Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Kao što je na kraju jučerašnjeg radnog dana potpredsednik Mihailović najavio, raspravu u pojedinostima nastavićemo u 12,05 časova, ali pre toga da vidimo da li ćemo otpočeti radni dan sada ili kroz sat vremena. Nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 82 narodna poslanika, nema potrebe da utvrđujem kvorum. Otpočećemo radni dan u 11,15 časova. Hvala vam na odgovornosti.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali ubacite vaše identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema, kako bismo utvrdili kvorum. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nema prijavljenih poslanika da su sprečeni da prisustvuju ovoj sednici i obaveštenje da će sednica Zakonodavnog odbora biti održana u 11,45 časova, u maloj sali u prizemlju. Da vam kažem, pošto rok ističe u 12,05 časova za amandmane, nastavljamo rad u 12,05 časova. Hvala.
Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADIODIFUZIJI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Miloljub Albijanić i Zoran Krasić, kao i Odbor za kulturu i informisanje. Primili ste izveštaj Odbora za kulturu i informisanje i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 6. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Markoviću, ne znam šta je ovo, izgleda da negativno utiče pauza. Lepo gospodin Marković najavio, na član 6. smo podneli amandman, a on se odnosi na član 34. stav 2. Zakona, da vam pročitam o čemu se radi. Odnosi se na odredbe o finansiranju Agencije i tu je predviđeno da saglasnost na finansijski plan daje Skupština, a predlagači izmena i dopuna traže da saglasnost daje Vlada. Pokušaću da vam objasnim zašto je bolje da saglasnost na finansijski plan Agencije daje Skupština, a ne Vlada Republike Srbije. Pre nego što počnem sa razlozima, moram da vam kažem da se ovaj zakon o radiodifuziji dobrim delom tiče nečega što se naziva javno informisanje. Moram da vas podsetim da u ovoj zemlji još uvek postoji Zakon o izboru narodnih poslanika i u opštim odredbama tog zakona jasno je potenciran značaj informisanja sa gledišta ostvarivanja izbornog prava. Jedan od stubova slobodnog razmišljanja i izjašnjavanja svakog građanina jeste da neometano dođe do informacija koje treba da budu objektivne, istinite, precizne i informisanje treba da bude pravovremeno. Samo da vas podsetim da Zakon o izboru narodnih poslanika predviđa posebno telo, Nadzorni odbor, koje je nadležno da očuva slobodnu volju birača, između ostalog i na taj način što sprečava zloupotrebe u oblasti informisanja tokom predizborne kampanje. Od kada je DOS došao na vlast taj nadzorni odbor više ne postoji, te odredbe se ne primenjuju, a primenjuje se Zakon o radiodifuziji u delu nadležnosti Saveta radiodifuzne agencije, pa smo na ovih nekoliko krugova izbora za proteklih nekoliko godina imali situaciju da se Savet radiodifuzne agencije obraća svojim saopštenjima, rekao bih i selektivno kritikuje neke medije koji ne samo što krše zabranu u vreme izborne ćutnje nego kritikuje način na koji pojedini mediji izveštavaju o predizbornim aktivnostima svih učesnika u izbornom postupku. Ukoliko je ovo nezavisno regulatorno telo, a moram da kažem da je to bio koncept 2002. godine kada je donet Zakon o radiodifuziji, a finansijski plan te institucije zavisi od Vlade, onda se putem uticaja na finansijska sredstva jedne agencije prilično utiče na nezavisnost i samostalnost radiodifuzne agencije. Ukoliko saglasnost na njihove finansijske planove daje Narodna skupština, onda je to potpuno drugačija situacija, jer i sami znate da se retko kada taj plan vrati na neku doradu, jer sam čin davanja saglasnosti ne isključuje mogućnost da se kritikuju pojedine pozicije predloženog finansijskog plana, ali u suštini deluju blagonaklono prema radiodifuznoj agenciji. Ona se oseća slobodno u okviru svojih nadležnosti, a ako bi tu saglasnost ubuduće trebalo da daje Vlada Republike Srbije, onda bi ta njihova pozicija da slobodno i nezavisno rade bila poprilično uzdrmana, a dokaz za to su i pojedine stvari koje se u kontinuitetu, kada je u pitanju ova vlada, dešavaju. Tako da imamo situaciju da ova vlada čak i ne priznaje neke zakone koje je donela Narodna skupština, ona u liku i delu čoveka zaduženog za sredstva, za trošenje budžeta, vrlo često zna da reaguje i na taj način što garantovano pravo ne postoji već se ljudi upućuju da kose travu pored autoputa i na taj način obezbede svoju egzistenciju i jednostavno nivo uživanja garantovanih prava iz Ustava i zakona poprilično zavisi od stava onoga koji smatra da je budžet njegov džep, pa kada treba nešto iz budžeta da se isplati na osnovu priznatog prava, onda se seti da ima guju u džepu i da ne isplaćuje ta sredstva koja su zakonom propisana. Znači, imamo iskustva kako to izgleda kada Vlada daje saglasnost na nešto. Ako je radiodifuzna agencija samostalna, nezavisna, ona tu svoju samostalnost treba da očuva i na ovaj način što bi na finansijske planove saglasnost davala Narodna skupština u proceduri koja je propisana Poslovnikom, a ne Vlada Republike Srbije. Jer, preko čina davanja saglasnosti Vlada poprilično može da utiče na ostvarivanje nadležnosti Radiodifuzne agencije i zbog toga smo podneli amandman, praktično tražimo da ostane ono rešenje koje je i sadržano u postojećem zakonu, a da se ovim članom 6. praktično ne menja nešto što odavnopostoji. Iskoristiću priliku da u okviru ovog propisanog vremena objasnim još nekoliko stvari koje poprilično čine ovaj predlog zakona besmislenim, ali naveo bih da je on besmislen čak i u kontinuitetu. U članu 3. Predloga zakona i dalje je ostalo da Agencija vrši nadzor nad radom emitera samostalno ili angažovanjem ovlašćene organizacije. Kako može da se prenese ovlašćenje, pravo i dužnost nekoj organizaciji da ona vrši nadzor? Ovo je nezabeleženo u praksi koja je u našoj normativi, tako da svašta je moguće da se desi. Promenom člana 13. Predloga zakona, zamenom teksta dobijamo nov tekst, da je u vršenju tog nadzora Agencija dužna da se posebno stara o tome da emiteri u svemu poštuju uslove pod kojima im je dozvola izdata, naročito u pogledu opštih programskih standarda propisanih ovim zakonom. Imali ste prilike da čujete da takvi standardi ne postoje, niti u ovom zakonu, niti u podzakonskom aktu. Ne znam ko bi onda mogao da natera neke koji su imali programske standarde, pa ih sad izgubili, recimo prenos suđenja iz Haga. Neko se zagrabio za to pravo dok mu je to bilo interesantno, sada više nema tog prenosa, kao da je Hag ugašen, a nije. Zatim, u članu 5. oko suspenzije, pa čak i po osnovu pokrenutog krivičnog postupka, gde organ odlučuje o suspenziji člana svog organa, to je prosto nemoguća stvar. Interesantnih stvari ima. Sada da razjasnim jednu stvar oko člana 10, on se ne tiče konkursnih uslova, već kada se daje rok za početak rada emitera koji je dobio dozvolu, član 56. se odnosi na dan posle i to nije sastavni deo konkursnih uslova. Mada su i tu nerealno i neprincipijelno postavljeni uslovi. Poseban kuriozitet predstavlja postupak oduzimanja dozvole, naročito posle ove intervencije u smislu Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, gde se ubacuje taj novi stav, odnosno menja jedan od stavova. Na odluke Saveta radiodifuzne agencije ne podnosi se prigovor nego je moguće samo da se podnese zahtev za preispitivanje te odluke, jer isti organ razmatra i njegova odluka je konačni upravni akt. To je prva stvar, nemoguće je da neko pravo na žalbu ostvaruje tako što podnosi žalbu onome koji je odlučivao u prvom stepenu. Da je zahtev za preispitivanje, to bi imalo nekog rezona, međutim, ovde kao prigovor nema. Ako se odluka Saveta o oduzimanju dozvole donosi dvotrećinskom većinom glasova, onda je stvarno pitanje – a kako se većinom glasova donosi odluka od strane Saveta kada razmatra prigovor, da li opet dvotrećinskom većinom i da li vam to možda ne liči na ono – kadija ti sudi, kadija te tuži, kadija te proganja, kadija ti sve radi. Verovatno su legalisti zaboravili na neke postulate legalizma. Ne pravi se razlika između oduzimanja dozvole, prestanka dozvole i zabrane rada. To je prividno jedno te isto. Međutim, nije isto. Velika principijelna razlika postoji. Ali, vi ste sve to strpali u jedno, tako da, kada se napiše da je neko dužan da nešto uradi odmah, onda odmah nije rok. Dalje, ovde govorite o ovlašćenom licu Agencije koje treba da sprovede postupak tzv. administrativnog izvršenja konačnog upravnog akta. Moram da vam skrenem pažnju, to lice koje bi bilo ovlašćeno, pravo da to radi ne stiče na bazi običnog papira „ovlašćenje“ koji mu neko daje, nego na bazi sistematizacije i propisanih poslova inspekcijskog nadzora, sa ovlašćenjem da može da se na ovaj način izvrši blokada ovih predajnika itd. Katastrofa od predloga zakona. Naravno, stoji jedna lepa formulacija. Uvek ću predlagača ovog zakona, pošto ću ovaj zakon da čuvam, da prozivam tokom izborne kampanje, ukoliko se ne bude poštovalo ovo što ste u članu 14. predložili, a evo da vam dam i primer zašto ću da vas prozivam. B92, Studio B i sve ove stanice koje su pod direktnom kontrolom demokratskog bloka ili tri marketinške agencije DS, sa ovim mladim idolima, Krstić, Šaper i onaj, kako se zvaše, kaže – poštuju zabranu reklamiranja političkih organizacija van predizborne kampanje, a u toku predizborne kampanje da registrovanim političkim strankama, koalicijama i kandidatima obezbede jednaku zastupljenost bez diskriminacije. Živi bili pa videli, koji će mediji ovo da sprovedu na nediskriminatorski, objektivan način. B92, Studio B i čitav sistem lokalnih radio-televizijskih stanica – koje naravno niste obuhvatili ovim predlogom zakona, a znate i sami da postoji obaveza da one moraju da se privatizuju, ali to nema veze, to vas ne interesuje, pošto se pripremate za izbornu kampanju – ukoliko se ovo ne bude poštovalo, postavljam vam pitanje: ko će da natera ove medije da poštuju ovu odluku? Predlagači ovog zakona? Neće. Predlagači su iskoristili pravo da budu predlagači i da jednokratno zamrse još više ono što je poprilično zamršeno, sa očigledno političkim ambicijama, kao što je politička ambicija bila – nećemo neposredne izbore za Skupštinu Srbije i Crne Gore, jer će da pobede radikali, kao što je politička ambicija – prihvatite ovaj elaborat da ne moramo da hapsimo Mladića, a da teku dalje pregovori, jer ukoliko nas i dalje pritiskate, a mi to ne ispunjavamo, opet rastu radikali. Sve ste pripremili za onaj dan kada planirate da raspišete izbore, a sve ovo što ste napisali, ako ima i trunke političkog značaja, biće zloupotrebljeno, to dobro znate i namerno to radite.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo poslanik Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za kulturu i informisanje. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Svetlana Stojanović želi da da završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. S obzirom da je Narodna skupština obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, na osnovu člana 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 19. jul 2006. godine kao dan za glasanje o svim tačkama dnevnog reda sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini, sa početkom u 13,00 časova. Do glasanja, pauza pola sata. Hvala.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pošto je sada zakazan dan za glasanje molim prvo, pre nego što pređemo na izjašnjavanje u danu za glasanje, da utvrdimo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 126 poslanika i da možemo da pristupimo glasanju. Po Poslovniku se javila narodni poslanik Blagica Kostić.
Dame i gospodo poslanici, prekršen je član 77. koji se tiče sazivanja skupštinskih odbora. Naime, kao član skupštinskog Odbora za kulturu i informisanje nisam pozvana, kao ni predstavnici SRS, na Odbor za kulturu i informisanje koji je održan danas u 10,30 časova. Pročitaću samo deo koji se odnosi na to – obaveštenje o datumu i dnevnom redu sednice odbora dostavlja se svim narodnim poslanicima, poslaničkim grupama i Vladi najmanje pet dana pre održavanja sednice odbora. Izuzetno, obaveštenje o datumu i dnevnom redu može se dostaviti i u kraćem roku, pri čemu je predsednik odbora dužan da na sednici odbora obrazloži takav postupak. Informacija o sednici ne postoji ni na oglasnoj tabli. Ostala je ona od juče i imamo onu koja je u 12,00 časova. Još nešto indikativno, da sednica u 10,30 časova jeste održana, ali ona u 12,00 časova nije održana zbog toga što predstavnici odbora iz vladajuće većine nisu došli. Na kraju, pozivam vas kao ljude čija su opredeljenja pre svega demokratska, da ne glasate za predložene izmene Zakona o radiodifuziji, zato što se po tom pitanju oglasio i OEBS, a i stručna javnost.
Dužan sam po Poslovniku pojašnjenje. Narodni poslanik je već citirao u svom obrazlaganju drugi deo, pa ću da ponovim. Dakle, stav 4. člana 77. druga rečenica – izuzetno, obaveštenje o datumu i dnevnom redu može se dostaviti i u kraćem roku, pri čemu je predsednik odbora dužan da na sednici odbora obrazloži takav postupak. Stav 3 – rasprava na sednici odbora vodi se bez obzira na broj prisutnih članova. Dobro sam shvatio, postojao je kvorum u tom trenutku. Dakle, nije ta vrsta primedbe. Zadovoljni ste pojašnjenjem? Hvala vam. Pristupamo glasanju. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O RADIODIFUZIJI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, u načelu. Za 121, protiv jedan, nije glasalo pet, od 127 poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 6. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 113, nije glasalo 14, od 128 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podneo poslanik Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 117, protiv dva, nije glasalo 9, od 128 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo Miloljub Albijanić. Predstavnik predlagača i Odbor za kulturu i informisanje prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 115, protiv dva, uzdržan jedan, nije glasalo 9, od 127 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je, na osnovu člana 140. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za kulturu i informisanje. Predstavnik predlagača je na sednici Odbora prihvatila amandman. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 123, nije glasalo četvoro, od 127 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji, u celini. Za 121, protiv jedan, nije glasalo pet, od 127 poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radiodifuziji. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O ORGANIZACIJI I RADU SLUŽBE NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, prelazimo na odlučivanje o amandmanima podnetim na Predlog odluke, a zatim o Predlogu odluke u celini. Na član 8. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Administrativni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Protiv 116, nije glasalo 11, od 127 prisutnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Administrativni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 111, nije glasalo 15, od 127 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Administrativni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za jedan, protiv 117, nije glasalo 10, od 128 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, stavljam na glasanje Predlog odluke o organizaciji i radu službe Narodne skupštine Republike Srbije, u celini. Za 127, protiv jedan, od 128 prisutnih poslanika. Narodna skupština je usvojila Predlog odluke. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANA SAVETA NARODNE BANKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru člana Saveta Narodne banke Srbije. Za 125, uzdržan jedan, nisu glasala dva, od 128 poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog odluke o izboru člana Saveta Narodne banke Srbije. Dozvolite mi da u vaše i u svoje ime, čestitam gospodinu Borku Krstiću na izboru za člana Saveta Narodne banke Srbije. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – IZBOR ČLANA NACIONALNOG SAVETA ZA VISOKO OBRAZOVANjE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre nego što pređemo na glasanje, podsećam vas da je Narodna skupština Republike Srbije, na Prvoj sednici Prvog redovnog zasedanja u 2006. godini, 3. aprila 2006. godine, donela Odluku o izboru 15 članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, odnosno nije izabrala jednog člana Nacionalnog saveta sa liste Konferencije univerziteta Srbije. Prema članu 10. Zakona o visokom obrazovanju, predviđeno je da Narodna skupština izabere 16 članova Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Konferencija univerziteta Srbije dostavila je Narodnoj skupštini, 29. maja 2006. godine, predlog jednog kandidata za nepopunjeno mesto člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje predložen je dr Oskar Kovač, redovni profesor Geoekonomskog fakulteta Univerziteta Megatrend. Pristupamo glasanju o kandidatu za izbor jednog člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje sa liste kandidata koju je podnela Konferencija univerziteta Srbije. Stavljam na glasanje predlog da se za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje izabere dr Oskar Kovač, redovni profesor Geoekonomskog fakulteta Univerziteta Megatrend. Za 105, uzdržana dva, nije glasalo 20, od 127 poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština izabrala dr Oskara Kovača, redovnog profesora Geoekonomskog fakulteta Univerziteta Megatrend, za člana Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Dozvolite mi da u vaše i u svoje ime, čestitam članu Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje na izboru i da mu poželim uspeh u radu. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem sednicu Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike u 2006. godini. (Sednica je završena u 14,00 časova.)
PETO VANREDNO ZASEDANjE 19. jul 2006. godine (Sednica je počela u 14,00 časova. Predsedava Predrag Marković, predsednik Narodne skupštine .)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Otvaram sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Ne postoji razlog da ne bi postojao TV prenos, nego je moguće da je mreža u Skupštini isključena, ova preko operatera, te molim da se proveri. To nam se već desilo u dva navrata. Odmah ćemo proveriti, pa ćemo znati. Sigurno nećemo raditi ako tako bude. Sekretar će proveriti. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 172 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno daleko više od 84 narodna poslanika, što je neophodno za početak rada. Nemam obaveštenje o sprečenosti narodnih poslanika da prisustvuju sednici. Prelazimo na obrazloženje razloga za sazivanje sednice u kraćem roku. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvao u roku kraćem od roka utvrđenog u stavu 1. pomenutog člana Poslovnika, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda, koji su u svom zahtevu za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine utvrdila 92 narodna poslanika. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv za ovo zasedanje, koje je sazvano na zahtev 92 narodna poslanika, saglasno članu 79. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 166. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja, sa utvrđenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Peto vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini utvrđen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o policijskoj akademiji, koji je podnela Vlada, 2. Predlog zakona o ratifikaciji Sporazuma između Republike Srbije i Republike Crne Gore o regulisanju članstva u međunarodnim finansijskim organizacijama i razgraničenju finansijskih prava i obaveza, koji je podnela Vlada Srbije. Rad prema dnevnom redu. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O POLICIJSKOJ AKADEMIJI Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa SRS - 1 sat 36 minuta; poslanička grupa DSS - 1 sat 3 minuta 36 sekundi; poslanička grupa DS - Boris Tadić - 43 minuta 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 37 minuta 12 sekundi; poslanička grupa SPS - 26 minuta 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 - 20 minuta 24 sekunde; poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO, dva poslanika SDP i šest nezavisnih poslanika po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Pitam, da li predstavnik predlagača, ministar unutrašnjih poslova, Dragan Jočić, želi reč?
Poštovani predsedniče Narodne skupštine, poštovani potpredsednici, cenjeni narodni poslanici, nakon donošenja Zakona o visokom obrazovanju i Zakona o policiji postalo je neophodno da Policijska akademija i Viša škola unutrašnjih poslova usklade status, režim rada, organizaciju i režim studija sa novim zakonima. Kako je Policijska akademija osnovana Zakonom o policijskoj akademiji, tek njegovim stavljanjem van snage biće omogućeno da stupi na snagu Odluka Vlade o osnivanju Kriminalističko-policijske akademije, saglasno članu 40. Zakona o visokom obrazovanju. Razlozi za spajanje dve do sada postojeće ustanove visokog policijskog obrazovanja su u težnji da se uspostavi racionalniji, jeftiniji i održivi sistem obrazovanja za potrebe policije. Takođe, predlaže se donošenje ovog zakona po hitnom postupku, s obzirom da bi 10. septembra 2006. godine, prema odredbama Zakona o visokom obrazovanju, Viša škola unutrašnjih poslova prestala sa radom. Kako je prestanak važenja Zakona o policijskoj akademiji uslov za blagovremeno stvaranje uslova za upis studenata na Kriminalističko-policijsku akademiju za školsku 2006/2007. godinu, predlažemo ili predložili smo, a vi ste usvojili, da ovaj zakon stupi na snagu narednog dana od njegovog objavljivanja po usvajanju. Da se ne bi izgubila godina, potrebno je da se ovaj zakon stavi van snage.
Pitam da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Da li postoje prijavljeni? (Ne.) Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I REPUBLIKE CRNE GORE O REGULISANjU ČLANSTVA U MEĐUNARODNIM FINANSIJSKIM ORGANIZACIJAMA I RAZGRANIČENjU FINANSIJSKIH PRAVA I OBAVEZA Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama sledeće: poslanička grupa SRS - 1 sat 36 minuta; poslanička grupa DSS - 1 sat 3 minuta 36 sekundi; poslanička grupa DS - Boris Tadić - 43 minuta 12 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 37 minuta 12 sekundi; poslanička grupa SPS - 26 minuta 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 - 20 minuta 24 sekunde; poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO, dva poslanika SDP i šest nezavisnih poslanika po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Odmah vam dajem informacije na osnovu člana 85. stav 1. i 4. Danas ćemo raditi samo do završetka načelne rasprave o 2. tački, pošto je prva završena i na nju nema amandmana, i na 2. tačku nema amandmana. Posle toga, po završetku rasprave, pristupićemo glasanju. Pošto svi znate da rad postoji već šest meseci, do 20. avgusta neće biti sednice Skupštine, pa u odnosu na to po završetku ovoga neće biti sednice do 21. avgusta. Istovremeno vas pitam da li se slažete, pošto sam predstavniku predlagača dozvolio do 16,10 časova da bude odsutan, jer nisam znao da ćete ovako efikasno da radite, da li možemo da počnemo raspravu pa da potom čujemo obrazloženje predstavnika predlagača, a ako ne: da ili ne... Pošto ima prijavljenih za reč, dajem pauzu do 16,15 časova. Radićemo do završetka načelne rasprave, a onda ćemo pristupiti glasanju. [[Posle pauze – 16,20.]] Nastavljamo popodnevni rad. Pre toga obaveštenje o prestanku mandata narodnom poslaniku. Primili ste obaveštenje SRS da je narodni poslanik dr Miroslav Nedeljković preminuo 24. maja 2006. godine i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovog obaveštenja, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 88. stav 1. tačka 8. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 8. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku dr Miroslavu Nedeljkoviću, izabranom sa Izborne liste SRS - dr Vojislav Šešelj, danom nastupanja smrti, 24. maja 2006. godine. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Hvala vam. Daćemo pauzu da ne bismo sedeli dok se završi sastanak. Dakle, pauza sedam minuta, do 16,30. Hvala vam.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije je potpisala sporazum sa Vladom Republike Crne Gore o regulisanju članstva u međunarodnim finansijskim organizacijama i razgraničenju finansijskih prava i obaveza. Kao što je dužnost pri izradi ovakvih sporazuma, to je predmet ratifikacije u parlamentima Srbije i Crne Gore. U međuvremenu je parlament Crne Gore ratifikovao ovaj sporazum i danas se on nalazi i pred vama, pred poslanicima republičkog srpskog parlamenta. Šta je osnova sporazuma? Osnova sporazuma proizilazi iz Ustavne povelje, a to jeda Srbija nasleđuje članstvo u svim međunarodnim finansijskim organizacijama, uključujući celokupne kvote koje Srbija ima u tim organizacijama, a da Crna Gora mora sama da traži ponovno učlanjenje u te organizacije. To bi značilo sledeće. Republika Srbija nastavlja članstvo državne zajednice u MMF, sa celokupnom postojećom kvotom, koja iznosi 467 miliona specijalnih prava vučenja, a to je ekvivalent iznosa od oko 700 miliona dolara. U tom smislu nastavlja Srbija članstvo i u Svetskoj banci, u Međunarodnoj banci za obnovu i razvoj, u Evropskoj banci za obnovu i razvoj i u Razvojnoj banci Saveta Evrope. To su finansijske institucije u kojima Srbija nastavlja članstvo sa celokupnom kvotom, a Crna Gora, po ovom sporazumu, treba da podnese zahtev za prijem i da obezbedi sredstva za uplatu svoje kvote. To je jedan deo ovog sporazuma. Jedan deo reguliše članstvo u međunarodnim finansijskim organizacijama, a drugi deo sporazuma se odnosi na razgraničenje finansijskih prava i obaveza. Kao što znate, u prethodnim godinama već smo ratifikovali ugovore o sukcesiji sa bivšim jugoslovenskim republikama, gde su utvrđeni odgovarajući ključevi za podelu deviznih rezervi Narodne banke bivše SFRJ. U tom smislu, prema tom ključu, Crnoj Gori pripada 5,88 procenata od onih deviznih rezervi koje smo mi nasledili od Narodne banke SFRJ. Ovim sporazumom mi predviđamo da od onog dela koji je pripao Srbiji i Crnoj Gori, 5,88 posto se sada prenosi Crnoj Gori, i to u onoj valuti i u onom obliku kako je to Srbija dobila. Drugim rečima, ono što je Srbija nasledila od bivše Narodne banke u zlatu i Crna Gora će dobiti 5,88 posto u zlatu. Ono što je Srbija nasledila u odgovarajućoj stranoj valuti, prema tome kako smo mi dobili, Crna Gora dobija u istim tim valutama 5,88 procenata. Ovaj iznos koji se prenosi Crnoj Gori iz deviznih rezervi bivše SFRJ se umanjuje za iznos od 2,5 miliona dolara, koliko Republika Crna Gora duguje Republici Srbiji po osnovu ugovora vezanih za dva aerodroma u Beogradu i Podgorici iz 2003. godine. Što se tiče drugih važnih članova u ovom sporazumu, ovim se reguliše i pitanje dugova. Naime, dugovi Srbije i Crne Gore su podeljeni još 2001. godine, prilikom našeg učlanjenja u međunarodne finansijske organizacije i prilikom pregovora sa Pariskim klubom poverilaca, tako da se ovim sporazumom, faktički, samo verifikuje ono što je i do sada bio slučaj. Crna Gora otplaćuje one dugove koji su locirani na njenoj teritoriji, a Srbija nastavlja da otplaćuje spoljni dug koji je vezan za teritoriju Republike Srbije i tu se faktički samo nastavlja ono što je već bilo utvrđeno još od 2001. godine. Tu niko ne preuzima nove obaveze. Takođe se dele na isti način i klirinška potraživanja prema Ruskoj Federaciji, odnosno bivšem Sovjetskom Savezu. Dakle, ovaj sporazum reguliše finansijska prava i obaveze i u potpuno dve različite ravni posmatra članstvo i, s druge strane, sukcesiju bivše SFRJ. To su dve odvojene tačke u ovom sporazumu. Ono što je važno je da smo uspeli vrlo brzo da napravimo ovaj sporazum sa Ministarstvom finansija Crne Gore, odnosno dve centralne banke su napravile veoma brzo taj sporazum. Prosto, primenjena je Ustavna povelja u jednom pogledu, a u drugom delu je primenjen Ugovor o sukcesiji na isti način kao i sa drugim bivšim jugoslovenskim republikama. S obzirom da je Crna Gora već ratifikovala ovaj sporazum, pozivam narodne poslanike srpske skupštine da takođe ratifikuju sporazum, s obzirom da je on veoma povoljan za nas, mi smo nasledili celokupno članstvo. Što se tiče podele deviznih rezervi bivše SFRJ, ionako iovako mi bismo morali da 5,88 procenata damo Crnoj Gori, s obzirom da se radi o zajedničkim rezervama bivše SFRJ. Hvala.
Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da je, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnela poslanička grupa SRS. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a neka se pripremi narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite.
Hvala. Očigledno je, dame i gospodo, da jedino narodne poslanike poslaničke grupe SRS interesuju ovakve stvari koje se raspravljaju u ovom parlamentu, za informaciju ministra finansija, Republike Srbije, jer nas je on malopre nekako drugačije nazvao. Mi smo danas tražili da ne počnemo, odnosno da raspravu o ovoj tački dnevnog reda počnemo u skladu sa Poslovnikom. To je podrazumevalo da smo insistirali da raspravi prisustvuje nadležni ministar. Naravno, nismo to tražili samo zato što smo želeli da ministra vidimo i da on ovde kaže ono što je rekao, a što u suštini nema veze sa suštinom ovog sporazuma. Očekivali smo da će ministar, kao predstavnik Vlade, da nam da neka dodatna objašnjenja, jer mi znamo da čitamo i sve ovo što je ministar pročitao, pročitali smo i pre njega. Naravno, mi ćemo da govorimo i o ovom sporazumu, i o okolnostima u kojima je nastao sporazum i o potpisnicima ovog sporazuma itd. Dakle, sve ono što je interesantno i za javnost Srbije i za ovaj parlament koji će verovatno da usvoji, odnosno da donese zakon o ratifikaciji ovog sporazuma. Gospodin ministar je ovde rekao da osnova za donošenje i potpisivanje ovog sporazuma proističe iz Ustavne povelje. Želim da podsetim i ministra i skupštinsku većinu da je Ustavna povelja ovaj parlament i Vladu Republike Srbije obavezala na još neke stvari, značajnije od ovih o kojima danas raspravljamo, i da su se Vlada Republike Srbije i skupštinska većina potpuno oglušile o naše obaveze, odnosno o obaveze Republike Srbije nakon ovoga što se desilo u Crnoj Gori. Nakon otcepljenja dela srpskog naroda, zahvaljujući režimu Mila Đukanovića u Crnoj Gori, zahvaljujući podršci Evropske unije i svemu onome što su predstavnici Evropske unije učinili da se ovaj referendum proglasi važećim, a svi dobro znate pod koliko je sumnji i šta se sve krilo oko tog referenduma, i kakvi su stvarni rezultati, ali naravno to nije tema. Tema je ovaj sporazum, tema su stranke u Srbiji koje su očigledno svojim aktivnostima posle razdvajanja Srbije i Crne Gore pokazale da smo mi iz SRS bili u pravu kada smo u predreferendumsko vreme pričali da i Demokratska stranka Borisa Tadića, i deo stranaka u ovoj koaliciji koje podržavaju Vladu Koštunica-Dulić, da su i te kako pomagali separatističkom režimu Mila Đukanovića. To su pokazali svojim ponašanjem odmah posle referenduma. Znate da su neki otrčali da čestitaju, nisu čekali ni zvanično proglašenje. O svemu smo govorili i pre nego što se desilo, jer smo tačno znali kakvu politiku vode te stranke, pre svega Tadićeva Demokratska stranka, kakvu zaista politiku vode, kakvu priču pričaju u Beogradu, kakvu u Podgorici, kakvu u gradovima EU i državama EU. Naravno, sve će to ceniti građani na narednim izborima. Zato, između ostalog, postoji i ova skupština, da se čuju i narodni poslanici i predstavnici poslaničkih grupa, ali ovo što ste rekli, ministre, vezano za Ustavnu povelju i što ste se pohvalili kako ste uspeli vrlo brzo da napravite ovaj sporazum, to je upravo ono što zabrinjava, ne samo zbog one narodne poslovice "što je brzo to je i kuso", mada i toga ima u ovom sporazumu, već zbog činjenice da ste preskočili mnogo važnijih stvari koje ste bili u obavezi da uradite. Niste se oglasili vi iz Vlade Republike Srbije na apele građana koji su imali crnogorsko državljanstvo, koji su Srbi i žive u Srbiji, i imaju nameru da prihvate državljanstvo Republike Srbije, niste se oglasili. Iz kog pravnog propisa ste crpeli odluku da takvi građani Srbije upis u državljanstvo plaćaju deset puta skuplje od ostalih građana? Da li je to vaš način da pomognete Srbima koji su poreklom iz Crne Gore, a žive u Srbiji? Takođe se, osim ministra Dinkića, niko iz Vlade nije oglasio da objasni građanima Srbije, mislim da ih ima oko 200.000, koji voze vozila sa crnogorskim tablicama, zašto Vlada ne želi da im omogući da pod nekim normalnim uslovima izvrše preregistraciju. Na tu temu se oglasio jedino ministar Dinkić i izvređao te ljude, kao da su oni krivi što su kupovali automobile u državi koja je bila državna zajednica, faktički jedna država, što se u međuvremenu ta država raspala, zahvaljujući Milu Đukanoviću, Borisu Tadiću, Evropskoj uniji i delu vladajuće koalicije, i sada ti ljudi, ni krivi, ni dužni, moraju da ispaštaju. Oni koji nemaju para da plate te velike takse, kako je poručio ministar Dinkić, moraće ta svoja vozila da bacaju na otpad. Niste se oglasili, opet jeste ministar Dinkić na sebi svojstven način, ostali članovi Vlade ne, kada su u pitanju poslanici doskorašnje Skupštine državne zajednice, da li će i koliko će primati platu, da li će se prema njima ophoditi kao prema ostalim izabranim licima, koja moraju i treba da primaju platu godinu dana, jer su bili, uslovno rečeno, savezni funkcioneri, republički imaju pravo na te plate na period od šest meseci. Niste se oglasili ni da kažete šta će se desiti sa zaposlenima u administraciji bivše zajednice Srbija i Crna Gora, da li znate koliko je to ljudi, da li iko vodi računa o njima. Oni već sada ne primaju plate, ne znaju kakva im je sudbina. Najvažnije je da seovde i na nekim odborima raspravlja o tome ko će da se preseli u onu zgradu, ko će da uzme lepši kabinet, a šta je sa tim ljudima koji su do juče tamo radili, to nikoga nije briga. Niste očigledno, ministre Dinkiću, ni vi, a ni ostali članovi Vlade učinili ništa da uradite ono što je bila prva obaveza Vlade Republike Srbije nakon otcepljenja dela srpskog naroda u Crnoj Gori, a prva obaveza vam je bila da ovom parlamentu, ovoj Narodnoj skupštini date predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Vladi i predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima. Vi ste umesto toga, naravno kao Vlada, predsednik Vlade kao najodgovorniji, izvršili bukvalno državni udar tako što ste u Vladu doveli dvojicu ljudi, građana Srbije. Jedan se zove Vuk Drašković, a drugi se zove Zoran Stanković. Šta oni rade u Vladi to niko živ ne zna. Tvrdim da nijedan narodni poslanik u ovom parlamentu njih ne smatra ministrima jer oni ne mogu biti ministri dok ne budu izabrani u ovom parlamentu. Zašto ste ih, gospodine Dinkiću, pustili da sede na sednicama Vlade? Zašto im dozvoljavate da se u javnosti kod nas i u inostranstvu lažno predstavljaju da su ministri? Dakle, nisu ministri. Ne tvrdim da neće biti ako to bude volja skupštinske većine, ali dok se o tome ne bude raspravljalo u ovom parlamentu i dok u ovom parlamentu ne budu izglasani, oni nisu i ne mogu biti ministri. Nedopustivo je, gospodine ministre i kolege iz skupštinske većine, pošto vas trenutno u sali ima popriličan broj, kako reče gospodin Predrag Marković u prepodnevnom zasedanju, kaže - imamo kvorum, ima čak i mnogo više poslanika u sali nego što treba. To je zaista neverovatno. Naravno, znamo mi da je po vašem Poslovniku dovoljno da bude predsedavajući i jedan poslanik, ali da se na taj način poslanici posredno isteruju iz sale, to je zaista neverovatno. Uopšte, današnji tok ove sednice i zakazivanje sa razlikom od pet minuta, glasanje po prethodnoj sednici i početak ove sednice, pa neka pauza u dva sata, pa neka pauza od dva sata, pa opet pauza od sedam minuta, ništa nije rađeno u skladu sa Poslovnikom, tako da ne čudi što ste nam i ovaj sporazum danas dali na razmatranje i na usvajanje. Nikog u vladajućoj koaliciji u Srbiji danas ne interesuje ni Ustav, ni zakon, niti bilo koji propis. Toliko se radi suprotno zakonu, suprotno Ustavu u ovom parlamentu, suprotno Poslovniku Narodne skupštine, da je to zaista zastrašujuće. Svi vi koji pričate o pravnoj državi i o nekakvoj pravnoj sigurnosti, toliko se svakodnevno demantujete, da više čovek ne može da vas isprati, koliko kršite propise, počev od Poslovnika Narodne skupštine, do Ustava Republike Srbije. Gospodo iz Vlade Republike Srbije, šta su vama prioriteti kada se desio raspad zajedničke države? Dakle, ne sve ovo što sam nabrojala, što zaista jesu prioriteti. Juče smo ovde imali, to nije vaše ministarstvo, imali smo Odluku o organizaciji i radu službe Narodne skupštine. Tu je sad bilo najvažnije da, suprotno odredbama Poslovnika, izglasate dva zamenika sekretara, a u Poslovniku stoji da možete imati samo jednog, pa da izglasate da neke funkcionere postavljate na pet godina, suprotno zdravoj pameti i logici. Da, zato što ste doneli veoma loš Zakon o platama državnih službenika. Onda proširujete neke odseke, sektore, da biste neke vaše ljude namestili, da im ne bi bila smanjena plata. Opet to radite selektivno. Nije vas briga za većinu zaposlenih u državnoj upravi, nije vas briga ni za zaposlenoj u ovoj skupštini, koji svima nama pomažu u radu i koji provode ovde mnogo više vremena nego što provodi većina narodnih poslanika, koji nam pripremaju, bar u tehničkom pogledu, sve ovo o čemu mi ovde raspravljamo. Naravno, iako je predstavnik Vlade pre neki dan prihvatio naš amandman da im se bar plaća prekovremeni rad, vi ste u danu za glasanje volšebno to izglasali suprotno odluci Vlade. Koristim priliku da obavestim sve zaposlene u državnoj upravi da su, zahvaljujući skupštinskoj većini, primorani da rade prekovremeno, a da im se taj rad ne plati. Šta vam je dalje prioritet? Ovaj sporazum, o kom danas govorimo, radi javnosti želim da pročitam da se to zove - Predlog zakona o ratifikaciji Sporazuma između Republike Srbije i Republike Crne Gore o regulisanju članstva u međunarodnim finansijskim organizacijama i razgraničenju finansijskih prava i obaveza. Dakle, ovo je jedna od faza uništavanja države, najpre države SRJ, pa ove državne zajednice, a danas, bogami, s obzirom kakve izjave daje potpredsednik Vlade, nije ništa bolja sudbina, nažalost, ni Srbije. Neću govoriti nešto posebno o ovom sporazumu, odnosno po članovima, ali ću spomenuti samo dva ili tri člana. Kao pravniku mi je interesantan član 24, gde stoji da će se ovaj sporazum sprovoditi u dobroj veri, a eventualna sporna pitanja u vezi sa primenom ovog sporazuma rešavaće se sporazumno i u pregovorima između Republike Srbije i Republike Crne Gore. Gospodine ministre i kolege pravnici, ovakva formulacija u zakonu ne može da stoji. Zakon ne može da reguliše da će se nešto sprovoditi u dobroj veri, a nigde ne stoji šta će da bude ako se ne bude sprovodio u dobroj veri. Kažete da će se svi problemi i sva sporna pitanja rešavati sporazumno i pregovorima, a pitam vas šta će se desiti ako se ne postigne sporazum, ako pregovori ne budu dali neki rezultat. U članu 25. kažete: "Republika Srbija i Republika Crna Gora neće međusobno biti odgovorne za eventualne štete ili posledice, koje mogu da prouzrokuju treća lica u vezi sa realizacijom bilo koje odredbe ovog sporazuma". Kakva treća lica mogu biti u pitanju kada je u pitanju dvostrani sporazum? Ko su tra treća lica i šta ste, ministre, mislili ovim članom 25? Kažete da će ovaj sporazum stupiti na snagu danom ratifikacije od strane nadležnih organa predviđenih ustavima Republike Srbije i Republike Crne Gore, s tim što će instrumenti ratifikacije biti međusobno razmenjeni. "Ovaj sporazum je sačinjen u četiri istovetna primerka" itd. Potpuno svesno i namerno čitam ove poslednje članove sporazuma, da bi javnost Srbije obavestila da su ovaj sporazum, u ime Republike Srbije, potpisali Mlađan Dinkić, ministar finansija, i Radovan Jelašić, guverner Narodne banke. Mi srpski radikali nemamo poverenje ni u jednog ni u drugog, potpuno smo ubeđeni da ga nemaju ni građani Srbije. I pored svih nedostataka u samom tekstu ovog sporazuma, nas posebno zabrinjava činjenica ko u ime Republike Srbije potpisuje ovakav sporazum, pogotovo što nismo mi prethodno raspravljali o njemu, pa na neki način obavezali potpisnike da se ponašaju u skladu sa onim što im naloži ovaj parlament. U članu 3. ovog zakona stoji da zakon stupa na snagu narednog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS". U obrazloženju bi trebalo da stoji nešto konkretno, upravo onako kako je predvideo član 120. Ustava Republike Srbije, ali umesto toga, nama je Vlada ovde samo prepričala član 120. Ustava Republike Srbije, bez ijednog konkretnog argumenta. Kažete: "Naročiti opravdani razlozi za ranije stupanje na snagu ovog zakona, saglasno članu 120. Ustava Republike Srbije, sastoje se u neophodnosti da se što pre stvori pravni osnov za stupanje na snagu Sporazuma između Republike Srbije i Republike Crne Gore o regulisanju članstva u međunarodnim finansijskim organizacijama i razgraničenju finansijskih prava i obaveza, koji je potpisan 10. jula 2006. godine." Pitanje za vas, ministre, da li je ovo zaista obrazloženje ili je suština da se ovo ovako brzo radi u nekoj vezi sa ovim akcionim planom, o kojem niko ništa u Srbiji ne zna, koji nam tamo neko drugi diktira, ispravlja i popravlja, i da li je ovo u vezi sa 10 milijardi evra ponuđenih za otkup Kosova, kako reče Ivana Dulić-Marković, da li je to u vezi sa, kako ona reče, "optimističnom cenom", jer je ona procenila da je 10 milijardi "optimistična cena" za prodaju Kosova i Metohije. A s obzirom na činjenicu kako sve radite daleko od očiju javnosti i kako se samo tu i tamo pojavi neko od onih koje gurnete da da neku izjavu, da malo ispipate puls javnosti Srbije, ne bi nas čudilo da se desi i nešto tako strašno. Da je to izgovorila Ivana Dulić-Marković kao funkcioner stranke G17 plus, ne bi nas to nešto preterano ni zabrinulo, jer znamo stav i vaše stranke, DS i ostalih kojima nije stalo do Srbije, ali kada ovo izgovori neko ko je potpredsednik Vlade, onda je to zaista zabrinjavajuće. Nama srpskim radikalima je Srbija na prvom mestu i ispred svega i mi ćemo učiniti sve, naravno, ne kao u vašem sloganu, drage kolege, ono što je vama Srbija na prvom mestu jeste 10 milijardi evra kao optimistična cena za Kosovo. Tako vi stavljate Srbiju na prvo mesto, a mi srpski radikali zaista stavljamo Srbiju iznad svega i ispred svega, i svim parlamentarnim sredstvima i svim zakonitim sredstvima ćemo se boriti protiv toga da nam uništavate Srbiju.
Reč ima ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić.
Ovde je bilo prilično komentara na neke političke teme, malo, gotovo ništa vezano za sporazum, ali ću pokušati da se držim teme. Postavili ste mnoga pitanja koja nisu vezana za ovaj sporazum. Naravno, dužan sam kao ministar da vam dam odgovor zašto je interes Srbije da se što pre ratifikuje ovaj sporazum. Zato što ovim sporazumom Srbija dobija. Mi smo imali dve opcije. Ili da nasledimo stoprocentno članstvo i kvote ili da ga podelimo sa Crnom Gorom. Umesto da ga podelimo mi smo dobili sve, dobili smo sto posto. Da smo delili, Crna Gora je imala takav zahtev u pregovorima da njoj pripadne 5,88% od kvote, to je 42 miliona dolara. Mi smo međutim rekli da po Ustavnoj povelji oni koji proglase nezavisnost nemaju pravo da nasleđuju članstvo ni u jednoj političkoj i finansijskoj organizaciji, niti u UN, niti u finansijskim organizacijama. Dakle, pošto su sami doneli odluku na referendumu da žele da budu samostalni, moraju da plate da se učlane u finansijske organizacije. Nama je u interesu da što pre MMF proglasi da je Srbija naslednik ovih 700 miliona dolara kvote i svih prava koja iz toga proizilaze, a Crna Gora će odlučiti sutra da li će moći da plati 42 miliona dolara da bi imala ekvivalent koji je imala dok je bila u bivšoj državnoj zajednici. Ono što je daleko verovatnije je da će MMF od njih tražiti da daju mnogo manje, jer to je teritorija manje snage. To je problem Crne Gore, ne naš, ali interes je Srbije da što pre ratifikujemo sporazum i da dobijemo članstvo zbog jednog drugog razloga, zato što svi krediti koji su potpisani i koji su ratifikovani u ovoj skupštini od Svetske banke ne mogu sada u Srbiji biti realizovani dok se ne reguliše članstvo. Prosto pravni je problem dok se ne ratifikuje ovaj sporazum, ne reguliše članstvo, stoje svi zajmovi za škole, puteve, sve ono što je ova skupština do sada ratifikovala vezano za Svetsku banku. Dakle, Srbija ovim dobija članstvo u četiri važne međunarodne finansijske organizacije, nasleđuje celokupne kvote, a sa druge strane mi smo želeli da u paketu rešimo i ono što bi inače morali da rešimo i kasnije, a to je pitanje podele imovine bivše SFRJ u finansijskom smislu. Prosto, tu smo samo primenili ono što su skupštine nekadašnje SR Jugoslavije već ratifikovale, a to su sporazumi o sukcesiji, gde je Crnoj Gori pripalo 5,88% od onoga što smo mi dobili od Narodne banke bivše SFRJ. Dakle, govorimo o onim zamrznutim deviznim rezervama. Takođe u ovom sporazumu piše, ono što smo mi dobili u likvidnom obliku dobiće i oni. Ono što još uvek nije podeljeno, još uvek stoje neka zamrznuta sredstva u Švajcarskoj i Francuskoj, to je nekih 10% bivših zlatnih rezervi koje su bile zamrznute tokom sankcija, kada mi budemo dobili, Slovenci, Hrvati, dobiće i Crna Gora. Što se tiče pitanja koja nisu vezana za ovaj sporazum, bilo je jedno pitanje zašto ne obaveštavamo javnost. Doduše, poslanica je rekla da sam izlazio sa stavovima, a da drugi nisu to činili. Ovih dana bi trebalo da se zaključi sporazum o penzijama i drugim stvarima važnim za socijalno osiguranje, gde će s jedne strane oni koji su radili u Srbiji imati pravo da dobijaju naknadu od Penzionog fonda Srbije, iako sada žive u Crnoj Gori. Oni koji su radili jedan deo životnog veka u Crnoj Gori to pravo će dobijati, sada žive u Srbiji, dobijaće novac iz PIO fonda Crne Gore. Mi smo tražili i crnogorska strana je prihvatila da građani Srbije koji imaju pravo na to ne moraju fizički da idu u Podgoricu da bi podizali penzije, već preko bankarskih kanala će moći da dobiju u mestu gde žive. Dakle, do sada su morali da putuju ili da daju ovlašćenja razna, sada neće morati, već će moći da podižu penzije u mestima stanovanja. S druge strane, što se tiče drugih socijalnih aspekata, pregovore vodimo na isti način kao što su zaključeni već sporazum između Srbije i drugih bivših jugoslovenskih republika. Osnovni princip je ono što važi za Republiku Srpsku, važiće i za Crnu Goru. Prosto, neće biti više niti manje prava građana Crne Gore. Što se tiče preregistracije automobila, vidim da i ovde postoji neka inicijativa. Tu je stvar potpuno jasna i nemojmo da zavaravamo građane. Carina je postojala i za vreme bivše državne zajednice. Dakle, postojala je carina između Srbije i Crne Gore. Mi smo suštinski bili dve odvojene ekonomske teritorije, ne voljom Vlade ili vlada Srbije, već voljom Vlade Crne Gore. Vi znate i sami da su svi napori prethodne Vlade za harmonizacijom tih ekonomskih odnosa propali. Mi smo imali dva odvojena ekonomska sistema sa carinom. Svako onaj ko je kupovao gde važe drugi carinski propisi, u Crnoj Gori, tako da pozivanje vaše na to da građani nisu znali da žive u dve države, kupili su kola u jednoj državi, probudili se u Srbiji, nemaju smisla, s obzirom da su potpuno različiti carinski propisi u Crnoj Gori i Srbiji bili i pre razdvajanja Srbije i Crne Gore. Drugim rečima, ako bi Srbija sada prihvatila da preregistruje ove automobile, to bi značilo da se ne poštuju zakoni, propisi. Dakle, svi oni koji pozivaju na preregistraciju, pozivaju na kršenje propisa, a to onda otvara opasan presedan za bilo šta drugo. Ako bi u ovom slučaju imali presedan, zašto ne bi u nekom drugom slučaju. Zašto na primer neko drugi ne bi zatražio mogućnost da svi vodovi za prenos električne energije budu svojina privatna građana koji žive 20 kilometara u području tih dalekovoda. Dakle, potpuno razni besmisleni zahtevi bi mogli da postanu smisleni ukoliko imate presedan. Zašto su ispali glupi oni koji su poštovali propise Srbije i platili carinu, platili PDV, kupili vozilo sa ekološkim motorom, a sada oni koji nisu poštovali propise bili bi nagrađeni. Prosto, meni se čini da je reč o zalaganjima za kršenje zakona. Vlada će uvek poštovati propise koje sama donosi, a oni koji predlažu da se to krši, onda možemo zamisliti šta bi bilo u drugim oblastima kada bi oni došli na vlast. Dakle, srećom to se neće dogoditi, ali vam odgovaram na to pitanje. Dakle, besmisleno je pitanje, jer su svi građani znali da postoji carinski propis Srbije, carinski propis Crne Gore. Sada jednostavno ko god da je radio znao je da će doći pod udar propisa, išao je na to da će politički izlobirati da se popusti. Ako se ovde popusti, onda nema razloga da se ne popusti na svim drugim mogućim mestima. Onda niste vlada, nego ste onda prosto opozicija. U tome jeste razlika između Vlade i opozicije. Opozicija ume samo da daje prazne kritike, a Vlada mora da sprovodi zakone i da vlada. Što se tiče prava poslanika parlamenta državne zajednice, potpuno je jasno da će biti primenjeni srpski propisi. Koliko imaju pravo poslanici našeg parlamenta, toliko će imati i poslanici bivše državne zajednice. Dakle, šest meseci, isto kao što je i kod nas pravilo. Isto važi i za zaposlene u institucijama bivše državne zajednice. Imamo neke zaposlene za kojima potreba postoji. Oni će raditi i u Ministarstvu za ljudska prava, koje je sada preuzeto od strane Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu kao poseban sektor, Ministarstvo spoljnih poslova, Ministarstvo odbrane, i naravno da će jedan dobar deo radnika bivše državne zajednice biti preuzet. Jednostavno, postoje i oni sektori za kojima nema potrebe. To je Ministarstvo za unutrašnje ekonomske odnose ili ima čitav niz sektora gde prosto nema potrebe za tim ljudima. Ista pravila koja važe za radnike u društvenim preduzećima važiće i za administraciju državne zajednice. Prema Zakonu o radu biće isplaćena otpremnina od 1. avgusta za sve one koji su tehnološki višak. Jednostavno, zašto bi čovek iz administracije imao povlašćeniji položaj od radnika u proizvodnji. Mislim da je to potpuno jasan princip, a biće primenjen Zakon o radu. Što se tiče člana 24. sporazuma koji je pomenut ovde, gde piše u sporazumu da će se on sprovoditi u dobroj veri, a eventualna sporna pitanja rešavaće se i u pregovorima između Srbije i Republike Crne Gore, ne vidim šta je tu sporno. Pre svega, to nije član zakona, već je član sporazuma. Ovaj zakon o ratifikaciji ima tri člana, a jedan od članova sadrži 27 članova samog sporazuma koji je potpisan. I u pravnom smislu ovaj član koji ste pročitali, član 24, nije član zakona, već član sporazuma, koji jeste sastavni deo zakona. Dakle, moguće je pravno da tako stoji u sporazumu, a u zakonu nema takve odredbe. Inače, nije mi jasno zašto bi neko imao protiv da se svi sporovi rešavaju pregovorima. Šta je alternativa, da se ratuje? Znači, možda ste vi vaše sporove u prošlosti, kada ste bili na vlasti, rešavali ratom, ali nisam siguran da ste postigli bilo koji od ciljeva i nisam siguran da je bilo šta dobro bilo za naše građane. Dalje, pitanje, odnosno to nije pitanje, u stvari akcioni plan i Brisel. Ne znam kome bi ko je dobronameran u Srbiji moglo smetati, ko je taj ko je dobronameran u Srbiji, a koji neće pohvaliti ono što je premijer Koštunica postigao u Briselu pre nekoliko dana. Pohvaljeni smo od strane Evropske unije, dobili smo jasnu evropsku perspektivu i prosto, samo oni koji su nedobronamerni, mogu da loše govore o tom akcionom planu. Što se tiče navodnih ponuda deset milijardi dolara ili evra za otkup Kosova, ako su vama radikalima takve ponude date, nama u Vladi nisu, mi za njih ne znamo, ne znam odakle vam takvi podaci i molim vas da obavestite javnost šta je to što SRS, ako pregovara, a pregovara, vezano za Kosovo, jer vi kažete, vi ste rekli da vam je Srbija na prvom mestu. Postavljam sledeće pitanje, zapravo to nije pitanje, to je konstatacija, pokazalo se u istoriji našoj petnaestogodišnjoj, za koje god teritorije da ste vi iskazivali zabrinutost i interes, Srbija je te teritorije gubila i zato ispada da su Albancima radikali jedina nada. Prosto, nemojte da branite više srpske interese, jer ako branite Kosovo, kao što ste branili Srpsku Krajinu i Republiku Srpsku, neće dobro proći. Međutim, nećete vi braniti te interese, nego ova vlada koja ima mandat za to.
Samo trenutak, molim vas, imamo drugačije javljanje, interes Srbije svakako će braniti oni koji su izabrani od strane ovog parlamenta, to je bilo u prošlosti, tako će biti i sada. Po Poslovniku se prvo javio narodni poslanik Rajko Baralić, replika, javila se narodni poslanik Vjerica Radeta, nisam pratio izlaganje, pretpostavljam da je bilo ili pogrešno tumačenje ili se lično odnosilo. Molim vas da govorimo o zakonu, ne vidim razloga da pričamo o političkoj prošlosti i budućnosti u ovom trenutku. Biće prilike svakako, i to baš ovde, a ova se institucija zove, opominjem sve na srpskom jeziku, dakle, zove se, Narodna skupština Republike Srbije.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, u skladu sa Poslovnikom, ako biste mogli da date precizan odgovor. Dakle, meni je jasno da nije moguće izvršiti preregistraciju vozila o kojima ste govorili. Znate, u Srbiji ima oko 150.000 ovih vozila i to je procena. Postoje udruženja, a za ovo je zainteresovano milion građana Srbije. Dakle, oni koji su bilo koga pitali da li to da rade, dobili su odgovor na to, ali to je sada kasno. Pitam vas i molim vas da se izjasnite. Da li je moguće da ovi ljudi po drugačijem modelu plate carinu, da vrednost carine uđe u poresku osnovicu i da plate odgovarajući porez i da onda registruju vozila na svoje ime. Ako to ne postoji, onda smo mi u velikom problemu. Ne govorim o tome da preregistruju bez ove dve dažbine i molio bih vas da se o tome izjasnite, ako možete.
Nije poslaničko pitanje, ali izvolite, gospodine Dinkiću.
Tu je odgovor jasan. Svi oni koji imaju vozilo sa „euro 3“ motorom mogu da plate carinu i PDV i da ga preregistruju na srpske tablice. To pravo je potpuno otvoreno. Dakle, nema nikakvog problema i to je u skladu sa propisima. Ako nisu platili do sada, mogu da plate i da ga preregistruju. Ne mogu bez plaćanja da ga preregistruju ili sa nižim plaćanjima od onih koja su propisana zakonom. Oni koji su uvezli vozilo koje nije po standardima „euro 3“ jednostavno nemaju rešenje, ali nema tako puno vozila kao što ste vi naveli.
Izvolite, gospođo Radeta, replika na izlaganje ministra Dinkića.
Prvo, gospodine predsedniče, mi ovde nismo dangubili i čekali dva sata Mlađana Dinkića da bi on ovde narodnim poslanicima držao predavanja i postavljao pitanja. On je ovde da odgovara na pitanja narodnih poslanika. Vrlo je interesantno da, kada je govorio o kršenju zakona, nije primetio kakvo je to kršenje zakona kada sa vama u Vladi sede Vuk Drašković i Zoran Stanković. Niste primetili koliko tu kršite zakon, vi koji se zalažete za primenu zakona. Takođe, sa velikim zadovoljstvom ste pričali o zaposlenima u bivšoj tzv. saveznoj administraciji koje ćete proglasiti tehnološkim viškom, jer vi jedino u takvim stvarima uživate i šaljete dopise lokalnim samoupravama i državnim upravama o smanjenju broja zaposlenih. Bitno je da ste objasnili nešto što vas niko nije pitao, da će penzije da idu preko banaka, samo nam niste objasnili da li je to ona banka - uđeš, izađeš i gotov si, znate onog vašeg prijatelja Đelića sa kojim ste se najpre svađali u jednoj tv emisiji, sećate se onoga - nemoj majku da mi diraš, pa ste se onda sada ponovo udružili, zato što preko "Meridijan banke" radite te vrlo vama unosne poslove - uđeš, izađeš i gotovo. Što se tiče registracije vozila, 200.000 vozila je otprilike u Srbiji i vi kažete da mi koji se zalažemo za preregistraciju tih vozila, kako ste rekli, zavaravamo građane, a vi, gospodine ministre, obmanjujete i obmanjivali ste građane. A svojevremeno ste izašli sa jednim saopštenjem na nekoj od vaših čuvenih konferencija, tada ste govorili o pravosuđu, pa ste se onda setili i za vozila, da će takav uvoz biti omogućen i na teritoriji Republike Srbije. Tada smo bili jedna država. Ne možete da krivite građane Srbije koji su, za razliku od vas, sve do onog referenduma bili ubeđeni da su Srbija i Crna Gora jedna država i takvi ljudi su kupovali te automobile, uglavnom siromašni ljudi sa malo novca, i zato su morali da kupuju ta stara vozila, i nije njihova odgovornost što su zaspali u jednoj državi a probudili se u drugoj, već je to i odgovornost vaša dobrim delom, i Borisa Tadića, i vaših prijatelja iz EU i, naravno, Mila Đukanovića. Što se tiče vaših komentara o tome kako se vi zalažete za sporazumno rešavanje sporova, gospodine Dinkiću, niste pravnik, pitajte nekoga ko to jeste, da li je moguće da u nekom zakonu, pročitaću ponovo, da se sporazum sprovodi u dobroj veri, a eventualna sporna pitanja u vezi sa primenom ovog sporazuma rešavaće se sporazumno i u pregovorima između Republike Srbije i Crne Gore. I onda ste vrlo drsko i bezobrazno pitali za šta se mi to zalažemo, ako nećemo da rešavamo sporazumno, je l' hoćemo ratovanjem. Nećemo, gospodine ministre, ratovanjem, ali hoćemo u pravno uređenoj državi, a nećemo da vam ostavimo ovaj član 24. koji će vam omogućiti da nastavite vaše kriminalne i lopovske radnje, da se ugrađujete prilikom realizacije ovog sporazuma, da se udilujete sa nekim iz Crne Gore, i zato niste predvideli nadležnost nijednog suda, nego Dinkić i Jelašić sa jedne strane, sa druge strane Igor Lukšić i Ljubiša Kragović. Teško građanima i Srbije i Crne Gore ako im vi budete kroz svoje džepove krali pare kao što ste navikli, a ovim sporazumom nastavljate. Dakle, zato ste predvideli da ćete vi sporazumno da rešavate, pa onda hoćete da okrenete priču na neki drugi tok, a suština je, ponavljam na osnovu ovog člana 24. Predloga ovog zakona, vi ćete da se ugrađujete, vi ćete da nastavite svoje kriminalne i lopovske radnje i da kradete pare iz džepovagrađana Srbije, kao što ste i navikli, gospodine Dinkiću.
Gospođo Radeta, i vas i sve koji se metaforično izražavaju upozoravam na članove Poslovnika, budite ljubazni. Rekao sam sve, zna se šta znači sve, nema razloga da razjašnjavam. Narodni poslanik Veroljub Arsić ima reč. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, ovo je u stvari početak nečega, odnosno kraj nečega što je počelo da se dešava i uz saglasnost i aminovanje ove vladajuće većine. Od stvaranja državne zajednice formiralo se čitavo ovo vreme u javnosti i među građanima Srbije da i građani Srbije imaju pravo na nezavisnu državu. Oni koji su tu politiku najviše propagirali bili su Mlađan Dinkić, zajedno sa prvo ekspertskom grupom, zatim sa strankom, a kasnije sa preduzećem zvanim G17. Kasnije, između ostalih, i predsednik Republike Boris Tadić, na čelu žutog preduzeća. Toliko su među građanima Srbije širili netrpeljivost prema Crnoj Gori da su i građani Srbije poželeli da budu nezavisni. To je znači politika koju je sprovodila ova vlada. Vidim da neki iz vladajuće većine ovome aplaudiraju, to su verovatno njihova programska opredeljenja, samo neka izađu pa neka to kažu građanima Srbije ili u izbornim kampanjama, a ne da obećavaju laži. Rezultat toga je bio onaj referendum u Crnoj Gori, koji su opet zdušno pomagali, njegovom uspehu, i Mlađan Dinkić, i Boris Tadić, i G17 i DS. Naravno da su u svemu tome učestvovali u dogovoru sa Milom Đukanovićem. Šta se dalje dešava na političkoj sceni u tom nedavnom periodu. Dolazi do mešanja i EU, i da je tako možemo da vidimo samo na osnovu zakona koji smo donosili u proteklih nekoliko meseci, pogotovo kada su bili zakoni o davanju kontragarancija. Pogodite kome smo davali kontragarancije? Kontragarancije smo davali državnoj zajednici, a na zahtev Evropske banke za razvoj, čitaj dalje EU i raznih finansijskih institucija, opet sa teritorije zemalja EU. Znači, pomoć koju je neko dobijao od EU dobijala je isključivo Crna Gora da bi stekla svoju nezavisnost i povećala svoj politički uticaj u ovom delu Evrope. Kada sam slušao predstavnika Vlade, ministra Dinkića, začudio sam se koliko čovek može; licemerno je bilo što je sada izašao za ovu govornicu ministar finansija i kaže da mi tražimo od Vlade Republike Srbije da se ona ne pridržava važećih zakonskih propisa. Taj isti ministar, tada guverner, bez ikakve odluke i protiv Ustava tadašnje SRJ priznao je otcepljenje bivših republika SFRJ kao sukcesiju. Taj isti ministar kršio je Ustav SRJ, bez ičijeg ovlašćenja ušao je u pregovore oko podele imovine SFRJ, napravio nekakav ključ, pričao kako smo došli konačno do naših zlatnih rezervi, do naših deviznih rezervi koje su zarobljene u inostranstvu, a još uvek ni jednom jedinom rečenicom nije rekao koliko je to i koja je bila cena odricanja pravnog kontinuiteta one države. A ono šta je kao posledica nastalo - nastale su tužbe, i Hrvatske, i Bosne i Hercegovine, zato što smo se odrekli kontinuiteta SFRJ. Sada nam mašu tužbama i velikim odštetnim zahtevima za možda 20, 30 ili 40 miliona dolara u zlatu koje smo navodno dobili, a sve je to urađeno kršenjem Ustava. Dalje, kada su ti automobili u pitanju, priča se o građanima da su oni nešto radili da bi izbegli plaćanje obaveza prema državi Srbiji. Oni koji su imali novca kupovali su automobile sa tzv. ekološkim motorima, plaćali su te dažbine, a ona sirotinja, koje je najviše u Srbije, kupovala je ono što je mogla sa svojim novcem i to su ti građani Srbije koji sada trpe posledice politike i Mila Đukanovića, i Borisa Tadića, i Mlađana Dinkića. Ovaj sporazum je napravio čovek od iskustva, stečajni upravnik jedne bivše države, pa ponovo se nalazi u toj ulozi, znači sada deli ponovo imovinu jedne države, bivše državne zajednice Srbije i Crne Gore. Međutim, osim ovog finansijskog dela, razgraničenje u finansijskim međunarodnim organizacijama, postavio bih pitanje ministru, a šta je sa carinskim stopama na uvoz poljoprivrednih proizvoda? Koliko je nama poznato, te carinske stope ostale su izuzetno niske, a zbog Crne Gore. Niske carinske stope na uvoz poljoprivrednih proizvoda direktno ugrožavaju domaću poljoprivrednu proizvodnju. Nema tu nekog boljitka za građane Srbije ako uništavate domaću poljoprivrednu proizvodnju. Zamolio bih kolegu koji nikada nije video njivu da ne dobacuje, bar dok sam za ovom govornicom, neka izađe pa neka kaže sam, je l' tako Homan? Znači, šta je sa tim propisima i šta je sa onom pričom kada Srbija stekne, odnosno kada Crna Gora stekne nezavisnost, uradićemo ovo, uradićemo ono, a prva stvar koju je trebalo da uradite jeste da postavite pitanje kako da zaštitite građane Crne Gore srpske nacionalnosti. Da li je neko postavio to pitanje? Je l' to i vama smešno, a tvrdite da vam je Srbija na prvom mestu. Ono prvo što ste uradili jeste bilo kako da od nastale situacije napunite budžet, kako da se napuni budžet, a to ćemo naplaćivanjem takse na upis u knjigu državljana Republike Srbije. To je prvi posao koji je ova vlada preuzela od kada se Crna Gora na jedan način otcepila. Samim tim i sve ovo što piše ovde su priče za malu decu, da nešto Srbija ovim dobija. Ništa neće dobiti kao ni do sada i sve ovo što jeste razlog da jedan ovakav sporazum nije dobar, slažem se da sve strane, kada nešto nije u redu, treba da dogovaraju sporazumno, ali čak i kada se pravi najobičniji kupoprodajni ugovor, šablonski, odredi se koji je sud nadležan u slučaju spora. Samim tim što nema nadležnog suda ni nadležne institucije, i jedna i druga strana lagaće svoje građane, a u ovom slučaju Mlađan Dinkić će lagati svoje građane, građane Srbije, a u korist ne građana Crne Gore, nego Mila Đukanovića, da bi ga takvog kakav jeste što duže održao na vlasti. I dalje će Crna Gora moći bez ikakvih problema da uvozi poljoprivredne proizvode iz okoline i da ih plasira na srpsko tržište, jer nema carinske politike koja će da zaštiti domaćeg poljoprivrednog proizvođača. Zato, pre ovog zakona, pre ratifikacije ovog ugovora, morali ste da se posvetite daleko ozbiljnijim stvarima nego što je ovo. Ovo je moglo i da sačeka.
Hvala vam, gospodine Arsiću i još jednom primite moje izvinjenje što nisam odmah reagovao. Izvolite, narodni poslanik Zoran Krasić. Imate još 63 minuta.
Nemam ništa protiv i da stojite. Dame i gospodo, građani Republike Srbije, u ovih šezdesetak minuta pokušaću da vam objasnim scenario koji je formiran još februara 2000. godine i kako je on realizovan za proteklih nekoliko godina, poznatih u narodu kao period procvata demokratije u Republici Srbiji, poznatog kao period vlasti DOS u različitim varijantama. U nastavku, kada budem pričao o DOS ili Demokratskoj opoziciji Srbije, to možete tumačiti i kao 17, 18, 19, 20 političkih stranaka, ali možete tumačiti i kao daleko veći broj subjekata, pri tome mislim na čitav kompleks nevladinih organizacija i medija koji su zaduženi da omoguće ispiranje mozga i prilagođavanje javnog mnjenja za nešto što se zove završni udarac. Naravno, na početku bih morao i da podsetim javnost u Srbiji, ukoliko postoji TV prenos, jer verovatno njih treba podsetiti šta se sve desilo posle one paljevine 5. oktobra 2000. godine, posle činjenice da je jedan od eksperata sa crnom čarapom ušao u Narodnu banku Jugoslavije, preuzeo, druga grupa sa nekim drugim čarapama u carinu, treća grupa, na čelu sa Svilanovićem i Čovićem, osvojila je medije itd. Demokratija nam je došla na talasu paljevine, ne kao plamen slobode, svetlosti, nego kao plamen koji sve pali na šta naiđe. Pojavila se revolucionarna pravda i ta hronologija ide otprilike ovako. Bili su izbori za Saveznu skupštinu i za predsednika SRJ, a pala je Republička vlada. Prvi potez novoizabranog navodno predsednika SRJ je bio nalog Vojislava Koštunice Miroljubu Labusu da se krene sa kriznim štabovima. Dokaz za to su njihove izjave. Krenulo je osvajanje svih privrednih društava, tako da su portiri postali direktori, direktori su izbačeni napolje. Krenulo se sa uspostavljanjem samoupravljanja, ali ne pravog samoupravljanja, nego onog maglovitog, koje treba da zadovolji mržnju, ali i stvori prostor da se uradi prljav posao. Prva etapa je bio zahtev, bez odluke Savezne vlade, tadašnjeg predsednika SRJ Vojislava Koštunice, pošto su njemu javili njegovi prijatelji iz Amerike da će u januaru biti velikih problema na izborima u Americi oko izbora predsednika Amerike, da će biti velika kriza koja će da potraje za SAD, da je mnogo bolje da se u novembru i decembru završi naš prijem u UN. Sećate se onog veselog Svilanovića, bio je prisutan kada se dizala jedna od naših zastava, pošto mi takve vesele političare imamo na pretek, pa čak se neki i hvale da su postali kolumnisti nekih trivijalnih novina. Postali smo novoprimljena država, a pri tome se zaboravilo da je 1. maja 1992. godine doneta odluka o suspenziji našeg članstva. Naravno, druga vrlo važna stepenica u razgradnji državne strukture, a koja ima i te kako dodirnih tačaka sa ovim predlogom zakona, jeste bio rad na sukcesiji. Anuliran je rad akademika Koste Mihajlovića i tima koji je vodio računa da se u pregovorima dođe do istine, pravde i zaštite imovine i imovinskih prava. Ta grupa je praktično udaljena, došla je nova grupa koja je napravila sporazum o sukcesiji i, naravno, tu su bili umešani prsti onoga koji je sa čarapom osvojio Narodnu banku Jugoslavije. Kakav je taj sporazum o sukcesiji? Vrlo nepovoljan, imovinski, finansijski, ali još nepovoljniji u političkom smislu, jer se zasniva na nalazu Badenterove komisije. Skrećem vam pažnju da je to ona komisija koja je donela odluku da je bivša SFRJ nestala tako što se sama razrušila od sebe, raspala, a ne da je neko spolja razvalio bivšu SFRJ, a naročito države koje su oružjem izvršile secesiju i na taj način bi morale da izgube bilo kakvu međunarodnu pravnu zaštitu, a ukoliko bi i uspostavili neki međunarodni subjektivitet, to bi išlo u potpuno drugačijoj proceduri, uz obavezivanje da se izmire obaveze. Namerno pominjem termin sukcesija, jer ceo ovaj sporazum koji je ponuđen po sistemu odmah, oli šargarepa, oli štap, Oli Ren, oli Solana, oli Mlađa, oli Mliđa, oli van der Dinkić itd, ceo ovaj sporazum se zasniva na pomešanim stvarima dva vrlo važna pojma u ovoj oblasti, a to je secesija i sukcesija. Podsećam vas da taj sporazum o sukcesiji, a to je prevedeno na naš jezik sporazum koji se definiše kako će se podeliti ono što je nasledstvo, kako da se uredi pitanje zaostavštine posle pokojnika, jer je SFRJ nestala, promenila agregatno stanje, postala mrtva, iza nje je ostala neka zaostavština, pa treba na tome da se naslednici dogovore šta će i kako će, da je taj sporazum bio vrlo nepovoljan. Profesor Ranković, mnogi ugledni ekonomisti, pa čak i Oskar Kovač, da ne ređam sva imena, osporavali su jedan takav sporazum, naročito prilikom ratifikacije tog sporazuma u Skupštini SRJ. Na silu, uz koalicione dogovore sa svim stranama iz Crne Gore, to moram da vam kažem, taj sporazum je prihvaćen. Novonastale republike iz bivše SFRJ naravno prihvatile su sve te sporazume, jer njima odgovara, a ono što bi se definisalo kao SRJ dobilo pravo na 38 i nešto procenata da učestvuje u postupku deobe te imovine, zajedničke imovine, nasledstva. Zašto pominjem ovo? Zato što se u nekoliko članova ovog sporazuma baš pominje taj procenat i učešće Republike Crne Gore od 5,88%. Znači, u pitanju je nešto što je u startu prejudicirano. Moram da vas podsetim i lično sam svedok, tokom izborne kampanje 2000. godine u Republici Crnoj Gori gostovao je i Vojislav Koštunica na televiziji, njegova prva i osnovna izjava i poruka biračima u Crnoj Gori je bila - svi odnosi u SRJ rešiće se onog trenutka kada pobedim na izborima, neće biti nikakvog antagonizma, niti političke netrpeljivosti između vlasti Republike Crne Gore i nove demokratske vlasti koja se bude uspostavila u Srbiji. Ne leži vraže, i to je bila jedna od velikih obmana. Sledeća, možda i najveća obmana srpskog naroda, ko je još verovao u demokratiju, demokratske tekovine i demokratske kapacitete onih koje podržava Zapad i koje je nametnuo u Srbiji, bio je Beogradski sporazum. Samo da vas podsetim, Solana je bio prisutan, a pre toga Solana je bio okrivljen, pa čak i osuđen zbog ratnih zločina koji su 1999. godine izvršeni na teritoriji SRJ. Uz zdušnu pomoć Vladana Batića i DOS-a, kompletnog, optužnica protiv Solane i njegovih dragih prijatelja, šefova ili ministara država članica NATO pakta, sve optužbe su povučene i oni su postali uzorni predstavnici međunarodne zajednice, dočekivani na crvenim tepisima, sagovornici, pa čak i naredbodavci onoga što treba da se uradi ovde. Jedna od tih naredbi kako da se urede odnosi između Crne Gore i Srbije bio je tzv. Beogradski sporazum, velika klapa se sastala da to potpiše. Samo da vas podsetim da dvojica koji su potpisali, povodom Beogradskog sporazuma su izjavili da nemaju pojma šta su potpisali. Jedan od njih je Zoran Đinđić, a drugi je Miroljub Labus. Ništa ne treba da vas iznenađuje jer demokratija zna za te vrste turbulencija, od malog izokretanja do totalne neobaveštenosti, pa čak i do tzv. salta mortale. Tako se desilo da je krenulo sa razgovorima o donošenju Ustavne povelje državne zajednice i formiranja nečega na bazi Beogradskog sporazuma. Poznato vam je, to je formirano na neki način. Gotovo polovina članova Vlade Republike Srbije bili su članovi Komisije za izradu Ustavne povelje. Doneta je Ustavna povelja, doneta je Mala povelja, donet je Ustavni zakon za sprovođenje Ustavne povelje, regulisano je sve. A sada bih skrenuo pažnju na neke stvari koje se tiču ovog predloga zakona. Prvo moram da kažem da su svi pričali da Ustavna povelja rešava sve naše probleme. Naravno, opet dokument kao dokaz da se rešavaju naši problemi. Mi iz SRS uvek smo upozoravali da to što se radi nije dobro, da to ne valja, nije pravi put, da će Srbija imati velike štete zbog toga i generalno građani Republike Srbije, bez obzira gde se nalaze. Naravno, niko nam nije verovao, javljali su se uvek neki cirkuzanti koji izokreću teme, pa onda pobegnu kada treba da nastupi sudar sa stvarnošću. Ne ljutim se na njih, to je njihov stil. Građani Srbije, prepoznajte taj stil ovih paradera i protagonista nečega što se zove šovinistička farsa. Da, danas na dnevnom redu je šovinistička farsa, u režiji onih koji bi mogli da se nazovu čak i rodoljupci. Zašto je to šovinistička farsa? Šovinistička farsa je što je na referendumu ostvarena nezavisnost i samostalnost Crne Gore od tih protagonista šovinističke farse, ovde predstavljena kao najviši patriotski čin ljudi iz Srbije. Više su oni slavili nego oni jadnici u Crnoj Gori. Oni jadnici u Crnoj Gori kada su čuli rezultate tri dana su pili, veselili se, a četvrtog dana već stavili prst na čelo i zamislili se šta je to što su uradili, ko ih je to prevario, ko ih je suprotstavio same sebi. Ovi naši veseljaci koji zasmejavaju političku scenu, ovi što kritikuju druge, a sami prave projekte kako da prave krematorijume, ovi koji kritikuju druge, a ne smeta im što njihov direktor ustanove za zbrinjavanje dece u Pančevu je po podacima opštine ukrala 10.000 obroka namenjenih deci, njima to ne smeta. Njima je bitno šta će mediji da izjave, to je ta demokratija, šta mediji kažu, koga ispljuju, koga isflekaju. Naravno, uvek se žvalavi o govoru mržnje, govoru ljubavi, toleranciji, i to od najnetolerantnijih ljudi. Vidite, protagonisti te šovinističke farse pokušavaju da nas ubede kako smo mnogo sretni, ali ne znamo da se veselimo. I zato što ne znamo da se veselimo verovatno nepismen čovek je dobio mogućnost da piše kolumnu, a neko da se lažno predstavlja da je ekspert i da je stručnjak, toliki stručnjak da ljudima od 55 godina kaže - pa šta ako ste ostali bez posla, idite kod Velje pa možete da kosite pored autoputa i da radite neki društveno koristan posao. Ljudi koji ne znaju šta su ljudska prava, šta su slobode, ljudi koji ne znaju šta je ljudsko dostojanstvo, ljudi koji umesto da odgovore kažu da je nepristojno pitanje, nebulozno pitanje. Nijedno pitanje ne može da bude toliko loše koliko može da bude loš odgovor, a najgora je stvar kada onaj koji treba da govori ne zna čak ni da slaže, pa onda odbranu pretvara u napad, pa je kriva opozicija što je neko u saveznim organima sada višak, opozicija koja je osporavala Beogradski sporazum, sporazum o sukcesiji, Ustavnu povelju i tu Malu povelju. Sve je osporavala kad se to donosilo, a kada se to donelo, onda tražila od vlasti da poštuje to što nas obavezuje. Samo da vas podsetim, mi smo odavno morali da imamo neposredne izbore za izbor poslanika u Skupštinu SCG. Naravno, oni nisu održani, ne zbog toga što oligarhija u Crnoj Gori nije želela izbore, nego što je predsednik Vlade Republike Srbije rekao - dobro, neka se produži mandat ovim ljudima, šta će nam neposredni izbori, pobediće radikali. Nije to moja lična opservacija, nije meni šapnulo neko vrapče, to je stav koji je iznet, i to zvanični stav predstavnika Crne Gore, kao što se nedavno nešto uradilo u Briselu, verovatno neka Đekna ili ko zna šta drugo, ali opet su problem radikali. Zbog radikala ćemo sve da prihvatimo, pa čak i to, Oli Ren, oli Solana, oli-oli. Naravno, nisu radikali toliko opasni da zbog njih moraju ovi koji su na vlasti da prihvataju sve najgore stvari. Nisu oni u obavezi da prihvate ružne stvari za svoj narod, ali oni imaju potrebu da se dodvore, da se predstave, kao što onaj jadni Dušan Petrović, kad god pređe preko granice da obavi neke državne razgovore, on kaže - morate da nas podržite, ovakve kakvi jesmo. Što reče Velja, hajde da malo "kraduckate", nego vi zapeli mnogo, ali ne smete nikako da dozvolite da nam se uskrati podrška iz inostranstva, jer onda će na vlast da dođu radikali. Pravi se neki bauk od radikala. Verovatno taj bauk prave oni koji imaju problem savesti i verovatno imaju neke druge probleme za koje im je stalo da se nikako ne otkriju. Nažalost, danas ćemo morati da otkrijemo jedan veliki problem koji se zove veleizdaja. Danas se nalazimo na tom terenu. Vidite šta sve može da se upotrebi da bi se ubedila javnost da, kad vam se stavi ruka u džep i izvadi 500 dinara, vi treba da budete srećni što je to urađeno, jer predstavnik Vlade je ovde nešto objasnio, otprilike, da vam Vlada nije uzela 500 dinara, verovatno bi vam Milo Đukanović uzeo hiljadarku. Stvar nije u tome. Problem ovog sporazuma nije te prirode. Problem ovog sporazuma je što oni koji se zaklinju u Ustav, zakon i propise, pa čak to potenciraju kao svoju komparativnu prednost na političkoj sceni Republike Srbije, najbrutalnije gaze te propise. Vidite, ako bi se primenila logika ili neka analogija, mada nju treba izbeći, jer uvek je pogrešna, ali ako bi se prihvatilo ono što je ova grupacija, sa nekim demokratskim nabojem i prepuna koalicionog kapaciteta da na svaki način bude na vlasti dok može da se drpa, njihov rezon u pogledu dva ministra na nivou državne zajednice, kada se donosila ovde ta odluka, sa ove govornice je rečeno - ne, oni ne mogu da budu ministri, već će u roku od 45 dana to da se definiše. Ko će onu dvojicu da zaustavi? Zagrabili se ljudi jadnici, odmah se predstavili kao ministri. Ako se primeni ta logika i primeni načelo tzv, kako ste vi ovde definisali, "država-sledbenik i osamostaljena država", pa se primeni još neki princip međunarodnog pravnog subjektiviteta, pošto je Crna Gora otišla, ostale neke froncle od državne zajednice, u vidu nekih institucija, one, po Ustavnoj povelji, pripadaju Republici Srbiji, onda je nama trebalo da pripadne i Svetozar Marović, jer su on i Vuk Drašković bili u istom pravnom položaju. Da nam je pripao Svetozar Marović, onda nam ne bi bio premijer Vojislav Koštunica ili bi imali dva premijera [[Dobacivanje iz sale.]] Vama nije bilo jasno ovo? Zato sam rekao da sednete. Samo vi uživajte. Upravo sam tu zbog toga što sam dobro obavešten. Vi ste samo zapamtili ono Veljino: "Hajde ljudi da malo kraduckate, nego vi mnogo". Ne pričam o tome na taj način. Vidite kako logika, koju primenjuju Lončar, Koštunica i ovi sa prepunim koalicionim kapacitetom, deluje smešno. Stvarno ne znam zašto mi ne bismo imali Svetozara Marovića kao predsednika Vlade. Taj rezon je primenjen u odluci koju je Narodna skupština ovde usvojila. Samo polako vi fanovi Vojislava Koštunice. Ovaj sporazum je u očiglednoj suprotnosti sa propisima koji nas obavezuju, mada je odlaskom Crne Gore iz državne zajednice i ovim preuređenjem ove teritorije, zašto ne reći i u ustavno-pravnom smislu i u pogledu statusa, praktično Ustavna povelja prestala da važi. Međutim, ostale su neke odredbe Ustavne povelje, koje su namerno u Ustavnu povelju ugrađene zbog toga što se znalo da će ta državna zajednica nekako da prestane, pa u samom aktu kojim se konstituisala državna zajednica je navedeno šta će da se radi kada državna zajednica crkne. To je član 60, a ima i još neki. Pre nego što pređem na član 60, upoznao bih vas da je članom 65. bilo predviđeno da će „države članice izvršiti izmenu svojih ustava ili doneti nove ustave radi usklađivanja sa Ustavnom poveljom, u roku od šest meseci od dana usvajanja Ustavne povelje.“ To nije hteo da uradi ni Đinđić, nije hteo da uradi ni Živković, nije hteo da uradi ni Vojislav Koštunica, nego su svi radili da se državna zajednica rasturi, svesno, namerno. Ovamo jedna priča za građane, a na delu razgradnja. Ne znam, verovatno član 65, po onome što je napisano, nas je hronološki obavezivao da pre uradimo neke stvari, nego ono što je navedeno u članu 60. Član 60. stav 5. doslovce glasi: "Država članica koja iskoristi pravo istupanja ne nasleđuje pravo na međunarodno-pravni subjektivitet, a sva sporna pitanja posebno se regulišu između države-sledbenika i osamostaljene države". Ovo je član koji može da se definiše i kao pitanje secesije, koja je zakonom ili Ustavnom poveljom na neki način propisana, jer u prethodnim članovima govori se o referendumu i verovatno može da se kaže da je to tzv. zakonita secesija, unapred propisana kako da se uradi. Međutim, pravo na međunarodno-pravni subjektivitet je ovde dato kao automatizam. Znači, to je unapred dogovoreno i o tome nema pregovora. Iz samog teksta Ustavne povelje to proizilazi. Pošto se to desilo, verovatno ova dva pisma koja su otišla, predsednika Republike i predsednika Narodne skupštine, kojima su obaveštene međunarodne institucije da je nastupio slučaj iz člana 60. stav 5, dovoljna su za tzv. međunarodno-pravni subjektivitet. Taj međunarodno-pravni subjektivitet može da ima više aspekata, može da ima i sportski, finansijski, ekonomski, čisto politički itd, ali on je tim papirom regulisan. Ti papiri koji su otišli međunarodnim institucijama samo su konstatovali da je nastupilo nešto, i o tome su obaveštene međunarodne institucije i pitanje međunarodno-pravnog subjektiviteta je rešeno. Mi danas o tome ne treba da odlučujemo. Mi i ne možemo o tome da odlučujemo. To je završeno. O čemu treba da odlučujemo? Sva sporna pitanja posebno se reguliše između države-sledbenika i osamostaljene države. U tom smislu, ovde bi na svakom mestu gde piše "Republika Srbija" trebalo da stoji "država-sledbenik". Na svakom mestu gde stoji Republika Crna Gora treba da stoji osamostaljena država. To se izbeglo. Kako je tekst sporazuma urađen? Tekst sporazuma je urađen u skladu sa šestim stavom članom 60. Da vas podsetim, to je stav koji govori o sukcesiji. Mi se ne nalazimo na terenu sukcesije. Mi se nalazimo na terenu stava 5. koji govori o secesiji, zakonitoj secesiji. Sve što je navedeno u 6. stavu je sadržina ovog sporazuma i tu je greška. Ovo je moralo da se vrati, ovo je sa gledišta ustavnosti neustavno. Evo dokaza za to. Kaže: „U slučaju da se obe države članice u referendumskom postupku izjasne za promenu državnog statusa, odnosno nezavisnost, u postupku sukcesije regulišu se sva sporna pitanja, kao u slučaju bivše SFRJ.“ Znači, sporazum o sukcesiji koji se primenjuje ovde mogućeje da se primeni samo u slučaju da su istog dana i u Crnoj Gori i u Srbiji održani referendumi, i da se u Crnoj Gori donela odluka o nezavisnosti i da se u Srbiji donela odluka o nezavisnosti. Onda se ide na princip regulisanja međusobnih odnosa na načelima sukcesije koja je obuhvaćena sporazumom o pitanjima sukcesije. To je objavljeno kod nas u "Službenom listu SRJ", međunarodni ugovori broj 6 iz 2002. godine, a to je onaj sporazum gde su republike, koje su u međuvremenu postale nezavisne države, sa teritorije bivše SFRJ, uredile međusobne odnose po pitanju imovine, imovinskih prava. Kao što vidite, ovi koji su pregovarali 13. juna i 28. juna ove godine, prvo u Beogradu, pa onda u Podgorici, u tekstu ovog sporazuma, oni su čak promašili temu. Oni su razgovarali i pravili sporazum na principima Badenterove komisije. Oni su se dogovorili u skladu sa aktom međunarodnim o sukcesiji bivše SFRJ, a to su mogli da rade samo ako je bila situacija da su Crna Gora i Srbija istog dana sprovele referendum. Činjenica je da u Srbiji nije bilo referenduma. Niko normalan u Srbiji nije hteo ni da postavi pitanje da se Srbija i Crna Gora izdvajaju i razdvajaju. Pošto je to pitanje samo postavljeno u Crnoj Gori, onda 5. stav kaže – država-sledbenik Srbija, osamostaljena država Crna Gora. Na osnovu ovoga nije teško da se zaključi da su protagonisti šovinističke farse iz jedne i druge republike i ovi veseli rodoljupci napravili mentalnu grešku, pa nam ovde izlazi jedan i kaže - Srbija ima koristi, nama je potrebno da se brzo ovo pitanje reši. Ukoliko se ovo pitanje brzo ne reši, mi ne možemo da povlačimo sredstva. Izašao je gospodin Arsić, koji to prati već godinama, koliko je zakona o kontragaranciji dato ovde koji su bili postavljeni kao uslov da bi Srbija mogla da vuče neka sredstva za vodovod, kanalizaciju, rudnike i ko zna gde su uzimali i zaduživali se. Nije valjda da sada to ponovo zavisi. Naš međunarodno-pravni subjektivitet i članstvo u pojedinim organizacijama, to je regulisano pismima koja su poslali Boris Tadić, Predrag Marković i Vojislav Koštunica. Ako su nekoga obaveštavali. Obavestili su da je nastupila situacija iz člana 60. stav 5. da je država-sledbenik Republika Srbija i da po tom osnovu preuzima sva prava i obaveze. Ovde se javlja i drugi deo priče. Malopre ste imali prilike da čujete. Mislim da je taj drugi deo priče mnogo ozbiljniji i iskreniji, ako bi mogao da se definiše kao nastojanje Republike Srbije da po svaku cenu uzme taj jedan avion Saveta ministara Državne zajednice. Ništa više drugo. O kojim drugi pravima i obavezama i imovinskim pravima Srbije je vođeno računa. Ni danas se ne vodi računa. Pre nekoliko dana sam vam rekao između 2.000 ili 3.000 postoji sporova sa međunarodnim elementom gde se tuži državna zajednica kao pravni sledbenik SRJ, a možda i SFRJ, nije ni bitno. Teški međunarodni sporazumi, sa nekoliko desetina miliona evra, na koliko su opredeljeni tužbeni zahtevi. Kako se ponaša Republički javni pravobranilac? Zadužiću dva radnika neka rade to. Ko će da vodi računa o imovinskim pravima? Ova Direkcija za imovinu Republike Srbije, Republički javni pravobranilac, ovaj Milan Marković, kako ga zovu, koga niko ne može da kontroliše, te jedanput je DSS, jedanput DS, jedanput G17 plus, ko zna više koja stranka. On ima pravo da primi dva svoja službenika neka, ove druge iz savezne će sve da otera, a oni ljudi godinama štite imovinu i SFRJ, i SRJ, i državne zajednice i sada bi štitili imovinu Republike Srbije. Njih ne interesuje to. Ovu vlast ne interesuje to. To dokazuju na svakom koraku. Njima je značajnije da kukuriknu nekim novinama, da budu kolumnisti, nego što njihovi članovi kradu po nekoliko hiljada obroka deci. Naravno, o tome niko ne sme da priča. Celo Pančevo bruji. Čak dovedu ženu demokratu iz Zrenjanina, kupuje kola da bude direktor nekog doma za bolesnu decu u Jabuci, jer nema takvog u Pančevu, ali je demokrata, demokratski blok, koalicioni kapaciteti. Koalicioni kapaciteti osiromašiše ovu zemlju. Pokradoše građane, zadužismo se. Ko zna koliko je toga što je zaduženo otišlo u privatni džep ili što reče Velja onom u Medveđi, kaže - aman ljudi, razumem da vi malo kraduckate, ali vi mnogo kradete. To je naša politička scena. Takvu imamo vlast. Nisu to moje izjave, to su vaše izjave. Ne vas prisutnih ljudi u sali, nego vaše u smislu vlasti. Evo dođe čovek pa odrede ga za predstavnika Vlade i on kaže - to što vi prigovarate, radikali, član 24. ovogsporazuma, to stoji u sporazumu, ali to nije zakon. On jadnik nije ni pročitao zakon. Član 2. kaže - tekst Sporazuma glasi; sporazum je pretočen u jedan član zakona i ceo sporazum je tako postao zakon. Gde jadnik ne zna šta će. Misli ako je izgorela dokumentacija da je postao normalan. Ne može tako. Neiscrpne su mogućnosti da demokratski blok zavuče, kako reče Vjerica, uđeš, izađeš i gotov si. Gotovi ste građani, uđete, izađete sa demokratskim blokom i gotovo. Videli ste sami gde su oni uzeli da regulišu – zgarišta. Nema više. Divno, novine počnu da žvaću, i koketiraju i dalekosežno razmišljaju, završavaju, vode državnu brigu kobajagi, onako po faci samo proknjižava svoje lične konto račune itd. To je demokratski blok. Naravno, moramo da pričamo o sporazumu, kaže - vozila, kako to sada neko kuka što ne može da registruje vozilo. Vjerica je rekla - ti ljudi su verovali u državnu zajednicu, vi ste rekli da verujemo u državnu zajednicu. Vi ste napravili Ustavnu povelju, vi ste napisali Ustavni zakon za sprovođenje Ustavne povelje, vi ste odredili rokove u kojima treba da se usaglase propisi, vi ste rekli da idemo ka zajedništvu, vi ste kritikovali Čedu Jovanovića što nije znao da pregovara o harmonizaciji carinskih stopa, što je bio uslov za neko pridruživanje, ko zna koje pridruživanje. Kada je bio Kris Paten, prekrstio se čovek, kaže, aman, ovo predstavnik Srbije i Crne Gore, mislio je na Čedu Jovanovića. On kao da ne zna da se mi svaki dan krstimo kada ga vidimo, ali dobro, slobodni su mediji, pogotovo njegovi. Vi ste naterali građane da veruju u državnu zajednicu, vi ste prihvatili evro kao sredstvo plaćanja u Crnoj Gori. Vi ste dali saglasnost na carinu kod Brodareva, vi ste sve uradili da se rasturi država, ali zašto niste odmah rekli građanima, znate šta, mi sada glumimo, inače ćemo da rasturimo državu, tu državnu zajednicu. To niste mogli da kažete, jer vam nije odgovaralo, to je otprilike kao Bogdanović. Kada su bili izbori za gradonačelnika, neko ga je napao za neki stan, mislim da je bila Branka Bošnjak, a on kaže, ne, taman posla, to nemam, a pre mesec dana se čovek uselio u taj stan, a oni ga pitaju, čekajte, jeste li se uselili, pa jesam, pa kaže, kada je bila kampanja, da li ste imali taj stan? Jesam, ali sam osetio da nije dobro i da će biti loše za izbore ako priznam. Koja je razlika između Bogdanovića i vas? Dakle, možda u veličini para, kvadrature, ali to je nebitno, jer principijelna razlika ne postoji. Kaže, nisu verovali u Srbiju, nego verovali u državnu zajednicu. A u šta su hteli da veruju? Samo da vas podsetim, Živkovićeva Vlada je donela ovde na silu zakon o uslovima i načinu promene Ustava Republike Srbije i to da se običnom većinom menja ustav, a Ustavni sud je to zgazio, vratio, a neki koji su bili u ovoj skupštini i tada su kritikovali sve to, iako su glasali, ali kritikovali su posle sve to. Građani nisu imali razloga da veruju, a vaša svaka poruka je bila med i mleko, vaša svaka poruka je bila, gotovo je, samo da ga nema, crveno-crna koalicija nestala, sve će da bude dobro. Dakle, za Kosovo i Metohiju čim DS dođe, Kosovo i Metohija nije problem, sećate se kako je Vuk kukurikao ovde 10. juna - mi, Ujedinjene nacije brinu o Kosovu i Metohiji, Ujedinjene nacije će čuvati Srbiju, veliki dan, kako je on epski rekao, kao Mićko Albijanić, imaju istu tu intonaciju, kao da su rođena braća. A sada, ne, ne dolazi u obzir, kao srpska garda, srpska vojska, to će ovo, to će ono, ali ne, to sam pesnički pričao, došla mu je optužnica, biće optužen, obavestite ga, neće moći da izbegne, zato ga je Karla stegla za ono malo stvari što je ostalo, dakle, da završi ovaj prljav posao. Poštovani građani Republike Srbije, drage komšije, i vi koji podržavate, i vi koji ne podržavate, i vi koji kritikujete, neki put sa pravom, a neki put niste u pravu, ali svi vi građani Republike Srbije treba da budete upoznati sa ovom bolnom istinom. Razmislite kada ste pogrešili, kada zaokružite redni broj ispred slova „d“ u nazivu nekih iz demokratskog bloka, tu grešku pravite, tešku i bolnu. Ivi malo što radite, ostaćete bez posla, i vi malo što čekate penziju, nemojte ni da razmišljate kolika će ta penzija biti, jer biće mala. A onda će neki ekspert da dođe i da kaže - kosite livade, šta će vam penzija, jer kod njega je to lako, on ne trepne kada to kaže. Začas on to okrene. Da li on obavezuje, da li postoje neka prava, ko treba da vodi računa o tim pravima, ko treba da ispunjava obaveze, ne, to ne postoji kao interes. Znači, član je pogrešno dat, a onda naravno ide sve i svašta. Kaže se ovako u članu 2. ovog teksta sporazuma - ključ za podelu finansijskih prava i obaveza utvrđen je na osnovu učešća Republike Srbije i Republike Crne Gore u bruto društvenom proizvodu Savezne Republike Jugoslavije u periodu od 1994. godine do 1998. godine. To su tri godine i srazmera je 94,12% za Republiku Srbiju, a 5,88% za Republiku Crnu Goru. Pri tom moram da vas podsetim da, nezavisno od ovoga što je napisano u članu 2. ovog sporazuma, malopre tokom svoje diskusije predstavnik Vlade je rekao da je taj procenat nešto što je korišćeno prilikom zaključivanja ovog multilateralnog sporazuma bivših republika, a to je sporazum iz 2002. godine, kojim je dogovoreno kako će da se posmrtni ostaci SFRJ, u skladu sa zaključcima Bandeterove komisije, raspodele na ravne časti. Dalje, malopre je ministar pogrešio kada je pričao o članu 11, jer pričao je da postoje dva aerodroma, ali nisu Podgorica i Beograd, nego Podgorica i Tivat, ali bio je pod nekim gasom da što pre ode, pošto je njemu neprijatno da polaže račune ovde. Ako je taj ugovor zaključen 5. marta 2003. godine, to se otprilike poklapa sa nekim od datuma kada je Ustavna povelja stupila na snagu, približno tom datumu, i onda je2,5 miliona dolara bila cena koja je postignuta u trgovini između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Crne Gore i Javnog preduzeća aerodromi Crne Gore. Mene stvarno interesuje, zar je moguće da Vlada Crne Gore nije uplatila šest godina 2,5 miliona dolara. Zašto nije uplatila 2,5 miliona dolara i šta je naša Vlada uradila da tu prednost iskoristi tokom pregovora. Da li postoji neka obaveza u pogledu kamate, to ne znam, verovatno postoji, jer 2,5 miliona dolara marta 2003. godine i 2,5 miliona dolara danas nisu iste vrednosti. Zbog toga postoji kamata, da se ne bi izgubilo na vrednosti. Tipre ako se uzme u obzir da je inflacija učinila nešto u međuvremenu. Kako je moguće da demokratska vlast Crne Gore nije platila demokratskim dolarom demokratskoj vlasti Srbije, jer sam prosto iznenađen kako to, jer među demokratskim vlastima je sasvimnormalno dajedni druge varaju ili se ugrađuju, kako neko reče, verovatno je ovo drugo, ugrađuju. Znam vrlo dobro kakve su kombinacije bile i 1999. godine i 2000. godine vezane za Crnu Goru, ko je išao da vozi boksit, kako su se delile pare na ravne časti, malo Milu, malo direktoru DS, a malo onom pokojniku, kako se išlo u Miliće, a iz Milića posle do Rumunije, kako se trgovalo sa strujom, sve je to zabeleženo. Demokrate, uživajte, uredno je arhivirano, pa kada dođe trenutak, izvadiće se to iz ladica i daće se nadležnim državnim organima da i oni vide da li tu postoji neka osnovana sumnja ili ne. Kao očevidac verovatno mogu da poslužim kao neka vrsta dokaza i da dam mali doprinos da istina i pravda izađu. Međutim, nisam bitan ni ja, postoje papiri, i to prilično, pa nisam ni potreban. Znači, demokratska vlast vara demokratsku vlast. To dođe otprilike kao nešto normalno. Sada, na samom kraju, nema problema, mogu da nastavim i više, vidim da vam se sviđa ovo, nema problema, stalno vas podsećam, računam na to da je nešto od savesti ostalo i da će da se probudi, ali se ne ljutim i ne mora.
Nemojte da žurite, gospodinu Krasiću, imate još 18 minuta.
Gospodin Mihailović je nažalost zbog mene pretrpeo veliku kritiku potpuno nepotrebno, a vi ste glasanjem pokazali da smo Mihailović i ja bili ispravni. Bez obzira ko je kako glasao, vi ste pokazali da smo i gospodin Mihailović i ja bili ispravni i da sve ovo što se drmalo mesec dana, da je bilo „trla baba lan“, samo zbog toga što sam tog dana dobio obaveštenje da idem u Hag da budem pravni zastupnik Vojislava Šešelja, u jednom potpuno drugom sporu koji nema veze sa Hagom. Ali, ovi koji su me napali, čuli su to i onda su digli galamu, napravili sve i svašta, predstavili mene kao velikog antifašistu, najvećeg antifašistu u Srbiji u negativnom svetlu, ali vidite kako se to vraća kao bumerang. Ali, to je vaš problem. Savest je opasna stvar, vodite računa, ona kad-tad se probudi, pa se probudila čak i kod Miloša Minića, a vi koji sledite Ravnogorski pokret nadam se da ste shvatili moju poruku. Čak se i kod njega savest probudila, doduše kada je već bio poprilično mator, jer zna šta je uradio u toku svog života, koliko je nečasnih stvari uradio, a vi koji čuvate njegovu ćerku i šaljete svoje članove da vodi njene nevladine organizacije znajte o čemu se radi. Naravno, nemam nameru da diram ničiju familiju, ali ta familija je već postala istorijska. Dakle, kao što sam vas već poprilično ubedio, ovaj sporazum je zasnovan na pogrešnom stavu člana 60. On je osnovu morao da ima u stavu 5, a nikako u stavu 6. Sama činjenica da se osnov za ovaj sporazum nalazi u stavu 6. govori da je neko vrlo vešto, još prilikom pravljenja Beogradskog sporazuma, osmislio ovu vrstu sukcesije, da su u međuvremenu mnoge pojedinosti imovinskih prava regulisane, da vas ne podsećam po pitanju vojne imovine, oko nekih drugih obaveza. Mene prosto iznenađuje da se u jednom sveobuhvatnom sporazumu, ovo je parcijalni sporazum, jednim širim tumačenjem ovog člana je moguće zaključiti da je potrebna serija sporazuma između Srbije i Crne Gore kojim bi se uredila pitanja, i tu je donekle ministar u pravu, penzije, zdravstvene zaštite, imovine, imovinskih prava, državljanstva. Ali, mislim da ste gospođu Vjericu Radetu pogrešno shvatili kada je govorila o zaposlenima, jer verovatno ste nekim sličnim sporazumom mogli da utičete i na Vladu Republike Crne Gore da preuzme jedan broj zaposlenih iz institucija državne zajednice. Ne samo one što su lokacijski tamo u Crnoj Gori. Ne mogu da naprave dogovor jer ne mogu da se dele ljudi kao što mogu da se dele lepo pare, to je potpuno logično, ali moram da vam skrenem pažnju da mnoga pitanja mora da se urede. Smatram da imovinska prava Republike Srbije nisu na pravi način verifikovana ovim sporazumom, jer stav 5. govori o međunarodnopravnom subjektivitetu države-sledbenika, to je Republika Srbije, i znate i sami kada su se hvalili oni koji su donosili Ustavnu povelju oni su baš potencirali da je ova odredba vrlo rigorozna brana koja onemogućava samovolju, izlazak, uništavanje državne zajednice, a ako se i desi akt secesije, u skladu sa ovim ograničenjima koja su ovde data, onda međunarodno-pravni subjektivitet, koji ne treba tumačiti samo članstvom u političkim organizacijama ili u smislu nastavka Srbije da preuzima obaveze iz Rezolucije 1244, nego i u drugim aspektima se odražava nepovoljno prema onome koji vrši secesiju. To se naravno nije desilo ovim sporazumom, ovim sporazumom je obezbeđen i te kako blagonaklon stav Republike Srbije prema ovima koji su na vlasti u Crnoj Gori, a da je blagonaklon sam dokaz je zato što se i ovaj sporazum temelji na principima sporazuma o sukcesiji koji je napravljen sa drugim državama koje su nastale na teritoriji bivše SFRJ. Te oni koji se ovde hvale da su nešto epohalno postigli jednostavno to ne mogu da dokažu. Da li su oni u pregovorima mogli nešto bolje da postignu, apsolutno sam siguran da su mogli. Zašto nisu, ne bih mogao da vam dam precizan odgovor, mogu samo da nagađam, mogu osnovano da sumnjam jer sam bogatiji za neko iskustvo, pošto već dve i po godine znam šta ovi ovde rade i kako rade i kakva je njihova taktika - kupus gleda meso vadi, to je valjda svima jasno, prepoznatljivo. Koristim ovu priliku da predložim predsedavajućem i predsedniku Narodne skupštine da se hitno uradi jedna izmena našeg Poslovnika o radu Narodne skupštine ili eventualno da se donese zakon kojim bi se propisao postupak i način zaključivanja međunarodnih sporazuma. Ne sporim da je ovo standardna forma, da Vlada kao nominalni nosilac izvršne vlasti vodi spoljnu i unutrašnju politiku, pa u okviru spoljne politike zaključuje odgovarajuće sporazume, koji naravno stupaju na snagu tek aktom ratifikacije u Narodnoj skupštini. Ali, u Evropi i u svetu se menja praksa u tom smislu što nije dovoljna samo platforma za pregovore koju radi izvršna vlast, već je potrebna i komunikacija između izvršne vlasti i Narodne skupštine koja vrši ratifikaciju, kako Narodna skupština ne bi došla pred svršeni čin da ne ratifikujući neki sporazumu suštini vređa svoju državu. Da bi se to izbeglo, mnoge države su propisale jednu drugu proceduru, da je sam tok razgovora oko nekog međunarodnog sporazuma dostupan na uvid Narodnoj skupštini ili organu koji treba da ratifikuje, da i Narodna skupština svojim sugestijama utiče na pregovarače iz naše države na šta da obrate pažnju, pod kojim uslovima je Narodna skupština spremna da ratifikuje određeni sporazum i tek u toj dvosmernoj komunikaciji se niti poslanici ne dovode pred svršen čin da ne glasaju za nešto što je međunarodni ugovor, pa na taj način vređaju sopstvenu državu, ali se ujedno i izvršna vlast na neki način preventivno kontroliše kako ne bi svesno išlo u nešto što je loše za nacionalne interese, a onda na drugi način izvršila pritisak prema parlamentu da i to loše mora da ratifikuje da se ne bi omalovažila država, građani i narod na ovoj teritoriji. Zato vas pozivam da sa rezervom prihvatite ove apele, brzo, hitno. Mnoga sporna pitanja nisu uređena, regulisana. Verovatno predstoje neki sporazumi. Ali, znajući kakav je mentalitet ovog koalicionog kapaciteta, mnoga pitanja koja su sigurno otvorena i sporna biće bačena sa strane, neće doći pred Narodnu skupštinu. Ovde je bitno otprilike da se taj međunarodno-pravni subjektivitet za te finansijske stvari na neki način reguliše. Moram da kažem da je on regulisan već sa pismima predsednika Republike i predsednika Narodne skupštine, koji su obavestili međunarodne institucije da je nastupio slučaj iz člana 60. stav 5, i sve ovo što ovde ide odnosi se na sledeći stav, što odudara od principa i duha ove povelje i svega onoga što ste obećali građanima Republike Srbije kada ste se kandidovali na izborima. Građani Republike Srbije ne smeju da zaborave ne samo ono što ste vi pričali, nego svi akteri na političkoj sceni šta pričaju i šta obećavaju, u šta se zaklinju, naročito ova zakletva koja se tiče poštovanja Ustava i zakona. Ako ta zakletva još uvek važi, onda obavestite predsednika Vlade da, po logici stvari, kako su prešla dva ministra, mogao i je predsednik ministarskog saveta da pređe i da mu kaže - gospodine Koštunica, pomerite se, ja došo, šta da radim. Šami nije mogao zato što je Narodna skupština, mi ne bismo čak dali ni Markovića da znate. Branili bi ga tu na vratima da Šami ne uđe, to da vam kažemo. Branili bi, jer to se ne odnosi na to, to treba da znate. Ali, to što vi imate nešto protiv gospodina Markovića, mislim da to njemu treba da se obratite, nemojte meni, nisam njegov zastupnik ovde. On je bio kod vas u poslaničkoj grupi, nije bio kod nas. Da je kod nas imao bi 100% zaštitu, ali on je kod vas kaže još uvek u poslaničkoj grupi i prosto se čudim da ga vi tako napadate. Nešto se tu desilo. Gospodine Markoviću, ako pratite prenos gore u kancelariji, da znate ovi vaši iz G17 prizivaju Šamija, pričinjava im se. Nešto je Marković zabrljao. Znači, tri stvari su vrlo bitne. Mislim da i ovaj predlog za promenu Poslovnika, kako se država ne bi brukala sa neozbiljnim sporazumima koji, u ovoj fazi, oni koji podržavaju vlast nemaju namere da vraćaju na doradu ili da odbacuju, ali treba promeniti Poslovnik, jer u ovom sporazumu nisu na pravi način verifikovani ne samo naši interesi, nego ono što se zasniva na istini, pravdi, na dokumentaciji, dokazima i na mnogim drugim stvarima. Namerno neću da otvaram neke teme. Upoznat sam sa nekim vrlo konkretnim odredbama i konkretnim ciframa. Ne želim da otvaram tu temu i zbog građana Republike Srbije i zbog onih ljudi u Crnoj Gori. Mislim da sporazum nije dobar, mislim da sporazum nije u skladu sa Ustavnom poveljom i nikakva šteta neće biti za Republiku Srbiju ako se ovaj sporazum vrati na jednu vrstu dorade. U ova dva pregovarača koji predstavljaju Republiku Srbiju ne verujem i nemam obavezu da verujem u njih, jer na iks ipsilon primera su dokazali sve najgore. Podsetimo se, to je onaj guverner što nije hteo da proda onu vilu koju je kupio na kredit. Podsetimo se, to je ovaj gospodin koji ne poštuje nijedan zakon, apsolutno nijedan, on je zakon. Znam, kada se u politici jave tako preki ljudi, britke sablje koji prema javnosti idu sa jednom slikom, na pregovorima su manji od makovog zrna i oni prihvataju sve i svašta. Oni međunarodne pregovore vode po sistemu - kažite gospodo šta treba da uradimo, a ne - gospodo, mi imamo papire, mi imamo dokaze, naš interes je to. Nije ovo van der Dinkić, nego je Mlađan Dinkić. Da je van der Dinkić, onda bi razgovarao kao onaj Van der Liden, koji je pre neki dan držao predavanje, dok nije naišao na rutave grudi zvane Tomislav Nikolić.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Pošto je Narodna skupština obavila raspravu o tačkama dnevnog reda ove sednice, a pošto ni do početka sednice, a ni do otvaranja načelnog pretresa nije bilo amandmana, nema potrebe za pretresom u pojedinostima. Saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 19. jul, u 18,45 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Dobićete reč po Poslovniku. Narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo, moj komentar se odnosi na vladajuću većinu. Predlažem vam da vi danas, pre početka godišnjeg odmora, donesete jednu uredbu da ukinete Ustav, sve zakone i Poslovnik Narodne skupštine. Vama to očigledno, drage kolege, ne treba. Šta će nama ustav kada ga na svakom koraku krše i predsednik Vlade, i članovi Vlade i predsednik Republike, šta će nama ustav ako Ivana Dulić izađe na Art televiziju i kaže da je 10 milijardi evra optimistična cena za prodaju Kosova i Metohije, a Dinkić malopre kaže - ne zna da li su evri ili dolari. Šta će nama zakoni, dame i gospodo, ako vam u Vladi sede Vuk Drašković i Zoran Stanković, građani koji nikada nisu izabrani. Nisi čuo, gospodine Aligrudiću, baš zbog tebe ponavljam ovo. Šta će nama, dame i gospodo, zakoni, ako još uvek nemamo razrešena pitanja, recimo, pljačke na Aerodromu Beograd, probleme Janjušević, odnosno sudske sporove Janjušević-Kolesar, ako nemamo razrešen sudski spor Cementare Popovac. Podsećam vas, to je ona cementara koju jednom mesečno posećuje gospođa Ružica Đinđić, a to je opet ona gospođa koju će ovi iz lopovskog bloka, Đilas, Tadić i Šutanovac, kako su najavili pre neki dan, da vode kroz Srbiju, ne bi li ona autoritetom svog pokojnog supruga ubedila građane Srbije da ne glasaju za SRS, ali ne znam da li će da joj napomenu da, kada bude obilazila, da kaže da je od svog supruga nasledila i jedan deo Cementare Popovac i da iz tog razloga jednom mesečno obilazi tu cementaru. Takođe nam ne trebaju zakoni ako znamo da gume za automobil Borisa Tadića koštaju više od 50 poslaničkih plata, to su neke specijalne blindirane gume, moraju da se menjaju jednom godišnje, i to na onom automobilu koji vozi Tadića i onog koji ide ispred i onog koji ide iza njega. Na kraju, zbog čega sam se javila, šta će vama, drage moje kolege, Poslovnik Narodne skupštine, kada ga niko ne poštuje, kada ga ne poštuje ni predsednik, ni predsedavajući, niti vi kolege narodni poslanici. Samo da vam kažem kako se danas vodila rasprava, da podsetim javnost, u 11,55 je zakazan nastavak jučerašnje sednice, u 12 je zakazana nova sednica koja je započeta, rečeno u 12,30, a započeta u 13,45, čekali smo Dinkića. Sad najbrutalnije moguće kršite Poslovnik ako prihvatite da glasate, jer prema članu 140. Poslovnika stav 3. upravo smo završili načelni pretres, o kome govori stav 2. člana 140, a stav 3. kaže - od završenog načelnog pretresa do otvaranja pretresa predloga zakona u pojedinostima mora da prođe najmanje 24 časa. Stav 4, drage moje kolege, pročitajte, pretpostavljam da znate da čitate, konsultujte ponekog pravnika, drage moje kolege, stav 4. člana 140. kaže - u vremenu između završenog načelnog pretresa i otvaranja pretresa predloga zakona u pojedinostima, nadležni odbori mogu da podnesu amandmane na predlog zakona. To znači da ova 24 časa iz prethodnog stava moraju da se ostave nadležnim odborima, jer niko ovde ne može da baca pasulj i da prognozira da li bi nadležni odbori u roku od 24 časa naredna podneli neki amandman. Dakle, gospodine Mihailoviću, ne morate da se trudite da mi odgovarate, tvrdim vam da je ovo ovako, tvrdim vam da kršite član 140. Poslovnika Narodne skupštine i nemojte uopšte da mi odgovarate, nego u tom vašem danu, to je već sad sat za glasanje, izvolite i izjasnite se o povredi Poslovnika.
Gospođo Radeta, neću vam zaista odgovarati jer mislim da su vaše tvrdnje neosnovane.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pošto je 19. jul, 18,45 časova, određen kao dan za glasanje po svim tačkama dnevnog reda Pete sednice vanrednog zasedanja Narodne skupštine, molim vas da pre početka glasanja utvrdimo da li imamo kvorum. Molim poslanike da ubace svoje poslaničke kartice u elektronske jedinice sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da je u sali prisutno 130 poslanika i da možemo da pristupimo glasanju. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PRESTANKU VAŽENjA ZAKONA O POLICIJSKOJ AKADEMIJI Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona, stavljam na glasanje Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Policijskoj akademiji, u načelu. Za 129, nije glasao jedan, od 130 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Policijskoj akademiji. Za 129, nije glasao jedan, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o prestanku važenja Zakona o Policijskoj akademiji. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA IZMEĐU REPUBLIKE SRBIJE I REPUBLIKE CRNE GORE O REGULISANjU ČLANSTVA U MEĐUNARODNIM FINANSIJSKIM ORGANIZACIJAMA I RAZGRANIČENjU FINANSIJSKIH PRAVA I OBAVEZA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o ratifikaciji Sporazuma između Republike Srbije i Republike Crne Gore o regulisanju članstva u međunarodnim finansijskim organizacijama i razgraničenju finansijskih prava i obaveza, u načelu. Za 130, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno prihvatila Predlog zakona u načelu. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o ratifikaciji Sporazuma između Republike Srbije i Republike Crne Gore o regulisanju članstva u međunarodnim finansijskim organizacijama i razgraničenju finansijskih prava i obaveza, u celini. Za 130, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština jednoglasno usvojila Predlog zakona o ratifikaciji Sporazuma između Republike Srbije i Republike Crne Gore o regulisanju članstva u međunarodnim finansijskim organizacijama i razgraničenju finansijskih prava i obaveza. Prelazimo na izjašnjavanje o povredi Poslovnika. Narodni poslanik Vjerica Radeta, na sednici 19. jula 2006. godine, u 18,40 časova, ukazala je na povredu člana 140. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Narodna skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Protiv 122, nije glasalo 8, od 130 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njima, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem sednicu Petog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Sada tri obaveštenja. Prvo, prema Odluci Narodne skupštine od 5. juna 2006. godine neophodno je bilo da čitav niz državnih organa preuzme određene nadležnosti, odnosno dostavi u roku od 45 dana, što će se sigurno i dogoditi, zakonske predloge o preuzimanju nadležnosti. U odnosu na to, mada Skupština neće održavati sednice od 20. jula do 20. avgusta, sasvim sigurno da od trenutka kada stignu zakonski predlozi, a oni će svakako biti upućeni u zakonskom roku prema Odluci Skupštine, 20. jula najkasnije, biće neophodno da odbori u drugoj polovini avgusta razmotre ove predloge, daju eventualno sugestije i pripreme se za sednicu, kao i da pripreme da ostali organi pripreme svoje zakonske predloge, kao što je zakon o Narodnoj skupštini, da bi mogla da se zakaže jedna sednica na kojoj bi bilo moguće da se sve ono što ste vi kao narodni poslanici izglasali i realizuje u zakonskom roku. Drugo, prema odluci Skupštine od 19. jula, koja stupa sutra na snagu, neophodno je da se izvrši reorganizacija i u odnosu na to da se pripremi, kao što je prošle godine pripremljena sala za sednice da bi mogao da se nastavi rad, čitav niz prostorija, između ostalog i po odluci Skupštine od 5. juna i uredbi Vlade Republike Srbije da se, takođe, pripremi preuzimanje nadležnosti i prostora zgrade koja se nalazi na Trgu Nikole Pašića broj 13, koja naravno nije dovoljna da reši pitanje dodatnih prostorija koje nedostaju ovoj skupštini, ali to je prvi deo. U odnosu na to, u nedelju, a to je treće obaveštenje, vi koji ne putujete u nedelju 23. jula, kao simbolički čin početka preuređenja, u 10,00 časova biće na jarbolima podignuta svečano i zastava koja stoji ispred Narodne skupštine Republike Srbije. Takođe, nadležni odbori moraće u međuvremenu da donesu čitav niz odluka, ali nadam se da ćete posle ovako napornog rada i činjenice da ste za svoju državu izglasali 258 zakona u ovom sazivu i oko ovih odluka uspeti da se pravovremeno i odgovorno svi zajedno ponašamo, da bismo svi preuzeli svoje nadležnosti, i takođe u odnosu na to nadam se da ćete imati razumevanje vaših porodica da se malo odmorite i svakako posle 20. avgusta ćete se videti. Dozvolite mi da vam poželim, onima koji mogu da se odmore makar desetak dana sa svojim porodicama, prijatan odmor. Doviđenja i prijatno.