
Hvala. Gospod Veber, lahko kar ostanete za govornico in podate stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za racionalizacijo postopka. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo Zakon o zagotavljanju sredstev za investicije v javno železniško infrastrukturo podprli. Gre za dejstvo, da gre za namenska sredstva, ki se vplačujejo v trenutku registracije vozila, in končni znesek v višini 120 milijonov evrov se običajno zbere šele nekje konec leta, v decembru, pred tem pa po zdaj veljavnem zakonu Ministrstvo za promet ne more sklepati pogodb do višine 120 milijonov evrov, kar v praksi pomeni velike težave ravno pri izgradnji železniške infrastrukture, ki pa je izjemno pomembna, predvsem na odseku Koper-Divača. Gre torej za najbolj obremenjeno železniško povezavo, ki je tudi usodno pomembna za nadaljnji razvoj železniške infrastrukture in tudi sicer umeščenost Slovenije v evropski prostor na področju železniškega prometa. Mnoge pogodbe, ki so že pripravljene, predvsem za odkup zemljišč, čakajo zaradi tega, ker jih ni mogoče skleniti pred zaključkom leta, tako da če sprejmemo ta zakon, je mogoče sklepanje teh pogodb že danes in to je tudi pomembno predvsem za ljudi, ki so se odločili, da odprodajo svoja zemljišča, da ne čakajo celo leto, preden se jim dejansko ta denar tudi zagotovi. Velikokrat pa gre tudi za to, da gre za izgradnjo ali pa nakup nadomestnega objekta in je nekdo, ki kupuje nadomestni objekt, v izjemno težkem položaju, ko se je recimo dogovoril, da bo mogoče že ob polletju uspel pridobiti ta sredstva, dejansko jih bo pa lahko šele konec leta. S tem zakonom torej odpravljamo zelo praktične probleme, ki ta hip nastajajo konkretno predvsem pri nakupu zemljišč. Gre pa tudi za nadaljevanje investicij, ki se financirajo po sistemu vzdrževalnih del v javno korist, gre za obnovo obstoječih prog, predvsem regionalnih prog, tako da tudi ta zakon omogoča, da se na podlagi že sklenjenih pogodb te investicije nadaljujejo in to pomeni, da se izboljša tudi varnost v železniškem prometu in tudi kvaliteta prevoza tako potnikov kot tovora. Zaradi vseh teh zelo konkretnih rešitev, ki jih ta zakon omogoča, bomo seveda zakon podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Jerič, vaše službe so odpovedale vaš nastop, če pa želite, pa lahko. Gospod Jerič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora, kolegice poslanke, kolegi poslanci.! S sprejetjem Zakona o zagotavljanju namenskih sredstev je bil zagotovljen stalen vir za investicije v železniško infrastrukturo s predvidljivo dinamiko prilivov. Vendar pa je v primeru teh sredstev velika omejitev dejstvo, da Ministrstvo za promet kot investitor sicer lahko razpiše in zaključi javno naročilo o celotni vrednosti projekta, kot je potrjen v načrtu razvojnih programov, ne more pa podpisati pogodbe za celotno vrednost projekta, če na postavki namenskih sredstev v tistem trenutku ni zadosti razpoložljivih sredstev. To pomeni, da je podpisovanje pogodb oziroma prevzemanje obveznosti onemogočeno do trenutka dejanskih prilivov sredstev v višini vrednosti pogodbe. Predlagano zakonsko besedilo, izboljšano z amandmajem Odbora za promet, omogoča ustrezno prevzemanje obveznosti v breme namenskega vira, kar pomeni sklepanje pogodb za celotno vrednost projekta tudi v primeru, ko sredstva iz namenskih virov v tistem trenutku še niso zagotovljena. V Liberalni demokraciji Slovenije sicer menimo, da bi bilo bolje takšne dileme razrešiti v Zakonu o izvrševanju proračunov Republike Slovenije, na kar smo opozorili tudi na Odboru za promet in na kar je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora v svojem mnenju. Vendar bomo zaradi očitnega slabšanja stanja javne železniške infrastrukture in ogroženosti projektov, ki jih sofinanciramo s sredstvi Evropske unije, predlog zakona podprli.
Hvala. Gospod Branko Marinič bo prestavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, lep pozdrav vsem skupaj! Dopolnitev Zakona o zagotavljanju sredstev za investicije v javno železniško infrastrukturo bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli. Z uveljavitvijo zakona, ki smo ga v Državnemu zboru sprejeli spomladi lansko leto, na začetku leta 2010, je bilo jasno in mi smo na to opozorili, da ga bo treba dopolniti, kar se je zdaj dejansko zgodilo. Na Slovenskih železnicah gre namreč za velike investicije, ko gre za investicije, gre za ogromne zneske in gre predvsem za določene gradbene posege, ki imajo kar večletno časovno dinamiko. Zakon, katerega dopolnilo imamo pred seboj, pa v tem smislu ni reguliral teh namenskih sredstev za celotno obdobje, ko traja določena investicija. V tem smislu je bilo treba dopolniti tudi to zakonsko določilo, da je mogoče urediti tudi financiranje takšne investicije v primeru, ko gre za sredstva, ki so namenjena iz Evropske unije. Predlagatelj si je takrat zamislil, da to ne bo potrebno, ker je imel izkušnje le in samo s sredstvi proračuna, kar pa seveda ni enako v primerih, ko je investicija s strani zakona, ki ima sistemski vir financiranja. Zato se nam zdi pomembno in prav, da to dopolnilo sprejmemo, kljub temu, da je predlagatelj, torej Vlada, spravil Državni zbor v časovno stisko, kajti zakon je bilo treba na matičnem odboru obravnavati in sprejeti tako rekoč čez noč. V Poslanski skupini SDS se zavedamo, da je financiranje sredstev v javno železniško infrastrukturo izrednega pomena, zato smo tako tudi pristopili. Res pa je, da je, ko govorimo o vlaganju v javno železniško infrastrukturo, treba ponovno poudariti, da so bila ta sredstva v preteklosti s strani različnih virov, največ iz proračuna Republike Slovenije, pa tudi iz vira evropskih sredstev, premajhna, da bi lahko tire slovenskih železnic primerjali z našo konkurenco. Prišli smo tako daleč, da je železniška infrastruktura nekje na robu vzdržljivosti še normalne teže po osni obremenitvi. Dogaja se namreč to, da so nekateri tovori zaradi osnih obremenitev, saj so nas zaradi premajhnega investiranja v javno železniško infrastrukturo in tudi v zagotavljanje varnosti železniškega prometa, nekateri operaterji pravzaprav obvozili. To pa pomeni dodatno slabitev infrastrukture na slovenskih železnicah, kar je dodaten razlog za to, da je treba takšen način financiranja nujno urediti z dopolnitvijo Zakona o zagotavljanju sredstev za vlaganje v javno železniško infrastrukturo. Če kdaj, potem so Slovenske železnice morda sedaj v času, ko prihaja do nenehnih opozarjanj in predvsem nenehnega zapostavljanja javne železniške infrastrukture, k čemur bi lahko že prišteli nekatere izredne dogodke, ki se dogajajo na slovenskih železnicah, pa tudi če gre za nesreče, ki se zgodijo na cestno-železniških prehodih, kajti tudi to je del železniške infrastrukture. Samo včerajšnji primer je pokazal, da kamion zaradi neurejenega cestno-železniškega prehoda enostavno ni mogel speljati in je prišlo do hude železniške nesreče. Kot rečeno, v SDS bomo predlog podprli.
Hvala. Mag. Sara Viler bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo vsako spremembo, ki pripomore k učinkovitejšemu in poštenemu izvajanju zakonov. Z veljavnim Zakonom o zagotavljanju sredstev za investicije v javno železniško infrastrukturo je bil določen namenski vir za financiranje investicij v železniško infrastrukturo. Po besedah Vlade naj bi bil temeljni namen sprejetja sprememb zakona togost finančne zakonodaje pri izvajanju investicij v javno železniško infrastrukturo. Slednja določa, da je prevzemanje obveznosti iz namenskih virov možno šele takrat, ko so namenski viri dejansko tudi izbrani. V Slovenski nacionalni stranki absolutno ne bomo ovirali izvajanja investicij v javno železniško infrastrukturo. Po besedah Vlade gre predvsem za poplačilo pogodbenih obveznosti za nakup zemljišč za izvedbo projekta drugega železniškega tira Divača–Koper. S sprejetjem spremembe zakona bo Ministrstvo za promet tako lahko podpisalo pogodbe za celotno vrednost projekta, četudi ne bo na postavki namenskih sredstev v tistem trenutku zadosti razpoložljivosti in s tem bo omogočen tudi nadaljnji razvoj železniškega prometa. Zaradi navedenega bomo v Slovenski nacionalni stranki predlog zakona seveda podprli. Postavljajo pa se nam še nekatera vprašanja. Zakaj sprejemamo spremembo zakona zadnjih pet minut? Kaj ima še odhajajoča vlada s to spremembo zakona za bregom? Ali se bo tudi tokrat izkazal mačehovski odnos Slovenskih železnic do države in državljanov? Naj spomnim na četrtkov požar ob železniški progi na Primorskem, kjer se vzdrževalci železniškega tira pri Dolu niso hoteli lotiti gašenja požara. V Slovenski nacionalni stranki upamo, da bomo temu početju Slovenskih železnic resnično enkrat rekli konec.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili jutri, 12. oktobra 2011, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 48. izredno sejo Državnega zobra, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 12. uri. Lahko noč in hvala za udeležbo.