Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici narodni poslanici Munir Poturak i Radojko Obradović. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju gospodin Janko Guzijan, državni sekretar u Ministarstvu finansija, i gospođa Ružica Stojiljković, pomoćnik direktora Uprave za trezor. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O BUDžETU SRBIJE ZA 2008. GODINU I IZMENE FINANSIJSKIH PLANOVA REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE, NACIONALNE SLUŽBE ZA ZAPOŠLjAVANjE I REPUBLIČKOG ZAVODA ZA ZDRAVSTVENO OSIGURANjE (nastavak u pojedinostima) Pre nego što nastavimo raspravu o pojedinostima podsećam vas da smo zastali kod amandmana na član 5. razdeli 9, 15 i 54. Amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šormaz, ali pre njega narodni poslanik Miroslav Petković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Imam pitanje za predsednicu Narodne skupštine, ali nadam se da će gospođa potpredsednik moći da mi da odgovor na to. Naime, ministarka finansija gospođa Diana Dragutinović je u svom uvodnom izlaganju u 15.30 rekla: "Uvek pravite kompromis, najvažnije je da stavite granicu dokle taj kompromis možete praviti. Mislim da je ovaj kompromis razuman, u datim političkim okolnostima. Ocenjujem ga kao ministar finansija razumnim zato što nisam prekršila nijedno pravilo uvođenja fiskalne politike. Dakle, postoje neka pravila, kao pravila lepog ponašanja. Ta pravila važe za fiskalnu politiku; ako ih ne pređete, vi vodite odgovornu fiskalnu politiku. Sva pravila sam poštovala." Mi smo u načelnoj raspravi i u raspravi o amandmanima dokazali da sva pravila nisu poštovana. Činjenica koju niko ne može osporiti jeste da ministarka finansija nije poštovala zakon. Naime, Zakon o budžetskom sistemu Republike Srbije u članu 14. jasno kaže koji su rokovi za preduzimanje određenih radnji. Trebalo je da ministarka na vreme uputi Predlog budžeta za 2009. godinu Vladi Republike Srbije; Vlada Republike Srbije je do 1. novembra trebalo da uputi taj predlog Narodnoj skupštini Republike Srbije. Poslednji stav ovog člana Zakona glasi – ovi rokovi se moraju poštovati. Znači, trebalo je da 1. novembra dobijemo Predlog budžeta za 2009. godinu. To se očigledno još uvek nije dogodilo. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, ministarka finansija gospođa Dijana Dragutinović je ovim na najgrublji mogući način prekršila Zakon o budžetskom sistemu i tu nema kompromisa - kada se zakon prekrši postoji samo jedna mogućnost, a to je da ministarka finansija podnese ostavku. Meni je žao što ona danas nije tu, tu je gospodin Milosavljević, tako da se nadam da ćete preneti vašoj koleginici u Vladi šta treba da uradi. Pitanje za predsednika Skupštine jeste - šta je učinila predsednica Skupštine da do ovoga ne dođe? Ona je imala mogućnost da od Vlade traži, s obzirom na to da zna da je 1. novembar rok do kada Predlog budžeta za 2009. godinu treba da stigne u Narodnu skupštinu, objašnjenje zbog čega to nije učinjeno. Nadam se da ćemo dobiti taj odgovor. Poslanici Demokratske stranke Srbije su u četvrtak i u petak, potpredsednik Skupštine gospodin Rade Obradović i mnogo poslanika DSS-a, ukazivali na ovaj propust i do ponoći smo bili strpljivi i čekali da Predlog budžeta za 2009. godinu stigne. Činjenica je ta se to nije dogodilo. Nekima je očigledno najpreči Poslovnik, da se uradi novi poslovnik, da se ne krši poslovnik, a to što se krše Ustav i zakon, to se u ovom parlamentu, izgleda, smatra sasvim normalnim. Činjenica je da je Vlada potpuno neodgovorna i da je nesposobna da reši finansijsku krizu, koja je zahvatila čitav region, došla do Mađarske, Grčke, Bugarske, Rumunije i ako neko misli da će zaobići Srbiju, da će to biti samo mali talasi, mislim da se grdno prevario. Poslanička grupa DSS je u petak predala jedan predlog da Skupština Srbije donese odluku o formiranju komisije za praćenje svetske ekonomske krize i preduzimanje mera u cilju ublažavanja negativnih uticaja na ekonomiju i privredu Republike Srbije. (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Završavam. Mislimo da sastav ove komisije potpuno odgovora problemima koje možemo očekivati u narednom periodu, s obzirom na to da članovi komisije treba da budu i predsednik Skupštine, i predsednik Vlade, guverner Narodne banke, predsednik Komisije za hartije od vrednosti i predstavnici svih poslaničkih grupa u republičkom parlamentu. Nadamo se da ćete usvojiti ovaj naš predlog, kao što ste reagovali na predlog DSS-a, još 8. oktobra, da se usvoji zakon o osiguranju depozita. Nažalost, tek posle mesec dana, 5. novembra, imaćemo priliku o tome da raspravljamo. Koliko je to hitno govori i činjenica da je od tada proteklo mesec dana. Hvala vam.
Molim službu Narodne skupštine da Ministarstvu finansija i Vladi Republike Srbije uputi zahtev da daju objašnjenje zašto se ne poštuje budžetski kalendar po zakonu, kako je narodni poslanik Miroslav Petković zahtevao. Što se tiče Skupštine, Skupština ima drugačiji kalendar nego Vlada, ali narodni poslanik je potpuno u pravu što želi da dobije objašnjenje zašto Vlada ne poštuje svoj budžetski kalendar. Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članovima 225. i 226. i tražim objašnjenje i obaveštenje od Vlade Republike Srbije, od ministra finansija, koja danas nije tu. Pretpostavljam da nije tu iz razloga što je prekršila Zakon o budžetskom sistemu. Naime, u članu 14. Zakona o budžetskom sistemu, to je budžetski kalendar, stoji: "15. oktobar - ministar finansija dostavlja Vladi nacrt budžeta Republike Srbije i finansijske planove organizacija obaveznog socijalnog osiguranja; 1. novembar - Vlada usvaja predlog budžeta Republike Srbije i dostavlja ga, zajedno sa memorandumom o budžetu i finansijskim planovima organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, Narodnoj skupštini". Danas je 3. novembar, mi Predlog zakona o budžetu Republike Srbije još uvek nismo dobili, pa tražim objašnjenje zašto je Vlada prekršila Zakon o budžetskom sistemu i nije dostavila to obaveštenje. Hvala.
Molim službu da stenogram izlaganja narodnog poslanika Arsena Đurića takođe uputi Ministarstvu finansija, Vladi Republike Srbije i da mu se dostavi zahtevano obaveštenje. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovani narodni poslanici, zahvaljujem se predsedavajućoj, saznali smo da postoje dva kalendara: kalendar po kome radi Vlada Republike Srbije i drugi kalendar, po kome radi ova skupština. U Evropsku uniju se ne ide sa gregorijanskim kalendarom, nego sa julijanskim. Danas je 3. novembar, a po Zakonu o budžetu Vlada je bila u obavezi da zaključno sa 1. novembrom podnese Predlog budžeta za 2009. godinu. Naravno da je to nemoguće, jer mi još uvek raspravljamo o rebalansu budžeta. Vlada je, imam utisak, naročito ministarka finansija, u jednoj neprijatnoj poziciji, s obzirom na to da mora da napravi budžet dijametralno suprotan ovom rebalansu o kome danas raspravljamo. Nije njoj tako jednostavno. Imate gospodina Mlađana Dinkića koji najavljuje privredni rast, privredno čudo, mi i Kina rašćemo 10 - 15% godišnje. Imate gospodina Krkobabića koji kaže da drugi moraju da štede, a da penzije moraju biti 70% od zagarantovanog ličnog dohotka. Mislim da dovodite ministarku finansija u vrlo neprijatnu situaciju, jer ako budete tako dosledno i načelno insistirali na tom principu, s obzirom na to da postoje pritisci da ovaj budžet bude restriktivan i da se smanji javna potrošnja, mislim da jedini način kako možete da se dogovorite sa ministarkom finansija što se tiče penzija i iznosa od 70% jeste da skinete plate za jedno 30%. S obzirom na to šta ste sve obećavali a da nijedno obećanje niste ispunili, možda nam se dogodi, možda se građanima dogodi ta nesreća da se skinu plate, pa da jednostavno onda ispunite jedino i isključivo svoje predizborno obećanje. Neverovatno je da se ova vlada ponaša kao noj, da drži glavu u pesku kada se, sasvim sigurno, efekti svetske finansijske i ekonomske krize već osećaju u našoj državi. Vlada po tom pitanju ništa ne preduzima i sada opet to povezujemsa budžetom – nije slučajno što tog budžeta nema, jer je Vlada u proteklih mesec dana pokazala da ne vodi nikakvu konzistentnu politiku. Poslanička grupa DSS je predložila zakon o osiguranju depozita od 20.000 evra. Bili smo napadnuti od strane državnog sekretara, gospodina Ilića, ako se ne varam, da je to glupost, da je to nepotrebno, da su devizni depoziti apsolutno sigurni u bankama. Suočavamo se sa situacijom da Vlada sedam ili deset dana kasnije predlaže taj isti zakon gde se radi o osiguranju depozita u iznosu od 50.000 evra, sa najavom da će to biti i 100.000 evra. U samo tih sedam dana oprečna razmišljanja... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, tri minuta. Na koji se član pozivate da je povređen?) Dobro, dakle još jednom insistiram, apelujem na poslaničku većinu... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, isteklo je vreme predviđeno Poslovnikom za isticanje člana koji je povređen.) Dakle, završiću, ali vam još jednom skrećem pažnju... (Predsedavajuća: Zahvaljujem, narodni poslaniče.) Čuju me poslanici. Bez ikakve dileme, prekršili ste Poslovnik u petak; da imate iole ličnog dostojanstva, podneli biste ostavku.
Zahvaljujem, narodni poslaniče. Pošto niste uputili nikakav zahtev, niti se pozvali na član, mogu samo da vam odgovorim na primedbu o različitim kalendarima. Dakle, Vlada ima obavezu na koju poslanici upozoravaju, a rokovi koji su predviđeni za Skupštinu drugačiji su nego što to Zakon o budžetskom sistemu predviđa za Vladu. Pre nego što nastavimo, reč su povodom povrede Poslovnika redom zatražili: narodna poslanica Milica Vojić-Marković, narodni poslanik Velimir Ilić. Pre nego što dam reč narodnoj poslanici, dozvolite da vas obavestim o potvrđivanju mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini kako bismo omogućili njegovo učešće u radu. Uručen vam je izveštaj Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnom poslaniku. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora kojije utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Miroslavi Pejica izabranoj sa izborne liste Za evropsku Srbiju - Boris Tadić. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i pozivam je da uđe u salu da učestvuje u radu sednice Narodne skupštine. Još jedno obaveštenje o ostavci narodnog poslanika: primili ste ostavku Miodraga Miljkovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stavovi 2. i 3. istog zakona, konstatuju prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i st. 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku Miodragu Miljkoviću izabranom sa izborne liste Za evropsku Srbiju - Boris Tadić. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Reč sada ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, pozivam se na čl. 225. i 226. Poslovnika. Tražim obaveštenje koje je izuzetno važno za rad ove skupštine i za sve građane ove zemlje. Naravno da namje već poznato da pred sobom imamo potpuno neodgovornu Vladu, potpuno nesposobnu Vladu koja se ne snalazi i koja kao noj zabija glavu u pesak i apsolutno ne reaguje na sve ono što donosi svetska kriza koja očigledno drma celim svetom, a naravno ne može zaobići Srbiju koja je i te kako siromašna zemlja i još zemlja u tranziciji. Unutar Vlade imamo realizaciju političkih stranačkih nagodbi i zbog toga je nemoguće da dođemo do nečeg boljeg nego što je ona poznata situaciju iz devedesetih godina kada smo imali inflaciju, kada smo devalvirali dinar i doveli zemlju do stanja iz koga ju je teško danas vaditi. Umesto da nam Vlada, a danas je 3. novembar, 1. novembra donese u Skupštinu predlog novog budžeta za 2009. godinu, mi se zamajavamo rebalansom budžeta koji je potpuno nepotreban ili je tu samo zato da pokrije ono što je već potrošeno. Podsetiću, pošto imamo priču da su ovde u pitanju neki vladini rokovi, ovde su u pitanju zakonski rokovi da se 1. novembra pred nama nađe budžet. Reći ću ovako: 1. oktobra Vlada, na predlog ministra, usvaja revidirani memorandum o budžetu, uzimajući u obzir posle 30. aprila ažurirani makroekonomski okvir; 15. oktobra ministar dostavlja Vladi nacrt budžeta Republike; 1. novembra Vlada usvaja predlog budžeta Republike i dostavlja ga, zajedno sa memorandumom o budžetu, Narodnoj skupštini; 15. decembra Narodna skupština donosi budžet Republike. Dakle, rokovi iz stava 1, dakle, 1. novembar, predstavljaju krajnji rok u budžetskom kalendaru i oni ne zavise od dobre volje ovoga ili onoga, nego su zakonski rokovi. Zbog toga je moje pitanje: ako se ne poštuju zakonski rokovi, kako je moguće da se štiti nezavisnost Narodne skupštine? Hoću da kažem da ono što ne radi Vlada rade poslanici DSS-a, koji su početkom novembra predali Predlog zakona o osiguranju depozita. Vidimo da će se na najavljenoj sednici on naći ispred nas. Ovog momenta, odnosno u petak, poslanička grupa DSS je predala Predlog odluke o obrazovanju komisije za praćenje svetske ekonomske krize i preduzimanje mera u cilju ublažavanja negativnih uticaja na ekonomiju i privredu Republike Srbije. Najvažnija stvar u svemu ovome jeste da smo mi sagledali problem i predložili u ovu komisiju guvernera, predsednika Vlade, predsednika Skupštine, predstavnika Komisije za hartije od vrednosti i predstavnike poslaničkih grupa koji se bave ekonomijom. Dakle, ono što ne radi Vlada rade poslanici opozicije, ovog momenta DSS daje na uvid, ovo je već treći predlog zakona koji smo mi doneli za ovih 100 dana Vlade koja nam je do sada davala samo zakone iz domena prošle vlade.
Poslanik Velimir Ilić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Molim službu da izlaganje narodne poslanice uputi Ministarstvu finansija, sa zahtevom za objašnjenje zašto Vlada ne poštuje rokove iz zakona.
Poštovana predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, želeo sam da govorim o tome da smo mi narodni poslanici u ovom parlamentu izuzetno uvređeni, povređeni, poniženi, potcenjeni. Nas uvek, posebno poslanike opozicije, napadaju zašto govorimo, zašto nekome kažemo da vara građane Srbije. To je istina. Želim samo da podsetim na par stvari. Pre sto dana, kada je formirana Vlada, guverner Narodne banke Srbije obratio se građanima Srbije i rekao - dinar će biti stabilan, ja vam to garantujem, prevedite svoje devizne štednje u dinarske, bićete izuzetno zadovoljni i zaradićete mnogo više. Dogodilo se za ovih sto dana da je svako ko je to uradio izgubio 14%, a 14%, to je dvogodišnja kamata. Prema tome, guverner je prevario građane Srbije, po ko zna koji put, i oni koji su to uradili oštećeni su za dvogodišnje kamate na svoje dinarske uloge, a naravno, za narednu godinu sigurno će biti totalno bez ikakvih sredstava i mogućnosti da budu obeštećeni. Drugo, predsednik Srbije je obećao 200.000 novih radnih mesta. To je bilo dobro. Rečeno je - bolji život, Evropa. Sve je to bilo dobro. Međutim, evo, samo jedna firma, Tehničko-remontni zavod u Čačku, ostala je bez 400 radnika, dobili su otkaze. Zašto u firmi koja je bila najbolja u onoj velikoj Jugoslaviji, koja je bila vodeća u vojnoj industriji, odjednom otkaz za 400 radnika? Da ne pričam o vojnoj industriji koja je u kolapsu, da ne pričam o "Petoletki", Boru, Majdanpeku, istočnoj Srbiji, da ne pričam o "Jumku", "Koštani" itd. Ali, dokoni ministar privrede priča o železnicama. Zato sam ja proši put ovde diskutovao. On je sve probleme rešio, evo sad je došao da malo rešava i što se tiče železnica. Prema tome, nema novih radnih mesta, gospodo, slede novi otkazi. Evo, ovde je ministar Milosavljević, drago mi je da ga vidim, ne znam da li zna zašto je poskupeo dva i po puta telefonski priključak, zašto je impuls poskupeo 100%, gas 60%, a najavljuje se još 30%. Pa da li ste vi normalni? Ne znam bolji izraz. Vi koji ste obećavali bolji život građanima Srbije, je li to bolji život, gospodo? Ako je to za vas bolji život, ubedite nas. Obećali ste akcije od hiljadu evra, postrojili pet miliona ljudi i od toga do danas ništa. Dulić priča svaki dan o koncesiji, gas i koncesija... Ljudi, sve razumem, ali ovaj parlament je doneo odluku da se radi koncesija i sad jedan ortoped iz Subotice dođe i objasni nam da ne treba to da se radi, da smo mi nevažni, naše odluke, i gasni sporazum i sve nije toliko bitno... (Predsedavajuća: Molim vas da kažete koja vam je informacija, od kog organa ili organizacije, potrebna) Gospodo, ako nema parlamenta, hajde da krunišemo nekoga, ako parlament niko ne poštuje, njegove odluke, onda dolazi krunisanje.... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) ... imate li vi cara, kralja, imate li nešto, hajde izađite i to nam recite, da i to pitanje rešimo. Molim vas, nemojte se igrati Euleksom, nemojte pričati; mora proći rezolucija u parlamentu, mora ovaj parlament o tome da raspravlja, nemojte raditi na mala vrata.
Nastavljamo rad raspravom o pojedinostima. Na član 5. razdele 9, 15. i 54 amandman je podneo narodni poslanik Dragan Šormaz. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na predlog rebalansa budžeta, gde sam predvideo da u članu 5. razdeo 9, a radi se o Ministarstvu odbrane, za funkciju 210, ekonomska klasifikacija - mašine i oprema, praktično sprečimo toliko smanjenje sredstava u budžetu Ministarstva odbrane koliko je predviđeno ovim rebalansom budžeta, da na neki način pokušamo da pomognemo. Vlada je, nažalost, odbila ovaj predlog. Ne znam šta je rekao o tom mom amandmanu ministar na sednici Vlade, ako je toga uopšte bilo na sednici Vlade, ako je pitan o odbrani. Pokušao sam da nađem neki novac u budžetu i da to prebacimo za potrebe Ministarstva odbrane tj. Vojske, radi se o cifri od nekih milijardu dinara. S obzirom na to da je Vojska otprilike imala smanjenje za tri milijardi u odnosu na budžet, skinuo sam određena sredstva iz razdela 54 od Uprave za zajedničke poslove republičkih organa, funkcija - zgrade i građevinski objekti, o tome se najviše radi i, naravno, od već danas pomenutog popularnog ministra i njegovog ministarstva, radi se o skijalištima, recimo, nekih 200 miliona predviđenih za skijališta da se prebaci za potrebe Vojske. U jednom intervjuu ministar odbrane je rekao da se Ministarstvo nije tako lako odreklo ovih sredstava i da se borilo sa ostatkom Vlade da zadrži ono što mu pripada, ali da je bilo predviđeno smanjenje od pet milijardi dinara, a da je svedeno na više od tri. Borba je očigledno bila žestoka, ali ispada, na osnovu svega što smo videli, da je Vojska u celom ovom rebalansu najgore prošla, tj. Ministarstvo odbrane. Neverovatno je da u današnjoj situaciji, kada je država donela odluku o vojnoj neutralnosti i kada je potrebno, umesto onoga o čemu smo ranije govorili i što se predviđalo, mada nikada ni ta strategija nije usvojena u Narodnoj skupštini, niti je do kraja završena u Ministarstvu odbrane, ni u Vladi, ali je bilo nekih predviđanja da će se Vojska Srbije smanjiti za 21.000 pripadnika. Sada, posle donete odluke o vojnoj neutralnosti mi moramo da idemo, po tome kako kaže Generalštab i Ministarstvo odbrane, a to je neki minimum, na 30.000 pripadnika. Znači, mi Vojsci treba da povećavamo sredstva, a ne da joj smanjujemo sredstva. U čitavoj ovoj situaciji – demarkacija linije naše granice, bez našeg učešća, između Makedonije i Kosova, stalne pretnje, prebacivanje terorizma sa teritorije Kosova na teritoriju Srbije, okruženje takvo kakvo imamo, pre svega u zemljama NATO pakta, ušli smo u Partnerstvo za mir, potrebno je osavremenjivanje opreme, naoružanje je veoma zastarelo – mi, kao što su pričale kolege pre mene, donosimo odluke o povećanju penzija po zakonu koji nigde u svetu ne postoji, po rečima predsednika Republike, to sam od njega čuo, ali ćemo bez obzira takav zakon doneti; pravimo ili predviđamo da pravimo skijalište na svakoj čuki; ne štedimo na javnoj potrošnji, nego uvećavamo državni aparat, uvećavamo broj zaposlenih u Vladi, u javnim preduzećima. A gde krešemo? Krešemo na Vojsci i na našoj bezbednosti. To je još jedan dokaz neozbiljnosti ove vlade i toga koliko ne brine o ovoj državi. Situacija je slična i u policiji, ali nisam želeo ovaj put da se potrudim da pomažem ministru policije amandmanom ili da pokušam da pomognem, jer on je ipak, ja bih rekao, prvi čovek Vlade, iako nije predsednik Vlade, pa sam se nadao da će se on bolje potruditi da pomogne policiji. Nažalost, koliko vidim, nije. Ne znam da li vi znate taj podatak, ali policajci već neko vreme ne primaju naknadu za putni trošak u okviru svoje teritorijalne jedinice, opštine sa koje putuju na posao ili u gradu Beogradu. Zamislite nekoga ko radi u policiji, živi u Grockoj, a radi na Novom Beogradu – svaki dan mora da putuje, a niko ne snosi troškove njegovog putovanja. Ima opština, poput mog Smedereva, gde policajac živi u selu Saraorci, koje je 30 kilometara daleko od stanice u kojoj radi, putuje svakog dana, a niko mu ne finansira troškove tog putovanja. A onda želimo daleko efikasniju borbu protiv kriminala i korupcije. Mora se na bolji način projektovati budžet, ali to je očigledno nemoguće sa ovom vladom. Mi smo smanjili sa... Tvrdim da moramo da imamo između 28.000 i 30.000 vojnika, moramo da imamo novu opremu, moramo da imamo veće angažovanje. Moramo, ako želimo da budemo ozbiljnije shvaćeni kao država, da imamo ozbiljniju vojsku. Ako govorimo o pregovorima vezanim za status Kosova i Metohije, koji doduše ne postoje, prekinuti su, sada se nasilno preko Euleksa (koji, izgleda, ova vlada takođe planira da prihvati) uvodi ono što je predvideo Marti Ahtisari, a to je nadgledana nezavisnost Kosova kao države, ko će nas ozbiljno da shvati ako zaista nemamo ozbiljnu vojsku? Niko ovde, naravno, ne predlaže da mi kažemo da smo spremni za rat i da treba da idemo u rat, ali ako ljudi znaju da mi nemamo ozbiljno organizovanu vojsku, normalno je da će se na ovakav način na koji se ponašaju ponašati prema nama. Odluka o vojnoj neutralnosti je bila odlična odluka parlamenta, i nismo jedini, tada smo o tome govorili; često u našoj javnosti pokušava da se podmetne kako smo mi ostrvo okruženo zemljama NATO pakta. Dobro, jeste, Hrvatska postaje ovih dana član NATO pakta, ali, znate kako, nisu ni smeli da izađu na referendum. Nikada taj referendum ne bi prošao. U Crnoj Gori je oko 70% građana protiv ulaska u NATO pakt. Očigledno da se pritiskom na vlade nasilno pravi čitava ta situacija oko NATO pakta u ovim novim strateškim pomeranjima na globalnom planu. Zašto bi se Srbija opredeljivala za bilo koga? Zbog toga je doneta odluka o vojnoj neutralnosti. Nismo jedini, vojno neutralna je Austrija, kao član Evropske unije; vojno neutralna je Švedska, sa velikom tradicijom što se tiče vojske i savremenom vojskom koju ima, a takođe je član Evropske unije. Norveška je u NATO paktu, a nije član Evropske unije. Imamo različite situacije, tako da mislim da ta priča o ulasku Srbije u NATO pakt treba da se završi. Bolje je za Srbiju da bude vojno neutralna, da se ne svrstava ni u jedan vojni savez i ni na čiju stranu, ali zbog toga mora da ima savremenu vojsku i bolje opremljenu. Ovim budžetom Ministarstvo odbrane zakinuto je za tri milijarde dinara, čime je izdvajanje za Vojsku palo sa 2,4% na manje od 2,25% bruto domaćeg proizvoda. Verujte, 2,4% je minimum i bio je predviđen, a šta se dogodilo? U Ministarstvu odbrane... Sada će izgledati malo čudno kada ovo izgovorim, ali to je činjenica, ministar odbrane Dragan Šutanovac je iz Demokratske stranke, ispada da je čovek kažnjen zato što je bio najštedljiviji ove godine. Vi iz DS-a to gledate i trpite zato što imate ministra koji je bio najštedljiviji, koji je gledao da od tih 2,4% bruto domaćeg proizvoda učini što je više moguće za Vojsku, da kupi što bolju opremu, ne bilo kakvu opremu, ne jeftinu opremu; činjenica je da je kupovao skupu opremu, ali nismo dovoljno bogati da možemo da kupujemo lošu opremu, jeftinu i tu bih se ja i složio sa njim, da je bolje da kupi manje ali kvalitetnije. Čovek se trudio da uštedi. S druge strane, padaju nam avioni. Poginuo nam je možda i najbolji pilot, a vi činite ustupke ovima koji imaju tri - pet poslanika, koji nikada ne bi ušli u parlament bez vas i žrtvujete vaše ministarstvo, smeškate se, ne slušate ni šta vam govorim, pola vas ovde, žrtvujete ministarstvo gde je vaš čovek. Smanjujete novac, smanjujete na taj način i standard nemalog broja pripadnika Vojske Srbije i glasaćete za ovaj rebalans budžeta, a nećete glasati za ovaj amandman. To je neverovatno! Znači, ostavićete novac skijalištima i Mlađanu Dinkiću, a nećete prebaciti novac da se vrši kvalitetniji, bolji i redovniji remont naših aviona! Zaista ne mogu da verujem da ćete uraditi tako nešto, ipak ste vi najodgovorniji, preuzeli ste odgovornost, kako god vi na to gledali, vi ste odgovorni. Shvatite da ćete jednog dana, pričam iz ličnog iskustva, platiti cenu svega što rade vaši koalicioni partneri. Najlogičnije bi bilo da ovaj amandman prihvatite, pre svega vi iz Demokratske stranke, imate dovoljno poslanika, i da sa nama iz opozicije u danu za glasanje glasate za ovo, jer Srbiji je više nego potrebna dobra, jaka, organizovana vojska, profesionalna vojska, koja će moći ovu zemlju da zaštiti u svakom trenutku. Vojska je nekada bila institucija od najvećeg poverenja i poštovanja među našim građanima. Ona to danas nije sigurno, ali može ponovo da bude ako se svi uozbiljimo i ako shvatimo da je Vojska Srbije daleko važnija od skijališta. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Mojsilović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u materijalu koji sam dobio kao narodni poslanik, a tiče se amandmana koji su podneti na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, moj amandman se nalazi iza amandmana gospodina Šormaza, međutim na onoj sednici, imao sam prilike da gledam kod kuće jer smo već svi bili umorni u petak, moj amandman je prošao pre amandmana gospodina Šormaza pa ću ja sada iskoristiti ovu priliku, ovih 15 minuta koje poslanička grupa Nova Srbija ima po amandmanu gospodina Šormaza, da govorim o svom amandmanu, ako dozvolite. Amandman koji sam podneo na Predlog ovog zakona tiče se toga da se u članu 5. razdeo 9 u razdelu Ministarstva odbrane na ekonomskoj klasifikaciji 422 troškovi putovanja smanje kako bi se novac izdvojio za normalno funkcionisanje narodnih kuhinja. Zbog čega? Zato što prosečan grad u Srbiji od 100.000 stanovnika ima potrebu da na taj način zadovoljava potrebe hiljada građana. Međutim, u Vranju je situacija malo drugačija jer je veliki broj građana od 2000. godine pa naovamo ostao bez posla. Navešću samo primer "Jumka" gde je posao izgubilo 10.000 radnika, primer "Koštane" gde je 2.500 ljudi ostalo bez posla; imamo "Delišes" u Vladičinom Hanu gde je takođe preko 2.500 ljudi ostalo bez posla i, evo, sada imamo ova najnovija dešavanja, od kad je Vlada obećala nova zapošljavanja, da je i Autoprevozničko preduzeće "Jedinstvo", koje je u međuvremenu prodato izraelskom "Kavimu", počelo da otpušta radnike, tako da je samo u poslednja tri meseca 200 radnika ostalo bez posla. Onda se, nekako uvek u vreme predizborne kampanje, pojavi svemogući ministar Dinkić pa obeća otvaranje 3.000 novih radnih mesta, upošljavanje radnika. Sad ću vam malo pričati o toj čudnoj investiciji "Zambera". Gospodin Dinkić je pre jedno dve godine uhvatio za ruku nekog Britanca, kiparskog ili grčkog porekla, gospodina Janija Savasa, doveo ga u Srbiju i dao mu od državnih para šest miliona evra kako bi on, navodno, zaposlio u novoizgrađenoj fabrici "Zamber" 3.000 radnika. Da stvari budu jasnije, Dinkić je tom prilikom obećao zapošljavanje 3.000 radnika i proizvodnju 100.000 odevnih predmeta mesečno. Takođe je rekao da je investicija sa "Alenom" i izgradnja "Zambera" sa gospodinom Savasom veoma dragocena za Srbiju i da će privući mnoge strane investitore. Dana 29. oktobra 2007. godine, kada su građani Vranja shvatili da je reč o velikoj prevari, gospodin Dinkić je gromoglasno zapretio i rekao da moraju da poštuju ugovor sa "Zamberom", jer će fabrika početi da radi 1. marta 2008. godine. Dokle se stiglo? Po ugovoru koji je gospodin Savas potpisao sa Agencijom za strana ulaganja i promociju izvoza (SIEPA) kaže se da će prva tranša od milion i po evra leći na njegov tekući račun odmah nakon kupovine zemljišta. On je kupio uredno zemljište, uzeo najbolju lokaciju u gradu za 500.000 evra i uplaćeno mu je milion i po evra. Drugu tranšu sredstava dobija kada uzme građevinsku dozvolu za izgradnju fabrike. Došao je i do te građevinske dozvole, uplaćeno mu je još milion i po evra i tu se stalo. Troškovi gospodina Savasa do sada su 500.000 evra za zemljište koje je dao i troškovi oko vađenja građevinske dozvole. Znači, potrošio je negde oko 600.000 – 700.000 evra, a njemu je uplaćeno tri miliona evra. Fabrika je počela da se gradi. Izvođač je došao skoro do kraja i njemu se trenutno duguje 1.300.000 evra. Ni jedan jedini dinar izvođaču tj. preduzeću "Meteori" iz Vranja do dana današnjeg nije uplaćen. Gde je ta razlika od nekih 2.300.000 evra, pitaju građani Vranja i šta će biti sa radnim mestima koje je obećao gospodin Dinkić? S obzirom na to da sam imao priliku da gledam isti cirkus i u vezi sa potpisivanjem ugovora sa "Fijatom", smatram da ni oni ljudi u Kragujevcu neće proći bolje nego što smo mi u Vranju, pa mislim, kako je ova vlada krenula, da će skoro 90% stanovništva da se hrani u narodnim kuhinjama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
S obzirom na to da Vlada, bez obzira na agregatno stanje, ne prihvata ovaj amandman, onda moram da upozorim javnost da se neke čudne stvari dešavaju u Nemanjinoj ulici. Stičem utisak da ste pukli ili prolupali kao Toma i Vučić, ali ne smete javnost da obavestite. Sada ću da objasnim zašto je situacija baš ozbiljna. Lepo ste dali neke podatke; koliko su oni tačni, neću da ulazim u to, poći ću od pretpostavke da su ti podaci tačni. Moram da kažem građanima Republike Srbije da to više nije nikakva tajna. Ove podatke koje vam budem saopštio, a što je Vlada napisala, odavno znaju svi srpski neprijatelji, čak mogu da vam kažem da su oni i pisali ove podatke, jer kada odete na parking Generalštaba ove naše vojske više ćete naći vozila sa stranim registracijama nego sa našim domaćim registracijama. To je nekritički potez "jogi letača" da po svaku cenu uđemo u NATO pakt i da prihvatimo te NATO standarde. Pošto je to političko opredeljenje, onda je sve što dolazi od strane NATO pakta dobro i melem na ranu. Dobro je i melem na ranu i kada se radi o teritoriji gde deluje naša vojska, ali još bolje, sa gledišta Borisa Tadića, tamo gde nema naše vojske, pre svega mislim na Kosovo i Metohiju, jer, kako reče Vuk Drašković 10. juna 1999. godine, zavladao je mir, sada će o našim građanima na Kosovu i Metohiji da vode računa Ujedinjene nacije u vidu NATO pakta. Naravno, kada je krenulo izvlačenje naše vojske sa teritorije Kosova i Metohije svi NATO lokatori i svi NATO promoteri bili su iznenađeni tolikom vojnom silom koja gotovo da nije pretrpela nikakve gubitke. Naravno, Vojsku je trebalo uništiti. Kako? Generale u Hag, generale penzionisati. Koga da dovedemo? Rođaka Ponoša. Koliko se on razume u vojna pitanja? Ko Marica u svilu. Po svoje mišljenje mora da ide u Brisel. Dva puta sam ga video, išli smo čak istim avionom i to je tako jadno i bedno jer u doba kada je ova država bila stvarno respektabilna snaga u Evropi ministar odbrane je posebnim avionom išao u inostranstvo, ako je bilo potrebe da se razgovara. Ovo je toliko degradirano da redovnom linijom JAT-a može da ide. Vodi jednu sekretaricu i onu balerinu i dva za obezbeđenje, dođe do Brisela, mi nastavimo za Hag, a on ode u NATO pakt. Tamo mu izdiktiraju šta treba da se uradi i sve u novinama ide - evropski standardi, NATO standardi, dobro je, fino je, a naša delegacija koja nas predstavlja tamo kao vid posmatranja... Zamislite, vojna organizacija pa ima parlamentarnu skupštinu - čudno, NATO pakt, koji je morao da nestane kad i Varšavski pakt jer je postojao kao pandam, ali to je druga priča. E, sada ti kreiraju našu vojsku. Šta mislite, kako bi oni mogli da kreiraju našu vojsku? Na način da je ili unište ili da je svedu na ono stanje koje može biti kontrolisano. Ovih 18 godina mi u stvari imamo, šire posmatrano, kontrolisanu krizu na prostorima bivše SFRJ. Zašto kontrolisanu? Zato što ona po potrebi dobija viši intenzitet ili niži intenzitet, i to ne zbog naših interesa, nas koji živimo na ovom prostoru, koji nemamo rezervnu državu, nego zbog nekih njihovih geopolitičkih i globalnih interesa. Samo da vas podsetim, kada je došla ova nova demokratija u vidu DOS-a vrlo brzo iz Vinče je otišao čak i nuklearni otpad, jer je neko iz NATO pakta rekao - moguće je da se promeni vlast, pa neko iskoristi i taj otpad za neke stvari. Da li da pričam o našim vojno-istraživačkim institutima? Nema potrebe. Mlađa Dinkić je, u koaliciji sa MMF-om i NATO paktom, sve to razorio. Sećate se afere što se tiče prodaje Vojno-istraživačkog instituta; sećate se nekog savetnika ili, da budem precizniji, pomoćnika generalnog sekretara UN za mirovna pitanja, izvesnog gospodina Davinića. Napravi se neka afera, odu u podzemni bunker, milijarde i milijarde su uložene da se to napravi kao neka trajna vrednost, ništa, sada može biti turistička atrakcija. Afera, afera, afera - sa 60, 70, 80 da se popularnost Vojske svede na minimum. Ovde imamo ovog našeg Cvetka koji je uveo civilno služenje vojnog roka, pa umesto da drže puške, pa makar i drvene, naši vojnici peru pelene. Idu u pozorište da glume, na televiziji se to reklamira. Istovremeno, medijski se prikazuje svaka kasarna, pogibija, stovarište, pogibija. I kako vi mislite da gradite Vojsku? Amandman koji je podneo gospodin Šormaz je logičan, prihvatljiv, ali slaba vajda, gospodine Šormaz, ako oni treba da sprovedu ovo što predlažete amandmanom. Gde će to da završi? Nasleđivanjem još neke vile Šukija "plazme". Neće na drugo mesto. Da vas obavestim, pošto kažete da demokratija cveta. Evo, sada su se deca upisivala u te vojne škole, vojne akademije. Jedno od pitanja je bilo - za koju si stranku glasao na izborima, pošto su deca od 18 godina. Neki su morali da se učlane u DS. Reći ćete da to nije tačno. Hajde da vidimo da li je tačno. Dokažite da nije tačno. Šta znači jedna milijarda u budžetu više za Vojsku? Evo da vam objasnim. Godine 1992. je bio donet zakon o pomoći u materijalnoj transformaciji JNA. To je nekoliko godina rađeno sa ciljem da se materijalno-tehnička i druga sredstva poboljšaju i da se reše neka životna pitanja oficira. Oni su, sasvim je sigurno, pre '90. godine bili u jednom vrlo dobrom materijalnom položaju, imali su ugled itd, ali znate kakva je ona SFRJ bila, došao je neko sa strane, iz neke majčetine došao da rasturi državu, pre svega da rasturi JNA, zato što je bila velika vojna sila, treća ili četvrta u Evropi po svim pokazateljima, ne samo što se tiče ljudstva, nego i materijalno-tehničkih sredstava, oruđa itd. Krenulo je to rasturanje. Kraj tog rasturanja je bio "Sartid". Tu je sve istopljeno. Sada, ako biste prebrojali od toga šta imamo, što je u funkciji, imamo jedan avion i verovatno dva helikoptera i tu je kraj. Sada neko postavlja pitanje - zašto 70 i nešto milijardi dinara, a imamo jedan avion i dva helikoptera? Pre nekoliko dana su bile uspešne vojne vežbe; došla su dva iz Rumunije i jedan naš je učestvovao, da glume eskadrilu. Nemojte da se iznenadite ako Knez Mihailovom prođe Šutanovac sa pitomcima Vojne akademije, rašire ruke i kažu "zzzzz, mi smo avioni u niskom letu". Nažalost, takva je situacija sa našom vojskom. Nje nema tamo gde treba da je bude. Nove uniforme, novo slikanje, novi pitomci, moderni, pripremljeni (poznavanje engleskog jezika) da bi bili topovsko meso u Avganistanu, Iraku ili na drugom mestu. To je put koji je NATO zamislio našoj vojsci. Ova vlast se nikada nije pobunila kada su na teritoriji Kosova i Metohije formirane posebne oružane snage privremenih prelaznih organa. Nikada. Ova država nikada nije tražila da se do 1000 vojnika i policajaca vrati na teritoriju Kosova i Metohije. Kada se podeli pet stanova vojnim licima ili bivšim vojnim licima, to je izuzetna prilika da se ministar odbrane slika. Da vas podsetim, promenjen je i jedan standard koji se tiče organizacije Vojske, nadležnosti Generalštaba, nadležnosti Ministarstva odbrane, nadležnosti predsednika Republike, pa se sada ne zna ko je od ova dva kuma komandant, da li ministar odbrane ili predsednik Republike. Predsednik Republike ima i svoj vojni kabinet. Ministar odbrane, šta on ima? Čime se on bavi? Poslovima SDPR-a i, vrlo verovatno, onim što rade neke vojne bezbednosne i obaveštajne službe. U kojoj funkciji? Da se zaustavi neko ko je neprijatelj našoj državi i našoj vojsci ili, kako kažu, da se preduprede bezbednosni rizici? To pričajte onom vašem Dragišiću i Milanu Markoviću, pošto je Milan Marković ekspert za bezbednost. Nemojte da pričate nama, nemojte da pričate građanima Srbije. Granica je slobodna, policija je uzela ili nije uzela u nadležnost, velika sredstva se odvajaju, za šta? U kakvom je položaju naša vojska? U teškom položaju. I to malo dece što se opredeli da služi vojsku sa oružjem, kakav je njihov smeštaj, grejanje, hrana? Kako ih gledaju ljudi? Treba povećati sredstva, ali koja je svrha tog povećanja? Svrha tog povećanja jeste da se obezbedi materijalni položaj tih ljudi u Vojsci i, verovatno, druga svrha jeste da se nešto uradi sa materijalno-tehničkim sredstvima. Koliko god mi to da uradimo, s obzirom na to da ste pod budnom prismotrom NATO pakta, savetnika američkih, engleskih i ovih koji ne dozvoljavaju da se digne glava, od toga nema ništa. Naravno, vi ste sada i ojačali, vi ste pronašli sistem kako da ova priča i ovo što je istina ne bude dostupno građanima Republike Srbije, pa onda pravite sve i svašta. Sada ste, recimo, napravili novu aferu Hrtkovci i neku novu ustašku kurvu ste našli. Naravno, ja neću o tome da pričam, pošto će uskoro da izađe knjiga "Srpski baron Minhauzen - Aleksandar Vučić". Vi sve njemu sada radite zato da bi se onemogućila odbrana Vojislava Šešelja. Nemate nikakvih problema, i vi ćete biti zastupljeni, imaćete mesta u knjizi. Nemojte da se sekirate, nećemo mi vas da zaobiđemo nikako. Opisaćemo sve kako neko laže, plaši građane i nemogućim stvarima, a vi to forsirate u vašim udarnim medijima, zbog čega? Da biste malo povećali taj kamenčić u cipeli Srpske radikalne stranke. Pa, neće vam to uspeti, da li vam je jasno? Koliko je njih polomilo zube zbog toga; pa, jedan jaki Milošević je kapitulirao kod SRS, a neće ove žute demokrate? Podržite ih što više, ali vi stojite i ispred i iza njih, a danas ćemo povodom svake tačke i povodom svakog amandmana da obavestimo građane Republike Srbije kakva je ta koalicija. Ona se ne zasniva na političkom rejtingu ili nečemu. Ne, nego ste se zdušno dogovorili kako da pomognete da se postupak u Hagu završi ubistvom Vojislava Šešelja. To vi radite. Znate vi da u Hrtkovcima ne postoji taj čovek koga je pomenuo ovaj Roki, zvani Niko Vučić. Ne postoji čovek sa tim imenom i prezimenom, Niko Gajić. Ne postoji. Pa se onda dogovorio sa Dačićem da navodno on to zabrani, da se ne bi videlo da nema ništa. Vi dezavuišete javnost, zbog SRS? Ne, nego zbog Vojislava Šešelja u Hagu. Vi ste tražili da on bude tamo, vi tražite da se on ne vrati ovde. E, to je vaša politika. A da je nevin čovek, najbolje vi znate.
Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS je dva minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, koristim priliku, prisustvo ministra Milosavljevića, inače čoveka koji je i privrednik i koji zna kakvo je stanje u privredi. Istovremeno želim da podržim amandman gospodina Dragana Šormaza, jer smatram da je mnogo racionalnije i u interesu države da se ova sredstva koja je on predložio, od milijardu dinara, prebace sa skijališta na Ministarstvo odbrane. Navešću jedan primer, gospodin Velimir Ilić je danas ovde rekao da je u Čačku otpušteno 400 radnika iz Vojno-tehničkog remontnog zavoda. Vi kao privrednik znate da je naša namenska industrija jedno vreme bila praktično i najveći izvoznik u državi Srbiji. Mislim da je bolje da se ova sredstva opredele za Ministarstvo odbrane, za pomoć ustanovama i preduzećima koja se bave tom delatnošću, nego da eksperimentišemo sa nečim za šta je pitanje kakvi će efekti i rezultati biti, iz prostog razloga što je pitanje, i zbog klimatskih promena i svega, da li taj novac koji se upotrebljava za skijališta uopšte može i da se vrati. Mislim da naša strategija treba da bude da podržavamo i negujemo ono u čemu smo se dokazali, da stvorimo ambijent da to racionalno posluje, a ne da se bavimo nekim stvarima za koje je pitanje kakvih će rezultata da bude. Zato tražim od Vlade, i podržavam ovaj zahtev gospodina Šormaza, da se izvrši ova preraspodela u rebalansu budžeta i da se sredstva prebace na Ministarstvo odbrane. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 11 amandman je podneo narodni poslanik Nenad Milić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 10. stav 4. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Judita Popović, a posle nje narodni poslanik Elena Božić-Talijan.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Liberalno-demokratska partija podnela je jedan amandman na član 5. predloga zakona o rebalansu budžeta. Inače, u ovom predlogu zakona u obrazloženju zašto je predviđeno povećanje sredstava za BIA stoji ovako: "Preraspodelom planiranih sredstava obezbeđuju se nedostajuća sredstva za finansiranje stalnih troškova (povećanje cene energenata, komunalnih usluga, usluga telekomunikacija, zakupa prostora, kao i po osnovu sudskih presuda i troškova smeštaja izabranih i postavljenih lica)." Smatramo da ovo obrazloženje ne može da opravda povećanje troškova za Bezbednosno-informativnu agenciju, za koju su već predviđena prevelika sredstva budžetom za 2008. godinu. Inače, budžet je predvideo iznos od 3.380.140.000 dinara za finansiranje BIA. Ovim rebalansom se za nekoliko stotina miliona povećavaju ta sredstva koja se izdvajaju za jednu nereformisanu agenciju, za jednu agenciju koja nema validnu kontrolu od strane nadležnih organa, kao što je, između ostalog, i Skupština. Smatramo da je previše sredstava predviđeno već i budžetom za ovu agenciju, tako da je bilo potpuno nepotrebno da se ta sredstva povećaju i ovim predlogom zakona. Obrazloženje koje je istaknuto u Predlogu zakona zaista je nelogično, jer pitanje je da li su zaista u toj meri poskupeli komunalni troškovi, cene energenata i usluge telekomunikacija. Inače, ovaj predlog zakona je dostavljen Skupštini 8. oktobra 2008. godine, kada još nisu poskupeli ni energenti niti telekomunikacije. Prema tome, smatramo, s obzirom na to da je kod nekih drugih organa i budžetskih korisnika neznatno ili skoro ništa uvećano što se rebalansa tiče, a ovoj BIA, ovoj agenciji nereformisanoj sa teškom prošlošću, teškom hipotekom prošlosti, izdašno je dato preko 200 miliona dinara da potroše do kraja godine... Podsećam vas, još dva meseca imamo do završetka 2008. godine. Inače, dok mi ovde raspravljamo o rebalansu budžeta, o tome na koji način povećati javnu potrošnju, u Beogradu se skupilo sto budžetskih inspektora iz cele Srbije, pozvani su i iz provincije, da urade veliku proveru plaćanja poreza od strane onih koji su u obavezi da plaćaju porez, pune budžet i prave prostor državi da povećava javnu potrošnju. Tih sto inspektora već 30 dana radi svoj posao. Smešteni su u hotelu "Kasina". Troškovi po jednom inspektoru dnevno iznose 8.000 dinara, što sve u svemu iznosi oko 24 miliona dinara dodatnih troškova, da bi se naplatio porez, da bi se naplatio taj harač. Slažemo se sa tim da treba porez da se plaća, dolazim iz Vojvodine gde se smatra da je čovek uredan, pošten i redovan građanin ukoliko redovno plaća porez, međutim, neshvatljivo je zašto se toliko povećava javna potrošnja. Neshvatljivo je zašto se dva meseca pre isteka ove godine povećavaju ti troškovi putem rebalansa, a znamo kakva je finansijska kriza u svetu, koliko se ta kriza već ispoljava i u Srbiji; znamo koliko se teško naplaćuje porez, sve je manje onih koji se upuštaju u privatni biznis, a porez se uglavnom naplaćuje od preduzeća u privatnom vlasništvu. Onda se zaista postavlja pitanje da li možemo da planiramo za 2009. godinu jedan realan budžet, a da krajem 2009. godine ponovo ne izađemo sa predlogom da uradimo rebalans, znači, da ne povećavamo postojeći iznos budžeta koji je uvećan sa ovim rebalansom. Tako to ide iz godine u godinu. Ukoliko su privatna fizička lica, ukoliko su pravna lica u obavezi da polažu računa o tome da li su platila porez ili ne, osnovna je pretpostavka dobrog vaspitanja, lepog ponašanja, korektnog i odgovornog odnosa prema građanima, da i ova država polaže računa, pre svega, jednim redovnim završnim računom o kom ćemo raspravljati u ovoj skupštini, o tome kako je planirala sredstva, kako je ta sredstva potrošila i da li smatra da su ta sredstva dovoljna ili ostavlja prostora za jedan budući rebalans.
Reč ima narodna poslanica Elena Božić-Talijan. Da li se još neko javlja za reč? Da, narodni poslanik Slobodan Maraš.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman predlaže smanjenje ukupnih rashoda budžetskih korisnika - BIA. Zaista je potrebno da se smanje ukupni rashodi, jer više novca samo omogućava veće zloupotrebe. Kao što je, na primer, skandalozna činjenica da BIA i MUP direktno sarađuju i da postoji sprega između njih i određenih političkih struktura i pojedinih političara. Ovu tvrdnju ću da dokažem na primeru afere Hrtkovci koju režira Aleksandar Vučić, srpski baron Minhauzen, u saradnji sa ministrom Dačićem, kao i na činjenici da je Aleksandru Vučiću dopušteno da ima najsavremeniju tehniku za prisluškivanje političkih protivnika, što mu je omogućila BIA, i da se ovo protivustavno i protivzakonito delovanje toleriše. Sraman je i skandalozan način na koji Vučić i Nikolić pokušavaju da zarade političke poene. Oni su u velikoj panici jer ne uspevaju da pridobiju glasače kao što su planirali i sada na sve moguće načine, pa i morbidnim izmišljotinama da je Vojislav Šešelj naložio da Vučić i Nikolić budu likvidirani, pokušavaju da se spasu od političkog poraza. Uporno vode hajku i šire mržnju prema političkim neistomišljenicima i to je razlog što su Srpskoj radikalnoj stranci zapaljene prostorije u Vladimircima, a demolirane u Negotinu i Vrnjačkoj Banji. Od kada su napustili stranku Nikolić i Vučić, kao saučesnici Haškog tribunala, vode kampanju koja je direktno usmerena protiv Vojislava Šešelja. Njihov cilj je da na svaki način onemoguće Šešeljevu odbranu, da izazovu nametanje branioca, kako bi Vojislav Šešelj stupio u štrajk glađu, koji bi imao tragičan završetak i tada bi njihov cilj bio ispunjen. Vučić, kao najtalentovaniji za morbidne izmišljotine, a omiljene su mu kreacije uloge žrtava, pravi uvod u aferu Hrtkovci tako što spektakularno objavljuje da Tomislavu Nikoliću izvesni Niko Gajić iz Hrtkovaca preti ubistvom. Jedini problem u ovoj priči je što čovek pod imenom Niko Gajić u Hrtkovcima uopšte ne postoji. Priča se režira dalje na sledeći način: prilikom samog prijavljivanja skupa u Hrtkovcima u dopisu policiji tzv. Napredna stranka navodi kako očekuje probleme. Dakle, situacija je sledeća: Srpska radikalna stranka nije nikakav skup ni zakazala, ali oni već očekuju probleme. U drugom dopisu policiji, dan pre održavanja mitinga u Hrtkovcima, ponovo, ali sada mnogo dramatičnije, objašnjavaju kako očekuju još veće probleme. Dačić im izlazi u susret i spasava ih na taj način od političkog poraza koji bi doživeli na skupu, i tu se vidi očigledna sprega. Zatim, imamo još jednu spornu izjavu ministra Dačića, koji na pitanje da li je upoznat sa informacijom o napadu na čelnike naprednjaka koji je naredio Vojislav Šešelj, kaže - o tome ne mogu da govorim jer nemam takve informacije, ne mogu da govorim ni o tome da li će neko biti uhapšen zbog pripremanja nereda u Hrtkovcima, jer je sve u nadležnosti Službe državne bezbednosti - BIA. Kako je moguće da je ovo u nadležnosti BIA, kada su u nadležnosti BIA slučajevi u koje su umešane strane službe i ako je u pitanju ugrožavanje bezbednosti države? Dakle, ova Dačićeva izjava samo pokazuje da su i MUP i BIA očigledno instrumentalizovane. Približavamo se režiji Vučićevog zapleta, koji izmučenog izgleda, ubledeo, sa vidnim podočnjacima, uplašenim i tanušnim glasom saopštava da je dobio dopis od MUP i BIA da predizborni skupovi naprednjaka, prijavljeni za vikend u Hrtkovcima i drugim mestima kod Rume, ne mogu biti održani jer postoji opasnost ugrožavanja ljudi i imovine. To je, inače, tipsko obrazloženje. I Srpska radikalna stranka je dobila dopis od MUP-a povodom skupa naše stranke u Rumi koji je bio zakazan za nedelju. Međutim, ova vrsta dopisa od BIA nije uobičajena. Vučić je rekao i da je najpre razgovarao sa nekim predstavnikom BIA, pa se postavlja pitanje u kom svojstvu Vučić sarađuje sa BIA. Dakle, da li je on saradnik BIA? Da li ova saradnja znači da je BIA počela da se bavi i strankama i da je postala politička policija? Dalje, Vučić koristi to tipsko obrazloženje i scenario se dalje odvija na sledeći način: ne više tanušnim i izmučenim, već histeričnim glasom počinje da zahteva od MUP i BIA da kažu ko je želeo i čiju bezbednost da ugrozi, ko želi krvoproliće i ko je hteo da napravi ljudsku klanicu. Postoji još jedan problem, MUP je uputio dopis Naprednoj stranci kojim se zabranjuje održavanje skupa u Hrtkovcima; međutim, MUP je zabranio i skup SRS u Hrtkovcima, koji nije bio ni zakazan. Dakle, Srpska radikalna stranka nije ni imala skup, već je samo vodila kampanju od vrata do vrata. Paralelno sa ovim spektakularnim i dramatičnim izjavama Aleksandra Vučića, jedna televizija prati dešavanja u Hrtkovcu i izveštava da postoji povećan broj policijskih vozila, ali da članovi i simpatizeri SRS mirno šetaju i da je to, sve u svemu, jedno uobičajeno subotnje popodne. Kampanja se nastavlja suludim optužbama i narednih dana, dakle, i juče i danas. Pošto je Vučić naglasio da ima informaciju o tome šta se moglo dogoditi u Hrtkovcima, juče je, pod oznakom pouzdanog izvora, u dva dnevna lista izneo skandalozne optužbe da je on meta atentatora po direktivi Vojislava Šešelja. Iznosi sulude tvrdnje da su, po Šešeljevom nalogu, vojvoda Vasilije iz Zemuna i Mirko Blagojević iz Bijeljine pripremali žestok napad na skup Napredne stranke u Hrtkovcima na kome je trebalo da govori Aleksandar Vučić. U to vreme se, inače, Mirko Blagojević nalazio na teniskom turniru u Dvorovima kod Bijeljine, a Vasilije Vidović je, inače, invalid koji hoda pomoću štapa, srčani bolesnik kome ne smeju nijednu intervenciju na srcu da urade zato što postoji rizik da neće preživeti. Dakle, to su ti navodni, potencijalni atentatori na Aleksandra Vučića i Tomislava Nikolića. Ne znam da li možete da zamislite taj suludi scenario kako usred Haškog kazamata Vojislav Šešelj, putem strogo kontrolisanih i prisluškivanih telefonskih razgovora, dogovara, planira, organizuje i naručuje likvidacije po Srbiji. Veoma je značajno pitanje kako je moguće da se o ovim skandaloznim optužbama ne izjašnjavaju nadležni organi, BIA i MUP, već dozvoljavaju da se na ovakav način njima manipuliše i da se instrumentalizuju. To pokazuje očiglednu spregu koja postoji na relaciji Aleksandar Vučić - MUP - BIA. I BIA i MUP učestvuju u ovom napadu na Vojislava Šešelja dok god ćute i dok god ne daju precizne odgovore na ove ozbiljne optužbe. Inače, vrlo je moguće da je Vučićev život u opasnosti, ali zbog sasvim drugih razloga. Aleksandar Vučić je u bliskim odnosima sa Predragom Rankovićem - Peconijem, izvesnim Kekom, izvesnim Limunom i drugim ljudima koji se danas nazivaju kontroverznim biznismenima. Nije isključeno da je Vučićev život zaista ugrožen, ali zbog neraščišćenih računa sa tim ljudima, zbog obećanja koja im je davao u predizbornim kampanjama, koje su mu upravo oni finansirali. Zato je neophodno da se BIA i MUP što pre izjasne o ovom slučaju. Vučić je i dalje u dobrim odnosima sa Stankom Subotićem Canetom, sa kojim se više puta sastajao, od koga je dobio milion evra. Vučić je boravio u Moskvi u periodu od 1. do 4. avgusta. U tom periodu Subotić nije bio u pritvoru, kao što tvrdi Vučić. Subotić je bio u pritvoru od 28. aprila do 26. juna. Prilikom tog susreta u Moskvi, Vučić je obećao Subotiću da će iskoristiti svoje veze sa režimom Borisa Tadića i pokušati da mu pomogne u vezi sa optužnicom za šverc cigareta tokom devedesetih godina u kojoj se Subotić tereti da je organizator kriminalne grupe koja je oštetila državu za 20 miliona evra. Dakle, kao što sam rekla, nije isključeno da je Vučićev život zaista ugrožen od strane njegovih prijatelja iz sveta biznisa i da je on to pokušao da iskoristi prebacujući to na teren političkih neistomišljenika, u saradnji sa MUP-om i BIA. Takođe, neverovatna je i skandalozna činjenica da Vučić poseduje sopstvene prislušne uređaje. Naime, Vučić se otvoreno u stranci hvalio da je nabavio najsavremenije prislušne uređaje koje će koristiti za prisluškivanje političkih protivnika. Mi u to nismo verovali, ali nedavno smo dobili potvrdu za ove tvrdnje. Vučićevom opremom za tajno prisluškivanje telefona snimljen je razgovor između bivšeg predsednika SRJ Zorana Lilića i aktuelnog ministra prosvete Žarka Obradovića, kao i razgovor koji su na Ušću vodili Krkobabić i Đilas u vreme dogovora o formiranju gradske vlasti. Vučić je takođe nama u stranci govorio o izvesnom Mikiju, savetniku za bezbednost Borisa Tadića, za koga je govorio da on lično upravlja tajnim službama u Srbiji i da on, Vučić, od njega redovno dobija razne kompromitujuće materijale za pojedine političare u Srbiji. Vučić nam se takođe svojevremeno hvalio da obaveštajne podatke dobija od šefa kabineta Borisa Tadića, izvesnog Rakića. Vučić je iz Tadićevog kabineta dobijao podatke i o Tomislavu Nikoliću i prvi je revnosno o svemu obaveštavao Vojislava Šešelja i neke ljude u stranci. Donosio je, na primer, transkripte snimljenih razgovora tajnih susreta Nikolića i Tadića. BIA i MUP su Vučiću omogućili da se bavi prisluškivanjem. Vučić iznosi još jednu suludu tvrdnju, da možda nekima smeta što je najavio da će ići u Knin i da je to možda razlog zašto bi neki pokušali da ga likvidiraju. Tu se samo postavlja pitanje zašto on do sada nije posećivao Srbe, a toliko puta je boravio u Hrvatskoj. On ne ide zato što brine za položaj i interese Srba u Hrvatskoj, za njihov povratak kućama. Vučić ide da Hrvatima potvrdi ono što je nedavno obećao u intervjuu za zagrebački "Globus", citiram: "Sanaderizirat ćemo Srbiju". Podsetiću vas, Stjepan Mesić je poručio da bi Tomislav Nikolić bio prihvatljiv ako se odrekne Srba zapadno od Drine i Dunava i koncepta velike Srbije, u prevodu - da zaboravi Srbe i njihova ognjišta. Upravo to sada Vučić ide da kaže - opraštamo vam etničko čišćenje Srba, sve ćemo to zaboraviti, ne zanima nas više Republika Srpska Krajina, jer od sada vodimo realnu politiku. U tom intervjuu više pažnje je posvetio svojim lepim uspomenama koje se odnose na posete Zagrebu, druženju sa ljudima bivšeg "Dinamovog" trenera, a Srba u Hrvatskoj i njihovih problema se jedva setio. Vučić je i u septembru bio u Hrvatskoj i neverovatno je kako to da se u Hrtkovcima Vučić ne oseća bezbedno, ali se u Hrvatskoj oseća sasvim bezbedno. Dakle, skandalozna je činjenica da BIA i MUP direktno sarađuju sa pojedinim političarima, da učestvuju u režiranju afera i da im omogućavaju prisluškivanje protivnika, naravno političkih. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi LDP je osam minuta. Posle njega, narodni poslanik Momir Marković, na raspolaganju ima dva minuta, a posle njega narodni poslanik Nenad Popović.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, javio sam se povodom amandmana koji je podneo gospodin Nenad Milić i kojim je pokušao da sredstva koja su opredeljena za BIA dovede na nivo za koji smo smatrali da je adekvatan. Šta je interesantno kod odbijanja ovog amandmana? Znači, kada pogledamo rebalans budžeta i kada pogledamo deo koji govori o obrazloženju sredstava po pojedinim korisnicima, mi vidimo za šta su ova sredstva koja su uvećana ovim rebalansom opredeljena za BIA. Kaže se: "Preraspodelom planiranih sredstava obezbeđuju se nedostajuća sredstva za finansiranje stalnih troškova (povećanje cene energenata, komunalnih usluga, usluga telekomunikacija, zakupa prostora, kao i po osnovu sudskih presuda, troškova smeštaja izabranih i postavljenih lica)". Međutim, u obrazloženju Vlade kojim se odbija ovaj amandman, kaže se: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se predlaže smanjenje ukupnih rashoda budžetskog korisnika BIA, a da pri tome nije predloženo smanjenje rashoda po ekonomskim klasifikacijama, tako da je predloženi amandman suprotan članu 10". Šta je tu sporno? Sporno je to što Vlada nama odbija amandmane koji nisu u skladu sa budžetskim sistemom. Ta ista vlada budžetski sistem kršiiz dana u dan, znači, Zakon o budžetskom sistemu. To smo jutros čuli, pričali smo o tome i u petak i prethodnih dana kako izgleda budžetski kalendar. Međutim, Vlada ga se ne pridržava. Danas smo čuli od guvernera Jelašića da je bolje dobiti bolji budžet, pa neka kasni i neka se ne poštuje Zakon o budžetskom sistemu, nego dobiti na vreme Predlog zakona o budžetu, a da nije dobar. Nažalost, ni ovaj sledeći budžet neće biti ono što mora da bude, a to je da se vidi mnogo veća štedljivost. Zbog čega smo predložili ovim amandmanom da se sredstva BIA za ovu godinu ne povećavaju u iznosu kako je to predviđeno rebalansom, odnosno da se skine za 367.900.000? Smatramo da je budžet za BIA izrazito visok, naravno, ne sporeći značaj koji BIA treba da ima u ovoj državi i posao koji treba da obavlja. Ono što je naša glavna kritika kada je u pitanju BIA jeste da BIA nije pretrpela nikakvu reformu, odnosno smatramo da su te reforme koje su se, kao, odvijale u samoj BIA apsolutno nedovoljne, smatramo da promena čelnog čoveka nije dovoljna i nije jedino što treba da se uradi. Mi već dugo zastupamo tu tezu da, jednostavno, BIA mora da se očisti od svih onih kadrova koji su tokom prethodnih godina uništili ugled službe, a mnoge u ovoj zemlji u crno zavili, silne zakone gazili. Smatramo da neće biti dobro ako se, kao agencija koja se u nekim slučajevima zaista postavljala iznad države, ne reformiše, odnosno smatramo da ne treba ova sredstva koja su predviđena da se uvećaju; dok god se služba ne reformiše treba malo voditi računa što se tiče izdvajanja u budžetu za njih. Znači, još jednom podvlačim, prosto mi je neverovatno da u ovom delu koji sam naveo, a koji se nalazi u rebalansu budžeta kada je u pitanju BIA... Mi znamo kada je pisan ovaj rebalans budžeta, a znamo kada su poskupele ove komunalne i ostale usluge. Znači, povećanje cena energenata, usluga telekomunikacija, to je navedeno kao razlog za povećanje sredstava za BIA. Smatramo da se malo požurilo sa tim, odnosno očito su znali nešto više od nas, pre dva-tri meseca, da će sve to poskupeti. Ali, opet podvlačim - dok god se BIA ne reformiše na način kako to zaslužuju građani i ova država, smatramo da ova sredstva koja im se dodeljuju rebalansom, i koja se iz godine u godinu povećavaju, nisu adekvatna. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a posle njega narodni poslanik Nenad Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da amandman gospodina Milića treba prihvatiti. Što se tiče manjkavosti amandmana, kako kažete, ovde nije predložen rashod, po kojim ekonomskim klasifikacijama – pa, po onim što BIA odvaja za plaćanje špijuna, tzv. saradnika, Vučića i ostalih. Inače, ne slažem se sa informacijom gospođice Talijan, jer, prema potvrđenim informacijama MI 5, MI 6, CIA, BIA, VBA i Ivice Dačića, tamo se pripremalo krvoproliće; imaju informaciju da su dve četničke podmornice bile u Savi, da su tri torpiljerke bile kod Hrtkovaca i da je aerodrom u Velikim Radincima brujao od četničke avijacije. Da miting nije tako zabranjen, on bi bio neviđen, jedinstven, jer bi na njemu bio samo Aleksandar Vučić. Skup je bio neviđen, tzv. stelt skup, nikoga tamo ta naprednjačka stranka, osim dvojice članova, nema, i to su jedan bivši SPO-ovac i jedan neopredeljen. Uplašio se Aleksandar Vučić, ali ne srpskih radikala, jer su oni radili svoj posao, predizbornu kampanju, uplašio se da ne dođe pred praznu salu i ovo mu je usluga koju mu je učinio Ivica Dačić. Kako će on vratiti Ivici Dačiću, to ćemo tek da vidimo. Dame i gospodo narodni poslanici, nema više one euforije kada se pojavi Aleksandar Vučić, kada ga pozdravljaju, jer su ga pozdravljali srpski radikali. Mislili su da je on u duši radikal. Od onog trenutka kada su shvatili koja je to izdajica više ga niko ne pozdravlja. Naprotiv, pominju ga, pominju mu i familiju kada se, recimo, pojavi na pijaci u Rumi itd. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nenad Popović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, poštovani gospodine ministre, želim da se nadovežem na ovaj amandman. Šta je u stvari suštinski razlog rebalansa? To je povećanje javne potrošnje i deficita budžeta. Mi govorimo, više puta smo govorili u Skupštini o ovoj dopuni Zakona o budžetu. Ovaj rebalans u stvari pokazuje politiku ove vlade. Ova vlada sebe naziva socijalno odgovornom, a ja moram da kažem da dugo nisam video ekonomski neodgovorniju vladu. Danas kada praktično sve države u Evropi skraćuju javnu potrošnju, imaju već spreman, već su ga implementirale, plan mera za prevazilaženje ove ekonomske krize, kada se u Nemačkoj, Francuskoj, Belgiji analiziraju svi rezultati ove krize i mere koje su već donesene da se vidi njihov efekat, naša vlada povećava budžet. Jednostavno, to su ti suštinski razlozi. Zašto? Zato što je to deo koalicionih dogovora koji su bili pri pravljenju ove vlade i, što je još možda osetljivije, to je deo predizbornih kampanja. Zadržao bih se samo na nekim delovima o kojima sam već govorio, a to je da mi ne vidimo nijedan prihod, eksplicitan, koji će pomoći da se ovaj rebalans održi. Jedini eksplicitan prihod je ovaj iznos od 298.000.000 dinara i ta je uplata registrovana u martu 2008. godine od strane Radiodifuzne agencije. Mi nemamo nijedan drugi eksplicitan prihod. Govorimo o povećanju, da će doći veći deo sredstava od PDV-a - ne vidim kako; od carina - ne vidim kako. Postavljao sam već ova pitanja, nismo dobili nikakve odgovore. Naravno, moram da kažem, mi ne treba ovde krivicu da bacamo na ministra finansija gospođu Dragutinović koja profesionalno radi svoj posao. Ovo je deo koalicionih obećanja, ne rebalans. Ali, gospođa ministar će imati veliku odgovornost pri pravljenju budžeta. Tu već ona treba da postavi pitanje i svog profesionalnog integriteta, svog dostojanstva, svog profesionalizma, koji ona ima, jednostavno, u pregovorima sa nekoliko ministara koji su shvatili Vladu kao svoje privatno vlasništvo. Danas se ova naša vlada ponaša kao preduzetnik. Znači, ulažemo u privredna društva koja se bave turizmom, ulažemo, jedini u svetu, u neki projekat sa "Fijatom"; niko nikad nije video biznis-plan, niko nije video nijednu projekciju povraćaja tih ulaganja. Moram još jednom da ponovim, "Fijat" je više nego dobrodošao u Republiku Srbiju, i svaki strani investitor je više nego dobrodošao, ali zašto država da se bavi preduzetništvom? Pojedini ministri, ne mislim konkretno na gospodina ministra trgovine, već na druge ministre koji žele da se bave privatnim biznisom, evo, široka im poljana, neka izvole, ulože sopstvene pare, imaju svoje poslovne partnere i neka prave bilo koji privatni biznis. Država Srbija treba to da im omogući, ali ne mogu državne pare da se koriste za ulaganje u automobilsku industriju koja danas ima najveći mogući pad u poslednjih 50 godina. Zatvaraju se sve fabrike, praktično, u svim evropskim zemljama se smanjuje broj radnika, smanjuje se obim prodaje. Projekcije za 2009. godinu, moram da kažem, vrlo su sumorne, od smanjenja prodaje od šest procenata pa čak do 40 procenata kod nekih proizvođača; čak će i japanski proizvođači, koji nikad nisu imali pad proizvodnje u poslednjih deset godina, imati pad prodaje u sledećoj godini od 5% do 9%. Jednostavno, danas ulagati u preduzetništvo zaista je vrlo neodgovorno. Ja imam neki princip, kad ulažem svoje pare moram da budem oprezan, a kad ulažem pare koje sam uzeo od banke moram da budem siguran u povraćaj te investicije. Država ne da mora da bude sigurna u povraćaj te investicije, država mora tri puta da bude osigurana, jer to nisu njene pare, te pare omogućuju budućim generacijama neki bolji život, ili lošiji, zavisi kako se radi. Samo još jednom da pogledamo, što se tiče ovih konkretnih cifara, šta su osnovi za povećanje rashoda. Penzije - planirana su dodatna sredstva u iznosu od 12.658.000.000 dinara ili oko 150.000.000 evra. To je povećanje od oko 10% za naše penzionere, koji su zaista najugroženija grupa u Srbiji, ali ne svi penzioneri, vi imate penzionere koji imaju penzije od 90.000 dinara. Ti penzioneri koji imaju 90.000 dinara dobiće povećanje penzije od 9.000 dinara, što je više nego nečija cela penzija. Gde je ovde logika? Drugo, povećavaju se svi troškovi, sve poskupljuje, poskupljuju komunalne usluge i penzioneri moraju da znaju da ovim povećanjem od 10% ništa neće dobiti, ovim se praktično samo dofinansiraju penzioneri sa najvišim mogućim penzijama. Ovo linearno povećanje penzija je jedna od najvećih grešaka. Šta je ovo? Hajde da otvorimo oči. Evo, ja sam siguran da pola ministara u Vladi misli isto što i ja. Ovo je samo predizborno obećanje jedne koalicione grupe koja je pomogla da se formira ova vlada. Nađite mi jednog odgovornog ekonomistu koji će da podrži ovo povećanje na 70% od prosečne plate. Ne postoji taj u Srbiji, ne postoji u Evropi. Nama se smeju danas, cela Evropa nam se smeje. Niko nema penzije 70% od prosečne plate. Neće se to nikada desiti ni u Srbiji. Želim samo da kažem penzionerima - prevarili su vas po ko zna koji put. Nađite mi jednog ministra koji će reći da je povećanje penzija od 70% opravdano. Nećete ga naći, ne postoji. Ovo je samo ispunjavanje predizbornog obećanja. Novoformirana ministarstva - u redu, imamo ih u novoj vladi, Bog dao, jako mnogo, moramo da obezbedimo finansiranje. Subvencije poljoprivredi - 90 miliona evra, to je vrlo malo. Poljoprivredi treba mnogo više. Naš najbolji izvozni proizvod je poljoprivreda. Tu treba da ulažemo mnogo više. Nauka, da ne govorim, nauka nam je na najnižem mogućem nivou, što se tiče izdvajanja za nauku. Nismo tražili povećanje izdvajanja za nauku, ali zato dajemo "Fijatu" da bi se Vlada bavila preduzetništvom, što je isto predizborno obećanje. Evo, pozivam sve ekonomiste, hajde da ukrstimo koplja argumentima, ne populizmom ili politikantstvom. Koji danas realan ekonomista veruje u to da će neko da uloži 700 miliona evra? Ne postoji nijedna cifra od 700 miliona evra. Govorio je premijer, govorili su ministri, 700 miliona evra. Ne postoji ta cifra, da vas informišem, ta cifra je 200 miliona evra, ali u opremi; znači, nikakvo ulaganje u kešu, nego u opremi, što je isto verovatno jako dobro. Ali, u današnjem trenutku "Fijatu" treba omogućiti da otvori grinfild investiciju ili da "Fijat " privatizuje "Zastavu". Da smo mi rekli mnogo ranije da će naše ulaganje kao države Srbije biti 250 miliona evra, a to će biti u budžetu... Ja zaista apelujem na ministra finansija, na sve ekonomiste u Vladi Republike Srbije da zaustave već jednom ovaj lažni populizam i da se zaustave ova lažna predizborna obećanja. Koja država će danas da uloži 350 miliona u jedan grad? Zašto ulažemo samo u Kragujevac i u "Zastavu"? Mi jesmo za to, ali realne cifre. Šta je sa "Prvom petoletkom", šta je sa EI "Niš", šta je sa "Viskozom", šta je sa "Utvom" u Pančevu, šta je sa IMT-om, šta je sa "Zmajem", šta je sa "Krušikom", šta je sa "14. oktobrom"? U ovim kompanijama koje sam vam nabrojao radi 150.000 zaposlenih. Da li će neko u ovoj vladi ovolike subvencije da da i njima? Neće, zato što ove fabrike nisu deo predizbornog obećanja, samo je fabrika "Zastava" ta kojoj treba da pomognemo i zalažemo se, samo je to deo predizbornog obećanja, ali ovo je nerealno. Kakav ravnomerni regionalni razvoj? On ne postoji u Srbiji. Mi imamo i ministra za ravnomerni regionalni razvoj. Da li se neko bavi time? Ne bavi se niko. Moram da pomenem i dobre primere investicija u poslednjih sedam-osam godina. Imamo "Telenor" koji je uložio izvanrednih milijardu i po, imamo "Mobilkom" - 570 miliona, imamo "Filip Moris" - 518,"Štadu" - 475 miliona, "Interbru", "Apatinska pivara" - 430, "Lukoil" - 210, "Holcim" - 185 miliona evra. Da li je neko njima dao ovakve subvencije? Šta bi tek oni trebalo da dobiju ako mi za neku teoretsku investiciju gde država ulaže... umesto da izlazi iz preduzeća, da se preduzeća privatizuju, mi idemo potpuno suprotnim procesom, vraćamo se u neku '56, '57. godinu. Garantujem vam da nijedan ozbiljan ekonomista ovo ne može da podrži. Treće, hoću da kažem, imamo ove ostale rashode za zaposlene. Postavljam pitanje, govorimo o smanjenju plata u državnoj upravi, a rashodi za zaposlene se povećavaju za oko milijardu dinara. Nisam dobio odgovor. Naravno, imamo trošenje tekuće budžetske rezerve od oko tri milijarde dinara (37 miliona evra); bilo bi interesantno da vidimo šta iza toga stoji. Cenu opstanka ove vlade, u kojoj ima dobrih pojedinaca ali kao tim su najraštimovaniji orkestar koji sam video u životu, moraju da plate i platiće na kraju dve grupe: jedna su građani Republike Srbije, a druga je privreda. Privredu će još više da unište. Čuli ste, povećaće se prihod od PDV-a. Da li to neko zaista u ovom trenutku razmišlja o povećanju PDV-a? Da li je bolje, penzioneri naši, opet kažem, koji su najugroženiji, umesto da finansiramo penzionere sa velikim penzijama, čak ni oni neće ništa osetiti od tog povećanja... Zar nije bilo bolje te pare uložiti možda u Fond za razvoj Republike Srbije da se subvencionišu vrlo skupi krediti za preduzeća u Republici Srbiji, koji će biti još skuplji kroz mesec dana? Imaćemo najskuplje kredite za privredu u Evropi. Kako ćemo se takmičiti sa drugim državama? Na koji način da se takmičimo kad će imati tri puta jeftinije kredite nego što ih mi imamo? Koliko ćemo kredita uopšte imati? U ovim kriznim trenucima sve države pokazuju svoju ulogu, sada je pravi trenutak da država pokaže svoju ulogu, da napravi fond koji će pomoći. Evo, Angela Merkel pomaže "Folksvagenu". Godine 2002. Vlada Republike Italije, Berluskonijeva vlada, izvanredno je pomogla "Fijatu" kada je bio u najvećoj krizi. Šta naša država radi da pomogne? Pravi preduzeća, pravimo turističke kompanije u državnom vlasništvu, iako su sve turističke kompanije u svetu, ponoviću, ili u vlasništvu privatnih kompanija ili u vlasništvu opština. Nema skijališta u vlasništvu republike, odnosno države. U ovom trenutku očekujemo od Vlade ono što bi bilo najrealnije i najpoštenije - da se ovaj rebalans povuče, da ga ova skupština ne usvoji, a pošto pretpostavljam da će se usvojiti, uradićemo potpuno suprotno onome što rade sve druge evropske države. Videćemo šta će biti na budžetu. Nisam veliki optimista, čak predviđam jednu veliku ekonomsku krizu, a ovaj rebalans budžeta je pokazatelj kuda nas u ovom trenutku vodi ova vlada. Ova vlada još uvek ima vremena da ispravi ova predizborna obećanja, da prekine sa ovom populističkom politikom i da se zaista okrene ovom najvećem mogućem problemu koji danas postoji svugde u Evropi, ovoj velikoj ekonomskoj krizi. Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, uvaženi ministre, izašao sam da povodom ovog amandmana iskoristim priliku da postavim dva pitanja ministru ili ministrima koji će na to dati odgovor. Budžet je najvažniji akt koji u toku godine jedna država donosi, naravno, ne računajući Ustav. Tu nema nikakvih dilema. Ozbiljan akt donosi se po ozbiljnoj zakonskoj proceduri. Želim da takođe postavim pitanje - kada će budžet za 2009. godinu da dođe u skupštinsku proceduru? Ovo pitam iz prostog razloga što je ova skupština navikla prethodnih godina da se Zakon o budžetskom sistemu ne poštuje; ova skupština nijedan završni račun, koji je isto tako važan kao i budžet, nije razmatrala; nijedan izveštaj budžetske inspekcije, koji je takođe po zakonu bio obavezan, nije došao u Skupštinu itd. Očekujem da ova vlada zaustavi to kršenje Zakona o budžetskom sistemu i očekujem da brzo da odgovor kada će budžet ući u proceduru. To nije najvažnije pitanje za Srbiju danas, ali bilo bi važno da građani imaju celovitu informaciju. Tražim da se dostavi informacija kada je budžet za 2008. godinu, dakle prošle godine, negde u ovo vreme, dostavljen u skupštinsku proceduru, to je bilo vreme vlade Vojislava Koštunice; ako se ne varam, 15. novembra, a 16. je došao poslanicima. Da ne bih ja davao odgovor na to pitanje, molim da Vlada odgovori na to pitanje. Drugo pitanje. Socijalista sam i veoma me interesuje to pitanje povećanja penzija. Ozbiljno razmišljam o brojnim upozorenjima zbog načina kako se povećavaju. Činjenica je da je ta kategorija ljudi veoma ugrožena, najugroženija. Činjenica je da država mora da preduzme sve da i oni imaju status dostojan građana Srbije, da ne budu samo oni ti koji će poneti teret ove krize. Ozbiljno razmišljam o načinu povećanja penzija. U kom smislu? Da to bude stepenasto: ko ima manje da dobije više, ko ima više da dobije manje, ali pri tome poštujući Ustav, imajući u vidu da penzija nije socijalno davanje, penzija je nastavak radnog veka jednog čoveka. Ali, da bih bio sigurniji u određivanju svog stava, molim vas da dobijem informaciju, kada su u pitanju sva povećanja penzija u poslednjih 4-5 godina, evo recimo, u januaru mesecu je bilo vanredno 11%, izmirenje za prošlu godinu, da li je to bili linearno ili je to isto tako bilo jedno dobro iskustvo kada su povećavane te penzije, pa sada treba to iskustvo nastaviti. Da ne dužim, ako je to pitanje koje će sve više dolaziti u našu žižu interesovanja, tražim da nam se tačno kaže koji su bili iznosi svih povećanja penzija poslednjih godina i da li je to bilo linearno ili ne. O svemu tome detaljnije ćemo razgovarati kada budžet bude bio na dnevnom redu. Hvala lepo.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članovima Poslovnika 225. i 226. Pitanje upućujem Ministarstvu unutrašnjih poslova i Bezbednosno-informativnoj agenciji, a u vezi sa članom 46, s obzirom na to da sam član Odbora za odbranu i bezbednost i da naš odbor, čiji je predsednik i predsednik naše poslaničke grupe gospodin Dragan Todorović, dva puta godišnje razmatra izveštaj o radu MUP i BIA. U toku ove godine, a sada je već novembar mesec, nismo imali polugodišnje razmatranje izveštaja o stanju u MUP-u i BIA. Vladajuća koalicija to može da pravda činjenicom da je u međuvremenu došlo do održavanja parlamentarnih izbora, da je bivši predsednik Odbora, sada ministar unutrašnjih poslova, izabran na tu funkciju, međutim, to je za nas veliki problem, naročito zbog (ako ste pažljivo slušali, a celokupna srpska javnost jeste) pitanja koja je pokrenula generalni sekretar SRS gospođica Elena Božić-Talijan. Radi se o tome da se u Srbiji dešavaju, u najmanju ruku, čudne stvari i da opasni ljudi, opasni kriminalci i neki koji su samozvani političari vršljaju i rade u Srbiji šta god hoće, a da mi narodni poslanici, a naročito članovi Odbora za odbranu i bezbednost, nemamo uvida u to. Sećate se, kolege poslanici, i vi koji niste članovi Odbora, da sam ja pre godinu i više dana postavila pitanje, na insistiranje našeg tadašnjeg generalnog sekretara Aleksandra Vučića, jer sam od njega i dobila tu informaciju da izvesni Ranko Tadić, brat od strica Borisa Tadića, ima uređaje za prisluškivanje političkih oponenata, pa čak i onih koji su... Gospođo Kolundžija, to su reči Aleksandra Vučića, znate, generalnog sekretara, koji je po prirodi stvari obavešten čovek. Postavila sam to pitanje i gospodin Bulatović, tadašnji direktor BIA, rekao mi je da će to proveriti. Međutim, u međuvremenu se ispostavilo da takvu istu opremu, samo sofisticiraniju, ima Aleksandar Vučić, da se bavi tim poslom, naročito zbog sada već opštepoznate činjenice, a ja sam dobila i pouzdane informacije da je on već dve godine saradnik britanske obaveštajne službe MI 6 i da kao takav, ne samo preko Rakića, tog Mikija i tih kriminalaca, kako se već zovu, Limun i ostali, ima sve te veze. Postavlja se ozbiljno pitanje - šta MUP i BIA rade? Da li oni prate te strane agente, kao što je Vučić, ili u sadejstvu sa njima rade sve to, na razbijanju pre svega onoga što se zove integritet ličnosti, jer je sasvim jasno da taj izvesni gospodin, koji... Inače, da vam kažem, to mora da zna javnost, on se predstavlja da je snažan, jak i moćan, a u stvari je jedan veliki miš. Pre nekoliko godina u loži na "Zvezdinom" stadionu na derbi utakmici se potukao, ne on sam nego zajedno sa još četvoricom, tukao je atletskog reprezentativca samo zato što navija za drugi klub. Vidite kakva je junačina u pitanju. A onda je par dana posle toga otišao na rukometnu utakmicu i kada su navijači krenuli da ga tuku, pa je došla policija,on je izvadio legitimaciju i rekao - ja sam poslanik, nemojte da me dirate. Pošto smo mi, kao što on kaže, čekali da ga se oslobodimo, zaista, takvog agenta, prevaranta i licemera, barona Minhauzena, molim državne organe (gospođo Čomić, izvinite i hvala vam na ovom vremenu), a pre svega MUP i BIA, da što pre dođu sa izveštajem ... (Predsedavajuća: Četiri minuta.) ... i da postavimo pitanje za koje sve obaveštajne službe (za MI 6 je provereno) radi Vučić i ko ga prati u svim ovim njegovim protivzakonitim i protivustavnim delatnostima kojima se bavi ovih dana u Srbiji. Hvala vam najlepše.
Reč ima poslanik Slobodan Maraš. Vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi je tri minuta i 30 sekundi.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, dao sam vam signal da sam se javio na repliku gospodinu Petronijeviću, jer smatram da me je pogrešno protumačio, ali mogu da iskoristim i ovo vreme da ne pravimo, kako vi to kažete, opstrukciju. Gospodin Petronijević je, nažalost, izašao, član 101, ali verujem da nije govorio u svoje lično ime. To što je Vlada Vojislava Koštunice gazila Zakon o budžetskom sistemu ne znači da treba i Vlada Mirka Cvetkovića i da je to opravdanje. To što je Vlada Vojislava Koštunice dizala penzije linearno ne znači da i Vlada Mirka Cvetkovića treba tako da radi, odnosno da je to opravdanje za Vladu Mirka Cvetkovića. Ali, ono što je interesantno jeste da gospodin Petronijević nije rekao nijednu reč o tome da je ova vlada sada podigla cenu gasa 60% u prvom danu grejne sezone. Nije pronašao tu nijednu komparaciju sa prethodnom vladom. Mislim da je malo nekorektno sa njegove strane to što je pokušao da održi bukvicu i izašao napolje, ali pozivanje na to da je prethodna vlada, vlada Vojislava Koštunice, pravila propuste, da nije reagovala na najbolji način ili da je kršila Zakon o budžetskom sistemu nije opravdanje za sadašnju vladajuću većinu, odnosno za sadašnju vladu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovani, javljam se po osnovu članova 225. i 226. Moja prijateljica Nataša je načela jednu temu koja je vrlo interesantna poslednjih dana, ali ja bih ipak počeo pitanjima upućenim Ministarstvu zdravlja i ministarstvu policije. Zaista bih voleo da nam ministarstvo policije objasni zbog čega je toliki broj policajaca ovih dana viđen u Hrtkovcima, na osnovu čega? Da li su bile dovoljne informacije jedne šizofrene osobe, a tu odmah počinjem i sa ovim drugim pitanjem, koje upućujem Ministarstvu zdravlja - da li postoji ikakva mogućnost da se iz političkog života Srbije izbaci neko ko je oboleo, opasno? Pretpostavljam, nisam stručan, ali mislim da se u slučaju Aleksandra Vučića radi o šizofreniji. Naime, taj čovek ovih dana predstavlja nam se u najgorem mogućem svetlu. Sreća što je ova partija vanparlamentarna, pa njegovi pozivi na linč, obračun, a čini mi se i građanski rat, neće imati baš mnogo uticaja. Međutim, taj čovek ima znatnog uticaja na žutu štampu, pri tom mislim na štampu koja je pod okriljem "žutog preduzeća", njegovog prijatelja Đilasa. Tamo su objavljena dva odvratna naslova, nešto prljavije nije doživelo nijedno novinarstvo, pa čak ni srpsko. Prvi je objavljen juče - "Šešelj traži krv", a drugi danas - "Šešelj me je osudio na smrt". Da li je moguće da normalne novine nešto ovako objave, da napišu uopšte? Objašnjenje koje sledi posle ovog prvog naslova "Šešelj traži krv" zvuči ovako: bile su spremne neke vojvode koje su mobilisale svoje ljude, donele su gomile automatskog naoružanja itd. Jedan od ljudi koji se tu spominju, a to su reči Aleksandara Vučića, on to dobro zna, veoma je bolestan, imao je dva infrakta, tri puta je operisan i ovih dana očekuje četvrtu operaciju; on tog čoveka stavlja na čelo jedne četničke jedinice koja je trebalo da poubija pripadnike ove vanparlamentarne stranke. Grozno. Mislim da ne treba dalje objašnjavati, dovoljno je njegova izjava da se malo bolje shvati o kojem stepenu bolesti se radi. Naime, on u jednom trenutku kaže - bili smo spremni da nas prebiju, bili su spremni da na nas pucaju, a posle toga kaže - bio je dovoljan jedan naš pogled da se oni razbeže. To vam govori da se radi o jednoj izuzetno bolesnoj osobi, koja se u prvom trenutku predstavlja kao žrtva, a odmah posle toga kao neki natčovek, neka ljudina koja može sve nas zajedno da prebije. To vam je taj Aleksandar Vučić kojeg nas je oslobodio (dakle, u svakom zlu ima i nešto dobro) gospodin Tomislav Nikolić, ali čini mi se da se ni on nije mnogo usrećio. Tek treba da vidimo šta će tamo da se desi, a čini mi se da njegova šizofrenija najviše dolazi do izražaja baš unutar redova ove vanparlamentarne stranke. Dakle, ponavljam, upućujem dva pitanja: prvo Ministarstvu unutrašnjih poslova - odakle je dobilo informacije da se tamo nešto sprema i šta se po tim informacijama spremalo, zašto toliko policajaca, zašto trošenje tolikih dnevnica, tolikog goriva da se dođe do Hrtkovaca... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Završavam. Drugo upućujem Ministarstvu zdravlja - da li je moguće da se jedan šizofrenik, za kojeg je baron Minhauzen običan incident, da li je moguće da se takav čovek ukloni iz zdravstvenih razloga, zbog boljitka ...
Narodni poslaniče, koristite više vremena nego što je Poslovnikom dozvoljeno. Nekoliko puta, bar četiri puta ste prekršili član 104, što se tiče načina na koji se narodni poslanici obraćaju jedni drugima. Izričete dijagnoze za govornicom Narodne skupštine i vređate i omalovažavate lica svejedno da li su prisutna ili nisu prisutna u Narodnoj skupštini. Izričem vam prvu opomenu. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, želi da govori o povredi Poslovnika, a posle toga narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Molim vas, dogovor koji imamo o načinu upotrebe Poslovnika primerimo meri kojom se Poslovnik upotrebljava i zloupotrebljava, kao i vreme koje koristimo za raspravu u pojedinostima, jer ima diskusija u kojima amandman o kom je reč nije spomenut nijedanput. Zaista vas molim da Poslovnik koristimo za obraćanje, ali da ga ne zloupotrebljavamo preko mere koja stvara osnov za izricanje kaznenih mera. Izvolite, i izvinite što ste čekali tokom ovog objašnjenja.
Najbolje vas shvatam, pošto ja plaćam kazne ovde. Naravno, došao sam da se pozovem na član 104. i čl. 225. i 226. Nadam se da nećete da se naljutite ako pokušam na jedan što slikovitiji način da objasnim o čemu se radi. Naravno, ovaj amandman koji je gospodin Milić podneo, a on se razume u te stvari, s obzirom na to da je nekada bio i zamenik ministra unutrašnjih poslova, 13.000 ljudi su tada uhapsili itd., on vrlo dobro zna šta je BIA... Za BIA je ove godine planirano tri milijarde i nešto, ima tri hiljade zaposlenih itd. Međutim, ima jedna stvar o kojoj mi ne možemo nikako da pričamo u Narodnoj skupštini, ovaj ministar ne zna o tome, ovaj čovek je zadužen za poljoprivredu. Mi nikako da dobijemo ovde nekog ko je zadužen ispred Nacionalnog saveta za bezbednost. Možda sam i pogrešio naziv. Mislim da je klupko tamo. I, naravno podržavamo ovo što je Milić predložio da im se smanji 300 miliona. Zašto? Jer je mogućnost zloupotrebe manja. To nama treba neko da objasni, pa da kaže - vi niste u pravu, ako se smanji 300 miliona za poziciju BIA uništava se, ugrožava se bezbednost u tom pogledu, tom pogledu, tom pogledu. Mi ovde imamo ćutanje. Nama su potrebna ta obaveštenja. Evo, mi sasvim osnovano tvrdimo da kada se smanji taj deo budžeta za trista i nešto miliona za BIA, onda se uništava materijalna pretpostavka za zloupotrebe od strane BIA. Koje su to zloupotrebe? BIA je totalno u političkoj funkciji. Nacionalni savet za bezbednost, taj Miki Rakić je sekretar, on je i šef kabineta predsednika Republike... Kasnije ću da vam ispričam jednu priču koju mi je pričao Vučić pre nekoliko meseci o šestorici najmoćnijih ljudi u Srbiji. Ne znam da li on laže. Samo znam da Srđan Milivojević kaže da je Vučić počeo da pije žute lekove. Tako je Srđan malopre rekao. Jeste duhovito bilo i tačno je, Srđane. Morao bi redovno da pije lekove, ali neću ja sada o tome. Znači, gospođo Čomić, da bismo mi pričali i da bismo shvatili šta je gospodin Milić hteo da kaže, a ja ga podržavam, ova strana ga cela podržava, mora neko iz Nacionalnog saveta za bezbednost, mora neko iz BIA da dođe ovde, mora ministar ili neko ko prati tu oblast, predsednik Vlade, da nam objasni zašto je tih 300 miliona korist za državu. Mi kažemo da je tih 300 miliona šteta za državu; em troše, em im te pare predstavljaju materijalnu podlogu za zloupotrebu položaja.
Nema povrede člana 104. Budžet se kao akt usaglašava među ministarstvima, pa onda i službama, tokom procesa kada je u nacrtu, pa u predlogu; kada kao zakon o izmeni Zakona o budžetu uđe u proceduru u Skupštinu, onda je tu ministarka finansija da da sve potrebne odgovore. Da biste dobili informaciju koju tražite, a povrede člana 104. nema, možete jedino da pitate ministarku ili pismeno da se uputi zahtev za objašnjenje na koji način se između BIA i Ministarstva finansija odvijala komunikacija tokom utvrđivanja aproprijacije i pozicije u budžetu. Reč ima narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovani, ovaj put se obraćam ovoj skupštini, jer smatram da je povređen član 104. Citiraću ovaj drugi njegov pasus: "Narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju sa uvažavanjem." Gospođo Čomić, kada ste mi izrekli opomenu vi ste se koristili upravo ovim citatom. Međutim, govorio sam o čoveku koji nije narodni poslanik, koji pripada jednoj vanparlamentarnoj stranci i koji u ovu skupštinu nije ušao, a ako se budu stvari ovako odvijale kako se odvijaju neće ni ući, jer ovaj narod nije lud, gospođo. S druge strane, dobio sam tu kaznu i zbog toga što sam postavljao neke dijagnoze. Ne, niste me dobro čuli. Pitao sam Ministarstvo zdravlja da li je u stanju da postavi tu dijagnozu, da li se radi o onom što pretpostavljam da je u pitanju. Kao amater, naravno, ne mogu da izreknem tu dijagnozu; amaterski znam neke stvari iz medicine, imam veliko opšte obrazovanje. Meni to liči na šizofreniju. Dakle, pitam Ministarstvo zdravlja da li se u slučaju Aleksandra Vučića, naročito se to dobro vidi na primeru Hrtkovaca, radi o šizofreniji i ako jeste u pitanju šizofrenija, da li je moguće da se taj čovek skloni iz političkog života Srbije? To radim upravo zato što želim da poštujem, kako ovde piše, dostojanstvo ove skupštine, a poštujući dostojanstvo ove skupštine poštujem i dostojanstvo srpskog naroda. Ne želim da Aleksandar Vučić uvede srpski narod u ulične obračune, u tuče i, ne daj bože, a sve mi se čini da mu je to najveća želja i zadatak, u pravi građanski rat. Toliko, gospođo Čomić. Sledeći put, pre nego što mi izreknete kaznu, dobro me saslušajte, razmislite i odmerite. Toliko.
Nema povrede člana 104. Vrlo pažljivo sam vas slušala. Uvidom u stenogram i poređenjem onoga što ste rekli u prethodnom izlaganju i objašnjenja zašto sam vam izrekla opomenu možete da utvrdite da ja vrlo pažljivo slušam svakog govornika, jer mi je to obaveza pri poštovanju člana koji podrazumeva da se staram o redu, čak i dok narodni poslanici i vaše kolege dobacuju i time krše član 104. Ne, govorim o vašim kolegama koji dobacuju dok vam po dužnosti dajem objašnjenje. I vi sada dobacujete. Da poštujete Poslovnik, pošto Ognjen Mihajlović pita - šta da radim, da poštujete Poslovnik. Bilo kakvi izrazi koji se o bilo kome iznose za govornicom Narodne skupštine moraju biti u skladu sa odredbama Poslovnika Narodne skupštine. To je uvažavanje i poštovanje dostojanstva Narodne skupštine. To sam vam u objašnjenju kazala. Reč povodom povrede Poslovnika želi narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Ognjen Mihajlović.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, koristeći se mogućnošću iz Poslovnika, a naravno pozivajući se na čl. 225. i 226, postavila bih jedno pitanje, pre svega javnom tužiocu, a onda i ministru policije, imajući u vidu naslove koje smo juče i danas mogli da vidimo u "Presu". Evo (pokazuje novine): "Šešelj me osudio na smrt"; jučerašnji: "Šešelj traži krv". Znamo da iza ovog lista, nije ovo nikakva reklama, stoji Dragan Đilas. Isto tako znamo da iza ovog lista stoji lično, neformalno, Aleksandar Vučić. Vidite kako on hoće mir. Znate šta, ne treba biti mnogo pametan pa shvatiti da se ovde radi o jednom novom medijskom Račku - dakle, insceniranje događaja, isto kao što je to radio NATO pakt svojevremeno. Svi naslovi i izjave koje možete da vidite ovih dana, vezano za Hrtkovce, napisani su i dati u cilju daljeg otežavanja položaja Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Hoću da poručim tom Vučiću i tom Tomislavu Nikoliću da uopšte nemaju razloga da se plaše Srpske radikalne stranke. Oni se možda nekoga plaše, možda sebe, možda svoje savesti, možda onih u čije su ime i za čije su pare zaigrali na ovoj političkoj sceni na ovaj način, pa nisu ispunili zadatak koji je trebalo da ispune. Njihove izjave koje su vezane za politiku podržavanja HDZ-a, izjave date u "Globusu" svojevremeno da će "sanaderizovati" Srbiju i da će Tomislav Nikolić biti novi Sanader u Srbiji, u stvari su potvrda da ono što je HDZ radio devedesetih godina u Srbiji i protiv Srba to sada rade Aleksandar Vučić i Tomislav Nikolić. Njihov strah je, pretpostavljam, opravdan, ali evo, i ovim putem im kažem, ne treba da se plaše Srpske radikalne stranke. Što se Srpske radikalne stranke tiče, niko nikada u ovoj državi nije bio ugrožen. Nije ovo prvi put da je neko pokušao da nanese štetu SRS, a nikome dlaka s glave nije falila. Evo, ni njima neće faliti dlaka s glave. Neka oni rade svoj posao. Njihov problem je to što su navikli na ovacije gde god se pojave, ali nije svejedno pod kojom se zastavom pojavljuju. Lako je bilo kada je Srpska radikalna stranka išla ispred njih, iza njih, oko njih, i zastava SRS. Sada su oni niko i ništa. Otuda nije čudo što ih narod pljuje, naziva raznim pogrdnim imenima gde god se pojave. To da će zabeležiti neki uspeh na ovim lokalnim izborima, čemu su se nadali, to je njihova iluzija. Meni je drago što se to neće dogoditi... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) To će biti još jedan dokaz da na ovoj političkoj sceni nema mesta izdajnicima. Evo, neka se javni tužilac pozabavi ovim naslovima u ovim novinama i neka nam kaže o čemu se radi, kao i ministar policije, evo, ja ga samo prozivam da ispita sve ove činjenice i okolnosti o kojima građani Srbije danas mogu da čitaju u ovim novinama, neka nam podnese izveštaj. Ne verujem da je on umešan u to, ali je sigurno kadar da nam kaže o čemu se radi.
Molim službu da izlaganje narodne poslanice Gordane Pop-Lazić sa zahtevom za objašnjenje prosledi Ministarstvu unutrašnjih poslova. Javni tužilac... Republički javni tužilac? Zato pitam, samo da preciziram. Bez obzira na to što čl. 225. i 226. ne podrazumevaju rokove, molim da se u stenogram doda zahtev predsedavajućeg da se obaveštenje prosledi narodnim poslanicima u najkraćem mogućem roku. Reč ima narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, objašnjavajući mi zašto sam kažnjen malopre ste, kao svaki pravi demagog, upotrebili samo jedan deo te priče. Niste mi rekli da li sam u pravu kada kažem da Aleksandar Vučić nije poslanik u ovoj skupštini, jer je prvi deo objašnjenja moje kazne bio upravo na osnovu toga - vređali ste drugog poslanika. Nisam uzeo u usta nijednu prisutnu osobu ovde, bila poslanik ili ne, samo Aleksandra Vučića, jednu od perjanica novonastale vanparlamentarne stranke; pravo da vam kažem, ne znam ni kako se zovu, niti me interesuje. Dakle, u svom obraćanju imao sam iskrenu nameru da upozorim stanovništvo Srbije da se na političkoj sceni naše zemlje u ovom trenutku nalazi jedan čovek čije zdravstveno stanje nije pod kontrolom. U to sam ubeđen. Naravno, ponavljam, ne dajem dijagnozu, čini mi se. Neka mi na to odgovori Ministarstvo zdravlja, da li sam u pravu ili ne. Ali, vi meni recite privatno, možete to i posle da mi kažete, mada bi bilo lepo da to i narod čuje, da li je normalno staviti naslov u novinama "Šešelj traži krv"? Dobro poznajem Aleksandra Vučića, još od momenta kada je u novembru 1992. godine došao na Pale kao dobrovoljac u srpsku televiziju, i znam da ovo može biti samo njegova umotvorina i ničija druga. Takve pokušaje imao je i u Srpskoj radikalnoj stranci, da oblati političke protivnike i za ono za šta nisu krivi. Naravno, kod nas je bio pod kontrolom dr Šešelja, pa se takve stvari nisu dešavale; u javnost su izlazile samo argumentovane optužbe i argumentovani naslovi u našim stranačkim novinama. Međutim, sada, van svake kontrole, taj čovek je u stanju da zapali Srbiju. Apelujem na nadležna ministarstva, ponavljam, naročito na Ministarstvo zdravlja, da se ozbiljno pozabave ovim problemom, radioaktivnim izotopom, koji je u stanju da pomeri iz temelja sve što je za vreme ovo malo demokratije, koju ovaj jadni narod udiše tek nekih petnaestak godina, a i to nije prava demokratija, narod uspeo da sagradi. Hvala vam.
Narodni poslaniče, do dva minuta i 33 sekunde niste izrekli koji član Poslovnika je povređen. Ne, ne možete da dobijete reč ponovo. Morate da poštujete Poslovnik. Narodni poslanik kaže da je zaboravio. To se isto može smatrati osnovom za nepoštovanje Narodne skupštine. Ako hoćete da izađete i da se obratite narodnim poslanicima onda je elementarno da se setite svega što treba da izgovorite za govornicom Narodne skupštine. Narodni poslanik dobacuje – je l' to argumentacija? Izričem vam drugu opomenu. Način na koji ste se obratili poslanicima u tri navrata, način na koji se obraćate Narodnoj skupštini predstavlja kršenje svih stavova člana 104. i osnov za izricanje opomene. Molim vas da ne zloupotrebljavamo Poslovnik tako što ćemo smatrati da za govornicom možemo o bilo kome... Uvidom u stenogram narodni poslanik Ognjen Mihajlović to može videti. Ne možemo za govornicom Narodne skupštine o bilo kome u ovoj skupštini ili van ove skupštine izricati stavove koje je on upotrebio u svom izlaganju u više navrata. Jednostavno je nedopustivo, jer krši dostojanstvo ovog doma. Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, dame i gospodo poslanici, javljam se na osnovu članova 225. i 226. Želim da postavim nadležnom Ministarstvu za lokalnu samoupravu i državnim organima pitanje, a u vezi sa članom 5. Ustava Republike Srbije koji govori o tome kakvo je delovanje političkih stranaka u Srbiji. Tražim da se, što je moguće pre, obrati Milan Marković, ministar za lokalnu samoupravu, i da na osnovu svega ovoga što smo izneli, a nedavno je registrovana ta fantomska naprednjačka stranka, saopšti građanima Srbije da li je mogao kao ministar, kao i drugi nadležni organi, naravno, pominjali smo MUP i BIA, da dođe do zaključka da je delovanje pojedinaca, a pre svega tog danas spominjanog nesrećnog Aleksandra Vučića, u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, koji u članu 5. stav 3. kaže da je nedopušteno delovanje političkih stranaka koje je usmereno na nasilno rušenje ustavnog poretka (što on očigledno želi da izaziva insinuiranjem nekog nepostojećeg događaja koji je on smislio samo u svojoj glavi u Hrtkovcima), kršenje zajamčenih ljudskih ili manjinskih prava - što upravo radi preko ovih medija koje je citirala gospođa Gordana Pop-Lazić, koji su pod kontrolom određenih tajkuna i ličnosti iz Demokratske stranke, šireći laži fašistoidnog karaktera protiv predsednika naše stranke dr Vojislava Šešelja, koji je šest godina zatvoren u tamnici Haškog tribunala gde se herojski brani naočigled cele javnosti i uz poštovanje i vas, čak, pojedinaca iz Demokratske stranke - i izazivanje rasne, nacionalne ili verske mržnje. Zaista su stvari uzele maha u Srbiji u proteklih mesec dana, na način koji ne samo da uznemirava javnost, nego se kroz plasiranje takvih najgorih mogućih, da ne kažem neki teži izraz, laži, usmerenih protiv Srpske radikalne stranke i našeg predsednika, a iza čega direktno stoji Aleksandar Vučić... Znate, on nije sposoban da organizuje sastanke i grupe sa kriminalcima, kao što to može Vučić, koji je zapravo mozak cele operacije. Nikolić, koji je već i sam najavljivao da će u penziju da čuva ovce i unučiće, uvučen je u to jer se za sada kotira na toj Vučićevoj listi kao neko ko može da doprinese nekom broju glasova, ali pošto su već počeli da se hvataju za guše, to će kratko da traje, pa, što kaže narod, "kom obojci, kom opanci". Gospođo Pop-Lazić, uvažena koleginice, vi ste pomenuli i pokazali ovde za skupštinskom govornicom jedan od ovih časopisa, za koje s pravom kažete, zna cela Srbija, kao i mi srpski radikali koji smo morali po deset primeraka dnevno da kupujemo da bismo Vučiću trpali pare u džep... To je ovaj list "Pravda", u stvari, zovu ga "Kekec" po njegovom osnivaču Kekecu, Aleksandru Vučiću. Svakog dana možete u tim novinama da pročitate bajke i o toj fantomskoj stranci i o tome kako su oni mnogo napredni i kako oni žele dobro građanima Srbije. U stvari, istina je sasvim drugačija. Celokupno ovo delovanje, koje je zaista u najvećem delu protivzakonito i protivustavno, mora da dođe na preispitivanje kod nadležnih organa koji su registrovali tu nazovipolitičku stranku. Gospođo Čomić, zaista niste bili u pravu, jer ste poslanik od 2000. godine, bili ste i tada potpredsednik Skupštine i vrlo dobro znate da Aleksandar Vučić još od tada ima manično-depresivne epizode koje su očigledno prerasle u najviši stepen šizofrenije, tako da nikako nije trebalo da date opomenu gospodinu Ognjenu Mihajloviću.
Ja vas molim, narodna poslanice, da se ne izražavate za govornicom tako što ćete kršiti odredbe Poslovnika. Koliko god tolerantni bili jedni prema drugima, neke stvari se ne mogu govoriti za govornicom Narodne skupštine. Sve vas molim da o tome vodite računa, to je pitanje samopoštovanja mnogo više nego što je poštovanje Narodne skupštine. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 14 amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. st. 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. razdeo 14, sa ciljem da se deo sredstava planiranih ovim rebalansom za subvencioniranje u oblasti poljoprivrede uveća za jednu milijardu, znači, sa sedam milijardi na osam milijardi. Mi iz Srpske napredne stranke smatramo da subvencioniranje u poljoprivredi mora biti u znatno većem obimu nego što je bilo ove godine, a pogotovo proteklih godina, jer ako smo se opredelili, a i mi smo se kao stranka opredelili za pristupanje Evropskoj uniji, moramo našu poljoprivredu subvencionisati približno onolikim sredstvima koliko se ta poljoprivredna proizvodnja subvencionira u zemljama Evropske unije. Svakako, realnost je da moramo uvažavati i ekonomsku snagu naše države i mogućnost izdvajanja u agrarni budžet. Ali, ako su nam reperi zemlje u okruženju, znači, bivše zemlje koje su bile zajedno sa nama u jednoj zajedničkoj državi, može se videti da su značajno veća izdvajanja upravo za subvencioniranje poljoprivrede u Hrvatskoj, blizu je BiH i Makedoniji, a da se ne poredimo sa Evropskom unijom gde je izdvajanje oko 120 evra po stanovniku za subvencioniranje poljoprivredne proizvodnje, a kod nas je to na nivou oko 20 evra ili nešto ispod 20 evra. Dalje, ono što nas motiviše da se borimo za veći agrarni budžet je upravo strategija razvoja poljoprivrede koju je pređašnje Ministarstvo poljoprivrede radilo. Meni je žao što je gospodin Dragin, resorni ministar, izašao na kratku pauzu, ali mislim da bi dobrim delom podržao ovo o čemu ovde danas govorim. Znači, prethodni ministar za poljoprivredu i Ministarstvo intenzivno su radili na strategiji razvoja poljoprivrede i gotovo ceo taj mandatni period je utrošen za to. Kroz te projekcije koje su pravili oni su i projektovali da agrarni budžet u 2008. godini bude na nivou 6% ukupnog budžeta, a da 2012. godine bude negde na nivou 10% ukupnog budžeta. Znači, da agrarni budžet bude u visini od 10%. Mi se zalažemo za takvu strategiju i za takva izdvajanja i investiranja u poljoprivrednu proizvodnju. Nadamo se da će se ona i ostvarivati već prilikom usvajanja sledećeg budžeta za 2009. godinu. Mislim da će Ministarstvo poljoprivrede imati sluha i da će imati na umu sve ono što nije u ovoj godini ispunjeno i realizovano u smislu subvencioniranja, unapređenja i transformisanja poljoprivredne proizvodnje, da će se to učiniti. Ono što svakako moramo uraditi u narednom periodu jeste da se promeni struktura ostvarene vrednosti u poljoprivredi. U našoj zemlji taj odnos je oko 60% u biljnoj proizvodnji, a svega oko 40% u stočarskoj proizvodnji. U razvijenim agrarnim zemljama to je u sasvim drugačijem odnosu; ostvarena struktura vrednosti poljoprivredne proizvodnje - 70% u stočarskoj proizvodnji, a svega 30% u biljnoj proizvodnji. Svakako da je za takvu promenu strukture neophodno izdvojiti mnogo, mnogo više sredstava. Naša šansa će biti u sledećoj godini ako dobijemo status kandidata za pristupanje Evropskoj uniji, jer ćemo moći u značajno većem obimu koristiti pristupne fondove, znači, te tzv. IPA fondove, a posebno taj tzv. SAPARD program za ruralni razvoj poljoprivredne proizvodnje. Nažalost, u proteklim godinama izdvajano je nedovoljno sredstava za razvoj i unapređenje poljoprivredne proizvodnje upravo u ruralnim oblastima. Naša država mora učiniti mnogo više napora da se sela revitalizuju, da se socijalni status građana koji žive u selima poboljša, da veći broj mladih ljudi ostane na selu da se bavi poljoprivrednom proizvodnjom. Znači, u tom smislu će se takođe izdvojiti mnogo veća sredstva. Dalje, ono što nas očekuje kao problem, o kome već sada moramo voditi računa, a što će podrazumevati obezbeđenje većih sredstava u agrarnom budžetu i samim tim većih sredstava za subvencioniranje poljoprivredne proizvodnje, to su očekivani poremećaji na finansijskim tržištima i u našoj zemlji, kao što su oni evidentni sada u svetu. Jer, opredeljenje naše zemlje, a pre svega Ministarstva poljoprivrede, jeste da finansiranje nabavke opreme, i to kroz dodeljivanje dugoročnih kredita, znači i opreme, i mehanizacije, i sistema za zalivanje, i plastenika, staklenika, podizanje višegodišnjih zasada, znači, svega onoga što iziskuje veća finansijska sredstva, ide preko poslovnih banaka. Svedoci smo da poslovne banke već povećavaju kredite i za stambena pitanja i zamnoge druge stvari; desiće se da se zaoštre kriterijumi za dodeljivanje i dugoročnih kreditnih sredstava za unapređenje poljoprivredne proizvodnje, da će se povećati kamate pre svega. Ministarstvo je svojom uredbom opredelilo da ta sredstva koja se dodeljuju po osnovu nabavke opreme i svega onoga subvencionira tako što subvencionira kamate koje se subvencioniraju upravo iz ovih sredstava koja će dodatno biti odobrena kroz rebalans. Ali, moramo planirati da će to u sledećoj godini biti veća sredstva, tako da će se po tom osnovu morati obezbediti veća sredstva za subvencioniranje i tih kamata, za odobravanje tih dugoročnih kredita, jer je to jedina mogućnost da se osavremeni mehanizacija, unapredi poljoprivredna proizvodnja, a pogotovo pospeši u većem obimu zalivanje naših poljoprivrednih površina i podizanje novih plastenika i staklenika, gajenje povrća, kao i podizanje dugogodišnjih zasada koji će omogućiti veću proizvodnju voća. Tako da i u tom smislu Ministarstvo poljoprivrede, a pre svega Ministarstvo finansija jer je ono najodgovornije za budžet, mora imati razumevanja da se ta dodatna sredstva omoguće. Nadam se da će se i ova sredstva koja ćemo izglasati kroz rebalans budžeta, tj. koja ćete pre svega vi iz vladajuće koalicije izglasati, iskoristiti da se subvencioniraju u većem obimu kamate za ove vrste kredita, jer je, nažalost, kasno doneta uredba o subvencioniranju kamata i malo je kredita odobreno za nabavku opreme, mehanizacije i svega ostalog. Dalje, ono što nas čeka u narednom periodu, od početka sledeće godine, to je implementiranje tog Prelaznog trgovinskog sporazuma koji podrazumeva i umanjenje carina za poljoprivredne proizvode koji će ulaziti u našu zemlju. Izneta su već mišljenja dobrog broja poljoprivrednih stručnjaka i čini mi se da je i sam ministar u nekim javnim nastupima rekao da naša poljoprivredna proizvodnja može imati donekle problema zbog potpunog otvaranja tržišta i slobodnog uvoza određenih poljoprivrednih proizvoda bez carinskih opterećenja tj. sa umanjenom carinom. Moram vas podsetiti da su date jasne ocene naših mogućnosti uključenja u međunarodno tržište. I u publikaciji koju je izdalo samo Ministarstvo kroz analizu poljoprivredne proizvodnje, a isto tako i na sajtu Privredne komore Srbije stoji jasno šta su nam trenutno ograničavajući faktori za našu konkurentnost u oblasti poljoprivredne proizvodnje na evropskom tržištu. Evo, ja ću najkraće pročitati nekoliko tačaka. Prvo, siromašan je asortiman prehrambenih proizvoda, naročito u odnosu na savremenu ponudu u razvijenom svetu. Zapostavljeno je istraživanje potpunijeg korišćenja postojećih kapaciteta putem uvođenja linija i proizvoda, tj. širenja asortimana prehrambenih proizvoda na bazi postojećih osnovnih, uzgrednih i sekundarnih poljoprivrednih sirovina. Zatim, prisutno je jako kolebanje kvaliteta proizvoda, bilo zbog nedostatka standarda, bilo zbog nepoštovanja i odsustva kontrole važećih standarda. Zatim, sporo je prilagođavanje tržišnim kriterijumima poslovanja, odnosno uvođenje savremenog menadžmenta i marketinga. Zatim, nedovoljno vodimo računa o ambalaži i pakovanju poljoprivrednih proizvoda i time se takođe ostvaruje nedovoljna konkurentnost na svetskom tržištu. Dalje, nepostojanje dugoročnih čvrstih ugovornih odnosa između prehrambene industrije i proizvođača sirovina, kao i neizgrađenost odgovarajućih organizacionih i ekonomskih odnosa na zadružnim principima između proizvođača, poljoprivrede i prerađivačke industrije. I na kraju, svakako je prisutno i odsustvo ekonomsko-tržišne povezanosti poljoprivrede i onih grana industrije koje koriste poljoprivredne proizvode, kao i onih koji proizvode za poljoprivredu. Ono što je takođe prisutno, a što se pokazalo tokom ove godine, naročito od ubiranja letnjih useva, strnih žita pa i kukuruza, to je da je i dalje prisutna nestabilnost tržišta poljoprivrednih proizvoda. Znači, i dalje su najugroženiji poljoprivredni proizvođači, kako žitarica tako i industrijskog bilja, što će kroz nova zakonska rešenja, a neka su već stigla u parlament... Moram javno da pohvalim sadašnje Ministarstvo poljoprivrede i ministra Dragina zbog toga što je posle dužeg niza godina učinio napor da zakoni iz oblasti poljoprivrede počnu da ulaze u ovaj parlament. Mora se stabilizovati poljoprivredno tržište agrarnih proizvoda. Mislim da je ono dobrim delom bilo poremećeno zbog dugog egzistiranja uredbe o zabrani izvoza žitarica, pšenice i kukuruza. Zatim, cena kukuruza sigurno je pala zbog toga što je stočarski fond značajno urušen i što je značajno smanjen broj stoke, pa samim tim nema primarnih potrošača. Isto tako, i proizvodnja bioetanola kao goriva je donekle smanjena jer je nafta kao energent imala niže cene ova poslednja dva do dva i po meseca. To su, po nekoj mojoj slobodnoj proceni, činioci koji su uticali na pad cena ovih poljoprivrednih proizvoda. Na kraju, gospođo predsedavajuća, dozvolite mi da se obratim gospodi radikalima i da ih zamolim da prestanu da fizički ometaju nas predstavnike Srpske napredne stranke i poslanike koji smo izabrani u ovaj parlament. Molim vas da prestanete da vređate ličnost i ugled Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića, predsednika i zamenika predsednika Srpske napredne stranke, jer su to ugledni građani ove države koji uživaju ugled u svim socijalnim i intelektualnim strukturama ove naše zemlje. Da li sam ja u pravu ili vi i vaša postupanja i vaše, bez osnova...
Izvinite, narodni poslaniče Zorane Mašiću, sačekajte da se obratim narodnom poslaniku Momiru Markoviću. Izreknuta vam je kaznena mera. Postoji snimak vašeg ponašanja - neodmereno lupanje šakama po klupi u kojoj sedite, neprimereno kretanje u klupi i dobacivanje iz klupe i ometanje govornika. Dobijate opomenu. Molim vas da prestanete sa takvim ponašanjem koje pre svega govori o nedostatku samopoštovanja i poštovanja svih nas kada je ova sala u pitanju. Izvolite, narodni poslaniče, imate još 35 sekundi.
Zahvaljujem. Kao potvrdu ovoga što sam izneo svakako očekujem, a pogledaćemo se u oči nakon 9. novembra, da li vaši istupi, vaše ponašanje, vaše degradiranje ovog parlamenta i vređanje ličnosti ljudi koji su prešli u novu stranku koja egzistira na političkoj sceni Srbije... Građani će prosuditi na lokalnim izborima u Rumi, Prijepolju, Vrnjačkoj Banji i Knjaževcu da li podržavaju Tomislava Nikolića, Aleksandra Vučića i Srpsku naprednu stranku ili Srpsku radikalnu stranku, kako je vi ovde prezentujete pred srpskom javnošću. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se u skladu sa članom 226. Poslovnika Narodne skupštine. Pre nego što dam to obaveštenje koje hoću da dam hoću da kažem da nema većeg i brutalnijeg narušavanja dostojanstva ovog parlamenta nego što je to činjenica da su mandati pokradeni i da je preinačena izborna volja građana. U tom kontekstu ide ova moja informacija koju želim da dam Skupštini, odnosno kolegama narodnim poslanicima.
Narodni poslaniče, članovi 225. i 226. koji su iz oblasti prava i dužnosti narodnih poslanika, a ne povrede toka procedure, jesu članovi koji omogućavaju da narodni poslanici traže informacije koje su im potrebne za rad. Ne možete po tim članovima da obaveštavate Skupštinu. Zahvaljujem. Drugi put vas molim da meru upotrebe i zloupotrebe Poslovnika Narodne skupštine, o kojoj imamo prećutan dogovor, poštujemo. Dakle, ako smo se prećutno dogovorili da zloupotrebljavamo Poslovnik, ili upotrebljavamo Poslovnik, čl. 225. i 226, onda vas molim da poštujemo ono što ti članovi od nas zahtevaju, jer ako to ne radimo ne ostavljate mi apsolutno nikakav prostor osim da primenjujem Poslovnik u najnepopularnijem delu, u našem parlamentu i u svakom, a to je izricanje kaznenih mera za koje postoji očigledan osnov. Narodni poslanik Milan Avramović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram prvo član 27: "Predsednik Narodne skupštine", u ovom slučaju zamenik predsednika Narodne skupštine, "vrši poslove predviđene Ustavom". Ustav, član 102. kaže: "Narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji je predlog izabran za narodnog poslanika". Takođe reklamiram član 104 – dostojanstvo; vi ste bili dužni, gospođo Čomić, kao predsedavajući, da reagujete na izlaganje prethodnog govornika kada je pomenuo ovde - nas je narod ovde izabrao i mi njih predstavljamo i to će oceniti kada budu glasali za SNS. Dobro znate da SNS nije učestvovala na prethodnim izborima, da nije ušla u Skupštinu Srbije, jer nije ni mogla, nije učestvovala. Kada je govornik to izgovorio vi se niste pozvali na dostojanstvo ove skupštine, nego ste reagovali na reakciju gospodina Momira Markovića koji svojim činom demonstrira zbog nepravilnosti koju ovde dozvoljavate. Onda, po prirodi stvari, kada je u pitanju sprovođenje demokratije ovako kako vi to radite u Skupštini, možemo da zamislimo kako to radite po Srbiji, gde prenosa nema. Izričete opomenu kako biste sebi olakšali posao. Dakle, opominjem vas, ako već brinete o dostojanstvu, ako brinete o ponašanju poslanika, brinite i o tome šta govornik govori. Nemojte da brinete o tome samo kada govore poslanici SRS. Ako je poslanik ovde izašao i napravio marketing i reklamu za svoju stranku, to je njegovo pravo, ali ako je rekao da je zahvaljujući njegovoj stranici on ovde prisutan, a vi znate da to nije tačno, onda je vaše pravo da reagujete i da zaštitite pravo onih birača i onih poslanika koji su predstavnici tih birača. Dakle, nemojte odgovarati samo ono što ide vama u prilog i ono što se vama čini pogodnim ili poželjnim u datom trenutku, nego realno, prema svima jednako. Opomene su vaš način demonstracije sile. Ima situacija, i to je zabeleženo kamerom, kada treba da opomenete poslanike pozicije i vi to ne radite, a kada treba da opomenete poslanike opozicije vi to jedva čekate. Sada vam skrećem pažnju, da se to ne bi ponovilo, da počnemo od vas, ako vi budete čuvali dostojanstvo Skupštine ravnomerno onda će i svi ostali. Hvala.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 27. Sigurna sam da oboje to znamo. Narodni poslanik Zoran Mašić ima status narodnog poslanika, ima mandat u Narodnoj skupštini i sva prava i dužnosti koja iz tog mandata proizilaze, sve dok se obraća prema članovima Poslovnika Narodne skupštine koji propisuju način obraćanja. Pošto ste spomenuli i Ustav, odmah da vas podsetim da kršenje Ustava ne može biti predmet kršenja procedure, koliko god meni i vama to nelogično izgledalo. Ako je do kršenja Ustava došlo, za to nismo nadležni ni vi ni ja, nego Ustavni sud i oni koji po Zakonu o Ustavnom sudu podnose žalbu za ocenu ustavnosti, odnosno za kršenje Ustava. Tako da nema kršenja člana 27. Izrekli ste neistinu. Ne pravim razliku među narodnim poslanicima, svih 250 narodnih poslanika imaju potpuno ista prava. Možete da proverite to kod narodnih poslanika koje neki od nas dele na poslanike vladajuće većine i na poslanike opozicije. Niti sam činila, niti činim, niti ću, zato što je zabranjeno da to radi predsedavajući. Ne mogu da vam kažem svoj lični stav o tome; ako i kada budem uzela reč za govornicom, onda ću vam dati lični odgovor na stavove koje ste izrekli o meni za vreme izlaganja o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, smatram da ste urušili dostojanstvo Narodne skupštine. Smatram da ste povredili član 27. Prethodni govornik, ne gospodin Avramović, nego gospodin pre gospodina Avramovića, ovde je zastupao interese stranke koja nije učestvovala na prethodnim izborima. Obaveštenje, izveštaj ili rešenje RIK-a smo dobili, mislim da svi poslanici to imaju, i zna se tačno koja stranka ima pravo da raspolaže mandatima, koliko kojoj stranci pripada mandata i sve ostalo u skladu sa tim: vreme za govor, mesto u odborima itd. Znači, poslanik nije govorio u ime neke odborničke grupe, nego u ime stranke koja nije parlamentarna i nije učestvovala na izborima. Nezadovoljstvo koje SRS zbog te činjenice iskazuje i način na koji to iskazuje nije novina u Srbiji; u političku praksu u Srbiji uveden je pre deset ili dvanaest godina. Ako se sećate, gospođo Čomić, i tada je došlo do izborne krađe, odnosno prekrajanja izborne volje građana. Doduše, s obzirom na to da je sada Srbija emancipovana i na pragu EU, u to vreme to je rađeno na jedan brutalan i primitivan način, glasovi su se krali na kutijama, na biračkim mestima, danas se to radi moderno i u skladu sa evropskim standardima - u parlamentu. Tada su oni koji su bili pokradeni i čija je izborna volja objektivno bila izražena kroz pobedu u političku praksu Srbije uveli šerpe, lonce, poklopce i pištaljke. I, vrlo uredno su se javljali svakog dana i izražavali svoj revolt i nezadovoljstvo, bez obzira na činjenicu koliko je to nekima smetalo. Ja to pozdravljam, bili su dosledni i svoju volju su vratili na taj način. Vodeći se tim iskustvom i tim manirima, SRS nema nameru da odustane, kakve god vi represivne mere budete primenili, od činjenica i zahteva da nam se ovde u ovom parlamentu vrate mandati. Doduše, oni koji su tada bili uskraćeni, odnosno oni koji su uskratili nekoga za pobedu, morali su da nađu neko solomonsko rešenje, leks specijalis, ako se sećate, mislim da se toga dobro sećate. Vi ste za sve te probleme sada uskraćeni; treba samo da poštujete Ustav, treba da poštujete zakon, da izrazite malo političke volje i principijelnosti i problem koji objektivno imate u Skupštini će se prevazići i stvari će se završiti. Zahvaljujem.
Nema povrede člana 27. Narodni poslanik Zoran Mašić, na čije se izlaganje pozivate delom rečenice - narodni poslanik pre narodnog poslanika (izgovaram ime zato što vi to niste hteli, a da u stenogramu ostane potpuno jasno, jer se po redosledu razume na koga ste mislili), ima mandat narodnog poslanika i sva prava i dužnosti koja iz mandata narodnog poslanika, člana poslaničke grupe, proizilaze, i u toku sednice i u Narodnoj skupštini ima potpuno jednaka prava kao i svih nas ostalih 249 narodnih poslanika. Sve što ja mogu u toku sednice jeste da poštujem tu činjenicu dokle god je ona činjenica za svakog od nas 250 narodnih poslanika. Što se tiče vašeg stava da lupanjem u klupe ometate tok sednice Narodne skupštine... Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić kaže da nije mogla da spava od onih koji su ulicom lupali. To mogu da razumem, pošto je zaista bilo bučno. Dakle, narodni poslanik Dragan Stevanović objašnjava Narodnoj skupštini da svojim lupanjem o inventar Narodne skupštine želi da ometa govornika. To je zvuk koji se vrlo jasno čuje u sali, čuje se ponekad i u direktnom prenosu. Narodni poslanici koji udaranjem o inventar proizvode zvuk koji ne bi smeli da proizvode, ako žele da poštuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, ne mogu biti ni kažnjeni ni opomenuti zbog toga što to nije ponašanje koje predsedavajući može da uoči i ja nemam prava da zato što slutim da neko lupa bilo koga kažnjavam. Narodnom poslaniku Momiru Markoviću opomena je izrečena zbog sasvim jasnog udaranja o inventar, neprimerene vike, dobacivanja i neprimerenog obraćanja narodnom poslaniku koji je bio za govornicom, i to je situacija u kojoj se nalazimo tokom ove sednice. Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, ja se javljam, pošto vi predsedavate, po članu 104, da zaštitim dostojanstvo Narodne skupštine. Mi smo upravo u direktnom televizijskom prenosu, a vi ste u toku objašnjenja koje ste dali narodnom poslaniku Draganu Stevanoviću više puta pomenuli skupštinski inventar. Građani Srbije mogu da pomisle da je poslanička grupa SRS - koja koristi svoje legitimno pravo da zaštiti mandate koje joj je ukrala ova odmetnička grupa predvođena Vučićem i Nikolićem, tim kriminalnim, u političkom, a Vučić, naravno, i u ovom drugom smislu, klanom ljudi - zaista neka grupa ljudi koja želi da nešto uništi u sali Narodne skupštine. Ova Narodna skupština, ova zgrada i ovaj inventar potiču još iz Brozovog i Kardeljevog realsocijalističkog vremena, a mi smo pristojni ljudi i bez obzira na to što je ova oprema stara i što je zgrada ukopana osam metara ispod zemlje i pod ovim nagibom i pod ovim svetlom se nalazi ovde u centru Beograda, a i sami znate da su uslovi za rad u njoj izuzetno teški, naročito nama koji smo godinama ovde i ne vidimo belog dana, onda je zaista neprimereno da vi kažete da mi lupajući o inventar pravimo nekakav prekršaj. Pomisliće ljudi da hoćemo da razrušimo salu Narodne skupštine. Prvo, to je nemoguće jer su ovo drvene klupe kao u nekom vozu druge klase, jer je to tako bilo kod Broza i Kardelja - njima lepo sve na Dedinju, u njihovim kućama se lepo provode, uživaju po Brionima i svuda, a oni koji su u to vreme bili delegati... Jer, u to vreme, znaju ovi stariji poslanici, u te delegatske klupe Republike Srbije su odlazili samo oni koji nisu imali šta da rade, ili tako neke sitne ćate iz tih upravnih okruga. Prema tome, moram da vam kažem, gospođo Čomić, da za razliku od nas koji veoma nežno i suptilno, a čuje se u prenosu, izražavamo i demonstriramo protiv krađe i pljačke... Jednom je samo, i vi ste svedok toga, gospođo Čomić, grubo narušeno dostojanstvo Narodne skupštine - kada je Tomislav Nikolić polomio četvrtu klupu u ovom redu, ovde iza gospođe Pop-Lazić. Naime, on se toliko otrgao i toliko je vukao klupu, mislim da i dan-danas stoje ovi ekseri i zakucani su; to je prvi put da je uništen inventar Narodne skupštine Republike Srbije, kada su pokušali da ga iznose policajci. Tada je glumio da je radikal i da na taj način hoće da se opire, ali toliko je vukao... I ne bi mogao, ipak je on slab, nego mu je pomogao profesor Šešelj, pa je klupa izbačena iz ležišta, ali je istrgao Tomislav Nikolić. Eto, toliko o vandalizmu. Dakle, onu tamo znamo ko je palio, znamo ko je uništio 5. oktobra, a ovu salu je rušio jedino Tomislav Nikolić koji sada, lažno se predstavljajući, sedi u poslaničkim klupama.
Nije povređen član 104. Upotrebila sam izraz "inventar" da ne bih ređala da narodni poslanici udaraju na površinu klupe, ispod klupe, stranicu, naslon, olovkom itd. podrazumevajući da je pristojno sve ono što se nalazi u Narodnoj skupštini, od čega se lupanjem proizvodi zvuk, nazvati inventarom. Ako smatrate da je ta reč neprimerena, ja se izvinjavam, onda ću ređati sve delove nameštaja o koje neko udara i proizvodi buku remeteći govornika i smatrajući to svojim političkim pravom da se govornik dekoncentriše i da mu se ne dozvoli da govori. Mogu samo da ponovim da nema kažnjavanja, jer da bi osnov za kaznu bio stvoren mora se nesporno utvrditi da su baš taj i taj narodni poslanik ili ta i ta narodna poslanica prekršili Poslovnik Narodne skupštine. Da li još neko želi da govori o povredi Poslovnika? Ne. Narodni poslanik Arpad Fremond, pa posle njega narodni poslanik Zoran Krasić, pa narodni poslanik Momir Marković.
Poštovana potpredsednice, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite mi da u ime Poslaničke grupe manjina i SVM iznesem naše sugestije i primedbe u vezi sa podnetim amandmanom. Podržavamo inicijativu da se subvencije povećaju. Smatramo da rebalansom budžeta za 2008. godinu nije predviđeno dovoljno za subvencije svim poljoprivrednim gazdinstvima. Predviđen budžet za 2008. godinu Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva je u maju ove godine potrošilo. Predviđen rebalans budžeta, prema našim procenama, opet neće biti dovoljan za izmirenje subvencija poljoprivrednim proizvođačima. Naš stav je da povećanjem subvencija Ministarstvo poljoprivrede može do kraja 2008. godine da izmiri obaveze prema svim registrovanim gazdinstvima, koja već pola godine čekaju svoj novac. Budžet za 2008. godinu, nažalost, nije bio dobro isplaniran, jer je interes poljoprivrednih proizvođača za subvencije bio veći od predviđenog. Postoji bojazan da će u 2009. godini to biti još veći problem. Suludo bi bilo ako Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva, na čelu sa ministrom, ne bi dozvolio poljoprivrednu proizvodnju pod istim uslovima malim i velikim proizvođačima. Kao poslanik koji živi na severu Bačke, u mestu gde građani žive od poljoprivrede i gde su u većini svi proizvođači heterogeni i gde ima puno malih poljoprivrednika, moram da vam skrenem pažnju na ovaj problem. Cilj nam je da ubuduće svaki hektar dobije subvenciju za repromaterijal, jer je to opšti društveni interes. U Evropskoj uniji je praksa da svaki poljoprivredni proizvođač dobije sredstva na osnovu prijavljenog obradivog zemljišta. Zabrinjavajuće je da Ministarstvo može da izjavi da deli proizvođače na stvarne i hobi proizvođače. Mi smatramo da je to diskriminacija. Svaki poljoprivredni proizvođač koji ima registrovano gazdinstvo je pravi proizvođač. Sa punim pravom treba da očekuju i da dobiju subvencije. Ono što pripada velikim gazdinstvima pripada i malim proizvođačima. Ako manja gazdinstva ne dobiju subvencije, ona će u kratkom periodu propasti i neće moći proizvoditi. Zalažemo se za to da Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva izradi strategiju za male i heterogene poljoprivredne proizvođače kako i šta da proizvode i da nađe stimulativno rešenje za njih. Ako Vlada stvarno želi da ulaže u ruralni razvoj Srbije, ne sme da zaboravi male poljoprivredne proizvođače. Oni su pokretači, oni su temelj i okosnica ruralnog razvoja. Ministarstvo poljoprivrede treba da izradi program razvitka poljoprivredne proizvodnje koji će nas približiti poljoprivrednicima EU. Ako želimo da uđemo u EU, treba da težimo da proizvodimo pod istim uslovima kao i u ostalim evropskim zemljama u regionu. Drugačije nećemo biti konkurentni na inostranom tržištu. Bez izvoza poljoprivredni proizvođači, seljaci u Srbiji, a naročito u Vojvodini, žitnici Evrope, nemaju budućnost. Iskreno se nadamo da će Ministarstvo finansija i Ministarstvo poljoprivrede, vodoprivrede i šumarstva uvažiti naše primedbe i sugestije i da će ih ugraditi u budžet za 2009. godinu. Nadamo se da će se u narednim godinama više voditi računa o malim i heterogenim poljoprivrednim proizvođačima. Takođe se nadamo da će se profesionalizam u poljoprivredu uvesti postepeno, a ne na silu, u što kraćem roku. Moramo da vodimo računa o ljudima i porodicama koje žive u malim selima, daleko od gradova, a žive od poljoprivrede. Hvala što ste me saslušali.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujući jednom grubom nesporazumu, ja dobih opomenu. Opominjao sam podnosioca amandmana da se vrati na amandman. Nisam ga ometao, pa da ne ispadne, ako je ometen, da sam ja kriv. Naime, lice je podnelo amandman (ne mogu da kažem narodni poslanik, jer nije) na član 5. razdeo 14, funkcija 420, ekonomska klasifikacija 451. Tražio je da se milijardu dinara da toj ekonomskoj klasifikaciji 451. Ekonomska klasifikacija 451 glasi - raspored i korišćenje sredstava ove aproprijacije vršiće se po posebnom aktu Vlade. Deo sredstava ove aproprijacije, u iznosu od 400 miliona, koristi se za razvoj sela, za specifičan program podrške razvoju poljoprivrede i ruralnom razvoju, koji se tiču pripadnika romske nacionalne zajednice. Podsećam vas da nijednom svojom rečju nije pomenuo romsku nacionalnu zajednicu. Dakle, pričao je praznu priču. Drugi deo sredstava ove aproprijacije, u iznosu od 600 miliona dinara, koristi se za razvoj sela, za specifičan program podrške razvoju poljoprivrede i ruralnom razvoju, koji se tiču pripadnika socijalno ugroženih, raseljenih i lica koja su izbegla. Da li je jednom jedinom rečju ovo lice koje je napisalo ovaj amandman pomenulo raseljena lica? Da li je jednom jedinom rečju pomenulo romsku nacionalnu zajednicu, odnosno romsku nacionalnu zajednicu koja živi u selu, pa da se ovih 600 miliona, odnosno 400 miliona njima usmeri? Nije. Govoreći sa mesta hteo sam da ga vratim na njegov amandman, da govori o svom amandmanu, da ne priča praznu priču. Na to sam ga upućivao. Pogrešno me je razumela predsedavajuća i dade mi opomenu. Što se tiče lupanja u klupu, lično sam sa onog mesta video da je i predsedavajuća jednog trenutka počela da lupa olovkom. Smatrao sam da to više nije zabranjeno u Skupštini, pa sam počeo da lupam olovkom da bih upozorio ovo lice da se vrati na amandman. Međutim, meni je dala opomenu zbog toga, ali je zato njemu dozvolila da propagira svoju nepostojeću stranku, tačnije, samo je upisana. Na kojoj listi je taj izvesni Mašić dobio poslanički mandat? Na listi nepostojeće stranke, stranke koja se nije kandidovala na izborima, koja nije postojala na onim izborima, a kako stvari stoje, neće postojati ni na onim sledećim. Da li je on to svoje poverenje građana dobio na ime i prezime? Sa ovakvim amandmanom, sumnjam i u doktorsku tezu koju ste branili. Dame i gospodo narodni poslanici, kad neko stavi obraz pod noge ili pod jedan drugi deo tela, tamo gde leđa prestaju da se pristojno zovu, onda može ovako da se ponaša. Nije problem, dame i gospodo, što se oni ničega ne boje, problem je što se ničega ne stide.
Narodni poslaniče, zahvaljujem vam se što ste u stenogram izgovorili da je postojao osnov za izricanje opomene. Ne može niko, sem predsedavajućeg, da opominje govornika, da ga po članu 103. podseća da se vraća na temu. Vama sam zahvalna što ste dva puta u svom govoru kazali da ste kršili Poslovnik Narodne skupštine i dobacivali govorniku sa mesta u pokušaju da ga ometate, tako da je opomena izrečena osnovano. Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Izuzetno je dobro kada se otvori rasprava o nekom amandmanu i onda svi oni koji učestvuju u diskusiju daju odgovarajući doprinos, bez obzira na stil. Na kraju ipak izađe nešto što može da liči na istinu. Predstavnik manjina je malopre pričao i on je to vrlo lepo, ako mogu tako da kažem, rendgenski snimio i rekao je: u startu se znalo da će ova sredstva biti nedovoljna, ta sredstva su odavno potrošena, ovo što se rebalansom predviđa neće da zadovolji te osnovne potrebe i ništa nije, praktično, rešeno. Na tu situaciju, koja verovatno odgovara istini, dolazi amandman jednog građanina, bolje da je koristio neke političke stranke zastupljene u Narodnoj skupštini da protumače to, a taj amandman se zasniva na sledećem: hvalospevi Ministarstvu poljoprivrede. Sada građanin koji je napisao amandman "ide maca oko tebe" na kraju kaže: svaka čast, ministre, sve ste dobro uradili ove godine, a predstavnik manjina, koji je došao da podrži taj amandman, ukazuje na sve propuste Ministarstva poljoprivrede. Razlika je u sledećem: predstavnik manjina se bavi tim poslom, zna šta je i kako je, a ovaj građanin koga ste vi malopre ovde naslovili nekako, meni vrlo čudno i građanima Republike Srbije je čudno, podneo je amandman i traži da se poveća to za milijardu da bi onda bilo - mi smo predložili, to se povećava, sada ćemo da reketiramo. Nemojte da usvojite ovaj amandman, ne zbog toga što postoje ove smetnje prema Zakonu o budžetu, nego kada njima usvojite amandman, videli ste, on vas hvali, odmah posle toga dolazi neko od ovih njegovih da vas reketira. Javnost u Srbiji kritikuje Vladu Republike Srbije, kritikuje Ministarstvo poljoprivrede. Jedino ovi što su podneli amandman moraju da hvale Ministarstvo poljoprivrede. Zar vam nije to malo suludo? Znam da i DS kritikuje ovo što se dešava u Ministarstvu poljoprivrede. Verovatno smatraju da treba odvojiti veća sredstva, ima propusta; šta se sve priča po Vojvodini što se tiče zemljišta, subvencija, vi to najbolje znate. Ovde samo jedan čovek izlazi i hvali Ministarstvo poljoprivrede. Zašto? Zato što je ta njegova sekta uslovljena. Na kojoj poziciji je amandman? Evo, radi javnosti da objasnim: Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, razdeo 14, neću ići na ovo što je 14.1, 14.2 itd, samo razdeo 14. Planirana su sredstva skoro 25 milijardi. Ova pozicija gde se vrši intervencija amandmanom je pozicija 451, gde je planirano 22, skoro 23 milijarde, a sada se to amandmanom povećava za milijardu. Kada se pogleda ta pozicija, ona je verovatno 70-80% ukupnog iznosa na razdelu 14. Kada se troše sredstva sa te pozicije, ona se troše na bazi programa, planova i malo na osnovu izričite zakonske odredbe. Slično kao sa NIP-om: odvoji se za Vojvodinu i Pajtić prođe kao Deda Mraz kroz Vojvodinu; gde je njegova lokalna vlast tu može ovo, ono, a gde je druga vlast - nema. Slušam ja vas već tri godine i katastrofa. Nema ovde Velje Ilića da nam priča kako stoji cena mesa i ostalih poljoprivrednih proizvoda. Nemam pretenzije da se bavim tim stvarima i da nekoga ubeđujem kako mu je teško, a znam da mu je teško. Na ovoj poziciji se nalazi nešto što znači razvoj seoskih područja koja su nedovoljno razvijena. Mi imamo nešto razvijenih sela u blizini gradova; ovo što je dalje od grada, to je daleko od oka, daleko od srca. Sva sela u pograničnom delu Republike Srbije su katastrofa, apsolutna katastrofa. Staračka domaćinstva, nisu ekonomski osposobljena za reprodukciju, ne raspolažu, nema ko da dođe i da otkupi. Ne znaju koju proizvodnju da organizuju, zapuštene njive postale livade, i to je razvoj. Sada se javlja jedan veliki sponzor razvoja ruralnih područja, zove se Vlade Divac. Molim vas, u ovih 40 i 60 miliona, a naročito u ovih 60 miliona gde se pojavljuju izbegla lica, prepoznajem da se nešto tu domunđavate sa njim. On je veliki donator tuđim parama, a svojim nikako nije. Svojim je, navodno, pokušao nešto: "Knjaz Miloš", pa pokušao ovo, pa ono; sada ga je Dačić priveo tamo, da li da ne pravi gluposti, da li da ga savetuje, nije ni bitno, ali da ga drži pod kontrolom na neki način. Vi nemate razvojnu politiku, ne vidite sela, vi vidite tajkune u poljoprivredi. Običan seljak ne može da ostvari poljoprivrednu proizvodnju koja bi bila pozitivna, ne može. Ovaj tajkunski deo poljoprivrede ostvaruje ekstraprofit. Još na naše tržište dolaze nekritički, neselektivno mnogi poljoprivredno-prehrambeni proizvodi iz inostranstva koji bi mogli ovde da se prave. Zašto? Vaša je politika da ovo naše tržište stavite na tacnu nekome, a ne da se razvija naše tržište. Šta ste uradili da se spreči sve to što je negativno po našim selima? Da li ste vi bili u opštini Kuršumlija, u opštini Prokuplje, u opštini Bujanovac? Da li ste gledali tamo taj kuršumlijski deo? Šta ste videli? Šta ste učinili? Koji ste stimulans daliu pogledu puta, u pogledu struje, u pogledu nečega, da ti ljudi ostanu tamo da žive? Ništa. Slikali ste se sa Milanom Markovićem kako nosite neke džakove. Neki su nosili gajbice ovde, sećate se. Koja je razlika između gajbica i džakova? Ista priča, isto sve. Znači, loše vam je Ministarstvo, loše radite, loši su vam rezultati. Ne usvajajte ovaj amandman, oni će da vas reketiraju odmah. Neću sada da čitam, da ne brukam ljude. Malo, malo pa dobijamo račune, pa Vučićevi posteri, pa ovo, pa ono, sada nam dolazi račun. Pobegli. Ako im usvojite amandman, onda ćete vi morati da plaćate ovo njima, vrlo prosto i jednostavno. Njihova politika se svodi na reketiranje tajkuna, Vlade i obezbeđenja ovde nekog kvoruma, nekih glasova i da izazivaju, provociraju SRS. Gospođo Čomić, Srpska radikalna stranka je uradila sve što je bilo potrebno, podnela je krivične prijave, podnela je tužbe. Vi od nas očekujete nešto nemoguće - da vam damo nešto što Tomislav Nikolić kaže da je izgubio. Mi to ne možemo da uradimo. Da pokrenemo postupak pred Ustavnim sudom, izvinite, molim vas, to je nemoguća varijanta. Ko vam je rekao to, taj vas je prevario. Boris Tadić i ta njegova obaveštajna služba drže ovu malu grupicu ovde kako bi javnost u Srbiji obratila pažnju da li u Skupštini neko nekome dobacuje, da li neko nekoga nervira ovde, da se skrene diskusija, da navodno posle izađe neko i kaže - radikali samo pričaju o mandatima, ne pričaju o životnim potrebama građana. Ma, pričamo o životnim potrebama građana. Lepo vam je jedan naš poslanik rekao, imali ste nekih problema sa izborima, morao je Gonzales da dotrči. Ovde imamo krađu izborne volje građana u Skupštini Srbije zahvaljujući Borisu Tadiću. Ne vama, samo Borisu Tadiću. Zašto? Da se završi najprljaviji posao u Hagu. Ako se smanji uticaj Srpske radikalne stranke, lakše će da ubiju Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Tu vi saučestvujete sa njima nesvesno, ne želite vi to, ali to želi Boris Tadić. To je taj koncept. Znači, amandman nemojte ni za živu glavu da prihvatate. Ovu diskusiju uzmite u obzir ako pravite neki budžet za sledeću godinu. Kako njima da prihvatite amandman, pa oni su pogazili i zakletve koje su u crkvi potpisali?! Ko sme njima da veruje? Jednom izdajnik je uvek izdajnik. Zapamtite, jednom izdajnik je uvek izdajnik. Ako su mogli da prevare svog kuma, ako su mogli da prevare SRS, ma prevariće i vas, samo je pitanje dana.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 14 amandman je podneo narodni poslanik Milutin Jeličić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milutin Jeličić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, ministre poljoprivrede, poštovani građani, meni je žao što ovaj amandman nije usvojila Vlada, a nadam se da će posle ovog obrazloženja možda i usvojiti kada bude glasanje. Sada ću da vam obrazložim ukratko o čemu se radi. U članu 5. glava 14. Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, ekonomska klasifikacija 451 - subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, u koloni 6 - sredstva iz budžeta, iznos od 22.545.875.209 menja se u 19.545.875.209, odnosno u koloni 8 - ukupna sredstva iznos 22.959.020.641 menja se u iznos 19.959.020.641. U članu 5. glava 14. Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, ekonomska klasifikacija 512 - mašine i oprema, u koloni 6, sredstva iz budžeta, iznos od 40.951.702 menja se u 3.040.951.702, odnosno u koloni 8 - ukupna sredstva, iznos 78.162.523 menja se u iznos od 3.078.162.523. Obrazloženje: Postojeća mehanizacija u Republici Srbiji je potpuno dotrajala. Da bi se stimulisao budući naraštaj da ostane na selu i da bi se ublažile nepovoljne kalkulacije cene proizvodnje poljoprivrednih proizvoda neophodno je da država pomogne poljoprivredne proizvođače kupovinom četiri hiljade traktora i osnovnih priključnih mašina u iznosu od tri milijarde dinara. Akcija bi se zvala "Traktor za svako selo". Moram da vam napomenem da nam je hiljadu sela nestalo zbog nebrige države prema razvoju sela i seoskog stanovništva. Planirani iznos subvencija javnim nefinansijskim preduzećima u iznosu od 22.545.875.209 dinara nepotpuno je objašnjen u budžetu i pošto je u startu raspodeljeno samo sto miliona dinara, smatramo da je ova akcija preko potrebna i ima budžetskog prostora da se sprovede. Na ovaj način bi Vlada Republike Srbije pokazala da na pravi način vodi brigu o poljoprivredi kao najznačajnijem resursu. Inače, ova vlada i država je potpuno zapostavila razvoj poljoprivrede i individualne poljoprivredne proizvođače. Cena proizvodnje gotovo u svim segmentima poljoprivrede veća je nego njihov finalni proizvod, što je nedopustivo. Dolazim iz Rasinskog okruga, iz opštine Brus, sa područja uglavnom voćarsko-vinogradarskog, gde je cena šljive u otkupu ove godine bila šest dinara po kilogramu, cena grožđa od 15 do 20, cena kupina 12 dinara, a u stočarstvu je još gora i crnja situacija. Nekada se u Rasinskom i Topličkom okrugu 70% stanovništva bavilo ovom proizvodnjom, a sada se to svelo na ispod 5% ukupnog poljoprivrednog stanovništva. A kako bi se i bavilo, kada je otkupna cena mleka 20 dinara, dva puta manje nego za jedan litar vode. Mislim da je to stvarno sramno i ponižavajuće, da litar mleka bude dva puta jeftiniji od litre vode. Stvarno bruka i sramota. Ove cene su ponižavajuće i poražavajuće. Sa ovakvim cenama seljak ne može da preživi, ne može ni 50% direktnih troškova u svojoj proizvodnji da pokrije, a tu mislim na cenu mineralnih đubriva, na cenu goriva, na cenu zaštite i hemijskih sredstava, agrotehničkih mera koje su veoma skupe. Gde je radna snaga, gde je živi rad seljaka koji radi od jutra do sutra? Znači, nema ga nigde, na gubitku je 100%. Zato nam je ovakva situacija uglavnom u centralnoj Srbiji, jugoistočnoj, jugozapadnoj, možda je malo bolja situacija u Vojvodini, ali ni tu ne cvetaju ruže. Zbog nebrige ove vlade i države prema selu i seljaku sela su nam sve praznija i siromašnija, mladi ljudi ne žele da se bave poljoprivrednom proizvodnjom pa se zbog toga iseljavaju u gradske sredine, a i oni koji ostaju u selu, umesto da se bave poljoprivredom, rade neke druge poslove. Zato su nam neobrađene poljoprivredne površine, zato imamo mnogo parloga. Nasuprot tome, uvoznički lobi radi svoj posao, uvozi sve i svašta od poljoprivrednih proizvoda. Tako, na primer, uvoznici uvoze luk i šargarepu iz Kine, jabuke iz Španije, živinsko meso sumnjivog kvaliteta iz Holandije; još nam treba da uvezu lude krave iz Engleske i Irske, pa da načisto ugasimo i uništimo selo i seljaka. Zato molim Vladu Republike Srbije i resorno Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo trgovine da se uzmu u pamet, da povedu računa o našim poljoprivrednim proizvođačima, da ih stimulišu, da im obezbede finansijska sredstva kroz raznorazne subvencije, regrese, premije u proizvodnji različitih poljoprivrednih proizvoda. Predlažem Vladi Republike Srbije i Ministarstvu trgovine da zabrane uvoz svih poljoprivrednih proizvoda i prerađevina koje se mogu proizvesti u rodnoj zemlji Srbiji. Time ćemo na najbolji način zaštititi našeg seljaka i omogućiti mu da ono što proizvede na svojim imanjima plasira na domaće tržište, a viškove da izveze u treće zemlje. Zatim, da se za svaki hektar obrađene poljoprivredne površine registrovanim poljoprivrednim proizvođačima ili domaćinstvima isplaćuje od 150 do 200 evra u ravničarskim krajevima, a u brdsko-planinskim područjima od 300 do 400 evra po hektaru zbog otežanih i surovijih uslova za život. Sve zemlje zapadne Evrope tako rade, a mi težimo da uđemo u EU. Mi težimo sa Kosovom i Metohijom, a neko teži bez Kosova i Metohije u Evropsku uniju. Zatim, zdravstvena i socijalna zaštita seljaka mora biti besplatna. Predlažem da se ovi dugovi poljoprivrednika i seljaka prema socijalnom i penzionom fondu otpišu, jer oni stvarno nemaju odakle to da plate. Seljačke penzije, koje su za sada najmanje, 7.200, to je stvarno mizerno i ponižavajuće, moraju se povećati i izjednačiti barem sa radničkim penzijama, mada i te radničke penzije nisu velike, ali predlažem da se povećaju oko 5.000 dinara, da taj prosek najmanjih penzija bude barem 16.000 dinara ili 200 evra i da se smanji taj jaz između najnižih i najviših penzija. Kod nas su najmanje penzije 7.200, a najviše su 105.000. To je 1:15, toga nema ni u jednoj zemlji na svetu, mislim, u našem okruženju sigurno nema. Taj jaz mora da se smanji i da bude 1:5, 1:7, tako je u svim zapadnoevropskim zemljama. Voleo bih da ova vlada, socijalna, kako su je nazvali, to je bila parola SPS-a, ispuni ova obećanja. Ako ovako urade u narednom periodu, ako ima prostora u ovom budžetu, a ako ne, da se to izbudžetira u 2009. godini, onda će ostati upamćena kao socijalno odgovorna Vlada. Ako se ne uradi ovo, biće upamćena kao prevarantska i kao socijalno neodgovorna Vlada. Hvala.
Hvala. Po amandmanu, za reč se javila gospođa Aleksandara Janković. Vreme poslaničke grupe je još pet minuta.
Taman i da nisam stranačka koleginica gospodina Jeličića, njegov amandman i obrazloženje bih morala da prihvatim, jer je upozoravajuće za Vladu, koja se ponaša više nego autistično u odnosu na sve svoje građane, a posebno poljoprivrednike. Sve što je gospodin Jeličić rekao me je podstaklo na razmišljanje o kvalitetu ove, socijalno odgovorne Vlade. Kad čovek svesno i namerno laže, pod pretpostavkom da je psihološki zdrav, onda se može nazvati: a) lažovom, b) marketinškim magom, v) političarem iz vlasti, g) manipulantom. Moguće je da sva ova obeležja od a) do g) budu sjedinjena u jednoj osobi. Stoga tražim informaciju o čemu se radi u slučaju ministra za nauku i potpredsednika Vlade Božidara Đelića. To što se smeje kao lud na brašno kada napravi lapsus lingve, pa govori o sto godina, umesto o sto dana Vlade, može da bude znak ekscentričnog personalnog stila. Ali, kada tvrdi da u Srbiju neće dopreti svetska ekonomska kriza, koja će čak biti i stimulativna, za njega važi ono pod a), b), v) i g). Jednom rečju, manipulativna laž vlastodršca koji politiku shvata kao marketing, a građane kao protagoniste u marketinškoj virtualnoj realnosti. Sličan je slučaj i drugog potpredsednika MlađanaDinkića, i ministra privrede, koji je otišao i korak dalje, pa govori o stimulativnim efektima svetske ekonomske krize koji će dovesti do privrednog rasta od 15% godišnje. Jedino moguće opravdanje za njega je da se od velike količine skijanja i razređenog planinskog vazduha preuzneo i ušao u neku specifičnu "zonu sumraka". Pod uslovom da su Boža i Mlađa izrekli ovakve notorne neistine u neizmenjenom stanju svesti, bez prethodnog pamćenja i divlje svirke u bendu čiji su oni nosioci, a fali im još samo duvač Čanak, postavlja se pitanje hoće li oni snositi posledice za ovakvu manipulaciju i prevaru građana? Hoće li zbog stimulativnih efekata svetske krize Mlađa isplatiti obećanu sumu za akcije? Hoće li Boža povesti građane Srbije na granicu da sa belim šengen vizama putuju gde im je volja ove Nove godine? Ili su oni najbolji nastavljači lika i dela Branka Kostića, koji je svojevremeno rekao da će sankcije za Srbiju biti stimulativne jer mi možemo i korenje da jedemo? Da li je ovo put Srbije u Evropu? Da se građani Srbije smrzavaju, jer ne mogu da plate gas koji je u ranijim medijskim kampanjama reklamiran kao ekološki najbolji, finansijski najisplativiji energent? Da nemaju normalne penzije, već da i dalje čekaju da im Deda Mraz iz familije Krkobabić obezbedi neku crkavicu do 2010. godine? Da nemaju vize, niti pare da ih plate, a kamoli da putuju? Na sve to još treba da budu izolovani od svojih najbližih, rasutih po bližem i daljem okruženju, tako što neće moći ni telefonom da im se jave. Telefonska pretplata je povećana za 196%. To je kao iz vica, gde lekar kaže pacijentu - imam za vas dobru i lošu vest, pa čovek kaže - koja je loša, a on kaže - loša je da ćete živeti još šest meseci, a ovaj kaže - dobro doktore, koja je dobra; e, dobra je da sam ja noćas dobio na pokeru. Tako je dobra vest da u upravnim odborima ljudi imaju nadrealno visoke plate, a da na svakog ministra dođu bar dva genijalna i dobro oparena savetnika. Kada će narod da uvrste u kategoriju – savetnik? Danas radnici "Zastave" odlučuju o sopstvenoj radnoj sudbini tako što će se podvrgnuti socijalnom programu. Podsećam, po ugovoru, obaveza je ne "Fijata", već zajedničkog preduzeća da do 2012. godine zaposli 2.433 radnika, ali ne nužno iz sadašnjeg broja od 3.800 zaposlenih. Koliko ljudi će još biti prevareno? Ako malo analizirate EPP na raznim televizijama, doći ćete do saznanja da je reklama za banke preuzela primat čak i nad "Orbit" žvakama, sa krilcima ili bez njih. Racionalizacija je da je to zbog "nedelje štednje", a zapravo se radi o strahu banaka da će građani povlačiti svoje uloge, jer, za razliku od Vlade koje su u odnosu na svetsku ekonomsku krizu ponaša autistično, građani ozbiljno razmatraju njene moguće posledice, a opravdano su sumnjičavi, jer ovde nada više ne može da trijumfuje nad iskustvom. Najveću kamatu na devizne uloge - 11% nudi "Metals banka", u kojoj su prošle nedelje uvedene privremene mere. Stoga je ne samo moja preporuka, već i ozbiljno upozorenje građana koji nam se javljaju da se Vlada uzme u pamet i da bar na planu usvajanja amandmana opozicionih poslanika, poput gospodina Milutina Jeličića i drugih, pokaže da nije potpuno nedodirljiva za glas razuma i sopstvenog naroda. Ako se ne usvoji predlog da se formira radna grupa za praćenje efekata svetske ekonomske krize, možemo proći kao Island. Naime, islandska kruna stalno pada, bankarski sektor je obogaljen, a Islanđani veoma brzo gube poslove. Tu je razlika: Srbi, uprkos obećanju osobe u ulozi predsednika Srbije da će se otvoriti 200.000 novih radnih mesta, i nemaju poslove. Islanđani gube i ušteđevinu i radna mesta... (Predsedavajući: Molim vas, prešli ste 15 sekundi.) Vlada strahuje da ima onih koji gube i zdrav razum, pa je islandsko ministarstvo zdravlja osnovalo zdravstveni centar za hitna psihijatrijska stanja u centru Rejkjavika ne bi li pomoglo građanima očajnim zbog ekonomske implozije. (Predsedavajući: Molim vas, govorite pola minuta duže. Molim vas da završite.) Evo, još 20 sekundi. Kod nas bi "petovladični" ministar zdravlja mogao da osnuje ovakav zdravstveni centar za hitna psihijatrijska stanja nekritičnosti i euforičnosti pojedinih ministara, na čelu sa sobom. Postoji još jedna sličnost između nas i Islanda. Osnivaju se narodne kuhinje.
Ceo minut je istekao. Zahvaljujem. Za reč se javio gospodin Milorad Krstin. Izvinjavam se, gospodine Krstin, po Poslovniku se javio gospodin Markićević.
Poštovani potpredsedniče, kolege poslanici, gospodine ministre, poštovani građani Srbije, da ne bi ispalo da mi ovde samo pričamo uzalud, pozivam se na članove 225. i 226, vrlo su mi potrebne informacije koje su bitne za moj rad, kao narodnog poslanika. Hteo sam da pitam ministra trgovine Milosavljevića, imao sam neke obaveze pa trenutno nisam bio u Skupštini, pa pošto ste vi danas ovde predstavnik Vlade, treba da izađete odmah ovde i da pred građanima Srbije objasnite zašto je telefonska pretplata poskupela 200%. Da vam kažem koga ste time kaznili. Niste kaznili ministre, ni pomoćnike ministara, ni državne sekretare, ni biznismene, ni poslanike koji imaju solidne plate, kaznili ste ubogu sirotinju. Takvih ima preko dva miliona koji imaju priključke za telefone. Imali su dosadašnju pretplatu 88 dinara; baka pozove unuku koja je na studijama da vidi kako studira i vrlo pazi na te impulse, odnosno na vreme; majka sina u vojsku, sirotinja, njih ste kaznili. Niste kaznili nas koji imamo dobre plate, nemojmo da se lažemo, uključujući i vas. Zašto ste to uradili, ako je "Telekom" sedma firma po profitu - koliko sam pročitao, preko 160 miliona evra? A tek od 1. januara nas očekuju poskupljenja telefonskih impulsa. Dakle, imate priliku da me demantujete, ja sam vas kulturno, fino pitao, da odmah izađete za govornicu i da to objasnite. Posle toga ću dati komentar, ukoliko bude potreban, vašeg objašnjenja. Dakle, još jednom vas najuljudnije molim, kao predstavnik građana, da izađete ovog trenutka za ovu govornicu i objasnite zašto cene divljaju. Hvala.
Hvala vama. Podsećam narodne poslanike da je na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije i dajem reč gospodinu Miloradu Krstinu. Dao sam reč narodnom poslaniku Miloradu Krstinu, a po Poslovniku ćete dobiti reč neposredno nakon završetka govora.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, drago mi je što ste danas ovde sa poslanicima koji bi hteli i da vam postave neko pitanje, a vi da date neki odgovor, a ujedno i da vam nešto prenesu. Par puta sam izlazio povodom svog amandmana i amandmana mojih kolega iz poslaničkog kluba SRS - dr Vojislav Šešelj i ukazivao sam na to da se pored ovih silnih mafija pojavila i agrarna mafija ili, bolje rečeno, radi građana, poljoprivredno-zemljišna mafija. Naime, radi se o zakupu poljoprivrednog zemljišta. Na osnovu Zakona o poljoprivrednom zemljištu, koji smo doneli 2006. godine, svaka opština uradi sa komisijom jedan elaborat o zakupu poljoprivrednog zemljišta, ide licitacija, prave se ugovori između licitanta i opštinske komisije; ali, postoje uslovi, kada čovek nešto kupi, reč je o državnoj zemlji u zakupu, on to mora i da plati. Međutim, ja sam to počeo sa svojom opštinom Zrenjanin. Normalno, na osnovu dostupnosti informacija od javnog značaja, uputio sam dopis, pa sam dobio 15 dana odloženo, da nisu u mogućnosti da mi odgovore, pa onda da ću u roku od 40 dana dobiti odgovor; dobio sam, moram da budem iskren, pre 40 dana, 2015 stranica, gde su licitanti i gde je opštinska komisija koja je prodavala tu zemlju. Nažalost, nisam dobio informaciju koliko je tih koji su platili, pa sam ponovo postavio pitanje, pa su mi 27. oktobra rekli da nisu u stanju u roku od 15 dana da mi odgovore i da će to uraditi u narednih 40 dana. Ja čekam to, a onda sa tim papirima koje sam morao da platim tri dinara, pa 2015 strana... Verovatno su mislili da će me time uplašiti pa neću platiti; ja sam to učinio. Mogu da vam kažem, ministre, da se taj materijal nalazi kod mene, čekam da vidim koji su to koji su platili, njima ćemo se zahvaliti, ali ćete morati vi i ministarka koja je sedela do juče ovde, pošto ima mehanizam, kao ministar finansija, da po okruzima pokrene inspekcijsku službu da, pored one građevinske mafije, koju ste vi proizveli zahvaljujući sukobu Pajtića i Gorana Kneževića, a tamo se nalazi u komisiji i Nikola Halas koji je isto uhićen, što bi rekla ova naša braća sa zapada... Gospodine ministre, malo sam analizirao svaki ugovor i interesantno je da u ugovoru sa leve strane potpisuje licitant, sa desne strane potpisuje komisija - sa leve strane ima ime i prezime licitanta, ali nema nijednog člana komisije, a taj čovek radi zemlju. Ili obrnuto: imamo potpisana tri člana, predsednik nikad nije potpisao, tu je glavni bio Nikola Halas, kao potpredsednik komisije za prodaju državnog zemljišta, a nema sa leve strane licitanta, a taj radi tu zemlju. Ja lepo nazovem mesnu zajednicu, pitam da li taj radi, kažu radi; da li je platio, nije platio, pa dobro, lepo, radi čovek. Sve to ne bi bilo strašno da ... Čak i kolega Živkov je izneo kako je gospodin Nicović uzeo pre dve godine 11.000 hektara PIK Bečeja, starog Bečeja. To je taj što je dao prostorije Tomislavu Nikoliću, i dve godine koristi 11.000 hektara i nikom ništa. Jedanaest hiljada hektara, ako ne znaš šta je hektar, nacrtaću ti. Prema tome, ministre, ovim pitanjem se mora pozabaviti prvo opština, jer 30% tih para ide opštini; pokrajina, jer ide i njima od prodaje poljoprivrednog zemljišta, u stvari, od davanja u zakup državnog zemljišta; i, ide Republici Srbiji. Sad vi vidite koliko hiljada hektara... Ja čekam, kao što sam rekao, da mi dostave informacije ko je platio. Na jednoj tribini koju sam povodom statuta pokrajine Vojvodine zajedno sa čelnicima održao u Žitištu, gde je bila puna sala, čuo sam od čoveka koji je za to zadužen da je tamo samo jedan platio zakup zemljišta. Reč je o opštini Žitište u Srednjebanatskom okrugu. Prema tome, vi kao ministar koji bi trebalo o tome da povede računa, da pritisnete i Dačića... Kada je ovde pre dve nedelje bio zakon o zaštiti državne granice, gde se spominje šta se sme saditi uz taj granični pojas, ja sam i tada rekao i on je rekao da mu se dostavi taj materijal i da se vidi. To nije mala priča i priča o opštini Zrenjanin. Reč je o izdavanju državnog zemljišta u celoj Srbiji. Ogromne količine para Ministarstvo finansija, Vlada i ova država gube ovakvim bahatim ponašanjem odgovornih ljudi koji predstavljaju vlast, tj. državu u obliku moćnika komisije za zakup zemljišta. Evo, ja samo pokušavam da ukažem na to koliko je ovo ozbiljno, ali se plašim da ne bude da se samo digla halabuka, pa se posle opet slegla stvar. Gospodine ministre, biću uporan dok god budem u ovom parlamentu, ukazivaću na ovo. Kompletan ovaj dokazni materijal ćete imati; jeste da će me koštati, ali imaćete ga i vi i ministar finansija, a i ministar Jocić. Samo da se vratim malo na analizu poljoprivrede u Srbiji za 2008. godinu koju ste napravili. Mogu da vam kažem da ste analizu uradili dosta dobro. Vi ste izneli da u Srbiji ima 4.800 - 5.000 sela, po nekim još nepotvrđenim analizama, da za razvoj sela, kad bi se to podelilo, sad da ne tražim ovde u ovom vašem izveštaju, ide 450 miliona, to može da se da samo za deset sela, da će za narednih deset godina nestati hiljadu sela ako se bude ovako razmišljalo kao što ste razmišljali u poslednjih osam godina. Veselinov je pričao priču kako se ne treba baviti setvom pšenice jer to nama ne treba, treba nam vinova loza, trebaju nam jabuke, kruške, breskve, kajsije, šljive i ostalo. Svaka čast njemu, ne možete onoga sa 65 godina ubediti sada da radi to drugo. Ako znamo da nam je od 2004, 2005, 2006. godine ministar bila Ivana Dulić-Marković, najveći zagovornik uvoza modifikovane soje, kada su iz Mačvanskog okruga morali posle to da pale i uništavaju... Žao mi je, bio je ministar ovde, sada ministar trgovine, tada ministar poljoprivrede, gospodin Milosavljević, samo bih nešto da ga priupitam. Na osnovu ove analize koju ste vi napravili, kaže - bilans nekih osnovnih poljoprivrednih prehrambenih proizvoda za ekonomsku 2007/2008 godinu, pa ću uzeti samo kukuruz jer mu je tri puta manja cena nego što je bila prošle godine, mislim naravno na 2008. godinu, vi ste izneli ekonomske pokazatelje: početne zalihe - 1.300.000 tona, proizvodnja - 3.917.358 tona, raspoloživo - 5.217.358 tona, gubici - nekih 90.000 tona, zalihe i rezerve - 5.527.358 tona, a izvoz - samo jedna crtica. Ova vlast koja je bila deset meseci, moram da priznam, na čelu sa ministrom Milosavljevićem, dovela je do toga da sada poljoprivrednik prodaje kukuruz za bagatelu, a neće ni prodavati jer će to što je obrao u klipu lepo ložiti i služiće mu kao gorivo. Ja ne bih da prodam onih par svojih vagona koje imam u silosu za 680 dinara 100 kilograma ili 6,8 dinara, ako je prošle godine taj isti kukuruz bio, isti rod te godine 1.800 dinara, 100 kilograma. To vam je samo još jedan pokazatelj, posebno što se tiče cena finalnih proizvoda u ovoj godini, u 2008, repromaterijala, za koji ste vi izneli da je 40%, a poskupeo je 80%, konkretno najviše đubrivo i seme. Ono što ste vi rekli da će dobiti za nepunih 30.000 dinara jednu tonu, sada se već nalazi u prodaji po 40.000 dinara tona. Možete da pokušate da to sprečite, posrednik je taj koji tako odlučuje, uzima se preko berze, ali kažem vam odgovorno da mi je nuđeno od strane više njih to isto đubrivo, "Fertilovo", po 40.000, umesto 29.000. Ministre, selo nam propada. Morate nešto da uradite, zajedno sa Vladom. Niste direktno krivac za to što od avgusta prošle godine do marta meseca nije išao izvoz kukuruza, ali ste bili u Vladi, moralo je da dođe do izvoza. Zahvaljujući tome što je sprečen izvoz pšenice došlo je do stvaranja ogromnih zaliha i sada imamo ove probleme koje sam izneo. Pored agrarne ili poljoprivredno-zemljišne mafije, imamo problem sa ljudima koji posreduju u trgovini đubrivom; imamo problem sa relativno visokom cenom repromaterijala, mislim na seme. Nafta je sada nešto poskupela, sa zakašnjenjem od deset dana, a trebalo je da ta cena (kažete da niste bili nadležni, ali mogli ste da kažete da se to na vreme uradi), da ta cena nafte ode kao što je to bilo u SAD i kod drugih prijatelja DS-a; spustili su cene, a mi smo spustili tek kada je došlo do završetka setve pšenice i do oranja oranica, gde je skinut kukuruz. Znači, napravljeno je par grešaka. Imate šansu, videćemo da li ćete tu šansu iskoristiti, ali budite ubeđeni da ono što ne budete činili u korist napaćenog zemljoradnika, seljaka, paora, individualnog poljoprivrednog gazdinstva i registrovanog poljoprivrednog gazdinstva... I, nemojte misliti da ćete tek tako stvoriti profesionalnog seljaka. Profesionalni seljak od 65, 68, 75, 83 godine ne može da bude. Profesionalni seljak može da bude, recimo, od 20 godina i nadalje, ali ljudi od 80 godina koji čine populaciju sela, skoro 60%, neće moći da budu profesionalni seljaci. Trudićemo se mi iz SRS - dr Vojislav Šešelj, a ne oni koji drže Odbor za poljoprivredu. Predsedava, a nije bio na izborima; taj pojma nema, bez obzira na to što je završio fakultet, nema pojma o poljoprivredi. Poljoprivreda nije samo veterina, poljoprivreda je ratarstvo, stočarstvo, vinogradarstvo i voćarstvo, da ne nabrajam sve. Ali, ne može neko da predsedava Odborom za poljoprivredu kada to pripada najvećoj opozicionoj stranci a to je SRS - dr Vojislav Šešelj.
Hvala. Na osnovu člana 85, određujem pauzu do 15 časova. Posle pauze prvi će biti gospodin Miroslav Markićević, govornik koji reklamira povredu Poslovnika. Prijatno.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad i raspravu o amandmanima. Da li se još neko javlja za reč na osnovu prethodnog amandmana? (Ne.) Na član 5. razdeli 14, 15 i 54 amandman je podneo narodni poslanik Arsen Đurić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Miroslav Markićević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana potpredsednice, kolege poslanici, građani Srbije, pošto vi niste predsedavali u prepodnevnom delu sednice, moram da vas obavestim da sam se ja pozvao na član 226. i zbog građana Srbije moram da ga citiram: "Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine", ja tumačim i od predsedavajućeg, "predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika." Pitao sam prisutnog ministra kao predstavnika Vlade, to obaveštenje mi je potrebno kao odgovor na pitanje koje ću, nažalost, morati da ponovim, a to je zašto je 200% povećana cena telefonske pretplate? Za razliku od vas, gospođo Čomić, koji ste uvek tolerantni i ljubazni, gospodin Novaković me je ignorisao i rekao da to nije na dnevnom redu. S obzirom na to da ste me uverili u predizbornoj kampanji da život ne može da čeka, tražio sam da se ministar koji predstavlja Vladu odmah izjasni i da građanima ponudi racionalno objašnjenje zašto je telefonska pretplata poskupela za 200%. S obzirom na uveravanja funkcionera države Srbije, odnosno pre svega Vlade Republike Srbije i guvernera koji kaže da je inflacija jednocifrena, da svetska ekonomska kriza još nije došla do naše zemlje, štaviše, da će nam možda i bolje biti kada odjeci te krize budu u našoj zemlji, zatražio sam objašnjenje zato što mi je potrebno za vršenje funkcije narodnog poslanika. Verujem da i ostale kolege, nezavisno od toga da li su poslanici opozicije ili pozicije, građani pitaju (mene su pogotovo tokom ovog vikenda pitali) zašto je 200% povećana telefonska pretplata. Nema racionalnog objašnjenja. Ako uzmemo u obzir da je javno preduzeće koje vrši te tzv. telefonske usluge jedna od najboljih kompanija u Srbiji, čini mi se da je na nekom spisku sedma, i da je prošle godine imala profit od 160 miliona evra, zašto je onda povećanje telefonske pretplate 200%? Gospodin Novaković, koji je bio na vašem mestu, potpuno me je ignorisao i ja se ne ljutim zbog toga, to je stvar njegovog ophođenja prema kolegama poslanicima. Ja nisam pitao zbog sebe. Pošteno rečeno, ja tu telefonsku pretplatu, i veću, mogu da platim, kao i svi oni koji imaju plate kao što imaju narodni poslanici, državni funkcioneri i dobrostojeći ljudi. Pitao sam zbog građana Srbije koji to ne mogu da plate, jer je, praktično, dva miliona vlasnika telefonskih priključaka kažnjeno. Ne znam zbog čega i zbog toga sam tražio objašnjenje od prisutnog ministra. Sada vidim da niko od nadležnih ministara koji danas predstavljaju Vladu Republike Srbije nije prisutan, te od vas, gospođo Čomić, očekujem ono najminimalnije, kurtoazno - prosledićemo Vladi ovo vaše pitanje i tražićemo odgovor na to pitanje. Očekujem to zaista od vas, jer od potpredsednika Novakovića sam čuo ono što ste i vi svi čuli - da to nije na dnevnom redu. Ponavljam da život ne može da čeka. To je i te kako na dnevnom redu. Hvala lepo.
Molim da stenogram izlaganja narodnog poslanika Miroslava Markićevića prosledimo generalnom sekretaru Vlade, s obzirom na to da se radi o već donetoj odluci, u kojoj učestvuju razni organi i organizacije, da bi se narodnom poslaniku dostavilo obrazloženje na osnovu čega je doneta odluka o poskupljenju impulsa, u najkraćem mogućem roku. Pre nego što pređemo na raspravu jedno obaveštenje Narodnoj skupštini o potvrđivanju mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu. Uručen vam je izveštaj RIK-a o dodeli mandata narodnom poslaniku. Takođe vam je uručen i izveštaj Administrativnog odbora koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije, Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Momčilu Spasiću, izabranom sa izborne liste Za evropsku Srbiju - Boris Tadić. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i pozivam ga da uđe u salu i uzme učešće u radu. Da li još neko želi reč u raspravi o pojedinostima? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Demokratske stranke Srbije podneo sam amandman na član 5, pa ću pročitati tekst amandmana: "U članu 5. razdeo 54 - Uprava za zajedničke poslove republičkih organa, funkcija 130, ekonomska klasifikacija 511 - zgrade i građevinski objekti, iznos od 1.836.060.000 menja se iznosom 1.036.060.000. U istom članu razdeo 15 - Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, ekonomska klasifikacija 551 - nefinansijska imovina koja se finansira iz sredstava za realizaciju NIP-a, iznos od 550.000.000 menja se iznosom od 850.000.000. U istom članu 5. razdeo 14 - Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, funkcija 420, ekonomska klasifikacija 621 - nabavka domaće finansijske imovine i sredstva za kredite za poljoprivredu, iznos od 650.000.000 menja se iznosom od 1.150.000.000". Znači, smanjenje je predloženo sa Uprave za zajedničke poslove, sa pozicije - zgrade i građevinski objekti. To nije smanjenje u odnosu na budžet. Naime, budžetom Republike Srbije za 2008. godinu na toj poziciji je bilo planirano tačno ovoliko sredstava koliko sam amandmanom predvideo, da bi se rebalansom budžeta predvidelo povećanje na toj poziciji od 770 miliona. U obrazloženju koje smo dobili od Vlade, kojim se ne prihvata ovaj amandman, stoji da bi to ugrozilo izvršenje rashoda po već preuzetim obavezama. Zaista ne znam kakve je obaveze mogla da preuzme Uprava za zajedničke poslove, da li je mogla da se ponaša mimo sredstava koja su bila predviđena budžetom Republike Srbije. Znači, samo sam vratio na onaj iznos koji je bio planiran budžetom za 2008. godinu, a to smanjenje je raspoređeno na sredstva NIP-a, iz razloga što su mnoge lokalne samouprave u Srbiji konkurisale za određene projekte iz NIP-a. Deo tih projekata je već započet, njihova realizacija je u toku i smanjenjem tih sredstava sa milijardu na 550 miliona može se dovesti u pitanje realizacija određenog broja tih projekata. To su uglavnom infrastrukturni projekti, znači, ulaganja u putnu infrastrukturu, elektromrežu, vodovod, kanalizaciju u lokalnim samoupravama. Mislim da je to značajno zbog toga što se rešavanjem tih infrastrukturnih problema u određenim lokalnim samoupravama stvara pozitivan ambijent za privlačenje domaćih i stranih investitora, a naročito zbog toga što su, kažem, mnogi od tih projekata već započeti i njihova realizacija može biti dovedena u pitanje ovim predloženim smanjenjem u rebalansu budžeta u odnosu na budžet za 2008. godinu. Takođe, u ovom članu sam predložio da se sredstva za kreditiranje poljoprivrede povećaju sa 650.000.000 na 1.150.000.000. Naime, budžetom za 2008. godinu ta sredstva su bila planirana u iznosu od tri milijarde, da bi se rebalansom budžeta ta sredstva smanjila na 650.000.000. Mislim da to nije dobro rešenje. Hoću da pohvalim to što je u ovom rebalansu budžeta povećan iznos sredstava za subvencije u poljoprivredi. Međutim, u odgovoru Vlade kojim se ne prihvata amandman kaže se da su sredstva planirana u skladu sa iskazanim interesovanjem poljoprivrednika za navedene kredite. Jednostavno, to nije tačno. Interesovanje poljoprivrednika postoji, međutim, problem je u bankama. Vlada Srbije je svojom uredbom promenila način plasmana tih sredstava za kreditiranje u poljoprivredi. Ranije su ta sredstva išla iz budžeta Republike Srbije preko poslovnih banaka, a ove godine je Vlada promenila tu uredbu i ta sredstva se koriste kao subvencije, odnosno za pokrivanje troškova kamata prema poslovnim bankama, a banke plasiraju sredstva poljoprivrednicima. To se pokazalo kao loše rešenje, jer banke nisu zainteresovane za plasman tih sredstava. Znači, postoji interesovanje poljoprivrednika. Ta sredstva se odnose na unapređenje proizvodnje, nabavku opreme, mehanizacije, sistema za navodnjavanje, za višegodišnje zasade, za staklenike, plastenike. Mislim da je vrlo značajno da se iznos tih sredstava podigne sa 650.000.000 na 1.150.000.000 i da se promeni ta uredba Vlade, znači, da ta sredstva idu, kao što su išla i prethodnih godina, direktno sa budžeta, preko poslovnih banaka, da se plasiraju poljoprivrednim proizvođačima. To je, takođe, veoma bitno u ovom momentu svetske ekonomske krize, kada će kamate u bankama biti znatno veće nego do sada, a i posle jednostrane primene trgovinskog sporazuma tržište će se otvoriti, pojaviće se poljoprivredni proizvodi iz zemalja EU. Naši poljoprivrednici nisu u stanju da prate tu konkurenciju, odnosno nisu konkurentni na tržištu i mislim da je ovo dobar način da kroz povoljne poljoprivredne kredite koje će država davati unaprede svoju proizvodnju i postanu konkurentni na tržištu. Mislim da je ovaj amandman vrlo realan i pozivam vas da u danu za glasanje glasate za njega.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz, a posle njega narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe DSS je deset minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman kolege Arsena Đurića je pravi test za Vladu. Nema ministra, valjda će mu biti preneto, oni su to valjda pročitali u Vladi kada su odlučivali o amandmanima. Samo obrazloženje govori, u stvari, o pravoj prirodi ove vlade, i kada je u pitanju ovaj amandman imamo jedan dobar primer kako se ova vlada ponaša. Naime, imali smo predviđen budžet, usvojen budžet, a Uprava za zajedničke poslove odjednom ima već unapred dogovorene obaveze za skoro 800 miliona dinara više nego što je predvideo budžet. Kako je to moguće? Da bi građani Srbije znali o čemu se radi, šta je Uprava za zajedničke poslove Vlade Republike Srbije, to je ono što se zove, jednom rečju, birokratija. To su službenici. Nije tačno - "dok je bio Dejan", možemo to lako da proverimo, a i ako je tako, to je bila Vlada u kojoj ste vi imali većinu, pa niste reagovali. Možete da se smeškate koliko god hoćete. Šta je bilo, bilo je. Zapamtite jednu stvar, vi ste vlast, vi ste odgovorni, naviknite se. Gotovo je više sa onim da ste opozicija. Vi ste vlast i vi ste odgovorni. Birokratija. Izgleda da se birokratija u Vladi Republike Srbije zadužila za skoro 800.000.000 dinara više nego što je budžet dozvolio. To je pravo evropsko ponašanje u vremenu kada pričamo o smanjenju javne potrošnje, jedno zaista pravo proevropsko ponašanje koje pokazuje ova vlada. Samo oni poslanici koji nisu za proevropsku Srbiju, koji nisu za evropske standarde u Srbiji neće glasati za ovaj amandman. To što Vlada pokazuje da je neozbiljna, mi to znamo, ali hajde da vidimo kakvi su poslanici. Da li je važnije potrošiti 800.000.000 dinara više nego što je bilo predviđeno za vladinu birokratiju ili taj novac uložiti u poljoprivredu? Od svih privrednih grana u Srbiji najvažniji je razvoj poljoprivrede. Ta privredna grana je naš najveći izvoznik i ima najveći kapacitet. Da li je važnije trošiti na papire, automobile, sekretarijat, na račune za telefon itd. ili je važnije uložiti novac u poljoprivredu? Ovo je pravi test za sve. Videćemo kako će se svi ponašati kada je u pitanju ovaj amandman i koliku će odgovornost pokazati u danu za glasanje. Ubeđen sam da poslanička većina neće izglasati taj amandman, ali onda nemate više pravo, posle tog glasanja, nijednog trenutka da pričate o evropskim integracijama, o proevropskoj vladi, o ubrzanim reformama, o ubrzanom priključenju EU. Jednostavno, ovo rešenje nije proevropsko. Zbog toga još jednom pozivam sve poslanike da dobro razmisle i da podrže amandman poslanika iz Demokratske stranke Srbije.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe DSS je šest minuta.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, meni je stvarno žao što nemamo ovde predstavnika Vlade da se njemu obratimo, međutim, šta je, tu je. Izašao sam ovde da podržim amandman mog stranačkog kolege gospodina Arsena Đurića i mislim da je amandman izuzetno svrsishodan i celishodan. Naime, gospodin Arsen Đurić dolazi iz jednog poljoprivrednog kraja, turističkog kraja i u potpunosti je upoznat sa problemima poljoprivrednika. Moja malenkost takođe dolazi iz poljoprivrednog kraja. Naime, dolazim iz najsiromašnijeg okruga, iz Jablaničkog okruga, iz grada Leskovca koji je nekad bio poznat po industriji, po tekstilu. Međutim, sada se okrećemo poljoprivredi. Ovi famozni krediti za poljoprivredu euforično su najavljivani još u vreme gospođe Ivane Dulić. U tom periodu mi smo prvi put počeli da registrujemo poljoprivredne proizvođače na jugu Srbije. Redovno su pravili projekte i koristili ta sredstva iz ovih kredita za mehanizaciju, za nove useve. Međutim, ova vlada dokazuje da uopšte ne vodi računa o poljoprivredi na jugu Srbije. Kako je to naša, za sada, jedina, osnovna grana, pošto je kompletna industrija, mislim na tekstilnu i ostalo, uništena, mi smo se okrenuli poljoprivredi. Iz tog razloga, mislim da Vlada treba da prihvati ovaj amandman kako bi podstakla razvoj poljoprivrede na jugu Srbije. Podsetiću vas da u Jablaničkom okrugu imamo oko milion stabala višanja, oko 500.000 stabala krušaka, jabuka, šljiva. Mi smo najveći proizvođači paradajza, poznati smo po paprici. U tom smislu smo želeli da u Jablaničkom okrugu upravo podstaknemo ovu privrednu granu. Druga stvar zbog čega sam izašao jeste to da u ovom rebalansu budžeta ima manje sredstava za NIP nego što je bilo prethodnih godina. Za nas na jugu Srbije to je ubitačno. Ako vam kažem da jedna mala Crna Trava ima budžet od dvadesetak miliona, Medveđa ima između 40 i 50, Lebane oko 200 miliona, onda vam je jasno da mi od tih projekata iz NIP-a i te kako živimo. Mi na taj način pijemo čistu vodu, radimo putnu infrastrukturu, na taj način pravimo jedan kvalitetniji ambijent da bi građani ostali dole. Ako vam kažem, takođe, da se svake godine sa juga Srbije iseli oko 2.200 stanovnika, a jedna Crna Trava ima 2.400 stanovnika, onda je to kao da svake godine gubimo jednu Crnu Travu, jednu opštinu; jeste nerazvijena, ali gubimo. Inače, ta migracija stanovništva ide ka Beogradu, ka Nišu, izvan granica Srbije. Iz tih razloga vas molim da podržite ovaj amandman jer ćete time učiniti puno za jug Srbije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Podržavam deo amandmana kolega iz DSS-a, a posebno deo amandmana koji se odnosi na razdeo 14 i kojim se predviđa povećanje sredstava koja se izdvajaju iz budžeta za kreditiranje poljoprivrednih proizvođača. Imam predlog gde da se pronađu ta sredstva u budžetu. Predlažem da se ta sredstva izdvoje iz budžetske stavke koja je predviđena za finansiranje Tužilaštva za ratne zločine Srbije. Rebalansom budžeta predviđeno je da se za finansiranje Tužilaštva izdvoji 94.267.000 dinara, što je otprilike oko 110.000 evra. Smatram da je to preterano, da Tužilaštvo svojim dosadašnjim radom ni na koji način nije zaslužilo izdvajanje ovolikih sredstava. Tužilaštvo za ratne zločine u Beogradu radi isto ono što rade tužilaštva za ratne zločine u Sloveniji, Zagrebu, Sarajevu i u Prištini, znači, podiže optužnice protiv Srba za stvarne i izmišljene zločine koje su počinili pripadnici srpskog naroda. Istovremeno, ne procesuira ratne zločine koji su počinjeni nad srpskim narodom. Sada ću napraviti jedan kratak presek učinka tužilaštava u bivšim jugoslovenskim republikama. Vi znate da je 1991. godine u Sloveniji napadom jedinica teritorijalne odbrane i lokalnih policijskih jedinica započet rad na prostoru bivše SFRJ i tim činom je praktično izvršen zločin protiv mira. To je najteži zločin koji poznaje međunarodno pravo, mnogo teži čak i od zločina genocida. U kratkotrajnom ratu u Sloveniji slovenačke paravojne formacije su ubile 50 mladih vojnika, uglavnom regruta iz Srbije. Nakon završetka rata tužilaštvo u Sloveniji nije podiglo nijednu optužnicu za zločine koji su počinjeni nad pripadnicima JNA, ali su zato podigli nekoliko desetina optužnica protiv vojnika i oficira JNA koji zbog toga i dan-danas ne mogu da napuste teritoriju Srbije, jer se neki od njih nalaze na optužnici Interpola. Ista takva praksa primenjena je i u slučaju rata u Hrvatskoj. Vi znate da je Franjo Tuđman 10. aprila 1992. godine rekao da je Hrvatska svesno izabrala rat, jer je procenila da će kroz rat lakše izboriti svoju nezavisnost. U tom ratu izvršeno je najveće etničko čišćenje jednog naroda u Evropi posle Drugog svetskog rata. Proterano je ukupno preko pola miliona Srba: 200.000 proterano je iz okupirane Republike Srpske Krajine, a 300.000 je proterano iz Zagreba i drugih gradova, znači, sa područja Hrvatske na kojima nije bilo ratnih dejstava. U toku tog rata, koji je Franjo Tuđman smišljeno izazvao, hrvatske vojne i paravojne jedinice ubile su preko 7.000 Srba a njih 15.000 je ranjeno. Takođe, uništena je i oteta srpska imovina, čija se vrednost procenjuje na otprilike 30 milijardi evra. U tim ratnim dejstvima počinjeni su strahoviti masovni ratni zločini. Pomenuću samo nekoliko. Prilikom operacije "Bljesak" i okupacije zapadne Slavonije, samo u dva dana ubijeno je ukupno dvesta osamdeset troje Srba. U operaciji "Oluja" ubijeno je 1.600 Srba, uglavnom civila koji nisu, zbog godina starosti, smatrali da postoji ijedan razlog zbog koga oni treba da napuste svoje kuće i svoja ognjišta. Podsetiću na neke zločine: ubistvo 150 srpskih civila u Gospiću za samo jednu noć; ubistvo nekoliko stotina srpskih civila, uglavnom civila koji su tu dovedeni iz Zagreba i ubijeni, ta ubistva su izvršena u Marinom Selu i na Pakračkoj poljani; zatim, masakr 40 srpskih teritorijalaca koji su zarobljeni na Miljevačkom platou itd. Radi uvida u monstruoznost tih zločina samo ću navesti primer gaženja srpskih ranjenika tenkovima, tenkovskim gusenicama u zapadnoj Slavoniji 1. maja 1995. godine. I, jedan slučaj koji se dogodio u zapadnoj Slavoniji, neću zbog porodice pominjati ime - Srbin povratnik u jedno slavonsko selo je od strane svojih komšija živ zakopan u zemlju do grla i tako ostavljen da umre. Hrvatsko tužilaštvo je za sve te zločine podiglo ukupno 20 optužnica. Istovremeno, hrvatsko tužilaštvo, ono u Zagrebu, i županijska tužilaštva su podigla, da ne poverujete, 70.000 optužnica protiv Srba u Hrvatskoj. Praktično, svi Srbi u Hrvatskoj koji su 1991. godine bili punoletni a živeli su na području Republike Srpske Krajine nalaze se na optužnicama. Kada primenite prostu matematiku dođete do podatka da je na svakih 4.000 optužnica koje su podnete protiv Srba podignuta po jedna optužnica protiv Hrvata. Istu matematiku primenila su i tužilaštva u BiH. Istina, u malo manjoj nesrazmeri. U BiH na 19 optužnica koje su podignute za ratne zločine protiv Srba, pripadnika srpskih vojnih i policijskih formacija, imate jednu optužnicu koja je podignuta protiv muslimana ili Hrvata za zločin nad Srbima. Za vreme rata u BiH ubijeno je preko 28.000 Srba, a 50.000 je ranjeno. Etnički su očišćeni veliki prostori BiH. Recimo, broj Srba u Federaciji BiH je sveden ispod 3%. U Federaciji BiH imate 527 sela, etnički čistih srpskih sela, od kojih su neka imala po 3.000 stanovnika, u kojima danas nema nijedne žive duše. Od pojedinačnih zločina pomenuću, po lokacijama, samo masovne zločine koji su počinjeni na Kupresu, na Ozrenu, u Srebrenici, Bratuncu itd. Ovde sam već govorio da je samo u Sarajevu ubijeno preko 5.000 srpskih civila. Radi ilustracije o kakvoj monstruoznosti se radi, navešću samo nekoliko primera. Postoje dva slučaja da su ubijeni kompletni zaseoci, kompletne porodice, od dece u kolevci do staraca koji su imali 80 godina, svi su ubačeni u kuće i živi spaljeni. Imamo slučaj u logoru Galečić kod Duvna: prema svedočenju preživelih logoraša, nakon masakriranja srpski logoraši su svlačeni do gola, a zatim su ih hrvatski čuvari, njihovi vojni policajci, vezivali za drveće oko logora i ostavili ih da tako umiru. Jedan od svedoka iz Bihaća tvrdi da su dvojicu ljudi žive pojeli lešinari. Još jedan slučaj, koji se dogodio na području Sarajeva: zarobljene srpske vojnike bukvalno su razapeli na zid pa posle toga na njih pustili krvoločne pse. Za sve to imate ovu srazmeru kada je u pitanju tužilaštvo u BiH: ne znam tačan broj, čini mi se da se radi o ukupno 40 optužnica koje su podignute za zločine nad Srbima i nekoliko stotina optužnica koje su podignute protiv pripadnika srpskog naroda, pripadnika srpske vojske i policije. Istu takvu praksu imate i na Kosovu i Metohiji. Šiptarski teroristi su tamo takođe izazvali rat, takođe počinili zločin protiv mira, ubili preko 3000 srpskih civila, vojnika i policajaca koje su pre toga kidnapovali, za 600 njih se još uvek traga. Proterali su između 250.000 i 300.000 Srba sa Kosova, porušili 150 srpskih crkava i manastira, porušili, opljačkali i spalili preko 50.000 kuća u srpskom vlasništvu i praktično prisvojili svu srpsku imovinu. Tužilaštva na Kosovu, koja rade pod jurisdikcijom, pod nadzorom UNMIK-a, optužnice podižu isključivo protiv pripadnika srpskog naroda. I na kraju, poređenje završavam primerom Haškog tužilaštva. Podsećam da je NATO pakt, kršeći Povelju UN i međunarodno pravo, bez ikakvog pravnog osnova 1999. godine izvršio agresiju na Jugoslaviju. U bombardovanju je ubijeno preko 3000 ljudi, ranjeno preko 10000 ljudi, načinjena materijalna šteta koja se procenjuje između 50 i 100 milijardi dolara, zavisno od izvora. Podsećam vas da je u vreme bombardovanja pogođena zgrada Televizije, u kojoj je ubijeno, čini mi se, 19 ili 20 novinara. Ubijeni su civili u vozu u Grdeličkoj klisuri; raketirano je nekoliko autobusa kojima su se srpski civili vraćali na Kosovo; pogođena je ona kolona nesretnih izbeglica, većinom su bili Albanci, na Kosovu i Metohiji; ubijena je Milica Rakić dok se nalazila u kupatilu ovde u Batajnici; pobijeni su civili u Varvarinu, Nišu, Paraćinu itd., itd. Za sve te zločine od strane Haškog tribunala nije podignuta nijedna optužnica. U stvari, podignuta je optužnica protiv Ramuša Haradinaja, ali je on na kraju oslobođen bilo kakve odgovornosti, iako je dokazano da je imao neposrednog učešća u likvidaciji nekoliko stotina srpskih civila. Ali je zato Haško tužilaštvo podiglo optužnice protiv svih političkih lidera srpskog naroda u Srbiji, protiv svih policijskih i vojnih komandanata. Podiglo je, čak, optužnicu protiv Vojislava Šešelja, predsednika SRS, zbog verbalnog delikta. Zbog čega sam sve ovo rekao? Da bih napravio poređenje sa praksom koja postoji u radu Tužilaštva za ratne zločine u Beogradu. Tužilaštvo za ratne zločine u Beogradu radi isto ono što rade i ova pobrojana tužilaštva – skoro isključivo, u 90% slučajeva, istražuje zločine koje su počinili pripadnici srpskog naroda nad pripadnicima drugih naroda. Ovo tužilaštvo bi trebalo da radi nepristrasno, da svoj posao obavlja profesionalno, da ne navija ni za jednu stranu. Jedino što ovo tužilaštvo ima pravo da radi jeste da, hajde da tako kažem, rangira zločine, da pravi prioritet zločina. U tom smislu moglo bi se očekivati, s obzirom na to da se radi o srpskom tužilaštvu, da prioritet imaju zločini koji su počinjeni nad srpskim narodom, tim pre što činjenice govore da je najviše zločina u ratu koji je trajao na prostoru SFRJ počinjeno upravo nad srpskim narodom, kao i zbog činjenice da ova druga tužilaštva procesuiraju isključivo zločine koje su počinili Srbi. Znači, iz tih razloga bi se eventualno moglo očekivati, ako je ovo tužilaštvo u Beogradu malo pristrasno, da ipak bude pristrasno u korist Srba, u korist srpske strane. Međutim, to nije slučaj. Umesto da se bavi zločinima koji su počinjeni u Srbiji, nad srpskim narodom, tužilaštvo u Beogradu uglavnom procesuira i istražuje zločine koji su počinjeni nad pripadnicima drugih naroda, i to ne u Srbiji, nego u Hrvatskoj i BiH. Imate jednu potpuno nenormalnu situaciju – da se tužilaštvo iz jedne međunarodno priznate i suverene države, kao što je Srbija, ne bavi istraživanjem zločina koje su počinjeni na teritoriji Srbije, ili se bavi malo, već se uglavnom bavi zločinima koji su počinjeni na teritoriji druge države i to zločinima koji nisu počinili pripadnici srpskog naroda iz Srbije, građani Srbije, nego zločinima koje su počinili državljani Hrvatske i BiH. Jedna potpuno nenormalna situacija. Čak verujem, u nekakvim drugim okolnostima, da su neke druge države u pitanju, da bi se to moglo podvesti pod mešanje u unutrašnje stvari drugih zemalja. Kada tužilaštvo za ratne zločine u BiH, u Hrvatskoj ili na Kosovu radi to što radi, onda se to donekle može i razumeti. Oni su bili neprijateljska strana srpskom narodu u ratu i u svakom slučaju navijaju za svoju stranu, nastoje da svu krivicu za ratne zločine, za izbijanje rata i sva zla koja su se dogodila pripišu srpskoj strani. Međutim, kada to gledaju ljudi sa strane, međunarodna stručna javnost, oni verovatno dolaze do zaključka da su postupci tih tužilaštava i njihov način rada pristrasni. Verovatno ljudi računaju ovako: oni su ratovali protiv Srba i sad nastoje na svaki način da sve zločine prebace na srpsku stranu. Ostaje neka sumnja da su možda pristrasni. Međutim, šta da ta međunarodna stručna i laička javnost kaže kada na isti takav način radi Tužilaštvo u Beogradu? Kako vi možete nekome u inostranstvu objasniti da Vladimir Vukčević i Bruno Vekarić sa izuzetnom strašću, sa navijačkom strašću, procesuiraju isključivo zločine koje su počinili pripadnici srpskog naroda; da Vladimir Vukčević u ratnom tužilaštvu u Beogradu nastoji da dokaže da su Srbi krivi za većinu zločina koji su se dogodili na području bivše Jugoslavije. Kako njima objasniti, recimo, da kada Vladimir Vukčević govori o zločinima koje su počinili Srbi, kada govori o hapšenju Radovana Karadžića, o hapšenju Ratka Mladića, Gorana Hadžića, on to govori sa strašću, njemu oči blistaju, čovek ne može da se kontroliše. Iz tih razloga smatram da je 94.267.000 dinara, znači, minimum 110.000 evra, koliko je predviđeno za finansiranje rada Tužilaštva za ratne zločine, neprimereno i da to treba smanjiti na neku znatno razumljiviju cifru. Hvala.
Pre nego što pređemo na sledeći amandman, dajem obaveštenje da ćemo danas, a na osnovu člana 85. stav 5, raditi i posle 18 časova. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam prvo samo da pitam gospođu predsedavajuću gde su predstavnici Vlade. Jer, stvarno bih voleo da objasnim da ovaj amandman koji je podneo kolega Arsen Đurić, odnosno najviše obrazloženje koje smo dobili od strane Vlade, govori u prilog onome svemu što smo govorili ovih dana. Znači, ova vlada je krajnje rasipnička. Vidite, u obrazloženju stoji da su oni već potrošili sredstva i sada moramo rebalansom budžeta da ih povećavamo. A, danima slušamo ono što MMF, čiji su predstavnici došli u ovu zemlju već drugi ili treći put u poslednjih meseca dana, govori - ne možete trošiti besomučno na javnu potrošnju, kada je u pitanju vaš aparat, ne možete podizati penzije, a da u isto vreme planirate da gradite puteve, da ulažete u infrastrukturu. Dakle, mi ovde vidimo iz obrazloženja... Moram da pročitam samo prvi stav, koji je veoma interesantan, kaže: "Amandmanom se predlaže smanjenje sredstava namenjenih za zgrade i građevinske objekte u razdelu Uprave za zajedničke poslove republičkih organa, što bi ugrozilo izvršavanje rashoda po već preuzetim obavezama, uključujući završetak zgrade u Nemanjinoj namenjene pravosudnim organima." Ovo obrazloženje je, maltene, bilo za svaki amandman - da trebaju pare za zgradu u Nemanjinoj. Mi smo rekli - OK, trebaju pare za zgradu u Nemanjinoj, ali ne možete se tako ponašati. Znam da je gospođa ministarka pre nego što je došla ovde da brani ovaj rebalans budžeta imala puno primedaba. Danas smo čuli i od guvernera Narodne banke da je sve ovo što u ovom rebalansu vidimo suprotno onome što moramo da radimo. On je izrazio želju da bude sklopljen aranžman sa MMF-om i da kada je u pitanju budžet (koji bi trebalo uskoro da nam dođe, mimo svih zakonskih rokova, odnosno nakon kalendara po budžetskom sistemu, to moram opet da podvučem, koji Vlada kasni da ispuni) postoji intencija da se taj budžet za 2009. godinu na neki način popravi, odnosno da se stegne kaiš. Moram da se složim sa gospodinom Jelašićem, danas je rekao jednu stvar koju mi već dugo pričamo, ali i on govori o toj stvari, da jednostavno mora doći dan kada ćete reći - ne može više, nećemo da se saginjemo pred ucenama, nećemo da dajemo obećanja koja ne možemo da ispunimo i, što je najgore, da pokušavamo da ih ispunimo i samim tim još veću štetu pravimo. Očito je da će proći ovaj rebalans budžeta, da će proći uz dva-tri amandmana, koje ćete prihvatiti, koji bitno neće uticati na sam iznos ovog rebalansa. Naravno, proći će, jer će vladajuća većina obezbediti dovoljan broj poslanika. Međutim, nas zaista očekuje za mesec-mesec i po dana razgovor o budžetu za 2009. godinu. Mi vas pozivamo da pokušate na svaki mogući način da izbegnete ovakva obrazloženja. Ako su smislena obrazloženja, ako kažete da penzije moraju da idu 10%, dajte obrazloženje koje je OK, mi ga prihvatimo. Ako kažete da gas mora da ide 60%, dajte smisleno obrazloženje, pokažite da je to neminovno, pa će građani shvatiti da je to neminovno. Ako kažete da impulsi moraju da idu 300 posto, pretplata sto posto, posle Nove godine ide poskupljenje električne energije, onda očekujemo bar smisleno obrazloženje, da ne bude kao kada je u pitanju "Telekom" - dižemo cene da bismo privukli konkurenciju koja će posle da smanjuje cene. To je nešto najgluplje što je izgovoreno kao obrazloženje za neko poskupljenje. Znači, to je direktni atak na inteligenciju građana. Molim vas, pretpostavljam da i vi imate tu nekog uticaja kada se pišu ta obrazloženja, dajte da oni koji ih pišu zaista budu razumni. Ne mogu da odbiju neke amandmane zato što nisu u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, a ista ta vlada krši Zakon o budžetskom sistemu. Onda me opravdanje koje smo čuli danas od Jelašića - da je bolje da dobijemo dobar budžet za 2009. godinu, pa neka pogazimo zakonske rokove - podseća na neka prošla vremena kada je rečeno da se ne držimo zakona kao pijan plota. Mi smo ovde da poštujemo zakon. Molim vas da se potrudite da bar obrazloženja koja dobijamo budu smislena, a ne kao ova koja smo dobili kada je u pitanju amandman gospodina Arsena Đurića.
Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč po osnovu člana 100. stav 1.
Vi ste, u skladu sa Poslovnikom i svojim ovlašćenjima, obavestili narodne poslanike da ćemo raditi posle 18 časova. Čini mi se da ste baš tako i formulisali, odnosno siguran sam, dakle, rekli ste da ćemo raditi i posle 18 časova. S obzirom na to da raspravljamo o amandmanima, to je na dnevnom redu, na rebalans budžeta i da ima, čini mi se, još preko 20 amandmana, čak i preko 30, bilo bi dobro da nam kažete dokle ćemo raditi, da nam se ne ponovi ona neprijatna situacija od petka kada smo radili do pola dva, kada je došlo do nesporazuma, kada je rečeno da ćemo raditi do 50. amandmana, pa ćemo raditi do kraja, pa ćemo raditi do jutra, ili već ne znam dokle. Dakle, bilo bi dobro, to je moja poruka vama, da se ipak dogovorimo dokle ćemo raditi. Ako radimo do ponoći, onda do ponoći, nije sporno, i ako se tako dogovorimo, ali ako ste planirali, a to ne saopštavate narodnim poslanicima, da radite do okončanja ove tačke, onda to zaista može da traje do ranih jutarnjih sati, a mislim da za to nema potrebe. Bilo bi dobro da nas obavestite, i sutra je radni dan, da možemo da isplaniramo svoje obaveze. Ne vidim nikakvu prepreku da i sutra radimo po amandmanima, s obzirom na ovaj tempo i na ovu dinamiku. Ako vi tako ne mislite, onda bi bilo lepo da nas o tome informišete. Hvala.
Narodni poslaniče, niste rekli koji je član Poslovnika povređen. Ako napravite uvid u stenogram videćete da sam rekla: na osnovu člana 85. stav 5, radimo i posle 18 časova. Narodni poslanici pitaju - dokle? Ja vas sve upućujem na Poslovnik Narodne skupštine i onda neće biti nesporazuma, pošto narodni poslanici Slobodan Maraš i Zoran Nikolić žele da govore o povredi Poslovnika smatrajući da je načinjena od kada je poslednja povreda objašnjena. Dakle, član 85. stav 5. kaže: "Predsednik može produžiti rad Narodne skupštine i posle 18 časova, i to samo do završetka rasprave u načelu, odnosno pojedinostima, o započetoj tački dnevnog reda". Uvidom u stenogram, videćete da sam rekla - član 85. stav 5. Ne postoji osnov u Poslovniku po kojem predsednica Narodne skupštine ili bilo koji predsedavajući može da kaže do koliko sati će se raditi. To može da bude dogovor predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa, ali ne može da bude izrečeno, jer ni u jednom članu Poslovnika Narodne skupštine, uključujući i član 85, nema osnova da predsedavajući kaže do koliko sati. To je lako uočiti ako se pročita član 85. Dakle, nisam povredila Poslovnik, ali narodni poslanik Zoran Nikolić nije rekao koji je član Poslovnika povređen. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, pa Zoran Nikolić, pa Zoran Šami.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, igrom slučaja nas tridesetak je ovde zanoćilo u petak. Znamo kakav je bio dogovor, znamo šta je rekla predsednica Skupštine – radimo do 20 - 21, većina poslanika ili deo njih je otišao na slavu. Dogovor je bio da radimo do 20 - 21. Nakon toga je bio dogovor do 50. amandmana, pa je nakon toga taj dogovor prekršen; šefica poslaničke grupe gospođa Nada Kolundžija mi je sa mesta dobacivala da radimo do kraja, dok sve ne završimo. Znači, moj prethodnik, gospodin Nikolić, s razlogom je izašao da pita dokle radimo. Vi možete, u skladu sa članom 27. i u skladu sa članom 98. stav 2, da napravite kratku pauzu od tri minuta, da se dogovore šefovi poslaničkih grupa, da znamo dokle radimo. Ako radimo dok ne završimo, onda to treba da kažemo - dakle, radimo dok ne završimo ovu tačku dnevnog reda, odnosno raspravu o pojedinostima. Nije njegovo javljanje bilo nikakav hir. Vaše obrazloženje meni deluje više kao hir. Znači, vi insistirate - nije bilo povrede, vi se držite člana 85. itd. Nije vas on pitao zato što žuri na neki sastanak, ili ne znam šta, nego jednostavno čovek hoće da zna dokle radimo. Kažite - radimo do kraja. Znači, ako treba radićemo i do tri ujutro, ali da znamo da je to tako. Znate šta se prošli put desilo - ostalo nas je tridesetak u sali; mučili smo i sebe i one koji ovo gledaju i mučili smo ministarku, itd., čisto da bi se nešto isteralo, da bi se isterao neki rok koji ste sebi dali, odnosno bonus koji ste odredili. Nije to ništa sporno, radićemo dokle god vi kažete, ali hajde da se dogovorimo dokle ćemo raditi. Na taj način ćete izbeći svaku moguću opstrukciju. Ovde ima još tridesetak amandmana, puta 15 minuta po poslaničkoj grupi. Znači, nema potrebe da bilo ko radi nešto što ne bi bilo u skladu... Samo, bilo bi lepo da se vi držite dogovora, pa kada ovde vladajuća većina, odnosno predsednica ili šefica poslaničke grupe Nada Kolundžija izađe i kaže - vladajuća većina će podržati amandman, sa ispravkom, koji su podneli poslanici Nove Srbije, onda da se ne desi da odemo na Odbor za finansije, pa taj isti ispravljeni amandman dođe, za koji je gospođa Nada rekla da će ga prihvatiti, i svi iz vladajuće većine, njih sedam, digne ruku protiv. To ništa neće promeniti, samo govori o tome da se vi, izgleda, ne držite dogovora. Hajde lepo da se dogovorimo, dajemo vam priliku da se lepo dogovorimo dokle ćemo raditi. Ili nam vi kažite da znamo dokle ćemo raditi, a ne da licitiramo da li ćemo raditi do tri časa, ili do 12 ili do ujutru itd. Hvala lepo.
Narodni poslaniče, ni vi niste rekli koji je član Poslovnika povređen. Predsedavajući ili predsednica ne može da odredi, pozivajući se na Poslovnik, član 85. stav 5, i da kaže - radićemo do nekog vremena u toku dana. Ja sam vam pročitala član 85. stav 5. i molim vas da to pročitate i vidite da predsedavajući nema poslovničku mogućnost da kaže do koliko sati će se raditi. O tome može da se napravi dogovor unutar svih poslaničkih grupa i da taj dogovor poštujemo kakav god on bio, ali predsedavajući ne može da kaže do koliko sati, jer ne može da krši Poslovnik. Drugo, vaše pozivanje na prethodni dan, produženi rad jednako i samo ovako može - na osnovu člana 85. stav 5; svi ostali stavovi člana 85. ne mogu da se primene. Dakle, ako i kad se predsednici poslaničkih grupa dogovore, svi će znati taj dogovor, ali ja ne mogu to da govorim pozivajući se na Poslovnik Narodne skupštine, jer nemam tu mogućnost. Molim vas da to razumete. Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, tvrdim da je prekršen član 85. Član 85. kaže u 5. stavu: "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti... ", da vam ne čitam dalje, smisao znate. Dakle, izuzetno. Kod nas to postaje pravilo. Drugo, u Poslovniku nigde ne piše da predsedavajući, a i poslanici, moraju imati zdravog razuma, a zdrav razum nije da radimo do jedanaest, dvanaest, jedan i dva noću, osim ako je ratno stanje, to uvažavam. Jedan sam od pet bivših predsednika skupština, raznih, koji sede sada među poslanicima ovog parlamenta. Vodio sam preko dve godine skupštinu; dešavalo se da produžimo rad, ali nikad nisam produžio rad duže od sat i po. Imam svedoke ovde koji su sedeli u saveznom parlamentu. Prema tome, prestanite da nas maltretirate. Ne spadam u one koji se bave zamajavanjem ove skupštine. Možemo nastaviti rad posle šest časova, ali budite ljubazni pa u pola osam ili osam završite današnji rad pa ćemo nastaviti sutra. Ponavljam, nije ratno stanje.
Narodni poslaniče, istakli ste povredu stava 4. člana 85. koji niko nije pomenuo. Još jedanput, član 85. stav 5: "Predsednik može produžiti rad Narodne skupštine i posle 18 časova, i to samo do završetka rasprave u načelu, odnosno pojedinostima, o započetoj tački dnevnog reda." Uvidom u stenogram moći ćete da vidite da sam se pozvala na član 85. stav 5. Ono što ne mogu da uradim na osnovu Poslovnika jeste da vam kažem u koliko sati ćemo završiti rad jer mi nijedan član Poslovnika to ne omogućava i dobro je što to nijedan član Poslovnika ne omogućava nijednom predsedavajućem, nego to mora da bude dogovor predsednika ili predstavnika poslaničkih grupa. Dakle, odluka o tome je izrečena na vreme, pre 16 časova, a do kada ćemo raditi nije na predsedavajućem nego je stvar dogovora svih predsednika poslaničkih grupa. Kako god i kad god se dogovorite da se rad danas završava, tada će biti završen i bićemo obavešteni o nastavku sutra. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, želi da govori o povredi Poslovnika.
Tačno je da nisam naveo koji ste član prekršili. Čak sam u svom izlaganju rekao da vi niste prekršili Poslovnik, već da ste u skladu sa Poslovnikom produžili rad, ali sam ovde tražio od vas da obavestite narodne poslanike dokle ćemo raditi, smatrajući to sasvim normalnim. To je, u krajnjoj liniji, bila neka dosadašnja praksa, sem nekih retkih izuzetaka kao što je bio prošli petak kada smo zapravo imali dezinformacije i kada nismo znali dokle ćemo raditi, a radili smo, sad više i ne znam, do jedan sat. Dakle, vi uporno ignorišete jednu činjenicu. Pozivate se na član 85. stav 5. Gospodin Šami izađe i pročita vam član 85. stav 4, a vi to ignorišete. Dakle, ovde kaže: "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18 časova." Dakle, može odlučiti. Vi to možete da odlučite. Kao što imate pravo i možete odlučiti da se produži rad, po toj logici takođe možete odlučiti i dokle se radi. To nije korektno. Vi ste potpredsednik Skupštine. U ovoj skupštini postoji šest potpredsednika, pa nije prirodno da samo vi posedujete tu tajnu u ovom momentu dokle ćemo mi raditi, a da ostali potpredsednici iz ostalih političkih stranaka to ne znaju. Niti mi obični smrtnici, da tako kažem, narodni poslanici, to znamo, jer vi ne želite da podelite sa nama tu informaciju. To je prva stvar. Druga stvar, ovde smo krajnje dobronamerno izašli i rekli - hajde da se dogovorimo. Tu mogućnost imate. Dakle, pozovite šefove poslaničkih grupa, ne morate čak ni prekidati sednicu, i neka se oni dogovore u ime poslaničkih grupa dokle ćemo raditi. Ono što se dogovorimo, to bi onda trebalo da bude obavezujuće za sve. Pred nama je preko 30 amandmana. Mi, teoretski, po amandmanima možemo da radimo sutra do devet ujutru. Ako ste vi odlučili da radimo do kraja, do okončanja ove tačke, to znači da ćemo raditi do sutra, do devet ujutru? Pa prirodno je, mislim da imam pravo kao poslanik i da govorim u ime svih poslanika, da znam dokle ću raditi. Pre svega, podneo sam i ja neke amandmane. Dakle, imam pravo da znam i vi ste u obavezi da mi kažete dokle ćemo raditi, da li je to do 20 časova, da li je to možda duže. Apsolutno podržavam ono što je rekao profesor Šami; zaista nema potrebe raditi posle 20 časova ako ćemo već raditi sutra pre podne. Naporno je, putuje se. Za sedam godina koliko sam u parlamentu tri puta sam spavao u Beogradu. Bez obzira na to dokle se radi, ja putujem, vratim se u Šabac i dođem ujutru. Ali, ako treba da krenem u pet ujutru da bih odspavao sat i po i da bih se vratio ovde ponovo, onda to ide na vašu dušu. Dajte bar da znam, da se pripremim. Možda mogu i sad malo da odmorim jedno sat vremena da bih se posle ponovo vratio u salu. Dakle, nemoguće je biti koncentrisan čitavu noć i sutra nastaviti rad. Zato bih vas molio da pre svega date svoj doprinos jednoj tolerantnijoj atmosferi, jednom dogovoru koji je sasvim normalan među političkim strankama. (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Evo završavam. Vi bar kažete da uvek dozvolite poslaniku da završi svoju misao. Ja sam ovde očigledno izuzetak, ali mi je sasvim jasno zašto prekidate. Jednostavno, ili to ne želite da uradite, znači da imate nekakav plan, sa nekim ste dogovorili ali to mi ne znamo... Verujte mi, ako budete i dalje tako tvrdoglavi, saznaćemo i s kim ste se dogovorili i šta vam je plan i dokle ste planirani da nas maltretirate večeras.
Narodni poslaniče, još jedanput, uvidom u stenogram moći ćete da vidite da sam to rekla sva tri puta, ja niti mogu da odlučim dokle će se raditi, niti mogu bez predstavnika i predsednika poslaničkih grupa da znam dokle će se raditi. Sve što mogu jeste da se pozovem na član 85. stav 5. i da produžim. Kako god i kad god se predsednici dogovore, Skupština će do tada raditi. Kada se dogovorite, može da mi se dostavi informacija i ja ću to zvanično saopštiti da uđe i u stenogram, na osnovu vašeg dogovora. Ja ne mogu da kažem do koliko sati će raditi Skupština. Molim vas još jedanput, član 85. stav 4. nije u primeni, nego član 85. stav 5. Možemo do daljnjeg da se pozivamo na povrede Poslovnika, ali sve što ja mogu da uradim jeste da se pre 16 časova, u toku radnog dana, pozovem na član 85. stav 5. i da kažem da ćemo na osnovu njega raditi posle 18 časova. Dokle, kojim tempom, kakva će biti atmosfera u Skupštini, kakvi će biti dogovori između poslaničkih grupa, to je na predsednicima i na ovlašćenim predstavnicima poslaničkih grupa. Da kršim Poslovnik ne mogu, jer me sve ono što o Poslovniku i o toku sednice znam sprečava da to uradim. Dakle, predstavnici poslaničkih grupa, dogovorite se i obavestite me, istog trenutka ću obavestiti Skupštinu. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Situacija je ozbiljna, gospođo Čomić, ali moram da nasmejem malo poslanike. Sećate se one serije, ili filma, "Salaš u malom ritu", kada je Milan Maljević onog svog drugara savetovao i rekao mu - kad odeš kod Šicera ponašaj se tako: što zna on znaš i ti, što ne zna on, ne znaš ni ti. Verujte mi, u istoj sam situaciji. Pitam gospođu Čomić i znam da ona zna nešto više nego ja kao potpredsednik Skupštine, i gospođa Judita i gospodin Obradović, koji trenutno nije u sali, ali nikako da izvučem tu informaciju. Ili možda grešim, gospođo Čomić, da su i vas doveli u situaciju da predsedavate Skupštinom za koju se ne zna do kada će da radi? Mislim da je krajnje nekorektno, jer nismo imali slučaj u ranijoj praksi, kada je Oliver Dulić bio predsednik Skupštine, niti je ranije gospođa Pop-Lazić imala tako negativno iskustvo kada je gospodin Predrag Marković bio predsednik Skupštine, da mi ne znamo šta se radi i do koliko se radi. Sasvim je to moguće, i vi ste to saopštili pre 16 časova, u skladu sa članom 85. Poslovnika, da ćemo da radimo i posle 18 časova, ali obično predsedavajući kaže - do okončanja tačke dnevnog reda, ili, kako vi to kažete kada mi reklamiramo povredu Poslovnika, kroz naš prećutni dogovor, pre svega šefova poslaničkih grupa. Ali, sa kime da se dogovori gospođa Pop-Lazić kada ovde nema šefa poslaničke grupe DS? Gospodin Dragan Todorović nije ovde, biće u Prijepolju za tri sata, pa će da ga pozdravi čitav grad na predizbornom skupu Srpske radikalne stranke, ali zato je tu gospođa Pop-Lazić koja je zamenik predsednika poslaničke grupe. Gde je vaš predsednik i zamenik? Sada će da se dogovaraju gospođa Pop-Lazić i gospodin Branko Ružić. Oni ne mogu da se dogovore, jer su i nož i pogača u rukama Demokratske stranke, odnosno ovog Tadića preko puta. Prema tome, hajde da uozbiljimo naš rad i da znamo, jer ni gospođa Judita ni ja nismo ikebane političke; mi smo potpredsednici, sedimo gore i želimo da znamo šta radimo za stolom predsedavajućeg jer nas pitaju, kako kolege iz naših poslaničkih grupa, tako i iz drugih, do kada se radi. Gospođo Čomić, u petak, odnosno u subotu u pola jedan po ponoći jedna dama narodni poslanik je prošla kroz crveno svetlo; obeznanjena žena, pola jedan po ponoći, ide iz Skupštine. Iz vaše je stranke, Demokratske stranke. Da vam kažem nešto, ljudi moraju da znaju zato što su zaista pod izuzetnom tenzijom kada su ovakve stvari u pitanju, hoće da odrede svoje radno vreme i da svoje mogućnosti, na kraju krajeva, i psihičke i fizičke usklade sa onim što zahteva predsedavajući, odnosno predsednik Skupštine koji nije u ovom trenutku tu. Napravite pauzu, neka se neko sa nekim nešto dogovori, jer zaista će rasprava o amandmanima i o rebalansu budžeta da nas dovede do jutarnjih sati, odnosno do devet ujutru. Nije to problem, mi smo u Kragujevcu održavali sednice Skupštine grada od devet do devet ujutru, mi smo to podnosili odlično, zna kolega iz Demokratske stranke, ali treba da znamo zbog čega to radimo, šta je to toliko hitno i gde gori, šta gori u državi. Mislim da je mnogo važnije to što se tiče Euleksa, mnogo je važnije to kako građani teško žive, nego da se iscrpljujemo na takav način a da ne znamo i nemamo korektan odnos jedni prema drugima. Hvala.
Mogu samo da ponavljam onoliko puta koliko vam treba obaveštenje da i da znam, ne mogu da kažem do koliko sati će se raditi. Svi narodni poslanici koji se pozivaju na povrede Poslovnika znaju da jedina mogućnost koju u toku radnog dana ima predsedavajući jeste da pre 16 časova kaže da će se raditi na osnovu člana 85. stav 5. To je jedina poslovnička mogućnost za predsedavajućeg. Svaki put sam uz odgovor kazala - kako god se dogovore predstavnici i predsednici poslaničkih grupa o tome dokle će se danas raditi... Ako narodni poslanici koji dobacuju - ko, ne znaju ko su predsednici poslaničkih grupa ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, onda je to već neozbiljan odnos prema parlamentu, jer je neverovatno da ne znamo ko zauzima funkciju predsednika ili ovlašćenih predstavnika ili zamenika predsednika poslaničkih grupa. Kako god se dogovorite da će Skupština da se saglasi, ja ću kazati dokle se radi. Niti znam nešto unapred, niti mogu da znam nešto unapred. Poslovnik da kršim ne mogu. Dogovorite se u toku popodneva, kad god želite. Mislim da ozbiljnim ljudima koji obavljaju funkciju predsednika i zamenika predsednika ne treba prekid sednice da bi mogli da se dogovore o tome do koliko sati će se raditi. To zaista ne liči na ozbiljan tok sednice. Kad god želite, do 18 časova, dogovorite se dokle će se raditi i dotle će Skupština raditi. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, ne znam kako da kažem koji ste član Poslovnika prekršili, ali objektivno jeste. Mislim da poslanici koji već pola sata sa vama polemišu o ovom problemu koji imamo zaslužuju malo više. Evo zašto vam to kažem. Pokušavate, u polučasovnoj raspravi, da ubedite poslanike da ste u pravu, da poštujete član 85. stav 4. Koliko sam shvatio, nijedan poslanik opozicije vam to nije osporio, ali u članu 98. stav 2. se kaže: "Predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje". Kao što ste se kroz Poslovnik pozvali na pravo predsednika da produžite rad posle 18 časova, trebalo je takođe da se pozovete na pravo predsednika, prekinete sednicu na tri minuta i završite ovaj problem koji traje već pola sata. Ovde se ubeđujemo šta je starije - koka ili jaje. Mislim da poslanici zaslužuju više. Jako je neozbiljno da kažete - pa znate, dogovorite se i obavestite me. Gde to piše u Poslovniku? Gde piše da se predstavnici poslaničkih grupa dogovaraju, vas obaveštavaju i vi onda u skladu sa tim određujete radno vreme? Dao vam je Poslovnik za pravo da pozovete vi, jer vi predsedavate, sada ste vi u poziciji ili u statusu predsednika. Pozovite šefove poslaničkih grupa, saopštite im to što imate da saopštite i da ovu farsu prekinemo. Zahvaljujem.
Narodni poslaniče, koliko god vam tvrdila da nije povređen nijedan član Poslovnika, nemam šta da vam saopštim osim onog što sam saopštila, ali pošto očigledno predsednici i zamenici ne mogu sami da se dogovore o tome dokle ćemo raditi, evo, recimo, u 17.45 časova, pre 18 časova, neće biti prekida sednice Skupštine, neće biti pauze, napravićemo dogovor dokle će se raditi. Vi napravite dogovor, ne mogu na to da utičem. Narodni poslanici, dogovor među onima koji treba da rade treba da bude vrlo jednostavna stvar, jer je vaš zahtev da se radi u odnosu na to koliko smo svi sposobni da radimo. Ne radi to ni predsednica, niti bilo koji potpredsednik, niti mogu da kažem hoćete li ... Predsednici poslaničkih grupa, vi se dogovarate o tome koliko ste vi i sve kolege poslanici spremni da radite. Zahvalna sam vam zato što ne mogu da razumem da potpredsednik Skupštine ili predsednik treba da inicira sastanak o tome da se dogovorite do koliko sati radite. Molim narodnu poslanicu Pop-Lazić da inicira sastanak i da se dogovorite do koliko sati radimo. Želi da govori o povrediPoslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Hvala, gospođo Čomić, mislim da smeha nikada nije dovoljno, dobro je kada se napravi ovakva malo opuštenija atmosfera u Narodnoj skupštini, kada je predsedavajuća raspoložena ovako kao što je danas, ali se pomalo osećamo uvređenim, gospođo predsedavajuća. Vi govorite o članu 85. stav 5, koji vam daje mogućnost da produžite rad Narodne skupštine posle 18 časova. To nije sporno. Možemo mi da radimo, kao što smo i do sada radili mnogo puta i do ponoći i posle ponoći, ali pretpostavljam da se i tada sa nekim dogovarate da li da produžite taj rad ili ne. Očigledno je da ste se vi sa šefom poslaničke grupe Za evropsku Srbiju dogovorili o tome ne pitajući nas šefove drugih poslaničkih grupa ili zamenike šefova poslaničkih grupa, ali vas molim da se vratite na stav 4. tog člana 85, koji kaže da samo izuzetno to možete da radite i da morate da imate opravdane razloge. Barem je red da kažete - žurimo zbog toga i toga, računamo da sednicu moramo da završimo sutra do podne, jer postoje neki drugi razlozi, neki drugi poslovi, ili moramo da glasamo prekosutra, pa dajte da uložimo napor da noćas završimo što veći broj amandmana, a ne da ovde apelujete na neke naše razgovore kojih nije ni bilo do sada. Dakle, danas u toku sednice nije bilo nikakvog razgovora o tome ni kako ćemo, ni dokle ćemo raditi, a pogotovu što smo već dobili saziv za sledeću sednicu. Samo mi, molim vas, objasnite kada ćemo mi te zakone stići da pogledamo, kada ćemo uložiti amandmane i šta očekujete od sledeće sednice, na kojoj su veoma važni zakoni, gde bi trebalo da damo konstruktivan doprinos. Pretpostavljam da se zbog toga i otvara rasprava o svim tim zakonima. Dakle, dajte vi gospođu Nadu Kolundžiju ovde, ona vam izdaje naloge, dogovorite se sa njom da se mi sastanemo, pa da kažemo - danas ćemo raditi, recimo, do 20, jer računamo ima još toliko amandmana, to ćemo završiti sutra do četiri ili do šest, u sredu ćemo glasati i posle toga idemo na novu sednicu. Ipak treba da znamo, jer nisu ni poslanici okačeni o čiviluk. Pokažite ipak malo poštovanja prema ovim ljudima koji iz dana u dan ovde sede i, mislim, rade onako kako najbolje znaju i umeju. Hvala vam.
Nije povređen nijedan član Poslovnika. Član 85. stav 4. se odnosi na sazivanje sednice, nije u primeni u ovom trenutku. Mogu samo još jedanput, mimo Poslovnika i pitanja da li smem to da radim, da kažem da ćemo, ukoliko se ne postigne dogovor o vremenu, u 17.45 imati formalan sastanak na kome ćemo se dogovoriti o tome dokle će se raditi. Još jedanput, nikakav dogovor ni sa kim o satu večerašnjeg završetka rada nemam. I da ga imam, to bi se znalo u sali pa ne bi bilo svih ovih primedaba. Dakle, moje je bilo da do 16 časova kažem da će se, primenom člana 85. stav 5, raditi i posle 18 časova, a na svima nama je da se dogovorimo do kada će to danas u toku dana biti. Narodna poslanica Judita Popović želi da govori o povredi Poslovnika, pa narodni poslanik Zoran Nikolić.
Gospođo predsedavajuća, predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, kada se tumači član zakona ili konkretno ovog poslovnika onda bi bio red da se pročita ceo član. Stav 1. člana 85, na koji se inače i pozivam zbog povrede Poslovnika, predviđa i konkretizuje kada Skupština radi: Skupština radi utorkom, sredom i četvrtkom u vremenu od 10 do 18 časova. Stav 4. kaže da izuzetno predsednik Narodne skupštine, ako postoje opravdani razlozi, može da produži radno vreme i posle 18 časova. To znači da je predsednik Skupštine, odnosno osoba koja predsedava i zamenjuje predsednika Skupštine ovlašćena da produži radno vreme do 18.05, 18.06 itd. Dakle, prema ovom članu Poslovnika, predsednik Skupštine je ovlašćen da tačno označi dokle traje to radno vreme. Stav 5. ovoga člana ograničava predsednika Skupštine, odnosno predsedavajućeg samo u pogledu trajanja kada se radi o raspravi u načelu, odnosno pojedinostima. To znači da ne može da produži radno vreme nakon što je završena rasprava u načelu ili o započetoj tački dnevnog reda u pojedinostima. Prema tome, ovaj član 85, podvlačim i naglašavam, neka svako pročita, ovlašćuje predsednika Skupštine da odredi do kada će da traje radno vreme po započetoj tački dnevnog reda. Ne može samo da prekorači ako je završena tačka dnevnog reda. Inače, apelujem da mi konstruktivno radimo i konstruktivno sarađujemo. To znači da predlažem da se odredi pauza od 10 do 15 minuta, kako bi se predstavnici poslaničkih klubova dogovorili sa predsedavajućom Narodne skupštine o trajanju današnjeg rada. Inače, mi smo u petak uveče, dok smo ovde sedeli i raspravljali o rebalansu budžeta, u poslaničkom klubu dobili saziv Treće sednice za 5. novembar 2008. godine, sa početkom u 12.00 časova. Za dnevni red je predviđeno 14 tačaka. To su sve ozbiljni pravosudni zakoni. Kada mi možemo da pripremimo te zakone, amandmane i sve u ovom kratkom vremenskom periodu, do srede, posebno ukoliko budemo iscrpljeni zbog ove tačke dnevnog reda i ukoliko budemo radili do zore?
Narodna poslanice, nije povređen nijedan član. Mislim da to sada znamo svi, sasvim je očigledno. Dakle, kada se pozivam na član 85. stav 5, jasno piše šta to znači; sve ostalo je dobra tradicija u Skupštini i niti sam jednog trenutka osporila dobru tradiciju, niti je sporim sada. Dakle, kada se radilo o prvom izricanju povrede Poslovnika rekla sam - kako god se dogovore predsednici poslaničkih grupa, svi poslanici saglasni, cela Skupština zna dokle se radi; ja nemam poslovnički osnov da kažem do koliko sati će biti, ako se pozivam na član 85. stav 5. To svi mi znamo. Ovde su svi predstavnici poslaničkih grupa i dogovorite se, u zajedničkom interesu, o nekoj satnici, da radimo do tog vremena. To je u skladu sa dobrim običajima, ali nema veze sa povredom Poslovnika. Molim vas da razgraničimo te dve stvari. Ili ćemo imati povrede Poslovnika ili tražite primenu dobre tradicije koju smo zajedno izgradili, o čemu nema ništa u Poslovniku. Nemojte da se pozivamo na povrede Poslovnika. Ako su tu svi predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa onda vas poimence molim da napravite sastanak i da se dogovorite šta je optimalno da se danas radi. Kako god to bude, ja ću kao predsedavajuća (ili ko god bude predsedavao) reći - do toliko i toliko sati. Stvarno vas molim da ne izgubimo meru u ovom što su povrede Poslovnika. Ako je za išta kristalno jasno da povrede Poslovnika nema, onda je to ovaj slučaj. Narodni poslanik Slobodan Maraš dobacuje da su prošla tri minuta. Prošao je minut i četrdeset pet sekundi, pošto je koleginica Judita Popović govorila tri minuta i četrdeset pet sekundi. Molim vas da ne dobacujete i molim vas da ne kršimo Poslovnik više nego što svi možemo da tolerišemo, a sve radi dobre atmosfere u ovoj sali. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika.
Mi smo krajnje dobronamerno ovde izašli i od vas tražili da nam kažete dokle ćemo raditi večeras. Vi uporno insistirate na članu 85. stav 5, a mi vas podsećamo da postoji i član 85. stav 4. i da možete odlučiti dokle radimo. Ako ste doneli ovu odluku a niste se konsultovali u ovoj pauzi sa šefovima poslaničkih grupa, onda vam je ovde dat predlog da napravimo pauzu od deset minuta, može da traje i pet minuta, i da se šefovi poslaničkih grupa dogovore dokle radimo večeras. Mi pričamo ovde već preko pola sata, možda i sat vremena, i za to ste isključivo vi odgovorni. Vi ovde negirate da postoji član 85. stav 4, na osnovu kojeg možemo da definišemo dokle ćemo raditi večeras. Mogu da budem i maliciozan i da kažem da sumnjam da vi ne znate ili da niste planirali da se radi do određenog roka, a da niste obavestili poslanike. Šta ako ste vi to planirali do okončanja ove sednice? To može da bude i u tri sutra popodne. Zar zaista ima smisla da radimo 40 sati u kontinuitetu zato što ste vi možda tako odlučili ili ste se možda dogovorili sa određenim šefom poslaničke grupe, a da ostali šefovi poslaničkih grupa o tome nisu obavešteni? Onda nam ovde dajete predlog da se dogovorimo. Ko da se dogovori? Sastanke za tu vrstu dogovora valjda inicira predsednik Skupštine, odnosno ovlašćeni potpredsednik, odnosno predsedavajući. Dakle, na vama je ta inicijativa. Ja nisam potpredsednik Skupštine, vi ste, vi ovde sada predsedavate, ne predsedavam ja. Da sam na vašem mestu i da predsedavam, dao bih pauzu i organizovao bih sastanak šefova poslaničkih grupa. Hajde još jednu stvar da razmotrimo ovde. Šta ako, recimo, šefovi poslaničkih grupa ne mogu da se dogovore? Šta u tom slučaju? Dokle ćemo tada raditi? Ko je taj ko je merodavan da kaže - dotle ćemo raditi? Dakle, odluka se mora doneti. Mi jesmo za dogovor, jesmo za to da nastavimo da radimo po amandmanima, kao što smo ceo dan danas radili, ali dajte da definišemo, da možemo da isplaniramo naše vreme. Jednostavno, krajnje tolerantno i krajnje uljudno, na jedan pristojan način mi vam otvaramo mogućnosti, krajnje dobronamerno, da vam olakšamo posao kao trenutno predsedavajućoj ove skupštine. Vi tu pomoć uporno odbijate, uz komentare koji su samo vama svojstveni. Dajte da u što kraćem vremenskom periodu, mi se zalažemo da to bude u narednih pet ili deset minuta, sednemo i da se dogovorimo da li radimo do 20, 22 časa ili već ne znam do koliko. To je moj predlog i nemojte, molim vas, više komentarisati i davati komentare koje apsolutno niko ne razume i koji iritiraju i ove poslanike i celokupnu srpsku javnost koja ovo gleda.
Narodni poslaniče, neverovatno, ali istinito, napravićemo pauzu u ime nepisane tradicije i nepisanih pravila u Skupštini, a ne zbog kršenja pisanih pravila. Pošto to inače ne radim, molim sekretara da mi kaže gde treba da sednu predstavnici poslaničkih grupa i da se dogovore dokle će da rade. Sala na prvom spratu, predsednici, zamenici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Do 16.35 časova će trajati dogovor o tome dokle ćemo raditi. Nastavljamo sednicu u 16.35 časova. [[Posle pauze – 16.40]] Nastavljamo rad u 16.40 časova, nakon pauze na kojoj su se predsednici, zamenici predsednika i predstavnici poslaničkih grupa dogovorili da, na osnovu člana 85. stav 5, radimo posle 18 časova, a do okončanja rasprave o sledećih 20 amandmana koji su na dnevnom redu u raspravi u pojedinostima. Ovakav dogovor je donet uz protivljenje zamenice predsednika SRS narodne poslanice Gordane Pop-Lazić. To je način na koji ćemo raditi večeras posle 18 časova. Da li još neko želi reč o amandmanu koji je na član 5. podneo narodni poslanik Arsen Đurić? Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Poštovane kolege narodni poslanici, zaista uvažavam razloge poslaničke većine i Vlade Srbije da se sutra popodne ili u večernjim satima mora da izglasa ovaj rebalans budžeta, ali, kao što vidite, mi postajemo taoci Vlade Srbije. Samo vas pitam, a među vama sigurno ima lekara, da li je sa fiziološkog aspekta moguće da čovek radi od osam ujutru do dva noću i da sutra opet dođe na posao? Razumem da ćemo mi uskoro svi postati robovi zahvaljujući ovom novom svetskom poretku i politici koja se vodi u ovoj našoj zemlji. Ovde među vama ne vidim nijednog Limenka, nema Robokapa ovde. Imamo neke granice izdržljivosti dokle možemo da radimo. Ako vi želite da mi odemo kući i da ne radimo posle 9, 10, kada osetimo već takvu iscrpljenost da ovde možemo da kolabiramo, onda je to druga stvar. Onda recite - ne želimo da opozicija obrazlaže svoje amandmane. Nateraćete nas da potražimo pomoć lekara ili da odemo kući da se odmorimo. Dozvolićete, pored ovih obaveza koje imamo ovde, mi kao narodni poslanici imamo i druge obaveze. Naravno, kao porodični ljudi i živa bića imamo i neke porodične obaveze. Prema tome, naše granice izdržljivosti postoje. Ne znam, kod nekoga su one manje, kod nekoga su veće, ali nemojte da vas grize savest posle zbog toga što će neko zbog toga što oseća odgovornost prema biračima, prema svom zvanju narodnog poslanika, ovde da se iscrpljuje, ne znam, do ponoći, a posle toga da ode kod lekara. Povedite malo računa. Zašto mi moramo da radimo tim tempom? Zato što je to Vlada rekla. Da li je morala Vlada da nam dostavi Predlog budžeta do prvog? Jeste, pa nije. Pa šta sada što nije, šta da joj radimo? Koje mi mehanizme imamo da sada Vladi dostavimo neke uslove i da kažemo - vi ste morali da nam dostavite to do prvog, pa niste dostavili? Šta da im radimo? Da odemo da protestujemo ispred Vlade? Baš ih briga. Tako i mi. Ko je ovde stariji u ovoj državi, Vlada ili mi? Hajde sada, neka radi poslanička većina i mi da odemo kući. Poslanička većina nema amandmane. Ima opozicija. Ne uvažavate demokratiju u parlamentu. Neka ovo bude na vašu dušu. Prosto sam imala obavezu da zbog javnosti ovo kažem. Dakle, nije da nećemo, nego mora da se zna i neki red i u ovom parlamentu i u ovoj državi.
Narodni poslanik Miloš Radulović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite, imate reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Srđan Spasojević.
Član 85. Poslovnika Narodne skupštine kaže: "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi koje predsednik saopštava narodnim poslanicima." Ovde je indikativno da prilikom rasprave o rebalansu budžeta izuzetak postaje pravilo. Mi smo i u petak, kada smo raspravljali o rebalansu budžeta, produžili rad i radili smo u gluvo doba noći, do 1.15 časova, znači, sat i petnaest minuta po ponoći. Danas nam se već nagoveštava duži rad, jer imamo još 20 amandmana, tako je dogovoreno, koje treba da pređemo. Ako po svakom amandmanu imamo 15 minuta, to je 300 minuta, što znači da imamo produžetak rada od nekih šest sati. To znači da će se voditi rasprava posle ponoći. Ono što brine jeste to što se o amandmanima i o rebalansu budžeta vodi rasprava u kasnim noćnim satima. Plašim se, gospodo iz vladajuće koalicije, da vi nešto želite da sakrijete od građana, na šta ukazuju narodni poslanici opozicije kroz svoje amandmane, jer to je jedina mogućnost da oni iznesu mišljenje o rebalansu budžeta koji je na dnevnom redu. Na taj način pokazujete da nemate ni minimum odgovornosti prema onima koji iz svojih poreza i obaveza popunjavaju ovaj budžet, a prema kojima se vi ovako ponašate. Plašim se da na ovaj način uskraćujete građanima mogućnost da dobiju pravu informaciju o suštini zašto se rasprava o rebalansu budžeta vodi i koje su to stavke o kojima mi raspravljamo. Samo da zaključim, kao što sam rekao kada sam podnosio svoj amandman, ova vlast se izuzetno rasipnički ponaša i to je razlog zašto mi vodimo rasprave do duboko u noć, da građani ne bi saznali suštinu ovog rebalansa budžeta.
Narodni poslanik Srđan Spasojević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, a nema povrede člana 85. stav 1.
Poštovane kolege, poštovana predsedavajuća, javio sam se malopre, pre one pauze, i zaista sam želeo da podržim koleginicu Juditu Popović. Kada je u pitanju dnevni red koji je predviđen za sledeću sednicu zakazanu za sredu, izuzetno je nekorektno da nam Vlada ovakav dnevni red dostavi u petak u ponoć. Kada smo svi očekivali da ćemo dobiti budžet, dobili smo set pravosudnih zakona, izuzetno važnih, oko kojih se u Srbiji u pravosuđu velika prašina diže. Pravosuđe je uznemireno, sudije su uznemirene, administrativni radnici su nesigurni, mnogi će izgubiti posao itd. Sve to govorim jer je apsolutno bio rezon da se 9. tačka - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osiguranju depozita stavi kao posebna tačka, da građani budu sigurni u svoje devizne uloge. To je apsolutno dobro za Vladu, državu, svi mi želimo stabilnost. Nikako ne možemo prihvatiti da se o ovoj tački dnevnog reda govori posle seta zakona o pravosuđu. Zašto ovo govorim? Sve ovo upućuje, ova brzina, ovaj rad po ovim i ovakvim amandmanima, noćni rad, iscrpljivanje, na to da je želja vladajuće koalicije da nas izmori i da mi "pretrčimo" preko ovih vrlo važnih zakona. Svaka država ima zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast, a mi ćemo ovo pretrčati i napravićemo mnogo problema jer Srbija nije sazrela da se ovakav zakon primeni na naše pravosuđe, pogotovo što je to za 2010. godinu. Možda će ovo biti u redu kada Srbija jednoga dana bude u Evropskoj uniji, ali sada apsolutno nije moguće da se tako nešto radi. Da napomenem još jedanput, trebalo je osiguranje depozita izdvojiti; mislim da bi tu postojala saglasnost svih poslanika. Ovako ispada da smo stalno pritisnuti, kao opozicija, da brzo radimo. Eventualno, ako ne prihvatimo ovakvu tačku ili brzinu, ispada da kočimo, da nikada nećemo doći do osiguranja depozita. Hvala vam. Vrlo je nekorektno, još jedanput ponavljam, što smo umesto da dobijemo budžet dobili set zakona u ponoć u petak, a 5. novembra treba da nastavimo o tome. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, mislim da je veoma važno ovo što se desilo u proteklih pola sata, sat vremena da bi pokazalo sliku kakva je, nažalost, u Srbiji. Znači, uprkos konstantnim poskupljenjima, uprkos najavama poskupljenja za početak sledeće godine, mi dolazimo u situaciju da će neko danas, sutra ili prekosutra opet optužiti narodne poslanike opozicije da opstruišu rad. Moram zbog javnosti da kažem - rebalans budžeta je kasno došao u Skupštinu Srbije, a sada jurimo da ga usvojimo do sutra popodne, ili kada već. Uopšte nije problem, ali onda smo mogli raditi i u subotu; ja sam to i ono veče, u petak, predlagao - da prekinemo, pa da u subotu radimo. Onda dolazimo u situaciju da predsedavajući 45 minuta ignoriše jedan prost zahtev da se sastanu šefovi poslaničkih grupa, pa da pređemo da radimo dalje po amandmanima, ali da se dogovorimo na koji način ćemo raditi. Znači, 45 minuta. Uz dužno poštovanje prema predsedavajućoj, ali mislim da je ona na taj način vršila opstrukciju, uporno pokazujući svoju moć na mestu na kom sedi. Želimo da bude jasno javnosti, nadam se da će se složiti većina u ovoj sali, Vlada je ta koja kasno dostavlja zakone, Vlada je ta koja nam je dostavila 14... Odnosno, imamo sednicu sa 14 tačaka, tusu pravosudni zakoni. Zaista, kao što su rekle i kolege pre mene, kada to postići? Nije problem u tome da poslanici ne žele da rade, naprotiv, Liberalno-demokratska partija je, shodno broju poslanika i shodno mogućnosti da na član 5. rebalansa budžeta svaki poslanik podnese po jedan amandman, podnela petnaestak, 17 amandmana. Sedimo ovde u sali, maltene raspravljamo o svakom amandmanu, želimo da popravimo... Tako su i ostale kolege iz opozicionih partija podnosile amandmane. Želimo da popravimo ovaj zakon o rebalansu budžeta, ali moramo imati priliku da to uradimo, a ne da 15 sati u toku dana radimo. Samo je to bila suština, gospođo predsedavajuća, zbog čega smo se javljali i molili vas da zakažete sastanak šefova poslaničkih grupa. Napokon, vi ste to uradili na intervenciju gospođe Nade Kolundžije, šefice poslaničke grupe Demokratske stranke i dobro je da još uvek ima razuma ovde, da možemo da se dogovorimo. Mi želimo da raspravljamo dalje, želimo da građani budu budni kada budemo raspravljali o amandmanima i da čuju zbog čega smatramo da rebalans budžeta, ovakav kakav se nalazi pred poslanicima, nije u interesu građana, nije u interesu države, da je mogao biti mnogo bolji, a zbog toga smo i podnosili amandmane. Javio sam se u skladu sa članom 104, zbog narušenog dostojanstva Skupštine.
Narodni poslanik Vladan Batić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Paja Momčilov. Nema povrede člana 100.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu odredbe člana 194. Vladu niko danas ne predstavlja. Mi ne možemo da radimo. Shodno odredbama člana 94. o predstavljanju Vlade itd., mislio sam na ovaj ekonomski sektor, pa ne bi mogli da nam dovedu ministra za sport da predstavlja Vladu, najidealnije bi bilo kada je u pitanju rebalans budžeta. Ovde je sve naopako, čitava ova priča podseća na priču o cvrčku i mravu. Mesec i po dana parlament nije radio, ne zna se zašto, a sada se pokušava navrat-nanos u neko doba raditi, u vreme jutarnjih petlova ili noćnih vampira, zato što imamo jednu nesposobnu vladajuću koaliciju, i to objašnjava celu stvar. Pazite, sve što je brzo to je i kuso. Vama je svetska finansijska kriza došla kao melem na ranu. Za sve one laži i lažna predizborna obećanja kažu - mi bismo to ispunili, ali je svetska finansijska kriza; i pet miliona akcija od po 1.000 evra - ne može, svetska kriza; i penzije 70% od plata - ne može, svetska kriza; i budžet. Pa koga vi pravite ludim, bre? Kao da su građani mentalno retardirani. Sve je svetska finansijska kriza. A onda isti oni koji zbog svetske finansijske krize ne mogu da obezbede penzije, akcije, kažu - na Srbiju će ona povoljno delovati. Pa to je reaktivirana Miloševićeva matrica. Pa, on je govorio u vreme sankcija - moći ćemo da grejemo i da hranimo pola Evrope; pa on je govorio u vreme sankcija da će one afirmativno delovati na razvoj pojedinih grana privrede. Pa zato ste vi u koaliciji sa SPS-om, ali treba i vi sa njima da odete malo pod lipu u Požarevac, da se poklonite senima svog rodonačelnika. A mogao bi i Divac da vam se pridruži. Onako velik, posle Tadića, Koštunice, sad je on savetnik Dačiću. Da nije tužno, bilo bi smešno; ovako je sve zajedno tragikomično. Dakle, umesto da imamo predlog zakona o budžetu, vi kršite Ustav; ono što mora ne mora, a ono što ne mora to je set pravosudnih zakona brže-bolje, kao da je Valentino Rosi ušao u Skupštinu Srbije, pa hajde da ga neko stigne, ako može. Stvarno nema smisla. Ovo je stvarno uvreda za inteligenciju, uvreda za zdrav razum, uvreda za sve normalne građane ove zemlje. Hvala.
Nema povrede člana 194, jer sednici prisustvuje ministarka za telekomunikacije i informaciono društvo Jasna Matić, o čemu ste obavešteni tokom dana obaveštenjem koje vam je dostavljeno na klupu. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Paja Momčilov. Ja sam vas prozvala, ali sekretar mi je rekao da je bio upisan.
Gospođo Čomić, mislim da je stvarno izvršena teška povreda člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. U petak sam stvarno bio na slavi i imao sam prilike da gledam kako to izgleda u direktnom prenosu. Neću sada da pominjem imena poslanika koje je kamera zumirala, ali to je izgledalo kao da tri dana nisu ni spavali, niti jeli i da su proklinjali dan kad su odlučili da se nastavi rad. Neću da pominjem imena, da me pogrešno ne shvatite. Bez obzira na to što vi posle svakog poslanika koji izađe za ovu govornicu kažete - nema povrede Poslovnika, mi svi možemo da kažemo - tražimo da se glasa u danu za glasanje o tome i da vi glasate još dva sata samo o jednom istom pitanju, ali ja nemam nameru da to radim. Međutim, moram da vam skrenem pažnju na jednu stvar. Ova rasprava o rebalansu budžeta je verovatno nešto najblagotvornije za ovu vladu, jer ona za mesec dana mora da dođe sa tačkom dnevnog reda - budžet za 2009. godinu. Verovatno se posle ovako temeljne rasprave smanjuje broj razloga za neku obimniju raspravu povodom budžeta za 2009. godinu. Pričam hipotetički, pod uslovom da ovo što pričamo nekoliko dana o rebalansu budžeta čuju Mirko Cvetković, Boris Tadić i ovi koji kreiraju budžet za sledeću godinu. To je jedna varijanta. Moram da vam skrenem pažnju, mi smo danas dobili dnevni red sednice koja počinje prekosutra. To je 14 tačaka dnevnog reda. Ako poslanici rade... I kada su dva poslanika ovde, Skupština radi, takav je Poslovnik Narodne skupštine, dva poslanika mogu da rade, a tretira se kao da radi 250 poslanika. Četrnaest tačaka dnevnog reda da neko pročita, u smislu materijala, a tu ima vrlo krupnih i važnih zakona, pogotovo ovih prvih osam-devet, nemoguće je. Evo, počnite sada da čitate; do srede, do 12 sati nećete moći da pročitate materijale. Sve mogu da prihvatim, što se mene tiče, ako hoćete možemo do 23 da radimo. Radili smo ovde i vampirske sednice, imali smo za vreme Markovića toga koliko hoćete, padali su u nesvest ovde ministri, nema nikakvih problema. Ali, to je omalovažavanje Narodne skupštine, to treba da znate. Da vam skrenem pažnju na još jednu stvar: danas nije nikakav problem, pošto postoje kompjuteri, da se za 14 predloga zakona na svaki član podnese amandman - briše se. To vam je 750 amandmana. Vidite kada ćete da završite sledeću sednicu. Nazdravlje.
Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Nema povrede člana 104. Narodni poslanik Paja Momčilov želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, mi sada imamo opet jednu tužnu sednicu našeg parlamenta. Ništa novo, rekao bi čovek, viđano je to već i građani su se na to navikli. Šta je tužno? Tužno je to što imamo za raspravu budžetski zakon koji se smatra najvažnijim zakonom za jedan parlament i onda, praktično, imate više stvari koje su tužne. Amandmane su uložili, praktično, jedino poslanici opozicije. S druge strane, tužno je što je ta opozicija tj. poslanici su stavljeni u jednu mašinu za mlevenje mesa i hoće se da se fizički i mentalno potpuno devastiraju. U osnovnoj školi decu uče šta je normalan životni ciklus i kada se poštuje dnevno-noćni ciklus onda malu decu nauče da je osam sati rada, osam sati drugih aktivnosti, koje ne moraju biti ni pasivan odmor, i osam sati spavanja nešto što je primereno ljudskom rodu. Vi ovde, ne po prvi put, kršite Poslovnik, član 104, podvrgavajući nas narodne poslanike koji želimo nešto da radimo nefer uslovima, iscrpljivanju, da ne bismo kvalitetno radili. To što vi sa leve strane ne želite da radite, mi vama ne zameramo, mi vas razumemo, ali ne razumemo zašto namećete ovakve uslove mentalnog terora nama koji želimo da radimo. Vidite, kada ovde predsedava dr Dejanović, onda se radi do 20 sati, a sada može dokle hoćeš. Gospođo predsedavajuća, ne primećujete li vi da uvek kada treba nešto neprijatno da se sprovede, vi se nađete kao predsedavajuća. Da ne kažem ništa o tome što ne poštujete ostale potpredsednike, koji su apsolutno neravnopravni, koje nipodaštavate, vređate, i vređate i nas poslanike koji imamo potpredsednike iz ovih poslaničkih grupa, koji nisu dorasli vođenju ove sednice. Naravno, nije to ništa novo, ovo je nešto sasvim staro. Ali, apelujem na vas, levu stranu, na poziciju, ne igrajte se sa nama i sa građanima Srbije. Ne obezvređujte naš rad. Sramota je ovako raditi. Vampirske sednice koje pravite su satanistički produkt nečije bolesne mašte, a ne normalnog čoveka. Ako mogu, kao lekar, da utičem na vas, pokušavam. Teško da ću uspeti. Nije to ništa, ovaj parlament ima niz drugih stvari, da ne kažem skandal što se tiče naše posete Republici Srpskoj... Pošto vreme ističe, neću sada o tome da govorim. Molim vas da radimo do 20 sati, a više ne.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Nema povrede Poslovnika opisane u prethodnom izlaganju narodnog poslanika Paje Momčilova.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da je potrebno da svaki član Vlade Republike Srbije bude prisutan na sednici, naročito kada je ovako važna tačka na dnevnom redu, i gospođa Jasna Matić, ministar telekomunikacija, nam se pridružila u popodnevnom delu zasedanja, ali je isto tačna činjenica da je po ovoj tački dnevnog reda ovlašćeni predstavnik Vlade u Narodnoj skupštini ministar finansija Diana Dragutinović, a za poverenike su određeni Janko Guzijan, koji je dolazio par puta, državni sekretar u Ministarstvu finansija, i gospođa Ružica Stojiljković, pomoćnik direktora Uprave za trezor. Sada vas pitam, gde je ovlašćeni predstavnik, ministar finansija? Zašto ona nije danas sa nama ovde i da li ste se vi u Vladi Republike Srbije, gospođo Matić, možete da izađete po Poslovniku, dogovorili da radite u turnusima, kao po fabrikama, u tri smene, pa kada se umori jedan ministar, onda onaj koji nema više obaveza u tom delu dana dođe da bude predstavnik Vlade prilikom razmatranja budžeta u pojedinostima? Jer, ako pokušam da nađem nekakvu vezu da ste pošli tom logikom i da ste vi sada, s obzirom na vaš resor Ministarstva telekomunikacija, uskočili u raspravu o razdelu koji definiše posao iz oblasti Ministarstva telekomunikacija – nije tako, zato što ne razgovaramo o tome. Po tome bi ovde danas trebalo da bude i ministar unutrašnjih poslova i da pozovete, pošto smo razgovarali o amandmanima, ako tom logikom idete, o BIA, Vukadinovića; pričali smo o ovoj vezi Aleksandra Vučića sa britanskom obaveštajnom službom, o tome da ima prislušne uređaje, da je kukavica, da je inscenirao sve događaje u Hrtkovcima. I da sada sve to ponovim, gospođo Matić, povodom nekog drugog amandmana ili da postavim to pitanje, kako vi da odgovorite kada vi niste ovlašćeni predstavnik Vlade? Gospođo Čomić, zaista nam dugujete to objašnjenje, ili neko iz vladajuće koalicije. Ako smo mi ovde prinuđeni da kroz nekorektno ponašanje i forsiranje nečega, kao da radimo na mašinskoj traci, pa imamo normu i onda... Ne mogu da verujem, evo, 14 godina sam narodni poslanik, da smo počeli da radimo po dnevnoj normi, znači, ili 10, ili 12, do 51, do 74. Pa to, ljudi, nikada nije bilo. Radimo u radno vreme po amandmanima i onako kako ide tok sednice. Ovo je zaista neka nova moda. U petak sam prvi put čula da ćemo da radimo do tog i tog, a sada u komadima radimo, da znate, građani Srbije, amandmane. Preostalo je 29, hajde 20 ćemo večeras, to je norma za večeras, sutra ćemo devet. Pa, na šta to liči? Možda ćemo da radimo tri-četiri amandmana ko zna koliko sati, da pođemo od toga da će svaka poslanička grupa da koristi 15 minuta, pa da se izazovu replike itd. Onda ne možete stvarno hipotetički da predvidite koliko vremena treba za 20 amandmana, ako ste pošli nekom logikom. Znači, u redu je, gospođo Matić, što ste tu kao ministar telekomunikacija, što je bio Saša Dragin, ali gde je ministar finansija, koja je ovlašćena? Onda, po toj logici, neka dođu u nastavku i drugi ministri. Evo, sad baš treba da pričamo o oblasti Olivera Dulića. Sad pozovite njega, jer kad bude bio sledeći amandman treba nam Oliver Dulić. Ako je to neka logika kojom ste pošli; ako nije, onda je neozbiljno i neka građani Srbije vide na šta ovo liči.
Narodni poslanik Vladan Batić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Nema povrede Poslovnika po prethodnom izlaganju. Član 194. stav 2 - Vlada određuje predstavnika na sednici Narodne skupštine, a tok sednice se odvija po dogovoru sa predstavnicima poslaničkih grupa.
Gospođo Čomić, član 27, član 85. Poslovnika o radu Narodne skupštine i član 194. koji sam pomenuo. Molim vas još nešto, s kojim pravom vi arbitrirate da li je povređen Poslovnik ili nije? Gospođo Čomić, vi to ne znate. Ovde se ni neki vrhovni pravni eksperti ne mogu usuditi da brže-bolje ocenjuju da li je povređen Poslovnik ili ne. Šta ste vi, neki vrač, gospođo Čomić? Neko vrhovno božanstvo? Vi sada arbitrirate kako vam padne na pamet. Vi na to nemate pravo. Drugo, Vlada određuje svoje predstavnike, ali uz predlog zakona i pre početka te tačke dnevnog reda, a ne ovako - ko nema šta da radi u Vladi, on svrati u Skupštinu da bi je predstavljao. Ne mislim da omalovažim gospođu Jasnu Matić. Meni je žao, mi smo se upoznali, nisam znao da je gospođa ministar. Ali, nije čudo što ja nisam znao, pre tri dana, dame i gospodo narodni poslanici, u "Presu" je bio intervju sa potpredsednikom Vlade Mlađanom Dinkićem koji nije znao ko je ministar za ljudska i manjinska prava, kaže - znam da je bivši sudija Ustavnog suda, pa mu je došaptavao neki od silnih savetnika, mislim na Svetozara Čiplića, pa nije znao ni ko je ministar vera. Prema tome, verovatno nije za mene čudo što nisam imao prilike da upoznam gospođu ministarku. Dakle, povređen je član 194. Mora unapred da se kaže ko predstavlja Vladu, sa dnevnim redom i sa materijalom koji ide uz dnevni red, po određenom predlogu zakona. Drugo, mi postavljamo pitanja čitavog dana onome ko predstavlja Vladu, a ovde to treba da bude ministar finansija i on treba da nam odgovara na ta pitanja. Ovako, od jedan do tri jedan ministar, od tri do pet drugi itd. Gospođo Čomić, molim vas da mi odgovorite po kom članu Poslovnika vi arbitrirate i kojim je to stavom člana 85. određeno da se vreme određuje prema broju amandmana. Ako mi nađete taj član i taj stav, onda možemo dalje da polemišemo. Ja bih vam predložio da se ovim predlozima za izmene Poslovnika unese jedan poseban član - vreme za izlaganje Gordane Čomić. Hvala.
Narodni poslaniče, član 100. treći stav – predsednik Narodne skupštine je dužan da da objašnjenje a ako poslanik i dalje ostane pri tome da je član Poslovnika povređen, onda Skupština odlučuje. Kad se daje objašnjenje po članu 100. stav 3, ja sam to dužna da uradim. Kada je u pitanju član 85. stav 5, objasnila sam narodnim poslanicima i stvarno ne mislim da treba još jedanput da kažem. Što se tiče nejasnoća oko toga zašto sam obavestila o sadržaju dogovorapredstavnika poslaničkih grupa, to je sadržaj dogovora da se danas radi 20 amandmana. To ne piše ni u jednom članu Poslovnika i mi smo na pauzu otišli zato da se dogovorimo o nepisanim pravilima u Skupštini. Pretpostavljam da niste bili u sali kada smo zakazivali pauzu u toku sednice. Želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika? (Ne.) Narodni poslanik Dobrislav Prelić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav. 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, pitaju me građani iz Vojvodine, vi znate da sam ja iz opštine Odžaci, da li ste vi zamenik predsednika Skupštine, prvi potpredsednik Skupštine, čak idu toliko daleko da me pitaju da slučajno nemate i zlatni glas ovde u Narodnoj skupštini. Gospođo Čomić, svi smo svedoci šta se dešavalo u petak, ne samo poslanici ovde, već i građani Srbije. Nikakav problem nije što smo radili toliko dugo. Vi ste videli da je, na vaše opšte iznenađenje, opozicija jedinstvena i da gospođa Nada Kolundžija nije uspela da izgura ono što je zamislila, što je naredio žuti diktator. Gospođa Nada Kolundžija je rekla - radimo do kraja, a rebalans budžeta, što je jako dobro i što naši građani znaju, možete da zamislite koliko je kvalitetan kad ima 84 amandmana. To ne može da se preleti. Mislim da način na koji vi vodite Skupštinu jednostavno nije, najblaže rečeno, primeren. Gospodin Batić pita zbog čega nije bilo Skupštine 45 dana. Naši građani vrlo dobro znaju zbog čega nije bilo Skupštine 45 dana. Skupštine nije bilo zbog hapšenja Radovana Karadžića, Skupštine nije bilo zbog ubistva Ranka Panića na mitingu SRS-a, Skupštine nije bilo dok žuti diktator nije formirao vlast kako on želi u Beogradu, ali je ovo jako dobro da građani Srbije vide šta vi želite. Gospođo Čomić, permanentno opominjete poslanike opozicije. Sad je meni jedan gospodin sa ove leve strane dobacio, a vama ne pada na pamet da ga opomenete. Dobro je da naši građani sve to vide. Gospođo Čomić, želim da obavestim javnost da je u opštini Kula danas vraćeno Srpskoj radikalnoj stranci par odborničkih mandata. U svakom žitu ima pomalo kukolja. Imali smo i mi nešto kukolja u Kuli. Međutim, verujte mi, na moje iznenađenje i zadovoljstvo, tamo je na vlasti DS, ali se meni čini da je kod vas kukolj onaj ko poštuje zakon a to su pokazali odbornici u Kuli.Molim vas da tako postupite i ovde u Narodnoj skupštini. (Predsedavajuća: Molim vas, kažite koji član Poslovnika je povređen.) Tražim obaveštenje od vas dokle mislite da maltretirate narodne poslanike pre svega. Ako mi dozvolite samo da završim...
Narodni poslaniče, imamo dogovor o tome da se upotrebljava i zloupotrebljava Poslovnik, ali izlaganja bez te elementarne informacije o tome na koji član se pozivate ne daju vam osnov da dobijete reč. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov. Želi da govori o povredi Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da priznam da sam oduševljen objašnjenjem predsedavajućeg da nema kršenja člana 104. i da je ovo dostojanstveno - raditi do iscrpljivanja. Gledali ste film "Konje ubijaju, zar ne", stvara se ista atmosfera, ako je neko ljubitelj filmske umetnosti i toga filma onda može da ovu situaciju sagleda u tom okviru. Takođe, pridružujem vam se u oceni da nema kršenja člana 104. Možda bismo mogli da ovde proglasimo i udarnike koji najduže sede i izdrže, pa da delimo značke, kao što je bilo u staro komunističko doba. Nije se toga setila naša cenjena pozicija, ali, evo, predlažem im da razmišljaju o tome. Sve je to u sklopu vaših objašnjenja. Mislim da se sada konstruktivno uključujem i da vama pomažem u ovom trenutku. Pitaćete me - a koji član Poslovnika reklamiraš? Pa naravno, član 85. Hajde da čujemo od vas to objašnjenje, mudro, onako staloženo, ako je već izuzetno potrebno da se zakazuju ovakve sednice, koji je to opravdan razlog da baš mora da se tera dok se izdrži. Shvatite, jedino želim da branim ljudski dignitet poslanika, ništa više. Ako smatrate da može kvalitetno mentalno da se radi, a mi treba u Skupštini da radimo prvenstveno koristeći mentalne funkcije, 10 - 12 sati, oprostite, to možda samo u "žutom preduzeću" važi takvo pravilo, da ste vi tako izdržljivi. Onda ste vi neki nadljudi. Mi ostali nismo. Zamislite mog kolegu koji je krenuo iz unutrašnjosti rano jutros u četiri sata, vozi i sada treba ovu vašu torturu da trpi, a već ste mu nametnuli šamar u utorak, kada ste zakazali onu sednicu sa 14 tačaka dnevnog reda, sa zakonima koje ste pustili u promet tek danas da ih vidimo. Šta vi mislite? Šta očekujete da se ovde dogodi? Kako vas nije sramota da i dalje istrajavate? To ne razumem.
Na član 5. razdele 14 i 21 amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima Milica Vojić-Marković.
Uvažena gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji su podneli poslanici DSS-a, a u njihovo ime gospodin Milan Dimitrijević, odnosi se na oblast zaštite životne sredine. Veoma mi je žao što ovde nemamo sagovornika, što znači da Vlada ne namerava da usvoji ovaj amandman, jer nije poslala sagovornika koga svojom argumentacijom mogu ubediti da taj amandman prihvati. Iako se poslednjih nekoliko godina u Srbiji zaista govori i ponešto radi u oblasti zaštite životne sredine, a ovde pre svega mislim na zakonodavstvo, ipak se u ovoj oblasti stvari teško menjaju i vrlo su komplikovane. Poslanička grupa DSS podnela je ovaj amandman smatrajući da je ovo i te kako važna oblast, a da je u rebalansu budžeta za oblast zaštite životne sredine predviđeno toliko malo sredstava, radi se o procentu 0,23, da je to zaista skaradno. Država koja vodi računa o svojoj sredini i o tome govori kao o prioritetu ne može sebi da dozvoli to, jer su pri pristupanju Evropskoj uniji zemlje imale, otprilike, 1,5% - 2,5% bruto društvenog proizvoda. U Srbiji je, prema proceni, evidentirano oko 1000 biljnih zajednica, a brojnost i raznovrsnost faune je takođe velika. Ukupan broj ptica gnezdarica, sisara, gmizavaca, vodozemaca i riba čini 40,3% ukupnog broja ovih životinja u Evropi. Na našu žalost, ne umemo da se brinemo o tome, tako da je otprilike 600 biljnih vrsta u Srbiji dovedeno do istrebljenja i ugroženo, a otprilike 500 životinjskih vrsta na teritoriji Srbije je već ugroženo. Ako govorimo o ukupnoj površini zaštićenih prirodnih područja, ona iznosi otprilike 6,5% naše ukupne teritorije, što je smešno u odnosu na druge zemlje koje se zaštitom svoje životne sredine bave. Moram da navedem da imamo šest nacionalnih parkova, 98 rezervata prirode, 16 predela izuzetnih odlika, 296 spomenika prirode, 24 parka prirode, a zaštićeno je 215 biljnih i 426 životinjskih vrsta kao prirodnih vrednosti. Moram da kažem da je ovaj amandman koji smo podneli usmeren na oblast zaštite životne sredine i da se odnosi na Zavod za zaštitu prirode. Još nekoliko stvari je značajno, imamo nekoliko lokaliteta koji su zaštićeni kao područja od međunarodnog značaja; svi ste čuli za Ludoško jezero, Obedsku baru, Stari Begej, Carsku baru i Slano kopovo i, prema Konvenciji o prirodi i kulturnom nasleđu, imamo prostor Golija - Studenica, uz rezervat biosfere. Prema planu i programu koji je Ministarstvo životne sredine, evo ga ovde, vidite ga, dostavilo Odboru za zaštitu životne sredine... Moram da pomenem da je Demokratska stranka Srbije u momentu kada je formirano ovakvo ministarstvo, koje ima naziv Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja, bila protiv toga, jer je smatrala da su i prostorno planiranje i životna sredina toliko važne, velike i široke oblasti da onaj ko hoće da spoji te dve oblasti zapravo hoće da napravi veliku, finu maglu oko jedne i druge, pa da se ni u jednoj ni u drugoj ne upustimo u neke ozbiljnije i duboke rezove koje su zahtevali problemi tog trenutka. Čini mi se da smo formiranjem tog ministarstva na takav način, a uz ovaj budžet, to i postigli. Dakle, prema planu i programu tog ministarstva koje sam ovde pomenula definisano je da će Ministarstvo raditi na edukaciji službi za nadzor i zaštitu ovih područja. Vidim da Ministarstvo navodi 21 takvu, novu oblast. Dakle, to je poprilično veliki posao, uz to da organizuje i edukuje nadzorne službe i da organizuje informacione sisteme u nadzoru. To zaista iziskuje velika budžetska sredstva i zbog toga odgovor koji mi je Vlada ovde dostavila pokazuje da ona zapravo nije razmišljala o tome. Hoću da kažem još jednu stvar. Danas se na Odboru za zaštitu životne sredine ministar žalio koliko je malo sredstava dobio i začudio se što postoji ovakav amandman kojim poslanička grupa DSS želi da se Ministarstvu za životnu sredinu opredele nova sredstva. Pazite odgovor Vlade - dok Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja u budžetskoj proceduri za izradu rebalansa budžeta nije iskazalo potrebu za dodatnim sredstvima u okviru itd. Dakle, Ministarstvu ta sredstva ne trebaju, iako treba da zaštiti 21 novo područje, da edukuje službe i sve ostalo. Ono što je nama kao poslaničkoj grupi DSS potpuno jasno jeste da Vlada uopšte nije svesna toga da ovaj sistem zakona u ovoj oblasti uopšte nije konzistentan, da još uvek imamo problem sa tim da nam zakoni u ovoj oblasti nisu usklađeni sa zakonima EU. Takođe, izgleda da Vladi nije bitno što ne postoji nacionalna strategija očuvanja i unapređenja biodiverziteta i što nemamo popis podataka o biodiverzitetima. Sledeći problem na koji ukazujemo jeste problem neadekvatnog upravljanja zaštićenim prirodnim dobrima. Imamo toliko i toliko slučajeva: evo, priča o Staroj planini, o Uvcu; imamo toliko priče da nemamo prostora sada da govorimo jer poslanička grupa želi da kaže još nešto o tome. Imamo potpuno nerazvijen informacioni sistem i, ono što je najvažnije, imamo neefikasan nadzor nad zaštićenim područjima. Zbog toga je važno da se izdvoje dodatna sredstva, jer sva ova dobra koja smo ovde naveli pripadaju svim građanima Srbije. Ova vlada, koja za sebe kaže da je proevropska, mora usvojiti ovakav amandman, jer ovo jeste jedan proevropski stav, mi štitimo svoju životnu sredinu i svoju lepotu i ono što su nam priroda i Bog dali. To što danas ovde nemamo adekvatnog sagovornika, dakle, ministra koji se bavi finansijama ili zaštitom životne sredine, pokazuje da Vlada zapravo ni nema nameru da se ozbiljno bavi amandmanima koji su pred njom, tako da je svako dalje sedenje gubljenje vremena jer mi nemamo sagovornika kome treba da damo argumente kojima bismo ga ubedili. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Maraš, po amandmanu, a zatim gospođica Jovanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, javljam se da u ime Liberalno-demokratske partije kažem nešto o amandmanu koji je podneo kolega Dimitrijević iz Demokratske stranke Srbije; ne toliko o samom amandmanu koliko o odgovoru koji je stigao iz Vlade, odnosno o odnosu koji Vlada ima prema ovoj bitnoj temi, a to je zaštita životne sredine. Amandman je koncipiran tako da se sredstva sa jedne stavke, iz drugog ministarstva, prebacuju u ministarstvo ekologije. Kada je ovde tema bio naftno-gasni sporazum i teme koje se dotiču ekologije čuli smo više puta od poslanika iz raznih političkih partija da je zagađenje u ovoj državi, pogotovo u nekim sredinama i u sredinama koje su blizu Beograda, izrazito veliko i da je u nekim sredinama, u Boru, na primer, situacija alarmantna. Naravno da ova sredstva za koja je poslanik DSS predvideo da se prebace u ministarstvo za ekologiju ne bi bila dovoljna, ali je to bar jedan korak ka poboljšanju nekih uslova, međutim, odgovor koji je stigao kolegi Dimitrijeviću govori o tome da Vlada očito nema sluha. Ne krivim mnogo ministra, ministar nije iz te struke. Verujem da ima dobru nameru da uradi dobre stvari. Iako sam opozicija, imao sam utisak da je prethodni ministar koji je bio na tom mestu zaista činio sve što je moguće da unapredi tu oblast ekologije. Igrom slučaja, predsednik Liberalno-demokratske partije Čedomir Jovanović je predsednik odbora za ekologiju u ovoj skupštini i danas ste imali priliku da vidite prve efekte njegovog predsednikovanja – u Skupštini Srbije je došlo do, nadamo se, potpune primene Zakona o zabrani pušenja. To je samo delić koji govori o brizi koja postoji ne samo u našoj partiji nego i u nekim drugim partijama i o nastojanju da ekologija dobije mesto koje joj pripada, odnosno da dobije sredstva koja joj pripadaju. Bio bih slobodan da pročitam jedan deo obrazloženja: "Amandman se ne prihvata iz razloga što bi smanjenje aproprijacije 511 - zgrade i građevinski objekti, u okviru razdela 14 - Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i poljoprivrede, glava 14.3 - Republička direkcija za vode, ugrozilo izvršavanje preuzetih obaveza za vodoprivredne objekte, dok Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja u budžetskoj proceduri kroz izradu rebalansa budžeta nije iskazalo potrebu za dodatnim sredstvima u okviru aproprijacije 451." Iz ovog obrazloženja videli smo da Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja nije tražilo više sredstva. Moram da pitam nadležnog ministra, odnosno ministra koji je zadužen za životnu sredinu, gde on to živi? Srbija je zaista veoma ugrožena. Naše zdravlje... Tu su lekari iz svake poslaničke grupe, znaju kako je i u kom stepenu ugroženo zdravlje u ovoj zemlji. Kada je Demokratska stranka ušla u Vladu očekivali smo da ćete, shodno vašoj tendenciji a to je EU, pokušati baš kroz ovu oblast da na najbolji mogući način pokažete kakvi evropski zakoni treba da se donose, kakvi evropski zakoni treba da se primenjuju, baš kroz ovu oblast ekologije. Svugde, u svakoj državi u okruženju i Evropi ovo je jedno od najvažnijih pitanja. Mi dolazimo u situaciju da onaj ko je ministar trenutno smatra da mu ne trebaju veća sredstva. Podvlačim da ćemo imati strahovito veliki problem. Usvojili ste naftno-gasni sporazum i zato vas smatram odgovornim, vladajuću većinu, odnosno DS. Usvojili ste naftno-gasni sporazum, pričali smo o tome, to svi stručnjaci kažu, nafta koja se zbog tehnologije koju imamo prerađuje u ovoj državi strahovito zagađuje okolinu, što utiče na živote građana. Sada, potpisivanjem ovog sporazuma vi nemate ni jednu jedinu garanciju o zaštiti životne sredine. Sve će pasti na teret države Srbije. Očekujem da će u budžetu za 2009. godinu, i to ću rado podržati, ministar Dulić tražiti veća sredstva, baš iz tog razloga. Naravno, to je jedan od aspekata zagađenja životne sredine, i to veoma značajnog i veoma temeljnog. Zaista očekujemo, i tu ćete imati punu podršku LDP-a, da će se tražiti veća sredstva za ministarstvo za zaštitu životne sredine. Podvlačim, u sporazumu sa Rusima nema ni jedne jedine reči o zaštiti životne sredine. Naravno da će oni želeti da što više nafte ovde prerađuju. Naravno da će to dovesti do zagađenja. Ako oni imaju nameru, a čuli smo od vas da imaju, da ulože sredstva u razvoj tehnologije, odnosno da modernizuju NIS, odlično, ali to ne može da se desi preko noći. Zato smatramo da je bilo neodgovorno od strane Ministarstva da ne traži veća sredstva, a pogotovo će biti krajnje neodgovorno da u budžetu za 2009. godinu ne traže veća sredstva za zaštitu životne sredine. Smatram da je kolega Dimitrijević koji je podneo ovaj amandman imao izrazito dobru nameru. Vidimo gde je preusmerio sredstva i mislimo da niko u ovoj sali ne bi imao ništa protiv da se ovaj amandman usvoji, a da li je sa dobre aproprijacije skidao, to je već drugo pitanje, o tome može da se razgovara. Mislim da sredstva koja je on predvideo mogu samo delimično da poprave situaciju u kojoj živimo u naredna dva meseca, ali ja vas molim da kada je u pitanju budžet za 2009. godinu, zbog svih nas, građana ove države, povedete malo više računa da ovo ministarstvo dobije mnogo veća sredstva, tako da sa njima može da sanira svaki problem koji se pojavljuje u ovoj zemlji kada je u pitanju zaštita životne sredine, a zaista ih je puno. To znaju građani Pančeva, Bora i mnogih drugih sredina. Znamo šta se događalo prošle godine sa Tisom. Imamo veliki problem. Pošto dolazim iz Vojvodine, samo još jedan detalj, kanal Dunav-Tisa-Dunav je leglo zaraze, leglo otrova i tu treba da ulažemo sredstva. "Vode Vojvodine" treba da se pokažu i, naravno, nadležna ministarstva. Verujem da u Srbiji, koju ne poznajem tako dobro kao Vojvodinu, sigurno ima problematičnih mesta i verujem da će svi poslanici podržati povećanje budžeta za ovo ministarstvo za zaštitu životne sredine. Namerno govorim bez urbanizma. Mislim da ovo ministarstvo mora da dobije punu podršku u ovom parlamentu i u samoj vladi, da svima nama učini život bar za nijansu zdravijim i boljim. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, drago mi je što ste se vratili, jer ćete svojim autoritetom i pre svega razumom, kao lekar i kao osoba koja zna šta su potrebe, psihičke i fizičke, jednog čoveka i narodnog poslanika, da procenite, u skladu sa daljim tokom sednice, do kada poslanici mogu da rade. Jer, u subotu uveče – rekla sam to kada vi niste bili tu, pre ove pauze na kojoj je navodno napravljen dogovor, gospođa Pop-Lazić na to nije pristala, da radimo na normu od 20 amandmana ovde večeras – desilo se da je jedna naša koleginica u pola jedan po ponoći tako obeznanjena prošla kroz crveno svetlo. Iako je to gluvo doba, bila je na ulici gde je velika frekvencija automobila u toku vikenda, u Beogradu, i sama je sreća da joj se nešto nije desilo. Da se ne bismo više zadržavali oko toga, biće potrebno u neko doba, dakle, kako bude odmicala sednica, da se sastanete sa predsednicima poslaničkih grupa i da vidimo razumno kako ovo možemo da okončamo danas i do kog vremena, a ne da to ograničavamo brojem urađenih amandmana. Javljam se povodom amandmana kolege Dimitrijevića, zato što je ova tema - zaštita životne sredine i ekologije... Iako imamo čudnu kombinaciju prostornog planiranja i ekologije, posebnog ministarstva napravljenog za vašeg bivšeg kolegu, odnosno našeg Olivera Dulića, sam premijer Mirko Cvetković u svom ekspozeu, malopre sam se toga setila, ni jednu jedinu rečenicu nije posvetio ekologiji i zaštiti životne sredine. Ovo što imam ispred sebe je ono što ste vi dobili. Dakle, 10. oktobra 2008. godine prosledila nam je Vlada, odnosno potpredsednik, prvi zamenik predsednika Vlade gospodin Ivica Dačić, a to je informacija o završetku izrade nacionalnog programa integracije Srbije u EU i potrebe njegovog usvajanja itd. Sada sam na strani 474, gde se govori o životnoj sredini i o trenutnom stanju u državi Srbiji. Da bismo građanima objasnili da vi niste baš tako veliki dušebrižnici i da obmanama, mislim na vladajuću koaliciju, pre svega bacanjem prašine u oči građanima kako je samo ovo potrebno da ispunimo, pa usvojite paket zakona, pa imaćete belu šengen listu, pa samo još neka se Euleks razmesti protivpravno i neka okupira do kraja Kosovo i Metohiju, samo što nismo ušli u EU... Molim vas, mi se zamajavamo stvarima koje su od ozbiljne i životne važnosti, koje,na kraju krajeva, definišu budući položaj i status naše države, a ne govorite građanima da u onim segmentima funkcionisanja našeg društvenog života, kao što je i zaštita životne sredine, i te kako ima mnogo uslova, takođe od strane EU, u koju toliko željno želite da uđete, a da su ti rokovi izuzetno dugi. To znači, ako je u ovom planu koji smo mi dobili i koji sada imam ispred sebe samo za određene projekte, a oni su preduslov da bi se izvršila harmonizacija sa zakonima zemalja EU, potrebno tri ili četiri godine, sve do 2012, zašto onda zamajavate građane Srbije izdajom i prodajom državnih i nacionalnih interesa i pričom kako Srbija samo što nije primljena u EU? Naš Republički zavodza statistiku... Ovde opet nemamo dobrog sagovornika, jeste gospođa Matić prisutna ovde, ali razgovara sa koleginicom Goricom Mojović, koja ne želi da sluša šta pričam o oblasti ekologije i zaštite životne sredine. Onda moram vama, gospođo Ružice, da se obratim, pošto nema ni gospođe Dragutinović. Mi imamo u Srbiji koliko-toliko sređenu evidenciju praćenja stanja iz oblasti ekologije na području Srbije, po segmentima: zagađenje vazduha, industrijski otpad, deponije koje se nalaze na području Srbije, koje su identifikovane, a ima onih koje ne identifikuju ni lokalne sredine. Evo, recimo, primer Kragujevca. To je gotovo sam centar grada, da kažemo vazdušnom linijom od centra grada kilometar i po, mi imamo naselje Erdeč koje je na rubu onog kruga "Zastave". Sada dolazi "Fijat". Ovi NATO zlikovci su 1999. godine porušili i sravnili pet fabričkih hala. Posle toga su ti isti radnici, koji su ostali bez posla i koji sada nemaju garanciju da će baš oni da rade u "Fijatu", raščišćavali taj šut. To je nuklearni otpad. Veliki deo toga se nalazi iza četiri porodične kuće, izvinjavam se građanima Erdeča u Kragujevcu, ne mogu da se setim ulice, koje su smeštene tu. Nije slučajno što su, nažalost, već dve gospođe iz tih kuća iza kojih se nalazi nuklearni otpad izmešten iz "Zastave" preminule od karcinoma. To smo išli da zabeležimo u izbornoj kampanji. Koliko je takvih deponija po Srbiji za koje mi ne znamo i Republički zavod ne može da ih prati? Na osnovu onoga što daje Republički zavod za statistiku Vladi Republike Srbije, po svim tim segmentima vrši se izdvajanje iz budžeta. Kolega Milan Dimitrijević s pravom kaže: ljudi, to je nedovoljno. Dovoljno je argumenata za to dala koleginica Milica Vojić-Marković, jer nemoguće je da vi zaštitite kompletno životnu sredinu i ono što je zaista nacionalno bogatstvo. Pomenuta je ovde Obedska bara, tu su i razni ritovi u kojima su retke životinjske vrste. Moram da vas podsetim da je jedan potpredsednik Vlade, a sada je 2008. godina, Milan Veselinov učestvovao u najvećem krijumčarenju kada su u pitanju retke vrste ptica. Preko 250.000 retkih ptica je izvezao Italijanima, prokrijumčario ih i do današnjeg dana nije odgovarao. Ono što se desilo sa onom nesrećnom ženom koju su ubili u centru grada Beograda, tu se, što se kaže, provukao kroz iglene uši. Zamislite vi tu pljačku. Mi govorimo o tome 2008. godine, a imali ste potpredsednika Vlade, vašeg koalicionog partnera, koji se na takav način ponašao. Što se tiče fabrika za prečišćavanje otpadnih voda, reći će vam svaki predsednik opštine – odnosno, neki bivši predsednik opštine, jer ovde samo ovaj Stevanović, koji je gradonačelnik Kragujevca, neće, iako ga opominju, da podnese ostavku na funkciju narodnog poslanika – da nijedan projekat za prečišćavanje otpadnih voda nije država iz budžeta odobrila, nego su to projekti za koje su lokalne samouprave konkurisale, najčešće kod Evropske banke za obnovu i razvoj ili kod nekih drugih investicionih banaka sa zapada. Imamo slučaj projekta iz oblasti zaštite životne sredine, iz Surdulice, za zaštitu Vlasinskog jezera i čitavog tog okruženja, kada je doktor Stanislav Momčilović u prošlom sazivu bio predsednik opštine; sposoban čovek, sam se snašao, odnosno, to je bio kredit od Evropske banke za obnovu i razvoj. Država nije investirala jedan jedini dinar u sve to. O čemu mi onda pričamo? Znate li šta kažu oni vama ovde? Moći ćemo da razgovaramo o konkretnom priključenju Srbije Evropskoj uniji kada ispunite sve ove projekte, izvršite harmonizaciju, a pre toga da vidimo da li je praćenje tog stanja iz oblasti ekologije... Jer, njima je najvažnije da otmu Kosovo i Metohiju, što naočigled čitave javnosti i uz pomoć Borisa Tadića oni i rade, ali važno je i ovo. Kad otmu Kosovo i Metohiju oni će da kažu "ne možete zbog ekologije, ne možete zbog školstva, zdravstva" i stalno ucene i pritisci. Ovde se lepo vidi da oni uopšte nisu zadovoljni tim stanjem, ali šta nas briga što oni nisu, kad nisu građani Srbije. Kakvu vodu piju i da li je ta voda ispravna, kakvu vodu piju naša deca po školama? Pogledajte, to su zvanični nalazi Inspekcije za ekologiju sa područja Šumadijskog okruga: ima preko 70 škola u Šumadiji gde je neispravna voda za piće. Ko kontroliše te izvore, odnosno te privatne zahvate kada je u pitanju korišćenje vode za piće? Mene baš briga kakvu vodu pije u onom dvorcu u Bajčetini ovaj Nikolić, hvalio se tamo da ukršta neke viskove i naočare, kada je krenuo da pravi onu imperiju, vilu od najmanje milion evra u Bajčetini, pa kaže - gde god da zgazim, jedan izvor. Jednog dana je došao i kaže - šest izvora vode sam našao. Šta me briga, ako hoćeš, po ceo dan idi i pij tu vodu, valjda će da te osvesti malo da se opametiš, da ne radiš više takve stvari i da nisi toliko nemoralan čovek. Znate, interesuje me kakvu vodu piju građani u Vrnjačkoj Banji. Bila sam u Vrnjačkoj Banji čitavog vikenda i danima pre toga. Pitajte Banjčane koliko problema imaju. Došao je pre neki dan Oliver Dulić, a sada ga nema ovde da mi odgovori, kada je u pitanju taj najveći problem za život građana Vrnjačke Banje, a tamo su izbori za pet dana, da li je ponudio neko rešenje. Nije, nije ni aktuelna vlada. Uveden je privremeni organ, kada nije mogla da se konstituiše opštinska vlast u Vrnjačkoj Banji, ali ljudi sada nemaju vodu za piće. Znači, pitanje je da li vi imate svest o tome da su to životni problemi građana? Znate kako kažu, daleko je Beograd, do Soluna sto somuna. Neko mora da dođe tu od naših seljaka, poljoprivrednika samo da proda nešto na beogradskim pijacama ili, ne daj bože, ljudi koji su upućeni na to da se leče po beogradskim bolnicama. Idite malo u njihove sredine i vidite kako to izgleda, koliko ima divljih deponija svuda po Srbiji. Meni je najupečatljivije iz kampanje ostalo to kakvo je stanje u Jablaničkom i u Topličkom okrugu. Ona lepota, onaj divan kraj; zaista je sam Bog nagradio našu Srbiju da ima i zdrav vazduh, i zdravu zemlju i toliko vode. To je, i pored 78 dana bombardovanja, ipak ostalo koliko-toliko zdravo, ali ti ljudi između svojih njiva, između svojih sela imaju divlje deponije u 21. veku, jer država ne vodi računa o tome. Koliko puta je gospodin Jojić morao da izađe za govornicu i da se javi kada mu okoncentraciji svih tih negativnih materija u vazduhu u Pančevu jave Pančevci; ako on dođe ujutru u devet sati i situacija se pogorša, da alarmira i da kaže – ljudi, uradite nešto, toliko ljudi se već razbolelo i tako je teška situacija. Prema tome, kada je u pitanju zaštita životne sredine, očigledno je da Vlada Republike Srbije, i pored svih tih obećanja datih u kampanji, kada je sve šareno i lepo i kada naučite par rečenica koje u onom svom manekenskom stilu Boris Tadić govori i prikuplja glasove birača, ne brine onda kada je to potrebno. Mi nikada nismo dobili nijednu platformu nijedne vlade od 2000. godine o vodi kao neophodnom resursu za održivi razvoj. Voda kao neophodni resurs za održivi razvoj (koja se kod nas zagađuje u rečnim tokovima, o tome smo malopre pričali) jeste nešto što čitav svet tretira od devedeset i neke godine, kada su počeli da se intenziviraju ti problemi na celoj planeti. Sećam se, još davne 1998. godine čitava plenarna debata na interparlamentarnoj uniji u Moskvi je bila posvećena tom pitanju. Evo, navešću vam primer kako jedna ozbiljna i odgovorna država, kao što je država Kuba, nama prijateljska latinoamerička, ostrvska zemlja, koja je u izuzetno teškoj situaciji, brine o zaštiti flore i faune i životne sredine i svojih građana, iako imaju višedecenijske sankcije uvedene od strane Amerike i zapadnih sila koje joj u tome pomažu. Pre nekoliko dana (to sam pominjala u drugom kontekstu, kada je u pitanju zdravstvo) na Kubi se desilo nešto neverovatno – kao što je kod nas ovo nezdravo vreme i ova klima da imamo 22 - 23 stepena u novembru mesecu, kod njih šok, odjedanput devet stepeni prošle nedelje, u sredu ili četvrtak. Čitava država se podigla na noge zato što treba da štite i svoje biljne i životinjske vrste, ali i da štite građane. Pored toga što su imali onu nesreću sa ona dva uragana... I to je pitanje, vi znate da sve to što dobijaju iz vazduha dolazi od strane tih neprijatelja ne samo Kube nego čitavog čovečanstva, a to su NASA i NATO i svi oni koji rade na uništavanju naroda koji ne žele da im se pridruže u njihovim pohodima. Vi vidite koliko su oni odgovorni kada je tamo svako, od deteta do najstarijeg stanovnika, preko svakog državnog organa, znao tog dana šta treba da radi, podigla se cela zemlja na noge. Ovde se ljudi guše, umiru u Pančevu, u drugim krajevima Srbije, imamo erozije rečnih korita, imamo zagađene reke, bacanje stočnog i drugog otpada po rekama... (Predsednik: Vreme.) Završavam. Znam za dolinu Zapadne Morave, jer često posećujem taj kraj svog porekla, a da ne govorim o drugim krajevima gde je izuzetno teška situacija. Ne prihvatate amandman kolege koji je zaista imao najbolju nameru da se bar pokaže neki pomak i da se izdvoje veća sredstva za zaštitu životne sredine. Hvala vam i izvinite što sam prekoračila ovih 50 sekundi.
Gospodin Milan Dimitrijević, ili ćete prvo vi? Vaša poslanička grupa ima još sedam minuta, kako god se dogovorite ko će prvo.
Gospođo predsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nešto o razlogu podnošenja ovog amandmana, dužan sam da javnost Srbije, a i vas poslanike izvestim o načinu finansiranja zaštite životne sredine i šta je to što je kod nas zakonska regulativa. Dakle, finansiranje zaštite životne sredine se vrši iz budžeta Republike Srbije, od prihoda i naknada od taksi i od donacija međunarodnih organizacija i drugih država. To dosta lepo zvuči, ali treba imati u vidu da iz budžeta to iznosi svega 0,23%. Iz taksi i drugih prihoda izdvoji se 1,65% bruto nacionalnog dohotka, ali životna sredina dobije 0,05%, donacije međunarodnih organizacija iznose 0,02% i onda dobijamo tu cifru od 0,23% koliko se kod nas izdvaja za zaštitu životne sredine. Poznato je da je minimum zaštićenih površina u Evropi preko 8%. Nigde u Evropi ne postoji nijedna država koja ima ispod 8% zaštićenih površina, a mi smo spali na jednu cifru koja iznosi nepunih 6,5%. Napad na zdravo životno stanište se vrši na nekoliko načina: prekomernom sečom šuma, krčenjem šuma, iskorišćavanjem tog zemljišta u poljoprivredne svrhe. Poslednjih godina, što je kod nas naročito izraženo, to se obavlja putem tzv. planinskog turizma. Reč je o Staroj planini. Stara planina je zaštićeno prirodno dobro u Republici Srbiji i u njoj je registrovano 1195 vrsta biljaka, 203 vrste ptica, preko 30 vrsta sisara i više od 50 vrsta biljaka koje predstavljaju evropsku vrednost. Šta mi radimo? Umesto da čuvamo i negujemo te stvari, mi smo krenuli u planinski turizam dosta neselektivno, nekritično, ne obazirući se na to da to nije samo naša svojina nego svojina i svih ostalih naroda Evrope; mi tu Staru planinu delimo sa drugim republikama, sa Republikom Bugarskom. Nije to samo kada je u pitanju Stara planina, isti je slučaj i sa Kopaonikom, a da ne govorim o divljoj gradnji. Na kraju krajeva, kada se posmatra to kompletno stanje zaštite životne sredine dođe se do jedne tužne činjenice koliko se to odražava na zdravstveno stanje stanovništva Srbije. U ovom trenutku u Republici Srbiji imamo podatak da je 24,5% vode iz vodovoda što hemijski što biološki neispravno. Dakle, odnosi se na one vode koje se kontrolišu, na gradski vodovod. Postavlja se pitanje šta je sa seoskim vodovodima i koliki je broj stanovnika koji piju hemijski, biološki ili bakteriološki neispravnu vodu. Ovim amandmanom predložio sam da se sredstva sa pozicije Republičke direkcije za vode, sa pozicije 511, gde se govori o zgradama i građevinskim objektima i ta pozicija iznosi 708 miliona, nešto više, umanje za 80 miliona, s tim što to umanjenje ne bi ugrozilo ovu poziciju, ali bi tih 80 miliona, ako bi bilo prebačeno zavodima za zaštitu prirode, učinilo dosta za Republiku Srbiju. Čini mi se da jednostavno ne postoji dobra volja. Ta dobra volja je mogla biti iskazana prihvatanjem amandmana, ta dobra volja je mogla biti iskazana i prihvatanjem nekih drugih amandmana koje su podnosili poslanici opozicije. Očigledno je da ovde nema dijaloga, dakle, nema dobre volje od strane Vlade. Meni je žao... Danas je gospodin Oliver Dulić bio na Odboru za zaštitu životne sredine, pročitao sam mu ovaj amandman i pročitao sam obrazloženje Vlade. Sada ne bih komentarisao, zato što bi to bilo vrlo ružno, kakvi su odnosi u Vladi što se tiče opšte politike, ko na koju stranu vuče, zašto se ovakvi amandmani ne prihvataju. To je problem Vlade i to će biti ishodište politike koju trenutno vodi ova vlada, ne samo po ovom pitanju, pitanju ekologije, mnogo važnijih i temeljnijih pitanja ima u ovoj državi, opstanka države itd. Dakle, odgovor Vlade je bio da Ministarstvo za zaštitu životne sredine i prostorno planiranje nije iskazalo potrebu za dodatnim sredstvima. Ministar za ekologiju kaže potpuno suprotnu stvar. Dakle, evo vidite kako ta vlada funkcioniše. Funkcioniše u jednom neskladu, funkcioniše na jednom nedogovoru i kompletna vlada nema razumevanje za ovako važne probleme. No, pozivam sve poslanike, kako opozicije tako i pozicije, da u danu za glasanje stave prst na čelo, da razmisle koliko je ovo važna tema, jer životni prostor kojim mi raspolažemo delimo i sa drugim državama i sa drugim narodima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, izvolite. Gospodin Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, dobro veče i dobro došli u salu Narodne skupštine Republike Srbije, nećemo praviti talase u znak oduševljenja što ste večeras sa nama, kao što narod kaže - što bliže zori, gosti sve bolji. Reklamiram povredu Poslovnika, članova 104. i 226. Ako niste imali priliku da pratite današnje zasedanje, da vas obavestim da su Vlada Republike Srbije i ministar finansija prekršili Zakon o budžetskom sistemu. Da vas upoznam sa detaljima tog zakona: 15. oktobra ministar finansija dostavlja Vladi nacrt budžeta Republike Srbije i finansijske planove organizacija obaveznog socijalnog osiguranja; 1. novembra Vlada usvaja predlog budžeta Republike Srbije i dostavlja ga, zajedno sa memorandumom, Narodnoj skupštini. Rokovi iz ovog člana predstavljaju krajnji rok u budžetskom kalendaru. Danas smo čuli da je Vlada prekršila zakon i da postoje vladini rokovi i rokovi Narodne skupštine Republike Srbije. Želim da vam kažem da postoje samo zakonski rokovi i molim vas da vi kao eminentni pravnik objasnite gospođi Gordani Čomić da nije dobro protumačila naše primedbe danas i da nam je dala obaveštenje koje nije u skladu sa zakonom. Demokratska stranka Srbije vas je danima upozoravala da postoji mogućnost da prekršite zakon; to smo radili i u četvrtak, i u petak, a danas nam nećete zameriti što smo samo to potvrdili. Na najgrublji mogući način je danas ugroženo i dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije, prekršena je njena nezavisnost i ustavni položaj Skupštine Srbije. Nismo tražili da budžet stigne u Skupštinu pre roka, već da stigne u skladu sa zakonskim rokovima, a to je bio 1. novembar. Očigledno je da za vas i za ministarku Dianu Dragutinović nema krize, ministarka nas nije udostojila danas ni da se pojavi u Skupštini Republike Srbije, uopšte se nije pojavila, nije došla. Vi ste se danas bavili Poslovnikom, a ja vam predlažem da pitate otpuštene radnike u Tehničkom remontnom zavodu u Čačku i u mnogim firmama u Srbiji da li za njih postoji kriza ili ne. Hvala vam najlepše.
Zahvaljujem, gospodine Petkoviću. Imala sam državnih obaveza i jednu privatnu, krajnje ličnu, obavezu, ali sam pratila zasedanje koliko je god bilo moguće. Gospodin Nikolić, a zatim gospodin Maraš.
Poštovani narodni poslanici, javljam se takođe po članovima 225. i 226. i takođe imam potrebu, s obzirom na to da nismo imali priliku da vas danas vidimo, ovde ste došli tek pre nekih pola sata, da vas informišem da je danas bio rok, zapravo 1. novembra je Vlada bila u obavezi da dostavi predlog budžeta. Vi ste, gospođo Đukić-Dejanović, kao prva među nama, dakle, kao predsednik ovog parlamenta, u obavezi da u ime svih poslanika, u ime parlamenta izdejstvujete da Vlada na vreme dostavi predlog budžeta, u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, do 1. novembra. Vi o tome napadno ćutite. Kada predsednik parlamenta ćuti u odnosu na izvršnu vlast, u odnosu na Vladu, onda to jasno sugeriše dominantnu poziciju Vlade u odnosu na parlament. Vi na to pristajete, to je vaša interesna manjina; mi na to ne želimo da pristanemo, jer to nije dobro za državu. Ali ste zato imali vremena da u vreme vikenda, a podsetiću vas da smo mi radili u petak uveče i u subotu u noć... dakle, dali ste sebi za pravo da date izjavu da poslanici ne smeju da blokiraju državu. Izvinite, ko blokira ovde državu? Da li Vlada koja ne dostavlja budžetski predlog, a vi o tome ćutite, ali vam smeta ako narodni poslanici izlaze za ovu govornicu, diskutuju o amandmanima, ako to nije u skladu sa vašim propisanim pravilima da, ne znam, 15 zakona završite za tri dana. Onda optužujete poslanike opozicije da vrše opstrukciju parlamenta. Obično u demokratskim državama opozicija napada vlast i to je sasvim normalno. Nešto ne valja i nešto je trulo u državi kada vlast počne da napada opoziciju, što vi činite. Toga smo se naslušali tokom devedesetih godina. Hoću da verujem da ste se zaista promenili i da to više nećete raditi, dakle, da nećete napadati opozicione poslanike. Vi ovde kažete da građani Srbije u budućnosti neće praštati narodnim poslanicima ukoliko oni, sledeći svoje partikularne stranačke interese, budu opstruirali rad parlamenta, sprečavali ekonomski razvoj i evropske integracije zemlje. Da vam kažem, kada sam se učlanio u Demokratsku stranku 1990. godine i kada sam bio jedan od osnivača Demokratske stranke Srbije 1992. godine jasno sam bio opredeljen za evropske integracije. Nemojte, molim vas, da poslanicima Demokratske stranke Srbije spočitavate da koče evropske integracije. (Predsednik: Vreme.) Vi ste, koliko znam, opredeljeni za evropske integracije i postali ste evropejac tek pre neka tri meseca. Onda, znate šta ste još ovde rekli - da ćemo mi raditi usklađivanje... (Predsednik: Gospodine Nikoliću, vreme.) Završavam. Ili želite da se ponovo javim? Da ćemo raditi, da će zakonodavna aktivnost u tri oblasti... Pazite, vi ste isprovocirani zato što je evropska komisija rekla da evropski parlament koči reforme u ovoj državi, a to je takođe optužba od strane vlasti. Ovde vlast kreće u obračun sa opozicijom na jedan vrlo neregularan i nedemokratski način. Kažete da ćemo raditi na usklađivanju sistema sa evropskim zakonodavstvom. Toliko o vašem poznavanju evropskih vrednosti. Želim ovde da vam dam javnu lekciju da ne postoji evropsko zakonodavstvo, da postoji samo zakonodavstvo evropskih država i da se zakoni razlikuju od države do države u Evropi. Znate, ako postanete instant evropejac, onda savladajte barem osnovne lekcije. Ne postoji evropsko zakonodavstvo. Donošenje sistemskih zakona - zašto ih ne predlažete na vreme? Predlažite ih na vreme, dajte dovoljno vremena, uvek se možemo dogovoriti koliko to može da traje i u kom roku možemo da raspravljamo o tim zakonima. (Predsednik: Možete li privesti kraju, molim vas?) Neće biti nikakvih problema. Dakle, vi ste ugrozili dostojanstvo ovog parlamenta zato što od vas nismo čuli ni glasa, a Vlada nije uradila svoj posao, zakon propisala, tj. nije dostavila budžet. Hvala.
Gospodine Nikoliću, zahvaljujem. Moje informacije su da je Vlada prošle godine 30. novembra dostavila budžet parlamentu. Za reč se javio gospodin Maraš, po Poslovniku.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, velika je greška ovo što ste sada rekli. Ja sam to već danas govorio. To što je prethodna vlada premijera Koštunice, u kojoj je takođe bila Demokratska stranka, kršila Zakon o budžetskom sistemu nije opravdanje za vas. Danas je to vaš poslanik Petronijević rekao. To uopšte nije opravdanje za vas. Član 104, povređeno je dostojanstvo Skupštine i svih narodnih poslanika. Tražim od vas da se izvinite, predsednice, zbog izjave koju ste dali u medijima. Ne možete da optužujete poslanike opozicije da koče ovu državu u donošenju zakona. Vlada koči ovu državu u donošenju zakona zato što svaki zakon dobijamo sa velikim zakašnjenjem. Mi smo dobili juče ili prekjuče 14 zakona koje treba da pročitamo za sredu, a radili smo u petak 14 sati, ne znam koliko ćemo danas raditi. Tražim od vas da se izvinite svim poslanicima u Skupštini. Mi ne kršimo i ne kočimo ništa. To što je rekao gospodin Đelić, moram to da kažem, koji je više puta slagao javnost u ovoj zemlji - mi ćemo se pridružiti Evropskoj uniji tada i tada, da ćemo potpisati Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju tada i tada, da će se aktivirati trgovinski sporazum sa Evropom tada i tada, od toga ništa nije bilo. I on će nama da drži lekcije da mi nešto kočimo? U prošlom sazivu gospodin Đelić je bio potpredsednik Vlade, čovek je imao 30 i nešto savetnika, bahatih, i on će nama da drži lekcije. Sedimo ovde, čitamo, radimo, pišemo amandmane, želimo nešto da popravimo. Molim vas da opomenete one koji dobacuju. To je manir vaše potpredsednice, pa molim i vas da izreknete opomenu onom poslaniku koji dobacuje. Opstrukcija je kada Vlada ne da na vreme zakon o budžetu. Opstrukcija je kada Vlada ne da na vreme zakon o rebalansu budžeta. Zašto ne kažete otvoreno - čekamo da nam MMF kaže. Super, ja bih to pozdravio. Oni će malo dovesti u red ovu rasipničku vladu. Ali, bojim se da tu neće biti nikakvog efekta nakon razgovara sa njima, da će se opet ovi bahati potpredsednici Vlade, Dinkić i Đelić, širiti u svojim ministarstvima. Ali, vi ste nama ovde najodgovorniji. Ne ulazim u to gde ste bili, pretpostavljam da ste radili stvari koje su u opisu funkcije predsednika Skupštine. Ne morate ovde stalno da sedite, mada više volim kada vi sedite, bar se sa vama sve poslaničke grupe mogu dogovoriti o načinu rada. Ali, morate da se izvinite poslanicima, zaista ste nas uvredili. Mi ovde radimo i radimo onim tempom kojim nam Vlada dostavlja zakone. To je vaša dužnost, predsednice, da zaštitite Narodnu skupštinu, a ne da mi služimo Vladi. Vlada treba da služi nama, mi smo je izabrali, odnosno vi, ali Skupština je izabrala. Još jednom zahtevam od vas da se izvinite poslanicima, jer ste nas stvarno uvredili onim što ste izjavili u intervjuu, verujem da iza toga stojite - da mi kočimo državu. Hvala.
Gospodine Maraš, Vlada je bila u obavezi, po zakonu, da do 1. novembra dostavi parlamentu Predlog budžeta. Činjenica je da smo mi u obavezi da budžet donesemo do 15. decembra. Moje ingerencije su u okviru nadležnosti Skupštine i ja mogu obećati da ćemo mi ovde učiniti sve da, čim budžet bude dostavljen, u regularnom roku uradimo svoj posao. Pretpostavljam da govorim i u vaše i u svoje ime. Što se tiče izvinjenja, uvek kada se bilo koji poslanik oseti povređenim, ja mu se izvinjavam. Nemojte mi baš pisati, ali ako hoćete, napišite rečenicu koju treba da kažem. Ako sam povredila bilo kog poslanika, uvek sam spremna da kažem - izvinite, čak i ako nije dobro shvaćeno to što sam rekla. Evo, to i sada činim. Po Poslovniku se za reč javio gospodin Nikolić, pa Šormaz. Mislila sam da smo se dogovorili o svemu ovome, ali izvolite.
Zarad javnosti, da budemo krajnje precizni, u Zakonu o budžetskom sistemu u članu 14, koji govori o budžetskom kalendaru, piše, ja ću vam precizno reći, da do 15. oktobra ministar dostavlja Vladi nacrt budžeta Republike i finansijske planove organizacija obaveznog socijalnog osiguranja itd., tako da je ministar finansija u obavezi da uradi budžet, da ga usaglasi sa ostalim ministarstvima i da ga, na osnovu takvog usklađivanja, dostavi parlamentu. Dakle, da budemo krajnje precizni, vi kažete da, koliko vam se čini, ni prošle godine nije dostavljeno na vreme. Da, to nije uradio tadašnji ministar finansija, sadašnji premijer - gospodin Cvetković. Ali je zato ta vlada i najurena od strane Vojislava Koštunice, jer to nije bila dobra vlada i to nije bila efikasna vlada. Znam da u ovoj vladi nema, hvala bogu, Vojislava Koštunice, pa nema potrebe da vas najuri, ali ovo je jedan prvi, temeljni znak da će se ova vlada urušiti sama od sebe, i to vrlo brzo. Dakle, raspravljamo o rebalansu, 3. je novembar, terate nas da radimo do prvih jutarnjih sati, ko zna kada će stići budžet. Guverner kaže - bolje i da kasni budžet ne znam koliko, samo da je to dobar budžet. Budžet će vam biti u totalnoj, apsolutnoj suprotnosti sa rebalansom budžeta. Imate predizborna obećanja, prevarili ste građane, sada to ne možete da ostvarite. Ono što je takođe važno, ovaj parlament od svog osnivanja ne može da usvoji nijednu rezoluciju o Kosovu i Metohiji. Dakle, ovaj parlament se neozbiljno odnosi prema svojim građanima i prema Srbiji kao državi. To je sramota. Sramota je da na sednice Odbora za Kosovo i Metohiju ne dolaze poslanici pozicije i da kvare kvorum. Da li je to ono što ste vi izjavili u tom intervjuu - da poslanici ne smeju da blokiraju državu? Evo, sada ću se složiti sa vama. Ali, to rade poslanici vlasti kada je u pitanju misija Euleksa i kada je u pitanju adekvatan odgovor države po pitanju Kosova i Metohije i proglašene nezavisnosti na Kosovu i Metohiji. Dakle, poslanici pozicije, a vi ste predsednik i vi predsedavate tim poslanicima i vi predstavljate te poslanike. Onda se setite, da li vam to neko kaže, da li vam je neko rekao - znate, Evropska komisija će negativno da se izrazi o radu parlamenta, onda vi brže-bolje date jednu izjavu kako je parlament, u skladu sa onim što je rekao ministar Đelić, neka crna rupa. To nema nigde na svetu, niti u Evropi, da se jedan ministar izražava na taj način o parlamentu. Vi o tome ćutite, umesto da kažete i tom ministru Đeliću - vodite računa šta pričate, vi nemate prava da pričate. Vi treba da štitite ovaj parlament. Mislio sam da ćete nas zaštititi, ali vi to ne činite. Dakle, da stvar bude jasna, rad Skupštine ili, kako ste vi formulisali, onaj ko blokira državu su poslanici pozicije, a ne opozicije. Mi radimo svoj posao, a Vlada u velikoj meri na najvažnijem zadatku, a to je budžet, takođe trenutno blokira državu. Poslanici pozicije ne rade ništa i ne čine ništa da opomenu Vladu šta to ona radi. Ko je onda odgovoran u ovoj državi? Vi ste odgovorni, a ta vaša ćutnja povodom tih stvari govori, da ponovim, o dominantnoj poziciji izvršne vlasti nad zakonodavnom. To nije dobro. Postojali su ovde predsednici parlamenta posle 2000. godine koji su znali da štite dignitet ovog parlamenta. I, kada je god tako bilo... Neću nabrajati, neću reći ko je, nije pripadnik DSS-a, ali je tada imao podršku DSS-a, jer je štitio integritet ovog parlamenta.
Efikasnost rada je jedan od načina koji nam podiže nivo dominantnosti, gospodine Nikoliću. Reč ima gospodin Šormaz, pa ćete vi.
Takođe po članu 104. Predsednice, mislim da ste naravno vi ti koji ste izazvali ovo što se sada događa, pre svega vašom izjavom. Vi ste dali neku vrstu izvinjenja posle onoga što je rekao narodni poslanik Maraš; ja sam povređen vašom izjavom, ali ne prihvatam to vaše izvinjenje. Mislim da bi trebalo da na isti način na koji ste dali izjavu, znači, pred kamerama i pred sredstvima javnog informisanja, kažete da ste pogrešili, da zaštitite integritet parlamenta na takav način i da opomente Vladu da kasni. Garantujem vam, bio sam poslanik u tom sazivu parlamenta, da bi to, iako je pripadao poslaničkoj većini, recimo, Predrag Marković kao predsednik Narodne skupštine u ono vreme uradio. Ovde je u pitanju i to što ste vi iz SPS-a odjednom postali, kako bi rekao naš narod, evromeraklije, preko noći, odjednom ste postali evrofanatici veći nego DS i odjednom je sve to za vas prihvatljivo, ali na rečima. Na rečima, ali kad su dela u pitanju kandidat za direktora železnice je čovek koji je nosio u torbama pare na Kipar, po sopstvenom priznanju, u vreme Slobodana Miloševića, kao svedok na suđenju Mihalju Kertesu. To je ta evropska Srbija koju je obećala Demokratska stranka, koja je rekla da ako oni ne pobede sve ostalo ide u mrak, sve ostalo vodi u devedesete, a onda čovek iz devedesetih - kandidat za direktora Železnica Srbije. To je taj novi evroentuzijazam koji vi donosite i onda držite nama predavanje. Znate, u vreme kada smo mi bili poslanička većina, opet vam kažem, doneto je 266 zakona, svi su od strane Evropske unije pohvaljeni. U istom sazivu je donet Ustav, tri rezolucije o Kosovu i Metohiji, mnogo odluka o izboru sudija, razrešavanju sudija, odlučivanje o imunitetu. Opozicija je glasala za nemali broj tih zakona i bila je mirnija situacija nego u ovom sazivu parlamenta. Može da se radi, ali treba da se zna da se radi. Ne može da se radi ako Vlada em uvek kasni sa predlozima zakona, em šalje loše zakone u proceduru. Normalno je da ćete imati mnogo amandmana. Rekao sam, u Poljskoj na budžet dođe 900 amandmana. Vama je došlo 84 i vi kažete da opozicija vrši opstrukciju. To je potpuno besmisleno. Opozicija radi svoj posao, a vi očigledno niste sposobni da ga radite na pravi način. I, nema potrebe da se ovde nama izvinjavate, nego recite javnosti Srbije da ste pogrešili i zaštitite parlament od neodgovorne Vlade koja kasni sa najvažnijim zakonom, sa budžetom za sledeću godinu.
Nisam se vama izvinila. Gospodin Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, člana 84 - dostojanstvo Skupštine Republike Srbije. Naime, ceo dan imamo raspravu vezanu za nametanje rada ovom parlamentu. Prema predlozima zakona koji nam svakodnevno stižu, o kojima treba da raspravljamo, vidimo da Vlada Srbije jednostavno nameće parlamentu, a nikako da parlament kontroliše Vladu Srbije, što bi bilo normalno. Posmatrajući rad parlamenta, da ne govorim o izjavama kako opozicija vrši opstrukciju ovog parlamenta, što je neistina, posmatrajući rad parlamenta, posebno poslednja dva-tri meseca, vidimo da se negde žuri, ide se zbrda-zdola, da se nešto progura na mišiće. To nije dobro ni zbog samih zakona, odnosno zakonskih projekata koje mi ovde usvajamo, a nije dobro ni za poslanike koji treba da se pripreme i stručno da govore o predloženim zakonima. Videli smo predlog za sledeću sednicu Narodne skupštine koja je zakazana za 5. novembar u 12.00 časova; pored predloga seta zakona o pravosuđu (tu imam neko razumevanje, povezano je nekoliko tačaka, a ukupno ih ima 14), imamo i predloge mnogih zakona koji veze nemaju sa ovim setom zakona; ide se redom do tačke 14, a to je Predlog zakona o udruženjima. Mlađan Dinkić želi već dve godine da nam proturi zakon o udruženjima, a iza toga se mnogo šta krije, što možda nije moglo da se proturi i da prođe u prethodnim zakonskim projektima; pre svega se radi o nevladinim organizacijama, sektama i ko zna o čemu, to ćete videti kada budete čitali ovaj zakonski projekat, predlog. Ako poslanik danas primi ovaj set zakona od 14 zakona, mislim da teško može da se za nepunih 40 časova pripremi za rad. To je mnogo i za ovu ekspertsku grupu iz G17 plus koji se hvale da mnogo znaju i da su eksperti, a vidimo da njihovi predlozi idu direktno na štetu građana Srbije. Zbog toga želim da sa ove govornice obavestim javnost da ovaj parlament radi na o-ruk, radi van Poslovnika Skupštine Republike Srbije. Zato opozicija ima pravo da se buni i imamo pravo da tražimo da nam se zakonski projekti dostave na vreme. Hvala.
Bila sam dužna da sve ove zakone o kojima ste vi govorili, uključujući i tačku 14, predložim Skupštini. Dnevni red će usvojiti poslanici. Prosto, morala sam da poštujem Poslovnik i da nastavim postupak i proceduru koja je započeta onog momenta kada su stigli zakoni ovde, a o dnevnom redu će se izjasniti poslanici na sednici. Da li će zakon o kome ste vi govorili ući u dnevni red ove sednice, to ćete vi odlučiti. Na član 5. razdele 15 i 27 amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospodin Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, podneo sam amandman iz više razloga baš na sredstva koja su opredelili u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. (Predsednik: Gospodine Maraš, izvinite, samo da ipak upoznam poslanike da je ministar Jasna Matić ovde među nama i gospodin Maraš se njoj obratio.) Super je što je tu neko od predstavnika Vlade, međutim, zaista ne znam kako bi gospođa koja je ministar telekomunikacija mogla da nam da odgovore na pitanja koja ovde postavljamo, još nismo došli do teme poskupljenja impulsa i telefonske pretplate. Mislim da je nekorektno od strane Vlade što ovde nije ministarka finansija, premijer ili ministar za ekonomiju i regionalni razvoj. Podneo sam amandman na ovaj razdeo, kad su u pitanju sredstva koja su opredeljena za ovo ministarstvo, iz više razloga. Prvo, u ime LDP-a smo to isticali kad je bila formirana Vlada i kad je donošen Zakon o ministarstvima, to je najglomaznije ministarstvo. Naravno, sledstveno tome, videli smo i koliki je broj državnih sekretara, pomoćnika. Mi smo čuli jedan netačan demanti od strane poslanika G17 kroz medije, da nije tačno da gospodin Dinkić ima šest državnih sekretara, 11 pomoćnika. Međutim, taj podatak se nalazio na sajtu Vlade. Ali, ni to ne bi bio problem da to ministarstvo u nečemu doprinosi ovoj državi. Tačno, gospodine Krasiću, doprinosi samo enormnom trošenju, bahatom trošenju. Pogledajte, samo za skijališta u budžetu Republike Srbije u ovoj godini izdvojeno je 15 miliona evra. To je suma koja bi imala opravdanje da je država Srbija zemlja u kojoj treba da nadogradimo dobar život koji imamo. Nažalost, nismo u takvoj situaciji. Građani nisu u takvoj situaciji, građani su svedoci svakodnevnih poskupljenja ili najave poskupljenja koja nisu u jednocifrenim procentima, nego su izražena u desetinama procenata. Pokušavali smo, kada je bila rasprava u načelu i kada je u pitanju rasprava o pojedinostima, da ukažemo na potpunu nelogičnost da se rebalansom budžeta podižu penzije, što pozdravljamo, ali da se isto tako sredstva troše nemilice, odnosno da je javna potrošnja izrazito visoka. Mislimo da postoje ministarstva kojima sigurno mogu da se skrešu sredstva, koja su neverovatno velika. Podvlačim, za to ministarstvo budžetom je predviđeno 35 ili 36 milijardi. Mislimo da zaista više nema opravdanja da postoji Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan. Kao i ovo Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj o kome sam govorio, i Ministarstvo za NIP ima veliki broj projekata koje ili ne počinje ili ne završava ili se, kao što je i sama Vlada rekla, kasni sa izvršenjem određenih projekata. Često se ti projekti prepliću, odnosno rad ministarstava se prepliće i mislimo da to, kao što bi rekla predsednica Skupštine, usporava, koči napredak ove zemlje. Imamo jednu stavku koju bih zaista voleo da mi neko objasni. Nažalost, mislim da ovde nema ko to trenutno da objasni, ali želeo bih da insistiram da se ukine sledeća stavka, a to je da je pet miliona odvojeno za dotacije nevladinim organizacijama od strane NIP-a, odnosno tog ministarstva. Stvarno bih voleo da neko objasni šta je to, kakve su to dotacije koje NIP daje nevladinim organizacijama? Imate slučajeve da se kroz raznorazne stavke omogućava, neću da kažem trošenje sredstava na nezakonit način, ali trošenje sredstava koje nema opravdanja. Stvarno bih voleo da mi neko objasni, konsultovao sam i kolege oko sebe da li oni imaju predstavu šta ovo predstavlja, šta ovo znači - pet miliona dinara ide nevladinim organizacijama u vidu raznoraznih dotacija. I prethodnih dana sam govorio o nekim nerazumnim trošenjima od strane NIP-a. Interesantno je da se i NIP i svako ministarstvo koje ima užasno velik budžet, ničim opravdan, nalazi u rukama jedne partije. Mogu da razumem tu političku grupaciju koja želi da kontroliše tokove novca, međutim, problem je što se to njima dozvoljava. Imaćete velike probleme. Siguran sam da ste i vi svesni da se kroz ova dva ministarstva pokazuje fantastična koncentracija sile i moći u rukama jedne političke partije, odnosno njihovog predsednika. U izbornoj kampanji bili smo svedoci svakakvih obećanja, za koja je svako razumeo da ne mogu da se ostvare. Stalno to podvlačim. Ono što je gore od nerealnih obećanja, to je pokušaj da se ona ostvare. Znači, trošenje, trošenje, nerazumno trošenje. Tražite od nas građana da stežemo kaiš. Naravno da mi poslanici nismo u istoj situaciji kao penzioneri koji imaju osam, deset, dvadeset ili trideset hiljada, sve je to sitno, ali i nas pogađaju ova poskupljenja, a pogotovu nas pogađaju obrazloženja ovih poskupljenja. Takođe, ovo Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj ima, maltene, potpredsedničko mesto koje se poklapa sa ovim ministarstvom. O tome smo govorili. Naša je želja bila da se ukine taj potpredsednički kabinet, iz prostog razloga što je to opet gomilanje zaposlenih, što je to pokušaj da se maksimalno raširi moć onoga ko kontroliše finansije u ovoj državi, odnosno onoga ko kontroliše projekte koji treba da se ostvare, koji strahovito puno koštaju i koji, nažalost, pre svega koštaju poreske obveznike i građane države. Zaista ne vidimo nikakav boljitak. Verujem da bi svako u ovoj sali najviše voleo da sklapanje ugovora sa "Fijatom" donese boljitak ovoj državi, da bude novih radnih mesta i, naravno, aplaudirali bismo onome ko tako nešto uspe da uradi. Naravno da bismo želeli da to ne bude usamljen primer. Svaki put kada se tako nešto dogodi naravno da će svi to da pozdrave, ukoliko to bude zaista tako kao što se predstavlja da jeste. Imamo osnovanu sumnju da ne verujemo u tako nešto. Taj isti čovek je obećao hiljadu evra građanima na osnovu akcija. Sada dolazimo u situaciju da njemu, i ne samo njemu iz Vlade, kao opravdanje za to što neće moći da ispuni svoja obećanja, kao kec na deset, što bi rekli stariji, dolazi ova ekonomska svetska kriza. Ali, i tu imamo primedbu zato što reakcija onih koji vode ovu državu, odnosno izvršne vlasti i guvernera, nije bila adekvatna, bila je prilično usporena i, po nama iz LDP-a, bojim se, sve konsekvence će se osetiti u toku 2009. i 2010. godine. Zaista nekad osetim veliko olakšanje kada vidim da Vlada odbije neki amandman, iz prostog razloga što znam da oni koji ga odbijaju znaju da je razuman, znaju da je i ekonomski opravdan, ali da ne žele da ga prihvate zato što bi se zamerili jednom od koalicionih partnera. Pozivam vas, brzo će doći decembar, brzo će doći budžet pred narodne poslanike, pozivam predsednicu Skupštine da učini sve da budžet dobijemo bar desetak dana pre rasprave i da ne bude kao protekla dva puta - dobijemo ga u petak popodne, a u ponedeljak treba da raspravljamo o njemu i da pišemo amandmane itd. Takođe vas pozivam da u tom budžetu, ako već odlažemo njegov dolazak u Narodnu skupštinu pred poslanike zbog toga što traju pregovori sa MMF-om, uvažite sugestije MMF-a, iz prostog razloga što njihov zadatak jeste da pokušaju da skrešu javnu potrošnju koja je ovde zaista velika. Ne znamo kakav je epilog razgovora koji su oni danas vodilisa potpredsednikom Vlade gospodinom Krkobabićem, da li su pokušali da utiču na njega kada su u pitanju penzije, da li su pokušali da obodre ono što je on izjavio pre neki dan. Voleli bismo da se, pre svega, izvrši pritisak na one ministre koji bahato troše novac, koji gomilaju svoj državni aparat, koji, kao ova dva ministarstva, pokušavaju da realizuju projekte za koje i sami znaju u početku da neće biti realizovani ili da će njihova realizacija doći daleko kasnije od onoga što je predviđeno. Još jednom, podvlačim da mi iz LDP-a smatramo da je Ministarstvo za NIP nepotrebno. Smatramo da se sredstva kroz njega pogrešno usmeravaju, pogrešno troše i da projekte za koje je zaduženo Ministarstvo za NIP, koje ono odobrava i sve ostalo, nisu projekti koji donose boljitak, odnosno koji se na vreme završavaju, da sad ne ponavljam ono što sam rekao. Takođe smatramo da ovom ministarstvu, kao što smo napisali u amandmanu, Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj ne trebaju tolika sredstva, pogotovo ne trebaju tolika sredstva za skijališta Srbije. To što ministar Dinkić voli da se skija, to je super, ali to ne mora da radi na trošak građana Srbije. Sigurno se svi sećate predsedničke izborne kampanje - gde god se desio saobraćajni udes a gde ima snega, tu se pojavljivao Mlađan Dinkić i obećavao da će izgraditi žičare, da će tu nići hoteli. Mislim da morate da učinite sve da ga obuzdate. Građani trpe. Pored mene sede kolege iz DSS-a, znam koliko su dok su bili u vlasti, po njihovoj priči, trpeli gospodina Dinkića i sve njegove hirove, koji zaista puno koštaju građane ove države. Sve što možete učiniti jeste da to potpredsedničko mesto koje je predviđeno za gospodina Dinkića i ta sredstva u iznosu od par desetina miliona dinara za ovu godinu ne postoje. To je trošak za ovu državu. Prošli put sam pričao sa gospodom penionerima ovde sa skupštinske govornice, oni su klimali glavom - da ucene kada je u pitanju ovaj rebalans budžeta, neka se izbriše to mesto potpredsednika, biće više para i za penzije. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Stevanović, a zatim gospodin Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se povodom ovog amandmana i hteo bih svakako da iskoristim, u tom kontekstu, i svoje pravo po Poslovniku da dobijem jedno obaveštenje ili jednu informaciju od predstavnika Vlade. Gospođa ministar mi neće zameriti, voleo bih da je neko drugi tu, mislim da bi oni bili kompetentniji da nam daju određene odgovore, ali dobro, u svakom slučaju se obraćam Vladi. Gospodin Maraš je ovde izneo niz činjenica koje svakako, rekao bih, odgovaraju istini. One se odnose na bahate troškove pojedinih ministara i ministarstava, a to se naravno odnosi, pre svega, na gospodina Dinkića, nekada ministra u Ministarstvu za regionalni razvoj, danas potpredsednika Vlade. Na ovo me je nagnala jedna priča koju je jutros jedan od kolega narodnih poslanika iz Nove Srbije izneo pred vas poslanike. Ono što je zapanjujuće jeste činjenica da predstavnik Vlade koji je tada sedeo tu, gospodin Milosavljević, nije reagovao, izostala je svaka reakcija. Naravno, ja nisam očekivao da se gospodin Milosavljević zabrine, ali je mogao bar da se zainteresuje zbog činjenica koje je gospodin Mojsilović izneo. Stvar se konkretno odnosi na jednu grinfild investiciju koja je takođe promašaj i rezultat bahatog ponašanja, pre svega ministra Dinkića i tadašnjeg ministra za NIP gospodina Đilasa. Stvar ne bi bila skandalozna da se najviši državni funkcioneri tada nisu uvukli u tu priču, ali opravdanje za tako nešto je činjenica da je to bilo u jeku predizborne kampanje ili u funkciji neke od predizbornih kampanja koje smo proteklih godinu, godinu i po dana imali. Pre petnaestak meseci, to ste jutros mogli da čujete, oba ova visoka funkcionera države su došla u Vranje i položila kamen-temeljac za tu, po evropskim standardima, grinfild investiciju za fabriku tekstila "Zamber" u Vranju i građanima Vranja obećali 3000 radnih mesta. Danas, 15 meseci posle svega toga pola krovne konstrukcije je odneto, izvođač radova je ostao uskraćen za oko milion evra. Koliko smo mogli da čujemo, država je u tu investiciju utrošila oko tri miliona evra. To je sad stalo, pola konstrukcije je odneto, onaj ostatak, odnosno druga polovina je urasla u travu i korov, i nikom ništa. U celu tu priču bila je involvirana i SIEPA, takođe agencija na grbači države; kakav je smisao postojanja ne znam, efekti su očigledni, konkretno u Vranju. Ja mogu da razumem da je gospodin Milosavljević određen procenat glasova u Vranju dobio. Mi smo posle toga napravili rezultate kakve do tada u Vranju nikada niste napravili. To je u tom trenutku dalo efekta, ali šta je sad? Ima li neke odgovornosti, ako ne tadašnje vlasti, pokažite bar malo evropskih sklonosti ili, ako već nećete, neka se u tužilaštvu, kako ste rekli danas, gospođo Kolundžija, pošto će imati za neke druge stvari pune ruke posla, ovim pozabave i ne bi bilo loše da daju neke odgovore. Ja ću konkretno od predstavnika Vlade da tražim odgovore ko je odgovoran zbog činjenice da je investicija zaustavljena, da su sredstva iz budžeta Republike Srbije utrošena uzalud. Drugo, interesuje me, bez obzira na te partnerske odnose koje je imala država i sa kim, koliko je država oštećena u tom pogledu i da li će bilo ko od predstavnika Vlade iz prethodnog saziva, koji su bili u celu tu priču umešani i odgovorni i pojavili se dole, odgovarati i polagati račune zbog toga? Zahvaljujem.
Gospodin Dragan Šormaz. Izvolite.
Odgovor Vlade na amandman na koji je podneo kolega Maraš je zaista... Ponavlja se ovakva vrsta odgovora na veći broj amandmana koje smo podneli. Već sam rekao u prepodnevnoj raspravi o amandmanu koji sam podneo da se, recimo, od skijališta prebaci novac, delom od skijališta, za Vojsku Republike Srbije; sličan je odgovor bio i za taj amandman. Evo, pogledajte kako glasi: "Amandman se ne prihvata iz razloga što su pojedine aproprijacije čije se smanjenje predlaže već izvršene u proteklom periodu, u većem iznosu od iznosa koji se amandmanom predlaže." Drugim rečima, potrošene su pare pre rebalansa. Ono što govorimo sve vreme jeste da, u stvari, rebalans treba da zakrpi rupe, papirološki, za ono što je već potrošeno, a da za to nije bilo osnova u usvojenom budžetu. To ne da nije evropski standard, to nema veze sa... To je centralnoafrički standard, možda nije ni njihov, to nema veze sa evropskim standardima, nikakve. Da ne pričamo o onom delu koji smo praktično u raspravi uhvatili (ako se već pominje tužilaštvo, mislim da bi tužilaštvo i time trebalo da se pozabavi), a to je da je Uprava za zajedničke poslove, koja se bavi administracijom, birokratijom vladinom, potrošila skoro 800 miliona dinara više nego što je to bilo predviđeno budžetom, pa se sad to rebalansom dopunjava. Ali, kako je mogla Uprava za zajedničke poslove da potroši toliko novca više? Postoji li Zakon o javnim nabavkama? Da li su oni nabavljali potreban kancelarijski materijal za Vladu više nego što je bilo predviđeno budžetom? Kako su raspisali te tendere? Kako su to uradili? Ili su zaposlili više ljudi, pa onda plate na sve to, pa onda nema novaca za penzije. Mora MMF da ubeđuje Krkobabića u nešto što mu je rečeno od strane DSS-a još onih dana kada smo mislili da pregovaramo o formiranju Vlade, a oni simulirali pregovore na zvaničnim pregovorima, a za to vreme po rupama i kafanama pregovarali sa Demokratskom strankom. Onda su napravili Vladu koja ne može da ispuni obećanja. Mi smo tada rekli - nema šanse, ljudi, da Srbija to izdrži, hajde da vidimo na koji način, da li može, kako. Ne može, evo, došlo je dotle da ne može. Ne može i sada mora MMF da ubeđuje Krkobabića u ono što mu je Koštunica rekao pre šest meseci. MMF i Svetska banka su u vreme Vlade Vojislava Koštunice Srbiju stavili na prvo mesto po reformama u regionu, na prvo mesto. Sada smo ko zna gde. Znači, nešto ne štima u toj vašoj evropskoj priči, a i vraćamo se ponovo... Naveo sam onaj primer kandidata za direktora železnice. Izgleda da se, suprotno obećanjima - bolji život, mrak ako ja ne pobedim, zaista, malo pomalo, ipak vraćamo u devedesete, ali suprotno od onoga što je obećano. Evo, za NIP traži čovek smanjenje novca. Kako kada je, isto piše, potrošeno unapred? Ali, kad je potrošeno unapred, gde je obilaznica? Te petnaestog - nema je, te šesnaestog - nema je, te dvadeset prvog - nema je, a Mrkonjić redovno obilazi gradilišta, kao devedesetih, kada je bio Slobin direktor za obnovu, i vuče investitore za ruke, izvođače radova i kaže "kaži kada će biti gotovo", a on čovek kaže "čekaj da vidim", ma "tada će biti gotovo" i čovek kaže "tada će biti gotovo" i ne bude gotovo. Bavio sam se politikom i devedesetih, 17 puta sam hapšen od strane istog režima, znam o čemu govorim, dobro sam pratio šta su radili i dobro pratim šta rade. Kao što su devedesetih na prazno obilazili i nisu završavali, tako i sada. Kada će obilaznica da bude gotova? Evromeraklije obećavaju, ali od obećanja nema ništa.
Narodni poslanik Nenad Popović podneo je amandman, sa ispravkom, na član 5. razdele 15 i 20. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da amandman, sa ispravkom, nije u skladu sa članom 5. stav 7. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? Gospodin Popović.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, jako mi je žao što Vlada nije usvojila ove amandmane, jer mislim da su od velike koristi za budućnost Srbije. Interesantno je da Vlada nije usvojila nijedan od 80 i nešto predloženih amandmana. Kada bi neko gledao sa strane, rekao bi da kod nas teče med i mleko, da ne postoji nikakva ekonomska kriza u svetu, da Srbija bruji od stranih investicija, da ovde dolaze sve strane kompanije, da "Fijat" otvara jedno 19 fabrika, da se svi slikaju u nekom predizbornom aranžmanu, ali nažalost, realnost je, pogotovo za građane Srbije, sasvim drugačija. Prvo, ovaj rebalans budžeta je rezultat koalicionog dogovora. Moram još jednom da pomenem da nemam nijednu primedbu za ministra finansija, jer ona je ovde prinuđena da ga odradi da bi zadovoljila koalicione apetite i na taj način pomogla ovoj nelogičnoj koaliciji koja je stvorena, najglomaznijoj vladi danas, sa najvećim brojem ministarstava u Evropi. Želim samo da poručim gospođi ministru, koju izuzetno cenim, cenim njen profesionalizam, integritet, i molim vas da jojprenesete, iako nije tu, da za budžet neće imati opravdanje. Ovde ga ona ima, ali ako bude prihvatala da u budžetu zadovoljava sulude ideje raznih koalicionih partnera o povećanju penzija do 70% od prosečne plate, gradnju 11 novih skijališta, ako bude podržavala preduzetništvo Vlade Republike Srbije, jer neki ministri nisu zadovoljili neke svoje ambicije u mladosti da se bave biznisom, preduzetničkim poslom, pa su rešili da krenu u biznis kada budu ministri, ali da koriste Vladu i njene pare... Mi smo jedina, to moram da ponovim zbog građana Srbije, jedina vlada u svetu koja ulazi u privatne poslove sa privatnim kompanijama u automobilskoj industriji. I to danas, kada mnogi pokušavaju da povuku svoje akcije, oni koji imaju akcije automobilske industrije prodaju akcije, pogledajte koliko padaju na berzi. Pre dve nedelje je zaustavljena trgovina akcijama "Fijata" na italijanskoj berzi, prvi put u istoriji. Zaustavlja se prodaja akcija mnogih drugih, ali to je logično, to je rezultat ekonomske krize. Vlada Republike Srbije jedina u svetu kreće u posao sa privatnim investitorima u automobilskoj industriji. Znam da se makar polovina ministara čudi ovom potezu Vlade, ali moraju da glasaju zbog opstanka ove koalicije. Čudi se 99% ekonomista u Republici Srbiji ovoj nelogičnoj investiciji - da mi ulažemo 250 miliona evra u biznis sa privatnom kompanijom u automobilskoj industriji. Želim još jednom da ponovim, "Fijat" je dobrodošao u Srbiju, sve strane kompanije su dobrodošle, ali izvolite, kao svuda u svetu, kao u Evropskoj uniji, broj jedan - grinfild investicije, ili broj dva - privatizacija. To rade sve evropske zemlje i tako rade sve avio-kompanije. Ne, u Srbiji je drugačije. Mi smo potpuno drugačiji, mi pravimo biznis, Vlada nema čime drugim da se bavi. Neće da stvara poslovni ambijent, kao što bi trebalo, nego je rešila da pokrene biznis. Znate li šta je najvažnije? Bez biznis plana. Nikada niko nije video biznis plan. Znam da u Vladi nije postojao biznis plan. Na sednici Vlade, kada je donošena odluka, nije postojao biznis plan. Čisto da vas informišem, u EU za sve investicije preko 100 miliona evra, za podsticaj, kada neke evropske države ili EU daje podsticaje preko 100 miliona evra, mora da se dobije odobrenje Evropske komisije. Kod nas bi bilo logično da ako neko dobija subvencije preko 50 miliona ili, da uzmemo kao Evropa, preko 100 miliona evra, da odobri Skupština Srbije. Da li je neko u Skupštini Srbije razgovarao o "Fijatu"? Nikada niko nije razgovarao. Da li ste videli ugovor? Na sajtu Vlade ključni elementi ugovora nisu vidljivi. Generalno, mi treba da stvorimo, država je zadužena za to da stvori ambijent za podsticaje. Slažem se, "Fijat" ili bilo kog drugog investitora treba deset godina osloboditi od poreza, treba im dati izvrsnu infrastrukturu, treba im dati razne druge podsticaje, naravno, paralelno sa ravnomernim regionalnim razvojem, da i drugi imaju isti podsticaj. Treba dati sve što država može da omogući i neka se svaka privatna kompanija, dobro je došla, bavi biznisom. Mi smo omogućili kompaniji "U.S. Steel", "Telenoru", svima, i dobro su radili, uložili su pare, stvorili su radna mesta, a "Fijatu" dajemo subvencije veće nego bilo gde u Evropi. Da dodam još jednu stvar, u EU subvencije mogu da dostignu maksimum 15% od investicije. Mi hoćemo u EU, a dajemo 35% podsticaj investicije. Da li smo mi toliko bogati da možemo to da uradimo? Postavljam pitanje da li će iste podsticaje dobiti "Prva petoletka", "Utva" iz Pančeva, "Krušik", "Viskoza" iz Loznice, EI "Niš", "14. oktobar", "Zmaj", IMT? Ova preduzeća koja sam nabrojao zapošljavaju 150.000 radnika. Da li će njihovi radnici to da osete ili neće, to je veliko pitanje. Smatram da je glavni problem ove vlade u ovom segmentu o kojem sam govorio apsolutno neshvatanje realnosti u kojoj se nalazimo, da danas ulažu ovolike pare u biznis sa privatnim kompanijama. Ono što je najvažnije, Vlada ne sme da bude preduzetnik. Još od vremena Margaret Tačer to je premisa uspešnog poslovanja svake države. Vlada treba samo da stvara izvanredne ambijente i podsticaje za ulaganje stranim investitorima, a preduzetništvom ne treba da se bavi. Ponoviću ono što sam rekao. Umesto Agencije za privatizaciju, kako je krenula ova vlada, uskoro će nam trebati agencija za upravljanje imovinom u državnom vlasništvu. Ne sumnjam da će to biti neka fiks ideja nekih ministara unutar ove koalicije. Naravno, optužujem Vladu, ali u ovoj vladi ima dobrih pojedinaca. Kao tim, Vlada radi bez ikakvog plana, ne shvatajući realne okolnosti u kojima se nalazimo. Takođe, Vlada Republike Srbije izdvaja iznos od 300 miliona dinara, u ovo vreme, namenjen preduzetničkim poduhvatima pojedinaca u turističkom biznisu. To takođe ne mogu da verujem. Svuda u svetu turističkim biznisom se bave privatne kompanije. Svuda u svetu skijališta su, ponoviću to dvadeset, trideset puta, u vlasništvu ili privatnih kompanija ili opština. Kod nas se država time bavi. To je nešto neviđeno. Moram da kažem da razgovaram redovno sa diplomatama i u Srbiji i sa političarima iz zemalja EU, iz Amerike i Rusije, verujte, svi se čude ovome. Svi shvataju da je ovo bila cena formiranja ove koalicije. Ponoviću šta je još bila cena formiranja ove koalicije, jedna velika prevara koja se desila – molim ministra finansija da prilikom pravljenja budžeta, ako već u rebalansu nije bila odgovorna za to, zaštiti svoj profesionalni integritet i ne dozvoli ova suluda obećanja – penzije koje će doći do nivoa od 70% od prosečne plate. To je laž, to je prevara. Nemam drugu reč. Ko kaže, evo ja ga pozivam na bilo koji intelektualni dvoboj povodom ovog pitanja, da će penzije dostići 70% prosečne plate; hajde da vidimo gde to postoji u svetu i da vidimo odakle će doći te pare. Ne postoji. Znam da se i u Vladi ljudi smeju ovom predlogu. Svi strani ekonomisti koji dolaze na razgovor ovde, i MMF, verovatno će vam uputiti najžešće moguće kritike po ovom pitanju. Prevarili ste penzionere. Predizborno obećanje, pomoglo vam je zaista, verovatno ste dobili izbore na bazi i tog obećanja, da će penzije doći do tog nivoa od 70% je jedna od najvećih prevara koje su se desile. Odgovorno tvrdim za ovom govornicom da se to nikada neće desiti. Voleo bih da mi neko replicira, ali sa ekonomskim argumentima, ne politikantskim ili predizbornim. U Srbiji nikada penzije neće doći do tog nivoa od 70%. To je bila prevara. Kao što je prevara bila da će ljudi dobiti 1000 evra po akciji. Narod je ulagao u akcije, kupovao akcije. Nažalost, obećavali su rast berze. Berza je pala. Obećali su 1000 evra da će dobiti za ove akcije, pet miliona ljudi je upisalo te akcije. Šta se desilo? Sada govore - ekonomska kriza je kriva. Ma nemojte, svi su znali... Ekonomska kriza, da vas informišem, nije počela 2008. godine u oktobru. Ekonomska kriza je u Americi počela 2007. godine. Onaj ko se bavio čitanjem stručnih časopisa ili samo pratio šta se dešava znao je da će doći do ove krize u Evropi u vrlo kratkom roku. Želeo bih samo da dodam da postoji jedna oblast koju ova vlada stvarno nipodaštava, a to je nauka. Tu je, evo, ministar za telekomunikacije, nadam se da i ona oseća isto ono što i ja osećam kada vidim da imamo najmanje izdvajanje za nauku od svih zemalja u Evropi. U Evropskoj uniji to izdvajanje za nauku je minimum 3% od visine bruto društvenog proizvoda, a kod nas je na nivou od 0,5%. Gospođo ministre, molim vas, ne morate ovde u Skupštini, ali možete u Vladi, pošto dolazite iz te branše koja je vrlo važna za nauku, pomozite da se to promeni makar u budžetu za sledeću godinu, jer ovo je stvarno nipodaštavanje naučnoistraživačkog rada u Srbiji. Mi ćemo postati naučnoistraživačka kolonija nekih zemalja. Mislim da se o tome radi. Recimo, uzmite samo primer "Fijata". U onom ugovoru sa "Fijatom", detaljno smo ga analizirali, kaže se da će "Fijat" zaposliti nove radnike. Nije istina. "Fijat" će zaposliti, a to nisu nova radna mesta, to su radna mesta ljudi koji će ostati tamo da rade, 2400 radnika. Nigde ne piše koliki će biti broj inženjera. Češka i Slovačka, kada je ulazio "Folksvagen" tamo, morali su da garantuju da će veliki deo naučnoistraživačkog rada da ostane u Češkoj i Slovačkoj. Znači, da će ostati toliko i toliko inženjera. Šta je brend Srbije? Ono po čemu smo mi prepoznatljivi, to je naučnoistraživački rad. Srpski inženjeri, naučnici, doktori rade u svim evropskim kompanijama. Imam nekoliko kolega koji su sa mnom diplomirali na mašinskom fakultetu i koji su danas vodeći inženjeri u "Mercedesu", "Folksvagenu" itd. Jednostavno, ti ljudi odlaze. Zašto odlaze? Zato što ovde nema naučnoistraživačkog rada. Pa, izdvajamo 0,5% bruto društvenog proizvoda. Naučnoistraživački rad je apsolutno potcenjen, a verujte mi, tu je najveći mogući potencijal Srbije – u znanju. Mislim da na ovaj način šaljemo jednu jako lošu poruku svim mladim studentima šta da rade – treba da idu u neke druge zemlje, koje izdvajaju šest ili sedam puta više za nauku nego što se izdvaja kod nas. Bez dobre nauke mi nećemo imati dobru proizvodnju. Postaćemo obična kolonija koja će služiti za pružanje usluga velikim svetskim korporacijama. Menjajući ovaj odnos kako sam amandmanom predložio, uz veće izdvajanje, a to nije velika stavka, mnogo manja nego izdvajanje za "Fijat" ili za skijališta, dobili bismo mnogo veći potencijal za razvoj naučnoistraživačkog rada u Republici Srbiji. Na kraju samo želim da kažem, ne sumnjam da će ovaj rebalans da prođe, ali ovo je velika šteta za Republiku Srbiju. U vreme kada sve evropske zemlje, sve zemlje u svetu smanjuju javnu potrošnju mi smo jedina zemlja koja povećava javnu potrošnju. Na ovaj način zadovoljavamo koalicione apetite stranaka koje su danas na vlasti. Verujte mi, ni vama se, ni nama, svima zajedno, ne piše dobro ako ovako produžimo. Ako prođe ovaj rebalans, to će ipak biti manja šteta. Ali, ako na budžetu gospođa ministar, premijer i svi ministri ne zaustave ove sulude ideje pojedinih ministara i njihova koaliciona obećanja, mislim da će to biti veliki problem za građane Republike Srbije i predviđam jednu veliku ekonomsku krizu u sledećoj godini. Nadam se da će ipak Vlada shvatiti na neki način, i većina ovde u Skupštini, da ovim stvarima mora da se stane na kraj, jer bez ekonomskog razvoja Srbije mi nemamo ni političku budućnost. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin Zoran Krasić, po istom amandmanu.
Teška srca moram da kažem da mi se ova dva amandmana sviđaju. Zašto teška srca? Kad sam pričao pre nekoliko godina ovo, svi ste me napadali, pa ja dobih i tužbu od Mlađana Dinkića. Vas nije tužio Mlađan Dinkić, mene je tužio. Za iste reči koje ste vi sada rekli ovde. Vrlo prosto i jednostavno. Sećate se, prošle godine sam vas sa ove govornice upozoravao, a u novembru sam tri-četiri dana postavljao po 50 pitanja Vladi, tada ste vi bili u toj vladi, da mi odgovori na neka pitanja; odgovori su mi bili neophodni za sudski postupak. On je mene tužio kao narodnog poslanika zbog onoga što sam rekao sa ove govornice. Šta sam rekao – ko je upao u Narodnu banku? Druga rečenica – gde su pare sa Kipra? "Gde su pare sa Kipra" nije moja umotvorina, već sam citirao ono što je rekao Zoran Đinđić. Ja dobih tužbu. Morao sam da skupljam dokumentaciju, 600-700 strana, da pokažem da nema nikakve uvrede, nema nikakve klevete, nema narušavanja prava ličnosti i da mu po tom osnovu ne pripada naknada štete. On me je tužio za 10 miliona dinara. Odakle meni 10 miliona dinara, 120 hiljada evra? On čovek navikao na velike brojeve. Navikao na velike brojeve i, evo, gospodin Popović je ovde lepo pokazao mentalno stanje, čovek hoće da se igra. U ranoj mladosti verovatno je imao nekih problema, nije mogao da postigne neke uspehe kao pubertetlija, kao muzičar, a kasnije kao ekonomista itd. Neću sada da pričam o njegovoj biografiji. Kada se dohvatio tog procenta ovde, postao klackalica u Vladi i bez njega nema ništa. Sada, da krenem malo u svet brojki, pa vi ministarku obavestite, pošto ona voli o brojkama da priča. Verovatno se odmara posle petka i one rasprave. Šta je karakteristika ova dva amandmana koja su podneli gospodin Maraš i gospodin Popović? Oni nam skreću pažnju na član 5. razdeo 15, gde se nalazi ovo ministarstvo, ali i jedan i drugi ga vezuju za još neko ministarstvo. Gospodin Popović za Ministarstvo za nauku, a gospodin Maraš za Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan. Međutim, karakteristično je da je za sve naše amandmane koji su podneti ovde odgovor identičan, a može ovako da se definiše - vaši amandmani nisu pravno mogući. Zato što je ova vlada već potrošila sve to što je napisano u rebalansu i vi ne treba više ništa da predlažete, vi samo treba da dignete ruku kako bi se legalizovalo ono što je potrošeno. Sada javnost u Srbiji mora da zna zašto mi pričamo ovo, da skrenemo pažnju da je neko bez prethodno izvršenog rebalansa budžeta već potrošio pare, čak i one pare koje nije uzeo i koje Vlada nije ni obezbedila. Zato je ovo rebalans u kome se priča o povećanju deficita, jer nema druge. Možete vi da menjate dukseve, možete da nosite gajbice, možete da nosite džakove, možete da radite šta god hoćete, ali to je to i kraj priče. Nismo završili priču o paljenju Savezne skupštine, nismo završili priču o upadu u Narodnu banku Srbije (doduše, prvo je promašio zgradu, pa iz drugog cuga pogodio gde je Narodna banka), nismo završili priču o parama sa Kipra, nismo završili priču sa Cvetkovićem, on je bio alfa i omega privatizacije sa Vlahovićem. Ma, Vlahović se pitao, ali ovaj je bio glavni. Svako ko kritikuje budžet Republike Srbije za 2008. godinu i rebalans, da je nešto loše predviđeno itd., on kritikuje predsednika Vlade. On je pre nekoliko meseci bio ministar finansija. Kad je bio izabran, on je rekao – katastrofa, ljudi, ništa nismo prodali, budžet je pukao. Nekada je bila ta primarna emisija, sad su druge tehnike kako da se uzme nešto što ne postoji i da se odloži vraćanje za neke buduće generacije. Kada je bio na dnevnom redu Zakon o javnim skijalištima mi smo ga kritikovali da ne može da bude to tako. Neki drugi su tada bili u Vladi i rekli su - može. Dobro je što su se sada setili da to ne može. Ali, ja sam bio tada kriv i sad sam ponovo kriv. Kako to? Hajde objasnite mi, kako to. Samo zbog toga što uvek postoji nekih 126. Od 2000. godine naovamo sve vlade su pravljene po ovom principu. Prva vlada je bila 17, 18, 19, pa drži, jedan ovamo, drugi onamo; tada je bio i Svilanović, katastrofa. Nema snega, niču skijališta. Verovatno se u okviru ovog preduzeća za skijališta nalazi i stavka - proizvodnja snega. Jer, kako drugačije da opravdate ovo? Ima nekih standarda: ako je od 1600 metara nagore, mogu skijališta, ako je manje od 1600 metara - nema skijališta; gleda se koja je strana itd. Međutim, oni su kupili Staru planinu. Znate li to? Kupili su neki koji su imali mogućnosti u opštini Knjaževac da kupe, seljaci tu nisu mogli da vrše promet; sad su pustili promet nekoliko meseci, oni pokupovali i sad u Knjaževcu moraju da osvoje vlast da bi legalizovali to što je drpano. Kao što vidite, tu nema građanina Republike Srbije, nema nikakvog interesa. Ima samo neostvarenih želja i neostvarenih ambicija. Maraš je postavio pitanje šta znači ekonomska klasifikacija 481 u okviru Ministarstva za Nacionalni investicioni plan - dotacije nevladinim organizacijama. Koja je to nevladina organizacija u Nacionalnom investicionom planu? Imajoš ministarstava koja imaju tu ekonomsku klasifikaciju - dotacije nevladinim organizacijama. Šta se krije iza toga? Ali, mi nemamo sa kim da razgovaramo. Vidite, Vlada - nema je, Vlada - nema je, s vremena na vreme dođe poneki ministar, ne možemo da grešimo dušu, kako ko dođe drag mi bio, šta se on čovek pita za svoj posao. Pre neki dan bila ova ministarka, ćutala ona jadnica, sabirala onu matematiku i čekala samo dan kada će da prođe ova gužva da pobegne. Gde je predsednik Vlade? Gde je predsednik Republike? Pa o njima pričamo. Kako je moguće da se troši nešto što ne postoji i ne postoji zakon koji odobrava tu potrošnju? Sada vam je jasno, od kada je došla demokratija nema završnog računa nijednog budžeta, nema. Neće da podnesu izveštaje. Ali, tu su medijski servisi, teraj tamo i tamo ćemo da pričamo. O čemu? Šta će biti glavna stvar? Glavna tema - neko iz Haga naručio samoubistvo, ubistvo, pašće krv, pašće ovo, pašće ono. More, građani Srbije, ne čitajte to, pratite samo Narodnu skupštinu, ovde ćete da čujete šta je istina. Gasite te druge televizijske kanale, gledajte samo prenos Narodne skupštine. Tu se čuje istina. Slušali ste o tom "Fijatu", slušali ste o tim besplatnim akcijama. I? Zar vam se ne čini da se ovo što se dešava radi po sistemu - što gore, to bolje? Evo, ova vlada tako razume - što gore, to bolje. U svetu velika ekonomska kriza, oni se sekiraju za ceo svet. Rešili Srbiju, pa se sad sekiraju za ceo svet. Sada treba narod da saučestvuje u njihovoj sekiraciji. Pa, to je nešto strašno. To je nešto apsolutno strašno. Šta se prodalo tokom ovih nekoliko godina, sedam-osam, bambadava? Sve. Kome? Strancima. Pa, ljudi, nađite nekog našeg čoveka, gedžu, seljaka, doterajte ga sa neke planine, nađite mu neku praznu lokaciju i dajte mu beneficije koje ste dali stranim investitorima. On će biti dva puta uspešniji nego ti stranci, dva puta ima da bude uspešniji. Ali, Srbina ste stegli tako da ne može da diše, ne može da servisira ni poreze, ni doprinose. Ako bi to hteo da servisira pa da nešto malo i zaradi da bi preživeo, on mora da ide u utaju, a vi njega gonite. A strancima legalizujete kriminal, bukvalno rečeno, legalizujete kriminal. Ljudi, taj Talijan, kada je došao da potpiše, došao je u iscepanom džemperu. Njega je bilo sramota da obuče odelo. Neko ga je priveo tu, potpiši to da prevarimo birače, uzećemo Kragujevac, uzećemo ovo, doći će glasovi, sve će biti u redu, do sledeće prevare. Da ne biste bili žrtve sledeće prevare, gledajte direktne prenose sednica Narodne skupštine i što manje čitajte novine, jer ovde čujete istinu, a nema ko da replicira, nema. Nema predstavnika Vlade, ovi moraju da ćute, oni gledaju ako mogu do 11 sati ujutru da završimo sa ovim zakonom, računaju, valjda će oko 11gledaoci da zaspe, ili će biti neki film, ili će da pređu na televiziju "Most", možda tamo bude nešto interesantnije, pa neće da gledaju ovo, ali nije to više interesantno građanima Srbije zato što su se kičma i pupak spojili. Nije više interesantno. Sada žele da se stavi crta, da se podvuče račun, plusevi, plusevi, plusevi, minusi, minusi, minusi i da se napravi saldo. Saldo kaže - prevara. Kome je dobro u ovoj zemlji? Maloj grupi ljudi. Po čemu možete da ih prepoznate? Vlasnici su medija, medijskih agencija, vlasnici su nekih, navodno, uspešnih privatnih firmi i oni se šire. Ko drugi lepo živi? Nema toga. Onaj ko hoće malo da talasa sa njima dobije poneko zrnce da bude zadovoljan. I kako ćemo? Tako ukrug. Dokle? Dok ne pukne tikva skroz, bukvalno rečeno, dok ne pukne tikva skroz. Da li vam je sada jasno da je vođa u jami? U jami, pao u rupu, ne vidi. Da li ćemo da primetimo da vođa ne vidi? Ne vidi vođa. Evo mu Euleksa. Gde su nam granice? Gde nam je vojska? Gde nam je policija? Uzmite bilo koji segment. Kada država propada, ne propada samo jedan deo, nego sve stagnira. Apsolutno sve stagnira. Da li to može da se podigne lažima i prevarama? Ne može. Neminovno dođe vreme kada treba račun da se plati. Zato, građani, imate prilike i sada na lokalnim izborima u ove četiri opštine da verujete pre svega sebi, svom osećaju za istinu i borite se kako za sebe, tako i za svoju porodicu, za svoju decu i da ne dozvolite da oni koji su vas provereno prevarili više puta ponovo dobiju vaše poverenje, bez obzira da li se oni kleli u crkvi, pisali neke zakletve itd. Ko jednom slaže, ko jednom prevari, ko jednom ukrade, to uvek radi, a mi otprilike imamo jednu takvu koalicionu vladu koja se izdelila po resorima, po feudima. Nisam hteo namerno da vam čitam ove brojeve, koliko je ovo Dinkićevo ministarstvo uzelo para, strateških pozicija i uslovljava sve. Potpuno identična situacija je sa svakim ministarstvom, tako da nemojte da shvatite da je u pitanju samo Dinkić. Ne, uzmite odbranu, uzmite unutrašnje poslove, uzmite ovog vašeg ortopeda koji vodi prostorno planiranje i životnu sredinu - ekspert. Priprema zakon kojim će da se promeni ceo koncept prostornog planiranja i izgradnje građevinskog zemljišta. Znate li čiji koncept menja? Onog vašeg Šumarca, što farba brkove, što u životu nije projektovao ni garažu. On je ubacio zakon o prostornom planiranju ovde, najbolji, za 30 dana dobijate dozvolu, sve je sređeno - građevinsko zemljište, vraćanje zemljišta. Vi sada menjate vaše propise i sada opet pokušavate da nam kažete - i to je epohalno. Prvi put je bilo epohalno, a sada, drugi put isto epohalno, a suprotno je jedno drugom. Gledajte sednice Narodne skupštine, pratite prenos, jer jedino ovde možete da čujete istinu.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdele 15 i 21 amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik gospođa Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo poslanici, amandman koji sam ja podnela glasi: "U članu 5. razdeo 15 - Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, funkcija 473 - turizam, ekonomska klasifikacija 451 - subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama, iznos od 2.641.000.000 se menja iznosom od 2.341.000.000. U članu 5. razdeo 21 - Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja, funkcija 560, ekonomska klasifikacija 463 - transferi ostalim nivoima vlasti (obnova Kolubarskog okruga pogođenog zemljotresom) iznos od 321.159.645 menja se iznosom od 621.159.645 i ceo iznos ide za potrebe obnove Kolubarskog okruga pogođenog zemljotresom." Šta sam želela da postignem ovim amandmanom? Ja sam iz ovog dela gde je u rebalansu budžetu predviđeno da se za "Skijališta Srbije" odvoji cifra od 2.641.000.000 prebacila 300.000.000 u ovaj deo koji se odnosi na pomoć Kolubarskom okrugu pogođenog zemljotresom još 1998. godine. Zašto sam uzela od "Skijališta Srbije"? Pre svega, zato što je to jedan od najvećih budžeta koje sam videla ovde u rebalansu budžeta. Zatim, preduzeće "Skijališta Srbije" je velika štetočina; malopre sam obrazlagala onaj amandman o ekologiji i zaštiti životne sredine, JP "Skijališta Srbije" je direktni krivac za to što je na Staroj planini uništen ekosistem i što su tamo izuzetno retke vrste biljaka i životinja dovedene do istrebljenja. Takvim štetočinama kakva su "Skijališta Srbije" treba oduzeti i ovo što sam im ja oduzela. Treći razlog je to što je stav DSS-a da, praktično, JP "Skijališta Srbije" ne može da bude vladino preduzeće, nego je potrebno da bude ili opštinsko preduzeće ili vlasništvo neke privatne kompanije. Prosto, to je preduzeće koje je profitabilno i nema potrebe da se u budžetu odvajaju ovolika sredstva za njih, pogotovo ako imamo u vidu da su, recimo, oni sada dobili tender za pravljenje nekih zabavnih parkova po velikim turističkim centrima u Srbiji. Dakle, smatrala sam da je 2.641.000.000 za "Skijališta Srbije" zaista preterano, a s obzirom na to da Kolubarski okrug od 1998. godine ima poseban status i prioritet je da mu se pomogne, smatrala sam, a dolazim iz Valjeva, iz Kolubarskog okruga, sasvim opravdanim da ova sredstva u budžetu odu za ovu namenu. Ono što je mene ovde iznenadilo jeste obrazloženje koje sam dobila od Vlade, kaže se: "Amandman se ne prihvata iz razloga što su sredstva planirana na turizmu u okviru Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, odnosno sredstva za obnovu Kolubarskog okruga u okviru razdela Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja, predložena u skladu sa iskazanim potrebama i procenom realizacije rashoda do kraja godine." Drugim rečima, Kolubarski okrug nije tražio ova sredstva, nisu mu potrebna, s obzirom na to da dobija na vreme i postiže realizaciju na isti takav način, što mislim da je apsolutno netačno, jer sam proverila u Kolubarskom okrugu, odnosno proverila sam u Direkciji i shvatila da je ovaj odgovor napisao neko ko očigledno nije proveravao ovu informaciju. Pošto sam ja poslanik opozicije, da ne bih svaki put dolazila u situaciju da se pravdam zašto nešto tražim, a u nekim drugim okolnostima, dok sam bila na vlasti, dok je moja stranka bila na vlasti, to nisam tražila, odmah ću da kažem - svih ovih godina otkako sam poslanik, a ovo mi je treći mandat, odnosno četvrta godina, svake godine podnosila sam sličan amandman. Otprilike, i sredstva su bila ista, s obzirom na to da znam da je Vlada od formiranja preduzeća čiji je zadatak bio da pomogne Kolubarskom okrugu, to je Direkcija za obnovu i izgradnju Kolubarskog okruga, otprilike od 2000. godine davala po 500 miliona godišnje kako bi se ta šteta nadoknadila. Sada ću da kažem nešto što mislim da je potrebno da ostali poslanici čuju kako bi se opredelili da glasaju za moj amandman. Pretpostavljam da Vlada ove podatke zna. Dakle, Kolubarski okrug je 30. 9. 1998. godine zadesio zemljotres. Velika materijalna šteta nastala od tog zemljotresa bila je procenjena 30. 11. 1990. godine - 6.120.388.000. Tadašnje Ministarstvo za građevinu i opština Valjevo su formirali Direkciju za izgradnju i razvoj Kolubarskog okruga 1. 1. 1999. godine. Zadatak te direkcije je bio da se naprave standardi i merila kako bi se ta pomoć koja je dolazila od Republike, i delimično iz budžeta opštine Valjevo, usmeravala na pravi način, kako bi se napravili prioriteti i kako bi pomoć stizala tamo gde je potrebna. Direkcija je zatim osnovala Savet Direkcije. Taj savet je bio jedno telo koje je napravljeno od stručnih ljudi, pre svega inženjera građevine, koji su se bavili ovom problematikom. Trebalo je da oni prave rang-listu oštećenih i na taj deo rada Saveta građani su uglavnom imali najviše primedaba. Hoću da kažem kako se radilo. U prvoj godini odvojeno je poprilično sredstava, ali ta sredstva uopšte nisu stigla u Kolubarski okrug. Evo, moram da kažem da je prvi put jedan ovakav izveštaj bio pred Skupštinom Srbije na Odboru za urbanizam i građevinu 2004. godine i tada je usvojen ovaj izveštaj na koji se ja sada pozivam. Znači, ovo je stanje napravljeno u februaru 2001. godine. Dug Direkcije prema preduzećima koja su izvodila radove na obnovi i izgradnji bio je 500.000.000, a dug je tada bio, znači, bez zateznih kamata i bez ostalih dažbina. Od ukupno 1918 kuća, za stanovanje je osposobljeno 336. Zanimljivo je da nisu poštovani usvojeni programi. Znači, bile su planirane tipske kuće - 66 kvadrata, a pravljene su i od 100 kvadrata. Žao mi je što ovde nemam dokumentaciju koju sam dobijala i pravila dok sam još radila u opštini Valjevo, da vidite kakve su kuće pravljene od nekoliko stotina kvadrata, sa bazenima, na uštrb onih koji nisu imali šansu da dobiju ni malu kuću od 30 kvadrata. Moram da kažem da je to bilo potpuno nenamensko trošenje sredstava. Recimo, imamo situaciju da je u Lajkovcu, to je mali grad u Kolubarskom okrugu, jedna kafana napravljena iz ovih sredstava; napravljen je i bazen za kupanje u Osečini. To je prilično nenamensko trošenje sredstava. Direkcija je sklopila ugovore o građenju sa oko 167 firmi i bez prethodno vršene provere sposobnosti, finansijske solventnosti tih firmi, tako da je gomila novca otišla u vetar. Zatim, odabir firmi nikada nije bio vršen putem sprovođenja propisanih zakonskih postupaka. Izvođenje radova na izgradnji objekata je vršeno bez prethodno dobijene građevinske dozvole i u samoj direkciji je u organizacionom smislu postavljena sistematizacija koja se nikada nije primenjivala. Dakle, to je samo delimično. To je izveštaj koji svako ko bi hteo da se zaista pozabavi ovim mojim amandmanom sigurno treba da pogleda. Cela priča se sastoji u tome da su napravljeni putevi, vodovod, kanalizacija, javni objekti i objekti u kojima su bile institucije, koji zapravo i jesu porušeni, ali je suština da su oni koji su najsiromašniji, oni koji žive u ruralnom području, naročito u opštinama Lajkovac i Mionica, ostali bez svojih kuća. Prošlo je deset godina od tog zemljotresa. Ako čitate dnevnu štampu, ako gledate televizijske emisije, vrlo često ćete susresti priče, dirljive priče o starim ljudima koji žive i dan-danas u nekim straćaricama, koji žive u nenamenskim objektima a nekada su živeli i u stajama i u štalama kako bi preživeli zimu. Kao poslanik sam obilazila nekoliko puta neke od tih ljudi koji su dolazili da mi se žale. U suštini, oni se svi žale na rang-liste koje su tada pravljene, koje su pravljene i posle 2000. godine. Prosto, onaj ko nema gde da živi mora da traži pomoć. Ovog trenutka se obraćam ovoj skupštini upravo zarad tih ljudi, jer verujte da i dan-danas postoji više od 150 ljudi koji žive u nenamenskim objektima ,a ostavljeni su potpuno na marginama društva i nikoga nema da im pomogne osim države koja, na kraju krajeva, i treba da im pomogne. Ono što je meni još zanimljivo ovde jeste da je napravljena nova vlast, da imamo nove članove Saveta i umesto da članovi Saveta budu ljudi koji su potpuno stručni u oblasti za koju su izabrani, mi u Savetu ovog momenta imamo diplomirane ekonomiste, rukovaoce tehničkih službi, diplomirane inženjere poljoprivrede. Dakle, kako će ovaj savet raditi i šta će on raditi i kakve će on prioritete postavljati, samo mogu da zamislim, s obzirom na to da su mnogi ljudi koji su u tom savetu bili pre, bar iz političkih struktura koje su ovde, i ranije odlučivali i po babu i po stričevima. Samo oni ljudi koji su zaista imali pravo, a eto, zato što su neobrazovani, stari, ne umeju da prate proceduru, ne znaju kome da se žale, ne znaju da napišu žalbu, dakle, ti ljudi su i dan-danas ostavljeni jer ne trebaju nikome. To je stav koji ova država ima generalno prema svim starim ljudima. Vidim ovu priču danas i ovih dana o tome kako se odnosimo prema penzionerima, kako ih proglašavamo za kočničare društvenog napretka. Kako kaže ministarka finansija - ili Koridor 10 ili penzije. Kako kaže visoki funkcioner SPS-a Bajatović u jednoj televizijskoj emisiji - znate, ako budemo dali penzionerima, moramo uzeti od dece. Eto, to je način kako se prema penzionerima odnosi jedna "ozbiljna" država koja ih je prevarila više puta, pa ih ponovo vara. To je način kako se okreće javno mnjenje. Sad mi svi ostali treba da se opredelimo i da kažemo - eto, oni su kočničari, šta hoće opet ti penzioneri, ne treba njima, treba ulagati u druge stvari u ovoj državi, pokretati proizvodnju i ostalo. Prosto, to je nekorektno i to je neistinito. To su ljudi koji su zaslužili svoje penzije i koji su uplaćivali svoj staž. To su ljudi iz čijeg se ličnog dohotka godinama odvajalo po minimum 20 i prosečno 26% ličnog dohotka. Oni imaju pravo na te svoje penzije. Mislim da treba pomoći tim ljudima na pravi način. Ne treba zamagljivati suštinu demagoškim pričama o 70% od ličnog dohotka. Mora se naći način da se penzionerima zaista penzije povećaju, ali ne na način na koji se to ovde radi - damo im 10%, a onda podignemo cene energenata za 60%, telefona za 300%. Ne znam koja je to matematika i koja je to računica da se kaže da je povećanje 70%, a cena pretplate za telefon je bila 88 dinara a sada je 240, i to je sada 70%. Nisam mnogo vična matematici, ali za mene je to više od tri puta. Sve životne namirnice su poskupele, komunalne usluge su poskupele. Dakle, tih 10% penzionerima danas ne vredi ništa. Ono što ja vidim jeste tendencija ove vlade, i zato se plašim da zbog toga moj amandman nikada neće biti usvojen, ali moram da kažem da mi polako idemo u jednu spiralu koja je postojala i devedesetih godina, sa istim nosiocima vlasti, ako se izuzme DS, ali pošto vidimo u njihovim redovima mnogo onih koji su tada bili na vlasti, ne čudim se. Znači, ulazimo u jednu užasno opasnu spiralu u kojoj će udarna vest u dnevniku biti kada se dobiju penzije i kad se dobiju plate. Dakle, to je ta ista priča o tome da se inflacija ubrzava, da nam strani investitori odlaze, da nam pada indeks na berzi, da ulazimo u jedan krug iz koga ova vlada, ovako nesposobna, nikada neće moći da izađe. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Vojić-Marković na vrlo ozbiljnoj pripremi i tendenciji da popravi tekst rebalansa budžeta. Reč ima gospođica Nataša Jovanović. Po amandmanu, takođe.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podržava amandman koji je podnela koleginica Milica Vojić-Marković. Dobro je da je i ona kroz ovo svoje izlaganje priču vratila zapravo na početak, odnosno na taj tragični događaj za meštane kolubarskog kraja i na činjenicu da je u tim izuzetno teškim uslovima i uoči agresije NATO pakta na našu zemlju Vlada Republike Srbije, sa malim i skromnim sredstvima koje smo imali i koje smo ubirali od prihoda naših građana pod sankcijama, počela da izdvaja ozbiljna sredstva za obnovu objekata porušenih u zemljotresu 1998. godine. To znaju i srpski radikali kao i vi, gospođo Dejanović, koji ste takođe bili učesnici u vladi narodnog jedinstva, da je, kao predsednik Odbora za budžet i finansije i potpredsednik Republičke vlade, prof. dr Vojislav Šešelj stalno insistirao, iz godine u godinu, da se, koliko god je to moguće, pronalaze načini da ta sredstva u budžetu budu sve veća. Međutim, kada smo 2001. godine... Sećam se da je to bio početak marta meseca, bilo je ono privremeno finansiranje; ta dosovska Đinđićeva vlada je formirana dvadeset i nekog januara 2001. godine, po održanim izborima. Jedan od prvih amandmana koje smo uložili na budžet te dosovske vlade je bio upravo taj da se povećaju sredstva i da se kroz ozbiljan rad i kroz državnu komisiju koja mora da nastavi ozbiljno da prati taj rad obezbede sredstva za meštane Kolubarskog okruga. Nekako u to vreme, zapravo godinu dana kasnije, pa su to bile dve povezane budžetske stavke, onda je Đelić došao za ministra finansija i čak pokušao da optuži SRS i predsednika Srpske radikalne stranke kako su nenamenski potrošena određena sredstva. Zapravo, ljudi koji su bili naši koalicioni partneri u to vreme toliko su ozbiljno tretirali taj problem da je sledeće godine, pošto se desila velika poplava u pojedinim okruzima u Srbiji, između ostalih, i u Šumadijskom okrugu, po odluci Vlade Republike Srbije, uz uvećana sredstva 1999. godine izdvojen i iznos sredstava za pomoć ugroženim područjima od te poplave iz avgusta meseca 1999. godine. Kada smo dobili budžet bili smo zapanjeni - oni su se hvalili, evo, vidite, došla je nova vlast oslobodilaca, vajnih demokrata - i videli smo tamo, u nominalnom iznosu, u odnosu na takvu budžetsku projekciju i na sve te kredite koje ste uzeli, i povećanje svih taksi paketom Đelićevih zakona iz 2001. godine, da ta sredstva uopšte nisu zadovoljavajuća i da je te ljude neko ostavio na cedilu. Vidite, očas posla prođe deset godina, a koleginica Vojić-Marković koja tamo živi, kao i gospodin Zoran Popović, u ljiškoj opštini, i naši radikali, građani znaju da ljudi i dan-danas nemaju krov nad glavom. Dok jedni brinu kako će da održe te svoje objekte pogođene zemljotresom 1998. godine, sa druge strane, što bi naš narod rekao - ima se može se, niču vile i dvorci u rodnim mestima, kao što je već toliko puta pominjana čuvena mesna zajednica Bajčetina, podno Gledića, i vila Tomislava Nikolića. Želim da kažem da, nažalost, nisu bili pogođeni samo stambeni objekti, nego i ustanove školstva, zdravstva. Taj narod u Kolubari, kao i u celoj Srbiji, uz sve to što je vredan i što radi u teškim uslovima (znate koliko je naša privreda pogođena tamo za vreme bombardovanja), radi i na duhovnoj obnovi, ne samo za dobrobit naše Srpske pravoslavne crkve, nego i zbog očuvanja onoga što smo mi kao narod i kao država. To je veoma važno. Pripremajući se za ovaj amandman i obavljajući konsultacije sa gospodinom Mijaljevićem raspitala sam se da li je u tom periodu bilo porušenih i oštećenih crkvenih objekata, crkava i manastira. Hvala Bogu, nije, ali se kasnije desilo nešto što je zaista potreslo meštane sela Tubravić kod Valjeva. Odlukom tadašnjih organa vlasti pokušano je nešto što se nigde nije desilo, osim tamo gde vlada šiptarski balistički teror na Kosovu i Metohiji, a to je da se sruši crkva Gračanica, koja je nekada bila manastir i potiče još iz doba Nemanjića, zbog toga što je nekome palo na pamet da baš na tom mestu, u selu Tubravić gradi hidrocentralu; pa su rekli – smeta nam crkva i ovo imanje okolo, hajde da to srušimo i da napravimo hidrocentralu. Srećom, uz odlučnost meštana – koji su takođe, kao i ceo taj kraj, bili pogođeni zemljotresom, a ni dan-danas Vlada nema sluha da im uputi potrebna sredstva – oni su našu duhovnost i veru, spasavajući crkvu, odbranili. Sada napravite jednu paralelu. Trudiću se da brzo završim, da ostavim kolegi Stevanoviću vremena da govori o turizmu vlasinskog kraja, jer je to vezano za ovaj amandman i za ministarstvo koje, nažalost, vodi Mlađan Dinkić koji je stavio šapu na te važne resore. Zamislite vi sada tu razliku: s jedne strane, imate ljude koji od 1998. godine gledaju kako da obnove krov nad glavom i čuvaju naše svetinje i bore se za crkvu, kao što je ovo selo u kolubarskom kraju. Sa druge strane, imate onoga ko je ukrao mandate SRS, to je izvesni Tomislav Nikolić koji pravi vilu od... Još se hvali, kaže - više vredi. Tri - četiri miliona bi vredela da se nalazi u Beogradu, na Dedinju, nego je tamo, malo udaljena, u gružanskom kraju, u Bajčetini, pa kaže, nismo dobro procenili, to je oko milion evra. Ne samo da otima i da krade da bi pravio sebi to imanje sa svim pratećim objektima, nego gazi po svojoj veri, odnosno po našoj veri i po onome što je sam uradio i zakleo se pred Gospodom Bogom. Time ću završiti, gospođo Dejanović. Niste bili u sali kada je pre nekoliko dana gospodin Krasić čitao zakletvu narodnog poslanika. Više puta ste rekli meni i nama, ali meni u razgovoru, da navodno nemate mehanizam da delujete zato što su nestale, odnosno ukradene su te naše ostavke pa nas upućujete na Ustavni sud. Gospodin Krasić je rekao da je to besmisleno, ali on je pročitao zakletvu. Ovih dana, juče i prekjuče, turisti i meštani Vrnjačke Banje rekli su mi da ga nisu baš dobro čuli ili su se uključili pred kraj, ali jedan gospodin je rekao - zaista sam, kao Srbin i kao pravoslavac, verujući čovek, bio zapanjen činjenicom da je neko mogao to da zgazi i da ode u takvu izdaju, izdaju Vojislava Šešelja, SRS, ali pre svega izdaju svoje vere i onoga što se obavezao. Da biste i vi čuli, a verujem da nikada niste imali prilike, mi srpski radikali, časni, Šešeljevi radikali, ovo imamo uramljeno i stoji nam pored ikone u našim kućama, mi koji smo jednom, dva ili više puta polagali zakletvu. Ovo je zakletva narodnog poslanika Srpske radikalne stranke, naravno kopija, kaže: "Ja, Tomislav Nikolić, zaklinjem se kao narodni poslanik, zaklinjem se svemogućim Bogom, zaklinjem se svojom pravoslavnom verom, zaklinjem se svojim imenom i čašću, zaklinjem se slavom svojih predaka i budućnošću svojih potomaka da ću časno, pošteno i predano obavljati svoju poslaničku dužnost, poštujući stranačku disciplinu, izvršavajući odluke najviših stranačkih organa u skladu sa programom i statutom Srpske radikalne stranke. Jedinstvo srpskog naroda i države, politička demokratija, civilizovani pravni poredak, ekonomski prosperitet i socijalna pravda uvek i svuda predstavljaće glavne ciljeve moje političke borbe. Mojim poslaničkim mandatom u svakom trenutku će raspolagati Centralna otadžbinska uprava SRS i njenoj volji ću se bezuslovno pokoravati. Kako ja ovu zakletvu poštovao i ispunjavao, tako i meni Bog pomogao". Narodni poslanik Srpske radikalne stranke. Da je zakletva položena 26. januara 2004. godine u hramu Svetog oca Nikolaja svojim potpisom i pečatom Centralne otadžbinske uprave SRS potvrđuje predsednik SRS dr Vojislav Šešelj, a u njegovo ime i u njegovom odsustvu, do skorašnjeg povratka, svojim potpisom na svojoj zakletvi Tomislav Nikolić. Protonamesnik Đorđe Popović. Recite samo da li vi kao časni, verujući ljudi i kao ljudi koji poštuju Srpsku pravoslavnu crkvu i Gospoda Boga i svačiju drugu veru možete da imate više obzira i da kažete da postoji trunka morala kod ovog čoveka? Naravno da ne.
Reč ima gospodin Dragan Stevanović.
Zahvaljujem. Amandman gospođe Vojić svakako je prihvatljiv i doveo bih ga u vezu sa amandmanom gospodina Dimitrijevića od malopre, naročito segment amandmana koji se odnosi na zaštitu životne sredine. S obzirom na to da su obrazloženja Vlade za neprihvatanje gotovo identična, poslužio bih se obrazloženjem koje se odnosi na amandman gospodina Dimitrijevića, gde je rečeno da Vlada ne prihvata amandman zbog činjenice da Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja u budžetskoj proceduri za izradu rebalansa budžeta nije izrazilo potrebu za dodatnim sredstvima u okviru aproprijacije 451. Ovakvim stavom Vlada nije izrazila svoj odnos prema amandmanu, već svoj suštinski odnos prema zaštiti životne sredine i značaju ispunjenja standarda u ovoj oblasti. Ne postoje sredstva koja budžetom mogu da se predvide, a da se ne predvide ili da predstavljaju balast i višak za unapređenje životne sredine. Nema evropskih standarda, nema Evrope, u koju idete, ne znam ni ja, navrat-nanos, dok ne ispunite standarde u oblasti životne sredine. To je imperativ i to bi vi evropejci, evrofanatici ili evromeraklije, kako rekoše malopre, trebalo da znate. Kakav je vaš odnos prema zaštiti životne sredine u ovoj oblasti pokazali ste u proteklim godinama. Neposredno po dolasku na vlast ili u godinama pre usvojili ste strategiju o tretiranju komunalnog otpada. Tom strategijom ova država je predvidela da Srbija ima 39 regionalnih sanitarnih deponija. Od tada do danas započeli ste da pravite četiri ili pet i nijednu do danas niste stavili u funkciju. Toliko shvatate značaj ispunjenja standarda u ovoj oblasti. Ovakvim tempom i dinamikom u narednih deset godina, čini mi se, nećete uspeti samo smeće za sobom da pokupite. Pre neki dan sam govorio o tome koliko jednoj lokalnoj ili regionalnoj sredini neodgovorno ponašanje u ovoj oblasti može da nanese štetu. Moja koleginica Nataša Jovanović je malopre rekla da ja dolazim iz opštine Surdulica, na čijoj teritoriji se nalazi Vlasinsko jezero. Država i Vlada, u kojoj ste vi iz DS-a učestvovali, i taj Mlađan Dinkić, skromni kreator cirkulacionog žetona... koliko su štete samo kroz svoje delovanje u Vladi naneli našoj sredini dole? Prethodno rukovodstvo i tadašnji predsednik opštine dr Stanislav Momčilović uložili su nemale napore da zajedno sa tom Vladom Republike Srbije donesu niz dokumenata strateškog karaktera. Između ostalog, doneta je i odluka o proglašenju Vlasine za predeo izuzetnih odlika. Iz te odluke proistekao je niz strategija, studija i dokumenata. Proistekao je niz projekata koje ste ovim rebalansom budžeta uskratili uskrativši sredstva kroz Nacionalni investicioni plan za neke projekte. Četiri projekta u vrednosti od 60 miliona dinara neće moći da se sprovedu na tom području, iako je to područje proglašeno za jedan od osam internacionalnih brendova u Srbiji. Nemate opravdanja za tako nešto. Mi možemo da se sporimo politički, ovako ili onako, ali ovo su stvari od suštinskog značaja... (Predsednik: Privedite kraju.) ... koje stvarno stimulišu i podstiču ravnomerni regionalni razvoj. Bahato ponašanje pojedinaca u Nemanjinoj 11 svakako da utiče i na razvoj nekog kraja ili jednog kraja za koji svi objektivno delimo mišljenje da je najsiromašniji i ekonomski najnerazvijeniji. Zahvaljujem.
Na član 5. razdele 15 i 21 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Želi li neko reč? Gospodin Željko Tomić. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, u situaciji kada je Vlada nedavno proslavila ili obeležila sto dana, neko kaže egzistiranja Vlade, a neko kaže rada Vlade, ali Vlada nije radila 100 dana, jer se sećamo da je većina ministara bila na letnjim odmorima širom Evrope i sveta, pa je tako najzaposlenije lice u Vladi bila naš nekadašnji sekretar Narodne skupštine, a sada sekretar Vlade, gospođa Tamara Stojčević, koja je morala da ih traži, povodom raznih pitanja, širom Evrope i sveta; u situaciji kada potpredsednik Vlade gospodin Božidar Đelić i predsednik Srbije gospodin Boris Tadić kažu da recesija sama po sebi ne znači ništa strašno, nikakav problem za državu, što nas neodoljivo podseća na rane devedesete kada su nam uvedene sankcije, pa je tadašnji predsednik Slobodan Milošević govorio da su sankcije u stvari naša šansa, tako je i recesija danas naša šansa, nešto što je realno negativno samo u Srbiji se predstavlja kao šansa, kao mogućnost za prosperitet; e, u takvoj prilici, recimo, skijališta dobijaju ovakvu sumu kao što je dobijaju u ovom rebalansu budžeta. Da podsetimo, tekst amandmana je u formi sličan, gotovo isti kao prethodni amandman naše koleginice gospođe Milice Vojić-Marković. To znači da se iz javnih nefinansijskih preduzeća i organizacija iznos od 2.641.000.000 smanjuje za300.000.000 i prebacuje se za područje Srednjebanatskog okruga, odnosno onog dela naše države koji je 2005. pogođen teškim poplavama. U obrazloženju zašto je odbijen ovaj amandman identična je formulacija, kaže - nisu tražena sredstva. To tako jednostavno tumačimo, nisu od nadležnih tražena sredstva, pa bože moj, neće ih ni biti. Ljudi u Međi, ili u Mionici ili ne znam gde moraju da kažu, kao svojevremeno Bata Stojković u filmu "Balkanski špijun" - za dan bezbednosti ako nas se sete, sete. Njih treba neko da se seti. U tome je problem. Da vam ukratko kažem, 2005. godine područje srednjeg i severnog Banata, prema granici sa Rumunijom, pogodile su teške poplave. Postavljeni su privremeni odbrambeni nasipi, takozvani zečiji nasipi. Nedostaju oni trajni. Tu se stalo. Podsetiću vas da je ovim popularnim omnibus zakonom preneta nadležnost na Skupštinu Vojvodine, Izvršno veće Vojvodine da osnuju firmu "Vojvodina vode" koja bi se time bavila, a koja se 2005. godine pokazala potpuno nesposobnom i zatečenom i bez republičkih ustanova i institucija taj problem nije mogao da bude rešen. Šteta na poljoprivrednom zemljištu je značajna. Država je zaista dosta pomogla, oko 70% štete je sanirano. I tu se opet stalo. Danas nisu sanirana 23 stambena objekta. Mislim da bi sa ovom sumom koju smo amandmanom kolega Jovan Palalić i ja predložili ova tri problema mogla adekvatno da se reše. Za to vreme skijalištima se daju milioni i milioni evra. Može da se kaže i milijarde dinara. Nigde u svetu skijališta nisu u vlasništvu države. To je danas već neko rekao. Ona su u vlasništvu privatnika, privatnih kompanija ili lokalnih opština. Samo u Srbiji država na ovaj način sipa šakom i kapom, sve zbog, da se ne lažemo, da otvoreno kažemo, zbog jednog ministra. Ni ovolike enormne sume novca nikad neće pomoći Mlađanu Dinkiću da bude vrhunski skijaš. Za to vreme, neki drugi vrhunski sportisti nam odlaze. Da vas podsetim na slučaj Milorada Čavića. Šta to znači? Tamo gde su skijališta tamo su i velika budžetska sredstva, zbog jednog čoveka. Tamo gde su veliki problemi nema ništa, a tamo gde su medalje i uspesi tamo je viza za Italiju. To je odnos države prema ugroženima. To je odnos države prema uspešnima. Mislim da zbog svega navedenog ovaj amandman zaista treba prihvatiti. Hvala.
Reč ima gospodin Jovan Palalić.
Poštovana gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kroz ovaj amandman moj kolega Željko Tomić i ja želeli smo da ukažemo na koji način Vlada nakaradno obrće listu prioriteta svoje politike. Neverovatno je da je u rebalansu budžeta jedan od najvažnijih prioriteta Vlade obezbediti novac za skijališta. I pored svih problema na koje smo ovih dana ukazivali, upravo najveći broj tih problema odnosi se na Ministarstvo za regionalni razvoj i ekonomiju, bi to da su skijališta najvažniji potencijal Srbije. Nisu to nova radna mesta kroz povećana sredstva za star-ap kredite koje je predložio moj uvaženi kolega Nenad Popović i mogućnost da mladi ljudi sa svojim biznis idejama rešavaju svoj problem nezaposlenosti i ulaze u privatan biznis. Nisu to ozbiljni problemi regionalnog razvoja, sa kojima se suočava država Srbija, sa ogromnim devastiranim područjima, sa područjima gde se zbog demografskih problema i dugog neulaganja u infrastrukturu veliki broj građana iseljava. Mi nismo videli da ovo ogromno i glomazno ministarstvo čini napor da ove velike probleme rešava, nego smo videli upravo obrnuto - da su skijališta najvažniji potencijal. Mi smo hteli da na jednom drastičnom primeru pokažemo kako ova država ne vodi računa o problemima koji su izazvani elementarnim nepogodama koje su pogodile pojedina područja. Prethodni amandman moje koleginice iz poslaničke grupe Milice Vojić-Marković tiče se zemljotresa u Kolubarskom okrugu, a ovaj amandman govori o poplavama koje su se desile u srednjem Banatu. Prethodne vlade mnogo su učinile da se ovi problemi saniraju. Bilo je za očekivati da se taj posao koji su započele prethodne dve vlade dovrši, ali vidimo da u ovom rebalansu nije bilo prostora i sluha za to, nego za skijališta. Umesto da se sredstva usmeravaju tako da se reše egzistencijalni problemi građana, kao u opštini Međa, vidimo da se sredstva usmeravaju u razvoj nečega što u ovom trenutku, ubeđeni smo, najveći broj građana ne doživljava kao prioritet ove države. Sigurni smo, kada biste sada anketirali građane Srbije i pitali ih da li ovolika sredstva treba da idu za "Skijališta Srbije", videli biste da to većina građana nije tako doživela. Ovaj problem se zamaglio velikim populističkim obećanjima u kampanji i niko nije video da su se, poput lažnih obećanja o povećanju penzija, o besplatnim akcijama, o koridorima, o velikim privatizacijama i investicijama, na mala vrata, u tišini, provukle milijarde za skijališta. Upravo je to način kako je ova vlada gradila politiku - tako što se povećava javna potrošnja, a ulažu se sredstva tamo gde se ne rešavaju najveći i najviše istaknuti problemi građana Srbije. Svedoci smo da se upravo ovih dana urušava čitav koncept politike koju je formirala ova vlada. Ovde govorim uglavnom o onom segmentu koji se odnosi na ekonomsku politiku. Mi nismo mogli da uočimo koji su to ključni strateški pravci politike ove vlade kada je u pitanju ravnomerni regionalni razvoj i povećanje i podsticaj preduzetništva. Nije sporno da se priča o velikim infrastrukturnim projektima. Oni su važni upravo da bismo neke od ovih problema rešili, ali ono što je gorući problem jesu prostori u Srbiji koji očekuju da se sredstva tamo usmere za rešavanje problema infrastrukture, ali i za ukupno povećanje dobrih uslova za razvoj preduzetništva. To treba da bude prioritet Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, a mi vidimo da to nije prioritet. U tom smislu treba jasno ukazati da ovaj rebalans budžeta, još jednom ponavljamo, ali nije zgoreg to učiniti više puta, jeste plod kompromisa pojedinih stranaka unutar Vlade, da se zadovolje konkretni interesi i konkretna obećanja koja nisu prioritetna za državu Srbiju. Upravo je jedna politička stranka smatrala da je najvažnije u ovom trenutku graditi skijališta i da nema važnijeg posla u Srbiji. Nijednom nismo čuli od predstavnika Ministarstva zašto je to prioritet, zašto nije prioritet rešavanje demografskih problema, rešavanje problema infrastrukture u nerazvijenim opštinama kao što su Lebane, Bojnik, Prokuplje, Knjaževac, nego je prioritet graditi skijališta i na taj način izlaziti u susret zahtevima pojedinih funkcionera Vlade. U svakom slučaju, mi ćemo ovakve populističke, nerazumne, neracionalne, i nadasve van interesa građana Srbije, predloge i projekte napadati amandmanima i ukazivati građanima da se na ovakvim populističkim porukama, populističkim obećanjima srušio čitav ekonomski koncept Vlade Srbije i da smo ubeđeni da ćemo vrlo brzo raspravljati o nepoverenju ovoj vladi.
Da li se još neko javlja? (Ne.) Na član 5. razdele 15 i 54 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević, Mile Ilić i Nikola Savić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Lapčević.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo poslanici, građani Srbije, amandman koji sam podneo zajedno sa još dva poslanika iz Niša, gospodinom Miletom Ilićem i gospodinom Nikolom Savićem, odnosi se na član 5. razdeo 15 - Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Interesantno je da je ovo ministarstvo nekako najviše obuhvaćeno predloženim amandmanima. Pretpostavljam da tu ima nešto što je nejasno i nedovoljno dobro raspoređeno, pa se zbog toga verovatno i napada amandmanima. U tom amandmanu smo predložili da se izdvoje dodatna sredstva sa drugih ekonomskih klasifikacija i prebace u razdeo - Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, za potrebe isplata dela zaostalih zarada za radnike EI Niš. Smatram da je ovaj amandman potpuno svrsishodan, a ideju za to mi je dao sam rebalans budžeta u delu gde su predviđena sredstva za isplatu zaostalih zarada radnicima "Zastave" iz Kragujevca. Vlada je ovaj amandman odbila. U obrazloženju je navedeno, pošto je jedan deo sredstava trebalo da bude prebačeno sa razdela NIP-a, da su višenamenski razvojni projekti koji se finansiraju iz NIP-a već krenuli i da nema para da se smanji ta stavka da bi se prebacila na stavku subvencija za radnike Elektronske industrije, što je krajnje kontradiktorno sa onim što je ministarka za NIP rekla. Gospođa Kalanović je, gostujući u Jutarnjem programu, navela da ove godine svi projekti koji su zacrtani u NIP-u neće moći da budu završeni, da će ostati dosta nedovršenih projekata a samim tim verovatno i dosta novca u tom delu ministarstva. Dakle, taj argument ne stoji. Takođe je navedeno u obrazloženju da se sredstva koja su namenjena preduzećima u restrukturiranju, a u skladu sa već utvrđenim programima za rešavanje viška zaposlenih, obezbeđuju u budžetu Republike Srbije, što znači da obezbeđivanju sredstava prethode navedene aktivnosti. Dakle, konkretno, socijalni program. Ja nisam tražio ovde da se obezbede sredstva za socijalni program. Sredstva za socijalni program se obezbeđuju onda kada postoji višak zaposlenih. Elektronska industrija Niš je, da vas podsetim, nekada imala više od 20.000 radnika, bar 15.000 u samom sistemu EI "Niš", u samom gradu Nišu. Danas jedva da ima oko 2.000 zaposlenih, a broj zaostalih plata se meri hiljadama, odnosno preko 1000 radnika ima između pet i 64 zaostale neisplaćene zarade. Sada zamislite kako je to kada neko radi u sistemu EI "Niš" i 64 meseca ne prima platu, a znajte da postoji i veliki broj porodica gde po dva ili više članova porodice rade u istom sistemu i, naravno, ne primaju ni dinara za to godinama. S obzirom na to da je Vlada odbila ovaj amandman, to znači da ga verovatno ni skupštinska većina neće prihvatiti. Voleo bih da je to drugačije. To znači da neće biti para za zaostale zarade, recimo, u EI Niš, neće biti para ni za povećanje penzija, ni za socijalno ugrožene, ni za invalide, ali biće para za kabinete ministara, za kabinete potpredsednika Vlade, za putovanja, za usluge po ugovoru koje se mere milionima evra, biće para i za žirafe i za skijališta. Neće biti para za one ljude koji godinama rade i koji ne primaju za to plate. Nisam ljubomoran na Kragujevac, na Kragujevčane i na "Zastavu". Oni su, prema rečima ljudi iz većine ovde, već godinama na teretu, na grbači države. Prema podacima koje je naveo neko iz stranke G17, sa preko 500 miliona evra je država poslednjih osam godina subvencionirala "Zastavu". Za veliki broj radnika "Zastave" isplaćeni su i socijalni programi i zaostale zarade. Zaista nemam ništa protiv, svim ljudima koji su u teškom položaju treba da se pomogne. Ali, gde je tu jednakost? Zašto za jedne ima sredstava da se isplate i zaostale zarade i da se poveže radni staž i da se uplate doprinosi za socijalno i penziono, a za druge nema ništa? Gde je tu jednakost? U Ustavu je garantovana jednakost svih građana Srbije. U čemu smo svi jednaki? Jednaki smo samo u tome da možemo za naše pare da kupimo kod monopolista neki proizvod za skupe novce, ako tih para imamo. Gde ima para? Ima ih samo u Beogradu i u delu Vojvodine. U ostalim delovima Srbije je to sporadično, na jugu skoro i da nema. Kada ovo kažem nisam ljubomoran ni na Vojvođane, oni se bore za svoje mesto pod suncem, ali zaista mi smeta kada se, po Zakonu o privatizaciji, od preduzeća koja se prodaju sa teritorije AP Vojvodina 50% sredstava vrati u AP Vojvodinu, plus 5% za grad sa čije teritorije je preduzeće. Šta je sa ostalim gradovima u Srbiji? Zašto je, na primer, u Nišu za prodaju DIN-a grad dobio 5% od ukupne sume od 400 miliona evra, i to je sve? To je sve. U čemu smo mi to onda jednaki? Za jedne može 50% plus 5%, a za druge samo 5%. Da li znate da kruži izreka o ovom delu Srbije dole - "Što južnije, to tužnije"? Blago Beograđanima, oni imaju državu, jer su država u državi; blago Vojvođanima, oni imaju svoju Autonomnu pokrajinu i mogu da se zaštite. Šta ćemo mi koji smo južno od Save i Dunava? Od čega ćemo mi i ko će nas da zaštiti? Šta će ovi ljudi koji žive u jugoistočnoj Srbiji, čija su primanja bedna? Pogledajte statistiku o prosečnim primanjima u opštinama Srbije: među prvih 13 mesta je osam beogradskih opština, sa prosekom od 37.000 do 46.000 dinara. Pogledajte poslednjih 20 po primanjima: 13 opština su sa juga Srbije, od Knjaževca do Vranja, preko Bojnika, Kuršumlije, Blaca, Svrljiga, Vladičinog Hana, Gadžinog Hana, Pirota. Kako mislite? Ovo Ministarstvo se zove Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Gde je tu regionalni razvoj? Kakav regionalni razvoj možemo da očekujemo ako je za poslednjih 50 godina 190 sela ugašeno na teritoriji jugoistočne Srbije? Da li znate da je jedna Kuršumlija imala 37.000 stanovnika, sa prosekom starosti, ili mladosti, mnogo povoljnijim nego danas? Danas ima jedva oko 17.000 stanovnika. Da li znate kolika je prosečna starost u toj Kuršumliji? Preko 60 godina ima bar 40% stanovništva. U selima na granici sa administrativnom linijom sa Kosovom živi po dva ili pet stanovnika. Ko će da nam čuva tu državu? Ko će da nam čuva tu granicu? Svi su se iselili. Gde? U Beograd. Zašto u Beograd? Zato što su sve pare ovde. Sve državne institucije su u Beogradu. Rekao sam kolika je prosečna plata. Sada ću reći drugi ilustrativni podatak. U Beogradu ima 103.000 nezaposlenih na evidenciji tržišta rada, na 1.700.000 stanovnika. U Nišu na 250.000 stanovnika ima 36.000 nezaposlenih. Da li znate koliko je to procenata - 14,3%. U Beogradu je to jedva oko 6,5%. U Vranju 17.000 ljudi ne radi od 65.000 stanovnika; 23% nezaposlenih. Kakav je to regionalni razvoj? Stalno se priča o decentralizaciji Srbije. Tu je ministarka za telekomunikacije i ona, pošto nije kompetentna, verovatno ne može da odgovori na razna pitanja koja se tiču budžeta i amandmana. Nju razumem, ona je dovedenau nezgodnu poziciju. Tu treba da sedi ministarka finansija koja će odgovoriti na pitanja koja se tiču rebalansa budžeta, a ne ministar telekomunikacija ili poljoprivrede. Oni možda znaju za svoje ministarstvo, ali za ukupan budžet teško da mogu da odgovore na sva pitanja. Sigurno ministarka telekomunikacija može da odgovori na pitanje zašto "Telekom Srbija", koji je pod ministarkinom ingerencijom, pravi reorganizaciju i gasi sve regionalne jedinice u čitavoj Srbiji tako da ni u jednom regionu u Srbiji više nemate organizacione jedinice "Telekoma Srbija", već su to sve neke poslovnice, do nivoa šefa. Znači, 100 direktora će biti postavljeno u preduzeću "Telekom Srbija" samo u Beogradu i nigde više, ni u Novom Sadu, ni u Nišu, ni u Kragujevcu, ni u Kraljevu, nigde više. Tako će oni koji hoće da dobiju telefonsku liniju ili da izgrade mrežu u toj Kuršumliji koju sam pomenuo ili Bojniku morati da pišu zahtev direktoru u Beogradu, jer on bolje zna da li tamo negde može da se izgradi ili da se priključi telefonski broj nego neko iz Kuršumlije, Niša, ili ne znam gde već. To je apsurd nad apsurdima. Mi stalno pričamo o nekoj decentralizaciji, a centralizacija je sve veća i veća. Sve veća i veća. U tom "Telekomu", NIS-u, u bilo kojoj državnoj instituciji, velikom preduzeću, toalet papir se nabavlja u Beogradu, sapuni se nabavljaju u Beogradu da bi se distribuirali u Preševo, u organizacionu jedinicu "Telekoma" u Preševu. Da li je to normalno, ljudi? Kuda će takva Srbija da ide? Gde mi to idemo? Šta je sa drugim agencijama i ministarstvima? Sve su smeštene u Beogradu, sve, bukvalno. Zašto sva ministarstva moraju da budu sa sedištem u Beogradu? Imate jedan RTS koji se finansira od pretplate svih građana Srbije. Da li je tako? Imate Beogradski program koji ide od 18.00 do 19.00 časova... Da se razumemo još jednom, nemam ništa protiv Beograđana. Tu živi najveći broj ljudi, 1.700.000, oni treba da imaju svoj program, ali zašto da ja iz Niša gledam Beogradski program i da gledam da li je pukla cev na Vračaru? Da li je to logično? Ovako bi moglo da se priča do besvesti. Znate li da je Ministarstvo kulture samo za Bemus odvojilo više para nego za sve projekte kulture u užoj Srbiji? Je l' to jednakost? Da li ćemo na taj način da razvijamo Srbiju? Tako što ćemo ekonomski da iscrpimo sve ono što je izvan Beograda, da ljude preselimo ovde, a onda ćemo imati kolaps i na "Mostaru" i na "Gazeli", neće moći da se prođe po dva sata glavnim ulicama u špicu, a sela pusta, opštine se gase, Crna Trava ima jedva oko 700 stanovnika, 80% stanovništva se iselilo otuda. Zašto? Pa iz ekonomskih razloga. Kada predlažem amandman da se pomogne ljudima koji rade u Elektronskoj industriji čitav radni vek i koji ne primaju platu po pet i više godina, minimalne zarade da im se isplate, za neke će biti, a za njih neće biti. Zašto? Pa zato što su oni sa juga Srbije i njima nije važno, nema potrebe da im se isplaćuju zarade. U ovoj Srbiji po Ustavu je garantovana jednakost svih i ukoliko nema jednakosti za sve građane Srbije, ukoliko nema jednake razvijenosti svih delova ove zemlje i ulaganja u svaki kraj, neće biti dobro. Verujte, neće biti dobro. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Jer, na ovaj način samo pravimo moćne centre i moćnu birokratiju, a uništavamo ono što je bilo vekovni oslonac ove zemlje. Molim vas, pre svega vas iz skupštinske većine, da razmislite o ovome i da podržite ovakav amandman. Ako budemo na ovaj način razmišljali, siguran sam da će biti boljitka za ovu zemlju. Hvala.
Zahvaljujem. Povodom amandmana, izvolite. Gospodin Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. zakona o budžetu zajedno sa mojim kolegama iz Niša, gospodinom Lapčevićem, koji je govorio pre mene, i gospodinom Ilićem, koji danas nije tu. Nažalost, moram da podsetim javnost Niša i javnost Srbije da osim nas trojice Niš ima još poslanika. Voleo bih da su i poslanici vladajuće većine iz Niša, pre svega mislim na gospodina Boška Ristića iz DS-a i gospodina Branislava Jovanovića iz stranke G 17, podržali ovaj amandman koji se tiče nečega što ide u prilog i korist svim Nišlijama. Ali dobro, to je njihov problem, neka oni sutra objašnjavaju Nišlijama zbog čega nisu podržali ovako nešto. Naravno, vidimo da je gospodin Ilić, zaboravio sam to da kažem, ipak iz vladajuće većine, tako da je bilo moguće podržati ovaj amandman, ali zbog čega gospoda to nisu učinila, ne znam. Očekivao sam od ove vlade, koja za sebe smatra da je socijalno odgovorna vlada, da sagleda probleme svih građana Srbije, a čuli smo od mog prethodnika da na jugu Srbije ima ogromnih problema. Nažalost, problema ima i ovde u Beogradu, ima ih u Vojvodini, ali jug Srbije, čiji je centar grad Niš, ima najvećih problema i tamo su prosečna primanja najmanja. Grad Niš nije poznat samo po svojoj istoriji i po svojim istorijskim simbolima, od kojih je naravno najpoznatija Ćele kula, nego je u novije vreme bio poznat i po Elektronskoj industriji i po fudbalskom klubu Radnički. Nažalost, Elektronska industrija, koja je bila simbol grada Niša, gotovo da ne postoji više; od nekih dvadesetak hiljada radnika koji su nekada tu radili, to smo takođe čuli od prethodnika, sada ih ima jedva dve hiljade. O fudbalskom klubu Radnički da i ne govorimo. Nekada moćni Radnički, ponos srpskog i jugoslovenskog fudbala, one velike Jugoslavije, danas se takmiči, verovali ili ne, u trećoj ligi Srbije, a stadion Radničkog, čuveni Čair je u fazi propadanja i urušavanja. Onaj ko prati fudbal i sport zna da prijateljska utakmica između naše i bugarske fudbalske reprezentacije, koja je planirana da se odigra u Nišu, nije mogla da bude tamo odigrana iz tih razloga. Niš je rastao sa Elektronskom industrijom i pominjanje Elektronske industrije budi određene emocije kod svakog Nišlije, jer gotovo da nema Nišlije koji nije radio ili čiji neko nije radio u Elektronskoj industriji. Država ipak mora malo ozbiljnije da shvati sve ovo, jer znamo da je pomagala neke firme, kao što je kragujevačka "Zastava". Naravno, nemam ja ništa protiv toga, da me pogrešno ljudi ne shvate, da se pomaže i "Zastava", i "Magnohrom" iz Kraljeva, i "Sloboda" iz Čačka, i "14. oktobar" iz Kruševca i svi nekadašnji giganti, ali zbog strateških razloga... A verujte da jug Srbije, pored svega ostalog, ima strateške interese za Srbiju - blizina Kosova, blizina bugarske granice, blizina makedonske granice; znamo i da taj čuveni Koridor 10 nikako da jug Srbije spoji sa onim destinacijama kojima je namenjen i još uvek jug Srbije predstavlja slepo crevo. Kao odraz ovih prilika, što se tiče privrede u Nišu i Elektronske industrije, možda ste imali prilike da pre nekoliko dana na jednoj lokalnoj niškoj televiziji vidite jedan jeziv prizor: u po bela dana na krovu jedne zgrade u širem centru Niša kamera jedne niške televizije snimila je trojicu mladića kako se drogiraju, jedan drugom špricevima bodu vene. Jednostavno, izgleda da nemajući mogućnosti za bilo šta drugo neki ljudi pokušavaju da pribegavaju i takvim sredstvima. Ali, izgleda da ova država i ova vlada ima važnijih stvari od onih socijalnih stvari, jer se predstavlja kao socijalno odgovorna vlada. Njoj nije važno kolike su plate, kako radi privreda, kako se živi. Izgleda da je ovoj vladi najvažnije da uspostavi kontrolu nad svim medijima u Srbiji. Naravno, ne čudi me to što Boris Tadić teži tome (i to je, u stvari, i uradio) da kontroliše sve medije u Srbiji; on to radi još od momenta kada je izabrani prvi put za predsednika države. Međutim, u poslednje vreme u tom poslu pomažu mu još neki ljudi, neki koji su se doskora izdavali za velike opozicionare, za velike patriote. Vidimo, Boris Tadić je njima sada otvorio medije, ali im je postavio jedan uslov - dostupni će vam biti mediji, ali morate da pljujete po Vojislavu Šešelju. Naravno, u ovome poslu najviše prednjači Aleksandar Vučić, najveći lažov u Srbiji. Prosto verujem da se oni čuveni Njegoševi stihovi koji se odnose na velike lažove odnose baš na gospodina Vučića - niko krupno ko Vučić ne laže. Imali ste prilike da čitate i današnju štampu, i od juče i prekjuče; jadnik ne zna šta će sa sobom i onda optužuje čoveka koji je šest godina u Hagu, u Haškom tribunalu, na čijim nogama i rukama se nalaze lanci onih koji žele da unište i Srbiju i srpski narod. Taj isti Vučić sada hoće da taj svoj poljuljani patriotizam predstavi naciji i narodu i kaže – evo, ja idem početkom decembra u Knin da obiđem te naše Srbe, da vidim šta rade i kako žive. Gde je do sada bio taj Vučić? Uostalom, zašto nije otišao u Knin pre nekoliko meseci kada je bila kampanja za gradonačelnika Beograda? Da je tu svoju kampanju tada, dok je bio član SRS, počeo iz Knina, možda bi Srpska radikalna stranka dobila još neki glas više i verovatno bi sada bila vlast u gradu Beogradu. Ali, očigledno je da je Vučić sada postao miljenik hrvatske televizije i hrvatskih vlasti. Verujte, tamo se njemu neće ništa desiti, mada on uvek želi da diže tenziju kako je ugrožen sa svih strana. Kada pominje Knin i srpski narod u Kninu ne pominje više Republiku Srpsku Krajinu, ne pominje da ti ljudi tamo žive, i njihovi preci, više od osam vekova, da je to srpska zemlja, da su ti ljudi bukvalno proterani. On ide tamo iz nekih svojih razloga. Što se tiče gospodina Vučića, ne bih želeo više da govorim o njemu, ali verujte mi, neće me iznenaditi ako je njegov razlog posete Kninu taj da ide da se izvini Hrvatima i hrvatskom narodu za navodna zlodela koja su Srbi počinili u Hrvatskoj. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Reč ima gospodin Krasić. Izvolite.
Ovo je stvarno interesantna situacija da tri narodna poslanika iz tri različite stranke iz Niša sednu i zajednički napišu jedan amandman i predlože, rukovođeni pre svega nekim principom pravičnosti i ravnopravnosti, da se u okviru rebalansa budžeta za 2008. godinu planiraju i neka sredstva za rešavanje socijalnog stanja zaposlenih ljudi u EI ili, da budem precizniji, u fronclama od EI. Vama deluje smešno kada kažem da je u fronclama, ali uništavanje Elektronske industrije je počelo još kada su se pojavili tehnomenadžeri u Srbiji, pa je nešto došlo u Beograd, nešto otišlo na drugu stranu, ali smrtonosne udarce Elektronskoj industriji ipak je zadao Vojkan Mitić, pa Zoran Živković, koji je bio poprilično dužan Elektronskoj industriji za neke televizore, a u poslednje vreme i G17 plus, koji je prisutan u Elektronskoj industriji. Naravno, gospodin Nikola Savić i ovaj gospodin iz Demokratske stranke Srbije ne znaju Bananu Jovanovića, neće on da potpiše taj amandman. Da je hteo da pomogne Elektronskoj industriji, on je to mogao da uradi dok je bio direktor Direkcije za izgradnju grada Niša. Ali, tamo su ostale velike afere, o tom potom, neka se rešava. Što se tiče Boška Ristića, on ima vrlo jasan razlog zašto to ne pomaže. Verovatno će Vlada u budžetu za 2009. godinu ovo da ima u vidu. To vam tvrdi. Međutim, ako se pravi neka paralela kako funkcioniše taj socijalni program Vlade, kako je to bilo 2001, 2002. godine, kako je to danas, onda dolazim do zaključka da od kvaliteta batina zavisi odgovarajuća ekonomska klasifikacija u ovom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu. To vam deluje malo smešno, ali verujte da je istinito. Kada su radnici kragujevačke "Zastave" ispalampuvali Vlahovića, Đelića i one druge, oni su ušli u socijalni program. Ove moje Nišlije iz Elektronske industrije, oni sve lepo, mazno, kulturno, da razgovaraju, da im se tamo šetaju ovi iz DS-a, da se slikaju itd. Pošto nisu uzeli motku u ruke, nisu ušli u rebalans budžeta. Znači, od kvaliteta motke, od kvaliteta batina zavisi pogled na socijalni status građana. Naravno, ovo nije uputstvo za upotrebu, da kada sretnete ministre iz Vlade Republike Srbije treba da se izborite za svoja prava tako, priručnim sredstvima. Ali, vidite i sami; ja drugačije ne mogu da se borim protiv globalizma. Ovo što se dešava sa EI jeste sunovrat globalizma. Globalizam ne vidi običnog čoveka, vrlo prosto i jednostavno. On vidi samo evro, dolar; a čovek - ako ga ima tu, uklapa se, a ako se ne uklapa, ne uklapa se. Prošli put sam vam rekao, vi ste to shvatili kao neku šalu, mene uopšte ne bi iznenadilo da Mlađan Dinkić sledeće godine kaže - ukidaju se penzije. Zašto? One su trošak. Smanjićemo trošak, ukinućemo penzije. Pa, ako radnici EI mogu bez plate 60 meseci da žive, što ne bi mogli i penzioneri 60 meseci da žive bez penzije. Onda će Boris Tadić da kaže - ne, Mlađo, brate, to ćemo da inoviramo. Kako? Ko zgazi penzionera dobija jednokratnu pomoć od dve hiljade evra. Tada su što efikasniji. Njima smetaju građani u Srbiji, da li vam je to jasno. Jedan Niš, koji je po svim kriterijumima centar Balkana, postao je apsolutna provincija. Zašto? Pa, demokrate, a i Nišlije, setite se Živkovića, Banane i svih spodoba koje su vam vodile Niš.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 5. razdele 15 i 54 amandman je podneo narodni poslanik Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima gospodin Zoran Nikolić.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman na član 5. razdeo 54 - Uprava za zajedničke poslove republičkih organa, funkcija 130, ekonomska klasifikacija 511 - zgrade i građevinski objekti, da se iznos od 1.836.060.000 menja iznosom 1.136.060.000. U istom članu razdeo 15 - Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, funkcija - višenamenski razvojni projekti, ekonomska klasifikacija 551 - nefinansijska imovina koja se finansira iz sredstava za realizaciju NIP-a, iznos od 2.880.850.000 menja se iznosom 3.580.850.000. Uz amandman sam dao obrazloženje da je sredstvima iz NIP-a predviđeno finansiranje određenog broja projekata i da su lokalne samouprave širom Srbije konkurisale za veliki broj značajnih projekata. Ruku na srce, veliki broj projekata je ispraćen iz NIP-a, ali isto tako veliki broj projekata sa urednom dokumentacijom, strateški važnih za mnoge opštine, nije ispraćen ove godine, pa su opštine bile prinuđene da se zadužuju kod poslovnih banaka. To svakako nije dobra praksa, jer ćemo se tek suočiti, nemam taj podatak, ali mislim da su već u ovom momentu mnoge lokalne samouprave u velikoj meri zadužene. Vlada je odbila ovaj amandman sa obrazloženjem: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se predlaže smanjenje sredstava namenjenih za zgrade i građevinske objekte u razdelu Uprave za zajedničke poslove republičkih organa, što bi ugrozilo izvršavanje rashoda po već preuzetim obavezama, uključujući i završetak zgrade u Nemanjinoj 9, namenjene pravosudnim organima." Naravno, nemamo ništa protiv pravosudnih organa. Sa setom pravosudnih zakona, odnosno izmenom našeg pravosuđa ćemo se tek suočiti u narednim danima. Ta sednica je zakazana za sredu, što takođe govori o odnosu Vlade prema Skupštini, ali i onih koji rukovode Skupštinom, koji ne štite integritet Skupštine, jer ti zakoni su, svakako, sa dalekosežnim posledicama. Ovde je neko od kolega već rekao da je ovakva izmena pravosudnog sistema uzburkala i sudsku, pravničku i advokatsku javnost. Jednostavno, došli smo u situaciju da smo prinuđeni da u roku od 24 sata podnosimo amandmane i da zauzmemo stav povodom tog zakona. Ono što je simptomatično, ima veze sa ovim objašnjenjem, jeste da je Vlada pre mesec dana imala jedan drugi nacrt, sa ukidanjem određenog broja sudova širom Srbije. Taj nacrt je odjednom povučen iz procedure. Sada odjednom imamo jedan drugi nacrt, što pokazuje odsustvo bilo kakve strategije od strane Vlade. Evropska komisija je u izveštaju koji će doći naznačila problem pravosuđa kao jedan od bitnijih problema u Srbiji, pa sada opet, da bismo ispunili želje, idemo dosta brzopleto u jedan proces promene pravosudnog sistema, plašim se, ne sagledavajući sve potencijalne posledice. Kao prilog tezi da Vlada nije imala strategiju - nedavno sam bio u prilici da u Mačvanskom okrugu sa drugim kolegama poslanicima budem na sastanku sa predsednicima opštinskih sudova i predsednikom Okružnog suda kada se pričalo o onom starom nacrtu, a i naslućivalo šta će se dogoditi sa ovim novim nacrtom seta pravosudnih zakona. Ono što je meni zapalo za oko i ono što je simptomatično jeste da su svi sudovi u malim mestima, kao što su Koceljeva, Vladimirci, Ljubovija, Krupanj, sudovi koji su tokom poslednje dve godine renovirani. Uložena su znatna sredstva. To je naravno dobro i za pohvalu, ali problem je u tome što su ulagana ne tako mala sredstva, a sada je ovim novim nacrtom zakona predviđeno da se ti sudovi ukidaju. Mislim da to najslikovitije pokazuje odsustvo bilo kakve strategije od strane države. Dakle, u obrazloženju je rečeno da treba da se završi zgrada u Nemanjinoj 9, namenjena pravosudnim organima. To nije sporno. Međutim, to su sredstva u iznosu od 1.836.000.000 dinara, a ja ću vam samo reći sledeću stvar: to nisu samo sredstva koja su izdvojena za ovu zgradu; pored toga, ta sredstva su izdvojena i za opremanje sale i restorana u zgradi u Kneza Miloša 20; to su sredstva i za kancelarijski i potrošni materijal za potrebe republičkih organa, posebnih organizacija, posebno materijal za servisiranje motornih vozila, gorivo itd. Ubeđen sam da bi na ovim stavkama moglo dosta toga da se uštedi i da se ova sredstva preusmere ka lokalnim samoupravama. Jer, jedno od najznačajnijih političkih pitanja, a ovde je povodom amandmana više poslanika iz različitih stranaka govorilo da je to prioritet, jeste ravnomerni regionalni razvoj. Dakle, Srbija nije ravnomerno razvijena. Čitave oblasti naše države su u velikom zaostatku u pogledu infrastrukturnih objekata i pripreme opština i lokalnih samouprava za priliv stranih investicija, industrijske zone, agroindustrijske zone. Jednostavno, taj debalans postoji i mislim da je svaki dinar koji se uloži u lokalne samouprave i u projekte koje same lokalne samouprave daju kao predlog i konkurišu za sredstva iz NIP-a dobro iskorišćen novac. Znam da Vlada neće prihvatiti ovaj amandman, ali neprihvatanje ovog amandmana je negacija još jednog predizbornog obećanja a to je da se ova vlada zalaže za ravnomerni regionalni razvoj.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 5. razdele 15 i 54 amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moram još jednom da izrazim žaljenje zbog toga što ministarka finansija nije danas čitav dan sa nama. Njena koleginica će pokušati da je zameni, ali meni jednostavno nedostaju metafore gospođe Dragutinović jer smo imali priliku da čujemo od nje mnoge lepe priče o iznenadnoj sreći, da je Vlada poslednja linija odbrane, verovatno da je premijer Cvetković najbolji golman u državi koji će nas odbraniti od nastupajuće finansijske krize. Govorilo se o ružičastim naočarima. Ja nosim naočare, nažalost, one nisu ružičaste, tako da ću pokušati da u ovih nekoliko minuta obrazložim amandman koji sam u ime poslaničke grupe DSS podneo. U izlaganju ministarke Dragutinović čuli smo da je najveći problem deficit platnog bilansa. Čuli smo da je najveća opasnost globalna finansijska kriza. Čuli smo da postoji velika opasnost od pada priliva kapitala. Nakon toga nismo čuli ništa. Muk. Kako Radovan treći kaže - šta je bilo? Nemamo pojma. Nakon toga o tim stvarima više se u ovoj sali nije govorilo od strane predstavnika vladajuće koalicije i predstavnika Vlade koji su danas bili ovde. Smanjeni su rashodi u Nacionalnom investicionom planu. Smanjeni su start-ap krediti. Mi smo podneli amandman kojim smo iz Uprave za zajedničke poslove republičkih organa u klasifikaciji - zgrade i građevinski objekti tražili da se smanji iznos od 600.000.000 i prebaci za realizaciju Nacionalnog investicionog plana. Obrazloženje zašto Vlada i Ministarstvo nisu prihvatili ovaj amandman je sledeće: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se predlaže smanjenje sredstava namenjenih za zgrade i građevinske objekte u razdelu Uprave za zajedničke poslove republičkih organa, što bi ugrozilo izvršavanje rashoda po već preuzetim obavezama, uključujući završetak zgrade u Nemanjinoj 9 namenjene pravosudnim organima." Želim da vas podsetim da je vladajuća koalicija pre nekoliko dana izrazila spremnost da prihvati amandman DSS-a koji je upravo tražio da se smanje sredstva namenjena apelacionim sudovima i prebace na račun, odnosno u korist opštinskih sudova koji funkcionišu u Republici Srbiji. Zgrada u Nemanjinoj 9 je verovatno namenjena za vrhovni kasacioni sud, za upravni sud i ne znam u koje još svrhe. Znam, iz pouzdanih izvora, da je ministarka Malović kada je obilazila zgradu bila zaprepašćena površinom koju zauzimaju restoran i kuhinja u toj zgradi. Nije mi prihvatljivo da 770.000.000 dinara bude upotrebljeno za adaptaciju jedne zgrade. Za te pare može da se napravi, verujem, novi objekat, tako da smatram da je ovo ipak preteran iznos i da ova sredstva mogu da se umanje i da se pametnije iskoriste, pre svega ulaganjem u infrastrukturu. Znamo da je nemoguće istovremeno povećati penzije i povećati ulaganje u infrastrukturu. Čuli smo da u ovom rebalansu budžeta za studente nema dovoljno sredstava, ali za penzionere ima. Za penzionere itreba da ima, ali mi smo dokazali da nisu realna obećanja koja su davali predstavnici vladajuće koalicije, tako da, poštovani penzioneri, možda će za vas biti više sredstava 2010. godine. Podsećam vas, takođe, da je u prethodnih nekoliko dana Demokratska stranka Srbije podnela i Predlog izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju kojim će pokušati da ispravi grešku koja je učinjena pre nekoliko dana kada ste usvojili Zakon o visokom obrazovanju. Rebalans je cena ove koalicije i gospodin Nikolić, poslanik DSS-a, lepo je to rekao - ovo nije rebalans budžeta, ovo je rebalans predizbornih obećanja. To je priznao i državni sekretar u Ministarstvu finansija gospodin Slobodan Ilić, upravo tim rečima kada nam se obraćao na Odboru za finansije. Ovim budžetom su predviđene dva puta manje investicije od projektovanih. Javni rashodi su veći za 18%. Ulaganje u infrastrukturu je na neki način zanemareno. Malopre smo imali priliku da čujemo u sjajnom izlaganju mog kolege, poslanika DSS-a iz Niša, gospodina Lapčevića kako žive ljudi na jugu, kako žive ljudi u Kuršumliji. Ne znam da li ste imali prilike da putujete tim drumovima, kaldrmisanim, i da vidite na šta to liči. Očekujem da se neko skijalište otvori i na tim prostorima, pa možemo i dirižablom da se spuštamo tamo na šestosede ili četvorosede, da se lepo skijamo i da uživamo u lepotama juga Srbije. Daj Bože da bude tako, ali ne verujem da će se to ostvariti. Ali, kada pričamo o ravnomernom regionalnom razvoju, čuli smo malopre da su sve institucije u Beogradu i da sve potiče iz Beograda. Slažem se. U jednom sektoru postoji i mala decentralizacija. Naime, za potrebe pojedinih republičkih organa papir se nabavlja u Prokuplju. Zamislite sad, cela Srbija se snabdeva papirom iz Prokuplja; znači, risevi papira putuju odatle. Nije to loše, ali treba da uredimo puteve i onda će možda moći i zapadna Evropa da se snabdeva istim ovim iz Prokuplja. Svetska ekonomska kriza, koja preti Republici Srbiji, žestoko je udarila i na Mađarsku, i na Grčku, i na Bugarsku i na Rumuniju. Čuli smo nekoliko puta ovih dana da za Srbiju nema opasnosti u tom pogledu, da ne moramo da brinemo, da recesija može blagotvorno delovati na privredu Srbije, da to može da bude naša razvojna šansa. Što je recesija veća, znači, što su manje plate, penzije, što je manje primanja, što je manje zapošljavanja, što su manje investicije, to može da nam bude veći podsticaj i nova tačka oko koje ćemo se okupiti da bismo krenuli još žešće i još razigranije u svetlu budućnost. Život ne može da čeka, dajte da nas recesija što pre zadesi pa da ugledamo i tu svetlu budućnost. Demokratska stranka Srbije je ovih dana, tačnije u petak, podnela predlog odluke o formiranju komisije za ublažavanje ekonomske krize. O tome smo govorili ovih dana i mislimo da uključivanjem svih poslaničkih grupa, predsednika Vlade, ministra finansija, guvernera Narodne banke, Komisije za hartije od vrednosti, svih relevantnih institucija i državnih organa možemo ponuditi rešenje za izlazak iz velike ekonomske krize koja će nas svakako pogoditi. U proteklih nekoliko dana dinar je klizio nezaustavljivo. Danas smo doživeli da se konačno stopira taj pad za četrdesetak para. Narodna banka Srbije je intervenisala sa ogromnim sredstvima, jednoga dana sa 30 miliona, 50, 26. Guverner Narodne banke je rekao da je Narodna banka Srbije intervenisala sa oko 220 miliona. Nije znao da nam ponudi odgovor koliko sredstava Narodna banka Srbije ima za regulisanje ovog plivajućeg kursa i za održavanje nivoa kursa na 85 dinara. Ta magična granica se, bar u medijima, ne prelazi, a dobro znamo kada odemo u menjačnicu koliko dinar vredi. Ova ekonomska kriza, ovaj pad dinara, stanje u bankarskom sistemu, činjenica je, najviše pogađa dužnike, pre svega kroz rast kamate i kroz povećanje dinarske vrednosti mesečnih obaveza. Referentna kamatna stopa je porasla od petka do danas za dva procentna poena, u ovoj godini za 7%. Mislim da to dovoljno govori o politici Narodne banke Srbije, o štednji pre svega i obezvređivanju dinarskih ulaganja u odnosu na devizna. Kada smo već kod Narodne banke Srbije, želim ponovo da naglasim da je pre nekoliko dana Narodna banka Srbije uvela privremenu upravu, prinudne mere u jednu uglednu banku. To je "Metals banka", koja je u avgustu mesecu, dvadeset drugog, dospela na A listing Beogradske berze, da bi posle mesec i po dana bila skinuta sa tog listinga uz obrazloženje da nisu davali prava obaveštenja ni berzi ni građanima što se tiče svog poslovanja. Pitali smo ko su sve akcionari "Metals banke". Nismo dobili odgovor na to pitanje, tako da vas molim da čujemo i to. Mislim da je to veoma bitno. Ministarka Diana Dragutinović je rekla da Vlada i Narodna banka Srbije imaju pripremljene određene mere kojima će intervenisati i sprečiti nastupajuću ekonomsku krizu, ako to bude potrebno. Ne znam kada je potrebnije nego sada. Demokratska stranka Srbije je još 8. oktobra bila svesna posledica koje mogu da zadese Republiku Srbiju. Zbog toga je i predložila zakon o osiguranju depozita, da se osigurana suma sa 3.000 evra podigne na 20.000 evra, što je realno i što je moguće pokriti sredstvima koja su u opticaju u Republici Srbiji. Dana 9. oktobra na Odboru za finansije čuli smo strahovite kritike od strane državnog sekretara gospodina Ilića da dižemo paniku, zbunjujemo javnost, da nema potrebe za takvim merama. Guverner Narodne banke nije se decidirano izjasnio tim povodom, ali nakon 11 dana čuli smo premijera Cvetkovića koji je rekao da je Vlada Srbije odlučila da osigurani depozit podigne na 50.000 evra, uz mogućnost da ako bude potrebno to bude i 100.000 evra. Zakon o osiguranju depozita biće tema Narodne skupštine, ukoliko se sve ovo završi do tada, u sredu, 5. novembra. To je došlo po hitnom postupku. Mesec dana čekamo da dođe na dnevni red. Dok ga usvojimo, bog sveti zna šta će da bude. Nema drugih najavljenih mera. Pominjalo se ukidanje kamata na štedne uloge, pominjalo se ukidanje poreza na prenos apsolutnih prava, pominjala su se još neka rešenja koja smo spremni da podržimo ukoliko zaista ima neke koristi od njih, ali na dnevnom redu Skupštine Srbije to se neće naći u sredu, tada će se naći set pravosudnih zakona. Kada smo već kod pravosudnih zakona, da podsetim da je pre desetak dana na sajtu Ministarstva pravde bio objavljen Predlog zakona o teritorijalnoj organizaciji sudova i tužilaštava, pa je vrlo brzo taj predlog zakona povučen, sa 138 opštinskih sudova, gotovo 40 sudova je trebalo da bude ukinuto. Sada je došao u Narodnu skupštinu novi predlog ovog zakona gde se predviđaju 34 osnovna suda sa organizacionim jedinicama širom Srbije. O tome ćemo pričati u narednih nekoliko dana, ovo se samo nadovezuje na obrazloženje ovog amandmana da su određena sredstva odvojena za pravosuđe, za njegovo normalno funkcionisanje. Takođe kažem, daj Bože da to bude onako kako nam je objašnjeno da će biti, ali ne verujem da će građani Srbije i, pre svega, nosioci pravosudnih funkcija i svi zaposleni u pravosuđu biti zadovoljni rešenjima predloženim u ovom zakonu. Činjenica je, takođe, da je na najgrublji mogući način prekršen Zakon o budžetskom sistemu. Demokratska stranka Srbije je u nekoliko navrata upozoravala na to. Rekli smo, ne postoje vladini rokovi, ne postoje rokovi Narodne skupštine Republike Srbije, postoje zakonski rokovi, zakoni se pišu da bi se poštovali i zato se u zakonima i navode određeni rokovi. Verovatno je to jedan od razloga zašto gospođa Diana Dragutinović nije večeras, odnosno čitavog dana sa nama, jer ne znam kako bi odgovorila na ovo pitanje zašto je na najflagrantniji mogući način prekršila Zakon o budžetskom sistemu. Na kraju, danas smo čuli i upozorenje od MMF-a koji govori isto ono što govore poslanici DSS-a. Ono što je najstrašnije i što je najtužnije jeste što ćete poslušati predstavnike MMF-a, a nas niste hteli da čujete u prethodnih desetak dana. Hteli smo samo da pomognemo, da budemo realni i da razgovaramo na bazi činjenica, egzaktnih podataka i cifara koje ne može promeniti ništa. Nadam se da će preporuke MMF-a biti usvojene. Siguran sam u to da će se predstojeći budžet za 2009. godinu znatno razlikovati od rebalansa ovog budžeta, ali onda će vladajuća koalicija biti u velikom problemu kako da objasni biračima koji su glasali za ovu koaliciju zašto neće ispuniti sva njihova obećanja. Još jednom ponavljam, mi vam stojimo na raspolaganju. Mi jesmo opozicija vlasti, nismo opozicija građanima Srbije. Demokratska stranka Srbije je spremna da svojim kapacitetima podrži i pruži pomoć predstavnicima nadležnih organa i institucija u rešavanju ovih problema. U nama ćete imati dobrog saradnika, ali, kao i uvek, i kritičare, ljude koji će otvoreno reći šta je moguće a šta nije moguće, koji nikada neće lagati građane Srbije, koji će izaći za ovu govornicu i otvoreno saopštiti pravu istinu i ništa više od toga. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Krasić.
Mislim da je dobro što građani Srbije imaju prilike da čuju ovu raspravu i da primete da su ovoj Vladi Republike Srbije, na čelu sa Borisom Tadićem i Mirkom Cvetkovićem, važniji objekti i zgrade u Beogradu nego bilo šta drugo što bi moglo da bude razvoj nedovoljno razvijenih područja. Njima je važnije da u Nemanjinoj bude lepa zgrada, nego da se u bilo kom mestu izvan Beograda reguliše nešto što je najosnovnije za normalni život. Druga poruka koju dobijamo od Vlade glasi: džabe vi to pišete, mi smo sve te pare već potrošili na način kako predlažemo da se promeni. Pisali vi amandmane, ne pisali amandmane, niko ne sme da usvoji to što ste napisali jer je ovo zacementirano. Ovo bi moralo da odrazi nešto što će da bude ne znamo kada u Zakonu o završnom računu budžeta za 2008. godinu. Kada će to da bude? Ne zna se, još uvek nismo dobili ni za 2001, 2002, 2003, 2004. godinu; sudeći po toj dinamici, verovatno će negde 2012, 2017. doći na red završni račun budžeta za 2008. godinu. Onda računaju da će neki poslanici da umru, neki će da ostare, neki više neće biti poslanici, a nova garnitura koja ovde bude došla biće neki novi, demokratsko drugačiji poslanici, pa će da kažu - što da se mi bavimo prošlošću, šta je bilo pre 15 godina, to je prošlost, to nas uopšte ne interesuje. To je ta demokratska logika kojom se rukovodi ova vlada. Zapamtite, građani Republike Srbije, kapitalni objekat u Beogradu, u bilo kojoj od ovih ulica, gde treba da se smeste predstavnici Vlade, pravosudnih organa ili, da budem precizniji, u širem smislu reči državni službenici, ima prioritet nad životom bilo kog građanina na periferiji. Da razbijemo jedan tabu, ne razlikuje se bogzna šta život ljudi koji stanuju na periferiji Beograda od života onih ljudi u Nišu, Kragujevcu i drugim mestima. Ali, neko je stvorio situaciju da građani Srbije otprilike ovako razmišljaju: bolje je biti socijalni slučaj u Beogradu, nego prvi među jednakima u Kragujevcu, Nišu, Prokuplju itd. Ta metropolizacija se vrši na jedan specifičan način. Naravno, parole kojima smo zapljusnuti od 2001. godine su potpuno drugačije sadržine. Šta je još interesantno u ovom amandmanu? Interesantno je da Vlada ne sme ni da pomisli da dirne krajnju cifru koja je u ovom ministarstvu. Samo da podsetim publiku, radi se o Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Sada ću da vam pročitam neke cifre, to je razdeo 15, na kraju ima 36.380.000.000 dinara; u okviru tog razdela je i Direkcija za mere i dragocene metale, pa Fond za razvoj turizma i kada se to sabere dođe oko 37.000.000.000 dinara. Ministar i potpredsednik Vlade (da li je drugi, treći, četvrti, nije bitno) odlučio je da njegovih 37.000.000.000 ne sme da se dira i on je tu gazda. Kakva je situacija sa pozicijama gde se klasifikuju rashodi i troškovi? Da vidimo, kaže se ovako: specijalizovane usluge - 467 miliona dinara; subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama - skoro četiri milijarde; nabavka domaće finansijske imovine - 6,5 milijardi dinara; subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama u oblasti turizma, u okviru tog ministarstva - 2,6 milijardi. Dalje, Fond za razvoj turizma, to je skromno - samo 100, ovde piše 100.000, ali ja mislim da je to 100.000.000 dinara, imate na nekim stranicama da vam se gube ove nule. To je sektor, to je nešto što tog ministra interesuje. U to on ima da uklopi državne sekretare, pomoćnike i vidite kako oni serijski menjaju poslanike malo-malo, pa je Mićko otišao da bude direktor ovamo; pre neki dan sam hteo da padnem u nesvest kada sam video da je Nada Momirov u Ministarstvu kulture. Strašno, ali strašno, ljudi, šta se radi. Najviše poslanika u Narodnoj skupštini je promenio G17 plus. Verovatno 50% od one prve garniture se promenilo. Tolika je fluktuacija kod njih. Sinoć je bila neka televizijska emisija, pa su Suzanu zvali Snežana, ne znaju čak ni da pogode ime. Nado, veruj mi, prvi koji će da vam napusti Vladu biće Mlađan Dinkić. Nema on razloga da se netipično ponaša. Zakonomernost njegovog ponašanja u vladama je upravo takva. Dok su bili eksperti G17 on i Labus su dohvatili nešto, nešto im se nije sviđalo, napustili, napravili svoju stranku. Krenuli u kampanju; da li se sećate one slike - Milivojevićka tu pokazuje, pa onda onaj drugi, pa ovde krađa, pa ovo, pa ono, pa snimci, pa zamuvali, pa zapetljali. Izbori 2003. godine u decembru mesecu, uđoše u Skupštinu i uzeše finansijski sektor. Nađoše koalicionog partnera, rasporediše se i posle godinu i po dana, tri meseca pre onog drmanja - mi smo opozicija. U'vatiše se za vas, uđoste u neku kombinaciju, ono opet - evropski put, evropski put, evropski put, demokratski blok, demokratski blok, koalicioni kapacitet, koalicioni kapacitet. Ubi nas koalicioni kapacitet. Ubi nas demokratski blok. Ubi nas evropski put. Morate da smislite novu parolu, da li je to "Fijat", "trabant", nešto morate da smislite. Sada je svima jasno zašto dajem uputstvo: gledajteprenose Narodne skupštine, do pet ujutru - do pet ujutru. Menjajte kanale ako vam se ne sviđa, ali se ovde informišite. Znajte, ovde je prazno, jer Vlada ne sme da uđe. Zašto? Ne bi mogli da odgovore ni na jedno od ovih pitanja. To je prvi razlog. Drugi razlog je što intenzivno rade na implementaciji Euleksa. Dokaz za to je ponašanje Vučića. Iznenađen sam da on nije savetnik za medije Baraka Obama. Moguće. Mene uopšte ne bi iznenadilo da njegov politički otac nije medijski savetnik Mekejna. Ovi procenti se menjaju. Zapamtite, kada budu sada izbori svi ćete vi da budete pozvani u Medija centar ili u američku ambasadu. Tamo ćete da tipujete ko će da pobedi. Kao prošli put, a prošli put ste pogrešili. Tipovali ste na Gora, a pobedio je Buš zbog neke sitne razlike u glasanju i njihovih elektorskih glasova, kako oni to mere. Vodite računa da ne napravite sada grešku. Međutim, šta god da uradite, vi ste napravili grešku. Zašto? Zato što ste počeli da sadite tikve sa đavolom. Tikve sadite sa đavolom i kada se sade tikve sa đavolom onda je situacija - daš banku da uđeš u kolo, ali vam ni dve banke ne pomažu da izađete iz kola. Verovatno bih bio najsrećniji čovek u ovoj zemlji kada bi u Narodnoj skupštini bila doneta samo jedna odluka, da obaveže ovu i sve sledeće vlade, za sledećih 10 - 15 godina, da sprovode samo jedan program - intenzivno vraćanje građana Republike Srbije u sela. Zašto? Da bi normalno živeli. Sada ću da vam dam jedan takođe lep savet, možete da ga koristite vi u lokalnoj vlasti. Ako želite da se neki grad razvije ravnomerno, donesite odluku da gradonačelnik mora da stanuje u državnom stanu koji će opština da mu napravi, u najnerazvijenijem delu grada. Neka on vuče vodovod, kanalizaciju, struju. Kada mu prođe mandat to se deli socijalnim slučajevima, a sledeći gradonačelnik ide u sledeće naselje koje je najgore, pa neka vuče vodovod, kanalizaciju, struju i telefon i neka razvija i to naselje. Kako bi se lepo razvijao Beograd da je Đilas u Kaluđerici. Ili da je Stevanović iz Kragujevca u nekom naselju tamo. Tako se najbolje razvija. Dajte da predsednika Republike preselimo u neko selo da tamo živi, dajte da predsednika Vlade pošaljemo u neko selo da živi, nedovoljno razvijeno područje, ruralna mesta, gde su sve stariji građani od 70-80 godina; neka predsednik tamo živi, pa mora da dođe obezbeđenje, pa mora da se sredi put, pa ako ima dece mora da mu se otvori neka škola. Ako ništa drugo, dajte da razvijamo Srbiju zloupotrebljavajući koristoljubljivost državnih funkcionera. Ako bismo počeli da vraćamo građane u sela, da normalno žive, onda bi morala da ide i infrastruktura, privreda, mali pogoni, sitna ulaganja i bolji život na selu nego u gradu. Ako ništa drugo, makar neće da čitaju novine. Ali, nećete, zato što je vlast koncipirana po sistemu "drp", drpni i odi, po sistemu APP - ako prođe, prođe.
Gospođo Janković, izvolite.
Zaista imam problem, jer kao razumna osoba ne mogu a da ne podržim razumne predloge koji, istini za volju, obično dolaze sa ove naše opozicione strane. Stoga, amandman Miroslava Petkovića definitivno treba podržati. Dok sam slušala obrazloženje ovog amandmana i gledala atmosferu u sali, gde je ostao samo skroman broj nas najupornijih i najzdravijih, verovatno su ostali otišli da gledaju "Operaciju trijumf", iako se već i kod nas pojavljuje kašljucanje i kijanje, palo mi je na pamet da zima tek predstoji. U ovoj hladnoj podrumskoj prostoriji, koja često ima atmosferu provincijskog bioskopa, gde još samo fali da poslanici u dokolici, ovi koji ćute, počnu da grickaju semenke, nije loše malo razmišljati o tome šta će nam se dogoditi. Čime će se Srbi grejati ove zime najpre zavisi od toga koliko para imaju i u kakvom stanu žive. Opet će najveće žrtve biti oni najsiromašniji koji žive u udžericama, gde su vrata i prozori postavljeni negde u prvoj polovini prošlog veka, naravno, bez izolacije. Ono što je sigurno to je da nema energenta koji pred ovu grejnu sezonu nije poskupeo. Neki 60%, poput gasa, neki 20 - 30%, kao ugalj i drva. Ugalj se na stovarištima ove jeseni plaća za oko 30% skuplje u odnosu na prošlu godinu. Za domaćinstvo koje živi u kući od šezdesetak kvadrata potrebno je po pet tona uglja prosečnog kvaliteta, pa ispada da se ne može prezimiti bez oko 30.000 dinara. Za grejanje iste takve kuće potrebno je oko deset metara drva, čija je cena najčešće od 3.200 do 4.300 dinara za kubni metar. Za prezimljavanje na drva treba najmanje 32.000, a najviše 43.000 dinara, uz još par hiljada dinara za prevoz i sečenje drva. Iako distributeri gasa ne priznaju da je njegovo naglo poskupljenje nateralo neke građane da odustanu od planirane gasifikacije, računica pokazuje da je gas skuplji energent i od drva i da za stan od 60 kvadrata treba oko 1.400 kubika gasa kako bi se izdržala zima, a da bi to platili po novom cenovniku treba oko 45.000 dinara. U elektrodistribucijama već poslovično kukaju još od leta, jer je zbog korišćenja klima uređaja potrošnja sve veća i veća. Neki stručnjaci procenjuju da struje nema dovoljno ni sada, a muke će tek nastati ukoliko se neka domaćinstva opredele da umesto uglja, drva i gasa pređu na jeftinu struju. Ali, tu ih čeka novi udar, ovoga puta strujni, jer je ministar energetike već najavio korekciju cena električne energije početkom 2009. godine. U EPS-u kažu da struja mora da ima realnu cenu, pa će najverovatnije onoga ko preživi 2008. dočekati 40 - 50% skuplja struja u 2009. godini. Neki ekonomisti tvrde da je menjanje cenovnika u EPS-u opravdano, jer potrošnja struje raste, a Srbija ima mnogo niže cene od zemalja u regionu. Stručnjaci za energetiku podsećaju da je Srbija potpisnica Zajednice za energetiku zemalja jugoistočne Evrope, što znači da treba da formira tržište električne energije. Mi nemamo električnu energiju. S druge strane, imamo EPS, definitivnog monopolistu i državu koja koči investiranje u elektroprivredni sektor. Zašto? Zato što nije donet set podzakonskih akata, koji nije imao ko da donese, da bi se sačuvao EPS koji je rupa bez dna i mi ne znamo ko troši i gde su pare. Kako stvari stoje, ostaje da mi masovno organizujemo narodne lomače. Uostalom, imali smo nedavno svetle primere noći veštica usred hrišćanske Srbije, koja izgleda mora da transcendira sebe samu da bi postala deo sjedinjenih evropskih država. Uz narodne lomače se odlično slažu i narodne kuhinje, budući da samo na hranu četvoročlana porodica mesečno troši najmanje 70.000 dinara. Nije ni čudo što ova vlada forsira noćne rasprave o rebalansu budžeta. Počelo je sa mračnim dugometražnim debatama o zakonima važnim za belu šengen listu. Tada se toliko žurilo da su zakoni bili zipovani, odnosno dati u formi "šest u jednom". Nastavilo se sa ovim noćnim rebalansnim bdenijima, a kada nestane struje, definitivno ćemo imati horor od Skupštine koju bi narod, pa koliko košta, neka košta, rado pretvorio u gasnu komoru za sve koji su ga prevarili, izdali i opelješili. Gospodo iz vlasti, urazumite se i vratite dostojanstvo ovoj vrhovnoj zakonodavnoj instituciji koja mora da ozbiljno i temeljno, uz sugestije iz naroda koji predstavlja i stručne i javne rasprave, odgovorno donosi zakone čiji će rok trajanja biti duži od roka trajanja dugotrajnog mleka. Ako se ovako nastavi, bolje da raspustimo Skupštinu i jednostavno zadužimo par bivših đaka ove osobe u ulozi predsednika Srbije da prepišu evropske zakone, i to bez prevoda. Šta ima veze što su na engleskom, kad narod ni na srpskom ništa ne razume od zakona koje vi donosite.
Da li se još neko javlja? (Ne.) Na član 5. razdeo 16 amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Judita Popović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Liberalno-demokratska partija je podnela ovaj amandman u pogledu dodatnog finansiranja Ministarstva rudarstva i energetike. Naime, rebalansom budžeta predviđena su dodatna 54 miliona dinara za ovo ministarstvo. Podsećam vas, to je ono ministarstvo koje treba da odgovori na nekoliko bitnih pitanja koja su mu postavljena u vezi sa naftno-gasnim sporazumom, u vezi sa prodajom, odnosno ustupanjem "Gaspromu" većinskog paketa akcija, većinskog vlasništva u "Jugorosgasu". To je ono ministarstvo koje treba da odgovori zašto je došlo do enormnog poskupljenja gasa od 60% za domaćinstva. To je ono ministarstvo koje treba da odgovori zašto je uveden posrednik u trgovini gasom od 2001. godine, sada 2007. godine. Normalno, odgovore za sada još nismo dobili, ali smo dobili ovaj predlog zakona o rebalansu budžeta, koji predviđa dodatna 54 miliona dinara. Zaista je vreme da se uradi budžetska kontrola ovog ministarstva rudarstva i energetike. Naime, ovo ministarstvo traži da se budžetski finansira, a ujedno je saglasno sa naftno-gasnim sporazumom koji je zaključen sa državnom firmom Rusije "Gaspromom". Vrlo dobro znate da je tim sporazumom ustupljen većinski paket akcija NIS-a, i to po jednoj veoma nepovoljnoj ceni što se države Srbije tiče. Prema tome, tu se neka bitna pitanja postavljaju i čoveka dovode u situaciju da se zapita čemu toliko finansirati iz budžeta jedno ministarstvo koje dozvoljava da se na taj način šteti interesima države Srbije. Ovim amandmanom predvideli smo da se smanje izdaci za specijalizovane usluge sa 39.000.000 na 30.000.000, troškovi putovanja sa 6.500.000 na 5.000.000 dinara, neke usluge po ugovorima sa 8.000.000 na 6.000.000 i slično, jer smatramo da se pod ove stavke može svašta podvesti. Novac se troši bez ikakve kontrole, bez ikakvog pokušaja štednje. Ovim amandmanom smo predložili da se smanji subvencioniranje Ministarstva rudarstva i energetike, odnosno subvencioniranje javnih preduzeća koja su u njegovoj nadležnosti, i to sa 235.000.000 dinara na 150.000.000 dinara. Postavlja se pitanje, čemu subvencionirati javno preduzeće koje za upola manji iznos ustupa drugoj državi svoju imovinu? Prema tome, mi predlažemo da se ovaj amandman usvoji, baš iz tog razloga da država malo kontroliše te izdatke u javnim preduzećima, a ujedno da se omogući i neka štednja.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 17 amandman je podneo narodni poslanik Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Judita Popović.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, ponovo se pojavljuje ista situacija: jedno javno preduzeće, to je Železnica, u nadležnosti Ministarstva za infrastrukturu, koje je predvidelo 500.000.000 dinara subvencije za JP Železnica. Smatramo da je to preveliki iznos za ovo javno preduzeće, koje takođe posluje bez neke validne budžetske kontrole i nikako ne primenjuje neku štednju koja bi mu omogućila eventualno poslovanje i bez ove velike subvencije. Inače, predviđa se 11.123.000.000 dinara za subvencioniranje Ministarstva za infrastrukturu. To je zaista preveliki iznos, koji omogućava javnim preduzećima da slobodno raspolažu, bez obaveze da budu odgovorni u tom raspolaganju prema bilo kome. Mi znamo vrlo dobro kako funkcionišu "Železnice Srbije". U poslednje vreme se pronela vest o tome da se obnavlja vozni park. Čemu vozni park ako Železnica raspolaže voznim sredstvima kojima raspolaže, a to su vozovi pre svega? Obrazloženje koje je dao direktor Javnog preduzeća je u najmanju ruku iritantno, zato što se poziva na to da je mnogo jeftinije da se kupe nova vozila umesto da se stara popravljaju i servisiraju. Kada se na taj način polažu računi o tome kako se troši novac iz budžeta, onda normalno da smo mi prinuđeni da predlažemo amandmane, pa i ovaj amandman, u smislu toga da se smanji iznos subvencija koji je predviđen za ovo javno preduzeće.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 19 amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. st. 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, u ime Srpske napredne stranke podneo sam amandman da se u članu 5. razdeo 19, funkcija 40, ekonomska klasifikacija 472 - naknade za socijalnu zaštitu iz budžeta, u koloni 6 iznos od 25.600.500.000 zamenjuje iznosom od 75.600.500.000... (Poslanici SRS lupaju u klupe za vreme govora narodnog poslanika.) U koloni 8.... (Predsednik: Molim narodne poslanike da ne ometaju poslanika koji govori.) U koloni 8 iznos od 25.600.600.000 zamenjuje se iznosom od 75.600.600.000. Vladaje ovaj amandman glatko odbila, sa obrazloženjem da se povećanje naknada za socijalnu zaštitu iz budžeta u okviru funkcije 040 - porodica i deca, odbija, jer se ne predlaže u okviru kojih aproprijacija i budžetskih korisnika se vrši smanjenje rashoda za navedeni iznos, tako da je predloženi amandman suprotan članu 26. tačka 1. Zakona o budžetskom sistemu. Sredstva koja bi trebalo da se dodaju za ovaj budžetski rashod u svakom slučaju su ovde već mnogo puta spominjana, a to su sredstva za skijališta gospodina Dinkića, zatim kabinet, takođe Dinkićev, za koji se daju ogromna sredstva i bahatost, ako tako mogu da kažem, uz koju se novac troši u Nemanjinoj 11. Skoro je iznesen podatak da se za plate u Nemanjinoj 11, za kabinet gospodina Dinkića, potroši 500.000 evra za godinu dana. Takođe se navodi da se potroši 200 kilograma kafe, 4500 litara vode itd. Možda vam ovo izgleda smešno, međutim, socijalna zaštita nimalo nije smešna, gospodo radikali koji mi sada lupkate i smejete mi se itd. Napraviću jednu malu digresiju, ako mi dozvolite: ovo što radite radite sebi, polako klizite nizbrdo na političkoj lestvici, tako da vam predlažem da za iduću.... (Predsednik: Gospodine Živanoviću, molim vas da ne ometate govornika.) Predlažem vam samo slogan, promenjeni slogan koji smo ranije imali, a to je - 5% plus tvoj glas. Mislim da će vam to biti dobar slogan, jer ne verujem da ćete imati više od 5% sa ovim što radite sada. Dakle, iz ovih budžetskih sredstava za koja sam predložio povećanje finansira se smeštaj u neke od ustanova socijalne zaštite, dečije domove, dom za stare, dom za odrasla trajno nesposobna lica, ustanove za domski smeštaj mentalno zaostale dece i omladine, kao i podmirivanje troškova smeštaja.U ovu kategoriju budžetskih sredstava spadaju i sredstva koja se izdvajaju za obezbeđenje materijalnih potreba pojedinaca ili porodica koje nemaju prihode ili imaju manji prihod od minimalnog nivoa socijalne sigurnosti. Obratite pažnju samo na količinu para koja se sada izdvaja: minimalni nivo socijalne sigurnosti za mesec april 2008. godine za pojedince iznosi 4.825 dinara tj. 160 dinara dnevno; za porodicu sa dva člana 6.630 dinara, odnosno 221 dinar dnevno; za porodicu sa četiri člana 9.039 dinara, odnosno 301 dinar dnevno; za porodicu sa pet i više članova 9.667 dinara, odnosno 322 dinara dnevno. Pitam vas i pitam takođe Vladu, kako može porodica od četiri člana da preživi sa 301 dinarom dnevno? Koje se potrebe mogu zadovoljiti sa ovom svotom novca? Takođe bih vam skrenuo pažnju na jednu studiju koju su uradili Republički zavod za statistiku, Savet za prava deteta i Kancelarija Unicefa, koja je pokazala da 300.000 dece u Srbiji živi u siromaštvu; od toga 150.000 dece živi u porodicama koje dnevno imaju 150 dinara, a 155.000 dece živi ispod te linije siromaštva. Prema ovoj studiji, u najgoroj situaciji nalaze se romska izbegla i raseljena deca, odnosno deca koja žive u ustanovama socijalne zaštite. Više od 80% dece živi u romskim naseljima i siromašno je i zbog neuhranjenosti, bolesti i gladi četiri puta više zaostaje u razvoju od nacionalnog proseka. Svako sedmo romsko dete živi u kartonskoj kutiji ili u limenoj kući. Trećina dece osnovnoškolskog uzrasta uopšte ne ide u školu, a samo 13% romske dece završava osnovnu školu. Stopa smrtnosti odojčadi i dece do pet godina starosti u romskoj populaciji tri puta je veća od nacionalnog proseka. To je tužno, nije smešno. Tužno je koliko naša vlada, država ne vodi računa o deci, koja predstavljaju budućnost Srbije. Takođe, ova sredstva obezbeđuju i materijalnu sigurnost 7.500 dece bez roditeljskog staranja. Nadam se da ćete u danu za glasanje ovaj amandman prihvatiti, jer cinično je i nemoralno davati sredstva za žirafe, za bazen sa fokama, za kabinete, a ne brinuti se o deci koja predstavljaju budućnost Srbije. Hvala lepo. Hvala, gospodo radikali, na lupkanju.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 5. razdele 19 i 54 amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Aleksandar Pejčić, izvolite. Molim da omogućimo gospodinu Pejčiću da nam se obrati.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, ministre, evo, deset dana na dnevnom redu je rebalans budžeta, konglomerat želja i obećanja vladajuće koalicije, tj. stranaka iz vladajuće koalicije. Kako reče ministarka Dragutinović, do ovog rebalansa budžeta došlo je iz dva razloga: da se pokaže odnos između rashoda i prihoda po jednoj modernoj metodologiji, evropskoj; drugi razlog je, što ni ona sama nije znala, nenadani prihod od deset milijardi dinara. Upravo taj nenadani prihod od deset milijardi dinara je zaostavština iz vremena Vojislava Koštunice, Vlade Vojislava Koštunice koja se ponašala izuzetno domaćinski i socijalno odgovorno. Podsetiću vas da je u periodu od tih pet godina svake godine bruto društveni proizvod rastao od 6% do 7%; zatim, stvoren je takav ekonomski ambijent da su došle strane investicije, godišnje otprilike od četiri do šest milijardi; rastaoje ekonomski standard građana; usvojeno je oko 250 evropskih zakona. Ova vlada se ponašala sasvim odgovorno prema svakom građaninu Srbije i zato kažemo da je upravo ta vlada bila odgovorno socijalna vlada, vlada Vojislava Koštunice, dok ova vlada, vlada Mirka Cvetkovića, socijalno neodgovorna vlada, za ovih sto dana, koja je sama sebi dala ocenu pet, ništa nije uradila. Naime, za tih sto dana podigla je cenu gasa za 60%, čujemo informacije da to nije prava cena, da će u toku iduće godine ta cena gasa da poraste još 30%, zatim je za 200% podigla cenu telefonskih impulsa, povećala je cene namirnica i, ono što je najbitnije, izgubila međunarodni kredibilitet. Naime, ova vlada je poništila koncesiju Horgoš-Požega, ako znate. Na taj način je poslala jasnu poruku investitorima koji žele da ulažu u Srbiju da je ovo jedna nesigurna vlada i da sa ovom vladom ne treba praviti nikakve ugovore. Takođe, neki ministri iz ove vlade hteli su da ponište naftno-gasni sporazum, međutim, to im nije uspelo. To je sve ono što je ova vlada učinila za prethodnih sto dana. Reći ću vam još samo jednu stvar. U vreme vlasti Vojislava Koštunice tj. dve njegove vlade, tokom tih pet godina, donesena je jedna strategija o smanjenju siromaštva. U to vreme Srbija je imala oko milion siromašnih stanovnika. Za ovih pet godina Srbija je smanjila to na 500.000 stanovnika i to je upravo ono što sam do sad pričao, da je to bila jedna socijalno odgovorna vlada i da je vodila računa o standardu građana i o svakom građaninu Srbije. Razlog zbog čega sam podneo ovaj amandman je, u stvari, siromaštvo u Srbiji. Naime, dolazim iz jednog siromašnog kraja, iz najnerazvijenijeg okruga, to je Jablanički okrug, gde je stopa nezaposlenosti 42%, a u samom Leskovcu stopa nezaposlenosti je 21%. Najveći korisnici iz socijalnog budžeta su upravo ovi ljudi koji su na birou rada, zatim ljudi koji ne mogu da prihoduju, ljudi koji ne mogu sebi da obezbede elementarna sredstva. Iz tih razloga predložio sam da se na konto Ministarstva rada i socijalne politike, a po pitanju socijalnog davanja iz budžeta, prebaci 500.000.000. Drugi razlog zbog čega sam podneo ovaj amandman jesu ratni vojni rezervisti. Naime, nigde u ovom rebalansu budžeta nisam video posebnu stavku ili određena davanja za te ratne vojne rezerviste. Vi ste ovim rebalansom budžeta uskratili Ministarstvu odbrane određena sredstva, a to su tri milijarde, tako da Ministarstvo nije u mogućnosti da ih obešteti u vezi sa tim ratnim dnevnicama. Reći ću vam da je sa juga Srbije, tj. iz Jablaničkog okruga, otišlo oko 12.600 rezervista na Kosovo, mnogi od njih se nisu vratili. Međutim, ovo nije amandman samo zbog njih, zbog ratnih vojnih rezervista iz Jablaničkog okruga, već je ovo amandman i za ostale rezerviste koji su štrajkovali, koji su non-stop bili ispred Vlade, a ni do dan-danas nemaju jasan odgovor da li će im se dodeliti ta sredstva. Naime, rezervisti Jablaničkog, Pčinjskog, Nišavskog, Topličkog okruga (ne, Toplički ću preskočiti), Resavskog, Raškog okruga traže da im se te dnevnice isplate. Ratni vojni rezervisti iz Topličkog okruga dobili su te dnevnice, jer je u tom periodu bila predizborna kampanja. Gospodin Boris Tadić i gospodin Šutanovac su otišli tamo i da se ne bi štrajkovalo, da se ne bi brukao predsednik države, njima su podeljena ta sredstva, dok rezervistima iz ostalih okruga ta sredstva nisu podeljena. Sredstva nisumala i iz tih razloga sam opredelio deo od ovih petsto miliona za te ratne vojne rezerviste. Sad ću vam reći kako je meni odgovorila Vlada: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se u cilju povećanja rashoda za Ministarstvo rada i socijalne politike predlaže smanjenje rashoda u okviru razdela Uprava za zajedničke poslove republičkih organa, u okviru aproprijacije ekonomske klasifikacije 511 - zgrade i građevinski objekti, gde su predviđena sredstva i za završetak zgrade u Nemanjinoj 9 za potrebe pravosudnih organa, tako da bi se realizacija već započetih projekata dovela u pitanje." Pitam sve vas ovde, da li Palata Federacije, koja se nalazi na Novom Beogradu, zvrji prazna? Da. Ima izuzetno puno prostora da se određena ministarstva presele tamo, da se sud preseli tamo i da se ova sredstva koja su namenjena Upravi za zajedničke poslove, a po pitanju zgrada i građevinskih objekata, podele najsiromašnijima i ratnim vojnim rezervistima. Mislim da je amandman i te kako prihvatljiv. Moje mišljenje je da Vlada treba da prihvati ovaj moj amandman, jer se radi o socijalno odgovornoj Vladi i da ćete vi gospođo, kao predstavnik Ministarstva, uticati na ostale ministre i saopštiti im ovo što sam vam rekao. Znači, predlažem da se ovaj moj amandman prihvati da bi ova vlada slovila za socijalno odgovornu Vladu. Hvala.
Reč ima gospodin Krasić, povodom ovog amandmana.
Ja se nadam da ovu sednicu prate ljudi koji se malo razumeju u ove stvari i ne želim da sporim ideju mog prethodnika. Mislim da je ova rasprava potrebna, pre svega, zbog predstavnika Vlade koji treba da prenesu ovo što poslanici osećaju, predlažu, jer su to ipak ljudi koji svakodnevno komuniciraju sa građanima Republike Srbije i sa ljudima koji uživaju socijalnu zaštitu iz oblasti zaštite porodice, a i iz oblasti koja se tiče bolesti i invalidnosti. Samo da napravim jedno malo poređenje. Ovaj amandman se odnosi na razdeo 19 - Ministarstvo rada i socijalne politike, ekonomska klasifikacija 472 - naknada za socijalnu zaštitu iz budžeta, a tiče se bolesti i invalidnosti. Ova oblast je u delu, ako tako mogu da kažem, visine naknade uređena zakonom. Ovo što je prethodni poslanik pričao treba, pre svega, da tumačite kao nastojanje i zahtev da Vlada predloži izmenu odgovarajućeg zakona koji reguliše ovu oblast kako bi se u budžetu za 2009. godinu stvorila zakonska obaveza koja mora u budžetu da se adekvatno sagleda. Nisam hteo da se malopre javim kada je bio ovaj građanin, ali on je predložio da se u okviru ove grupe 40, takođe ekonomska klasifikacija 472, u oblasti porodice i dece, naknada koja je propisana zakonom, naknada za socijalnu zaštitu iz budžeta sa 25,5 milijardi podigne na 75,5. To samo lepo zvuči. Ma koliko da Vlada ne ispunjava svoje zakonske obaveze u ovoj oblasti, ne verujem da je ona mogla da promaši za 50 milijardi dinara. To je apsolutno nemoguće. Ali, znate, tu je uvek problem kada građanin sedne pa napiše amandman. Mora da ima nekoga ko zna da mu napiše to. Arsić se malo više bavio time kako sa Nikolićem i Dušicom Nikolić da zamuvaju neke pare kod nekog računa, ali to će sud da razmatra. Ali, da je malo svestan čovek, nikada ne bi napisao ovakav amandman - sa 25,5 na 75,5 milijardi. Možda je Vlada pogrešila za sto hiljada, sto miliona, ali da pogreši za 50 milijardi, to je gotovo nemoguće. Ali, eto vidite, sve to moram da trpim. Pusti papir sve trpi. No, bez obzira na sve to, treba ozbiljno da se pristupi ovome i da se shvati da nešto u pogledu tih naknada treba da se menja, ali prvo Zakon o socijalnoj zaštiti, pa da se na bazi te promene i povećanja iznosa kasnije izvrši odgovarajuća promena u Zakonu o budžetu za 2009. godinu. To je jedini ispravan put. Ovo drugo su sve lepi snove i lepe priče. Ali, mislim da je dobro što se priča o ovome. Dobro je, jer verovatno jedino tako Vlada može da shvati da socijalno ugrožene porodice od naknade koju primaju po osnovu socijalne zaštite jedva krpe kraj sa krajem. Moram da iskoristim ovu priliku da ukažem da je nekada davno našim propisima iz oblasti socijalne zaštite, zakonom, bio propisan svojevrsni luft ili prazan prostor gde Vlada, u zavisnosti od sredstava, može jednokratno da interveniše, ili više puta, mimo onoga što je zakonom propisano kao obaveza u slučaju drastičnog narušavanja socijalnog položaja socijalno ugroženih lica, onih koji primaju ovu naknadu. Mislim da je takav propis neophodan, s obzirom na ove stvari koje se dešavaju kod nas na tržištu, pogotovu što tu postoji velika disproporcija između rasta zarada i rasta troškova života. Ma koliko da rastu zarade kod socijalno ugroženih kategorija, osnovni kriterijum treba da bude rast troškova života i promene u tom delu. Nadam se da ćete da zapamtite ovo ili iz stenograma iskoristite ovo kao neku dobru ideju da se u 2009. godini napravi relativno dobra procena onoga što bi moglo da se desi sa socijalno ugroženim porodicama, bez obzira na to da li su u pitanju deca koja treba da imaju univerzalnu zaštitu... Odavno pričam, krivo mi je što nije tu Mile Ilić, mi smo imali profesora, čuvenog Ćirića, on je 1981. godine pričao o negativnim demografskim kretanjima u SFRJ, a pogotovo u Srbiji. Svi su se smejali i njemu i meni. Evo, danas je došla ta bela kuga u najdrastičnijem obliku. Više nam ljudi umiru u toku godine, nego što se rađa. Kada se u socijalnoj politici, politici prema porodici i deci napravi jedna greška, onda taj negativni lanac teško može da se zaustavi. Malopre ste se smejali kada sam pričao da treba da se vraćamo u selo. Treba da se vratimo u selo. Ali, onda celo društvo sve svoje materijalne potencijale treba da plasira prema tim područjima gde treba da se obezbedi pristojan život, a to znači i razvoj tih oblasti, možda formalno-pravno stagnacija gradskih centara i urbanih centara, ali to je neophodno ako hoćemo da opstanemo, jer veliki prostori na teritoriji Republike Srbije su prazni, kada su ljudi u pitanju i sve ono što vezuje te ljude za određenu zemlju. Tu treba ozbiljan program. Sledeća stvar koja je interesantna možda se direktno ne tiče ovog ministarstva i ovog poglavlja, verovatno nekog drugog organa, ali da biste me bolje shvatili napraviću jednu paralelu sa nečim što se dešava trenutno u Americi. Pre nekoliko dana ovaj Švarceneger, guverner Kalifornije, napokon se kao republikanac pridružio ovom Mekejnu. Rekao je jednu veliku rečenicu koja je mnogo značila u Americi. Parafraziram, otprilike je rekao - Mekejn je više proveo u zarobljeništvu u Vijetnamu, nego Obama u Kongresu ili Senatu. Znate, mi svi osuđujemo to što se dešavalo u Vijetnamu, američka invazija itd., ali ma koliko da su mirovni pokreti sedamdesetih godina bili aktivni u SAD, pokreti koji su bili protiv tog rata, država se nikada nije odrekla svojih veterana. Nikada. Evo, i Mekejn stiče simpatije, kao što je Džordž Buš sticao negativne poene, jer je tada bio tatin sin koji se krio da ne bi išao u vojsku. To je poštovanje države. Možemo mi da pričamo šta god hoćemo o toj Americi, pre svega o Beloj kući i njihovoj politici, ali oni cene tu vrstu patriotizma, to je za njih patriotizam. Vi ste nas doveli u situaciju da čovek treba da se stidi što je branio svoju državu. Jedino kod nas je moglo da se napravi nešto - to će narod pozlatiti. Vodite malo računa. Niko normalan ne želi ratove. Vi ste sada na vlasti, desi se nešto, pozovete neke ljude, odazovu se na taj poziv; da li sutra treba da budu krivi što su slušali svoju državu? A vi se tako ponašate prema ljudima koji su ispunjavali zakonom propisane obaveze i sada su krivi što su poštovali zakon. To je potpuno uvrnuta logika. Tako rezonuje čovek koji ne zna šta je država. Zbog tog rezona koji je postao dominantan od paljevine Savezne skupštine naovamo, mi imamo situaciju da je pre nekoliko dana Vlada utvrdila Predlog zakona i poslala ga Narodnoj skupštini, gde se ratifikuje sporazum koji je Boris Tadić 2006. potpisao u Americi sa Kondolizom Rajs, gde se svi naši vojni potencijali stavljaju na raspolaganje SAD. Molim vas, vidite li kako ta uvrnuta logika uništava temelje jednog društva. Znači, septembra 2006. je to potpisano. Predsednik Srbije je potpisao u ime Vlade Republike Srbije kada je bilo ono u Vašingtonu. Sada ga je Vlada utvrdila kao Predlog zakona, taj sporazum, i nudi ga Narodnoj skupštini da ga usvoji. Zašto nije ranije? Zato što je sada omekšana Narodna skupština. Neće biti bunta 78 radikala, nego će biti bunta 58 radikala, a 20 građana će biti mirni. Zašto? Ako Tadić dobije kijavicu, odoše njihovi mandati. To je ta priča. Zašto nije 2007. ratifikovano? Zašto nije početkom 2008. ratifikovano? Ne, sad su se stvorili politički uslovi, jer je dovoljno sve razbijeno. Čiji sporazum treba da ratifikujemo? Ko je zaključio i s kim? Sa Sjedinjenim Američkim Državama, a one su prve koje su nam otele Kosovo i Metohiju. Ja kažem otele, vi ćete da kažete da nisu otele, ali su prve proglasile nezavisnost Kosova i Metohije, prihvatile nezavisnost Kosova i Metohije. Sadavodimo postupak, vodimo celu priču kako Euleks da ne dođe na Kosovo i Metohiju. Bogdanović se kune, Šutanovac, ovaj veliki vojnik, Cvetko, Boris Tadić nam se kune - pod nekim uslovima; Jeremić jadnik šeta, priča nešto, jedanput pozitivna formulacija, drugi put negativna formulacija, zamajava narod, a na dnevnom redu sporazum sa SAD. Usput se ljutite na Crnu Goru, Makedoniju, pa još isterujete te ljude tamo, a u Ameriku vraćate Ivana Vujačića. Malo mu bilo, pa hajde još malo da ide tamo. Koji su to procesi kod vas? To je čista šizofrenija. Građani Srbije, pratite skupštinske prenose, slušajte šta se priča ovde, toga nema u novinama, toga neće biti na televiziji, ovo je jedina prilika da to čujete. Nažalost, nema Vlade, nema Cvetka, nemamo s kim da pričamo. Ovi ne smeju da kažu ništa. Možda će malo da podrže, da ispričaju iz DSS-a, iz Nove Srbije, a ovi što su ukrali mandate - gde smeju da dignu glavu, prevarili Boga i ljude, ovde planduju dok ih neko ne izbaci.
Po Poslovniku, narodni poslanik gospodin Šami.
Gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu članova 85, 104. i 221. Pre šest sati sam upozorio da se mi možemo, duh Poslovnika je takav, dogovoriti da produžimo sednicu, ali da to mora biti izuzetno. Pročitaću vam šta piše u Poslovniku, u članu 85. stav 4: "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18 časova ukoliko za to postoje opravdani razlozi koje predsednik saopštava narodnim poslanicima." Ja nisam čuo ovde ni jedan razlog, osim razloga što je neko nameračio da nešto radi. Drugo, ako se produžuje (vodio sam Skupštinu dve godine i nešto), može se produžiti za sat ili dva, ne mogu se od narodnih poslanika praviti taoci ovde; samo je pitanje ko će prvi da padne u nesvest. Možda ova strana ovde neće, jer ne sluša. Oni koji imaju volju da nešto prate, ne znam, mi smo danas 12 časova u Skupštini, ne znam više kako mogu da izdržim da pratim. Time je narušeno moje pravo, odnosno moja obaveza iz člana 221. koja kaže da je narodni poslanik dužan da učestvuje u radu Skupštine. Da li je dužan i da umre u Skupštini? Dalje, povređen je član 104. koji u prvom stavu kaže: "Narodni poslanici", dakle, i predsednik Skupštine i predsedavajući, "dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine." Koje to dostojanstvo Narodne skupštine ako ćemo da radimo dok ne popadamo ovde mrtvi? Veoma protestujem zbog ovakvog načina rada. Nikad se nisam bavio opstrukcijom rada ove skupštine, ali ako hoćete da ličimo na Skupštinu i da radimo onda moramo raditi u neko pristojno vreme. To što Vladi padne na pamet da nam u ponedeljak pošalje ovakvu hrpu zakona i hoće da počne sednicu u sredu, izvinite, to je problem Vlade, a ne problem ove skupštine. Molim vas da sada, ako mislite da sutra u 10 časova nastavimo da radimo, odemo kući.
Gospodine Šami, šefovi poslaničkih grupa su napravili dogovor, i mi smo vrlo blizu realizacije tog dogovora, da večeras radimo do amandmana koji je na član 5. razdele 26 i 55a podnela grupa poslanika: gospodin Balint Pastor, Elvira Kovač itd. To je poslednji amandman za večeras. To je bio dogovor i vrlo smo blizu realizacije tog dogovora. Razumem da smo umorni, ali moramo razumeti i potrebu da ipak radimo.
Gospođo predsedavajuća, nemojte lomiti ruke sa poslanicima. Nateraću vas da do pet sati pričamo po Poslovniku, pa ćete videti kako to izgleda.
Na član 5. razdeo 21 amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 92. Ustava Republike Srbije i članom 2. stav 1. tačka 1) i 6) Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 22 amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Dragan Živkov iz poslaničke grupe SRS, koji je trenutno opravdano odsutan, podneo je amandman, na osnovu člana 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu za 2008. godinu. Amandman se odnosi na član 5. razdeo 22, u funkciji 810, ekonomska klasifikacija 424 - specijalizovane usluge, u kolonama šest i osam iznos 74.680.000 briše se, a u ekonomskoj klasifikaciji 451, u kolonama šest i osam iznos 370.500.000 zamenjuje se iznosom 445.180.000. Ovim amandmanom SRS predlaže da se budžetska sredstva izdvojena za tzv. specijalizovane usluge, čija nam je namena nepoznata, preusmere u ekonomsku klasifikaciju 451, namenjenu sportskim klubovima, koji imaju ogromne probleme u obezbeđivanju sredstava za normalan rad i funkcionisanje. U obrazloženju Vlade kaže se: "Amandman se ne prihvata iz sledećih razloga - budžetski korisnik je u skladu sa sredstvima utvrđenim Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu izvršavao rashode u proteklom delu godine, uključujući i rashode na aproprijaciji 424 - specijalizovane usluge, čije se brisanje predlaže. U skladu sa navedenim, predloženi amandman je u suprotnosti sa članom 5. stav 7. Zakona o budžetskom sistemu, prema kome korisnici budžetskih sredstava mogu stvarati obaveze i koristiti budžetske aproprijacije do iznosa utvrđenih za pojedinu namenu u budžetu." Da ne bih čitao sve to, dalje se kaže da ta sredstva nisu namenjena sportskim klubovima, već za održavanje 25. letnje Univerzijade 2009. godine. Ovih dana imamo nove afere u toj oblasti. Što se tiče održavanja letnje Univerzijade 2009. godine, nastale su opet neke malverzacije, smene i sve to vezano je za neke specijalizovane ili specijalističke usluge. Čini mi se da je u ovoj vladi sve specijalizovano. Ne proizvodimo mi te afere, nego ovi koji su u koalicionoj vladi. Dame i gospodo, kada govorimo o rebalansu i amandmanima, ovo je izuzetna prilika da nešto detaljno iznesemo. Mada je ovih dana u toku ove rasprave mnogo toga rečeno, trebalo bi dodati i nešto što nije rečeno. Najčudnije u svemu što se ovih dana govori jesu kontradiktornosti u Vladi, između ministara u njoj. Prvo, izjava predsednika Vlade da će budžet za narednu godinu biti predstavljen javnosti uskoro, za 10 - 15 dana i da će biti ispunjeno sve iz koalicionog sporazuma. Ponavljam, zbog građana Srbije koji u ove sitne sate gledaju skupštinsko zasedanje, biće ispunjeno sve iz koalicionog sporazuma. Ovo znači da je predsednik Vlade javno priznao da to mora da se uradi. Drugo, imamo izjavu Svetske banke da nije održivo najavljeno povećanje penzija na 70% od prosečne plate u narednoj godini. Manjak u budžetu, kažu oni, bio bi znatan ako bi se ispunila želja koalicionih partnera. To je mišljenje, dame i gospodo, Svetske banke, tačnije, direktora Svetske banke za istočnu Evropu. Tu bi trebalo da se zaustavimo, da se zapitamo šta će se desiti ako ova vlada ne posluša Svetsku banku. Dalje, ulazimo u još neke probleme. Imamo dve izjave dva potpredsednika Vlade, Dinkića i Krkobabića. Dinkić kaže - ako bi se išlo dalje u primeni ovog zakona, došlo bi do obaranja finansijskog sistema, što će se znatno odraziti na budžet u narednom periodu. Krkobabić kaže - penzije će se usklađivati, i to tvrdi kategorički, sa kretanjem zarada ne po švajcarskom metodu, ni američkom iz 2005. godine, nego sa zaradama iz kojih su i nastale te penzije. Kada bi se one usklađivale sa kretanjem zarada umesto sa rastom troškova života, to bi bilo, kaže Krkobabić, samo pet milijardi više da se budžet optereti. To je izjava Krkobabića. Kažem da to nije tako, a mnogi stručnjaci će to potvrditi. To znamo svi mi ovde prisutni. Struka kaže da je izjava, u najmanju ruku, smešna; takva izjava ne može da bude data javnosti od strane jednog potpredsednika Vlade. Problem je što bi to na dugi rok, recimo do 2010. godine, bilo mnogo, mnogo milijardi više nego što je izjavio gospodin Krkobabić. Ako uzmemo činjenicu da ministar za finansije drži ključ od državne kase i, kako gospođa Dragutinović kaže, u situaciji kada broj penzionera raste brže od broja zaposlenih, apsolutno nije dobro vezivati ih za rast plata... Poštovani građani, to je izjava ministra za finansije. Sada je, dame i gospodo, već izvesno da će za iduću godinu dotacije iz budžeta za penzije biti, ponavljam, 200 milijardi dinara. Tvrdim da je to više novca nego što je dobijeno privatizacijom preduzeća od 2001. godine. Naravno, to tvrdi i ministar finansija, ne samo ja, zato sam namerno i zastao i sačekao da vidim da li će neko da reaguje, ali očito da oni koji treba da slušaju moju priču ne slušaju. Ovo je izjava ministra za finansije: više od četvrtine izdvajanja je rezultat vanrednog povećanja penzija od 10%, sada, već je izvorno četvrtina od svega toga. Konstatacija je da ako se ništa ne promeni, da nema promene zakona, već za sledeću godinu izdvajanja bi bila uvećana za 50 - 60 milijardi dinara. Žao mi je što ovde nije gospodin Popović, koji bi me razumeo, pošto se čovek bavi ozbiljno privredom već 18 godina. Njegovo učešće u raspravi je bilo zaista konstruktivno. Ako uzmemo činjenicu da iz Svetske banke poručuju da je to nemoguće, da bi to dovelo do povećanja budžetskog deficita za 2,7%, to vi možete da potvrdite, ostaje nam da konstatujemo samo realnu činjenicu da za novonastalu situaciju postoje samo dva leka: da se razmišlja o smanjenju raspona u iznosu penzija i, kao glavno rešenje, a drugoga nema, priznali vi to ili ne, da bude što veći broj zaposlenih koji bi mogli da izdvajaju kroz svoje doprinose za penziju. To je jedino rešenje i drugog nema. Nigde u okruženju nije ovakva situacija, jer ni u jednoj drugoj državi nije bilo ovakvih koalicionih dogovora, pregovora,ustupaka, uslovljavanja i slično, da bi se došlo na vlast ili da bi se, kako naš narod kaže, domoglo vlasti. Dame i gospodo, sve ovo što sam nabrojao je društvena, politička i, pre svega, moralna krivica i odgovornost onih koji su na vlasti, a ne nas, opozicije, jer uvek nas za nešto optužujete. Morate priznati da je odgovornost pretpostavka za krivicu. Kada već govorimo o krivici, mogao bih da spomenem i da tražim informacije, vezano za pomenute u ovoj mojoj priči, naravno, isključivo vezano za Mlađana Dinkića i njegovu ekipu. Ništa ne izmišljam, tu su i napisi u štampanim medijima, ne tako davno, pre dva - tri meseca i opet se zaćutalo, što pokazuje da su mediji pod kontrolom onih koji su na vlasti. Setimo se, podsetiću javnost, da bi ministar ekonomije Mlađan Dinkić i bivši šef Poreske uprave Vladimir Ilić lako mogli da se nađu na optuženičkoj klupi Specijalnog suda za organizovani kriminal. Protiv njih je u četvrtak, 8. maja Specijalnom tužilaštvu predata krivična prijava u kojoj se sumnjiče da su organizatori kriminalne grupe koja je Poresku upravu pretvorila u privatnu organizaciju za vršenje progona i terora nad privrednicima Srbije koji ne pripadaju njihovoj političkoj opciji. Dinkić je, u svojstvu nekadašnjeg ministra finansija, u prijavi označen kao organizator, pazite, zločinačkog udruženja, a Vladimir Ilić, u svojstvu bivšeg direktora Poreske uprave Srbije, kao suorganizator. Oni se sumnjiče da su u periodu od 16. februara 2005. do 31. oktobra 2007. godine izvršili krivično delo zločinačko udruživanje, kao i vršenje krivičnog dela zloupotrebe službenog položaja izdavanjem nezakonitih i protivpravnih naloga za vršenje navedenih i drugih krivičnih dela podređenim licima u Poreskoj upravi. Prijavljeno je još devetoro rukovodilaca Poreske uprave. Navode se imena, pročitaću ih i preneću javnosti: Momčilo Kijanović, Ljubomir Samokresović, Miodrag Pavićević, Tamara Samardžić, Milenko Kosanović, Zoran Radoman, Jelena Petkovski, Slavica Petrov i Biljana Miličić. Oni se sumnjiče da su kao pripadnici grupe zločinačkog udruženja izvršili krivično delo zločinačkog udruživanja, te da su po nalogu Mlađana Dinkića i Vladimira Ilića postupili u suizvršenju, učinili krivično delo zloupotrebe službenog položaja. Takođe se navodi da su svesno i namerno prekoračili granice službenog ovlašćenja, te nanosili štetu privatnim firmama, ali i budžetu Srbije. Ova priča vezana je za ovu temu o kojoj danas govorimo. Komitet za borbu protiv korupcije Koalicije zelenih podneo je krivičnu prijavu protiv Mlađana Dinkića zbog osnovane sumnje da je izvršio krivično delo zloupotrebe položaja time što nije ništa učinio da omogući naplatu poreza od nekoliko slovenačkih firmi. Ove podatke imaju članovi DSS-a. U jednom momentu, bili su bombastični naslovi u dnevnoj štampi u vezi sa tim, a onda se zaćutalo. Iskoristio sam priliku da podsetim javnost, a i vas, gospodo poslanici, o čemu se radi i da će, kako je rekao gospodin Krasić, prvi da vas napusti Mlađan Dinkić. Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Milanu Škrbiću. Gospođica Nataša Jovanović, ima još dva i po minuta.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo poslanici, zaista je neshvatljivo obrazloženje Vlade zašto se odbija amandman kolege Živkova. On je imao najbolju nameru, rukovodeći se programom SRS da je potrebno da se što više pomaže masovni sport u našoj zemlji. Moram da vas podsetim na to, o tome sam govorila i pre par meseci, da je na januarskom zasedanju Parlamentarne skupštine Saveta Evrope usvojena Rezolucija o modelu sporta koja obuhvata edukaciju najmlađih dečaka i devojčica, preko rekreativnog, pa sve do profesionalnog sporta. Mi živimo u državi u kojoj se već nekoliko godina najavljuje privatizacija velikih sportskih klubova, a mi srpski radikali smo poznati po tome da smo istinski borci protiv sportske mafije. Ovoga puta moram da napomenem da sam lično, kao i mnogi srpski radikali (baš kao i dr Šešelj u svojim knjigama, do odlaska u haški kazamat), govorila o tome da su pojedini političari iz vrha dosovske vlasti povezani sa kriminalcima iz oblasti sporta, naročito fudbalskom mafijom, ali sam mnogo ranije saznala da je tu direktnu vezu, konkretno sa Žarkom Zečevićem, imao i isključeni član SRS Tomislav Nikolić. Prema tome, i ovoga puta, pošto ovde samo sedi ministar za telekomunikacije, apelujem na Vladu Republike Srbije da što pre u Narodnu skupštinu dođe zakon, koji je već nekoliko puta bio na tzv. javnoj raspravi. Kao država moramo da učinimo sve, počev od lokalne samouprave. Ovo je bio zaista veoma dobar potez kolege Dragana Živkova, poslanika SRS, da se pomogne onim klubovima koji nemaju mogućnosti za opstanak, sve do trenutka dok ne dođemo u situaciju da se steknu uslovi za privatizaciju. Vi vidite šta se dešava pojedinim našim klubovima. Na kraju krajeva, i u fudbalskom klubu "Partizan" pomenuti Zečević i ekipa oko njega su ostavili pustoš za sobom. Da ne idemo dalje, cela ta priča bi mogla daleko da nas odvede; uključile bi se, verujem, i druge kolege poslanici u raspravu, narednih sat vremena. Ali, ovo je zaista još jedan dokaz da država ne želi da brine o našim naraštajima, ne želi da brine o sportu, a to je jedan od načina, i vi to vrlo dobro znate, kao i neko ko se stručno, visokoprofesionalno bavi bolestima zavisnosti i pošastima današnjeg doba, da se naša deca sklone sa ulica i da se usmere ka onome što je njihov razvoj, uz edukaciju, uz obrazovanje, a to je sport. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 5. razdeo 22 amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 5. razdeo 23 amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Stojanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 36. stav 2. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Svetlana Stojanović ima reč.
Poštovani narodni poslanici, u ime DSS-a podnela sam amandman koji se odnosi na budžet za kulturu, u nadi da ću vas zainteresovati za problematiku kulturne politike koja se u ovom domu do sada nije spominjala. Ne verujem da ću u tome baš uspeti posle 12 sati rada, ali ću pokušati. Srbija nema strategiju održivog kulturnog razvoja, ni kratkoročnu, ni srednjoročnu, ni dugoročnu. Ne znamo šta su nam prioriteti. Nismo razlučili oblasti kulture iza kojih mora stati država od onih koje se mogu delimično budžetski a delimično i same finansirati, kao što nismo odlučili ni koje oblasti kulture i kulturnog života treba potpuno prepustiti slobodnoj tržišnoj utakmici. Nismo se opredelili za instrumente kojima ćemo razvijati i unapređivati nacionalnu, srpsku kulturu, pa se pitam sa čim ćemo mi to kao narod učestvovati u multikulturalnosti koje su nam puna usta. Nijedan zakon o kulturi nije ušao u skupštinsku proceduru, bez obzira na to što se u novinama može pročitati da jeste. Rebalans budžeta za 2008. godinu je neproziran. Iz njega ne možemo pročitati kulturnu politiku Vlade. Vidimo samo zbirne podatke za plate, socijalna davanja zaposlenima u Ministarstvu kulture, institucijama kulture, ali ne znamo koliko je ljudi zaposleno, da li ih je previše ili premalo na državnom budžetu. Ne znamo ni koliko budžetskih sredstava dobija svaka od ustanova kulture pojedinačno, koliko Narodno pozorište, koliko Republički zavod za zaštitu spomenika kulture, Arhiv Srbije itd. Budžet za kulturu je, bez ikakve sumnje, nedovoljan. Rebalansom se za razdeo kulture, a tu spada i informisanje, predviđa budžet od 6.888.000.000 dinara, 600.000.000 više nego što je usvojenim budžetom za 2008. godinu predviđeno, čemu se, naravno, radujem. Kada bi se ova sredstva trošila na osnovu usvojene strategije, planski i u skladu sa opštim i javnim interesom u kulturi, možda bi se sa blizu sedam milijardi dinara barem nešto moglo uraditi. Međutim, nije tako. Osnovali smo Nacionalni centar za film, ali nemamo mehanizme kojima bi se zarada od filmova snimljenih novcem poreskih obveznika vratila u državnu kasu i koristila za dalji razvoj filmske umetnosti. O centru za knjigu govorimo godinama, ali ga osnovali nismo. Specijalizovane usluge u budžetu Ministarstva kulture, a javljaju se u svim budžetskim razdelima, koštaju nas 1.200.000.000 dinara, od ukupno 6.888.000.000. U rebalansu piše da ćemo dvadeset miliona dinara uložiti u arheološka istraživanja - koja, na kojim lokacijama? Jednoj ili više? O preostalih 1.180.000.000 ne znamo ništa, o njima odlučuje Vlada i o tome donosi specijalne akte. Iz kratkog obrazloženja rebalansa budžeta ipak saznajemo nešto važno. Ministarstvo kulture ima zadatak da razvija i unapređuje umetničko stvaralaštvo, književno, prevodilačko, muzičko, likovno, filmsko itd. Ovo je rečeno u prvoj od ukupno tri, doduše podugačke, rečenice obrazloženja rebalansa za kulturu. Ako je tako, aproprijacija 472 - naknade za socijalnu zaštitu iz budžeta, pa još sasvim precizno, postaje zanimljiva – 216.000.000 dinara planirano je za isplatu posebnih priznanja umetnicima za vrhunski doprinos nacionalnoj kulturi Republike Srbije, a raspored i korišćenje sredstava ove aproprijacije vršiće se posebnim aktom Vlade. Zašto Vlada uopšte izlazi pred Skupštinu sa nekim zakonom o budžetu i rebalansom budžeta kada, zapravo, o svemu odlučuje sama i ne polaže računa nikome? Sama činjenica da je socijalna zaštita umetnika ušla u budžet, da je priznata kao nešto na šta je država spremna da potroši 216.000.000 dinara, podstakla me je da podnesem amandman. Vodila sam računa da predloženim amandmanom ne poremetim budžetsku ravnotežu, prihodnu i rashodnu stranu. Za socijalnu zaštitu umetnika zadovoljićemo se sa 216 miliona dinara. I to je nešto, više nego ništa. Predlažem jedino da se ova sredstva malo drugačije rasporede. Evo kako. Prvo, da se najveći deo sredstava namenjenih za socijalnu zaštitu umetnika upotrebi za plaćanje doprinosa za penzijsko i zdravstveno osiguranje samostalnih umetnika, umetnika koji žive isključivo od svog stvaralaštva. Ovakvo rešenje je u opštem i javnom interesu, a ne privatna stvar samih umetnika. Ono nije socijalna pomoć, ne sme se vezivati za zaradu umetnika, što umetnik više zaradi, veći porez će platiti državi. Nije ni nagrada. Nagrade su ustanovljene, možemo i nove ustanoviti, one se dodeljuju nezavisno od interesa društva da se umetnicima koji žive od svog stvaralaštva obezbedi socijalna sigurnost koji ima svaki zaposleni čovek. Predloženom prenamenom već izdvojenih budžetskih sredstava omogućili bismo da mladi umetnici koji izlaze sa umetničkih fakulteta ne budu prinuđeni da potpuno odustanu od bavljenja umetnošću ili da traže fiktivna zapošljenja, bilo kakvu državnu službu, i da se opet nađu na teretu budžeta, ali na štetu umetnosti. Imali bi minimalnu socijalnu sigurnost da mogu da se posvete umetničkom radu i od umetnosti žive tako što će se potvrditi na tržištu. Srednja generacija umetnika, umetnici pred penzijom, odavno zaposleni u ustanovama kulture u kojima više ne vide sebe ili te ustanove ne vide više njih, imali bi izlaz. Status samostalnog umetnika kojem država uplaćuje doprinose za zdravstveno i penzijsko osiguranje dao bi moralno pravo ustanovama kulture da im ponude rešenje da izađu na slobodno tržište umetničkog rada, a strukturu zaposlenih otvore za nove umetnike i naučnike i prilagode strategiji održivog kulturnog razvoja, koju, nažalost, nemamo. Drugo, predlažem da se koriguju najniže penzije umetnika, na penzije od 10.000 dinara da se doda još 10.000 dinara, tako da svi penzionisani umetnici imaju barem prosečnih dvadesetak hiljada dinara. Kada govorimo o penzijama, govorimo o hiljadama dinara. Kada je reč o budžetskim stavkama o kojima ne znamo ništa, u pitanju su milijarde. Treće, predlažem da zadržimo tzv. nacionalne penzije. Broj umetnika koji su ostvarili vrhunski doprinos nacionalnoj kulturi Republike Srbije meri se na desetine. Samostalnih umetnika za koje predlažem da im se doprinosi za zdravstveno i penzijsko osiguranje redovno uplaćuju iz budžeta moglo bi biti 1000 - 1500, pod uslovom da se zakonom, a ne aktom Vlade, propišu stroga i precizna pravila po kojima umetnici ovo pravo stiču. Ne znam da li 216.000.000 dinara može da pokrije ovo što amandmanom predlažem. Polazim od toga da bi svaki, i najmanji, pomak u tom pravcu bio veliki i značajan. Plaćanje doprinosa za zdravstveno i penzijsko osiguranje iz republičkog budžeta je stečeno pravo samostalnih umetnika koje su oni decenijama ostvarivali, sve dok država jednostavno nije prestala da im uplaćuje doprinose. Na kraju smo dobili zakon gospodina Mlađana Dinkića, mali zakon o izmenama i dopunama Zakona o uplati doprinosa za socijalno, zdravstveno i penzijsko osiguranje. Ministar Dinkić je zamislio i ostvario da umetnici sami sebi uplaćuju doprinose, i to unapred, pre nego što išta zarade. Položaj samostalnih umetnika se Dinkićevim zakonom nije samo pogoršao; bavljenje umetnošću postalo je moguće, uz retke izuzetke, jedino umetnicima bliskim vlasti. Zavisnost od dobre volje političara u čijim je rukama kasa, umesto zakonom garantovanih prava, ozbiljno ugrožava slobodu umetničkog stvaralaštva. Obrazloženje Ministarstva finansija zašto odbija ovaj amandman nije me iznenadilo. Moj odgovor na argumente iznete u obrazloženju je sledeći: nemam ništa protiv da uplate doprinosa za zdravstveno i penzijsko osiguranje ostanu u okviru budžeta Ministarstva za kulturu i da se za početak ostvaruju po ugovoru, ako tako mora, ako je samo to u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, ali Narodna skupština Republike Srbije mora jednom, što pre, doneti zakon o kulturi. Zakonom, a ne aktima Vlade moraju se definisati obaveze i prava umetnika, ljudi koji nam oblikuju nacionalni identitet, bez kojeg ne bismo znali ko smo i ne bismo bili potrebni nikome. Usvajanje ovog amandmana, jedinog koji je podnet na razdeo kulture, bio bi prvi, mali, privremeni, ali značajan doprinos rešavanju socijalnog statusa umetnika. Trajno rešenje je donošenje zakona koji će se primenjivati, a ne ignorisati. Po mom najdubljem uverenju, rešavanje socijalnog statusa umetnika uopšte, a samostalnih umetnika posebno, jeste od prvorazrednog opšteg i javnog značaja za našu kulturu i državu. Pozivam vas da glasate za ovaj amandman. Hvala.
Gospodin Lapčević.
Gospođo predsedavajuća, amandman koji je podnela moja koleginica Svetlana Stojanović je, čini mi se, veoma dobro obrazložen i stekao je sve uslove da bude prihvaćen od skupštinske većine. Videćemo u danu za glasanje da li će to tako biti. Osvrnuo bih se na jedan vaš komentar u vezi sa večerašnjim radom. Dakle, treba da radimo do 75. ili 76. amandmana, odnosno do 20 amandmana po pauzi. To ste opravdali time da je potrebno da se što pre donese rebalans budžeta, kako bi i drugi zakoni došli na red. Ne znam zašto mi moramo da trpimo te vaše greške iz prethodnog perioda; skoro celo leto bili smo na odmoru i nismo radili ni usvajali zakone koje ste obećali, a obećali ste 50 zakona do kraja godine, a sada moramo i dan i noć da radimo da bi se usvojio ovaj rebalans budžeta. Da li smo mi krivi za to što se nije radilo letos i za to što je ovako loš rebalans budžeta došao u Skupštinu? Da li je opozicija kriva za to, pa je morala da piše 80 i nešto amandmana i da vam objašnjava ovde da kada hoćete da smanjite javnu potrošnju ne radite to tako što ćete uzeti socijali, onima koji su najsiromašniji, a ostaviti za skijališta, žirafe i za velike kabinete. Pokušavamo da vas ubedimo da date koju crkavicu i za ove ljude koji žive u nerazvijenim sredinama, a vaš odgovor na to je da moramo da radimo do tri ujutru, jer će u 11, 12 ili tri ujutru da popusti pažnja pa će neki ljudi zbog umora da odu kući i neće obrazlagati amandman i to neće proći. To prosto nije fer. Ne znam zašto mučite gospođu Matić da sedi ovde, ne može ni ona da ima koncentraciju. Na kraju krajeva, ne može ništa da prihvati od ovih amandmana, pošto nije kompetentna, ne može da predstavlja ministra finansija. Gospođa Stojanović je pomenula ovde strategiju održivog kulturnog razvoja Srbije. Potpuno se slažem sa tim, Ministarstvo kulture je prethodnih godina i ove godine u rebalansu predviđalo poprilična sredstva, za koja je nejasno za šta idu. Pri tom moram da vas podsetim da su izdvajanja za projekte u unutrašnjosti zemlje, za ljude koji žive u nerazvijenim sredinama, u malim gradovima na jugu, zapadu Srbije, minimalna ili prosto ne postoje. Recimo, izdvajanja za rekonstrukciju Narodnog muzeja u Beogradu ili Narodne biblioteke u Beogradu su nekoliko puta veća nego što su izdvajanja za sve kulturne projekte ostalih gradova u Srbiji. Ako želimo da se mladi i obrazovani ljudi koji završavaju škole u velikim centrima, a potiču iz malih sredina koje su nerazvijene, vrate u te iste male sredine, da osnivaju svoje porodice, to će biti moguće ako su ispunjena dva uslova: prvi je da imaju ekonomsku stabilnost i uslove za egzistenciju i da imaju bilo koji kulturni sadržaj koji će ih privući da tamo ostanu. Ako u Lebanu, Bojniku, Surdulici, gde god, Knjaževcu, nema para od strane države koja će pomoći kulturne projekte, ti ljudi nemaju šta tamo da vide, da čuju, moraće da idu u velike sredine da tamo žive. Zato Ministarstvo kulture mora da vodi računa o tome kako će finansirati kulturne projekte širom zemlje, a ne samo u centrima. Naravno da najveći broj umetnika živi u veliki sredinama, pre svega u Beogradu, jer su tu najveće institucije kulture. Nemojte zaboraviti i ove druge; i ovi drugi treba da žive, i ovi drugi treba da imaju nekakav kulturni sadržaj da bi mogli da priušte sebi i svojoj prodici neki normalan život dostojan čoveka u 21. veku. Zato vas pozivam da podržite ovaj amandman, jer je svrsishodan. Želim da poručim ministru kulture da vodi računa na koji način će locirati sredstva iz svog ministarstva za narednu godinu prema sredinama koje nisu Beograd, Novi Sad ili, eventualno, Niš. Podsetiću samo, pošto dolazim iz Niša i moram stalno to da pominjem, džez festival Nišvil je nešto što je najprepoznatljivije iz te oblasti u ovoj zemlji. Da li znate koliko je dobio sredstava prošle godine za organizaciju tog nacionalnog festivala – 800.000 dinara od Ministarstva kulture. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Dakle, to je nedopustivo. Sa takvom podrškom države i Ministarstva kulture nema ništa od kulturnih projekata u malim gradovima. Bez tih kulturnih projekata neće ni ljudi živeti tamo, moraće da idu tamo gde im je ekonomska egzistencija obezbeđena i gde će imati neke normalne uslove za život. Hvala.
Potpredsednik Skupštine gospođica Nataša Jovanović, po amandmanu.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo poslanici, ovo je tema koju pokrećemo svake godine, i nekako se uvek svakom učini pred kraj, kada je na dnevnom redu rebalans budžeta ili zakon o budžetu. To je važan segment za Srbiju i za naš narod, za vaspitavanje naše dece i za očuvanje nacionalnog identiteta. I vi, gospođo Đukić-Dejanović, i ja rođene smo u gradu u kome je još davne 1835, odmah posle proglašenja Sretenjskog ustava i Kragujevca kao prestonice, osnovan Knjaževsko serpski teatar, kako smo ga mi nedavno nazvali, "Joakim Vujić". Mi Kragujevčani se ponosimo prvim srpskim pozorištem. Svako ko je došao u Kragujevac, a naročito glumci, profesionalci i amateri, a već nekoliko godina, od 2005. godine, pozorišni festival održava se u Kragujevcu u Teatru "Joakim Vujić", može da vide da nivo pozorišnih predstava kragujevačkih autora i reditelja nimalo ne zaostaje za Jugoslovenskim dramskim, Narodnim pozorištem, Ateljeom 212. Ti ljudi, mnogi od njih su akademski glumci, prepušteni su brizi lokalne vlasti i Teatra "Joakim Vujić" gde su zaposleni. Isti je slučaj i sa kruševačkim pozorištem, šabačkim, koja često gostuju na pomenutom festivalu sa svojim predstavama. Imamo situaciju da najstarije srpsko pozorište ima rekonstruisanu fasadu; ne samo da je to istorijski spomenik grada Kragujevca, već je zaista simbol tog vremena u tzv. kompleksu Miloševog venca koji ova kragujevačka vlast nikako da sredi, a to su bila predizborna obećanja još od pre nekoliko godina... Takođe, pošto se tik uz Teatar "Joakim Vujić", dakle prvo srpsko pozorište, nalazi Prva kragujevačka gimnazija, a zatim i pomenuti kompleks Miloševog konaka, imamo veliki problem (ne samo mi kao grad, jer je to spomenik koji je pod zaštitom države) zbog urušavanja jednog dela Miloševog konaka. Ne znam koliko puta treba da apelujem, o tome sam govorila pre tri nedelje i još nisam dobila odgovor od Vlade Republike Srbije, kada je u pitanju spomenik kulture, gde su održavane književne večeri i mnoge druge manifestacije, a to je zgrada hotela, staro zdanje koje nije oduvek bilo hotel, a simbol je grada Aranđelovca. Jedna druga tema koja zadire u ovu oblast, koja je osnov za amandman koleginice Svetlane Stojanović, svakako jeste tretiranje i status naših najboljih umetnika koji su u poznim godinama. Koleginica Lidija Vukićević, kao istaknuti poznavalac ove oblasti, kao doajen našeg glumišta, govorila je o tome da je neophodno da se donese tzv. krovni zakon koji će da pokrije oblast kulture. Prošle godine pričale smo o tome, najpre ona, a zatim ja, jer me je potresla sudbina profesorke Nešović koja je jedan od naših istaknutih stručnjaka u oblasti edukacije i vaspitavanja ljudi, u oblasti solfeđa i horskog nastupa. To je žena koja nema od čega da živi i koja je danas, kao jedan prepoznatljiv umetnik i za nas koji smo imali tu sreću da sa njom sarađujemo u nekom periodu svog muzičkog obrazovanja i odrastanja... Nije manje drastičan ni slučaj našeg poznatog reditelja dokumentarnih filmova gospodina Bajića, koji je, kao što znate, izopšten sa svih programa državne televizije samo zbog toga što se nekome u ovom današnjem vremenu ne dopada njegov autorski rad i sve ono što je on beležio svojom kamerom i način na koji je to radio. Imamo zaista tu nesreću, kao narod, da su istaknuti umetnici sa područja naše zemlje koji su dokazane srpske patriote žigosani na ovaj ili onaj način od strane vlasti koja teži kosmopolitizmu po svaku cenu, teži denacifikaciji, zaboravljanju naših tradicionalnih vrednosti. Sada mi recite, molim vas, kako je moguće da se u jednoj državi ne cene takvi ljudi ili da im se bar ne odaje priznanje, iako ne traže ništa, ako su sami sposobni, kao što je naš poznati reditelj, svetske slave, da mu se ne oda priznanje u njegovoj zemlji, u zemlji za koju on kaže da je njegova otadžbina, u zemlji u kojoj je milione evra koje je stekao širom sveta promovišući svoja umetnička dela, a to su filmovi koji su proneli ne samo njegovu slavu, već slavu našeg naroda i ovog područja. Dodeljena mu je titula počasnog građanina Buenos Airesa i tamo ga je sačekao gradonačelnik sa zlatnim ključem i 20.000 ljudi, a u isto vreme, u režiji DS-a, u Užicu se organizuje hajka i haranga na tog čoveka samo zbog činjenice da on svuda i na svakom mestu kaže da je patriota, da je antiglobalista i da ima Kosovo i Metohiju u svom srcu. Prema tome, mi ćemo se suočiti sa problemom u narednom periodu; prolaziće godine i mi ćemo, nažalost (ne daj Bože, ali eto, vreme prolazi, a pojedini ljudi su u poznim godinama), videti u dnevniku RTS-a da nekoga od tih umetnika više nema, a da im država nije odala priznanje. Molim vas, da li je neko od trenutka kada je koleginica Vukićević postavila to pitanje (i onda je nas nekoliko govorilo posle nje) odgovorio Narodnoj skupštini kako se obrazuje Komisija za dodelu nacionalnih penzija? Koleginica Stojanović takođe vrlo dobro zna da je to grupa ljudi koja odlučuje izričito po političkoj podobnosti pojedinih umetnika, pa neke ljude, eto da bi zabašurili onih pet koje daju nekome, provuku i daju im nacionalnu penziju; to je zaista bruka i sramota za naš narod i za našu državu. Ako želimo da se ponosimo onim što nam je najvrednije, a to su, pre svega, i naši spomenici, i kultura, i naši istaknuti umetnici, ne možemo na takav način da tretiramo te ljude. Ja neću, kao što ni malopre nisam izgovorila ime, ali mislim da je moja moć deskripcije toliko velika da ste svi shvatili o kome i o čemu se radi, pomenuti ime jednog drugog gospodina koji u svojim poznim godinama, u osmoj deceniji svog života, i dan-danas mora, iako je čitava porodica porodica umetnika... Njegove dve ćerke, jedna je doktor a druga magistar muzike, takođe pronose slavu kao njihov otac koji je magistar i maestro jednog orkestra. Taj čovek nije došao u uži izbor da dobije nacionalnu penziju za svoj rad i za svoj doprinos u oblasti muzike. Tako se vi odnosite prema onome što je zaista istinska vrednost. Tako će i ti ljudi vas da cene i tako će da vas prepoznaju svi oni koji vide da su vam draži neki drugi, nego ono što mi imamo i čime treba da se ponosimo. Od godine do godine, iako to služi u razne druge svrhe, Guča kao nacionalni srpski brend ima problem što se tiče funkcionisanja; od sponzora do sponzora, od milostinje jedne ili druge vlade, od uskakanja Dodika, kao, on je dušebrižnik, kako će da se organizuje srpska Guča, dođosmo do toga da za dve godine imamo jubilej srpske trube, a da država nije izdvojila jedan jedini dinar za osnivanje škole trube, iako su mnogi poznati i istaknuti muzikolozi i ljudi koji se bave tom strukom, poput gospodina Hristića i drugih, predlagali da je to neophodno i da je to nešto što će u budućnosti zaista svuda i na svakom mestu na najbolji način da promoviše našu zemlju. Vas nije briga što se tamo iz godine u godinu okuplja 400.000 - 500.000 ljudi. Ministar je rekao, a nekada je bio upravnik Narodnog pozorišta u Beogradu, da to njega ne zanima i da to ne prati, a ovaj drugi (koji je danas dolazio ovde, bio je nakratko, ili kada već), Milosavljević, da mu je gadna maltene i pomisao na srpsku Guču i na srpsku trubu. O čemu mi onda pričamo? Koliko vas u sali zna da postoji manifestacija koja baštini izvornu srpsku muziku? Zna gospodin Arsen Đurić, ili gospodin Petković. To je festival koji je održan ove godine na Zlatiboru.Da li vi znate ko je Divna Ljubojević, koja je sedam svojih kompakt diskova prodala i prodaje u jednoj Francuskoj, koja je zaista, kako je jedan kolumnista pre neki dan napisao, izabranica, izabranica zbog toga što kao anđeo i kao žena sa anđeoskim glasom promoviše ono što mi nosimo u sebi, a to je Srpska pravoslavna crkva i naša vera; svojim glasom, sa grupom svojih ljudi, ona promoviše ono što je nama najsvetije, pronosi i slavu našeg naroda i našu plemenitost, kakva je pravoslavna vera. Mnogo je takvih ljudi i malo je ovakvih reči, a ja se trudim da nađem najbolje, da im odam priznanje, ako ništa drugo, jer vidite da nismo u mogućnosti da im pomognemo na drugi način. Ali, to je zaista bruka i sramota za državu koja neće da se okrene onome što su naše najlepše vrednosti. Manifestacija "Dani Dragiše Nedovića", zanatlije iz Gornje Gruže, koji je napisao stotine pesama, od kojih neke znate, a ne znate da je zapravo autor taj čovek koji je živeo nadomah Kragujevca, izmeštena je u neki drugi grad, nije u Kragujevcu. Ko pomaže tu manifestaciju i ko razmišlja o tome da treba da se sačuva ono što je najvrednije, počev od stvaralaštva Mokranjca pa do današnjih autora koji baštine srpsku muziku, i da o tome treba da uče naša deca u školi? Mislim da biste morali više da obraćate pažnju na sve to, jer i ti ljudi imaju svoju muku, neki jedva preživljavaju, neki nisu dočekali da im država reši stambeno pitanje. Grabite se za upravne odbore, za javna preduzeća, gde imate nadoknade od 200.000 do 300.000 mesečno ili plate od 10.000 evra, a o takvim ljudima koji su čitav život posvetili kulturi, umetnosti i, pre svega, svom narodu i onome što je najlepše sa ovih prostora ne želite i nećete da vodite računa.
Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? (Ne.) Na član 5. razdeo 24 amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Izvolite, gospodine Deliću.
Gospođo predsedavajuća, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, nisam iznenađen zbog toga što ovaj moj amandman nije prihvaćen, ali pošto su ovde predstavnici Vlade i pošto nas slušaju građani, ipak bih da o njemu kažem nekoliko reči. Svrha ovog amandmana bila je da ukaže Vladi na nebrigu koju ispoljava prema jednoj instituciji koja postoji već 60 godina i koja se merama one prethodne, ali i ove sadašnje vlade, upravo kroz budžet ili sada kroz rebalans budžeta, polako gasi. Radi se o Matici iseljenika Srbije. Ona sada ima status nevladine organizacije. Dok Ministarstvo za dijasporu ima 46 zaposlenih, u Matici iseljenika Srbije rade samo dve osobe, od toga samo jedna osoba prima platu. Iako je ova institucija za ovih 60 godina imala poseban značaj za Srbiju, ona u predlogu rebalansa budžeta ne figurira, odnosno nije posebno naglašena. Ako bismo pogledali razdeo 24, funkciju 410 i ekonomsku klasifikaciju 481, gde se govori o dotacijama nevladinim organizacijama, tu je predviđeno 53.000.000.000 dinara za različite namene; između ostalog, tu su predviđena i udruženja čije je sedište u zemlji. Tu se mogla svakako uključiti i Matica iseljenika Srbije, ali nije. Znam da bi Vlada imala odgovor i na ovo pitanje koji bi se mogao svesti na sledeći stav: neka Matica iseljenika Srbije konkuriše za određene projekte kod Ministarstva dijaspore, pa će za te projekte dobiti novac. Matica iseljenika Srbije je to i radila ove godine. Mi u Skupštini Srbije smo svedoci da su u Domu Narodne skupštine gostovali ljudi iz naše dijaspore, iz Amerike. Sve je to organizovala Matica iseljenika Srbije i sve je to bilo organizovano na vrlo viskom nivou. Međutim, ukoliko nema novca za takve aktivnosti, one se ne mogu sprovoditi. Postoje određene glasine da Matica iseljenika Srbije zauzima jedan atraktivan prostor za koji su zainteresovani određeni ljudi i da zbog toga treba ugasiti tu organizaciju. Gospodo poslanici, želim da vam ukažem na jedan mogući scenario u budućnosti. Neka buduća Skupština Srbije, kada bude raspravljala o Zakonu o ministarstvima, može zaključiti da mi imamo mnogo ministarstava. Opozicija je u prošlom sazivu, pa i u ovom sazivu imala takav stav. Recimo, može doći do zaključka da je za našu zemlju dovoljno da ima 15, 18 ili, recimo, 20 ministarstava. Verovatno u takvoj situaciji više ne bismo imali Ministarstvo za dijasporu. Ako do tada ugasimo Maticu iseljenika Srbije, onda se postavlja pitanje ko će brinuti o našoj dijaspori i o našim iseljenicima. Naravno, vi možete i po tom pitanju da date odgovor, možete reći da ćete takav zadatak dodeliti nekom resoru u Ministarstvu za spoljne poslove, ali mislim da ipak treba učiniti napor da se Matica iseljenika, koja postoji već 60 godina, očuva. Za funkcionisanje ove organizacije potrebna su minimalna sredstva, za plate gotovo nikakva, a za programe - to je samo 10% od sredstava koja su inače predviđena za dotacije nevladinim organizacijama. Gospodo, na kraju želim da vam ukažem da, iako niste prihvatili ovaj amandman, možete upravo kroz ovu ekonomsku klasifikaciju 418 u ovom zakonu o rebalansu budžeta, kao i u Zakonu o budžetu za 2009. godinu, da izdvojite i posebno naglasite Maticu iseljenika Srbije i dodelite ta neophodna sredstva da bi ona mogla dalje da funkcioniše. Hvala vam. Gospodo radikali, vi ste se posebno istakli, jer vi znate mnogo bolje da lupate.
Izvolite, po amandmanu, gospodine Krasiću.
U ovom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2008. godinu verovatno kod pet ili šest ministarstava postoji ova ekonomska kategorija, mislim da je 481. Ona se provlači od ministarstva do ministarstva. Tu se licitira sa različitim iznosima, a tekst je stereotipan - dotacije nevladinim organizacijama. Pa smo kao nevladine organizacije imali, nema ih ovde sada, ove iz "Otpora" [[Upadica s mesta: Evo, kod vas je.]] (Predsednik: Molim vas, nemojte ometati govornika.) Trenutno se obrađuje. Sve je u redu, gospođo, jeste da malo teže ide, ali ne vredi gubiti nadu, treba uvek biti uporan, zato što u toj dijalektici između lepog i upornog uvek pobeđuje uporan. Zato smo mi uporni da sa ovim našim amandmanima ukažemo na neke stvari. Ako ste ovo shvatili kao šalu, nije loše. Šta je poenta? Verovatno je nama potreban taj propis o nevladinim organizacijama. Verovatno vam je poznato, u vreme ekspanzije tih nevladinih organizacija, ja ću samo da iskoristim jedan primer, bio je neki Buca Kovačević iz Kragujevca, mislim da ga vi znate, pošto je bio u tom konglomeratu DOS-a, mislim da je imao oko 60 registrovanih nevladinih organizacija unutar svoje porodice. Buca Kovačević nije izuzetak, on je bio interesantan po broju tih nevladinih organizacija, inače ima i drugih, da ih ne ređam. Sve i svašta se javlja kod nas kao nevladine organizacije. Obično se računa da nije pod uticajem Vlade, nije pod uticajem vlasti, te ne uživa ni finansijsku pomoć države, ali smo dobili jednu novu kategoriju nevladinih organizacija koje uživaju pomoć iz inostranstva. To je u prevodu bilo nešto drugo. Ali, narod u Srbiji je to prepoznao, da budemo načisto. Pre nekoliko godina, mislim da tome ima tri godine, bio je veliki spor na relaciji Miljenko Dereta, Sonja Liht i ovi predstavnici tih zvučnih nevladinih organizacija, jer su smatrali da imaju veliku zaslugu za petooktobarske promene, da treba jednostavno država da se otvori prema njima, jer oni vrše plemenitu funkciju u prilog DOS-u. Onda je nastao veliki spor između tih nevladinih organizacija ko će više da zagrabi, po sistemu revolucionarnog doprinosa. Mi smo to kritikovali ovde, međutim, to je nekako prošlo. Sećam se da je bilo bučne polemike o tome i optuživanja ko je dao veći doprinos itd. Sada se na drugi način koristi termin nevladina organizacija. Znači, on više nema isključivo taj politički naboj, već se pod tim nazivom praktično predstavljaju neke druge vrste udruženja građana, neke čak imaju izuzetno prihvatljive i plemenite ciljeve - briga o deci, briga o nekim odnosima itd. Ali, mislim da je taj naziv toliko uflekan kod nas da može da napravi vrlo neprijatnu asocijaciju prema grupi ljudi koja radi neki plemeniti posao. Može se tu reći i "Sigurna kuća", širok je spektar naziva koji se mogu koristiti i veliki je broj oblasti u kojima deluju ti ljudi. Po pravilu, to su praktično hobisti koji žele da pomognu, ali ne treba izbeći ni ovaj politički deo sa vrlo lošim ciljevima, odnosno neprihvatljivim ciljevima za ovo naše društvo. Kao što ste videli u ovoj ekonomskoj klasifikaciji, ne kod ovog ministarstva, nego kod svih ministarstava, oni se vrlo često pojavljuju. Nekada je bilo pravilo, dok su postojale društvene organizacije, da se finansira njihova delatnost prema programima. Nekada to baš nije išlo striktno iz budžeta, već na drugi način, ali su se finansirale programske aktivnosti. U moje vreme to su bili ferijalci, izviđači i drugi oblici organizovanja. To bi danas bile neke nevladine organizacije; u to vreme su bile društvene organizacije. Samo da vas podsetim, taj deo je nestao onog momenta kada su Duško Mihajlović, Smoki i još jedan rasturili Savez socijalističke omladine. Tako je bilo. Bio je veliki spor oko toga šta uzima omladina, šta uzima Nova demokratija. Idejni tvorac Nove demokratije je Dobrica Ćosić. On je kum verovatno za 50% stranaka u našoj zemlji, a za drugu polovinu kum je bio Slobodan Milošević. Tu je baš sedeo gospodin Mićunović, kada ga je izbacio Đinđić on je otišao prvo kod Miloševića na kanabe, pa rekao - ovaj me izbacio, a ovaj kaže - pa šta da ti ja radim. Kaže - kako ću ja dalje? Pa napravi stranku. Pa kako? Pa napravi Demokratski centar. Tako je nastao Demokratski centar. Nemojte da se uzbuđujete, ja sam zadužen da to znam, kao što znam da je 1996. godine Cane doneo 500.000 maraka, dao Đinđiću, odnosno Mićunoviću da da Đinđiću, po nalogu Jovice Stanišića, da bi se očuvao onaj protest i one šerpe. Sve se to zna. Cane se hvalio time. Pitajte Žarka Koraća kada su razmatrali o kakvim se sve varijantama radi da se napravi nova fabrika cigareta u Kragujevcu. Samo da vas podsetim na 2001. i 2002. godinu. Znači, ja moram sve da pamtim, pa to primite kao nešto doktrinarno. E sad, ako već imate potrebu da nešto finansirate kao pomoć Vladi ili pomoć nekim ministarstvima da bi bolje analitički sagledali neke oblasti, onda dajte da se to programski finansira; naravno, da upotrebim vašu terminologiju, transparentno, jasno potpuno. Ali, stičem utisak ili, da budem još precizniji, potpuno sam siguran da se u ovih nekoliko godina u ovim aproprijacijama krije podvala i kupovina političke naklonosti zato što je 2000. godine bio prisutan jedan američki koncept tzv. policentričnog delovanja – sa više mesta manji broj ljudi predstavlja se kao da je neka velika organizacija i oni koncentrisano deluju, fokusiraju svoj politički napad na jednu ličnost, na jednu stranku i ruše ceo sistem. To ste vi uspešno savladali 5. oktobra 2000. godine. Doduše, neki su pokušavali u Gruziji i drugim zemljama, pa su tamo gde su naišli na rutave grudi dobili po labrnji pa su se vratili ovde i zabranjeno im je da idu tamo. Bilo je i u Belorusiji, i u Ukrajini i svuda je to bilo, ali dobili su propisanu porciju. Najbolje su prošli oni u Burmi; oni su jednostavno zabranili nevladine organizacije i nemaju nikakve probleme. Rusi su u početku nešto malo pustili pa kad su videli šta se dešava i oni su zatvorili taj ventil, tako da više nema ni tamo tih destruktivnih nevladinih organizacija koje završavaju nešto po nekim projektima itd. Zašto sam se javio da sve ovo kažem? Da bi građani shvatili da se preko finansiranja delatnosti tih nevladinih organizacija u suštini kupuje njihova naklonost od strane Vlade. Ili, oni povremeno dobijaju zaduženja da se pojave u "Poligrafu", u nekim emisijama, gde bi onda krenuli kao ovi politički analitičari – gotovo, rezultat političke perverzije. To je nešto što se dešava. Sad da se vratim na ovaj amandman. On se odnosi na Ministarstvo za dijasporu. Ako ostavimo na stranu reč dijaspora i šta to znači u našoj nomenklaturi vlasti i krenemo sa onim što je zadatak tog ministarstva, to su nekada bili zadaci ministarstva za odnose sa Srbima izvan Srbije. Moram da vam skrenem pažnju da su kod tog ministarstva sredstva dobijale i neke nazovipolitičke stranke ili nevladine organizacije u našem bližem okruženju. Neću da govorim imena, da se oni ne bi našli prozvanim, ali ja sam njih video na promotivnim skupovima DS-a i maja meseca kad su bili izbori i moram da kažem da je prema konkursu izvršena raspodela tih sredstava. Jeste da se Pupovac malo ljutio zato što ste finansirali njegovu ljutu konkurenciju. Smatram da je to svojevrsni oblik zloupotrebe korišćenja ovih sredstava. Nama su potrebne te organizacije za odnose sa Srbima izvan Srbije; ako hoćemo da koristimo i reč, termin - dijaspora, ono što je relativno dugo u inostranstvu, pa bez obzira na to koja vrsta emigracije da je u pitanju. Potrebno je da se neguju i kulturni, i obrazovni i svi drugi odnosi sa tim ljudima. Da vas samo podsetim, dok je ministar inostranih poslova bio Sokrat, Goran Svilanović, on je u okviru svog ministarstva organizovao ovde boravak dece iz naše dijaspore. Kad su deca, koja su rođena u Americi, Kanadi, Engleskoj itd., došla u taj kamp ovde kod nas pitali ga kakvi su efekti toga. Kaže - katastrofa. Kako katastrofa? Kaže - umesto da nam donose evropske i svetske tekovine, oni nam pevaju ovde naše pesme, naše igre i oni ispadoše veći četnici nego što mi možemo da zamislimo. Vidite, kad se krivo nasadi ministar, kako može sve da se izjalovi, sve može da se upropasti. Stvarno delim zebnju što se tiče toga, ako je to tačno da Matica iseljenika ima neki svoj prostor. Sudeći po tekstu ovog amandmana, siguran sam da su taj prostor namirisali Aleksandar Vučić ili Tomislav Nikolić, verovatno im je ovih 4.800 kod prijatelja Nicovića skupo. Čujem da i neki kredit ponovo uzimaju. Taj ko im je dao kredit, obrao je bostan. Ovo vam kažem da biste razumeli – kada građanin podnese amandman pa ovde glumi nešto, onda znajte da stoji iza toga neka podvala, apsolutno neka podvala. Videli ste onoga malopre, jutros, svi kritikuju Vladu, svi kritikuju Ministarstvo poljoprivrede, a on izađe čovek i hvali Ministarstvo poljoprivrede. Htede ministar da padne u nesvest, ne zna gde se našao. Kako to čovek, navodno opozicija, hvali ministra poljoprivrede? Gde to ima na kugli zemaljskoj? Ima kod ovih koji imaju problema sa savešću. Ima kod onih koji potpišu zakletvu, kunu se u Boga, u narod, u sve, pa onda krenu krediti, a niko ne zna gde su ti krediti, troše pare. Evo, mi sad dobijamo neke račune, a nemamo pojma o čemu se radi. Onda kažu - bankrot, oni su sigurni, pa znaju šta su napravili. Mi nećemo da plaćamo tuđe račune, privatne. Evo, za dva dana ćemo da završimo ovo što je tužilac tražio da se dopuni u vezi sa ostavkama i izjavama kojima se neopozivo daju ostavke Srpskoj radikalnoj stranci. Ali, gospođo Kolundžija, samo vam skrećem pažnju na jedan mali detalj: kada je rađen Ustav Republike Srbije razgovore i pregovore u ime SRS vodio je Tomislav Nikolić. Da bi se na sve moguće načine zaštitili mandati onih političkih stranaka koje su dobile mandate na izborima, on je insistirao na rešenju iz člana 102. Ustava Republike Srbije, a Boris Tadić i još neki koji su učestvovali u razgovorima upozoravali su da to možda nije dobro rešenje s obzirom na presudu, odnosno odluku Ustavnog suda povodom ustavne žalbe DSS-a, neke stavove Venecijanske komisije. I, prošlo je. Prošlo je u Ustavu to rešenje. Ideju za to rešenje u Ustavu Tomislav Nikolić je pronašao u tekstu ove zakletve. Uzmite Ustav pa pročitajte član 102. Kaže - mojim poslaničkim mandatom u svakom trenutku će raspolagati Centralna otadžbinska uprava SRS i njenoj volji ću se bezuslovno pokoravati. Zar vam ovo ne deluje kao pravno-tehnički drugačije formulisano? Kaže - i neopozivo stavljam svoju ostavku svojoj političkoj stranci. Vidite, nije to ropski odnos. Ti se hvališ time da pališ sveću. Ovo je visokomoralni odnos. Nemojte da gazite neke moralne odnose. Čovek se zavetuje nečemu. Nemojte tako da idete sa nipodaštavanjem. Znam da vi imate velikih problema kako da ovo progutate, ali moraćete da progutate, nekako ćete morati da progutate. Zbog čega? Svaka druga varijanta je gora za vas. Oni idu u zatvor i ovako i onako, nemojte da se sekirate, ali će politički za vas da bude gora ta druga varijanta.
Na član 5. razdeo 25 amandman je podneo narodni poslanik Zoran Ostojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima gospođa Judita Popović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je podneo amandman na ovaj član 5. razdeo 25 - Ministarstvo za Kosovo i Metohiju. Posebno je interesantno ovo obrazloženje na strani 142. Predloga zakona u kojem se kaže: "Ovim zakonom obezbeđena su dodatna sredstva u iznosu od dvesta miliona dinara, u cilju realizacije zaključka Vlade koji se odnosi na obezbeđenje plata reformisane i proširene lokalne samouprave, javnih službi, policije, kao i materijalne troškove gradova i opština na teritoriji Kosova i Metohije." Normalno, ovo je obrazloženje predlagača zakona. U ovom obrazloženju mi nikako ne možemo da pronađemo ljude koji su malo dalje od severne Mitrovice, Kosovske Mitrovice, koji su tamo negde u kosovskim getima gde žive Srbi. Dakle, ne možemo da nađemo ljude koji bi mogli da se podvedu pod ove "obezbeđene plate reformisane i proširene samouprave, javnih službi i policije, materijalne troškove gradova i opština na teritoriji Kosova i Metohije". Međutim, u ovom članu u ovoj funkciji 110 možemo da pronađemo usluge po ugovoru, specijalizovane usluge i dotacije nevladinim organizacijama. Tu se radi o nemalim sredstvima; recimo, usluge po ugovoru nose iznos od 74.200.000 dinara, specijalizovane 65.000.000 dinara, a ove dotacije 180.000.000 dinara. Zar ne bi moglo da se nađe načina da se ove funkcije, što se tih troškova tiče, smanje, a da se ta sredstva ustupe nekom kome možda više treba, nekome ko može da stigne do te reformisane i proširene lokalne samouprave, do te policije koja funkcioniše u severnoj Kosovskoj Mitrovici, do tih materijalnih troškova gradova i opština koji su izdvojeni za njihovo funkcionisanje? Baš iz tog razloga smo podneli ovaj amandman, računajući da ukoliko se smanje sredstva za usluge po ugovoru na 45.000.000 dinara, dakle ako se prepolove, za ove specijalizovane usluge takođe na 45.000.000 dinara, a za dotacije da ne smanjimo baš previše, ali bar na 130.000.000 dinara, tu bi se onda našlo prostora da se i ovi ljudi koji se nalaze u unutrašnjosti Kosova i Metohije, radi se o Srbima, pomognu i pripreme za zimu. Često možemo u medijima da čitamo i slušamo koliko teško i u kakvim uslovima ti ljudi žive. Međutim, čitajući predlog zakona o rebalansu budžeta nismo našli sredstva koja bi tim ljudima bila upućena. Zaista je sramota da se traže donacije i pomoć za te ljude, a pri tom se ovaj budžet na takav, trošadžijski način ponaša prema celokupnoj javnoj potrošnji, koja je enormno velika. Dozvolićete, 200.000.000 dinara, koliko je predviđeno rebalansom, pored sredstava planiranih ranije budžetom, da se još za tih 200.000.000 poveća trošak za Ministarstvo za Kosovo i Metohiju, ipak je malo previše. Pri tom, radi se o ovim funkcijama koje su inače prilično učestale u budžetu i u ovom predlogu zakona o rebalansu budžeta. Te usluge po ugovoru, specijalizovane usluge nikako ne mogu da se konkretizuju; u obrazloženju ovog zakona nismo videli na šta se one odnose, to su prilično misteriozne klasifikacije. Baš iz tih razloga bilo bi dobro da se malo manje sredstava izdvoji za ove usluge, bilo one po ugovoru ili specijalizovane.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. razdeo 26 amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da amandman nije u skladu sa članom 26. stav 1. i 3. Zakona o budžetskom sistemu. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdeo 26 amandman je podnela narodni poslanik Olena Papuga. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. razdele 26 i 55a amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Laslo Varga, Esad Džudžević i Bajram Omeragić. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za finansije prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Gospođo predsednice, gospođo ministarka za telekomunikacije i informaciono društvo, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman je dosta specifičan, najmanje iz dva razloga. Prvi razlog je taj što je poslednji za danas, poslednji za večeras prema dogovoru, a drugi razlog je što je Odbor za finansije podržao ovaj amandman. Ovaj amandman je bio jedini koji je podržao Odbor za finansije, ali nažalost, Vlada nije podržala ovaj amandman i to je razlog zbog kojeg moram da pričam o ovom amandmanu i da vas ubedim, dame i gospodo narodni poslanici, da podržite naš amandman u danu za glasanje. Svi narodni poslanici Poslaničke grupe manjina su potpisali ovaj amandman koji se odnosi na finansiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Naime, u budžetu za 2008. godinu predviđeno je da nacionalni saveti nacionalnih manjina raspolažu sa iznosom od 150.000.000 dinara. Nažalost, stanje je malo pogoršano predlogom rebalansa budžeta za ovu godinu, jer u predloženom rebalansu nije tačno navedeno koliko pripada nacionalnim savetima nacionalnih manjina, a trenutno imamo 15 nacionalnih saveta, znači 15 nacionalnih zajednica formiralo je svoje nacionalne savete. Kada kažem da nije precizno određeno koliko iz budžeta pripada nacionalnim savetima onda to kažem iz razloga što je u predloženom rebalansu navedeno, citiram: "deo sredstava ove aproprijacije", radi se o razdelu koji reguliše Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, "namenjen je za finansiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina i za predsedavanje Dekadom Roma". Predložili smo da ovaj član glasi - deo sredstava ove aproprijacije u iznosu od 150.000.000 dinara namenjen je za finansiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Isto tako smo predložili određeni iznos, taj iznos koji je bio i u originalnom budžetu za 2008. godinu, za finansiranje Dekade Roma. Znači, po ovom osnovu je dosta specifičan amandman, jer smo predložili da se dodeli više sredstava nacionalnim savetima. Nismo predložili da se dodeli manje sredstava, jednostavno, radi se o jednoj metodološkoj intervenciji, jer ako bi ovo ovako ostalo onda bi to mogao biti presedan i za budžet za 2009. godinu, što bi već mogao da bude problem. Nacionalni saveti moraju znati unapred koliko sredstava pripada tim nacionalnim savetima ukupno, da bi mogli na osnovu određenih kriterijuma podeliti među sobom taj iznos. Nije nikakva tajna da koordinacija predsednika svih nacionalnih saveta raspoređuje predložena sredstva između nacionalnih saveta, na osnovu objektivnih kriterijuma kao što su brojčanost, odnosno broj stanovnika koji pripadaju određenim nacionalnim zajednicama, broj članova nacionalnih saveta, broj institucija određene nacionalne zajednice itd. Zbog toga predlažemo da se na precizan način odredi koliko pripada nacionalnim savetima nacionalnih manjina, na način kako je to bilo predviđeno izvornim budžetom za 2008. godinu. Međutim, tu postoji još jedan problem na koji moram da vam ukažem a to je, o tome smo govorili i prošle i pretprošle godine, da se nacionalni saveti i dan-danas vode kao nevladine organizacije. To jednostavno nije stanje koje odgovara Ustavu i to nije stanje koje odgovara pravnom sistemu Republike Srbije. To ne odgovara odredbama Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina iz 2002. godine. Naime, na osnovu člana 75. Ustava Republike Srbije, pripadnici nacionalnih manjina mogu, radi ostvarenja prava na samoupravu u kulturi, obrazovanju, obaveštavanju i službenoj upotrebi jezika i pisma, izabrati svoje nacionalne savete. Nacionalni saveti nisu nevladine organizacije. Nacionalni saveti nisu udruženja građana. Naravno da nacionalne zajednice imaju i svoja udruženja građana, kao što imaju svi, odnosno mogu imati svi u ovoj državi, ali to nisu nacionalni saveti. Molim predstavnika, odnosno predstavnicu Ministarstva finansija da ovo ispravimo u budžetu za 2009. godinu, jer su nacionalni saveti najviši organi kulturne autonomije na osnovu Ustava i na osnovu Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Nacionalni saveti su osnivači izdavačkih preduzeća, novina, kulturnih zavoda itd. Nacionalni saveti bi trebalo da budu posebna stavka, odnosno posebna ekonomska klasifikacija u zakonu o budžetu i da se konkretno vidi koliko sredstava je predviđeno za finansiranje nacionalnih saveta u sledećoj godini i u sledećim godinama. Bitno je i to što je formirano, na naš predlog, na naš zahtev, Ministarstvo za ljudska i manjinska prava. To ministarstvo je ovih dana izradilo radnu verziju Nacrta zakona o nacionalnim savetima i ja se nadam da će taj nacrt zakona biti usvojen u Vladi do kraja godine i da će se naći pred poslanicima početkom sledeće godine, jer taj zakon trebalo je usvojiti još pre više od četiri godine. To je sledeći korak u regulisanju položaja nacionalnih saveta nacionalnih manjina u pravnom poretku Republike Srbije. Do sada sam govorio o nacionalnim savetima, ali na kraju želim da kažem i to da bismo želeli da nacionalne manjine budu u većoj meri prisutne u budžetu za 2009. godinu u odnosu na budžet za 2008. godinu. Mi smo imali određene amandmane na predlog budžeta za tekuću godinu pre godinu dana. Ti amandmani, nažalost, nisu bili usvojeni, ali se nadam da ćemo uspeti u sledećim nedeljama da se dogovorimo sa ministarkom i sa ministrom za ljudska i manjinska prava da ti amandmani, odnosno amandmani slične sadržine budu uključeni u budžet, jer se radi o veoma bitnim stvarima, koje nisu predviđene ni ovim budžetom, nisu bile predviđene ni budžetom za 2007. godinu, ni budžetima u prethodnim godinama. Tu se radi, na primer, o formiranju fonda za nacionalne manjine koji je isto tako, na osnovu Zakona o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina, trebalo formirati još 2002. godine. Radi se o finansiranju projekata nacionalnih zajednica iz oblasti kulture i informisanja; radi se o finansiranju učeničkih domova čiji osnivač nije država nego nevladin sektor ili tradicionalne crkve i verske zajednice. Na primer, vojvođanski Mađari imaju četiri ili pet takvih učeničkih domova i bilo bi jako bitno da se oni finansiraju iz budžeta, jer imaju vrlo važne obaveze, odnosno izvršavaju "vrlo bitne zadatke". Isto tako, predložili smo prošle godine adaptaciju crkava nacionalnih manjina. Ni taj amandman nije prošao, pa sam iskoristio mogućnost i priliku da ukažem na bitnost tih amandmana i da apelujem sa ovog mesta da sada, kada još uvek imamo vremena za to, razmotrimo ove amandmane, odnosno ove prioritete i da ti prioriteti budu uključeni u budžet za 2009. godinu i da se nacionalne manjine u mnogo većoj meri vide u budžetu nego što je to bio slučaj u budžetu za ovu godinu i u budžetima za prethodne godine. Što se tiče ovog amandmana, molim narodne poslanike da podrže ovaj amandman, kada već to Vlada nije učinila, jer bi to bilo vrlo bitno sa metodološke strane i bilo bi vrlo dobro da na taj način bude formulisan budžet za 2009. godinu. Hvala na pažnji. Laku noć.
Najpre gospođa Nada Kolundžija.
Želim da kažem da će parlamentarna većina prihvatiti ovaj amandman i da ćemo u danu za glasanje glasati za njega.
Gospodin Zoran Šami.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, gospođo ministarka, u ime poslanika vam se izvinjavam, niste ni krivi ni dužni da ovo slušate, ali dobro. Imamo još vremena, tek je pola dvanaest. Izašao sam da podržim amandman koji su podneli gospodin Pastor i njegove kolege iz Poslaničke grupe manjina. Imam dobro pamćenje, gospodin Pastor je to uostalom i kazao, on je, čini mi se, sličan amandman imao i pre godinu dana, kada smo usvajali ovaj budžet. Potpuno je razumljivo da treba izvršiti precizniju raspodelu sredstava ne samo u ovom slučaju, nego u mnogo slučajeva u predloženom rebalansu, ali ja ovo više govorim zbog onoga zbog čega i gospodin Pastor – njemu nije preterano važno šta će se dešavati još mesec dana, ali sa pravom traži da se uđe u jednu logiku razmišljanja koja bi bila primenjena u narednom budžetu koji ćemo za mesec dana da usvajamo. Kažem, nije ovo jedino mesto gde se, s jedne strane, neke stvari seciraju u sitna crevca, a s druge strane se neki milioni, stotine miliona i milijarde strpaju u jednu kategoriju. Malopre, kada je na redu bio amandman koleginice Svetlane Stojanović ona se pitala kuda ide 1.100.000.000, jer je samo odokativno rečeno za neke projekte, tu se čak i zna kuda idu sredstva, sve zavisi koje struke je ministar; kad je ministar filmadžija, onda ide na snimanje filmova; kada je ministar iz pozorišta, onda ide na finansiranje pozorišnih predstava. Mogao bih sad da citiram koji su sve filmovi i pozorišne predstave finansirane iz budžeta Srbije. Po pravilu su imale veze sa aktuelnim ministrom. Samo vam savetujem da sledeći put buduća većina uzme nekoga iz struke muzičara. Red je da i oni dobiju nekada neka finansijska sredstva iz budžeta. Kažem, uopšte je manir da se neke stvari na neki način sakriju, da se ne prikažu. Onda će biti nekih stavki koje će biti reda veličine jedan milion, dva miliona, a onda se tako u nekoj stavci pojave neke silne milijarde za neke ugovore o delu. To su loši maniri. Sada ovo pričam ne zbog ovog rebalansa budžeta, nego ponavljam, već je trebalo da dobijemo zakon o budžetu u Skupštini, budžet za sledeću godinu. Nismo to još uvek dobili, a koliko sam razumeo, i nećemo skoro; samo nemojte onda opet da se desi u drugoj polovni novembra da spavamo ovde u Skupštini zato da ne bismo došli u situaciju da do predviđenog zakonskog roka ne usvojimo budžet. Ponavljam, lično ću da podržim amandman gospodina Pastora. Jako je šteta i zbog tog amandmana, ali i zbog nekih drugih amandmana, a nije ih tako malo, koje su predlagali kolege poslanici iz svih opozicionih grupa. Ponoviću ono što sam neki dan kazao za ovom govornicom, velika je osionost Vlade, jer odbiti 84 amandmana znači da nema nikakvu volju da razgovara sa Skupštinom. Gospođi iz Ministarstva finansija se izvinjavam, ali bih mnogo više voleo da sutra ovde vidimo gospođu Dragutinović, da nas ne bi dugo sanjala kad budemo usvajali budžet. Uveravam vas da ako se nastavi taj osion odnos Ministarstva finansija prema ovoj skupštini to ništa valjati neće. Na kraju krajeva, to nikome neće biti u interesu, neće biti ni vladajućoj većini čija sudbina se uvek rešava kada se usvaja budžet, a neće biti po volji ni opoziciji koja, po logici stvari, ima potrebu da budžet koji se izglasa bude što bolji i što suvisliji. To se može desiti samo ukoliko Vlada, sa jedne strane, i Skupština sa druge strane, uključujući i opoziciju, sarađuju, naravno, po pravilima igre koja se tu obično dešavaju. Ako Vlada nastavi da ignoriše Skupštinu i nastavi sa pričom da, kada je reč o ozbiljnom zakonu (priznaćete, rebalans budžeta je ozbiljan zakon, budžet još ozbiljniji), ne prihvata nijedan amandman poslanika, to pokazuje sve samo ne mudrost te iste vlade ili, ako baš hoćete, da ne koristim zbirnu imenicu, ne pokazuje mudrost Ministarstva finansija. Zahvaljujem.
Najpre gospođa Donka Banović, a onda gospodin Krasić.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, kada je već bilo reči o manirima i osionosti Vlade, želim sve vas da podsetim da sam u petak u prepodnevnoj raspravi obrazlagala amandman koji se takođe tiče razdela - ljudska i manjinska prava, tog ministarstva, i da sam takođe imala tu ideju da se iz stavke za JP "Skijališta" određena suma skine i upotrebi za finansiranje nacionalnih saveta. Naime, moj amandman je bio veoma jednostavan. U stvari, htela sam da ta suma bude ona suma koja jeste predviđena još uvek važećim Zakonom o budžetu za 2008. godinu. Gospodin Pastor reče da je bilo predviđeno 150.000.000 za rad nacionalnih saveta. Pogledala sam to u budžetu, to je bila cifra od 168.000.000. Kada je reč o maniru, tu je bila ministar finansija Dragutinović, da li sada da pomislim da ona mene ozbiljno nije ni saslušala, zato što taj amandman dolazi od poslanika DSS-a, a DSS je trenutno u opoziciji? Taj manir nije dobar i to jeste osionost o kojoj je govorio i moj kolega Šami. Da li sada da pomislim da je Poslanička grupa manjina, vidimo da su se svi potpisali i podržali ovaj amandman, imala neki način lobiranja, da kažem nekog pritiska da njihov amandman bude prihvaćen? Dakle, ne vidim zašto u petak nije dat neki signal. Recimo, vi ste odmah dobili signal da Ministarstvo finansija misli da je vaš amandman dobar. Moj amandman nije ni imao taj signal. Dakle, u startu ste odbili amandman koji dolazi od poslanika opozicije. To nije dobro. Demokratska stranka Srbije je odmah uočila da su u ovom rebalansu budžeta drastično smanjena sredstva koja su predviđena za rad nacionalnih saveta. Demokratska stranka Srbije je veoma svesna koliko su nacionalni saveti nacionalnih manjina, njih ima do sada 15, značajni za sve nacionalne zajednice koje žive u Srbiji. Čestitam gospodinu Balintu, drago mi je što su nacionalnim savetima obezbeđena ili vraćena sredstva koja su bila predviđena, i to u periodu kada je postojala Služba za ljudska i manjinska pitanja, na čijem čelu je bio gospodin Petar Lađević. Gospodin Petar Lađević se izborio za tu prilično lepu sumu koju su nacionalni saveti do sada koristili. Takođe se pridružujem apelu gospodina Balinta, a pretpostavljam da će on imati mehanizme da opet izvrši pritisak na vladajuću većinu, zato što vladajuća većina zavisi od njihovih glasova i dobro je da imaju taj kontrolni paket, pa će se u Predlogu budžeta za 2009. godinu sagledati potrebe nacionalnih saveta i pitanje novca koji treba izdvojiti za romsku nacionalnu zajednicu i za Dekadu Roma, tako da podržavam i svoj amandman, a naravno da podržavam i amandman gospodina Balinta i Poslaničke grupe manjina. Zamolila bih predstavnike Vlade koji dođu ovde da nekako ostave te predrasude na stranu. Poslanici opozicije su jako ozbiljni ljudi, detaljno ovo pregledamo, to je naš zadatak zato što mi to analiziramo, hoćemo da kritikujemo, ali ne kritike radi, barem ja neću nikad, tako da vas molim da barem moje amandmane i amandmane koji dolaze iz DSS-a ozbiljno razmotrite, pa ćete videti da tu postoje amandmani koje treba prihvatiti. Hvala.
Gospodin Krasić, a zatim gospodin Tomić.
Divno što se rasplamsala rasprava povodom vrlo značajne teme. Samo polako. Zašto je značajna tema? Danas je bilo govora verovatno o dvadeset i nešto amandmana, u petak je bilo pedesetak; gotovo svi amandmani koji su podneti odbijeni su od strane Vlade Republike Srbije. Obrazloženje i objašnjenje zašto se odbijaju je stereotipno, da ne kažem identično. Povodom ovog amandmana koji je predmet rasprave Vlada Republike Srbije, znači Mirko Cvetković, bivši ministar finansija a sada predsednik Vlade, gospođa koja je ministar finansija, nekada zastupnik MMF-a za Srbiju, naravno pod budnim okom Borisa Tadića, rekli su, gospodine Balint, da je vaš amandman loš, da je neprihvatljiv i to su objasnili na sledeći način: "Ukoliko bi se prihvatio predloženi amandman koji u sebi sadrži samo finansiranje nacionalnih saveta nacionalnih manjina i predsedavanja Dekadom Roma, bilo bi dovedeno u pitanje finansiranje drugih nevladinih organizacija, a kako su ovi rashodi izvršeni od početka godine, predloženi amandman u osnovi bi bio suprotan članu 5. stav 7. Zakona o budžetskom sistemu i članu 9. Predloga zakona." Gotovo je identično obrazloženje Vlade za skoro sve amandmane koji su odbijeni. Znači, radi se o teškom nedostatku sa gledišta Vlade. Nemam ništa protiv toga što je gospođa Kolundžija izašla i što je u ime poslaničke, skupštinske većine rekla da će u danu za glasanje oni da glasaju za ovaj amandman. Verovatno će da obezbede potreban broj glasova da to uđe u konačni tekst Zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije. Onda se pojavljuje problem koji nije samo pravno-tehničke prirode, u Ministarstvu finansija, odnosno kod Vlade, kako ćete vi to da rešite kada je amandman pravno-tehnički nesavršen. Rešićete. Tako ste mogli da rešite problem tehničke nesavršenosti svih amandmana koji su podneti na ovaj predlog zakona ukoliko smatrate da su oni celishodni, opravdani i prihvatljivi. Vi ste to sve odbili i odbacili. Zašto je došlo do te drastične promene mišljenja? Iz prostog razloga što bez glasova te grupe poslanika ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije ne bi mogao da bude izglasan. Tih pet-šest glasova su nešto bez čega nema. Vama je to neophodno, jer ste vi sve ovo već potrošili. Vi ste samo došli ovde da izvršite legalizaciju. Znači, gospođo Donka, oni imaju dobar sistem pritisaka. Ne ulazim u suštinu amandmana, vidite i sami, i nemam namere da ulazim u suštinu amandmana, ali moram da kažem i vama, i vama, i onima koji gledaju ovaj prenos – mi smo naučili, izvukli smo lekciju iz ovoga. Pre vas, mi smo izvukli lekciju kada je bila ona sednica u Domu Narodne skupštine, pa je bio prisutan i Boris Tadić, pa je Laslo Varga kritikovao Borisa Tadića, a on mu je sa mesta pretio, uzdisao, pa smo telom onako štitili Lasla Vargu kroz hodnik da prođe, pa mu rekli – ti imaš pravo da pričaš sa govornice šta misliš, ne sme niko da ti preti, pa makar bio i Boris Tadić. Samo nekoliko dana je bilo potrebno da ta grupa podrži i da se napravi ova Vlada Republike Srbije. Nemam ništa protiv toga, to je vaš politički stav. Moram da obavestim građane kakav je politički stav, kako se on to menja. Gospođa Donka Banović je potpuno u pravu. Gospodin Balint je potpuno u pravu, on je lepo napisao amandman. On je obuhvatio dva dela ovog predloga zakona: prvi deo - šta se menja, i drugi deo - postojeće stanje. Zašto? Zato što je služba postala ministarstvo, napravljen je presek sa poslovanjem službe i tu je konstatovano da je na ovoj ekonomskoj klasifikaciji 481, u okviru razdela 55a, već potrošeno 93.241.000 i ne vidi se koliko dinara. Taj iznos se sada nalazi u razdelu 26, ekonomska klasifikacija 481 - 76.805.000, ali sada je drugi naziv firme, sada je ministarstvo. Znači, ono što je nemoguće kod sličnih ekonomskih klasifikacija, gde se radi o zbirnom prikazivanju nekog iznosa koji se deli na više asocijacija i organizacija, postalo je moguće. Samo da bi prošao ovaj zakon. Eto principijelnosti, eto stručnosti, eto bavljenja brojevima, a ne mišljenjima, kako je rekla gospođa koja je sada na rehabilitaciji, posle one sednice koja je održana u petak. Vidite kako se to menja. Zbog čega se menja? Principijelni stav je isti, on se zasniva na tome - drži vodu dok majstori odu, i zasniva se na principu - daćemo mi vama, mnogo više ostaje nama. To je poenta. Neće Rasim i ovi da se ljute, to je sitno, to je u okviru toga, pa otišlo ovamo, otišlo onamo, nema veze. Gde smete da dirnete kod Mlađe Dinkića? Oči ima da vam izvadi. Negirate njegov autoritet, njegovu struku, sada suficit, sada deficit, sada deficit, deficit, pukla Evropa, Srbija stabilna. To su sve poruke koje dobijamo sa ovog mesta. Paljenje Skupštine je demokratski čin. (Kuca dva puta u drvo.) Primitivizam. Čukneš dva puta nogom, to je primitivizam, a ovaj je zapalio Skupštinu i kaže - to je demokratska stvar. Kako da ne. Ne znam da li se od tolike demokratije pališe neke skupštine za proteklih 10 - 15 godina u inostranstvu. Nigde se ne pali, ljudi, nigde. Lupaste po šerpama tamo, očukaste one šerpe, samo štetu napraviste, a mi dva puta (kuca dva puta u drvo) - katastrofa, primitivizam, Skupština ne radi. Zašto? Zašto vređate državu? Zašto vređate Republiku Srbiju? Malo intelegentnije završavajte taj posao, ako već treba da ga završite. Ako morate taj prljavi posao da završite, radite to sa stilom, nemojte tako nasilno - 126, 128; 126 je postalo merilo za sve u ovoj Srbiji. Malo inteligencije dajte, vešto prevarite, nadigravajte se malo. Bavite se malo politikom, u krajnjem slučaju; vežbajte elokvenciju i disanje, ako treba. Ovako, ćutite, branite se ćutanjem. Jedini argument vam je 126 ruku u vazduhu ili, ako ne bude to, onda može i iz Soluna, Bodruma, odakle hoćete, ne bi me iznenadilo da iz KP doma neko glasa za vas. Uopšte me ne bi iznenadilo. Evropski čovek godine, Knežević, a sada - evo ga u zatvoru. Znam da je sve to bilo spremljeno za Pajtića, da ga smirite, ali i on će da dođe na red, kažem vam, doći će na red. Ne može, ta vaša unutrašnja protivrečnost je opasna. Ta vaša unutrašnja protivrečnost nije ideološke prirode, nije zbog političkog pogleda na život u Srbiji, nego zbog koristoljublja. Evo vam dokaza koristoljublja, nemam ništa protiv: gospodin Balint je završio posao kako je hteo. Vrlo je ozbiljno rekao - zašto bih ja glasao za ovo, ako mi ne date ono što nama treba. Treba im za interne stvari, da se prepucavaju tamo pošto imaju dve-tri stranke itd. Sve se slaže, nema nikakvih problema. Molim vas, napravite nešto što je kriterijum, što je merilo, što može da se primeni u svakoj identičnoj situaciji. Mi smo ovde imali 50 identičnih situacija, vi ste rekli - ne, to ne može, to je u suprotnosti sa Zakonom o budžetskom sistemu. Evo, sad sam pročitao obrazloženje Vlade, koja je rekla - ma ne dolazi u obzir ovo što je Balint predložio. Ali, kada je Balint rekao - znate šta, može se desiti da mi ne dođemo tog dana kada je vreme za glasanje, odmah je amandman postao visoko smislen, poželjan, prihvatljiv itd. Ako sam pogrešio prezime, izvinjavam se. Naravno, ne želim da taj kriterijum primenite prema amandmanima Srpske radikalne stranke, ne želim. Želim da principijelno sagledavate naše amandmane, ali nažalost, još nisam doživeo tu priliku da vidim ideološko neslaganje. Ja vašu ideologiju ne znam, osim - zgrabi fotelju, drpi pare, drpi upravni odbor, drpi neku poziciju, baš me briga šta se dešava jugu Srbije, to mene ne interesuje, moja zona interesovanja je Beograd, Narodna skupština i okolo dva-tri kilometra. To je vaša ideologija. Naravno da je dobro da građani Republike Srbije i u ove sitne sate prate televizijske prenose iz Narodne skupštine, jer je ovo jedino mesto gde se čuje istina i jedino mesto gde može da se raspravlja i hvala javnom servisu i RTS-u što poštuje Narodnu skupštinu.
Gospodin Tomić, zatim gospodin Pastor Balint, pa onda gospodin Šormaz.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, radi znanja i ravnanja, gospodine Pastor, javljam se po amandmanu, ali zbog vaše diskusije. Što se tiče zakona koje ste spominjali, pogledajte koje su godine nastali, pa će doći do punog izražaja ono što ću upravo da kažem. Setićete se, kada je u pitanju Vlada od 2004. godine, koji je prvi zakon koji je donet – to su bile izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika, gde su nacionalne zajednice dobile nesumnjivo priliku da na određeni način sigurno sede u ovom parlamentu, što do tada nije bio slučaj. Osnivanje i puna emancipacija nacionalnih saveta takođe se dogodila tada. Potpuno krunisanje (naravno, uvek može da se nadogradi) pitanje nacionalnih zajednica i nacionalnih saveta i svega što se naslanja na ta pitanja doživelo je u Ustavu Republike Srbije, gde su pitanja ljudskih i manjinskih prava zastupljena u više od jedne trećine teksta Ustava Republike Srbije. Podsetiću vas, pomenuli ste i 2002. godinu, šta je tada trebalo uraditi. Sećate se ko je tada bio potpredsednik Vlade Republike Srbije – tadašnji predsednik vaše stranke, Saveza vojvođanskih Mađara, Jožef Kasa. Ni jedan jedini dokument tada nije donet, jedan jedini papirić nije donet o tim pitanjima, a pogledajte delatnost Vlade od 2004. godine po ovim pitanjima, zaključno sa donošenjem Ustava, šta se sve tada dogodilo. Drago mi je što će vaš amandman proći i ja ću glasati za njega, ali mi je i ljudski i kao poslaniku krivo što isto to, samo u nekom drugom pakovanju, ne može da prođe zato što je predloženo od strane predstavnika opozicije. Ali, da niste na ovaj način uspeli, da li je to zato što od vaše podrške zavise određene stvari u okviru ove rasprave o onome o čemu večeras pričamo, možda je bilo bolje da su svi pripadnici nacionalnih zajednica u Srbiji kupili skije i možda bi na skijalištima izboksovali više za svoja prava, nego što na ovaj način mora to da se radi. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Pastor, izvolite. Nado, vi ste po Poslovniku? A vi ste? Po Poslovniku? Replika. Onda Nada prvo, izvinite.
Ja ću zaista kratko. Pozivam se na član 101. i želim samo da kažem, istine radi, da smo mi kao parlamentarna većina prihvatili amandman narodne poslanice Milice Radović iz Demokratske stranke Srbije i da smo takođe prihvatili amandman gospodina Markićevića, odnosno amandman sa izmenama i dopunama gospodina Markićevića. Dakle, samo činjenica radi, nije tačno da je neki amandman odbijen samo zato što je predložen od strane opozicije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodin Pastor.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, istine radi, moram da kažem nekoliko činjenica. Godine 2002, kada je gospodin Jožef Kasa bio potpredsednik Vlade Republike Srbije, jeste donet Zakon o zaštiti prava i sloboda nacionalnih manjina. Istina je i da je tada donet taj zakon u Saveznoj skupštini, pošto je postojala savezna država i to je bilo u nadležnosti savezne države. S druge strane, nemojte misliti, dame i gospodo narodni poslanici, da smo mi toliko jeftini da podržavamo ovu vladu samo zbog toga što je prihvatila ovaj amandman, kojim nije predviđeno povećanje ni za dinar. Mi smo tu samo intervenisali u metodološkom smislu. To ne znači da smo promenili mišljenje, gospodine Krasiću, ni o Demokratskoj stranci, ni o svim ostalim strankama. Zahvaljujemo se Demokratskoj stranci Srbije što će podržati ovaj amandman, ali sam malopre rekao koji amandmani prošle godine nisu prošli, u vezi sa poboljšanjem položaja nacionalnih manjina, u budžetu za 2008. godinu. Svi znamo kakva vladajuća koalicija je tada postojala. Mi smo zahvalni svim strankama koje su svesne činjenice da evropske vrednosti uključuju i poboljšanje položaja nacionalnih manjina. Ali, nije rešeno pitanje privatizacije medija na jezicima nacionalnih manjina. Još uvek nije donet zakon o nacionalnim savetima, još uvek se ne finansiraju iz republičkog budžeta institucije nacionalnih manjina. Još uvek su pripadnici nacionalnih manjina u nedovoljnoj meri zastupljeni u organima državne uprave, u policiji, carini itd. Mi se nadamo da će to biti poboljšano za vreme ove vlade, ali, nažalost, u prethodnom periodu nije učinjeno ništa u vezi sa privatizacijom medija, u vezi sa donošenjem zakona o nacionalnim savetima, u vezi sa merama kojima bismo poboljšali učešće pripadnika nacionalnih manjina u organima državne uprave. Pozivam sve poslanike i sve stranke da iskreno rade na poboljšanju položaja nacionalnih zajednica, a nacionalne zajednice će sigurno tačno znati da prosude koja stranka je manje, a koja stranka je više učinila zarad poboljšanja položaja nacionalnih manjina. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Najpre gospodin Krasić, po Poslovniku, pa gospodin Markićević po amandmanu, gospodin Šormaz, pa vi.
Javio sam se, ali ne mogu da odgovorim na sve ovo što je gospodin pre mene pričao, jer ja to nisam ni pričao. Ja sam samo pričao metodološki i principijelno zašto je jedan amandman usvojen, a slični amandmani nisu usvojeni. Ja ću samo na tome da se zadržim, s obzirom na to da je gospodin pre mene rekao, odnosno upozorio me da oni nisu tako jeftini i da se njihova misija završava samo na ovom amandmanu. On je to vrlo lepo rekao. Ja sam samo pre toga rekao da ta klackalica, parlamentarna većina i tako dalje... Doduše, gospođa Kolundžija je rekla da je ona prihvatila amandman u ime parlamentarne većine, to znači i u ime podnosioca amandmana. To je vrlo značajno. Znači, ta klackalica, tih pet glasova je neophodno za nešto krupno. Koje ćete vi račune njima da ispostavljate, ja ne znam. Kakav ste dogovor napravili, ja ne znam. Ja samo znam da ste vi zvanično rekli da podržavate evropsku vladu, proevropski blok i Borisa Tadića. Znam da sam pre godinu i po dana morao da stojim između Borisa Tadića i Lasla Varge da Laslo Varga bezbedno izađe iz Narodne skupštine. Rekao sam – ako te neko bude dirnuo, javi se, ja ću da te branim. To je najkorektnije što može. I dalje ostajem pri tome. Ali, ja sam kritikovao ovu većinu kako neprincipijelno prilazi amandmanima. Ako je to formula kako ste vi uspeli da vaš amandman prođe, hajde da ih prevarimo – kada ja napišem amandman, vi se potpišite. Znači, to je sigurna formula da će amandman da prođe. Kada bude na dnevnom redu novi budžet Republike Srbije za 2009. godinu treba da se dogovorimo, mi ćemo da napišemo pet amandmana u prilog socijalne zaštite građana Republike Srbije, razvoja nedovoljno razvijenih područja, sa molbom da vi potpišete te amandmane, kao da su vaši. Kada to budemo završili bićemo sigurni da će ti amandmani da se usvoje. Potpuno sam siguran da i vi delite mišljenje povodom ovoga što sam rekao. Znači, ja sam samo pričao o jednoj tehnici, o tome kako funkcioniše ova proevropska vlada. Sada, kada ste videli kako izgleda ta proevropska vlada, ako ste principijelni, verovatno ćete morati da napravite neki otklon, to je neki novi izraz, da se odmaknete, da napravite jasnu distancu, jer u ovom sveopštem zamešateljstvu može da se desi da neko loše protumači da i vi delite neke njihove vrednosti; u ovoj opštoj osudi Vlade za kriminal da i vi budete kolateralna šteta po osnovu kriminala. Ali, to je po sistemu - ko sa đavolom tikve sadi, mora da vodi računa o svojoj glavi.
Reč ima gospodin Markićević, povodom amandmana, a zatim gospodin Šormaz. Gospodin Markićević se prvi put javlja večeras, zato ima prednost.
Poštovana predsednice, kolege poslanici, građani Srbije, dobro jutro. Ja bih kroz ovu priču o amandmanu hteo da komentarišem ono što je koleginica Nada Kolundžija rekla. Ona je rekla samo pola istine. Znači, ja moram da kažem da se radi o amandmanu koji je, tačno, u ime vladajuće većine prihvatila, i to je za poštovanje, pošto Nova Srbija nema pravo veta, kao što ima poslanička grupa nacionalnih manjina. Zaista sam stekao utisak da su prihvatili ovaj amandman gospodina Balinta Pastora pod pritiskom. Kako bilo da bilo, dobro je što je prihvaćen. Ali, pošto rekoh da je gospođa Kolundžija rekla delimično istinu o onome što smo se dogovorili, ja sam pristao da izmenim amandman, tobože da sam nešto pogrešio, da bi ga prihvatili, da ne ide iz kabineta nekih potpredsednika Vlade, ali sam dobio obećanje ovde da će ministar izaći (ceo dan čekam da se to obećanje ispuni), da će jedan od ministara ili ministarki, pošto se oni menjaju... Znam da gospođa Matić nema pojma o čemu ja pričam, žena je ovde dežurna, kao požarni u vojsci, ne znam ujutru ko će biti sledeći ministar. Znači, opet ću morati ponovo da objasnim ovde o čemu se radi. A imam obećanje i od gospođe potpredsednice Čomić. Ja mislim, gospođo predsednice, da vi znate o čemu ja govorim i da građani Srbije znaju. To je onih 12.000.000 za naše sugrađane koji su imali nesreću (a mi smo imali sreću da smo živi i zdravi) da su invalidi i tih 12.000.000 namenjeno je za to da se naprave sportski tereni na kojima bi oni pokušavali da se bave sportom i da žive koliko-toliko normalno, kao i mi zdravi, a i nas sutra to može, ne daj Bože, da sve ovde zatekne. Ceo dan čekam da se izvrši obećanje, da neko od ministara ili ministarki, koji se ovde menjaju kao na traci, izađe i potvrdi taj amandman. Pošto to nije ostvareno, tvrdim da meni, kao čoveku i kao poslaniku koji je pristao da izmeni i da tobože prizna da je pogrešio, samo da bi taj amandman bio usvojen, nije dovoljno ovo obećanje u ime vladajuće većine. Jer, u tom danu za glasanje, što se tiče vladajuće većine, pošteno rečeno i ja sam doskora bio, 90% poslanika ne zna za šta glasa, za koji amandman glasa i postoji veliki rizik da taj amandman ne bude izglasan. Očekujem konačno da se to obećanje ostvari, gospođo Matić, da se i vi malo uključite u današnji rad, nekako smo vas zapostavili ovde, da izađete i da u ime vladajuće većine prihvatite taj amandman. Najiskrenije vas molim, koliko god mi bili premoreni, koliko god nekima izgledalo ovo smešno, da izađete za govornicu, ako ne znate za ove telefonske pretplate, zašto je povećano za 200%, valjda znate da je ovih 12.000.000 za naše sugrađane sa posebnim potrebama i da tako završimo srećno ovaj današnji radni dan. Zahvaljujem se.
Reč ima gospodin Šormaz.
Dovoljna su i ova dva minuta koja su ostala za poslaničku grupu DSS, mi nismo umorni, iako je počeo novi radni dan. Nadam se da će predsednica Narodne skupštine konačno učiniti ono o čemu smo danas govorili po Poslovniku. Mislim da i dalje duguje izvinjenje Narodnoj skupštini zbog onog intervjua i zbog onoga što je govorila juče, prekjuče, ne znam kog dana, da narodni poslanici ne smeju da blokiraju rad Narodne skupštine. Pokušao sam i ja amandmanom da od skijališta i uprave zajedničkih službi (zgrade, vozila) prebacimo novac za vojsku, u ovo vreme danas, koliko je potrebno. Nije uspelo. Razumem da to nije mogla gospođa Kolundžija da prihvati, pošto su te pare potrošene, pa čak i osamsto miliona više nego što je budžet predviđao. Kako? Opet mi nije jasno. Ali, interesantno je da poslanička većina pokazuje veću ozbiljnost nego Vlada. Imam jedan predlog za kraj za vas – da vi lepo smenite Vladu i da iz redova poslanika koje sada imate izaberete novu vladu, kao poslanička većina. Znači, izaberite novu, ozbiljniju vladu, kada bolje razumete ove probleme, prihvatate, evo, amandman Milice Radović, pa onaj amandman, pa se dogovarate sa Markićevićem. Znači, očigledno je da ste ozbiljniji od Vlade Republike Srbije. Imate 128 glasova, ove smenite, dođite vi. Možda neće u jednom danu biti izbačeno sa posla 400 ljudi u Čačku, 150 u Livnici Kikinda i, kako vidimo, večeras je javljeno, 232 u "Vitalu" - 1000 danas; a gde je onih 200.000 što ste obećali da će biti zaposleni? Znači, verujem da vi možete bolje da radite od Vlade Cvetković - Daček, ubeđen sam, tako da vam predlažem da lepo ovu vladu smenite. Mi ćemo vam tu pomoći. Vi imate 128, izaberite nove ministre i nemaproblema.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima narodni poslanik Radenković, po amandmanu.
Petnaest minuta po amandmanu, je li tako? Apsolutno podržavamo i mi amandman. Pošto je ispred vladajuće koalicije podržan amandman, i mi ga podržavamo. Samo bih voleo da se u nastavku ovog dela sednice, ako možemo, vratimo na temu i da pričamo o amandmanu, da zaboravimo ta skijališta i sve ostale stvari. Mislim da smo svi malo premoreni, tako da nema potrebe da koristimo sada svi po 15 minuta po svakom amandmanu, jer će ovo potrajati malo duže. Nadam se da ćete ovu moju molbu i zahtev uslišiti svi, da budemo malo razumniji, da što pre završimo sa ovim i da sutra nastavimo rad. Hvala.
Gospođo ministre, gospođo Smiljković, uvažene dame i gospodo, zahvaljujem se na radu. Nastavljamo sutra u 10. Molim šefove poslaničkih grupa da u 9.45 časova dođu kod mene da bismo se dogovorili o sutrašnjem radu. Zahvaljujem još jedanput. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika,sednici prisustvuju 152 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno u ovom momentu 115 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika, te da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju: Munir Poturak i Nikola Lazić. Obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da sednici prisustvuju gospodin Janko Guzijan, državni sekretar u Ministarstvu finansija i gospođa Ružica Stojiljković, pomoćnik direktora Uprave za trezor. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONA O BUDžETU SRBIJE ZA 2008. GODINU I IZMENE FINANSIJSKIH PLANOVA REPUBLIČKOG FONDA ZA PENZIJSKO I INVALIDSKO OSIGURANjE, NACIONALNE SLUŽBE ZA ZAPOŠLjAVANjE I REPUBLIČKOG ZAVODA ZA ZDRAVSTVENO OSIGURANjE (nastavak u pojedinostima) Po Poslovniku, gospodin Tomić, zatim gospođa Milica Vojić-Marković.