Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 94 narodna poslanika. Podsećam vas da je potrebno da sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 139 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: prof. dr Žarko Obradović, mr Dejan Radenković, Stefana Miladinović, Marjana Maraš, Siniša Maksimović, Aleksandar Čotrić i Olgica Batić. Saglasno članu 86. stav 2. i članu 87. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika, izuzetno za petak, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz dnevnog reda, koji je određen u zahtevu Vlade. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine, koja je sazvana na zahtev Vlade, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Određen je u tom zahtevu sledeći D n e v n ir e d 1. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima; i 2. Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara. Narodni poslanik, odnosno ja, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i člana 170. Poslovnika, predložila sam da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – tri, uzdržanih – nema, nije glasalo osam od ukupno prisutnih 144 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuje Ivan Tasovac, ministar kulture i informisanja, Saša Mirković, državni sekretar u Ministarstvu kulture i informisanja, Snežana Pečenčić, načelnik odeljenja u Ministarstvu kulture i informisanja, Dragana Vujić, načelnik odeljenja u Ministarstvu spoljnih poslova i Dejan Stojanović, rukovodilac grupe u Ministarstvu kulture i informisanja. Molim poslaničke grupe ukoliko to već nisu učinili da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara. Da li želi reč predstavnik predlagača, ministar kulture i informisanja, Ivan Tasovac? Izvolite.
Uvažena predsednice, poštovani poslanici, Zakon o javnom informisanju i medijima donet je 2. avgusta 2014. godine. Zakonom je precizno razrađeno j Jedno od osnovnih strateških opredeljenja države u ovoj oblasti, a to je izlazak države iz vlasništva u medijima i privatizacija izdavača medija, koje je neposredno ili posredno osnovala Republika Srbija, autonomna pokrajina, odnosno jedinica lokalne samouprave, kao izdavača koga je neposredno ili posredno osnovala ustanova, preduzeće ili drugo pravno lice koje je u celini ili pretežnim delom finansirano iz javnih prihoda. Zakonom je predviđena zabrana finansiranja izdavača medija od 1. jula 2015. godine, izuzev, kako je predviđeno članom 16, javnih medijskih servisa na republičkom i pokrajinskom nivou, ustanove formirane radi ostvarivanja prava na javno informisanje na teritoriji AP Kosovo i Metohija i medija čija su osnivačka prava preneta na nacionalne savete nacionalnih manjina do dana stupanja na snagu ovog zakona. Zakonom je predviđeno da će se privatizacija obavljati u skladu sa propisima kojima se uređuju uslovi i postupak promene vlasništva društvenog i javnog kapitala i imovine, što je uređeno Zakonom o privatizaciji. Utvrđeno je da se do 1. jula 2015. godine mora prodati kapital izdavača medija. Posle navedenog roka postupak prodaje kapitala se obustavlja, a kapital izdavača se privatizuje prenosom akcija zaposlenima bez naknade. Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima menja se rok do koga se mora prodati kapital izdavača medija sa 1. jula 2015. godine na 31. oktobar 2015. godine. Promenu roka za privatizaciju medija bilo je neophodno izvršiti iz razloga što je Narodna skupština Republike Srbije 28. maja 2015. godine donela Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, kojim je za sve subjekte privatizacije propisano da su dužni da izvrše popis i procenu fer tržišne vrednosti celokupne imovine, obaveza i kapitala sa stanjem na dan 31. decembra poslednje poslovne godine, 2014. godine dakle, i da tu dokumentaciju dostave Agenciji za privatizaciju u roku od 30 dana od dana dostavljanja zahteva Agenciji. Imajući u vidu da su svi mediji koji su započeli proces privatizacije podneli procenu fer tržišne vrednosti, celokupne imovine, obaveze i kapitala sa stanjem na dan 31. decembra 2013. godine, kao poslednje poslovne godine u momentu podnošenja dokumentacije i da je rok za podnošenje nove dokumentacije 30 dana od dana dostavljanja zahteva Agencije u skladu sa novim zakonskim obavezama neophodno je prilagoditi i rokove predviđene Zakonom o javnom informisanju i medijima. U tom smislu predviđen je novi krajnji rok za privatizaciju medija, a to je 31. oktobar 2015. godine. Utvrđeni su i novi rokovi posle kojih je zabranjeno finansiranje medija iz javnih prihoda, 1. jul 2015. godine, odnosno 31. oktobar 2015. godine, osim u slučajevima iz člana 16. Zakona o javnom informisanju i medijima. Radi uspešnog vođenja procesa privatizacije medija uveden je i novi rok za obustavljanje postupka privatizacije medija prodajom kapitala, koji je vezan za objavljivanje javnog poziva za prodaju kapitala izdavača medija. Predviđeno je da ukoliko javni poziv za prodaju kapitala i izdavača medija ne bude upućen do 1. jula 2015. godine postupak privatizacije prodajom kapitala izdavača se obustavlja, a nastavlja se postupak privatizacije podelom akcija zaposlenima, bez naknade. Cilj izmena i dopuna Zakona o javnom informisanju i medijima je da se omogući uspešna privatizacija svih medija, a samim tim i da se nastavi proces medijskih reformi. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara, inicijativa za zaključivanje Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara pokrenula je kineska strana 2013. godine u cilju ugovornog regulisanja pitanja obostranog ostvarivanja i uslova rada kulturnih centara. Narodna Republika Kina je za Republiku Srbiju važan strateški partner u ukupnim bilateralnim odnosima. Imajući u vidu obostrani interes za uređivanje pitanja otvaranja kulturnih centara dve strane su se saglasile da u skladu sa Memorandumom o razumevanju obostranom osnivanju kulturnih centara potpisanim u Beogradu 14. jula 2010. godine bude sačinjen poseban sporazum kojim će biti definisane norme o otvaranju kulturnih centara u Republici Srbiji i Narodnoj Republici Kini. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara potpisali su 17. decembra 2014. godine ministri spoljnih poslova Ivica Dačić i Li Mančang. Saradnja u oblasti kulture između Republike Srbije i Narodne Republike Kine može se oceniti kao veoma uspešna, kako u pogledu kvaliteta, tako i u pogledu obima, a ovaj sporazum obezbeđuje pravni okvir za jačanje međuinstitucionalne saradnje i pozicioniranje i definisanje uloge i delokruga i uslova rada kulturnih centara. U toku rada na predlogu zakona konsultovani su svi nadležni organi, Ministarstvo finansija, Ministarstvo kulture i informisanja, Republički sekretarijat za zakonodavstvo i Republički sekretarijat za javne politike.
Da li izvestioci nadležnog Odbora traže reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Da li poslanici koji su se sad najednom se pojavili na ekranu, da li su liste govornika ili su ovlašćeni? Ovlašćeni. Dobro, shvatiću da se zbog vremenskih prilika malo sporije reaguje. Prvi je Arpad Fremond.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, za poslaničku grupu SVM je izuzetno značajno što se na dnevnom redu Narodne skupštine nalaze izmene i dopune Zakona o javnom informisanju i medijima. Kao što je gospodin ministar spomenuo, Zakon o javnom informisanju i medijima je donet prošlog leta, u avgustu 2014. godine. Njime je precizno razrađeno jedno od strateških opredeljenja države u ovoj oblasti, a to je izlazak države iz vlasništva u medijima i privatizacija medija, koje je neposredno ili posredno osnovala država. Naš stav po ovom pitanju je bio jasan i pre 11 meseci. Tada smo rekli da SVM u globalu ne podržava privatizaciju medija, ali pošto je zakon koji ide u tom pravcu usvojen, moramo da ga poštujemo. Izuzetno je važno što su izmene i dopuneZakona o javnom informisanju i medijima ušle u skupštinsku proceduru na vreme, jer kao što znamo još uvek na lokalnom nivou u ni jednom slučaju nije ispisan javni poziv za aukciju lokalnih medija. Kako stoji u obrazloženju Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima, menja se rok do koga se mora kapital izdavača medija sa 1. jula 2015. godine na 31. oktobar 2015. godine. Promenu roka za privatizaciju medija je bilo neophodno izvršiti na neki način iz tehničkih razloga, jer prethodne nedelje je donet zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, znači neophodno je u skladu sa novim zakonskim obavezama prilagoditi i rokove predviđene Zakonom o javnom informisanju i medijima. Nadamo se da za ovo vreme, za ova dodatna četiri meseca može sprovesti tzv. privatizacija. Savez vojvođanskih Mađara je u svom izbornom programu predvideo da će se novim setom medijskih zakona obezbediti očuvanje sadašnjeg nivoa informisanja na mađarskom jeziku, a model privatizacije lokalnih medija koji emituju programe na jezicima nacionalnih manjina i način njihovog finansiranja nakon privatizacije obezbediće očuvanje stečenih prava nacionalnih manjina u oblasti ifnormisanja. Pošto izmene i dopune zakona o kojem danas raspravljamo i dalje ispunjavaju ove kriterijume, mi ćemo podržati predloženi zakon. Za nas je od izuzetnog značaja da u skladu sa brojnim elementima našeg pravnog sistema osnivači medija i dalje mogu da budu i nacionalni saveti nacionalnih manjina i da oni ne mogu osnivati samo ustanove ili fondacije, već i privredna društva. Sa druge strane, vrlo je bitno da se sve ostavi po pitanju daljeg finansiranja onih medija, čiji su osnivači nacionalni saveti nacionalnih manjina, pošto je i to stečeno pravo s obzirom na činjenicu da su osnivačka prava nad ustanovama ili privrednim društvima koja izdaju listove na jezicima nacionalnih manjina preneta na nacionalne saveta nacionalnih manjina, ali je AP Vojvodina npr. i dalje u obavezi da finansira ta preduzeća, te ustanove, ili u krajnjem slučaju izlazak tih štampanih medija. Savez vojvođanskih Mađara se godinama glasno zalagao za opstanak regionalnih, lokalnih i javnih servisa i za mogućnost opština i gradova da budu osnivači tih medija, ali to nakon stupanja na snagu odluke Ustavnog suda više nije moguće. Nakon toga smo se zalagali za ugradnju vrlo ozbiljnih garancija za opstanak karaktera javnog servisa u tim medijima i nakon njihove privatizacije. Na naš predlog je u tekst zakona ušla garancija vezana za kontinuitet u proizvodnji medijskih sadržaja. Naime, zakon kaže da ovi mediji u narednih pet godina ne samo da moraju očuvati delatnost koju neki od njih imaju poslednjih 40 godina, već i kontinuitet u proizvodnji medijskih sadržaja koji podrazumevaju obavezu održavanja udela programskog vremena na pojedinim jezicima nacionalnih manjina, odnosno udela informativnih, obrazovnih, naučnih, kulturno-umetničkih, dečijih, zabavnih, sportskih i drugih programskih sadržaja od javnog interesa na pojedinim jezicima nacionalnih manjina, u skladu sa programskom šemom u periodu od godinu dana koji je prethodio usvajanju zakona. Zbog čega je ovo značajno? Ovo je bitno zbog toga da građani mogu da se informišu na svom maternjem jeziku i u buduće, kao što su to činili prethodnih decenija. Ova mogućnost i ove garancije u vezi kojih smo naišli na otvorenost ministra Tasovca i njegovih saradnika u Ministarstvu kulture i javnog informisanja, još prošle godine, će obezbediti opstanak tih medija kao javnog servisa. Pozdravljamo činjenicu da su ove garancije opstale u izmenama i dopunama zakona koji se trenutno nalazi na dnevnom redu. Iz svih iznetih razloga, a najviše zbog vrlo važnih garancija i raznih odredbi koje su u zakonu ušle na naš predlog, poslanici poslaničke grupe SVM će u danu za glasanje glasati za zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima. Nadamo se da u buduće nećemo čekati do poslednjeg trenutka i da će se do 31. oktobra zaista završiti cela ova procedura. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Petrović.
Gospođo predsednice, gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče poslaničke grupe JS nema dileme, mi ćemo podržati Predlog o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima iz prostog razloga što mislimo da su se stekli uslovi, da je to Vlada pravilno primetila, da se produži ovaj rok koji je predviđen osnovnim Zakonom za privatizaciju medija iz razloga što mnoge medijske kuće na lokalnim nivoima iz nekih razloga objektivnih, moramo reći i subjektivnih, nisu na vreme preduzeli sve potrebne i neophodne mere da taj posao završe kako je i zakon predviđao do 1. jula 2015. godine.Ovim izmenama i dopunama upravo Vlada izlazi u susret tim medijskim kućama da mogu da u naknadnom roku do 31. oktobra završe sve započete poslove. Takođe, dobro je što, po nama iz JS, što u Predlogu izmena i dopuna Zakona o javnom informisanju i medijima stoji da kada se budu privatizovali ovi mediji ta politika medija i informisanja itd. mora da bude određena unazad 12 meseci, kako je već rađena i vršena u tom proteklom periodu. Dakle, neće moći, da kažemo, novi vlasnik nekog medija da odjednom okrene tu informativnu i svaku drugu uređivačku politiku u medijima na način koji nije bio predviđen ranijim programom rada tih medija. Dakle, ostavljen je taj rok od tri meseca. Treba omogućiti tim medijskim kućama i svim zaposlenima, naročito novinarima, da mogu da se snađu, da kažem uslovno, u novim uslovima, a takođe u koliko dobro je, po nama iz JS, što je predviđeno ukoliko nema mogućnosti da se ti mediji privatizuju da se besplatne akcije daju svim zaposlenima u tim medijskim kućama i da oni mogu da nastave da rade i da ostvaruju neki dohodak zavisno od rezultata rada koji budu imali. Dakle, nema dileme da je ovo dobro što je Vlada uradila. Dobro je sagledala sve probleme koji su postojali i postoje u ovim medijskim kućama, a činjenica jeste da i na lokalnim samoupravama nema više toliko novca da bi mogli da se finansiraju ovi mediji, već da moraju da nalaze druge načine za, da upotrebim taj izraz, preživljavanje, odnosno za bitisanje u budućnosti. Dakle, gospodine ministre, da još jednom zaključim, da ne dužim, tu ne treba mnogo ni pričati, treba pozdraviti i JS pozdravlja napore ministarstva i Vlade da se izađe u susret ovim medijskim kućama, da im se da još jedan naknadni rok, imajući upravo u vidu i ono što ste vi rekli da je došlo do izmene Zakona o privatizaciji i da treba popis kapitala da bude za 31.12.2014. u određenim, u stvari u većini tih kućama došlo do nekih izmena u odnosu na onaj popis koji je bio na kraju 2013. godine. Dakle, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima, ima punu podršku poslaničke grupe JS i mi ćemo u Danu za glasanje glasati za ove izmene zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Hvala. Poštovana predsednice, ministre Tasovac, predstavnici Ministarstva, kolege poslanice i poslanici, LSV neće podržati ove izmene zakona iz tog razloga što nismo podržali ni sam zakon, a nećemo podržati ni ove izmene iz tog razloga što je privatizacija medija namenjena samo tome da bi se mediji pogasili, da bi na tržištu ostali samo oni mediji koji odgovaraju državi. Dolazim sa lokala i mogu da kažem šta znače lokalni mediji i za jedan lokal. U Sremskoj Mitrovici kada su bile poplave da nisu postojali lokalni mediji mislim da bi se građani podavili. Podavili bi se u tom smeru, možda termin nije dobar, ali jednostavno lokalni mediji su ti koji prate život, kulturu, obrazovanje, informisanje ljudi koji žive na određenom lokalu. Mogu vam reći da ljude sa lokala, bez obzira da li žive u Nišu, da li žive u Leskovcu, da li žive u Ruskom Krsturu, da li žive u Kuli, ne interesuje šta emituje državna televizija, šta emituje Javni servis do te mere da ga toliko prati. Ne interesuje ih da li je na Gazeli gužva ili da li se seku platani u Beogradu. Hoću da kažem da nam se stanovništvo seli, da ta globalizacija je dovela do toga da nam sela ostaju prazna. Jednostavno ljudi neće imati informacije sa terena sa kojih dolaze. Druga tema zbog koje nećemo podržati ovaj zakon je ta da se na lokalima gasi informisanje i stečeno pravo na informisanje na jezicima nacionalnih manjina. Jednostavno, ljudi neće moći više da se informišu na svoj jeziku, što je stvarno stečeno pravo. Daću primer Radio-televizije „Kovačica“, u stvari lokalnog medija u opštini Kovačica. Tamo se informacije, Radio „Kovačica“, sada već i televizija „Kovačica“ od 2004. godine informiše na četiri jezika, na mađarskom, slovačkom, rumunskom i na srpskom jeziku. Ovih dana će oni proslavljati, radio „Kovačica“, 50 godina. Znači, ako je 50 godina mogao taj mediji normalno da funkcioniše, da informiše građane na svojim jezicima o ne samo lokalnim temama nego naravno i o temama koje su od državnoj značaj, jednostavno Radio „Kovačicu“, Televiziju „Kovačica“ više niko neće da kupi zato što je nerentabilna, zato što ne može da izađe na tržište. Godine 2004. je u razgovoru otvorena Televizija „Kovačica“ tri vlade, Mađarska, Slovačka i Rumunija su pomogle da se tehnički jako dobro opremi Televizija „Kovačica“. Prošle godine je premijer Vučić razgovarao sa Miroslavom Lajčekom o tome da će se na neki način spasiti Televizija „Kovačica“ i Radio „Kovačica“, ali od toga sigurno neće biti ništa. Jednostavno, ne samo lokalni mediji u Kovačici, nego po celoj Vojvodini, a na kraju krajeva i možda u Vojvodini još to nije toliko teško zato što postoji Radio-televizija Vojvodine, koja ima na Drugom programu i na Prvom programu dnevnike svakodnevno i informacije, magazine na jezicima nacionalnih zajednica, ali ne znam kako će se odvijati informisanje na jezicima nacionalnih zajednica koje žive u centralnoj Srbiji. To mislim da je pod znakom pitanja. Informisanje na jezicima nacionalnih manjina je na neki način naš ulazak u Evropu. Time niko ne može u okruženju da se pohvali, time možemo da se pohvalimo samo mi i ne znam zašto to bogatstvo, zašto to zlato rušimo na neki način time što ćemo privatizovati sve ono što je do sada dobro funkcionisalo. Nemoguće je da za funkcionisanje lokalnih medija je potreban toliki novac. Ja mislim da bi lokalne samouprave, sada su došla takva vremena da živimo u opštoj bedi, ali valjda težimo nekim boljim vremenima će se naći način da se finansiraju lokalni mediji. Po meni, takođe po LSV, mislimo da će ova privatizacija stvarno dovesti do totalnog uništavanja lokalnih medija, do medija koji su dobro funkcionisali, koji imaju tradiciju, posebno tu mislim i opet ću reći, na stečena prava, stečena prava Ustavom. Ne znam, ministre, kako objašnjavate, kako da se projektno finansiraju programi na jezicima nacionalnih zajednica? Pa nisu to nevladine organizacije da može jedno vreme da se finansira, pa posle da se čeka neki projekat, za tri meseca će stići sredstva, pa će program tri meseca da stoji, a posle tri meseca ili pola godine pošto je stigao novac od projekta će se obavljati? To je moje pitanje za vas i mislim da je skroz pogrešno finansiranje po projektima, posebno ono što se odnosi na program na jezicima nacionalnih zajednica. Toliko o tome. Neću da prepričavam zakon. Daćemo amandmane. Ako ih prihvatite, možemo o svemu da razgovaramo, ali svakako da ove izmene nećemo glasati zato što će mediji, lokalni mediji koji imaju veliki značaj, mediji na jezicima nacionalnih zajednica biti ugašeni. Hvala.
Ministar Tasovac ima reč.
Samo želim da vas uverim još jedanput da ni jedno stečeno pravo nacionalnih manjina nije ni na koji način umanjeno, ni oni prethodnim zakonom, a kamo li ovim izmenama i dopunama ovog zakona. Moramo biti svesni još jedne stvari, u Srbiji postoji 1.447 javnih glasila, u Srbiji imamo 110 televizijskih stanica, imamo 325 radio stanica. Ovde govorimo o 74 medija gde se država povlači iz vlasničke strukture medija. Dolazimo do jedne potpuno paradoksalne situacije, o kojoj mesecima slušamo prigovore na račun uticaja države na rad medija, a u trenutno kada država rešava da se povuče iz vlasničke strukture, onda slušamo kritike zašto to činimo. Čini mi se da upravo ovaj korak koji smo napravili i dali šansu, još jednu, moram reći, i samim medijima, koji nisu pokazali dovoljnu odgovornost, a i lokalnim samoupravama, iako smo ih više puta upozoravali tokom čitavog ovog procesa. Zakon je donet u avgustu, Ministarstvo kulture i informisanja je donelo sve neophodne podzakonske akte da se pristupi procesu privatizacije. Spomenuli ste Kovačicu, opština Kovačica donela je odluku da ona neće da pristupi procesu privatizacije, što je u direktnoj suprotnosti sa zakonom. Tako da, jako velika odgovornost, odnosno najveća odgovornost zapravo za nužnost pomeranja ovog roka je upravo na samim medijima, koji nisu ozbiljno shvatili da je njihova obaveza da pripreme dokumentaciju, i lokalnim samoupravama, koje su imale obavezu da završe svoj deo posla.
Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Vi u medijima stalno idete s tim da su ovi mediji protiv privatizacije, što je i činjenica. Govorite o tome da mediji opstruišu privatizaciju, da misle da će se desiti neko čudo, pa će se sada prelomiti i stopiraće se privatizacija, ali kontaktirala sam sa nekim lokalnim medijima. Kažu da koordinacija između lokalnih medija, ministarstva, vašeg, i Agencije za privatizaciju ne postoji, da jednostavno u Agenciji za privatizaciju ne postoje stručni ljudi koji će usmeriti. Ljudi zaposleni u ovim lokalnim medijima su davali od svog novca, bez obzira, znate u kakvoj su situaciji, ne primaju plate, zajedno su skupljali po 300, 400 hiljada dinara da bi se napravila procena. Tako da, jednostavno, nemojte optuživati medije, nemojte optuživati lokale, jer jednostavno ljudi možda nisu upućeni i ne znaju šta se dešava. O tim akcijama, npr. u ne znam kom mediju kažete da mogu da se kupe besplatne akcije, ali samo oni radnici koji nisu uzeli Dinkićeve akcije, akcije Telekoma, koje su svi već uzeli. U nekom lokalnom mediju se desilo da samo jedna čistačica može da kupi ove akcije i ona može da bude većinski vlasnik. Tako da, mislim da ta koordinacija između ministarstva, Agencije i lokalnih medija nije postojala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Ivan Tasaovac.
Moram da dam još jedno pojašnjenje. Dakle, ne mogu da uzmu akcije, niko ne može da uzme ukoliko nije započet proces privatizacije, tako da je tu još jedna dodatna neodgovornost, rekao bih, pojedinih lokalnih samouprava koje nisu prepoznale da se neće odustati od medijskih reformi. Što se tiče kritika da nije postojala koordinacija, vrlo teško mogu da ih prihvatima, s obzirom da je samo broj skupova na kojima je prisustvovao državni sekretar i ostali predstavnici Ministarstva kulture i informisanja se meri desetinama u ovom periodu, kao i javnim apelima da se pristupi onome što je zakonom propisano.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvažena predsednice, gospodine ministre, gosti iz ministarstva, drage koleginice i kolege narodni poslanici, pred nama su izmene Zakona o javnom informisanju koje, pre svega, treba da daju dodatno vreme, umesto 1. jula 31. oktobar 2015. godine, da se, kako ministar kaže, završi privatizacija, odnosno da se država povuče iz 74 medija gde je kao država, odnosno kao lokalna samouprava prisutna. Uvaženi ministre, ono što moram na samom početku da vam napomenem kao predstavnik poslaničkog kluba Nova Srbija i narodni poslanik, kada sam govorio u avgustu mesecu, kada je ovaj zakon donošen, rekao sam da je problem vreme. Ono što, ako mogu da kažem, ne volim kao narodni poslanik jeste da glasam za zakone koji daju određen dodatni rok, a na vreme smo ukazivali šta može da se desi. Pitam vas sada i kao ministra – da li je trebalo gospodine ministre da vi dođete u Narodnu skupštinu danas, u petak, kada već u utorak ističe ovaj zakon i kada mi treba čak i da glasamo da pre osmog dana po usvajanju i po objavljivanju u „Službenom glasniku RS“ stupa na snagu Predlog zakona, a sada zbog kašnjenja samog ministarstva treba da glasamo ovde da to bude čak i pre tog osmog dana, nego će verovatno biti u subotu? Pitam vas još jednu stvar, gospodine ministre, sami ste rekli da su u pitanju 74 medija. Iz sredstava javnog informisanja, pre svega od gospodina Šubare, direktora Agencije za privatizaciju, dobili smo informaciju da je nekih 14 medija ranije ušlo u samu proceduru prodaje, da će verovatno do 1. jula ukupno 34 medija steći to pravo, a za ostale videćemo šta će biti. Sada vas pitam – zašto tih 14 medija nije objavljeno ranije? Iz dopisa koji imamo, npr. Sindikata novinara Srbije, koji je potpisala gospođa predsednica, mislim da se zove Dragana Čabarkapa, vidi se da je u pitanju greška ministarstva, odnosno nekakav protokol koji je bio važeći, nije bio važeći, pa bih voleo da od vas dobijem to objašnjenje. Ono što je interesantno, uvaženi ministre, moja koleginica koja je govorila pre mene takođe je to pomenula, razumem, 34 medija biće objavljeno do 1. jula i mi ćemo njih štititi do 31. oktobra 2015. godine. Među tim medijima je i Novinska agencija Tanjug. Čak kažete da će za funkcionisanje Tanjuga biti potrebno do 31. oktobra dodatnih oko 80 miliona dinara u budžetu. Pitam vas – da li treba u ovom zakonu napraviti izuzetak, uvaženi ministre, i da li mi ako hoćemo da budemo ozbiljna zemlja, da li trebamo da se odreknemo novinske agencije i kolikozemalja još ima u okruženju Srbije koje nemaju svoju državnu agenciju, koje trebaju sutra da se oslanjaju na neke privatne novinske agencije koje su prepuštene samo tržištu i da li sve na određen način treba da se posmatra kroz taj dinar? Slično je pitanje i za Radio Jugoslaviju, ali ipak smo mi svi vezani za Tanjug i, naravno, za ono što se zvalo „Tanjug javlja“ i smatralo se da su te informacije koje Tanjug javlja proverene. Smatram da bi država trebalo da razmisli da se ovakvih servisa kao što je Tanjug napravi određen izuzetak. Ono što je tako važno, uvaženi ministre, imaćemo medije koji će već od 1. jula prestati da postoje ili će akcije biti prenete na zaposlene. Sada bi trebali iskreno da nam kažete koliko je zaposlenih u ovih 74 medija dobilo socijalni program. Nezvanično imamo informaciju da je više od 16 medija već prošlo i dobilo saglasnost za socijalni program, da je negde već oko 300 ljudi dobilo socijalni program. Ko ostaje u tim medijima? Zašto niste napravili izuzetak da ljudi koji su u medijima i koji su uzeli te Dinkićeve besplatne akcije, a ništa nisu dobili, to je bila opšta prevara, to svi dobro znamo, zašto se na njih ne mogu preneti akcije, jer ćemo doći do toga da samo jedan zaposleni iz jedne medijske kuće u Srbiji dobije pravo upravljanja, bar na deset dana, celom tom medijskom kućom? Mislim da je moglo da se nađe rešenje, da ne dolazimo u ovakvu situaciju kao što smo danas. Ovde su i kolege pre mene postavile pitanje informisanja nacionalnih manjina. Moram da pomenem, iako dolazim iz Šumadije, iz Topole, dobio sam pismo građana iz Bujanovca, gde ljudi kažu - imamo Radio-televiziju Bujanovac koja će prestati da postoji. Dakle, imaćete na albanskom program koji će organizovati Savet nacionalne albanske manjine, ali će se ugasiti program na srpskom jeziku. Da li se može tu, gospodine ministre, stvarno napraviti određeni izuzeci, da npr. u specifičnim sredinama, kao što je Bujanovac, gde je više nacionalna sredina, da ne dođemo u situaciju da mi za mesec dana nećemo imati program na srpskom jeziku, nego ćemo imati samo program, a ne mislim ništa loše o programu na albanskom jeziku, ali je potrebno, mi živimo u državi Srbiji, da ti ljudi koji žive dole imaju program na srpskom jeziku. Ono što je takođe specifično i što moram da vas pitam, uvaženi ministre, jeste da mi na lokalnim samoupravama imamo ogromnih problema koji se tiču implementacije samog Zakona o javnom informisanju. Dešava se da mi sada raspisujemo, odnosno raspisali smo javne nabavke, najpre za projekte koji će se finansirati iz lokalnih budžeta, a zatim za članove Komisije koja će određivati koji će se projekti finansirati. Sada imamo stvarno jednu, moram da kažem, netipičnu situaciju, da su članovi Komisije, evo kod mene u Topoli predsednica Komisije iz Kruševca, a dva člana su, jedan iz Gornjeg Milanovca, a drugi je iz Kragujevca. Sada mi njima plaćamo putne troškove da oni dolaze i da oni određuju koji su projekti potrebni jednoj Topoli da bi se to finansiralo iz lokalnog budžeta. Da li se tu može na adekvatan način onda zadovoljiti potreba ljudi koji žive u tim lokalnim sredinama, da se na taj način ta, da tako kažem, potreba zadovolji da imaju servisne informacije, da imaju te informacije koje nisu od komercijalnog sadržaja, a dolaze iz sredine koja je 150 kilometara udaljena npr. od Topole? Ovo su sve specifični primeri, uvaženi ministre, koji govore o tome da se na ovome stvarno mora raditi i da je ovo nešto što je potrebno dorađivati. Sam ovaj dopis uvažene predsednice Sindikata novinara Srbije, gospođe Čabarkape, nam govori da su oni podneli amandmane, to su članovi 24. i 32, ako se ne varam, gde se na primer sa pravom traži da se u budućnosti u Srbiji spreči da osnivači javnih glasila budu firme iz tih tzv. „of šor“ zona. To je nešto što je, takođe smatram, veoma potrebno zbog transparentnosti, da se na jednostavan način vidi ko su osnivači javnih glasila u Srbiji i da više nemamo te, da tako kažem, takozvane skrivene osnivače. Imate javna glasila, da li su u pitanju pisana ili elektronska, a da mi ni dan danas uopšte ne znamo ko su stvarni vlasnici. Na još jednu stvar moram da vam skrenem pažnju, uvaženi ministre. Ovde u obrazloženju ovog zakona dali ste da je, naravno, potrebno oko 100 miliona dodatnih sredstava iz budžeta, pre svega za Tanjug i Radio Jugoslaviju, što sam već pomenuo, ali samo ovde objašnjenje koje pišu ovi vaši saradnici u tački 6. koja kaže – troškovi koje će primena zakona izazvati kod građana i privrede posebno malih i srednjih preduzeća, pa se kaže onda, da ne citiram, da neće izazvati dodatne troškove kod malih i srednjih preduzeća. Ja vas pitam – ko puni budžet? Pa, pune upravo ta mala i srednja preduzeća. Mi sad iz budžeta treba da izdvajamo 100 miliona dodatnih para, a vi kažete da se neće uopšte ovaj deo zakona, da kažem, preslikati na funkcionisanje privrede. Dakle, neko puni budžet i taj neko automatski ima dodatne troškove, ako se ovakve stvari donose, iako ja smatram, a takođe i poslanička grupa Nove Srbije smatra da bi trebalo razmisliti da državna agencija Tanjug ostane u državnom vlasništvu i da ovaj period od 31. oktobra treba iskoristi da se jednostavno Tanjug ne ugasi, jer će to ostati, da kažem, upisano generacijama koje dolaze posle nas da smo mi neko ko je ugasio državnu novinsku agenciju. Ovo su stvari koje sam hteo, uvaženi ministre, da vam napomenem. Mislim da ste trebali danas izaći sa presekom šta je sa medijima koji su ranije privatizovani. Pored vas sedi gospodin Mirković koji je bio osnivač ANEM-a i ja moram da pomene Radio-televiziju Čačak, koja je ranije privatizovana. Znate li vi da te televizije, koja je bila jedna od osnivača ANEM-a, jedna od najboljih u Srbiji, posle privatizacije, nažalost, televizije više nema. Da li će se tako desiti sa svim ostalim regionalnim centrima? Moram da pomenem ovde Radio-televiziju Kragujevac, koji je odličan javni servis, Radio-televiziju Šumadija iz Aranđelovca, koja ima tradiciju preko 40 godina, gde smo mi svi koji živimo u Šumadiji navikli da se budimo i da spavamo sa njihovim vestima. Šta će se desiti? Zašto mi u Srbiji ne možemo da imamo regionalne radio-televizije? Ako jedna Austrija ima devet regionalnih javnih servisa, ako jedna Švedska ima 19, Velika Britanija 11, ili već koliko ima, zašto onda Srbija ne može da ima regionalne javne servise, a već od 01. januara 2016. godine mi ćemo imati ponovo uvođenje pretplate? Mislim da bi bilo na pravi način ravnomernije da se taj kolač rasporedi kako na javni servis, tako na pokrajinski javni servis, ali i na regionalne javne centre. Ovo je vrlo važno, jer bojim se, još jednom, da će pre svega građani koji žive u manjim sredinama ostati bez pravovremenih informacija, bez pravovremenih vesti, a naročito iz te, da tako kažem, komunalne infrastrukture koje su ljudima potrebne i to nasušno potrebne. Zbog toga se bojim da ćemo, naročito posle 31. oktobra, imati vrlo malo medija u Srbiji. To što bude privatizovano, a procena koju sam čuo od Agencije za privatizaciju je da će se realno od tih 35 medijskih kuća, koje će biti ponuđene posle 01. jula na prodaju, privatizovati između 15 i 20 najviše. Znači, očekuje nas jedna vrlo teška situacija. Neće mi biti problem da ponovo glasam o ovom zakonu, ali ako mogu da se određene stvari poprave, a tu vas pre svega molim da razmislite oko Tanjuga i pre svega da se zaposlenima u ovim medijskim kućama, koji su uzeli te besplatne Dinkićeve akcije, omogući da može na njih da se prenese, oni koji nisu uzeli socijalni program na njih da se prenesu akcije i da oni mogu upravljati tim medijskim kućama. Jer, ako se to ne desi, uvaženi ministre, 80% ovih medijskih kuća neće postojati posle 01. oktobra 2015. godine. Dakle, ja vam se zahvaljujem. Nova Srbija, naravno, snažno podržava Vladu Republike Srbije i premijera Aleksandra Vučića i mi ćemo podržati u načelu ove predloge zakona, ali vas najiskrenije molim da jednostavno uzmete za ozbiljno ove zamerke i primedbe koje smo uputili i da ćete po njima reagovati. Nadam se da ćemo bar u hodu u narednom periodu nešto od ovoga moći da popravimo. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Izvolite.
Zahvaljujem vam se na vašoj debati. Pretpostavljam da ste podneli i određene amandmane koji će biti razmatrani. Međutim, moram samo da kažem da se mi ovde držimo samo te četiri tačke kojima se menjaju izmene i dopune Zakona o informisanju, a ne generalno, jer zakon je donesen i on predviđa povlačenje države iz vlasničke strukture medija. Što se tiče nečega što je takođe jako bitno u ovom zakonu, a to ste vi spomenuli, to je vlasništvo i vi znate da je u toku upis u registar medija. Rok za upis je 13. avgust i posle toga će potpuno i taj vrlo važan korak medijskih reformi biti definisan. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, uvaženi gosti, koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani, poštovane Nišlije, evo i danas imamo jedan zakon na dnevnom redu koji je po hitnom postupku, jedan zakon čiji je jedini cilj pomeranje rokova i to rokova koje je gospodin ministar 02. avgusta 2014. godine predložio kao krajnji rok kada će se izvršiti privatizacija svih medija kojima je osnivač lokalna samouprava. Mi smo tada govorili prvo o štetnosti tog zakona i tražili smo da se građani Srbije na celoj teritoriji izjednače po pravima i obavezama. Normalno je da pretplata treba da se plaća. Normalno je da treba da postoji javni servis u Republici. Normalno je da postoji Radio-televizija Vojvodina. Vojvodina je autonomna pokrajina, velika teritorija sa svojim specifičnostima, sa svojim kulturološkim i umetničkim nasleđem, sa nacionalnim manjinama i potrebno je da postoji javni servis koji će pokrivati teritoriju Vojvodine i ono što je tim ljudima bitno prezentovati svakoga dana. Normalno je da postoji RTS, kao kapa, kao državna televizija, koji, na svu sreću Beograđana, veći deo svog programa i javnog informisanja bazira na Beogradu, jer Beograd i jeste najveći grad koji ima preko milion i po stanovnika, i treba da postoji, ali nije u redu da Srbija ispod Save i Dunava, gde je polovina teritorije, polovina stanovništva, nema takav javni servis koji se finansira iz pretplate. Do donošenja ovog zakona ta mogućnost je postojala dodatnim plaćanjem iz budžeta lokalnih samouprava, pa sva ona mesta koja će u toku ove godine izgubiti lokalne medije su bila prinuđena da bi informisali svoje građane o dešavanjima na svojoj teritoriji, na teritoriji na kojoj žive i gde ih interesuje šta se dešava, da dodatno plaćaju iz gradskih budžeta. Ovim zakonom se i to pravo ukida. Ostaje mogućnost da se projektnim finansiranjem finansiraju privatni mediji koji će prihvatiti ulogu za informisanje građana na svojoj teritoriji kao javni medijski servis. Tako sam ja razumeo iz zakona i mislim da je to suština ovoga. Ministarstvo je imalo godinu dana vremena da sprovede ovu privatizaciju protiv koje smo se mi borili, protiv koje smo glasali, čak smo i dali predlog izmene zakona, i nije uspelo da to uradi. Do 30. aprila, znači pre donošenja izmene Zakona o privatizaciji, kako sam našao podatak, 60 javnih medijskih servisa lokalnih je podnelo kompletnu dokumentaciju, normalno, pošto je podnošeno u 2014. godini, sa procenom imovine, zaključno sa 31. decembrom 2013. godine, jer se tražila prošla godina da bude kao neki osnov za izračunavanje vrednosti kapitala u tim javnim glasilima. Ministarstvo je iskoristilo promenu Zakona o privatizaciji, iako kažem je on donesen maja meseca, i dalo nalog da se uradi nova procena kapitala sa 31. decembrom 2014. godine i to da urade lokalni javni servisi za nepunih mesec dana. Time su em otvorili dodatni trošak lokalnim samoupravama, tj. lokalnim medijima, a s druge strane, neke televizije iz unutrašnjosti nisu mogle u tom roku da urade tu procenu kapitala i gro njih nije uspelo da preda do zadatog roka, ja mislim da je zadati rok bio 19. ovog meseca, ako se ne varam. Ono što ja imam kao podatak, to je da je 14 medijskih kuća to predalo, a 20 je najavilo. Da li su predate ili ne, to ćemo videti. Onda se otvara problem, o čemu je pričao i kolega Jovanović i kolege pre mene, da ćemo od 1. imati besplatnu podelu akcija, ali te akcije neće dobiti ljudi - radnici tih ustanova, medijskih kuća koji su već dobili akcije Telekoma i ostalih firmi koje su deljene u prošlosti. Po zakonu, višak nepodeljenih akcija, te neraspoređene akcije, a deliće se prema godinama radnog staža, sve nepodeljene akcije ići će Agenciji za privatizaciju, a pošto Zakon kaže da država ne može da bude osnivač medija, znači, te kuće će se ugasiti. Šta ćemo onda dobiti? Dobićemo da lokalne samouprave, naročito one, ponavljam, ispod Save i Dunava neće imati javni medijski servis za svoje teritorije, neće imati mogućnost da obaveštavaju svoje građane o aktuelnostima u svojim sredinama, bez dodatnog projektnog plaćanja koje je samo naznačeno u zakonu. Pitanje je kada će ti projekti biti napisani, kada će biti odobreni, ko će ih odobravati i kako ćemo napraviti kontinuitet informisanja u lokalnim zajednicama projektima. Vi znate da je projekat vremenski ograničen, da se za svaki projekat odvaja određena količina sredstava u budžetu, a mi tražimo, tj. bićemo dužni, da svojim sugrađanima omogućimo kontinuitet u obaveštavanju. Sada to meni stvarno nije bilo jasno. Ja sam pokušao i da razgovaram sa ljudima iz lokalnih medija niških, nikome to nije jasno kako će da izgleda. Verovatno ćete vi dati neku instrukciju lokalnoj samoupravi jer mimo politike i mimo stranaka koje su na vlasti u opoziciji, vrlo je bitno obezbediti kontinuitet informisanja na lokalnoj teritoriji, izuzetno bitno, što ovim zakonom, gospodine ministre, vi ne omogućavate. Još jedared ću uputiti kritiku vama i Ministarstvu na neažurnosti jer ste sami zadali sebi rok od godinu dana da izvršite jedan zadatak koji ste preuzeli, niste ga uradili. Žalite se na lokalne samouprave. Izvinite, gospodine ministre, pa lokalne samouprave su ljudi koje je postavila skupštinska većina identična ovoj u Skupštini. To nisu došli ljudi iz Nemačke da vode lokalne samouprave. Vi hoćete da kažete da, kao ministar, kao vaše Ministarstvo, nemate komunikaciju sa Agencijom, ili nije adekvatna i nemate komunikaciju sa lokalnim samoupravama koje su prirodno podređene Vladi i Ministarstvu. Baš bih voleo da mi kažete koja je to lokalna samouprava odbila da posluša naredbu Vlade i koja je to lokalna samouprava čija je dužnost da poštuje zakon, odbila da ispoštuje zakon. Ako je to tako, hajdemo, ljudi, imamo ministarstvo koje se bavi lokalnim samoupravama da uvedemo red u tu lokalnu samoupravu, jer ako ona ne poštuje naredbe ministarstva, onda znači ne poštuje ni svoje sugrađane i ko zna kako vodi tu lokalnu sredinu i ko zna kako taj narod živi i čime je sve uskraćen od strane lokalne samouprave. Čisto sumnjam da postoji takva lokalna samouprava. Ne verujem da bi se neko usudio od gradonačelnika i predsednika opština da direktno ide protiv Vlade, ma ko bio, taman i da su iz opozicionih stranaka. Znači, politika za politiku, ali zakon mora da se poštuje i oni koji vode lokalne samouprave ili državu apriori su prihvatili da poštuju zakon, makar bio i najgori na svetu. Mislim da smo ovim što radimo prvo doveli u problem lokalne samouprave jer, hajde, država će, kao što reče kolega Jovanović, morati sto miliona da obezbedi u budžetu da bi se isfinansiralo do septembra meseca ove dve kuće. Kako će da obezbede lokalne samouprave, naročito ispod Save i Dunava? Svi gradovi imaju problema sa punjenjem budžeta. Svuda su tanki budžeti. Kako će? Hoće li da rade reprograme? Šta će da rade? Da dižu kredite? Ponavljam, to je trebalo da bude sve gotovo. Zadnji rok nije bio juni mesec 2015. godine, nego kako ste vi nama objašnjavali ovde u sali i na odboru, zadnji rok je juni mesec. Zašto se čekao zadnji rok? Zašto ljudima nije data šansa? Zašto se nije razmislilo o uvođenju regionalnih javnih servisa da izjednačite u pravima i obavezama građane Srbije, da ne govorimo o nacionalnim manjinama koje ispod Save i Dunava neće imati mogućnosti kao što je imaju, recimo, u Vojvodini. Neće imati iste mogućnosti. Imaće, pod uslovom da dodatno plaćaju. Mislim da svi mi narodni poslanici u ovoj sali smo protiv toga, da tražimo da građani Srbije imaju iste obaveze, ali da imaju i ista i prava, bez obzira da li su srpske ili neke druge nacionalnosti i bez obzira na kom delu teritorije Republike Srbije žive. Ovim samo potvrđujete ono što sam pričao pre godinu dana, da pravite građane Srbije na građane prvog i drugog reda, bar što se tiče, da se ogradim, javnog servisa, jer nije isto da li će RTS o Nišu govoriti 15 sekundi u Jutarnjem programu i 15 sekundi u hronici regiona ili će niška televizija celodnevno obaveštavati o dešavanjima u gradu. Tada sam govorio i sada ponavljam, lepo je da znam da li ima vode na Karaburmi, lepo je da znam da li ide šestica tramvaj ili ne ide, ali mene interesuje da li ide autobus između Niša i Niške banje. Mene interesuje da li je hitna pomoć imala intervencije i da li hitna pomoć radi ili ne radi? Šta se dešava? Mene interesuje koje škole ne rade, koje škole rade? Da li postoji neki problem? Mene interesuje sve ono što se tiče lokalne zajednice, a lepo je da znam da li u Novom Sadu je autobus izašao da pruži uslugu građanima i da li tramvaj ide Beogradom. To je lepo da znam ali nije od presudnog značaja za moj grad, verovatno i za vaše sredine odakle vi dolazite. Mislim da slepo izglasavajući zakone, naročito ovako osetljive zakone, pravimo medveđu uslugu u svojim sugrađanima. Opteretićemo gradske budžete. Pitanje – kako će se to, pa i da se dodatno plati ali kako će to projektno da se osmisli da postoji kontinuitet u informisanju? A s druge strane, uskratićemo prava nacionalnih manjina na isti način informisanja i dostupne informacije, kao što imaju nacionalne manjine u Vojvodinu. Obaveštenje koje sam dobio, pošto sam dao Predlog izmene Zakona o medijima i javnom servisu, je da nije precizirano kako će se finansirati. Da ponovim, ja sam predložio za razvoj televizije, uža Srbija, da bude finansirano kao finansiran RTV Vojvodina, 70% od naplaćenih sredstava pretplate ili takse da ide regionalnom javnom servisu, a 30% da ide RTS. Mislim da je to korektno, da je to izjednačavanje u pravima i obavezama građana Srbije. I, još jedno pitanje imam za vas, pošto ja sve vreme govorim da je pretplata u stvari to je taksa, ali građani će pre shvatiti o čemu pričam, ako kažem da je pretplata, ta taksa ima obaveznost naplate. U slučaju da građani ne plate taksu dolazi do prinudne naplate. U mom gradu ljudi već imaju problema sa sudskim izvršiteljima, ne zato što su neodgovorni, ne zato što ne žele da plate svoje obaveze, iz prostog razloga u gradu Nišu 36% ljudi ne radi, 40.000 ljudi u gradu ne radi, to je sa članovima porodica, troje po porodici, to je 120.000, pola grada. Šta ćemo da radimo ako ljudi ne budu mogli da plaćaju tu pretplatu. Da li ste i to predvideli ili će se podnositi zakon koji tretira tu materiju i dolaziti u opasnost građani Niša da gube svoje nepokretnosti, jedino što još imaju, pošto posla nemaju i da kao jedan moj sugrađanin koji je izgubio kuću, da strahuju da će da gube nepokretnosti ako ne budu mogli da plate taksu za tv pretplatu. Kao odgovoran čovek, verujem da ste i o tome razmišljali i očekujem vaš odgovor, jer će ljudi kada se budem vratio u Niš da me pitaju šta je rekao ministar i šta ćemo da radimo ako ne budemo mogli da plaćamo. Za sada vam se zahvaljujem, pa ću u nastavku da se javim ponovo. Hvala.
Reč ima ministar. Izvolite. (Aleksandra Martinović, s mesta: Da li si pitao Borisa Tadića šta misli o tome.)
Izvinjavam se. Moram samo da pojasnim jednu stvar, vi govorite o regionalnim javnim servisima. Znači, zakon je jasno definisao da Srbija ima dva javna servisa. Tako da molim vas da tu preciziramo stvari i da se držimo onoga što je, a mi sada govorimo i izmenama i dopuna zakona. Vi ste bili protiv generalno izlaska države iz vlasničke strukture medija, to je apsolutno vaše pravo, međutim, jednostavno ne bih sada vraćao debatu na nešto što smo imali pre 11 meseci kada su usvojeni medijski zakoni. To je jedan stvar. Druga stvar, moram da vas ispravim, znači, Ministarstvo kulture i informisanja ne sprovodi privatizaciju već to radi Agencija za privatizaciju i Ministarstvo privrede. Takođe, ako ste zabrinuti sa time kako će zbog produžetka roka, što smatram da smo pokazali zaista jednu ozbiljnu dozu i socijalne odgovornosti da damo šansu medijima koji nisu odreagovali onako kako su mogli i jednostavno da završe čitav taj proces, a vi pitate – kako će lokalne samouprave njih finansirati do 31. oktobra, a ne postavljate pitanje kako bi ih finansirali u slučaju da država ne izađe iz vlasničke strukture medija. Takođe, pominjali ste TANJUG i sto miliona koliko je predviđeno. To je onaj krajnji rok do kada mora da se završi taj proces i da prestane finansiranje. Tako da jednostavno i vi ćete siguran sam podneti amandmane i mi ćemo sve te amandmane razmotriti, ali nemojte da vraćamo raspravu na to da li država treba ili ne treba da se povuče iz vlasničke strukture medija.
Recite gospodine Blažiću. Replika? (Branislav Blažić, s mesta: Pa, javio sam se.) Znam ja da ste se vi javili, mislite li da replicirate ili? Molim vas, samo mi recite – replika.
Zahvaljujem. Dakle, gospodine ministre, ja uopšte nisam bio protiv primene zakona da država izađe iz vlasništva medija, ja sam samo govorio da ako se to desi da građani Srbije moraju da imaju ista prava ako imaju iste obaveze plaćanja pretplate to jest takse i da onda treba formirati regionalne javne servise kako bi građani imali isti nivo informisanja sa svoje lokalne teritorije. Kada sam govorio i pitao šta da se radi sa budžetima. Pa, znate, lokalne samouprave i država se finansiraju na osnovu budžeta i budžet se sastoji iz aproprijacija. Pa, na aproprijaciji u niškom budžetu koja se odnosi na nišku televiziju je bilo sredstava samo do juna, tako je i planiran budžet. I, ako ne postoji para u budžetskoj rezervi onda Grad Niš mora da uradi rebalans budžeta da bi mogao da opredeli sredstva za finansiranje do septembra meseca. Tako da sam na to mislio šta da rade lokalne samouprave, a da ne govorim o tome da u svim gradovima, pa verovatno i u Beogradu ima problema sa punjenjem budžeta zbog toga što ljudi nemaju dovoljno para, što je velika nezaposlenost i ljudi prosto ne mogu sve da plate, sve svoje obaveze. Hvala vam.
Reč ima Aleksandar Jugović.
Poštovani ministre, poštovana predsednice parlamenta, kolege i koleginice, u skladu sa zahtevima i standardima EU da se država povuče iz vlasničke strukture u medijima danas se pred poslanicima se nalaze izmene i dopune zakona koji suštinski ne menjaju zakon. Naša poslanička grupa glasala je za zakon, pa će podržati i izmene i dopune istog zakona. Ovde je po sredi pokušaj da se onima koji su olako shvatili pravne norme usvojene u parlamentu da još jedna šansa kako bi pristupili procesu privatizacije. Juče je održana sednica Odbora za kulturu i informisanje i predlog izmene i dopune zakona je podržan. Nijedan poslanik, odnosno član nadležnog odbora nije bio protiv podrške ovim izmenama i dopunama zakona u načelu. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima Vesna Marjanović. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, godinu dana nakon donošenja paketa medijskih zakona koji su pozitivno ocenjeni od strane Evropske komisije i u javnosti prepoznati kao mogućnost da se konačno uredi medijska scena u Srbiji Vlada Republike Srbije i Ministarstvo kulture i informisanja Republike Srbije padaju na prvom ispitu kada je u pitanju implementacija ovog zakona. Nije nikakav tajna da u vreme kada su ovi zakoni donšeni, da se mnogo govorili i u Skupštini i u javnosti o nedostatku ili nedovoljno ostvarenom stepenu medijskih sloboda u Srbiji i tada je kao najsnažniji odgovor Vlade postojalo upravo to da su doneti medijski zakoni i da će oni sada urediti sve one probleme zbog kojih su postojale objektivne primedbe stručne javnosti, građana Srbije, predstavnika opozicije, civilnog društva i tako dalje. Vlada Srbije, kao što je rečeno i Ministarstvu, su samo nekoliko dana pre isteka roka,naprečac odlučili se na pomeranje roka za privatizaciju, dakle roka koji su sami odredili kao realni rok u kome će svoje obaveze da izvrše. Pomeranje roka je takođe urađeno, kao što rekoh, u poslednjem trenutku, bez dovoljno jake argumentacije, bez mogućnosti da se ta stvar raspravi u medijskoj zajednici, u javnosti i ovde u parlamentu. Podsetiću vas da i onda kada su medijski zakoni donošeni prošle godine, da je i tada primedba Evropske komisije bila da zakoni jesu dobri, ali da su doneti u hitnom postupku, to je bila primedba koja je bila vrlo značajna. Sada, godinu dana kasnije, mi ne samo što menjamo zakon, ne samo što Vlada pokazuje da nije bila u stanju da ga implementira na vreme, već ponovo to činimo u hitnom postupku, u poslednjem trenutku i bez dovoljno jakih argumenata. U prilog tome, želela bih da podsetim da je samo nekoliko dana, pre nego što je Vlada donela Predlog ovog zakona po hitnom postupku, je u Medija centru održana jedna rasprava na kojoj je učestvovao i ministar kulture i državni sekretar i predstavnici Medijske zajednice, novinarskih udruženja i to je bilo 18. juna i tada je državni sekretar, citiralo se u agencijama, rekao da nije hteo direktno da se izjasnina koji način će ovaj problem biti rešen. Dakle, to je 18. juni. Gospodin Šubara, koji je bio na čelu, koji je na čelu Agencije za privatizaciju, kaže, citiram – „mediji nisu verovali da će doći do privatizacije, mesecima ih ubeđujemo“. Onda je neko od učesnika rekao, sve ovo vreme se stvarala iluzija da će biti produžen rok za privatizaciju, a odgovor ministra na to je bila, po mom mišljenju, jedna neprimerena arogancija i jedan manir, koji nažalost, u poslednje vreme on pokazuje, to je da su svi drugi krivi kada mu se uputi, čak i dobronamerna kritika. Ja moram da priznam da još nisam čula da je ijedna vlada do sada i ministar kulture, zapravo otvoreno rekao da je bio nemoćan da nametne poštovanje zakona, da je bio nemoćan, ono o čemu je govorio moj kolega, da svoj autoritet i svoje nadležnosti primeni na one koji su dužni da ih poštuju. Tako da, argumentacija za koju su svi drugi krivi, da su krivi lokalni mediji, da su krivi, ne znam, zaposleni u medijima koji su sada mogući predmet privatizacije, zaista ne stoje. Ono što je takođe veoma važno za svaku državu i kada su u pitanju primene zakona, to je da se ovim odlaganjem zapravo ponovo stvara jedan poremećaj u pravnom sistemu i jedna pravna neizvesnost. Po ko zna koji put, reći ću, to se ne dešava samo u mandatu ove Vlade, dešavalo se u mandatima i nekih prethodnih vlada, ali valjda je naš cilj da idemo korak napred, kada je u pitanju implementacija zakona, dakle, po ko zna koji put mi donesemo neki zakon, oni akteri i subjekti u društvu koji su dužni da ih primenjuju i koji ih primene i poštuju zakon, bivaju prevareni. Znači, oni koji su do sada na vreme podneli dokumentaciju i učinili sve ono što je bilo potrebno po zakonu, se sada dovode u neravnopravan položaj, jer je sada data mogućnost drugima koji to nisu učinili da to urade u dodatnom roku. Bilo je reči o troškovima i jedan od kolega je već rekao i ja isto želim to da ponovim, mislim da je potrebno ponoviti, zaista molim i Ministarstvo kulture, a i Vladu, da nam ne šalju više obrazloženja u koja stalno piše da predloženi zakoni neće izazivati troškove građanima i privredi. Kako neće, kada je u pitanju sto miliona dinara iz budžeta? Pri tom, moje pitanje za vas gospodine ministre je, odakle će tih sto miliona biti obezbeđeno, imajući u vidu da, koliko je meni poznato, da je deo budžeta koji je predviđen za ovu svrhu već potrošen u velikoj meri. Dakle, oko 80% tih sredstava je već potrošeno. Hoćete li raditi rebalans? Da li ćete oduzimati, recimo, institucijama kulture neka sredstva da biste ih prebacili na dodatno finansiranje, produžavanje finansiranja medija, ili ćete to obezbediti iz neke budžetske rezerve? I, naravno, dodatno pitanje koje je, čini mi se, takođe već postavljeno, ali je veoma važno, nigde se ne spominje iz kojih sredstava će lokalne samouprave da obezbede sredstva za tu istu namenu. Ono što je takođe važno, mislim da će sigurno biti predmet skrininga koji je verovatno već u toku za naredni izveštaj o napretku, to je pitanje tržišta. Kao što znate, ovi medijski zakoni su doneti u velikoj, dinamičkoj saradnji i harmonizaciji sa propisima EU i sa predstavnicima Evropske komisije. Jedan od glavnih ciljeva donošenja tihi zakona je da se obezbedi konkurencija u oblasti medija. Produžavanjem ovog roka se narušava konkurencija, pre svega, mislim na novinske agencije i na „Tanjug“. Dakle, „Tanjug“ će se i dalje finansirati iz državnog budžeta, dok će ostale agencije i dalje biti same na tržištu i same se snalaziti. Pri tom, želim i ovo da kažem, 86 ili 87 miliona, koliko je opredeljeno za „Tanjug“ u narednih nekoliko meseci, je više nego što sve tri agencije zajedno mogu da ostvare na tržištu u roku od mesec dana. To je veoma važno i mislim da se radi o jednom gušenju medijske konkurencije. Konačno, bilo je reči i o pravima onih koji će biti eventualno u mogućnosti da, ako ne uspe proces privatizacije, da im se ponudi da preuzmu besplatne akcije. Jedno pitanje je već postavljeno. Verovatno ogroman broj građana se upisao za te čuvene Dinkićeve akcije, od kojih pri tom, niko nema ništa. Sada će zbog toga biti uskraćeni za mogućnost da učestvuju u procesu preuzimanje besplatnih akcija. Takođe, vrlo važna stvar, koju treba da znamo, oni koji budu eventualno preuzimali besplatne akcije neće imati mogućnost da im se otpišu dugovi, kao što će to biti slučaj sa onima koji učestvuju u prethodnom procesu privatizacije, dakle ponovo jedna, uslovno rečeno, neravnopravnost. Htela bih da kažem i da podsetim da, prilikom rasprave o donošenju ovog zakona prošle godine, poslanici opozicije su podnosili amandmane. Jedan od amandmana je predviđao duži rok za privatizaciju. Ja želim da pročitam obrazloženje, pošto mislim da je vrlo indikativno i govori o tome koliko je Vlada i koliko su ministarstva pogrešno procenjivali svoje mogućnosti. U tom obrazloženju kaže – zbog dosadašnjih loših iskustava u privatizaciji mediji, predlažemo da u ovaj proces uđe planski obazrivo, a ne stihijski i brzopleto. Zato je neophodno da se uđe tek nakon usvajanja svih neophodnih zakona kojima se reguliše ova oblast, jer će tek onda ona potencijalnim investitorima dati jasnu sliku. Oblast medija je osetljiva i zahteva dodatan oprez. Jedan od argumenata je da je u međuvremenu doneta promena Zakona o privatizaciji, to je bilo krajem maja, to je bilo pre mesec dana. Dakle, nije sagledana i ta mogućnost, tako da argumenti koji su izrečeni da očigledno nema koordinacije između pojedinih sektora u Vladi, ja mislim da ipak stoje. Bilo je reči o nekim protokolima i o jako dugom periodu rasprava između Ministarstva kulture i Ministarstva privrede, odnosno Agencije za privatizaciju, ko je dužan da taj protokol donese? Prema tome, ja vas takođe još jednom molim da zbog nekih vaših nedostataka u radu ne optužujete medije i ne optužujete novinare zbog toga što se ovo danas dešava. Na kraju, ponoviću, nama predstoji novi izveštaj o napretku i svima je poznato, da kada su Zakoni o medijima doneti prošle godine, da je istovremeno rečeno od strane svih evropskih zvaničnika da će se insistirati, insistirati na primeni zakona. I, ponavljam, ovo je prvi dokaz gde se Vlada pokazala nesposobnom upravo u toj oblasti. Takođe, napominjem da smo prošle godine raspravljajući o medijima, od predstavnika skupštinske većine, čuli da mi iz opozicije pričamo neke neistine, jer, eto, reporteri bez granica su nas postavili na neko visoko mesto i neke druge međunarodne organizacije, kredibilne i nezavisno međunarodno i evropsko udruženje novinara. Znamo da je Srbija pala u međuvremenu, za prošlu godinu, dramatično i u izveštaju reportera, a i u izveštaju „Fridom Hausa“ je ostvarila najveći pad, najveći pad od svih zemalja na toj rang listi u 2014. godini. Srbija se, kada su u pitanju medijske slobode, danas definiše kao delimično slobodna, a nalazi se na 80. mestu od ukupno 199 mesta. Demokratska stranka je, naravno, podnela jedan broj amandmana. O njima ćemo naravno tek raspravljati. U njima smo pokušali da na neki način pojačamo i obezbedimo obaveze kupaca kada je u pitanju program, jer mislim da je to od najvećeg mogućeg značaja za ovu transformaciju, za građane. Mislim da je dužnost Ministarstva i nas u Skupštini, da štitimo javni interes i da obezbedimo najbolji mogući kvalitet tih programa. Nije samo cilj da nađemo kupce za medije a danas posle ne interesuje kako će ti mediji da izgledaju. Dakle, amandmani će se ticati i toga, mogućnosti da se preciziraju i prava medija koji su na jezicima nacionalnih manjina. I jedno otvoreno pitanje koje vam je sigurno poznato – šta će se desiti sa Radio Jugoslavijom? To ne mislim samo u smislu ustanove kao takve, nego delatnosti kojom se ona bavi. To je takođe jedna višegodišnja tema. Mislim da bi bila šteta za Srbiju da izgubi mogućnost da emituje program na kratkim talasima i na stranim jezicima.Da li postoji mogućnost da se uradi u ovako kratkom roku, iako mi nije jasno zašto se do sada Vlada nije malo više u to uključila, da se nađe neko rešenje, to ne znam, ali se nadam da ćemo produžavanjem, pošto će rok očigledno biti produžen, da će se neko rešenje naći. Demokratska stranka neće glasati za ovaj zakon. Učestvovaće u raspravi i ponavljam, smatram da je ovo prvi znak da je upravo u najvažnijoj oblasti koja je važna sada za Srbiju, pristupanju EU, da je Vlada pala na ispitu implementacije ovako važnih zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Ivan Tasovac. Izvolite.
Moram da vam kažem da se ne slažem sa time da je ovo prvi ispit implementacije zakona. Skrenuću vam pažnju da ako izuzmemo da su doneta sva podzakonska akta, što je takođe bila izražavana sumnja da će biti donešena, u međuvremenu su sprovedeni i prvi konkursi za projektno sufinansiranje medijskih sadržaja, i to negde u 60 lokalnih samouprava. Mislim da je dovoljno da pročitate poslednje saopštenje koje su potpisali i NUNS i UNS i medijska udruženja kako oni ocenjuju i koliko je to jedan važan pomak. Reći ću vam da je 17. juna završen proces digitalizacije, koji je takođe u zakonu, jednom od tri medijska zakona, to je bio preduslov da bi se sproveo proces digitalizacije. U međuvremenu je izabran i direktor javnog servisa RTS. U toku je upis u registar medija, koji će biti završen do avgusta meseca, koji će jasno pokazati i vlasničku strukturu svih medija u Srbiji. U trenutku kada ste rekli, na neki način, nemoć ministra da sprovede zakone, pretpostavljam da ste mislili na ministra kulture iz 2007. godine jer moje pitanje – zbog čega se odustalo 2007. godine od vrlo važnog segmenta medijskih reformi? Da, mi u ovom trenutku kasnimo i mi ćemo zakasniti sa ovim četiri meseca, ali nećemo odustati od tog procesa. Hvala.
Hvala. Reč ima Vesna Marjanović.
Hvala gospođo predsednice. Naravno da se moje pitanje nije odnosilo na ministra iz 2007. godine ili bilo koje prethodne godine, pošto to mislim da ne postoji ni u jednom parlamentu sveta da se postavljaju pitanja bivšim ministrima. Pitanje je postavljeno vama. Ja sam sigurna i mogla bih i sama da uputim kritike na određene procese koje smo imali u prošlosti, ali to prosto sada nije tema i govorimo o zakonu, pri tome, želim i to da napomenem, da ste vi ušli u ministarstvo u trenutku kada je prethodna Vlada završila donošenje medijske strategije. Ona je i dan danas osnov svega onoga što danas radimo. Prema tome, neki kontinuitet je tu postojao, to je jedan deo priče, a drugi deo priče je da ne zanemarimo činjenicu da ste vi ovaj zakon doneli, vi dali taj rok i vi taj rok niste ispunili i to je prosto činjenica. Moje pitanje za vas je, šta nama garantuje da ćete vi ispuniti i ovaj rok koji ste sada dali jer on je dosta kratak, četiri meseca i šta će biti sa rokovima nekim drugim koji postoje u zakonu? Recimo, uvođenje takse koja je spomenuta maločas. Čuli smo da je određen iznos, ali mi još uvek nemamo garanciju da je Javni servis spreman da pređe na naplatu za to. Prosto, to su pitanja za vas, a sigurna sam da će biti i drugih pitanja i budite uvereni da ćemo vrlo sada zbog ovoga što se danas desilo, pratiti precizno koji su svi rokovi i koja obećanja data u tim zakonima i pozivaćemo Vladu zbog toga na odgovornost. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar. Izvolite.
Samo moram da preciziram. Dakle, nije tačno, rekli ste - tačno određena cena takse. Nije tačno određena cena takse, ona je definisana zakonom da može biti do 500 dinara. Ako kažete da smo, znači nismo ispoštovali rok, samo zamislite situaciju u kojoj da smo ispoštovali ovaj rok i zato što oni koji su bili odgovorna lica u lokalnim medijima jer i po prethodnom Zakonu o privatizaciji i po ovom zakonu, odgovorna lica u medijima su dužna da pokrenu proces privatizacije i da je zahvaljujući nečijoj neodgovornosti, da je toliki broj ljudi koji radi u tim medijima ostao bez mogućnosti da dobije novog vlasnika, a samim tim i da nastavi da radi. Mi smo našli ovde jednostavno rešenje kojim, ja opet kažem, u pitanju je maksimum do četiri meseca da se produži ovaj proces.
Reč ima Miletić Mihajlović.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, saradnici ministra, dame i gospodo narodni poslanici, danas govorimo o izmenama i dopunama Zakona o informisanju i medijima. Podsećam da je Narodna skupština novi zakon o informisanju i medijima usvojila 2014. godine, tačnije u avgustu 2014. godine, tako da danas ovim izmenama imamo nekoliko članova koji će biti u funkciji prevazilaženja određenih neusklađenosti, upodobljavanja sa Zakonom o privatizaciji i omogućavanja pojedinim sredinama da ono što je trebalo da urade, urade za naredna četiri meseca. Ovim Zakonom, mislim na Zakon o informisanju i medijima, država je iskazala svoje strateško opredeljenje da se promeni vlasnička struktura, pre svega izlaskom države iz medija naravno i lokalnih samouprava, počev od autonomne pokrajine i preko gradova i opština. Ovakvo zakonsko rešenje rezultat je našeg opredeljenja da postanemo deo evropske porodice naroda. Dakle, naš cilj je pridruživanje EU. Podsećam, za evropski put Srbija se opredelila još 2004. godine donošenjem Rezolucije o pridruživanju EU. Dakle, ako nam je cilj ulazak u EU, onda moramo da idemo ovim putem u reformisanju i ovih zakona koji se tiču informisanja i medija. Moramo slediti standarde Evrope u ovoj oblasti. U vezi sa tim, jedan od ciljeva koji na tom putu moramo da ostvarimo jeste i obezbeđivanje potpune nezavisnosti medija, što se ostvaruje, pre svega, izlaskom države iz vlasništva nad medijima i to je jedan od zahteva koji se mora ispuniti. Naš aktivni odnos, mislim pre svega na Narodnu skupštinu prema procesu pridruživanja, proizilazi iz Rezolucije o ulozi Narodne skupštine i načelima u pregovorima o pristupanju Republike Srbije EU, donetoj 2013. godine i ovim dokumentom smo se obavezali na usklađivanje nacionalnog zakonodavstva sa pravnim tekovinama EU. Ovim zakonom imamo usklađivanje sa zakonom o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, kojim su utvrđeni novi rokovi za dovršetak privatizacije svih do sada neprivatizovanih preduzeća, odnosno preduzeća u restrukturiranju, čiji je većinski ili delom vlasnik država, odnosno lokalna samouprava. Podsećam da smo 28. maja ove godine doneli Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, koji nalaže da su svi subjekti privatizacije dužni da izvrše popis i procenu fer tržišne vrednosti, celokupne imovine, obaveza i kapitala sa stanjem na dan 31. decembar poslednje poslovne godine, a to je 2014. godina, i da to dostave Agenciji za privatizaciju u roku od 30 dana od dana dostavljanja zahteva Agencije. Dakle, i ovde raskorak koji postoji između ova dva zakona, ovim izmenama i dopunama se rešava. Novi rok za privatizaciju je dat ovde u ovim izmenama i dopunama. On je 31. oktobar 2015. godine, ali pod uslovom da ovaj rok može da bude u funkciji daljeg procesa privatizacije za one medije koji su pokrenuli postupak privatizacije, odnosno gde je objavljen javni poziv za prodaju kapitala. U suprotnom, ako to nije urađeno, odnosno neće biti završeno do 1. jula ove godine, onda se postupak privatizacije obustavlja i završava se deljenjem akcija bez naknade zaposlenima u preduzećima koja se bave ovom oblašću. Važno je podsetiti se i na to da se zakonom preciziraju obaveze kupca kapitala da obezbedi kontinuitet medijskih sadržaja u određenom vremenskom periodu. Ali, ovde ću reći da valja razmišljati u pravcu obezbeđenja možda dužeg roka u kome kupac kapitala ima obavezu da održi kontinuitet medijskih sadržaja. Takođe, bilo bi, po nama iz poslaničke grupe SPS, potrebno sagledati mogućnost da se i javnoj ustanovi Međunarodni radio Srbija, tj. Savezna javna ustanova Radio-Jugoslavija, da se obezbede isti rokovi za završetak privatizacije, kao i za sve druge medije, imajući u vidu da je predlagač zakona dao rok ovoj ustanovi samo do 31. jula, a svim ostalim medijima do 31. oktobra ove godine. Dakle, i ovde imamo iste probleme kao i kod drugih medijskih kuća ili preduzeća u procesu privatizacije, te ne bi valjalo napraviti razliku i diskriminisati ovu ustanovu. Mi smo u tom smislu i podneli kao poslanička grupa jedan amandman koji je u funkciji izjednačavanja položaja svih subjekata koji se privatizuju u ovoj oblasti, što podrazumeva i dovođenje i Savezne javne ustanove Radio-Jugoslavije u istu situaciju, u isti položaj. Dakle, potpun prelazak našeg društva na tržišnu privredu podrazumeva i tržište u oblasti medija, u oblasti proizvodnje medijskih sadržaja. Dakle, moraće medijske kuće da izađu na tržište, kao i u svim ostalim privrednim granama. Ali, naravno, ne treba gledati sve crno, uzimajući u obzir da postoji i dalja mogućnost, i to ovaj zakon dozvoljava, da se finansiranje informisanja i medija može ostvarivati iz javnih prihoda preko projektnog finansiranja. Drugo je pitanje što takav način finansiranja u prošlosti nije bio prisutan, pa se nismo ni navikli na takav način, što, naravno, ovim načinom pretpostavlja se jedno novo zalaganje, jedna nova konkurencija i dostizanje jednog boljeg kvaliteta u oblasti informisanja ako se želi da se dođe do ovakvih sredstava iz budžeta kao izvora finansiranja. Međutim, moram da istaknem da ako govorimo o današnjem kvalitetu medija, za mnoge medije bi se moglo reći da ne odgovaraju svojoj izvornoj funkciji, a to je realno informisanje i primereni sadržaj. Mnogi mediji u želji za brzom zaradom pribegavaju senzacionalizmu, skandaloznim neprimerenim sadržajima, kojima se veoma često urušava ugled i pojedinaca i javnih ličnosti, porodice, posebno ugled državnih institucija, države u celini, pa i samog našeg društva, što zaista nije poželjno. O tome bi mnogim mehanizmima valjalo povesti računa. Dakle, sve je više tzv. žute štampe ili tabloida, koji ne prenose izvorno informaciju koja je proverena, informaciju koja se sučeljava sa više strana ili kojom se kontaktira i subjekt koji je na tapetu kada se o njemu informiše, već se informacije oblikuju, prilagođavaju interesu grupa i nekih pojedinaca ili određenih centara moći. Naravno, to nije generalna ocena i, na sreću, imamo pravih i dobrih primera u svetu medija koji daju nadu da kvalitet mora da pobedi i da mora da osvoji tržište. Mi smo zahvalni takvim medijima, mi iz poslaničke grupe SPS, što nisu podlegli šundu, neukusu i neistini. Tržište na polju medija u oblasti informisanja ne može da se osvaja senzacionalizmom, skandalima i neistinama, već jednim drugim objektivnim pristupom u ovoj oblasti i kvalitetom. Što se tiče nas socijalista, mi smo od 2000. godine, iako smo u to vreme bili opozicija, bili uz medije. Zašto smo od 2000. godine bili uz medije? Mi smo iz 90-ih godina i te kako izvukli mnogo pouka. Znači, iz vremena kada je država praktično bila vlasnik dobrog dela medija i naravno te greške iz tog vremena nećemo sigurno ponoviti. Zato smo imali svoj jasan stav o slobodi medija i kada smo bili deo vladajuće koalicije, kada je usvojen tzv. Dinkićev zakon o informisanju 2009. godine. Mi nismo podržali ovaj zakon, iako smo bili deo vladajuće koalicije, jer nismo bili za rešenja koja su tada ponuđena, jer je njima ograničavana sloboda medija. Da podsetim tada je predlagano zakonsko rešenje po kome bi mediji bili zatvarani ukoliko su 90 dana u blokadi računa, a znamo koja je kriza bila u to vreme. Zatim, bio je predviđen i obavezan depozit za osnivanja medija koji nije bio baš tako mali. Takođe, bilo je puno problema u onome što je bilo objavljivanje određenih tekstova koji su vrlo lako mogli da dođu na udar vlasti, odnosno tadašnjih zakonskih rešenja. Celokupna stručna i šira javnost taj zakon je okarakterisala kao uvođenje medijskog mraka. Dakle, ovaj zakon iz 2009. godine predstavljao je potpunu kontrolu medija od strane države. Mi smo zapravo prošle godine, kao poslanička grupa SPS, naravno, sa našim koalicionim partnerima, dakle, vladajuća većina, učinili da ispravimo te greške i takav zakon koji nije bio dobar. Danas kada uz velike napore krčimo put ka EU dužni smo da bez oklevanja upodobimo zakonodavstvo sa EU i u sferi informisanja, takođe. Naravno, nezavisnost medija, činom izlaska države iz vlasničke strukture ili izlaska AP, odnosno nižih jedinica lokalne samouprave, dakle, nezavisnost time nije definitivna. Postoje još brojni centri moći koji će još dugo kontrolisati medije. Stojimo kao poslanička grupa SPS na stanovištu da donošenje jednog zakona, a i Zakona o informisanju i medijima, ovakav kakav jeste, nije ono što treba da bude krajnji rezultat. Kroz mnogo aktivnosti, kroz politiku, kroz razna postupanja, kroz razne prateće aktivnosti, kroz mnoge mehanizme, moramo da stvorimo jedan mnogo bolji ambijent u kome će tržište iznedriti objektivno informisanje, a ne informisanje koje se kupuje i koje se naručuje. Podsetiću da je pravo građana na istinito informisanje ustavno pravo. Dakle, to je ustavna kategorija. Cilj je istinito i objektivno i blagovremeno informisanje. Građani moraju biti pošteđeni neistine i neukusa koji neki mediji plasiraju, pravdajući se zaradom, ali ovo pitanje nije samo stvar zakona, već je to pitanje radiodifuzno telo, za programske savete, kao i za savest onih koji bez imalo respekta prema inteligenciji naroda javnost zasipaju nedopustivim i neprimerenim sadržajima i neistinama. U svakom slučaju, danas, iako sam u ime poslaničke grupe SPS pričao u širem kontekstu, smatramo da ono što je predmet današnjih izmena i dopuna jeste u funkciji završavanja ovog procesa kojim će se država i lokalne samouprave izuzeti iz vlasničke strukture informativnih kuća, medijskih kuća, što je jedna od pretpostavki za ono što je krajnji cilj, a to je nezavisnost i objektivnost medija. O Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara govoriće naš narodni poslanik, gospodin Srđan Dragojević, tako da se ne bih zadržavao na tome. Još jedanput konstatujem da će poslanička grupa SPS-a glasati za oba zakona. Zahvaljujem.
Prelazimo na listu. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Hvala, predsedavajuća. Gospodine ministre, vi ste ispunili u zadatom roku ono što je premijer Vučić najavio u svom ekspozeu, a to je da će se usvojiti set medijskih zakona. Današnja sednica kojom se traži pomeranje roka za privatizaciju preostalih medija ima svoje puno opravdanje. Mi smo, kao poslanička grupa, podržali set medijskih zakona i Zakon o javnom informisanju, ali sam u ime naše poslaničke grupe izrazio bojazan da će se desiti ono što se danas dešava i da nešto što je po našem mišljenju bila dobra namera, rezultat je ispao loš i da će se možda promeniti. Naime, reč je uopšte o privatizaciji, ne samo o privatizaciji medija. Mi smo jedna od retkih poslaničkih grupa koje je smatrala, što se tiče privatizacije medija, zbog osetljivosti teme, zbog specifične medijske scene, zbog teške ekonomske situacije i svega ostalog, u skladu i sa preporukama Evropske komisije, da treba prići vrlo pažljivo, smisleno i da krajnji cilj treba da bude poboljšanje medijske scene, odnosno opstanak što više kvalitetnih medija. Nažalost, kao i opšta privatizacija u Srbiji, nešto za šta smo se mi zalagali, kao predstavnici opozicije 90-ih godina, obećavajući građanima Srbije da će im sa privatizacijom biti bolje, da će ekonomsko stanje biti bolje, da će život pojedinca biti bolji, ne našom krivicom, privatizacija je obavljana uglavnom na kriminalan način, i to je odgovornost svih vlada posle 2000. godine. Danas kada slušam istaknute predstavnike tih vlada, kada kritikuju ovaj zakon, znači, svi mogu o tome da pričaju na loš način, izuzev njih. Nažalost, ostalo je malo medija za privatizaciju i moja bojazan je ona koju sam istakao kada je donošen ovaj zakon u avgustu prošle godine da će većina tih medija biti pogašeno. Ono što je bila težnja i namera svih nas, da građani imaju bolje informisanje, da ih to manje košta, da država izađe iz vlasničke sturkture medija. Mislim da će taj krajnji cilj, koji i vi sigurno želite da postignete, u to ja nikada ne sumnjam, da će izostati. Ko će se svemu tome obradovati? Neće se obradovati ni građani, ni narodni poslanici, ni Brisel. Meni je i to sam zaista često puta isticao, da iz tog različitog spektra evropskih rešenja, naši političari posle 2000. godine najčešće, često, to ne kažem da je slučaj sa vama, ali često su zbog zaista nekih krajnje lukativnih razloga uzimali najgora evropska rešenja, neprimerena našim uslovima, što je dovelo do katastrofalne privatizacije i sada nas građani, mi smo devedesetih rizikovali živote zarad reformi i približavanje EU i boljeg života u svim našim segmentima, sada nas građani pitaju, a najmanje smo odgovorni za to, jeste li vi tražili privatizaciju, eto vidite kakve su posledice privatizacije. Naprosto, mi smo mislili da treba doneti poseban zakon o privatizaciji medija, da su mediji kupovani kao krompiri na pijaci, da su kupovani najčešće od ljudi koji, ili nemaju iskustvo u radu sa medijima ili nemaju ideju šta će sa tim medijima uraditi. Ono što je dobro sada u ovim izmenama, što vi nalažete obaveze kupcu da u roku, da se mogu odrediti specifične mere koje mogu trajati i do pet godina, ja mislim da taj rok može da bude i duži, zašto bi samo nalagali specifične mere, određene mere koje bi trajale pet godina. Zatim, dobro je što predviđate kontinuitet u proizvodnji medijskih sadržaja za elektronske medije, obavezu održavanja programskog sadržaja koji je bio 12 meseci pre stupanja na snagu ovog Zakona. To je sve u duhu sa oni što je pričala naša poslanička grupa, upravo da ne bi neki kriminalac kupio medij, prestao da se bavi tom delatnošću, da ne poštuje uređivačku politiku, da kupi za male pare, proda opremu, imovinu, zemljište, objekte za velike pare i kaže kako sam prevario državu, uz blagoslov države.Pa, nama je od takvih pojava više muka, jer mi sa tim nemamo ništa. Ko je odgovoran za uređenje ove oblasti, pre svega države? Zatim, dobro je što predviđate kontinuitet u održavanju medijskih sadržaja kod štampanih medija, održavanju uređivačke koncepcije koja je bila 12 meseci pre stupanja na snagu ovog zakona, što se to kontroliše od Agencije za privatizaciju, što to radi veštak odgovarajuće struke, uz saradnju sa nadležnim regulatornim telom. E, sada ministre, nama je do sada izostala analiza onoga za šta vi niste sigurno odgovorni. To je, kakvi su efekti dosadašnje privatizacije medija? Zaključak svih je katastrofalan. Kakvi će biti efekti nastavka, odnosno istog pristupa privatizacije medija? Plašim se da će biti loša. Mi danas nemamo mnoge, znači i tv stanice, štampane medije sa dugom tradicijom, poput „Kragujevačke svetlosti“, „Ibarskih novosti“, neizvesna je sudbina recimo najstarijeg nedeljnika u Srbiji „Pančevca“. Kada je donošen ovaj Zakon, ja sam bio jedan od retkih poslanika koji je smatrao da ne treba dati prednost investitorima koji bi, eventualno kupili medij, nego zašto paralelno, ako recimo zaposleni imaju mogućnost i žele da osnuju neki svoj konzorcijum da privatizuju medij, zašto se to njima ne odobri? Zašto nemaju zaposleni u startu iste mogućnosti da ili oni kupe ili da kupi investitor, nego ovako ćemo ono što neće želeti neko da kupi, što očigledno nije profitabilno, prepustiti zaposlenima. Znate šta kažu zaposleni u medijima? I to je ono što je život. Kažu - mi bi mogli verovatno godinu dana sami da finansiramo taj medij, uz uslov da prodamo stanove i kuće i posle toga da ostanemo na ulici, a mediji da se ugase. Naprosto tržište u Srbiji je takvo. Sada, građani imaju utisak da izlaskom iz privatizacije medija to građane neće koštati. To uopšte nije tačno. Građani će i dalje finansirati medije, ili kroz budžet, ili kroz projektno finansiranje, kroz ono što odvajaju u lokalnu samoupravu, a mediji će se finansirati iz komercionalnih…
Hvala, vreme vam je isteklo.
Završavam. Kažem, ovo su pitanja o kojima ćemo pričati i u amandmanima, da bi svi zajednički došli do nekog rešenja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Naravno da država treba da izađe iz medija i takav zakon je donet. To je dobar stav i tu nema nikakve dileme. Postoje drugi načini da građani Srbije budu informisani na valjan način i to ne zavisi od vlasništva nad medijima, nego zavisi od ukupne politike, od ukupnog stanja u jednoj državi. Sadašnje stanje je neodrživo iz puno razloga. Za to mnogi snose krivicu, ali nije vreme da ih sve navodim, pošto bi trajalo duže od pet minuta, koliko imam vremena. Ovo pomeranje rokova, odnosno donošenje novog zakona kojim menjamo ove rokove je dokaz samo jedne stvari, a to je neefikasnost rada Vlade. Da li je to krivica vašeg Ministarstva ili je to krivica Ministarstva za privatizaciju koje sprovodovi tu privatizaciju preko Agencije, to je potpuno nevažno. Važno je da se pomeraju rokovi bez bilo kakvog osnovanog razloga. Lokalne samouprave su krive, zašto niste stavili u zakon da lokalne samouprave snose posledice ako do 1. juna ne ispune svoj deo posla? Krivi su ljudi iz medija, što niste stavili u zakon kazne za to ako neko ne učini svoj deo posla do tog datuma? Ne možemo sada da se vadimo na lokalne samouprave koje su inače u većini, tamo su na vlasti iste one političke snage koje vode vašu Vladu. Prema tome, to nema nikakvog smisla. Problem je kako nastaviti finansiranje tih medija do kraja oktobra? Nije samo pitanje koliko je to para, nego je pitanje da u budžetima nema para za tu stavku. Znači da su nužni rebalansi budžeta inače će biti nenamensko trošenje sredstava, što je krivično delo. Ovo produženje je samo produžetak agonije tih jadnih ljudi koji su najmanje krivi za bilo šta ili uopšte nisu krivi. To su ljudi koji rade u tim medijima, posebno oni koji tamo stvarno rade, pošto i tamo kao i u celom javnom sektoru ima puno ljudi koji su dovedeni. Kategorija dovedenih. Nažalost i u medijima i u kulturi su dovedeni oni najgori. Bilo je jedno vreme – nije ni zašta, hajde da ga stavim da bude u marketingu nekog pozorišta, koje se inače finansira 100% iz budžeta ili u marketingu neke televizije koja se finansira 100% iz budžeta. To je stanje. To mora da se prekine. Zato NS neće glasati za ovaj predlog zakona. Naravno da će on biti usvojen većinom koja ne mora da bude odgovorna po svojoj odluci, a morala bi da bude odgovorna. Pritiska na medije neće biti završen privatizacijom javnih medija. Postoji pritisak na privatne medije koji je dvostruk. Ili je pritisak u pravom smislu te reči na ivici toga da nekom stoji cev uperena u glavu, a postoji i ovaj blaži deo, to je recimo opraštanje poreza. Onda taj medij postane Vladin medij ili oprost saobraćajnih prekršaja, oprost krivičnih dela, oprost saobraćajnih prekršaja sa smrtnim posledicama, ambasadorska mesta, mesta u istražnim organima Vlade Srbije gde se ljudi koji su bili, koji su i dan danas, ako se ne varam direktori ili urednici medija, bave istragama ubistva novinara, što je apsolutno jedan non sens, bez obzira na dobre namere, bez obzira na ličnu posvećenost. Istrage treba da rade, ubistva novinara treba da rade nadležni organi ili da ukinemo te organe pa da pravimo ad hok komisije koje će da istražuju sve. Ako ne možete da sprovedete jedan zakon, onda postoji samo jedan lek, ili da kažete ko vas je sprečio da to uradite, jer je Vlada izvršna vlast, znači mora da izvrši zakon koji mi donosimo. Ili kažete – taj me je sprečio ili ti su me sprečili i podnesite ostavku. Otvara se i pitanje šta je sa privatizacijom 500 i nešto preduzeća koja imaju isti rok, 1. jul? Da li će i oni dobiti popust? Da li će i njima biti produžena agonija ili neće? Nadam se da neće biti pomeren taj rok. Generalno, još jednom ponavljam, glasaćemo protiv. Ovakav predlog zakona je dokaz neorganizovanosti i nesposobnosti Vlade. Pritisci na medije moraju da prestanu, bilo ko da je vlasnik njih.
Reč ima ministar Tasovac.
Spomenuli ste jednu vrlo važnu temu, a to je tema bezbednosti novinara i podsetiću vas na skup koji je bio ovde u martu mesecu. To je bila OEBS Konferencija je u potpunosti bila posvećena toj temi, na kojoj je učestvovala i Dunja Mijatović i koja je bila organizovana u saradnji između Ministarstva kulture i informisanja i Ministarstva spoljnih poslova i OEBS. Tako da to jeste jedna zaista važna tema. Što se tiče samog roka koji je sada došao, do pomeranja mislim da je daleko važnije što smo dali još jednu šansu i što te medijske reforme nisu zaustavljene kao što je bio slučaj u prošlosti.
Zahvaljujem gospodine ministre. Gospodine Živkoviću? (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Pa, evo, imate pravo na repliku, ali u izlaganju gospodine ministra nisam čuo ni jednu stvar koja bi mogla da vam omogući repliku. Izvolite.
Ako niste čuli ništa, onda nemojte da mi date repliku. Svako normalan je čuo. Svako ko hoće da radi svoj posao u ovoj sali bilo kao poslanik, bilo kao neko ko sedi sa te strane je mogao da čuje razloge. Znači, nemate potrebe da budete dobri prema meni nego samo radite svoj posao. Ja mislim da apsolutno …
Gospodine Živkoviću.
… i kada hoćete da diskutujete sa poslanicima sedite na svoje mesto i onda se prijavite za reč.
Gospodine Živkoviću, ja kao predsedavajući imam obavezu i pravo da vas pitam zašto smatrate, ako ja ne smatram da imate pravo na repliku, da imate pravo na repliku i vaše je bilo samo da kažete zbog koje rečenice vi smatrate da imate pravo na repliku. Gospodin ministar vas nije pomenuo. Nije pomenuo vaše ime i prezime. Nije pomenuo vašu stranku. Nije pomenuo ništa što bi vama omogućilo pravo na repliku. I pored toga sam rekao – u redu, evo imate pravo na repliku i vi sada polemišete sa mnom. Mislim, ne znam zbog čega. Sada vas molim da u prvoj rečenici kažete koja je to rečenica vama omogućila pravo na repliku. Izvolite.
Ne pada mi na pamet da vama objašnjavam kako da radite svoj posao.
Zahvaljujem se gospodine Živkoviću. Onda nemate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, kada o slobodi medija priča bivši premijer koji je kao kandidat za novog premijera u predizbornoj kampanji iscepao jedne novine onda treba da se zapitamo – šta nije u redu sa ovom Skupštinom? Ima onaj narodni izraz koji više ne glasi kako je glasio, kaže – iscepaće ga kao Živković novine. Dakle, taj izraz je nešto drugačije glasio, ali s obzirom da je neko u izbornoj kampanji, kada je najosetljiviji period i za medije i za birače i za izborne liste, našao za shodno da iscepa jedno javno glasilo koje je registrovano po Zakonu o štampi i koje je možda prekršilo neki bon ton, ali postoje sudovi na kojima se to dokazuje, ali se nikako u izbornoj kampanji ne dokazuje sloboda medija time što ćete jedan od štampanih medija javno iscepati pred kamerama i pred drugim medijima i tako pokazati na delu svoje zalaganje za nezavisno, objektivno, blagovremeno, raznovrsno informisanje, pa i ono, a ja sam to na svojoj koži osetio, koje je ponekad zlonamerno, složiću se, iznosi neke činjenice, polučinjenice ili čak i neistine o vama. Dakle, i u takvim situacijama ukoliko želite da budete premijer, ukoliko ste već bili premijer, morate voditi računa o slobodi štampe, pa i o toj vrsti slobode da o vama kažu i nešto loše, a ukoliko su to rekli a nije istinito, postoje sudovi na kojima vi to dokazujete i imate pravo na odgovarajuću moralnu, ali i materijalnu satisfakciju. Nije uputno da neko ko je bio premijer, ko se ponovo kandidovao za premijera, koji je bio na izbornoj listi jedne stranke bivšeg režima, u izbornoj kampanji potegne slobodu štampe tako što slobodno iscepa jedne od dnevnih novina. Nezavisni mediji su preduslov za istinsko demokratsko društvo i tu se slažemo. Neko govori o produžetku agonije zbog ova četiri meseca u kojima će ili do privatizacije medija doći do izlaska države iz medija ili će zaposleni u tim medijima dobiti deo svog vlasništva, odnosno dobiti akcije i postati vlasnici medija u kojima su zaposleni. Nije u redu kada je neko imao 12 godina, a boga mi negde i 15 godina su imali vremena da urade ono što nisu uradili i sada neko ko 12 godina nije radio to, smeta mu produžetak roka od četiri meseca kada se nedvosmisleno događa sledeće – da će ukoliko ne dođe do kupovine, privatizacije medija vlasnici biti sami zaposleni. Verujem da veće slobode ne može da bude i slažem se da su se mnogi od medija ponašali, a posebno u prethodnom periodu, poput ogledalceta vladajućih struktura u tim lokalnim samoupravama ili ukoliko je kontrolor bila država i ulepšavali su lice onih stranaka, onih političkih faktora koji su vladali na toj teritoriji i koji su imali osnivačka prava nad tim medijima i onda je dobro što država konačno izlazi iz tih medija i najverovatnije da to nije samo zahtev nekih od naših poslanika ovde, već da je to zahtev otprilike i EU da se država povuče iz medija i da na takav način oslobodimo, makar delimično, prostor za objektivno, istinito i blagovremeno informisanje. Takođe, na medije utiču i oglašivači. Privatizacija divlja i predatorska koja je izvršena je omogućila da samo određena privredna lica i određeni privredni subjekti mogu da budu i mogu da se oglašavaju s obzirom da drugi nemaju novca. Uglavnom se oni oglašavaju na svim medijima i onda kada dobijete spoj političara i njihovih prijatelja tajkuna, koji se oglašavaju na medijima, i onda kada u medijima direktori i urednici kažu ili dobiju informaciju da se više neko neće oglašavati ukoliko budu loše pričali o njihovim političkim prijateljima i ukoliko imate spoj političkog pritiska kroz osnivačka prava i ukoliko imate ekonomski pritisak oglašivača na taj medij nije ni čudo što se na takav način bitno utiče na političke okolnosti i političke prilike u zemlji i u lokalnim samoupravama i na takav način i profilišu političke stranke, političke snage. Samim tim se na određeni način kreiraju i rezultati izbora. Ovim izmenama i dopunama o kojima danas raspravljamo država će se konačno posle četiri meseca, odnosno lokalne samouprave povući iz tih medija. Oni će biti u privatnom vlasništvu i pripašće onima koji su zaposleni u tim medijima i na takav način ćemo konačno skinuti sa sebe taj balans, taj teret da se kroz politiku bitno utiče na uređivačku politiku u medijima. Ja kao neka žrtva medijskih pritisaka mogu da pričam da me je 90-tih godina Javni servis izopštio čak i iz Narodne skupštine tako što je moj ton bio prekriven tonom spikera, pa kada god se javim za reč onda bude – poštovani gledaoci, vi koji ste se kasnije uključili u program itd, svaki moj govor se prekrivao govorom spikera. Siguran sam u to da sam bio jedna od najvećih žrtava tih medijskih pritisaka. S obzirom da moja Narodna seljačka stranka nikada nije bila u izvršnoj vlasti, nikada nije imala pozamašna sredstva, često a i dan danas budem predmet svakojakih pritisaka, pa ponekad i nekih neistina, ali mi ne pada na pamet da zbog toga uhvatim i iscepam neke novine. Danas stranke bivšeg režima najviše pričaju o cenzuri. U štampi i elektronskim medijima možete čitati, a i slušati o tome kako u Srbiji cenzure ima. Ako u Srbiji cenzure ima, kako to da se onda o njoj priča i piše u medijima? Ako je ima, onda se o njoj ne bi moglo ni čuti ni pričati u medijima zato što ako cenzure ima, onda nema medija koji to sme da objavi. Samim tim, mogu odgovorno da tvrdim da cenzure nema. Možda postoje jedan ili dva medija, jedan štampani i jedan elektronski, koji su možda malo više naklonjeni Vladi, ali postoji i na, reći ću, desetine medija koje su naklonjeni i protiv Vlade. Dakle, ne treba previše dokazivati i ne znam da se u bliskoj prošlosti ili bilo kada desilo da za generalnog direktora Nacionalnog javnog servisa izaberete osobu koja je nedvosmisleno naklonjena opozicionim snagama, čak snagama koje se nisu ni plasirale u ovaj parlament. Treba li još neki veći dokaz o tome da je ova vlast, ja neću reći da je sasvim demokratska, ali da u toj demokratskoj proceduri u slobodi medija otišla najdalje od svih Vlada i svih vlasti koje su vladale od 2000. godine, pa do danas? Da budem iskren, da sam ja bio premijer i da sam se ja malo više pitao i da sam učestvovao u Vladi Srbije, takvu neku činjenicu ne bih dozvolio, bez obzira što sam demokratski opredeljen, ali to pokazuje da je Vlada čak ispred nas narodnih poslanika, da je rešila da Nacionalni javni servis da pod kontrolu, odnosno da generalni direktor tog servisa, onaj ko će uticati bitno na uređivačku politiku, da to bude osoba koja je najmanje naklonjena bila i koja je najmanje naklonjena i sada strankama koje u ovom trenutku čine vlast u Republici Srbiji. Kako to izgleda sa druge strane, ja ću vam opisati. Na lokalnoj RTV Inđija, gde stranka bivšeg režima vrši vlast, od 2012. godine kao narodni poslanik, pa do dana današnjeg na toj RTV, na tom mediju imam nula minuta zarez nula sekundi, o časovima i danima ne treba govoriti. Dakle, to je medij isključivo ogledalce koje ulepšava ono lice stranke bivšeg režima. Još nisu čak uspeli da objave da sam izabran 2014. godine, a čini mi se da nisu objavili ni za 2012. godinu da sam izabran kao narodni poslanik i da sam jedini narodni poslanik iz te opštine. Njima to nije bilo dovoljno, da makar objave tu činjenicu i tu informaciju, da je neko na nekim izborima izabran za narodnog poslanika. Pa, kad oni pričaju o cenzuri, dužan sam da ih podsetim na tu činjenicu kako se ponaša stranka bivšeg režima u mojoj opštini, Opštini Inđija, i koliko ona izdvaja vremena svojim političkim protivnicima, pa čak i nosiocima u toj opštini najviših nekih funkcija, dakle nekome ko je ovde narodni poslanik i ko živi i radi na teritoriji te opštine. Usudiću se na kraju svoje diskusije da kažem da postoji kontrola nad medijima u Srbiji, jedan medij je čak vlasništvo „Junajted grup“, vlasnik te „Junajted grupe“ je Dejvid Petreus, šef CIA i bivši komadant vojnih snaga u Avganistanu, dakle, taj medij gde su rado viđeni opozicioni prvaci, to je njihovo pravo da se na tom mediju predstavljaju, ali moje je pravo da kažem ko je osnivač tog medija, tamo vrlo rado odlaze, tamo ih i te kako ima, tamo je otprilike, ako je neko pozvan iz vladajuće strukture, tamo je dva prema jedan ili tri prema jedan u korist opozicije po pitanju gostovanja. Reći ću da na RTS-u, često gledam ove informativne emisije, obično na jednog vladajućeg poslanika, bez obzira što ovde strukturu parlamenta čini preko 200 poslanika vladajućih stranaka, da obavezno na jednog vladajućeg poslanika dolazi jedan, a ponekad i dva opoziciona poslanika, pa je to dokaz više da bar u javnom servisu, tamo gde se država pita, nema nikakve kontrole. Zamerka da jedan ili dva, da jedan štampani, jedan elektronski medij je na strani Vlade, mogu se složiti da iz nekih razloga neki vlasnici medija više simpatišu Vladu, ali takođe vidim da objavljuju informacije o opoziciji, pa u tom listu sam video, koji je navodno naklonjen Vladi, juče sam video izveštaj koji je pozamašniji od izveštaja o bilo kom vladajućem predstavniku, koji je obavestio svoje čitaoce o postavljanju pitanja, maketama, slikama u holu Narodne skupštine Republike Srbije. Reći ću da su mediji pod kontrolom, ali ne Vlade. Većina medija u Srbiji je pod kontrolom onih koji su protiv Vlade Srbije. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Rističeviću. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić, a neka se pripremi narodni poslanik Ljubiša Stojmirović. Izvolite gospodine Đurišiću.
Hvala predsedavajući. Poštovani ministre, pre 11 meseci usvojena su tri medijska zakona kojim je, kako ste vi govorili u raspravi, stvoren okvir za poboljšanje medijske situacije u Srbiji, medijske slike. Danas, 11 meseci kasnije, dolazite sa izmenama i dopunama jednog od tih zakona i naravno da je ovo prilika da se govori o rezultatima tih zakona i kakva je bila njihova implementacija. Slažem se sa ocenom da je Vlada pala na ovom ispitu. Kakva je sadržina ovog zakona? Sadržina zakona je da rok koji ste vi predvideli vašim zakonom i rekli da privatizacija medija treba da se završi do 1. jula, imam stenografske beleške, a ne neke druge, o tome da treba da bude završena do 1. jula 2015. godine, to je za četiri dana, pet dana u odnosu na danas. Zašto to nije? Govorili ste ovde malo o tome, svalivši krivicu na sve druge, osim na sebe. Siguran sam da postoji krivica i kod tih drugih, ali postoji krivica i kod vas, gospodine ministre. Mogli ste da kažete šta vi to sve niste uradili da do ovog roka se završi privatizacija medija. Možda da ste došli i rekli – direktor Agencije Tanjug koji nije završio taj posao u ovom roku i Tanjug nije privatizovan do 1. julaje smenjen, ako ni zbog čega drugog, samo zbog toga. Pre nekoliko meseci ste krenuli, ja tu vidim problem, da tumačite ovaj zakon da u stvari ne mora baš da se završi privatizacija, nego da se podnese zahtev za privatizaciju. Na kraju ste to implementirali u ovaj zakon. Sada kažete – ko do 1. jula ne podnese dokumentaciju za privatizaciju, tu se obustavlja privatizacija i ići će se dalje na modele koji podrazumevaju, između ostalog, i podelu akcija, ponudu da zaposleni preuzmu akcije. Znači – ponuda, oni mogu to i da odbiju ukoliko smatraju da ne mogu da preuzmu vođenje tih medija. Tu postoji jedna problem što je Agencija za privatizaciju protumačila da svi građani koji su u nekom periodu dobili akcije ne mogu sada da dobiju i mi smo amandmanom to probali da rešimo, na član 1, i videćemo da li ćete prihvatiti taj amandman, kako bi se možda nekim medijima produžio život, tako što, bez obzira da li su se zaposleni u njima prijavili za besplatne akcije 2008. godine, da će imati pravo da dobiju i akcije medijskih kuća u kojima danas rade i da nastave njihov život. Želim da govorim malo o medijskoj slici Srbije danas, posle 11 meseci. Danas imamo godišnji izveštaj „Stejt Dipartmenta“ o ljudskim pravima, koji karakteriše stanje u Srbiji, između ostalog, da postoji maltretiranje i pritisci na novinare koji vode autocenzuru, tako sam pročitao na vestima, to je neka agencijska vest. Te, takve slične ocene smo slušali svih ovih meseci, prethodnih 11. Govorila je koleginica o tome kako ste se vi ovde hvalili prošle godine, kada je krenula priča o cenzuri i autocenzuri, kako su nas reporteri bez granica digli 2014. godine u odnosu na 2013. godinu za neka tri mesta. Kada je ove godine došao izveštaj za 2014. godinu i pad najveći, od 13 mesta, vi ste zaćutali, za vas ne postoje reporteri bez granica, ne postoji njihova ocena, to se ne računa. Imamo izjavu šefa Evropske komisije, odnosno predstavnika Evropske komisije u Srbiji, koji danas govori da se medijska strategija u Srbiji nije implementirala i poziva Vladu da implementira medijsku strategiju do kraja. On konstatuje da će ovim promenama zakona, biti produžen rok za privatizaciju za četiri meseca. Šta to konkretno znači, s obzirom da izveštaj Srbije o napretku u evropskim integracijama će biti objavljen negde u oktobru? Tamo će se konstatovati, sasvim sigurno, da medijska strategija nije implementirana do kraja, jer ovaj rok koji vi sada predlažete je 31. oktobar ove godine. Znači, verovatno se neće završiti, s obzirom na efikasnost Vlade koju je pokazala u ovih prethodnih 11 meseci, privatizacija u narednih mesec dana, da bi ta ocena mogla da bude pozitivna. Sasvim je sigurno da će biti negativna, makar u ovom segmentu, a videćemo ocene o cenzuri, o pritiscima na medije, o tome na koji način se vode hajke u medijima u Srbiji. Siguran sam da će i ta ocena biti negativna, a vi ćete pokušati da je sakrijete negde i da se o tome ne priča, ali mi ćemo ovde pričati. Jedna od stvari koju je zakon predvideo je registar. Vi ste govorili, između ostalog, da je taj registar morao po zakonu da se ustanovi do 13. februara, a onda šest meseci do 13. avgusta da se on napuni. Evo, ja sam uzeo danas kako izgleda taj registar i u njemu nema ništa. Ovo je za list „Politika“, samo neke sam uzeo, „Danas“, znači, nijedan jedini podatak, osim osnovnih podataka. Nema ni podatke o odgovornom uredniku, o izdavaču, o novčanim sredstvima, o tiražu, što je inače obaveza. Zakonska obaveza je da se tiraž do 31. marta, za prošlu godinu do 31. marta mora da se upiše u registar. Vi verovatno sada mislite da će se upisati do tog 13. avgusta. Ja ću 14. avgusta, verujte, ujutru čim ustanem otići na sajt da vidim šta postoji od ovih podataka. Nemam nikakav razlog da verujem da će 14. avgusta biti nešto više podataka u odnosu na ovo što stoji danas. Pozivam i druge da to urade, jer to je vrlo zanimljivo. Imamo kakvu sliku i kakvo stanje u medijima. Imali smo hajke određenih medija na ljude, javne ličnosti, nejavne ličnosti, predstavnike nekih nezavisnih organa, bez bilo kakve mogućnosti ili interesovanja države ili nekog organa da reaguje. Imao činjenicu da jedan nacionalni emiter emituje mesecima jedan opskurni program, iz sata u sat, 24 sata maltene i država nema mehanizam. Kažu – ne možemo mi da reagujemo. Oni treba da stave onu markicu, da li je 12, 16 ili 18 godina, i to je sve što država može da učini, čini mi se, po vama. Ili možda može da uradi nešto više da se prestane sa emitovanjem najnižeg mogućeg programa, najnižeg mogućeg standarda jednog programa? Taj program je, nažalost, najgledaniji. To znate i vi. Kada se gledaju ovi rejtinzi, koje smo uveli kao neko merilo i ovim zakonom, videćete da je to najgledaniji program, a verovatno nešto što po kvalitetu, odnosno nekvalitetnu nije viđeno do sada na domaćim televizijama i država ne reaguje na to. Ja želim jedno pitanje da vam postavim, s obzirom da je izmenama zakona pre 11 meseci ukinuto nešto što nije bilo zaživelo, nažalost, 1,5% sredstava iz pretplate koje je trebalo da se odvaja za Filmski centar Srbije. Vi ste objašnjavali da to, eto, nije zaživelo, pa ćemo ga ukinuti, a rekli ste – evo, ima Fond „Kreativna Evropa“ sa budžetom od milijardu i po evra, pa eto šanse za naše kulturne radnike, filmske radnike da se izbore za novčana sredstva. Mene zanima koliko se njih i za koliko sredstava izborilo? Takođe, da vas pitam, ja sam dao jedan amandman, vi ste možda najkraći rok od svih ovih rokova koje ste predložili predvideli za Radio Jugoslaviju, samo mesec dana produženje, a ja sam predložio da i za njih važi ova sudbina kao za Tanjug. Pre svega, evo, našao sam kako ste vi definisali javni interes u oblasti javnog informisanja prošle godine u raspravi, pa ste pričali, pričali i pričali, između ostalog, da taj javni interes predstavlja informisanje na srpskom jeziku pripadnika srpskog naroda koji žive van teritorije Srbije, kao informisanje inostrane javnosti na stranim jezicima, kada je to od interesa za Republiku Srbiju. Ukoliko ne rešimo taj problem Radio Jugoslavije i ove dve stvari iz javnog interesa, a ima tu i još stvari, nego zbog vremena sam skratio, kako ste vi definisali, mi nećemo imati način da ostvarimo. Ja vas pozivam da rešite sudbinu. To pitanje Radio Jugoslavije zavisi isključivo od Vlade. Hvala.
Zahvaljujem se, gospodine Đurišiću. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Javljam se po članu 107. – dostojanstvo parlamenta. Morali ste da reagujete, jer mi smo ovde imali javni poziv od strane uvaženog kolege poslanika ministru. Znači, poziv od strane nekoga ko je predstavnik zakonodavne vlasti predstavniku izvršne vlasti da smenjuje direktore medija koji nisu krenuli u proces privatizacije. To je nešto što je potpuno skandalozno, zato što ministar nema pravo da smenjuje direktore medija i to je nešto zaista neprimereno. Možda se to u njihovo vreme tako radilo, ali danas se, bogu hvala, više ne radi. Spomenuti su i ti rijaliti šou programi. Pa, to je u vaše vreme uvedeno, uvažena gospodo. U ingerenciji je tih nezavisnih tela koje ste nam takođe ovde uveli, koji ne znam zašto ne reaguju, a inače su uvedeni svi ti programi zbog interesa određenih kompanija koje su imale reklamni sadržaj, koje su obilato finansirale nekadašnju vašu partiju. Pa, tada je trebalo, recimo, da primenite baš sve to vezano za te programe, koji jesu zaista pomalo neukusni, ali to je vaš plod i onoga što ste vi sejali ovde, tako da danas ovo društvo to, nažalost, mora da žanje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne) Hvala. (Marko Đurišić, s mesta: Replika!) Gospodine Đurišiću, po kom osnovu, kada nema replike? (Marko Đurišić, s mesta: Gde piše da nema replike? Nađite mi član gde piše da nemam pravo na repliku.) Gospodine Đurišiću, na povredu Poslovnika replika? (Marko Đurišić, s mesta: Ovo nije povreda Poslovnika, ovo je bilo polemisanje na moju izjavu.) Gospodine Đurišiću, narodni poslanik Đukanović se javio po povredi Poslovnika, citirao član i rekao da smatra da sam ja kao predsedavajući povredio Poslovnik, jer sam dozvolio da vi govorite van dnevnog reda. (Marko Đurišić, s mesta: On je meni replicirao.) Stvarno ne znam na koji način da prekršim Poslovnik da bi vama dao repliku na povredu Poslovnika. (Marko Đurišić, s mesta: Tražim povredu Poslovnika.) Izvolite, gospodine Đurišiću.
Poštovani predsedavajući, član 103. govori o tome na koji način poslanik ima pravo da ukaže na povredu Poslovnika i navode se razne stvari. Ja vas pozivam da pročitate, to je malo duži član, ima stranu i po, ali moći ćete vi to, ne sumnjam. Ima obavezu predsedavajućeg da reaguje ukoliko se povreda Poslovnika zloupotrebi. U prethodnom javljanju je jasno zloupotrebljena povreda Poslovnika kao institucija, jer je prethodni govornik polemisao ovde mojom diskusijom. Znači, ni na koji način moja diskusija o tome kakvo je danas stanje u medijima i kakav se program emituje ne može da bude uvreda dostojanstva parlamenta. Molim vas da mi date reč za repliku, jer to što vi tumačite da nema replike na povredu Poslovnika ne piše. Piše u Poslovniku, član 104. – ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi itd. itd. Znači, u svom izlaganju. Prethodni govornik je nešto izlagao ovde, kao što i ja sada izlažem. Zarad istine, ja nisam pozvao ministra da smeni urednike nijednog medija, već sam govorio o državnoj agenciji Tanjug, koja je bila u obavezi da završi proces privatizacije po zakonu koji još nije izmenjen, koji tek treba da izmenimo, da završi proces privatizacije do 01. jula ove godine. To što taj proces nije završen je nečija odgovornost.
Vreme.
Ne možemo sada nekoga da aboliramo produžavanjem roka… [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem se. (Marko Đurišić, s mesta: Samo sam o tome govorio. Pogledajte sinopsis šta govori.) Gospodine Đurišiću, možemo da pogledamo samo stenografske beleške. To je jedna stvar. Druga stvar, gospodine Đurišiću, evo, ja sam poslanik 18 godina, a i vi ste takođe dugo poslanik u Narodnoj skupštini, nikada niko nije dobio repliku na povredu Poslovnika. (Marko Đurišić, s mesta: Gde to piše?) To vrlo dobro znate. Drugo, gospodine Đurišiću, vi ste upravo radili ono što ste osporavali prethodnom govorniku. (Marko Đurišić, s mesta: Koje?) Gospodine Đurišiću, vi ste govorili dva minuta, a nisam vas prekinuo, iako ste replicirali. Gospodin Đukanović je u nekih 50 sekundi rekao zbog čega smatra da sam ja prekršio Poslovnik i nije koristio povredu Poslovnika na način kao što ste vi u trajanju od dva minuta, nego je samo u jednoj rečenici rekao zbog čega smatra da sam ja prekršio Poslovnik. (Marko Đurišić, s mesta: I ja sam na isti način kao što je on.) Ja bih voleo da vi imate uvid u stenobeleške i da vidite da li je to isto što je izlagao gospodin Đukanović i što ste vi. Ali, u svakom slučaju, ne želim sa vama da polemišem, ja sam samo bio dužan da vam dam obrazloženje zbog čega smatram da nisam prekršio Poslovnik i da vas pitam da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Da.) Hvala. Po Poslovniku, narodna poslanica Vesna Marjanović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Član 107, povreda dostojanstva Narodne skupštine. Prethodni govornik, dakle, ne kolega Đurišić, pošto smo se istovremeno…
Gospođice Marjanović, taj član je već reklamiran.
Nije. Ne, on je reklamirao 103, ja se izvinjavam.
Član 107. je gospodin Đukanović.
Ne, 103, ja sada ulažem primedbu na izlaganje govornika koji je pre mene govorio. Dakle, ne govorimo o istoj povredi. Nemojte, molim vas. Dakle, dozvolite da vam obrazložim.
Izvolite, ne vredi da se ubeđujem sa vama.
Studenti prava na prvoj godini fakulteta nauče jednu latinsku izreku koja se zove ignorantia iuris nocet, a to znači da građanina ne može abolirati od sankcija nepoznavanje prava. Ako to važi za svakog građanina Srbije, onda to mora važiti još više za svakog narodnog poslanika. Prema tome, mislim da poslanici koji se javljaju za reč moraju znati da…
Pa, ne mogu dozvoliti da koristite povredu Poslovnika za repliku [[Vesna Marjanović, s mesta: To nije replika, to je povreda dostojanstva Narodne skupštine.]] Gospođo Marjanović, povredu sam mogao da učinim ja, kao predsedavajući, vi ni u jednom trenutku to niste rekli. Rekli ste i pričali ste o poslanicima koji su u ovom trenutku imali izlaganje pre gospodina Đurišića. To ne može na takav način. Možete samo da ukažete na povredu koju sam ja učinio, kao predsedavajući. To vrlo dobro znate, dugo ste poslanica, i vrlo dobro znate Poslovnik. (Vesna Marjanović, s mesta: Da li bih mogla da obrazložim?) Ne želim više sa vama da polemišem. (Vesna Marjanović, s mesta: Vi ste tu da razumete Poslovnik.) Ja razumem, ali ne na takav način kada vi želite da povredu Poslovnika koristite kao repliku. (Vesna Marjanović, s mesta: Vi ne razumete Poslovnik.) (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Pošto je sada namera da se opstruiše rad Skupštine, pošto se javlja i gospodin Đurišić ponovo za povredu Poslovnika, dajem pauzu od tri minuta. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Ljubiša Stojmirović, po redosledu prijavljenih. Izvolite, gospodine Ljubiša Stojmirović.
Poštovane kolege, ova diskusija se malo zahuktala i mnogo toga je rečeno u prethodnim izlaganjima, sa čime se ja u dosta toga ne bi složio. Prvo, čini mi se da stalno ulazimo u jednu grešku vezano za suštinu vlasništva, odnosno svojine. Ne znači to ako je nešto privatno da će biti i dobro. Isto tako, ne znači ako je nešto društveno, državno da je loše. Šta je tu najveći problem? [[Marko Đurišić, s mesta: Ne možeš ti da praviš pauzu od minut.]] Kolega Đurišiću, ja sam ćutao.
Molim vas, gospodine Đurišiću, dopustite da gospodin Stojmirović završi izlaganje.
Možda smo se malo poveli za onom narodnom – videla žaba da se konj potkiva, pa i ona digla nogu. Neko je poslao direktivu, neko je savetovao da treba sve privatizovati i da će onda da bude med i mleko u Srbiji. E, neće tako da bude. Zašto? Zato što nije bitno ko je vlasnik, nego je bitno ko upravlja i bitna je kontrola. Mi smo zatajili na ta dva segmenta. Osnovno pravilo u menadžmentu nalaže kada vlasnik koji vodi svoju firmu dođe do nivoa gde potrebna znanja njega prevazilaze, on angažuje menadžment, profesionalce, ljude koji će upravljati tom firmom. Isto tako i država, angažuje ljude profesionalce koji znaju svoj posao i koji će to da rade. Šta je sada problem ovde kod nas u Srbiji? Problem je taj što je posle 2000. godine pa, evo, sve do današnjeg dana došlo do toga da mnogi nesposobni kadrovi stignu mnogo daleko, odnosno zauzmu mnogo bitna mesta, mesta na kojima oni ne mogu da odgovore sa svojim znanjem. E sada, lako je nesposobnima da rade sve što hoće, jer oni misle da znaju sve što hoće, a sposobni, oni prihvataju da rade samo ono što umeju. Tu je naš najveći problem. Bitno je izabrati ljude koji će da upravljaju i bitno je kontrolisati to. Mi smo mnogo propustili u pogledu kontrole i zato nam se dešavaju ovakve anomalije. Vezano za prekoračenje roka. Ja se slažem sa svima onima koji su kritikovali. Rečeno je – biće tada, pa se sada menja taj rok. Ali, znamo da pri definisanju ciljeva normalno je da odredimo rok. Šta se dešava ako nas nešto spreči da taj rok ispunimo? Zato postoji ta kontrola sa kojom mi uspevamo da pomerimo taj rok da bi mogli da ostvarimo cilj. Nama je mnogo značajnije da dovedemo u željeno stanje ovaj zakon vezan za medije, nego da kukamo nad tim što je pomeren rok. Tri meseca, četiri meseca, šest ili godinu dana, nije bitno, bitno je da se to uradi onako kako će odgovarati građanima Srbije. Imamo priliku, ako ćemo da budemo iskreni, da pogledamo kako izgledaju izveštavanja po medijima u vremenu kada je bila kontrola mnogo veća od strane države nego danas kada je većina tih medija privatna. Videli smo da se mnogo toga objavljuje po medijima, što ne služi na čast ni vlasnicima ni onima koji pišu o tome. Na kraju svog izlaganja bih zamolio gospodina ministra, jer imam molbu od građana i rukovodstva opštine Bosilegrad, da mi odgovori, odnosno njima da odgovori. Oni su poslali jedan dopis Ministarstvu gde su molili da se reši njihov slučaj. Oni imaju manjinski medij koji je u okviru kulturnog centra, pa ih interesuje šta će biti sa tim njihovim medijem jer, koliko sam ja njih shvatio, za njih ovaj rok ne važi, nego će za njih da se to veže za 1. jul. Hvala. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.)
Zahvaljujem. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Povreda Poslovnika. Izvolite, gospodine Đurišiću.
Predsedavajući, smatram da ste svojim činjenjem povredili član 112. Poslovnika. Taj član kaže – ako predsednik Narodne skupštine redovnim merama ne može da održi red na sednici, odrediće pauzu dok se ne uspostavi red. Vi ste ovde uveli jedan manir da prekinete, odredite pauzu kako bi posle toga poništili sve one prijave za reč po povredi Poslovnika.
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. Član 112. – ako predsednik Narodne skupštine redovnim merama ne može da održi red na sednici, odrediće pauzu dok se ne uspostavi red. Tako glasi taj član. Da li želite da se Skupština izjasni? (Da.) Zahvaljujem. Skupština će se izjasniti u Danu za glasanje. (Marko Đurišić, s mesta: Član 103, povreda Poslovnika.) Pa ne možete ponovo da ukažete. Ne možete, gospodine Đurišiću. (Marko Đurišić, s mesta: Mogu da se javim. Dajte mi reč po Poslovniku. Povreda Poslovnika.) Gospodine Tasovac, imate reč. (Marko Đurišić, s mesta: Dajte mi reč.) Gospodine Đurišiću, mogu samo da vam dam opomenu zato što ne dozvoljavate da se nastavi rad. (Marko Đurišić, s mesta: Ja vam tražim reč. Povreda Poslovnika.) Ne možete tako, gospodine Đurišiću. Gospodine Tasovac, izvolite. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.)
Imali smo više sastanaka upravo na tu temu. radi se o kulturno-informativnim centrima. Znači, samo ovaj deo koji je mediji, znači oni prestaju da postoje 1. jula, ali mogu da se preregistruju kroz civilni sektor i na taj način da nastave da funkcionišu bez učešća države.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. (Marko Đurišić, s mesta: Ja sam tražio reč.) Gospodine Đurišiću, ja vas molim da dozvolite da se nastavi rad. (Marko Đurišić, s mesta: Tražio sam reč po povredi Poslovnika.) Gospodine Đurišiću, evo, izvolite. Imate pravo na repliku
Hvala predsedavajući. Povredili ste član 103. koji govori da poslanik ima pravo da u roku do dva minuta obrazloži...
Zahvaljujem, gospodine Đurišiću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Da) Hvala. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Ja hoću povredu Poslovnika isto. Vi gospodine Bečiću, morate omogućiti narodnim poslanicima …
Gospođice Jerkov, vi ste dobili pravo po redosledu govornika, a ne po povredi Poslovnika.
Pre mene prvenstvo ima poslanik koje reklamirao Poslovnik.
Zahvaljujem. Smatram da nisam prekrši Poslovnik. Da li želite da se Skupštinu u danu za glasanje izjasni?
Da li vi možete da dozvolite da se obrazloži. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika. Povreda Poslovnika.)
Zahvaljujem. Pošto poslanici, gospođice Jerkov i gospodin Đurišić ne žele da se dozvoli nastavak rada sednice, određujem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze.]] (Igor Bečić): Nastavljamo sa radom. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Da li želite da govorite gospođice Jerkov ili da pređemo na sledećeg diskutanta, ako ne želite da govorite. Izvolite. (Marko Đurišić, s mesta: Po Poslovniku.)
Želim gospodine Bečiću, da poštujete Poslovnik.
Da li želite da govorite ili da pređemo na sledećeg diskutanta?
To nemate pravo da radite, što sada radite.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević. Gospođice Jerkov, ako ne dozvolite da se nastavi rad Narodne skupštine, izreći ću vam opomenu. Dozvolite, molim vas, niste dobili reč. Dopustite da gospodin Pavićević govori. Izvolite, gospodine Pavićević.
Dame i gospodo, ministra nema u sali, gospođa Jerkov je u pravu, gospodin Đurišić je u pravu…Ne mogu da govorim dok nema ministra.
Gospodine Pavićeviću, ministar će se vratiti.
Gde je ministar Tasovac?
Gospodine Pavićeviću, u pravu ste, ministar se vraća, otišao je na trenutak, daću reč nekome drugome dok se ministar ne vrati.
Gospođa Jerkov je ovde bila u pravu, Poslovnik treba da se poštuje ovde, ja mislim.
Reč ima narodna poslanica Dušica Stojković. Da li je gospođica Stojković u sali? Ne. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite. Gospođice Jerkov ja vas molim, ako neko želi kao poslanica Jerkov i gospodin Đurišić da opstrujiše rad današnje sednice, gde niko od poslanika nije na bilo koji način prema vašoj poslaničkoj grupi, ne čini ništa zbog čega bi vi to radili, smatram da je ovo pokušaj da se sednica na ovakav način vodi i mi to ne možemo, ja kao predsedavajući, da to dozvolimo. Znači, ako želite da govorite o dnevnom redu imate priliku. Ako želite da ukazujete na povredu Poslovnika koja je bila pre pauze, to nećete moći da činite. Ako želite da ukažete na povredu Poslovnika koja je bila sada u ovom trenutku možete. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Želite da ukažete na povredu Poslovnika koja je bila sada. Da. Izvolite gospodine Đurišiću.
Povređen je član 27. koji govori o tome da se predsedavajući stara o primeni ovog Poslovnika.
Ne mogu da se staram kada vi ne dozvoljavate.
Da li ja mogu da završim?
Izvolite.
Ja sam rekao upravo ono što treba da radi poslanik koji se javi po povredi Poslovnika, koji član i sada ću da kažem zašto. Vi ste odredili pauzu pet minuta. Nastavili ste raspravu posle dva minuta. Gospodin ministar nije bio u sali, on je čuo vaših pet minuta, izašao je napolje verovatno da se osveži, ne znam ni ja, i nismo mogli da započnemo raspravu zato što ministar nije bio tu. A u prethodnoj pauzi isto ste odredili pauzu tri minuta i nastavili posle minut. Znači, isto je ministar bio izašao i nismo mogli da nastavimo zato što vi ne poštujete sami ono što odredite. Znači, vi kažete tri minuta, pet minuta, to traje jedan, dva, nekad ne počnemo na vreme, pa čekamo, pa umesto da počnemo u deset počnemo u deset i petnaest, deset i dvadeset. Znači, molim vas da poštujete Poslovnik. Ono što ste vi rekli i ispoštuje do kraja, ništa više, ništa manje. I, ne znam po kom to članu Poslovnika, ja sad moram da kažem, vi tumačite da posle pauze ne može neko da se javi na povredu Poslovnika predsedavajućeg? Gde piše da određivanje pauze to eliminiše? Ja bih stvarno voleo da vi posle 18 godina vaših godina boravka u ovom parlamentu pronađete taj član koji govori o tome da poslanik ne može da se javi posle pauze.
Gospodine Đurišiću, kao što ste rekli ne piše u Poslovniku da poslanik ne može da se javi posle pauze, ne piše ni da može, tako da ja kao predsedavajući radi rasprave u Narodnoj skupštini o zakonima koji su na dnevnom redu, o demokratskoj raspravi, o raspravi gde poslanici, gde ostali poslanici čekaju da se jave da govore o dnevnom redu, ja moram da uspostavim red u Narodnoj skupštini. Ako vi gospodine Đurišiću i gospođice Jerkov ne dozvoljavate da se nastavi rad i da poslanici imaju svoje pravo da izlažu i da govore u Narodnoj skupštini, ja moram kao predsedavajući na ovakav način to da radim, da pribegavam pauzama dok se ne uspostavi red i dok nemam mogućnost da nastavim raspravu. (Marko Đurišić, s mesta: Niste me pitali da li želim da se izjasnim?) Izvolite. Ne znam šta vam znači tako podignuta ruka gospođice Marjanović. Izvinite, da li želite da se Skupština izjasni. (Marko Đurišić, s mesta: Da, želim da se izjasni.) Naravno, izjasniće se. Izvolite gospođice Marjanović.
Smatram da ste upravo povredili opet član 107. dostojanstvo Narodne skupštine jer ste vi smatrali da mi sprečavamo redovan rad, a vi ste upravo, gospodine Bečiću izgovorili što nikada nijedan predsedavajući u istoriji nije izgovorio, vi ste ocenili moju koleginicu i rekli da neće dobiti pravo da govori po redosledu govornika, što je njeno neotuđivo pravo, ukoliko ne bude poslušala vaš zahtev. To se nikada nije desilo do sada. Nikada. Zaista ću inicirati da razgovaramo i sa evropskim institucijama o tome kako danas u Srbiji izgleda parlament i kako vi tretirate opoziciju. Ozbiljno vam kažem, zaista je ne čuveno na koji način vi uskraćujete nama pravo da govorimo. Hvala vam i tražim da se o tome izjasnimo.
Pa, gospođice Marjanović ja sam dužan da vam dam objašnjenje, upravo je nečuveno da vi ne govorite istinu. Ja nijednog trenutka nisam rekao, slobodno možete da govorite gde god želite i šta god želite, vi ste ionako navikli da govorite ono što nije istina. Ja nijednog trenutka nisam rekao da ću uskratiti pravo gospođici Jerkov, ja sam samo dao reč, pitao da li želi da govori. Ona je rekla da ne želi da govori i ja sam prešao na sledećeg diskutanta. Gospođice Jerkov, da li želite da govorite po dnevnom redu? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Naravno da želim da govorim po dnevnom redu.) Pa zašto ne govorite kad sam vam dao reč? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Želim prvo da reklamiram Poslovnik.) Želite da reklamirate Poslovnik? Izvolite, reklamirajte.
Gospodine Bečiću, član 100. Vi ste upravo koleginici Marjanović rekli da je ona ionako navikla da ne govori istinu. Molim vas, objasnite smesta, šta potpredsednik Narodne skupštine misli kada kaže da je neki poslanik navikao da ne govori istinu, ili ako ste to rekli kao poslanik SNS, javite se za reč, siđite sa mesta na kom sedite, prepustite nekom od potpredsednika predsedavanje, pa da kao narodni poslanici raspravimo ko je navikao da govori istinu, a ko je navikao da obmanjuje građane, ali nemojte sa mesta potpredsednika da se uključujete u raspravu, jer vam to Poslovnik ne dozvoljava. Drugo, nije tačno da sam ja rekla da ne želim da govorim. Naravno da želim da govorim, zato sam se i prijavila, ali ne želim da govorim u uslovima u kojima su tri poslanika pre mene prijavljena da reklamiraju povredu Poslovnika, i po pravilima ovog Poslovnika treba da dobiju reč, a vi me ucenjujete pitajući me da li ću odustati od svog prava da ukažem vama na to da ste povredili Poslovnik ili ću odustati od svog prava da govorim po dnevnom redu za koji sam se prijavila da govorim. Ni od jednog od ta dva prava neću da odustanem, niti vi imate pravo da tražite od mene da izaberem koja ću od dva prava da imam, zato što oba meni pripadaju po ovom Poslovniku, ili možemo da organizujemo raspravu tako da samo poslanici vladajuće koalicije govore a mi da ćutimo, jer je to očigledno vaša namera ovde, ali to da znate neće moći da bude tako.
Gospođice Jerkov, javnost Srbije ovo vidi i vidi na koji način pokušavate opstrukciju rada Narodne skupštine. Ja ne želim više u tome da učestvujem. Slobodno se javljajte po kom god želite osnovu, govorite koliko god želite, šta god želite. (Aleksandra Jerkov, s mesta: To je moje pravo.) Ako mislite da vam je to pravo, da mi ne govorimo o dnevnom redu, da ne govorimo o pitanjima koja su važna za građane Srbije, nego da se javljate po nepostojećim povredama Poslovnika, izvolite javljajte se. Nemam ništa protiv. A što se tiče onoga što sam rekao gospođi Marjanović, mislio sam ne na nju lično nego na vašu poslaničku grupu. Danima to govorite, nije uopšte problem, ja ću se javiti gospođice Jerkov, čim budem imao kolegu da me zameni. Javiću se, ali mislim da vam se neće svideti ono što ću vam reći. Izvolite. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Javite se za raspravu, pa to recite.) Zato i ne govorim sada. Javiću se kadabudem imao mogućnost da se javim. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Da) Hvala. Po Poslovniku, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
Ja se zahvaljujem gospodine predsedavajući. Član 107. stav 1. dostojanstvo Narodne skupštine. Mislim da je tema koja je danas na dnevnom redu u srpskom parlamentu izuzetno bitna i zbog vrednosti medija i zbog vrednosti javnog informisanja, ali i zbog 2.000 ljudi koji verujem, veoma pažljivo prate današnji tok diskusije. Dve hiljade ljudi čija radna budućnost zavisi baš od ovog zakona i od ove naše rasprave. Ja apelujem u ime SNS, koja danas vrlo strpljivo čeka na red da govori, veoma strpljivo trpimo uvrede, i nije ovo ni prvi, sigurno neće biti ni poslednji dan, ali apelujem na kolege da se uzdržimo i da danas amputiramo sujetu i da razmišljamo o onim ljudima koji današnju raspravu prate, o onim ljudima koji od nas očekuju rešenja i da u današnjim diskusijama zajednički probamo da neke ljude koji su se uspavali, a rade u sredstvima javnog informisanja, probudimo ovom diskusijom, da iskoriste naredno vreme, naredne mesece, narednih četiri meseca, kako bi iznašli i bili spremni i za privatizaciju i za dokapitulaciju i kako bi, što je još važnije, svim medijima u Srbiji obezbedili iste i podjednake uslove za funkcionisanje. Mislim da je put ovaj zakon. Neko će reći da je dobar, neko će reći da je loš, ali ono što je neminovno je da se taj proces završi. Ovakvim diskusijama samo ćemo zbuniti ljude. Samo ćemo ih dodatno uspavati i mislim da je to loše. Zbog toga vas, gospodine predsedavajući…
Vreme gospodine Babiću.
Završavam, još jedna rečenica. Zbog toga vas molim, kao i što apelujem na ostale koleginice i kolege, da raspravljamo o zakonu, da raspravljamo o rešenjima a ne o nekim našim sujetama i onome od čega niko u Srbiji neće imati koristi.
Zahvaljujem gospodine Babiću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik. Zahvaljujem. Ja sam upravo i pokušao molbama da zamolim poslanike DS da se nastavi rasprava u Narodnoj skupštini. To sam pokušao i pauzama, ali to nije vredelo. Zahvaljujem. Ponovo se vraćamo na redosled narodnih poslanika po prijavama za reč. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Prosto da ne bude zabune o čemu se danas radi u ovom zakonu od silne žurbe da se on što pre usvoji, ovim zakonom se pomera rok za primenu koji je ova Narodna skupština, u ovom sastavu, sa ovom većinom, usvojila pre nepunih godinu dana. Naime, tim zakonom je bio određen rok da se mediji privatizuju do 1. jula 2015. godine. Nama je, pre dva ili tri dana, dakle, samo nekoliko dana pre isteka tog roka, došao zakon kojim se predlaže da se ovaj rok produži, tako da građani prosto nemaju neku lažnu sliku o tome da mi ovde uređujemo nekakvu medijsku sliku u Srbiji. Ne, mi pomeramo rok za primenu zakona koji je ista ova Vlada predložila i ista ova skupštinska većina usvojila, a nakon toga Vlada nije bila u stanju da taj svoj zakon, koji je usvojila, sprovede. Ovo nije jedini takav zakon koji je ovaj saziv usvojio, a zatim ovaj saziv i produžio njegovo važenje. Naprotiv, takvih zakona je bilo dosta. To su zakoni o izmenama i dopunama Zakona o privatizacija, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o standardizaciji, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privatnom obezbeđenju, izvinjavam se, ima ih dosta, Zakon o energetici, Zakon o izmenama Zakona o vraćanju oduzete imovine i obeštećenju, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o planiranju i izgradnji, Zakon o izmenama Zakona o javnoj svojini, Zakon o izmeni Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnim beležnicima, Zakon o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, Zakon o izmeni Zakona o zdravstvenom osiguranju, Zakon o potvrđivanju Sporazuma o saradnji između Vlade RS i Vlade CG u kontekstu pristupanja EU, i tako dalje, prosto, moglo bi se reći da je nekakav manir ove Vlade da predlažu ovoj skupštini zakone koje nakon toga nema nameru, sposobnost, želju ili znanje da primeni. Moje pitanje prvo, za ministra je – šta se desilo pa ovaj Zakon nije mogao da bude primenjen? A drugo – kada smo mi i kada ste vi, kao Vlada, saznali da ovaj Zakon neće moći biti primenjen do 1. jula, da li je to bilo pre dva dana, pre tri dana, ili pre pet dana, ili je to ipak moglo nekako možda ranije da se nasluti, s obzirom na to da ste vi kod nas došli da nam nudite izmene ovog zakona svega dva ili tri dana pre isteka roka u kom su ovi mediji već odavno trebali da budu privatizovani? U vezi je sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, da li vi razgovarate sa kolegom Sertićem, da li je on vama rekao da namerava da predloži takav predlog zakona? Zar nije bilo načina da vi ranije utvrdite da se taj zakon ne sprovodi, da lokalne samouprave, kako vi kažete, ne rade svoj posao. I moje drugo pitanje je onda šta smatrate, ima li vaše odgovornosti, odgovornosti vašeg ministarstva za to što to nije urađeno, da li je kriva Agencija za privatizaciju, dali su krivi predsednici opština, da li su krivi direktori medija koje su iste te opštine na svojim skupštinama opština postavile i izabrale na ta mesta, jer znate, kako bih vam rekla, to su sve ljudi iz SNS. I ti koji vode te opštine i ti koji vode Agenciju za privatizaciju i ti koji vode te medije. Recimo, mi imamo Grad Novi Sad koji je juče na svojoj sednici Skupštine opštine procenio vrednost gradske televizije na 22 miliona, čini mi se, i 135 hiljada dinara. To je isto, eto urađeno dva dana pred istek roka. Novi Sad spada u onu grupu naivnih opština koje su već jednom to uradile pa su u skladu sa novim zakonom morale to da ispravljaju takvu odluku po zahtevu dodatnom Agencije za privatizaciju, što je još jednom pokazalo da nekako u Srbiji koju vodi SNS uvek nekako ispadne manje pametan onaj koji se pridržava zakona, onaj koji poštuje rokove i onaj koji sve uradi kako treba zato što se uvek nekako na kraju nađe načina da se bez utvrđivanja ičije odgovornosti svi rokovi produže, da niko ne snosi odgovornost za to što oni nisu ispoštovani i da manje-više nikakve odgovornosti za to ni nema. Drugo pitanje je ono koje se nameće, pre svega kada je u pitanju informisanje građana koji se informišu na jezicima nacionalnih zajednica, veliki je problem to što će oni opštinski mediji koji emituju program na nekoliko jezika ili ni neće biti privatizovani zato što niko nije zainteresovan za to da ih kupi ili ako budu privatizovani nakon onog zakonskog roka oni će biti ugašeni i građani koji se informišu na tim jezicima zaista neće više moći da se informišu na njima. I to nije pitanje toga da li je to isplativo. To zaista jeste pitanje snižavanja doslednog nivoa ljudskih prava koji je kod nas zabranjen Ustavom i radi se o tome, vi, kada je čini mi se koleginica Papuga govorila o tome, vi ste njoj rekli da je sada to neki malo čudnovat stav zato što s jedne strane žalimo se na preveliki uticaj države na medije, a s druge strane protivimo se izlasku države iz medija. Pa znate gospodine Tasovac, kada se Evropska komisija žali, recimo, na pritiske na novinare, na organizovane hajke koje se vode u medijima protiv opozicije, ne žali se ona da to radi Radio televizija Kovačica koja je recimo u opštinskom vlasništvu ili da to radi, ne znam, nekakva lokalna televizija koja je u opštinskom vlasništvu, ne, te stvari se dešavaju u privatnim medijima gde nije država vlasnik na koje država nalazi načina itekako da funkcioniše. Kada se danas„Stejt department“ žali na maltretiranja medija i kada se žali na novinara, kada se žali na cenzuru u izveštaju koji je danas državni sekretar SAD predstavio, ne žali se on na Radio televiziju Kovačica, on se žali na nekakve druge medije koji nisu u državnom vlasništvu. Kada Dunja Mijatović govori o cenzuri, pa posle premijer Aleksandar Vučić kaže da OEBS laže, ne žali se ona na Radio televiziju Kovačica, ne radi se tu o državnom uticaju na medije nego se radi o nekim drugim medijima koji i nisu u državnom vlasništvu. I treća stvar koja mi se zaista čini da je trebala malo pažljivije da pripremite zakon, vi kažete u obrazloženju zakona da ovo ne iziskuje dodatna sredstva i da odlaganje primene zakona neće ni na koji način uticati na životni standard građana, odnosno da predloženi zakon neće izazvati troškove građanima i privredi. Ako je bilo predviđeno da 1. jula prestane finansiranje medija od strane opštine i gradova, a sada mi produžavamo da se to finansiranje od strane opštine i gradova produži i da se nastavi, molim vas recite mi kako to ne izaziva dodatne troškove građanima? Ja koliko znam, makar u budžetu grada Novog Sada, za druge ne znam pretpostavljam da su drugi poštovali zakon kao i Grad Novi Sad, finansiranje lokalnih medija je bilo predviđeno samo do 1. jula ove godine s obzirom na to da je i zakon tako glasio. Novi Sad će ili morati da radi rebalans budžeta da bi obezbedio dalje finansiranje gradske televizije ili će morati da to finansira iz nekakvih budžetskih rezervi ili na druge načine nalazi načina da protivno zakonu finansira lokalne televizije. Ja pretpostavljam da je to slučaj sa svim drugim opštinama koje su verovatno, poštujući zakon, odredile, napravile plan da samo do 1. jula finansiraju rad lokalnih televizija. Ako sada to treba da produže, na koji način, molim vas, to ne iziskuje dodatna sredstva u budžetu tih lokalnih samouprava i na koji način to ne stvara troškove građanima? (Vladimir Đukanović, s mesta: Povreda Poslovnika.)
Za reč se javio narodni poslanik Vladimir Đukanović, povreda Poslovnika.
Naravno, član 107, uvaženi predsedavajući, jer ovaj visoki dom ne može da trpi neistine i da se ovako grubo vređa dostojanstvo parlamenta posebno kada se iznese rečenica da je predsednik Vlade rekao Dunji Mijatović da laže ili OEBS da laže. Samo je postavio pitanje da nam kaže gde to ima cenzure, a ona nikada na to nije odgovorila, tako da ti termini ne mogu da se tako upotrebljavaju da se obmanjuje javnost iz ovog visokog doma, kao što ne može gospodine Bečiću, i tu ste bili dužni da reagujete zato što ste, vi dolazite sa prostora AP Vojvodina, kada neko priča o tome ko ima lokalne funkcionere u nekim medijima, trebalo je vi gospodine Bečiću da opomenete malopređašnju govornicu i da nam kažete možda i vi, pokrajinska Vlada, koliko je sredstava izdvojila za pojedine medije i koji su to mediji? Trideset i četiri miliona dinara narodnih para su izdvojili za svoje medije da ih finansiraju za narednu kampanju koja predstoji u pokrajini Vojvodine, ali ja sam ubeđen da im ni to neće proći, izgubiće te izbore kao što su izgubili sve do sada. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Đukanoviću. Smatram da nisam prekršio Poslovnik,a suvišno je sve što bih rekao prethodnom govorniku. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Vladimir Đukanović, s mesta: Ne.) Ne, hvala. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo, gospodine Bečiću, ja vas molim da upozorite gospodina Đukanovića da ne zloupotrebljava institut povrede Poslovnika koji koristi da replicira narodnim poslanicima, gospodin Đukanović je malo pre ponovo to uradio a vi ga niste upozorili. Evo upozorite ga sada. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Gospodin Đukanović govori 30 sekundi, izrekne jednu rečenicu zbog čega… (Vesna Marjanović dobacuje s mesta.) Gospođice Marjanović, nemojte da dobacujete, dozvolite da dam objašnjenje. Možda to objašnjenje se vama ne sviđa, imate pravo na to, ali dozvolite da izgovorim, nemojte da dobacujete. Gospodine Pavićeviću, ako je po Poslovniku, ja moram da vam dam objašnjenje koje smatram da je tako. Ako vi smatrate da nije, imate pravo u danu za glasanje da se Skupština izjasni, što vidim u ovom trenutku ne želite. Gospodin Đukanović objašnjenje kaže u 30 sekundi, to je jedna rečenica koju ja ne mogu da uskratim da govori više, da govori do dva minuta, ja bih mogao tu da procenim da li on zloupotrebljava Poslovnik i da ga prekinem. Pošto govori samo jednu rečenicu, pošto govori u 30 sekundi, to je nešto što meni nije dovoljno da mogu da procenim da li neko zloupotrebljava Poslovnik ili ne. Zahvaljujem. Reč ima ministar ivan Tasovac. Izvolite.
Pokušaću da odgovorim na par pitanja. Dakle, izmenama ovog zakona i promenom ovog zakona mi upravo nastavljamo sa implementacijom medijske strategije. Ako pogledamo šta je bila druga opcija da se striktno držimo tog datuma, 1. jula koji smo mi stavili i za koji i dalje smatram da je bio apsolutno dovoljan da se završi kompletna privatizacija, da su svi radili svoj deo posla odgovorno. Šta je opcija? Da u jednom danu prestanu da postoje apsolutno 74 lokalna medija. Mene interesuje kakva bi bila takva reakcija ne čak vas kao političara nego naprosto ljudska reakcija, to je sa jedne strane. Sa druge strane, pitanje da li smo ranije reagovali? Naravno da smo ranije reagovali, jer ja vam opet govorim, to su bile na desetine sastanaka i to ne samo u Beogradu nego znači bukvalno od Subotice do Bujanovca, na kojima je Ministarstvo kulture pojašnjavalo i objašnjavalo šta je odgovornost svakoga u procesu izlaska države iz vlasničke strukture medija. Pitali ste me da li ja osećam odgovornost? Naravno da osećam odgovornost. Naravno da osećam odgovornost Ministarstva kulture i informisanja, Naravno da osećam odgovornost Vlade Srbije, ali mislim da je trenutak da počne da se govori i o odgovornosti onoga šta su lokalne samouprave. Ako pričamo o stanju u medijima, izvinite, molim vas, odgovorni su i vlasnici medija i glavni i odgovorni urednici i urednici i sami novinari. Znači, mi ćemo imati medijsku sliku bolju onog trenutka kada svako prihvati svoj deo odgovornosti. Takođe, pošto ste pominjali informisanje na jezicima nacionalnih manjina, još jedanput ponavljam da dostignuti standardi ni na koji način nisu dovedeni u pitanje. Takođe, postavili ste pitanje vezano za izmene Zakona o privatizaciji. Pa, da li smatrate da smo trebali da medije dovedemo u neravnopravan položaj i da njima ne dozvolimo da im se gleda bilans iz 2014. godine i otpis dugova, čime bi oni postali još interesantniji za potencijalne kupce? Ja nisam srećan zbog pomeranja ovog roka, ali još jedanput ponavljam. Znači, tvrdu politiku Vlade Srbije da se nastavi sa medijskim reformama i mislim da je to jako bitno, to je sa jedne strane, ali sa druge strane, pokazali smo se i kao socijalno odgovorna Vlada, jer tih 2.000 porodica koji rade u tim medijima, njima je zaista potpuno svejedno zašto je opština Kovačica donela odluku da ne želi da pristupi privatizaciji, iako zakon to jasno definiše. Međutim, čini mi se da je jako važno, da ne izgubimo u ovom trenutku ono što je nekakva šira slika. Implementacija zakona je proces. Uostalom, vi ste pominjali ovde Dunju Mijatović i OEBS. Ja ću se ponovo vratiti na mart mesec, Konferenciju koju smo upravo sa Dunjom Mijatović ovde imali u Beogradu, kada je između ostalog bio i susret, ja sam njemu prisustvovao, znači, i premijera Vučića i Dunje Mijatović, i jednostavno, gde polako stvaramo novi ambijent i novu medijsku sliku Srbije.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika na izlaganje gospođice Jerkov.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Bilo je reči ovde o nekom produženju rokova. Ja ću vam sada objasniti kakvo je produženje rokova u režiji Demokratske stranke. Ovde u ovoj fascikli, podebela je, ovde su zahtevi, a možete videti u zaglavlju - Demokratska stranka, Gradski odbor Beograd, upućen Autotransportnom preduzeću „Lasta“ Beograd, svrha – obaveštenje o mestu parkiranja autobusa iz Beograda i Srbije koji će prevoziti putnike na završnu konvenciju Demokratske stranke 31. januara 2008. godine na Trgu Republike. Onda imamo mnogo takvih zahteva, mnogo takvih zahteva. Iza takvih zahteva, iza pružene usluge idu i računu. Tu su i računi u sledećoj fascikli. Međutim, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani zaposleni u „Lasti“, poštovani građani Republike Srbije, produženje rokova u režiji Demokratske stranke, ide sledeće – potraživanje po računu broj 901 od 26.12.2000, zastarelo 12.12.2010. godine, pa zastarelo 17. januara 2011. godine, pa zastarelo 07.04, pa zastarelo 19.4, i tako u tom produženju rokova u režiji Demokratske stranke, samo kroz nekoliko prevoza, samo kroz nekoliko mitinga, samo kroz nekoliko zahteva Demokratske stranke, šteta koja je nanesena autoprevozničkom preduzeću „Lasta“, svim građanima Republike Srbije je u iznosu od 2.079.920 dinara i to samo Gradski odbor Demokratske stranke. Šta ćemo sa ostalim opštinskim odborima? Šta ćemo sa centralom? Šta ćemo sa ostalim zastarevanjima rokova koji su i te kako koštali građane, a naročito zaposlene u tim preduzećima?
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Replika, narodni poslanik Borislav Stefanović, šef poslaničke grupe, na osnovu pomena DS.
Dobro, samo polako. Hteo sam ovde da vas bolje vidim. Prvo, ti dopisi i dokumentacija, uvaženi kolega, ne mogu biti debeli. Debele mogu biti svinje. Znači, može biti samo opširno. Drugo, od 2008. do 2010. godine „Lasta“ je kako tako funkcionisala. Kada ste vi u nju ušli, tog momenta je otišla dođavola. Treće, ako već imate tu, kako vi zovete, debelu dokumentaciju, dostavite je gde treba, u tužilaštvo ili ko je već nadležan. Na kraju, samo mi objasnite kakve to veze ima sa činjenicom da predlažete izmene zakona koji ste sami doneli i opet ste probili sve rokove. Dakle, dovedite mi u vezu rokove za angažovanje autobusa 2008. godine za miting DS sa činjenicom da ponovo sami probijate sopstvene rokove i ponovo sami sebi namećete jedan loš zakon koji guši lokalne medije u Srbiji i ostavlja ljude bez posla. Evo, samo mi tu vezu nekako dovedite, pošto vi izgleda, bez ikakve uvrede, sa velikim poštovanjem vam ovo kažem, niste programirani, nemate kod da kažete bilo šta drugo što je u prezentu, jer pričate ili o onome što je u prošlosti ili u futuru. Znači, ništa živo niste uradili, samo pričate o tome šta je bilo onda. Kažite nam zašto niste bili u stanju da poštujete sopstveni nametnuti rok? Šta će biti sa zaposlenima u tim medijima? Koji drugari Napredne stranke će da ih kupe? Za koliko para će otići na doboš Studio B i ostale lokalne televizije? Gde će ti ljudi da rade? Kako će se informisati građani Kragujevca, Kruševca, Trstenika itd? Šta će biti sa Radio-Jugoslavijom? Ima li jedna stvar da je niste upropastili, koju ste dodirnuli?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Verujem da ta blizina sedenja blizu izlaznih vrata simboliše izlazak, a ne da bi se bolje videli.
Gospođice Jerkov, nemojte da dobacujete. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Kolegi pričam.) Gospođice Jerkov, to rešavajte sa vašim stranačkim kolegom. Nemojte da prekidate poslanika koji govori.
Pa, raduju se tim izlaznim vratima. Pustite, neka se raduju deca. Na isti taj način mogao bih da upozorim kolegu da se ljudi ne programiraju, da se programiraju CNC mašine, ako znate šta je to, da se programiraju roboti, računari, ali se ljudi ne programiraju.
Gospođice Jerkov, nemojte da dobacujete. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Kome dobacujem?) (Borislav Stefanović, s mesta: Meni priča.) Gospodine Stefanoviću, dozvolite, gospodin Babić je vas saslušao. Dozvolite da gospodin Babić završi izlaganje.
Kada ste tako osetljivi na produženje rokova, neke kolege nisu bili narodni poslanici u Osmom sazivu, ali neki jesu. Neke kolege su se i informisale. Pa, šta ćemo onda sa Zakonom o osiguranju, koji je, poštovane koleginice i kolege, DS ravno četiri puta produžavala rokove, četiri puta sve za godinu dana? Tačno znam, evo ga decembar mesec, evo ga kraj decembra meseca, evo ga zakon o produženju rokova. Četiri puta ste produžili. Mogu da razumem da se jednom produži rok, kao što je došao ministar Tasovac na četiri meseca, ali četiri godine na po četiri godine, e, to ne mogu da razumem. S druge strane, ni od jednog predstavnika bivšeg režima nisam rekao – a šta su rešenja? A, šta bi vi to spektakularno uradili, zadržali medije na državnom budžetu, na opštinskom budžetu? Šta ćemo sa onima koji nisu, neravnopravni uslovi na tržištu, ili ćemo opet nekim levičarskim idejama u Pradinim cipelama, pa da kažemo – ne, sve na budžet, a budžet ispražnjen, očišćen nekim akcijama očistimo Srbiju? Koja je ideja, da se ovo ne uradi, da ti ljudi ostanu bez posla odmah ili za četiri meseca? Koja su rešenja koja vi predlažete?
Vreme. Zahvaljujem. Gospodine Stefanoviću, imate pravo na repliku, mada, da znate, ako bih poštovao Poslovnik, ne bih mogao da vam dam pravo na repliku zato što je gospođa Marjanović u sali kao ovlašćeni predstavnik. Izvolite.
To je jedno pravilo koje je neko izmislio na mestu predsedavajućeg i koje ne postoji nigde. Samo mi kažite gde to piše? Gde piše to pravilo? Kako šef poslaničke grupe nema pravo da odgovori na spominjanje u negativnom smislu stranke?
Gospodine Stefanoviću, zato ste ovlastili poslanika koji predstavlja poslaničku grupu.
Bez obzira, nigde to ne piše. Molim vas da mi vratite vreme, gospodine Bečiću.
Gospodine Stefanoviću, vratiću vreme. Vi meni ne dozvoljavate da kažem ono što po Poslovniku moram da kažem. Nisam rekao da vam neću dati reč, već sam rekao da će te dobiti reč, ali sam rekao, takođe, da ako bi poštovao Poslovnik ne bi ste mogli da dobijete reč, jer imate u sali ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Izvolite, gospodine Stefanoviću, imate reč.
Hvala, gospodine predsedavajući. U toplom iščekivanju vašeg citiranja tog člana, nastavljam izlaganje. Dakle, seo sam ovde da bolje vidim vašu grandioznost u neznanju, a vi se uporno približavate mestu predsedavajućeg, čak ste pravili proslave u Vrnjačkoj banji, pa vam nije uspelo, pa možda na kraju i sednete na to mesto. Inače, vi kao vlasnik hotela u Vrnjačkoj banji, koji se zove „Trifun“, evo još jedna reklama, jako dobro znate da smo nekoliko puta predložili šta treba da se uradi sa tim medijima. Ponoviću, smatramo da lokalni i regionalni javni servisi treba da postoje, da niste uopšte trebali ići u privatizaciju, da uopšte niste trebali to da radite, kada ste već sebi zadali rokove, pa ih sada pomerate, pa pomeraćete ih ponovo. Vi o medijima znate taman toliko da je vama potpuno normalno i uredu da predsednik Vlade izađe na televiziju i kaže, ukida se pretplata. Sada se uvodi taksa. Ne, nije više pretplata i predsednik Vlade nije slagao. Ukinuta je pretplata, ali ste dobili taksu, poštovani građani, od 500 dinara, koje ćete plaćati, a obećali su vam nešto drugo, ali da je to jedina stvar koju su obećali. Dakle, suština je u tome da postoje rešenja koja postoje u drugim zemljama EU, koje ste mogli da primenite, a niste hteli. Zašto niste hteli? Imate u Britaniji, imate u Nemačkoj, imate u Francuskoj, imate u Austriji. U Austriji imate preko 20 regionalnih javnih servisa. Ne plaćaju to građani, već je to javni servis, ne plaća opština. Prema, tome mi smo to predložili… (Vladimir Đukanović, s mesta: Ko plaća?)
Molim vas, gospodine Đukanoviću.
Ne znam zašto mi dobacuju. Dakle, predlozi su postojali. Možda vam se ne dopadaju, možda mislite da nisu realni, i to je u redu, ali nemojte da govorite da ljudi ništa ne predlažu. Probijali su rokove 2008, 2010. godine. To je tačno. To je jedina stvar koju znate da kažete o ovoj stvari.
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Nisam pomenuo pravdu, samo sam zamolio da pogledate član 39. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospodine predsedavajući, ja menjam hotel čiji sam vlasnik, kako tvrdi gospodin Stefanović, za njegove Pradine cipele. Ne mogu da ih obujem, verovatno da ja nosim broj 45, ali ću ih onako čuvati, možda će to nekada imati u nekom levičarskom muzeju vrednost kako se levičarenje vodilo iz Pradinih cipela. To je ponuda za ono što je u mom vlasništvu, a ono što je u mom vlasništvu može da se vidi na sajtu Agencije za borbu protiv korupcije i ja se sa tim ne igram, kao što se sa tim igraju predstavnici bivšeg režima, pa zaborave livadu na Vračaru, a onda zaborave i stanove, takođe, na tom istom Vračaru, a onda kada Agencija povede postupak protiv njih, onda je kriva Agencija. Ono što totalno odstupa od neke politike, mada ne znam više koju politiku vodi bivši režim, da li levičarsku, evropsku ili ko zna kakvu, ali za set zakona iz oblasti informisanja, koji je ova Narodna skupština usvojila prošle godine, dobili smo svu saglasnost i podršku Venecijanske komisije, kao i da je urađeno u saglasnosti sa vrednostima EU,ma kako to neko želeo da predstavi da neko ne razume. Da li je sada politika da se iz medija ne izađe? Da li je to ona želja da kada se vratimo na vlast da ćemo opet moći preko tih istih medija ili preko tog istog auto-prevozničkog preduzeća, kome smo produžili rokove, a na taj način ih oštetili za dva miliona i 100 hiljada dinara, ponovo da vršljamo i da radimo isto? Da li ćemo isto moći da radimo, kao što radi Bojan Pajtić u AP Vojvodini, pa državnim parama, parama građana Vojvodine finansira samo humanitarnu organizaciju u vlasništvu članova DS? Ne, nije. Želimo tržište, želimo tržišnu utakmicu, želimo iste uslove, jednake uslove za sve.
Zahvaljujem. Gospodine Stefanoviću, da ne bih bio genijalan, kao što vi kažete, pošto ne želite vi da pročitate član 39, ja ću morati radi poslanika da ga pročitam. Stav 4. – ako poslaničku grupu predstavlja zamenik predsednika, odnosno ovlašćeni predstavnik, koga ste vi ovlastili, gospođo Marjanović, on preuzima ovlašćenja predsednika poslaničke grupe tog dana, na toj sednici s tim ovlašćenjima. Tako da, gospodine Stefanoviću, da ne bih opet radio to što vi kažete, morao sam da pročitam ovaj član. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Narodne skupštine, ministre Tasovac, mi ćemo glasati, naravno, protiv ovog predloga izmena, jer bi usvajanje, poštovana gospodo, ovog Predloga zakona značilo kršenja načela vladavine prava koje je temeljno načelo našeg Ustava, definisano članom 3, i koji je osnovna pretpostavka našeg Ustava. Spremili smo pet amandmana. U amandmanskoj raspravi pokušaćemo da argumentujemo dodatno zašto ne sme da se krši načelo vladavine prava, a ono se ovakvim predlogom očigledno, ministre Tasovac, krši. Do amandmanske rasprave, predlažem da razmislite o tome. Hvala.
Gospodine Pavićeviću, vi ste završili vaše izlaganje? (Da.) Hvala. Nisam navikao da vi govorite manje od pet minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, član 107. Neću tražiti da se reklamira. Pokušaću da budem kratak, kao gospodin Pavićević, ali zarad istine, voleo bih da me koleginica Jerkov sasluša i zahvalan sam službama u okviru poslaničke grupe SNS, jer su odreagovali na vreme. Ovde imam spisak zakona na tri strane i ravno 80 zakonskih rešenja, gde je saziv od 2008. do 2012. godine, saziv pod vođstvom DS-a, vršio pomeranje rokova u zakonima. Osamdeset zakona kojima su oni za četiri godine pomerili rok važenja. Osamdeset. U ovoj ruci je saziv, deseti saziv, 2014, 2015. godina, gospodine Tasovac, zajedno sa vašim zakonom, ovim zakonom, devet. Vi pogledajte koga to tangira pomeranje rokova i kome takav neki argument se obija o glavu upravo sada. Nekome ko je 80 puta menjao rokove, u 80 zakona pomerao važenje rokova, ili na nama. Bio bih srećan da je ova lista prazna, nije, devet zakona zajedno sa današnjim, za razliku od vas, gospodo, kojima je to krucijalni argument koji ste 80 puta to radili. Prema tome, bolje je da, pre nego što se uđe u debatu i u korišćenje nekih argumenata, se dobro informišete.
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Kao što ste rekli, nisam mogao kao predsedavajući da imam taj podatak i nisam mogao da upozorim gospođicu Jerkov. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne.) Hvala. Gospođice Jerkov, nemate pravo na repliku. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Po Poslovniku.) Na povredu da. Da gospodin Babić nije govorio o povredi Poslovnika, vi biste imali pravo na repliku, jer je pomenuto vaše ime i prezime, ali pošto je povreda Poslovnika, nemate pravo, osim ako želite da se javite po povredi Poslovnika, kao što se i javljate. Izvolite.
Zahvaljujem. Mislim da nema potrebe da vam objašnjavam gospodine Bečiću, upravo ste prekršili član 103. Poslovnika. Vi ste ne znam koji put poslanicima SNS dozvolili da repliciraju onda kada se tobož prijave da govore o tome da ste vi povredili Poslovnik. To čine sada evo gospodin Babić se sada setio šta da odgovori na moje izlaganje od pre 45 minuta, ako ćemo tako, onda ja mogu sutra nečega da se setim i da kažem, javim se za povredu Poslovnika i odgovaram nekome ko je govorio pre četiri dana. Ako ćemo tako da radimo, molim vas kažite, onda da se i mi pripremimo da tako radimo. U engleskom jeziku ima jedna izreka koja prevedena otprilike ide da dva loša ne prave jedno dobro. Tako da ako će gospodin Babić večito da pravda nesposobnost SNS time što je DS nekada radila nešto loše, zbog čega je izgubila na izborima, neka bude, ali nemojte mu dozvoliti da to radi u vreme koje tobož koristi da bi reklamirao povredu Poslovnika, jer ćemo svi onda početi tako da funkcionišemo. Vama je jasno da je gospodin Babić upravo meni replicirao na moje izlaganje od pre 40 minuta, lažno predstavljajući se da reklamira Poslovnik. Pozivam vas da iskoristite svoju obavezu i da ga kaznite onako kako vam Poslovnik nalaže.
Gospođice Jerkov, morao bih prvo da kaznim vas jer ste vi upravo replicirali. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Dobro, možda, ali jednom je i Babić.) Mnogo više nego gospodin Babić. Gospodin Babić se javio po povredi Poslovnika, mene je upozorio na statistički podatak. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Na to da je DS usvajala zakone.) Gospođice Jerkov, opet kršite Poslovnik, jer ne možete na ovakav način da polemišete sa mnom. Dozvolite mi da dam objašnjenje koje sam dužan da dam po Poslovnik. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Ne želim da slušam.) Gospodin Babić … Molim vas gospođice Jerkov dozvolite mi da dam objašnjenje, koje sam dužan da dam. Vi ste možda nervozni, vidi se po vašem izlaganju i gestikulaciji. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Nema potrebe.) Dužan sam po Poslovniku da dam objašnjenje, koliko god vi to želeli ili ne i da vas onda pitam da li želite da se izjasni Skupština. Gospođice Jerkov, gospodin Babić je vremena koje je bilo potrebno da bi dobio statistički podatak koji je ovde izneo, to upravo predsedavajućem saopštio radi dalje rasprave, da ja ne dozvoljavam ili da ne dozvolim po njemu da se to koristi, kada postoji ovakav podatak koji postoji. On je imao pravo na to, govorio je samo o tome, i meni se obraćao. Vi ste u vašem izlaganju po povredi Poslovnika replicirali gospodinu Babiću, tako da mogu da kažem da ste više prekršili Poslovnik nego što je prekršio gospodin Babić. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Sada ste opet prekršili Poslovnik.) Možete da ne budete zadovoljni sa mojim objašnjenjem i da tražite da se Skupština izjasni u danu za glasanje, a ne da se opet pozivate na povredu, koju nisam u međuvremenu mogao da učinim, ako se vama ne svidi ono što sam rekao u mom objašnjenju na koje imam pravo po Poslovniku da uradim. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Želim da se Skupština izjasni i smatram da ste ponovo prekršili Poslovnik.) Reč ima narodna poslanica Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, da bi malo uozbiljili raspravu i razgovarali o tome da Predlog zakona danas praktično donosi jedan mehanizam i rešenje kako treba reformisati proces privatizacije medija u Srbiji.
Gospođice Jerkov, dozvolite da gospođa Tomić završi izlaganje. Nemojte da dobacujete. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Kome dobacujem.) Gospođice Jerkov nemojte da dobacujete. Zahvaljujem gospođice Jerkov.
Ne možemo a da se ne osvrnemo u prošlost. Zato što analizom prošlosti mi možemo jedino na kvalitetan način da kreiramo budućnost. Svako kome smeta analiza prošlosti pokazuje jednu veliku neodgovornost, bez obzira da li se nalazi u opoziciji ili poziciji. Prema tome, o prošlosti moramo da razgovaramo, moramo da razgovaramo u političkom smislu da je prethodna vlast imala jedan drugi koncept uređivanja medijskog prostora. Apriori se zalagala za evropske direktive, ali nikada ih nije sprovela, zato je našla način da napravi jednu „dajrekt mediju“, jednu kuću koja će biti suštinski savetodavac svih državnih, privatnih medija, koja će finansirati kroz određene projekte. Na taj način će vršiti jedan politički uticaj od strane DS i tako uvesti jedan medijski mrak. Sada kada dolazite u situaciju da morate da uvedete evropske direktive i jednostavno da uvedete nov set medijskih zakona koji je ova Vlada u saradnji sa EU donela i ovaj parlament to izglasao, dolazite u situaciju da zaista morate da obezbedite konkurenciju i tržišnu utakmicu, osnov da svi sa pozicije privatnog sektora i vlasništva u medijima imaju jednake šanse da se izbore na tržištu kapitala. To je teško, ne samo kod reforme medijskih zakona, uopšte i medija i sredstava javnih informisanja. To je teško uopšte, ta tržišna utakmica za sve vrste delatnosti i za sve oblasti. Ali, u medijima je negde specifičnost veća zbog toga što su navike našeg naroda uopšte kada govorimo o odnosu sa medijima i novinarima ostale stare. Te navike govore o tome da je negde mnogo lakše uvek imati medije koji se finansiraju od strane budžeta i da odluke koje se donose se uvek pozivaju na one koji vrše vlast, a to je ono što je u stvari potreba sadašnjim setom zakona, da menjamo svest o tome kako treba da izgleda suštinski vlasnička struktura medija, odnosno kako privatni vlasnici treba da se ponašaju, pogotovo kada imaju u svom vlasništvu pisane i štampane medije. Ono sa kog aspekta sam želela da govorim o zakonu je upravo Zakon o privatizaciji, koji je bio predmet rada Odbora za privredu, regionalni razvoj, turizam i energetiku i Agencije za privatizaciju jednom u tri meseca i podnosi izveštaj o radu i ono što smo imali prilike da čujemo i od direktora Agencije, a to je da zaista postoje veliki problemi što se tiče uopšte procesa privatizacije. Upravo zbog toga što Vlada na krajnje odgovoran način gleda da što odgovornije obavi ceo taj postupak. Odgovornije u smislu da jednostavno postupke koje treba da sprovede sprovodi u određenim zakonski propisanim rokovima. Tako i ovaj rok suštinski nije mogao da se sprovede upravo zbog te navike naših naroda, a pogotovo onih u medijima da prvo nisu završili izveštaje koji se odnose na procenu kapitala. To je ono što nije dostavljeno Agenciji za privatizaciju u roku. Svi mediji su znali da to treba da urade, ali to nisu uradili. Uvek negde čekamo taj zadnji rok. To nije slučaj samo sa televizijom, to je slučaj sa svim privrednim subjektima, društvenim preduzećima koja su u postupku privatizacije. Kada sam govorila imala sam određena pitanja i od strane lokalnih televizija u Srbiji kada sam putovala proteklih mesec dana, uvek su bili zainteresovani za to pitanje da li će Vlada i da li će ministarstvo i da li će Agencija sprovesti zakon? Rekla sam – Vlada, ministarstvo i Agencija će naći mehanizme na koje će ukazati da sprovede to u zakonskom roku. Onog trenutka kada su videli da tih 74 medijske kuće nisu sprovele ono što je bila njihova obaveza, sigurno je da je jedini način bio da se kroz ovo zakonsko rešenje produži taj rok, da se da jedna dodatna mogućnost da se završi taj postupak. Na kraju krajeva, u tom produžetku roka 2000 ljudi će na određeni način iznaći mogućnost i napraviti ako treba i određene planove kako da iznađe načine i strateška partnerstva da bi olakšalo i Agenciji za privatizaciju i ministarstvu da nađu strateške partnere sa kojima će na određenim konkursima koji se budu raspisivali pronaći način da funkcionišu dalje. Ono što smo imali prilike da čujemo u raspravi, to je, od strane opozicionih stranaka, da jednostavni oni smatraju da taj zakon treba preko noći suštinski da počne da funkcioniše do 1. jula. Ako bi on počeo da funkcioniše, praktično više od polovine ovih 74 medijske kuće bi bilo ugašeno. Sad ja postavljam jedno logično pitanje – da li su takvi predlagači ovakvih rešenja ostali na tom evropskom putu,? Da li se oni zalažu zaista za evropske integracije u punom svom kapacitetu? Da li postoji ta prihvatljivost društva za uopšte ovakve zakone? Izvinite, ali Vlada i Ministarstvo i Agencija za privatizaciju, pa i Ministarstvo kulture pa i Ministarstvo privrede na krajnje odgovoran način su pokazali ovakvim predlozima da zaista vode računa o svakom segmentu medijskog prostora. I to je ono što treba reći. Ali, treba reći još nešto građanima Srbije i kada se govori o taksi koja naravno i nije predlog ovog zakona, ali treba reći da su upravni odbori ti koji donose te odluke. Kao što je Upravni odbor RTS-a doneo odluku o naknadi, odnosno o taksi koju trebaju građani da plaćaju, tako treba reći da je Upravni odbor RTV Vojvodine takođe doneo tu odluku. A zašto? Zato što gleda da jednostavno funkcioniše na krajnje finansijski održiv način i jedini način na koji mogu da funkcionišu televizije, pogotovo koje su sada od strane budžeta, znači tzv. na budžetu Srbije, znači plaćaju se kao javni servisi, a to je i RTV Vojvodina i RTS, jedini način je da se uvede određena vrsta naknade, odnosno taksa. Na kraju ono što je, gospodine ministre, ono što ste rekli da to treba više puta ponoviti, kako su reforme došle u sve sektore tako su došle i reforme u medijski prostor i te reforme jednostavno mi kao građani moramo da prihvatimo. Najteže je prihvatiti svako sa svog stanovišta. Najteže to ide u medijskom prostoru gde se nalaze novinari koji su navikli godinama na jedan vid funkcionisanja, pogotovo ukoliko su oni u vlasništvu države u jednoj malo lagodnijoj poziciji, nego oni koji treba da se bore na tržištu. Ta utakmica borba tržišta i finansiranja od strane države je potpuno neravnopravna. Ako se svi stave u istu ravan, u ravan ravnopravnosti gde treba da se bore za to tržište, onda će utakmica biti mnogo bolja, mnogo jača i donosiće kvalitetnije programe jer samo kvalitetom programa suštinski onda vlasnici medija, moći će da pokažu zaista koliko oni mogu da funkcionišu na tržištu kapitala. Na kraju ono što sam htela još da naglasim, to je da smo negde zaboravili ovaj sporazum Srbije i Narodne Republike Kine, a u delokrugu i predlagač se formalno vi kao Ministarstvo kulture. To je da je inicijativa Narodne Republike Kine još iz 2013. godine za tim da se oforme zajednički kulturni centri u Srbiji i da jednostavno kroz ovaj sporazum se pokazuje da su opredeljenja inicijativa svih država, da li oni dolaze sa zapada, istoka, severa i juga za tim da kroz jednu kulturnu saradnju mi u stvari pokazujemo da smo poštovani krajnje kao država u tom diplomatskom smislu i da politika koju Vlada vodi tu spoljnu politiku koju vodi je zaista pohvaljena sa svih strana. Negde je kultura uvek zaboravljeni sektor u kome i najteže sada funkcioniše pogotovo kada su u pitanju ekonomske reforme i finansijska konsolidacija i znam da imate velike pritiske, uopšte ljudi iz te oblasti zbog finansiranja. Ali, mislim da kroz ove kulturne centre koji dolaze od strane inicijative mnogih država treba iznaći načina da kroz određene projekte finansiranja se zaista pomogne našem sektoru kulture, tako da ne bih nikoga izdvojila da se ne bi naljutili, jer negde taj sektor iako je zapostavljen ali on je negde odlika toga u kom stanju se nalazi država kao što je obrazovanje, kao što je i zdravstvo jer su to na određeni način neproizvodne delatnosti, ali koje pokazuju suštinski u kom se mi stanju kao država nalazimo ali i kakve kontakte i kolike saradnje jednostavno podrške primamo od drugih država. Zbog toga mislim je jako važno da ovaj današnji sporazum ipak govorimo o njemu da se ne okrećemo samo ka tome da je odlaganje roka do 31. oktobra 2015. godine cilj ovih zakona. Jednostavno Jednostavno je cilj da se privatizacija sprovede na jedan krajnje ekonomski, ali i socijalnoekonomski odgovoran način, da sektor javnih informisanja i medija bude sektor koji će u budućnosti zaista pokazati da evropski standardi funkcionišu u Srbiji. Za to je potrebna prihvatljivost društva i zbog toga je jako potrebno da o tome što više razgovaramo na svakom mestu i da ne podlegnemo nekim trivijalnostima, kao što smo imali u toku sednice da razgovaramo o povredama Poslovnika koji ne govore o ovoj temi na jedan krajnje odgovoran i korektan način. Manja je šteta produžiti rok za šest meseci, nego sprovesti zakon i neke mere preko noći i naneti veliku štetu ovoj oblasti, nego je veća korist u svemu tome da na krajnje jedan odgovoran način priđemo uopšte završavanju i završetku postupka privatizacije o kojoj govorimo danas. Zbog toga u Danu za glasanje ovaj Predlog zakona ne treba samo SNS da prihvati, nego i one stranke koje jednostavno pripadaju strankama opozicije jer time pokazuju da su zaista za taj evropski put i prihvatljivost društva i da na tome ne treba da se delimo. Hvala vam.
Zahvaljujem koleginice Tomić. Naredni govornik je gospodin Ivan Karić. Izvolite kolega.
Zahvaljujem se uvaženi predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre, neću pričati mnogo ni o rokovima, niti mislim da je ovo nekakav najgori predlog, niti je pre bilo najboljih predloga. Ja hoću o nekim drugim stvarima. Nije mi jasno u toku rasprave to oduševljenje neoliberalnim kapitalizmom koji je praktično danas u celom svetu doživeo podržavljenje i kroz ovaj zakon meni se čini da mi sada hoćemo da ukinemo lokalne i regionalne javne servise pa da onda pod plaštom nekakve tržišne utakmice slijemo novac u džepove privatnih televizija da bi radile onako kako mi hoćemo i kao što mi hoćemo. Slušao sam pažljivo svoje prethodnike i sa većinom kolega iz pozicije se slažem. Recimo, ja nikada nisam bio na „Studiju B“ iako sam gradski odbornik, čak štaviše znam da na „Studiju B“ važi zabrana da se ja pojavim i to mi je nejasno, prema tome, kako to isto važi i za kolege iz vlasti i onda znači da treba da ostanu lokalni mediji pa će po slobodnom nahođenju direktora biti zabranjeno ili dozvoljeno nekome da se pojavi, a ne po tome što predstavlja neke građane. Naravno da ljudi u Beogradu ne razumeju potrebu građana za lokalnom informacijom jer lokalna informacija ne podrazumeva samo priču o politici, nego priču o lokalnim kulturnim događajima, lokalnim infrastrukturnim radovima i lokalnim ekološkim događajima. „Studio B“ i lokalna televizija u Obrenovcu gotovo da nisu objavile ništa o ekološkoj katastrofi u Obrenovcu pre dve godine dok se ona nije pojavila na nacionalnoj televiziji i zbog toga nama sasvim nije jasno to insistiranje na konceptu neoliberalnog kapitalizma, koji je umro tamo gde je napravljen, i zbog toga Zeleni imaju pripremljen, ukoliko vam je potrebno, Predlog zakona koji će omogućiti osnivanje javnih servisa opština, gradova i regiona. Svaka lokalna samouprava uz podršku građana može da proceni da li joj je potreban lokalni medij ili nije, a ta potreba ni na koji način ne guši slobodu javnog informisanja. Naprotiv, Zeleni Srbije su uvereni da nepostojanje lokalnih i regionalnih javnih servisa, sigurno smanjuje nekomercijalno izveštavanje. Najšire zadovoljenje i potreba građana bez diskriminacije za informacijama i sadržajima iz svih oblasti društvenog života, pogotovo iz oblasti obrazovanja, ekologije i kulture nije moguće bez nezavisnih lokalnih javnih servisa. Ako postoje nacionalni i pokrajinski javni servisi koji imaju svrhu javnog informisanja ne vidimo razlog zašto to ne bi postojalo i u lokalnim sredinama u kojima lokalne samouprave ili građani izraze potrebu da imaju to. U zemljama EU postoje i regionalni i lokalni mediji, tako da je i dalje nejasno zašto država Srbija insistira na tome da se lokalnim samoupravama ukine apsolutno pravo da biraju da li žele da imaju svoje medije ili ne, posebno jer se insistira na decentralizaciji i uvećavanju nadležnosti lokalnih samouprava. Naveo sam primer Studia B, moje kolege iz pozicije su navodile neke druge lokalne televizije, ja sam, recimo, poslanik iz Obrenovca koji je za tri godine pomenuo više puta Obrenovac…
Gospodine Karić, nemate više vremena. Završite rečenicu, molim vas.
Više puta sam pomenuo Obrenovac nego svi poslanici iz Obrenovca u poslednjih 25 godina u parlamentu, i nije se nikada pojavio na lokalnoj televiziji. Toliko o slobodi informisanja s jedne strane, a ja se ipak zalažem da lokalni mediji moraju da postoje i da će građani konačno uzeti stvar u svoje ruke. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite.
Da se razumemo, smatram da je dostupnost informacija izuzetno bitna. Vi ste rekli da nećete govoriti o rokovima, međutim, ja ću sada spomenuti jedan rok, a to je bio rok da se završi digitalizacija i ona je završena u roku. Potpuno nove platforme će znatno olakšati upravo, znači, i za lokalne sredine protok informacija. Tako da, jednostavno, mislim da živimo u vremenu gde tehnologija dramatično menja našu stvarnost i mi, naprosto, smo uhvatili i po tom pitanju jednostavno korak sa novim vremenom.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik IvanKarić. Izvolite.
Zahvaljujem se, zahvaljujem se i malopre na dodatnom vremenu, gospodine predsedavajući. Samo kratko. Onda nam ne trebaju ni privatne lokalne televizije, da kažem, kojima će lokalne samouprave plaćati to što će izveštavati o lokalnim temama. Slažem se da je digitalizacija dobra stvar, ali, verujte, da građane Obrenovca, Lazarevca, Smederevske Palanke ne zanima da li je gužva na Brankovom mostu, nego ih zanima šta će večeras u njihovom lokalnom pozorištu da se daje, šta je lokalna infrastrukturna tema koja je odrađena. Nemaju svi internet, nemaju svi mogućnost da dobijaju informacije i dalje mislim da bi trebalo da ostane mogućnost da se osnuju, u nekim jedinicama lokalne samouprave ili, na neki način, javni servisi, koji po ugledu na RTS mogu da budu lokalni, regionalni. Imamo takvih slučajeva u zemljama EU i zbog toga smatram da je važno. Ne osporavam produženje roka važnosti ovog zakona, možda je rok trebalo produžiti i malo više, da bismo stigli sve. Nekako uvek sebi dajemo kratke rokove i onda produžavamo rokove. Tako je i u životnoj sredini, nažalost, tako je i u mnogim oblastima. Vvrlo često moje diskusije nemaju želju da diskredituju neki zakonski predlog, nego da ga poboljšaju. U raspravi o amandmanima ćemo pokušati dalje da prodiskutujemo neke stvari. Ali, slažete se i da „zelena politika“ nije neoliberalna politika, nije desničarska politika, nije ni leva politika, i da, dozvoljavate, da „Zeleni“ imaju poseban pogled na protok informisanja i na teme dostupnosti informacija. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem, gospodine Kariću. Reč ima narodna poslanica Dušica Stojković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, drage kolege narodni poslanici, želim da vas podsetim da je Zakon o javnom informisanju i medijima usvojen prošle godine, 2. avgusta 2014. godine, kojim na jako precizan način je razrađen proces izlaska države nad vlasništvom u medijima u Srbiji i neophodno postupanje i realizacija privatizacionog procesa. Osnovna izmena i dopuna Zakona o javnom informisanju i medijima je pomeranje roka za četiri meseca. Zakon o izmenama i dopunama Zakona o informisanju i medijima menja rok do koga se mora prodati kapital izdavača i medija sa 1. jula 2015. godine na 31. oktobar 2015. godine. Promena roka za privatizaciju medija neophodna je zato što se promenio Zakon o privatizaciji. Narodna skupština je izmene i dopune Zakona o privatizaciji usvojila, podsećanja radi, 28. maja ove godine, na taj način da je za sve subjekte privatizacije propisano da su dužni da izvrše popis i procenu fer tržišne vrednosti celokupne imovine, obaveza i kapitala sa stanjem na dan 31. decembar poslovne godine, tj. 2014. godine, i da tu dokumentaciju dostave Agenciji za privatizaciju. Imajući u vidu da su svi mediji koji su započeli proces privatizacije podneli procenu fer tržišne vrednosti celokupne imovine, obaveza i kapitala sa stanjem na dan 31. decembar 2013. godine, kao poslednje poslovne godine u momentu podnošenja dokumentacije i da je rok za podnošenje nove dokumentacije 30 dana od dana dostavljanja zahteva Agenciji, neophodno je da se u skladu sa novim zakonskim obavezama prilagode rokovi predviđeni Zakonom o javnom informisanju i medijima. Pitanje koje se nameće je šta su radile zainteresovane strane u prethodnom periodu, šta su radile lokalne samouprave? Nakon stupanja na snagu medijskih zakona prošle godine, avgusta meseca, lokalne samouprave i mediji sa državnim kapitalom na svim nivoima vlasti, od Republike, grada do lokalne sredine, bili su obavezi da pokrenu postupak vezan za donošenje odluka i primene dokumentacije, kako bi se uspešno realizovao privatizacioni postupak. Šta je radilo Ministarstvo kulture i informisanja i resorna Agencija za privatizaciju? Ministarstvo kulture i informisanja i Agencija za privatizaciju su u više navrata podsećali medije i osnivače da realizuju obaveze koje su u njihovoj nadležnosti. Ministarstvo kulture i informisanja je bilo dostupno za sva pojašnjenja, za sve dileme vezane za primenu medijskih zakona u ovoj sferi. Predstavnici Ministarstva kulture, iz medija saznajemo, imali su prilike da širom Srbije obilaze gradove i opštine, Niš, Beograd, Bujanovac, Suboticu, Kragujeva, Novi Pazar, Zlatibor, i u otvorenom dijalogu razgovaraju sa predstavnicima lokalnih samouprava i medijima kako da se ovaj proces što bolje i na što efikasniji i valjan način realizuje. Direktor Agencije za privatizaciju gospodin Šubara poslao je dopis svim lokalnim samoupravama da do 1. aprila ove godine moraju da pokrenu postupak privatizacije, nakon čega su se mnogi mediji koji su u vlasništvu države doveli da se taj zamajac procesa i realizuje. Podsećanja radi, Studio B je juče oglasio da je pokrenut postupak privatizacije, objavili su prodaju Studia B. Agencija za privatizaciju je objavila javni poziv za privatizaciju RTV Studio B po početnoj ceni 528.626 evra, kolika je procenjena vrednost kapitala. Privatizacija se obavlja metodom javnog nadmetanja. Država je izmenom Zakona o privatizaciji, koji je stupio na snagu 28. maja, produžila dodatnu mogućnost neprivatizovanim medijima da putem novih bilansa, zaključno sa krajem 2014. godine, povećaju atraktivnost tako što će potencijalnim kupcima biti otpisani dugovi koje su ovi mediji napravili u prethodnoj godini. Sledeće pitanje koje se postavlja – šta su radili mediji? Medije u Srbiji bih podelila u četiri grupe. U prvu grupu spadaju mediji koji su na vreme shvatili šta je njihov zadatak. Kao što sam već rekla, primer medija koji je ozbiljno shvatio svoj zadatak je RTV Studio B i Grad Beograd kao osnivač ovog medija, zajedno sa gradonačelnikom Sinišom Malim i njegovim timom, je na vreme i u zadatim rokovima ispoštovao proceduru i dostavio sve neophodne materijale. U drugu grupu spadaju oni mediji koji su očito imali interes da se ovaj proces prolongira nakon 1. jula, kako bi došlo do besplatne podle akcija zaposlenima koji na to imaju pravo. U treću grupu medija spadaju oni koji su, čini se, opstruirali ceo taj proces od samog njegovog početka. U najvećem broju su to mediji koji sada imaju problem i veliko je pitanje da li će se oni uopšte i kvalifikovati za besplatnu podelu akcija, te vas ministre molim da mi odgovorite da li oni imaju dovoljno vremena da ovo i realizuju? U četvrtu grupu spadaju oni mediji koji imaju negativan kapital i koji, nažalost,neće biti subjekti u procesu privatizacije. Predviđene izmene i rokovi i dalje pozicioniraju 1. jul kao značajan datum, jer je to datum koji kvalifikuje medije za privatizaciju, da li procesom predatog materijala, da li preko besplatne podele akcija, da li preko gašenja medija. Podsećam sve drage kolege, 31. oktobar je krajnji rok da se ovaj celokupan postupak okonča. Budžetska davanja će prestati ako se pre tog roka zaključi kupoprodajni ugovor sa novim kupcem, što znači da pomenuta suma od oko 107 miliona dinara na republičkom nivou može biti znatno umanjena ako se npr. Tanjug privatizuje pre leta, čime je mogućeostvariti značajne uštede. Privatizacija medija i digitalizacija TV signala će sasvim sigurno doprineti konsolidaciji medijske scene u Srbiji. Podsećanja radi, pre uvođenja registra medija, u Srbiji je do skoro postojalo 1.447 javnih glasila, od kojih je 110 televizija i 325 radio stanica. Izmenama i dopunama Zakona o informisanju medijima da će se još jedna šansa medijima da uspešno okončaju privatizacioni proces u njihovu korist, kako i u korist sadašnjih radnika, ali i u korist samih građana Srbije koji imaju pravo na pravovremeno, istinito i objektivno informisanje. Odgovornom politikom Vlade Republike Srbije i resornog ministarstva dodatno smo osnažili i obratili pažnju na socijalne programe za novinare i medije u državnom vlasništvu. Na samom kraju, želim da vam pročitam saopštenje Udruženja novinara Srbije od 25. juna 2015. godine, koje kaže da je Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja odobrilo u periodu od 18. marta do 20. juna socijalne programe za ukupno 281 novinara i medijskog radnika iz 30 medija koji su u procesu privatizacije. Na osnovu podnetih zahteva medija, doneta su rešenja za odobravanje sredstava za dnevni promet d.o.o Novi Sad, Dnevnik Štamparija d.o.o Novi Sad, Dnevnik novina i časopisi d.o.o Novi Sad, Javno preduzeće RTV Kragujevac, Javno preduzeće Radio Leskovac, Javno preduzeće RTV Trstenik, Radio-televizija Inđija, Javno preduzeće Televizija Kruševac, a.d. Dnevnik Novi Sad, Javno preduzeće Radio Požarevac, Javno preduzeće Televizija Smederevo, Javno preduzeće Radi-televizija Vranje i na kraju Javno preduzeće Novi Pazar. Želim sve drage kolege na samom kraju da pozovem da u Danu za glasanje podržimo izmene i dopune Zakona o javnom informisanju medija, kako bi se na valjan način završio proces izlaska države iz vlasničke strukture medija u Srbiji, što je strateški kurs ove Vlade. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Stojković. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite.
Konkretan odgovor na vaše pitanje će dati Agencija za privatizaciju, zato što ona ima kompletnu dokumentaciju i ona određuje zapravo kada su se stekli uslovi za besplatnu podelu akcije.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Nije u sali. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući, gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti i poštovani građani, probijeni jesu rokovi i zato se i donose izmene i dopune Zakona o medijima i javnom informisanju. Ono što jeste bio slučaj kada smo doneli nov zakon i kada ste predlagali nov zakon u ovom domu, mi nismo tada bili za njega, ne zato što je on imao neke ogromne nedostatke, nego iz prostog razloga što smo znali, a mislim, ministre, da ste znali i vi, da takav zakon, iako ima svoje pozitivne strane, ne može da se primeni u ovakvim uslovima medijske cenzure u Srbiji. Pošto je probijen rok za privatizaciju, a posebno imam nameru da govorim o onim medijima koji se tiču lokalnih samouprava u Srbiji, što takođe opet nije bio predmet vašeg interesovanja, jer se iskreno nadam da bi rezultat bio potpuno drugačiji, danas predlažete nešto sa čim nije ni toliko važno da li se mi kao opozicija slažemo ili ne. U pitanju je, naravno, greška koju je Agencija za privatizaciju napravila, loša procena i sada ste vi negde poslati ovde u Skupštinu da ispravite te greške. Taj rok mi možemo i ne moramo da podržimo, to je manje važno. Važno je to što će opet doći do toga da će pojedini mediji, oni koji su od krucijalne važnosti za pojedine delove Srbije, biti ugašeni. Oni neće moći da izdrže konkurenciju na tržištu. Oni će i kada su u pitanju manjine da budu potpuno marginalizovani i ugasiće se poput mnogih lokalnih televizija, kao što je to bio slučaj u poslednjih nekoliko godina. Posebno smo zainteresovani za jednu od tema, a ona se tiče i Studija B, pošto je to jedan veliki brend i veliko ime kada je u pitanju Beograd. On je gradski regionalni servis komunalnih, naravno, političkih, kulturnih, saobraćajnih i svih ostalih vesti za građane Beograda bio od svog osnivanja. Građani su decenijama ulagali i vodili računa i zajedno sa Studijom B predstavljali simbol Beograda. Oni, naravno, imaju pravo da budu upoznati, a potpuno su, na primer, isključeni iz procesa donošenja odluka kada je taj javni servis grada u pitanju. Kada su u pitanju detalji tog postupka, oni nisu upoznati sa njima. Znamo samo da je zbog zakona koji je ograničio za 01. jul 2015. godine, da su sve lokalne samouprave u Srbiji, pa samim tim i Grad Beograd, u svojim budžetima opredelile sredstva do 01. jula 2015. godine za servisiranje potreba lokalnih televizija. Pošto se sada taj rok pomera, pitanje je da li u budžetu ima dodatnih sredstava koja nisu bila opredeljena za lokalne servise i na koji način će, da li rebalansom ili iz nekih drugih rezervi, lokalne samouprave finansirati ono što je, naravno, bila greška i same Agencije za privatizaciju. Sredstava neće biti tamo gde nije interes u vladajućim strukturama, pa će oni opozicioni lokalni mediji u opozicionim opštinama biti ugašeni, a oni drugi, naravno, privatizovani od strane nekih koji su bliski vladajućim strukturama. Ne možemo da stojimo mirno i ne možemo da ćutimo pred činjenicom da su svega dve firme zainteresovane npr. za kupovinu tako velikog brenda kakav je Studio B. Da li je moguće da i vi kao ministar ostajete nemi pred činjenicom da je jedna firma koja je zainteresovana nekada prodavale čamce i lustere, a druga da je u blokadi? To baca senku na ceo privatizacioni postupak, iz prostog razloga što građani nemaju poverenja u firme koje se nikada pre nisu bavile ovim poslom, da će na jedan pošten i objektivan način voditi računa o medijskoj slici glavnog grada. Kada je u pitanju otpisivanje dugova, takođe je veoma bitno i važno kako i na koji način će ti dugovi biti otpisani i da li će oni biti preuzeti od strane budžeta Grada Beograda, pa će ih na neki poseban način plaćati građani, ili će onaj koji bude kupovao taj javni servis zapravo imati dodatne troškove kada je u pitanju privatizacija. Početna cena iznosi nešto preko pola miliona evra, odnosno 528 hiljada evra, tj. 63 miliona dinara. To jeste vrednost 100% procenjene vrednosti kapitala, ali ne zna se kako i na koji način je izvršena procena te vrednosti. To je poslednja cifra sa kojom barata javnost u Srbiji. Zašto npr. Beogradu kao glavnom gradu nije omogućeno da ima svoj javni servis? To smo videli na primeru Vojvodine i to funkcioniše nekako. U pitanju je isti broj stanovnika i nekako ista potreba građana koji žive i u severnoj pokrajini i kada je u pitanju glavni grad, a to je naravno dozvoljeno Zakonom o glavnom gradu. Studio B će funkcionisati ubuduće tako što će grad davati novac, kao što znate, kroz projekte i tako će informisati javnost o glavnom gradu, ali da li mislite da će vlast u Beogradu ili u bilo kojoj drugoj lokalnoj samoupravi voditi računa o objektivnosti ili će davati novac samo za one projekte koji se tiču interesa vladajućih stranaka u tim opštinama i gradovima? Objektivnost je samim tim, naravno, dovedena u pitanje. Ona je nekako neostvariva u ovim okolnostima u kojima živimo u poslednje tri i evo četvrtu godinu. Koji su na kraju kriterijumi korišćeni kada se procenjivao kapital Studija B? To je takođe pitanje i za vas lično, jer smatram da je Studio B bila televizija koja je i vama lično u desetogodišnjem mandatu, kada ste bili direktor Beogradske filharmonije, pomagala pri ne samo promociji, čuvanju i uzdizanju Beogradske filharmonije, nego i čuvanju kulture glavnog grada i Srbije. Mislim da je nova uprava na toj televiziji vrlo pomogla da se ugled Studija B dovede u pitanje i da se sroza na najniže grane od njenog osnivanja. Ta nekada zaista slavna televizija, u kojoj je ostao samo brend i samo ime, mislimo da je 63 miliona dinara nešto što ne predstavlja pravu vrednost svega toga. Ovde imam i podatke kada je u pitanju i zemljište i parcele čiji je Studio B vlasnik. Imamo takođe saznanja da je 16.028 kvadratnih metara zemljišta pored novoizgrađenog mosta Zemun–Borča takođe nešto sa čim Studio B raspolaže. Da li je i ovo uračunato u procenu vrednosti kapitala i imovine? Kada je u pitanju građevinski objekat, zgrada za smeštaj agregata, zgrada za smeštaj emisionih postrojenja, to je takođe nešto sa čim će neko sutra kao vlasnik Studija B raspolagati. Da li će se on onda opet prodavati, pa čak i po tvrdnji pojedinih ljudi iz SNS? Da li će se on prodavati samo zbog toga što će neko uzeti to parče medijske scene u Srbiji, pa će onda na ovom zemljištu graditi određene šoping molove?Da li će onda grad kroz finansiranje tih projekata zapravo praviti kampanju za stranku koja je vladajuća u toj lokalnoj samoupravi, u ovom slučaju, Gradu Beogradu? Mi nismo sigurni da je moguća objektivna scena, kada je u pitanju informisanje u glavnom gradu i smatramo da je veoma važno da Beograd, kao glavni grad, ima javni servis, poput javnog servisa Vojvodine, iako je probijen ovaj rok od 1. jula i on se u određenoj meri i ne tiče isključivo Studija B, već i svih ostalih sličnih slučajeva širom zemlje. Mislimo da ne postoji dovoljno dobra koordinacija i da nismo videli vašu ličnu zainteresovanost da se sačuvaju ovako veliki brendovi koji i sami znate koliko znače glavnom gradu. Mislimo da novac koji će se uložiti neće biti uložen u tehniku, neće biti uložen u ono što je građanima Beograda i Srbije potrebno. Mislim da će biti uložen isključivo zbog marketinga i minuta koji će se prodavati sutra kada dođe neka kampanja na red, ko zna koja po redu i ko zna koji vanredni izbori po redu. Ali, mislim da smo svi mi imali mnogo veća očekivanja onog trenutka kada ste 2013. godine preuzimali ovaj resor, smatrajući da ste zaista jedina pozitivna tačka i svetla u mraku koji je pojeo Srbiju. Nekako ste, ne samo predstavljali našu nadu da će neke stvari biti bolje, ali očigledno, vaše ruke su vezane kada su u pitanju mediji u Srbiji.
Vreme.
Očigledno ste na kraju postali, time završavam, izneverena nada ovog dela Srbije, za koji sam siguran da ga i dalje razumete, ali očigledno ništa ne možete da uradite.
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Reč ima ministar Ivan Tasovac.
Dozvolite mi da odgovorim na ona pitanja koja su iz domena Ministarstva kulture i informisanja, na čijem sam čelu. Vi vrlo dobro znate da, što se tiče procene vrednosti kapitala i čitavog procesa, da taj proces vode prvo nezavisni procenitelji, da je on u domenu Agencije za privatizaciju i, uostalom, sačekajmo da taj proces dođe do kraja, pa ćemo onda moći da vidimo kako je on završen. Međutim, postoji deo koji se direktno tiče nadležnosti Ministarstva, a to je sumnja koju ste vi izrazili za projektno sufinansiranje, odnosno način kako će se deliti novac. Skrenuću vam pažnju da je Zakon predvideo da većine tih komisija čine upravo predstavnici medijskih udruženja, znači i NUNS-a i UNS-a i ANEM-a, medijskih koalicija, se oni čine, dakle, struka čini većinu tih komisija. To je, naprosto, kako da vam kažem, ukoliko sumnjate u struku, ja tu stvarno ne mogu da vam pomognem, ali ne postoji transparentniji način da se, jednostavno, ispoštuje ono što je javni interes. Još jedna stvar, takođe, potpuno je legitimno, ja to potpuno razumem, ali sada stvarno prvi put čujem da se i Studio B prijavi da postane javni servis, pa regionalni javni servis. Zakon je jasno definisao. Srbija ima dva javna servisa. Jedan je RTS, drugi je RTV.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, kao ovlašćeni predstavnik.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Znate, ovo je sad sve jako zanimljivo. Neko se plaši da li će neko postavljati određene direktore iz određene partije, da li će ti direktori, ne znam, sprovoditi privatizaciju. Trebalo bi možda da se uplašite, malopre sam baš pominjao slučaj u AP Vojvodini gde vi imate izdvajanja iz pokrajinskog budžeta, znači, to su narodne pare, pare građana AP Vojvodine, gde Pokrajinska vlada tačno izdvaja, mislim da je negde oko 34 miliona dinara izdvojeno za tačno određene medije koji će služiti u kampanji za pokrajinske izbore i negde oko 20-ak skoro miliona dinara je izdvojeno za određene nevladine organizacije, tipski je određeno koje nevladine organizacije će dobiti taj novac kako bi, naravno, pomogle svakako pokrajinsku kampanju gospodina Pajtića. Zašto sve ovo govorim? Pošto ovde neko sada, vidim, roni suze nad Studijom B. Meni je zaista žao i smešno je da se vi pozivate na Studio B zato što je to bila partijska televizija vaša, gde nijedan predstavnik SNS tokom vašeg mandata nijednom nije mogao da gostuje, ali slovima i brojem – nijednom, nula. Nula puta smo mogli da gostujemo kada ste bili tamo vlast. Ta televizija, čija je zaista danas cena takva kakva jeste, ali zašto je takva cena? Pa zato što ste napravili dug od tri miliona evra za tu televiziju. Što ne kažete građanima kako ste upropastili Studio B, doveli ga do finansijskog kolapsa? Naravno, znate, neko ko hoće danas da to kupi, nije lud da uzima toliki dug sebi na grbaču. Zaposlili ste svakog svog partijskog kadra u tu televiziju. I vi danas nešto nama pričate i stavljate nam kao primedbu da li će građani, ne znam, ostati bez Studija B. Ostali su dok ste vi bili vlast, zato što smo imali čistu partijsku televiziju. Znači, takav vid partijske televizije nije viđen ni u onim Staljinovim televizijskim programima.
Vreme.
Zaista, morao sam ovde da reagujem zato što ovo nema više apsolutno nikakvog smisla. Nažalost, Studio B je danas ušao u tu situaciju da mora da se privatizuje zato što ste ga, nažalost, upropastili. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Đukanoviću. Replika, narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Dakle, ministre Tasovac, upravo vam o ovome i govorim. Moj prethodnik je izneo neko svoje viđenje ovih stvari, baš da se to ne bi događalo, baš da se Studio B ne pretvori u novi Kopernikus, gde će neko za kariranim stolnjakom da sedi i da ispira mozak onima koji žele da čuju neku informaciju sa nekog servisa. Mislim da je u pitanju i očuvanje kulturnog nasleđa grada. Studio B je imao veliku ulogu u tome poslednjih decenija. Jako je važno da budete makar zainteresovani, kao ministar. Znam da vi direktno ne učestvujete u svemu tome. To je meni potpuno jasno. Ja sam vas negde upoznao kada sam imao nešto manje godina, pa ste vi meni predstavljali nekog čoveka koji se bori u inat svima i uprkos svemu i, u tom smislu, mislim da treba malo da se vrati taj vaš duh, u toj fotelji u kojoj vi danas sedite. Smatram da je važna stvar za Beograđane koji su zainteresovani za ovu stvar i mislim da vi, kao ministar, bez obzira što imamo komisije gde se pita struka, poslednje tri godine vi najbolje znate koliko se struka pita u Srbiji, iz prvog reda gledate tu predstavu. Hajde samo da uradite i ono što nije do vas, da spasimo zajedno Studio B, da ne padne nekom u ruke ko prodaje lustere i čamce. Samo toliko. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Izvolite, ministre.
Želim da vam se zahvalim što ste me podsetili na tu kampanju „U inat svima i uprkos svemu“. Upravo se tako i sada osećam. U inat svima i uprkos svemu, medijske reforme u Srbiji će se nastaviti.
Zahvaljujem, gospodine Tasovac. Replika, narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Znate, uvaženi kolega, tu televiziju koju ste spomenuli, odakle se navodno ispira mozak, je privatna televizija. Vlasnik te televizije može da ima program kakav on smatra da je najbolji i gde vaši čak partijski kadrovi gostuju. Ova televizija, govorim o Studiju B, je televizija koja je bila servis građana Beograda, odnosno koju smo mi plaćali, kao građani Beograda, a vi ste je pretvorili u partijsku televiziju. Njen program je bio pravo ispiranje mozga građana Beograda, i to na takav način je bio program, otprilike, da li gospodin Božović je ujutru doručkovao, da li je gospodin Đilas, recimo, popodne ručao itd. i služila je isključivo za medijsko praćenje DS, a mi smo to plaćali iz našeg džepa. E, to je problem. Vi ste upropastili upravo taj kultni sadržaj Studija B, vašom programskom šemom i vašim načinom informisanja. Ono što je najvažnije, a istraživanja pokazuju, danas je Studio B daleko gledaniji nego u vašem periodu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Ako mogu gospodine potpredsedniče Bečiću, ako mogu. Poštovani gospodine potpredsedniče Bečiću, poštovani ministre Tasovac sa saradnicima, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ja još uvek, samo da vam se predstavim, igram fudbal. Igram do kraja, a mojih političkih protivnika ne vidim nego četvoricu. Gospodine ministre i ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima, ima svoje uporište, kako znate, ali i građani Srbije i moji politički protivnici, u ekspozeu predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, kojeg je on podneo nama, narodnim poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije, u ovom visokom domu, na zadovoljstvo najvećeg broja građana Republike Srbije i nas, najvećeg broja narodnih poslanika u ovom visokom domu. U ekspozeu, kojega nosim svakoga dana ovde, predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, je problemima kulture i rekonstrukciji Narodnog muzeja posvetio tri strane, od 38. do 41. i pozivam političke protivnike da kažu da li je ovo tačno ili ne? To je skoro polovina od ukupnih pojedinih ekspozea bivših predsednika Vlade, bivšeg režima, jednog imam ovde, ima 10 strana, čitam, nigde taksativno ništa ne nabraja. A ostavljam istoričarima, mojim kolegama, da ovo provere da li je ovo tačno ili ne. Na stranici 38 ekspozea, predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić, pored ostalog je rekao, citiram, proverite: „Donošenje seta medijskih zakona sa ciljem da se država povuče iz medija i svoj uticaj usredsredi na projektno sufinansiranje medijskih sadržaja koji promovišu javni interes.“. Poštovana gospodo, politički protivnici moji, kolege, da li je ovo tačnoili ne u ekspozeu? Ako mogu nastaviti, gospodo poslanici. Set zakona je gospodine potpredsedniče donesen, kako znate, i evo i ovog Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona čijom primenom će se realizovati postavljeni zadatak iz ekspozea. Da li ja tačno nemam političkih protivnika, hvala vam vas troje što ste ostali, četvoro, ovi prvoborci su u prepodnevnog delu napustili jer utakmica se igra do kraja i kada budemo fudbal igrali kao narodni poslanici, molim vas, nemojte me izostaviti. Poštovani narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, tako to radi predsednik Vlade Republike Srbije i SNS i čitava Vlada Republike Srbije, po sistemu – napisano – ostvareno. Proverite. Poštovani narodni poslanici, da ne zaboravim, ekspoze predsednika Vlade Republike Srbije, gospodina Aleksandra Vučića, je najsveobuhvatniji, najveći, najprecizniji, najkonkretniji, najtransparentniji od svih 72 prethodna ekspozea predsednika Vlade Republike Srbije, od vremena prvog predsednika Vlade Srbije, Prote Mateje Nenadovića do danas. Ili, ako hoćete, gospodo profesori sa univerziteta, ili u modernoj istoriji Srbije. Gospodine potpredsedniče Bečiću, gospodine ministre sa saradnicima i vi, naravno i vaše Ministarstvo kulture koje vodite i građani Beograda, možete ipak biti zadovoljni, što na strani 38 ekspozea, pored ostalog stoji: „Otvaranje rekonstruisanog Narodnog muzeja.“. Proverite to u ekspozeu. Poštovani Beograđani, poštovani građani Srbije i kako vidite na trgu sat otkucava, na Narodnom muzeju i biće tačno kako je obećan. Voleo bih da se vrate predstavnici političkih stranaka, predsednici, pa da ovo negiraju, da li je tačno ili ne. Dozvolite da vas podsetim, za vreme bivšeg režima, stanje u kulturi bilo je krajnje alarmantno. Bivši režim je zatvorio jednu od najvećih kulturnih ustanova, ne samo u Beogradu i Srbiji, nego i šire, kao što je Narodni muzej. I, ne samo njega, verovali ili ne, da vas podsetim, nego i Narodnu biblioteku Srbije, umesto da su je otvorili, a mi naučnici smo čamili četiri godine ispred tih ustanova. Da li je tačno, gospodo iz Ministarstva, potvrdite ovo. Kako ćete gospodo iz bivšeg režima objasniti činjenicu da je za vreme vaše vlasti, Narodna biblioteka Srbije renovirana pune četiri godine, a ono što je urađeno, o kulturi je tema ako niste znali, na njoj moglo se uraditi za samo šest meseci. Šta je najgore? Nije radila za korisnike, nas naučne radnike, četiri godine. Ova informacija je krajnje tragična i nikada vam to neće naučni radnici oprostiti. Poštovani gospodine potpredsedniče Bečiću, poštovani ministre Tasovac, i skele sa Narodnog muzeja će ubrzo se skinuti, a neće stajati kao za vreme bivšeg režima. Sat otkucava, poštovani Beograđani. Evo vam jedne informacije, pošto nema mojih političkih protivnika, iz jednog štampanog lista od 1. marta 2012. godine, citiram Izveštaj evropskih institucija da se vidi ko ima uticaja na medije: „Savet za borbu protiv korupcije je prikupio podatke na osnovu kojih se može zaključiti da se nad medijima u Srbiji vrši snažan politički pritisak i da je nad njima uspostavljena potpuna kontrola.“. Završen citat, 1. marta 2012. godine. Poštovani politički protivnici, ko je bio tada na vlasti? Da li je tad bio politički pritisak ili ne? Čija je ova ocena da vama prepustim da vi lepo procenite i predstavnicima Evropske zajednice. Vaš jedan bivši ministar, a sada je pod istragom je, jednom dnevnom listu dodelio 500.000 eura. Izveštaj Državne revizorske komisije. Pogodite koji, građani vrlo dobro znaju. Gospodo novinari, niti jedan predsednik Vlade u istoriji Srbije nije medijski napadan kao gospodin Aleksandar Vučić, a legalno došao na vlast. Nikada u istoriji Srbije, niti jedan vladar, od Strojimira do danas nije teže došao na vlast, a pobedio kao predsednik Tomislav Nikolić. Pitam vas, gospodo novinari, kakva je uloga pojedinih novinara bila u tom prljavom poslu? Jedan broj medija i danas odrađuje takve prljave poslove, ali da se razumemo Srbija je demokratska zemlja u kojoj je kritika vlasti ne samo moguća, nego čak i poželjna. Ali, između kritike vlasti i medijskih napada postoji veoma ogromna razlika. Da li je tačno, gospodo, novinari ovo što sam izrekao? Medijska kritika se zasniva na istinitim i iznetim činjenicama, a upravo je zato društveno korisna za srpsko društvo i srpsku državu. Međutim, određene osobe zaposlene, ako mogu nastaviti, gospodo iz poslaničke stranke, međutim određene osobe zaposlene u određenim tabloidima i nekih dežurnih stručno-naučnih šarlatana koji sebe sami nazivaju ekspertima, totalnim neistinama o predsedniku Vlade, pojedinim ministrima, tema je, govorim o medijima i predsedniku države, predsedniku poslaničke grupe gospodinu Babiću, poštovanoj predsednici Skupštine Republike Srbije i potpredsedniku. Te neistine su vrlo opasne i žele naneti zlo građanima Republike Srbije. Tu su se upleli i pojedini političari, tajkuni, čak i stranci kojima ne odgovara stabilna Srbija. Žele uniziti ugled naše zemlje i naneti joj štetu u svetu. Ja vas, poštovani građani Republike Srbije, pozivam sve na jedinstvo. Kada je otadžbini najteže, moramo dati svoj doprinos. Ugled Srbije u svetu više je porastao za vreme trajanja mandata ove Vlade na čelu sa gospodinom Aleksandrom Vučićem i predsednikom države, Tomislavom Nikolićem, više nego za prethodnih 20 godina. Jel tačno, gospodo politički protivnici? I vi to gospodo iz opozicije vrlo dobro znate i vi to meni priznate kada u direktnom razgovoru razgovaramo, a vi tzv. neki novinari, ljudske gromade i novinarske gromade, ćutali ste kada je jedan predstavnik bivšeg režima i njegov sin, preprodavali su Srbiju. Što tada niste progovorili? Što niste progovorili o mafijaškim podvizima ortopeda zalutalog na mesto ministra građevine. Do danas se niste ogradili od toga. Naplatili ste to milionima evra tadašnje ćutanje. Gospodo novinari pojedini i danas to radite. Građani Srbije dobro znaju i nikada vam neće zaboraviti. Jer ste ih doveli na prosjački štap. O privatizaciji mogli bi mnogo govoriti. Pozvao bih svoje političke protivnike. Ovo je, gospodine ministre Tasovac, trebalo biti završeno 2000-te godine. Šta su radili politički protivnici? Neka pogledaju susedne zemlje. Neka pogledaju susedne zemlje. Znate zašto su protiv privatizacije? Jer su crpeli sredstva u svoje džepove i pojedinaca. Srbiju u reformama niko više zaustaviti ne može. Niko, jer su se građani opredelili, završavam gospodine potpredsedniče, opredelili.
Morate se vratiti na temu gospodine Atlagiću.
Evo, govorim o medijima, o privatizaciji u medijima. I dozvolite na kraju, pozivam vas gospodo iz opozicije, na žalost prvoboraca nema, ali bar vas troje, četvoro izvinite, da i vi glasate za ovaj predlog zakona jer ćete bar malo u ovom visokom domu sprati, hajde da kažemo, one neaktivnosti koje ste radili zadnjih deset godina.
Zahvaljuje, gospodine Atlagiću.
U to ime pozivamo vas na saradnju da zajedničkim snagama podržimo reforme, jer građani, većina, da ne kažem 80% stoji za reforme i zaustaviti ih niko ne može. Poštovani potpredsedniče Bečiću, poštovani ministre sa saradnicima, ali moram ovo na koncu da kažem, strpljivo sam čekao čitav dan. O medijima je govorio danas jedan bivši predsednik Vlade. Ne mogu da verujem da je govorio o medijima. Aprila 2015. godine je nazvao poslanike SNS, samo da kažem ovu završnu reč – znate da smo manje pametni mi koji smo u Skupštini, a oni koji su kod kuće da su više pametni. To je bivši premijer ovde izrekao. Nazvao je Vladu Srbije streljački stroj u ovoj Skupštini. Beležim to vrlo pomno. Nazvao je Vladu Srbije kaubojština. Nazvao je poslanike SNS primatima.
Molim vas gospodine Atlagiću, morate govoriti o temi. Morate završiti vaše izlaganje.
Evo, završavam rečenicu ako mi dozvolite. Neću reći kako je vas nazvao, poštovani građani Republike Srbije, čuli, a neka mu služi na čast i ne mogu, šokiran sam, da to bivši premijer kaže i bilo ko u ovoj Narodnoj skupštini, a pogotovo ono od juče da smo bitange ovde u ovoj Skupštini. Verovatno je tako kući vaspitan. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodine Atlagiću. Gospođo Marjanović, po kom osnovu? (Vesna Marjanović, s mesta: Replika. Imam pravo na to kao ovlašćeni predstavnik.) Daću vam reč, gospođo Marjanović, mada morate priznati da nemate nikakvo pravo na repliku, jer nije pomenuta, a vi kao ovlašćenipredstavnik, predstavljate poslaničku grupu i odgovarate i imate pravo na repliku, ako je pomenuta DS, predsednik DS, dozvolite gospodine Markoviću, dozvolite, ako mogu nešto da kažem. Znači, imate pravo na repliku ako je pomenuta DS, ako je pomenut predsednik stranke, gospodin Pajtić i ako je u negativnom kontekstu, ako su pomenuti poslanici DS. Sve to nije bilo u govoru gospodina Atlagića, ali ipak ću vam dati reč. Izvolite, imate dva minuta repliku.
Ja vam se zahvaljujem gospodine predsedavajući. Pomenuti jesmo, jer je prethodni govornik govorio o tome da mi treba da speremo ljage i na koji način smo se ponašali u prošlosti, kao stranka. Dakle, ja jesam prvoborac i ja sam član te stranke, od 1990. godine, pa je i to spomenuto, pa u tom smislu mislim da sam imala pravo na repliku. Ja bih samo želela da kažem, a već je o tome bilo reči, o prošlosti, možemo da razgovaramo o prošlosti i gospodin ministar je pitao, da li ja postavljam pitanja ministrima iz 2007. godine, možemo i njima da postavimo pitanja, ali ja bih onda postavila pitanje ministru informisanja, iz 1998. godine, kreatoru Zakona o informisanju, u vremenu kada su novine zabranjivane i kažnjavane drakonskim kaznama. Prema tome, ako pričamo o prošlosti, dajte da pričamo o celoj prošlosti, da nismo možda tada izgubili neko vreme u reformama i na putu ka evropskim integracijama? Naš poslanički klub i naša stranka, bar tu nikada nije odustala. To što ste vi u poslednje vreme, preuzeli i to je za svaku pohvalu i mi apsolutno jesmo za reforme, ali nemojte molim vas da vi pričate o istoriji, pošto je istorija vrlo, vrlo komplikovana. Zahvaljujem se na replici.
Zahvaljujem gospođo Marjanović, mada morate da razumete da ipak mora biti pomenuta DS, jer iz DS mi imamo nekoliko stranaka sada u poslaničkim klupama i kada se kaže da ste nešto radili, ja ne mogu da znam na koji deo Demokratske stranke se misli, tako da mora biti pomenuto ime stranke. Zahvaljujem. Replika, ovlašćeni predstavnik SNS Vladimir Đukanović.
Slažem se, možemo uvek da pričamo o istoriji, tj. o prošlosti, ali ja zaista mnogo više volim da pričam o budućnosti, ali kada smo već kod medija, mislim da bi bilo zaista uputno da se prisetimo, recimo akcije „Sablja“, i 11 medija je ugašeno dekretom, izbrisano gumicom. Dakle, 11 medija je nestalo, zato što je neko mimo bilo kakvog zakona i pravnog akta te ljude, odnosno medije izbrisao. I tada niste imali pravo nikakve žalbe, što je skandal, a to su mnogi drugi, naravno, rekli, pa čak i nevladine organizacije, na koje se često danas pozivate, tako da, ta vrsta cenzure, koja je tada postojala, a i kasnije, samo što je tada bila manifestovana onako, u onom najgorem obliku, mislim da vama ne bi služila na čast. Znate, neko ko je čak i priznao, da jeste, taj zakon je bio jako loš, makar ima hrabrosti i dostojanstveno da tako nešto iznese, za razliku od vaših ljudi koji su medije brisali, gasili, uništavali tako što im nisu davali reklame, već samo povlašćenim medijima su davali reklame, i to zato što su držali kompletan monopol u reklamnom prostoru, govorim o vašim nekim liderima, bivšim i zaista nema smisla da se vi vraćate u prošlost, jer to je jedna zaista tamna, tamna i veoma ružna prošlost ove države. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2 i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština, što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić, a neka se pripremi narodni poslanik Momir Stojanović. Izvolite, gospodine Krliću.
Hvala gospodine predsedavajući. Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da na samom početku današnje rasprave ministar veoma je ubedljivo objasnio zbog čega je potrebno da danas donesemo ovu izmenu zakona, no neka pitanja koja su postavljena iz pravca opozicije zaista me teraju da određene dileme i sam postavim. Ovde se govorilo prvo o potpunom zaokretu od Medijske strategije, ja ću samo podsetiti da je Medijska strategija doneta 28. septembra 2011. godine, znači poslednja Medijska strategija, donela je Vlada Cvetkovića i ta Medijska strategija jeste bila uslov koji je postavila EU. Mi smo čuli ovde nekoliko rasprava koje su išle u pravcu da država ne treba da izađe iz svih medija, da treba da se proširi spisak javnih servisa, što nije u skladu propisane Medijske strategije, pa se onda pitam da li to srpska opozicija pravi politički zaokret od ideološko neoliberalizma ka novom socijalizmu i da li se ovde vrši politički zaokret od ulaska u Evropsku uniju. Čuli smo takođe od jednog predstavnika opozicionih stranaka da Medijskastrategija nije implementirana do kraja. Ja moram da priznam da je ovo istina, ali, u Medijskoj strategiji koju ste sami doneli piše da je rok 2016. godina. Pa, ovo jeste u pravcu implementiranja Medijske strategije i jeste u roku onog koji postavlja Medijska strategija i predvidela. Najviše primedbi je doneseno zbog poništenja i nepoštovanja roka. Jedna narodna poslanica je čak rekla – Vlada je pala na ispitu implementacije. Šta je bilo lakše za ovo Ministarstvo i za ovu Vladu nego da ispuni rok i da jednostavno kaže, ko nije napravio popis i procenu kapitala, ne može da učestvuje u privatizaciji, ako se mogu podeliti akcije mogu, ako ne ugasićemo medije? Ali, ova Vlada drugačije radi, ova Vlada je državotvorna. Država to su narod, država to su ljudi, a ti ljudi su i novinari i sam mnogo godina jeo taj hleb. Ovo je briga o državi, briga o narodu. Ovde se daje još jedna šansa da se stvar popravi i da ljudi ne ostanu na ulici. Ovo je odgovornost i svaka čast i Vladi koja na ovakav način pokušava da reši veliki problem kakav imamo u sferi medija u Srbiji. A, kako je prethodna vlast uradila? Najbolji primer je „Prištinsko jedinstvo“, poslednje srpsko glasilo na Kosovu i Metohiji kao izmešteno u Kosovskoj Mitrovici. Godine 2009. iz Ministarstva tadašnjeg za informisanje, ovo što govorim je proverljivo jer su ljudi i danas tamo zaposleni stigla je informacija i stiglo je uputstvo da list „Jedinstvo“ promeni svoju uređivačku politiku, da priđe oficijelnoj Prištini, da se potrudi, da se okrene vladi tadašnjeg premijera Tačija, jer je to bio jedini uslov da kroz privatizaciju kada se dignu ruke od „Jedinstva“ ono bude privatizovano od strane albanske vlasti i time postane srpsko glasilo koje će propagirati kosovsku nezavisnost na srpskom jeziku. Na svu sreću, rokovi nisu ispoštovani, došlo je do izbora i to se nije dogodilo. Ovom prilikom zahvaljujem se gospodinu ministru i gospodinu Mirkoviću koji su uspeli da naprave određene promene i da prelaskom na ustanovu spasu „Jedinstvo“ i time srpskom narodu, posebno u enklavama postave poslednji pisani prozor prema matici i prema centralnoj Srbiji. Naravno bilo je dosta primedbi kada god se ovde spomenu mediji i kada god se govori o medijskoj strategiji, ili se govori uopšte o problemima novinarstva u Srbiji, pokrene se pitanje uticaja vlasti. Ja neću govoriti da li Vlada i da li premijer utiče ili ne utiče na medije u Srbiji, ali sam očekivao bar od jednog poslanika opozicije, bar od jednog opozicionog lidera da prokomentariše izbor generalnog direktora Radio televizije Srbije. Pa svima je jasno da nikakvog uplitanja i nikakvog uticaja nije bilo ni od strane premijera ni od strane ove Vlade ni od ovog Ministarstva. To kako kaže nova televizijska reklama – „i vrapci na grani znaju“; izbor generalnog direktora Radio televizije Srbije sproveden je po propisanoj proceduri, Upravni odbor je doneo samostalnu odluku. To je nekad bio kolač koji se u vašim kabinetima kada ste imali 15 i 18 ili 20% glasova prvi delio. To je bilo najvažnije mesto, najvažnija meta. Ovoga puta vrlo principijelno niko prstom nije mrdnuo iz vlasti da odredi čoveka koji će biti na čelu medijskog servisa, na čelu najvažnijeg možda informativnog mesta u Srbije. Time pokazuje koliko je stalo do slobode medija, mada smo mnogi i mi odavde bili začuđeni što je to tako. Moralo se jednom preseći i morao se uvesti jedan novi princip, jedan novi moralni princip, kako bi konačno krenuli ka punoj reformi, punoj medijskoj reformi koju od nas očekuju i ovaj put kojim smo krenuli. Na kraju, samo želim da pozovem poslanike, da podržim ovo produženje roka zbog novinara koji posebno u malim sredinama dobijaju novu priliku da ipak nađu svoje uhlebljenje i ne ostanu bez posla. To je jako važno i nadam se da ćemo u danu za glasanje naravno ove izmene i usvojiti. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Krliću. Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović, a neka se pripremi narodni poslanik Vladica Dimitrov. Izvolite gospodine Stojanoviću.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iz izlaganja mojih prethodnika mogu se u osnovi izvući dve osnovne primedbe na ove predložene izmene i dopune Zakona o medijima i javnom informisanju. Prva primedba – zašto se produžava rok izlaska državnog kapitala iz medija i druga primedba ključna po meni jeste – zašto se nije našlo u rešenjima, zakonskim rešenjima da makar regionalni mediji ostanu u državnom vlasništvu? Kada je u pitanju ova prva primedba – zašto se produžava rok, moj kolega Krlić je to vrlo lepo objasnio. Jedan je razlog, znači za ovo produženje roka nije krivo Ministarstvo informisanja i kulture, krive su pre svega medijske kuće koje nisu ispoštovale zadati rok ili koje nisu bile spremne da preduzmu neophodne mere kako bi bile privatizovane. Drugi razlog jeste ljudski, jer kako moj kolega Babić reče, oko 2.000 ljudi radi danas u medijskim kućama širom Srbije, da se tim ljudima da još jedan vremenski rok kako bi uspeli da ili sami sopstvenim sredstvima otkupe sopstvenu televiziju, ili nađu neka druga rešenja i obezbede sebi egzistenciju. Kada su u pitanju regionalne televizije i polemika oko regionalnih televizija, zašto nisu te regionalne televizije opstale, ja sam lično bio i glasao protiv Zakona o medijima i javnom informisanju kada je taj zakon pre 11 meseci ovde usvojen u parlamentu, ali kada sam se upoznao sa medijskom strategijom, što gospodin Krlić kaže i kada sa rešenjima u zemljama kakva su rešenja u medijima u zemljama EU kojoj mi težimo, onda sam shvatio da je neophodna potpuna privatizacija, odnosno izlazak države iz vlasništva u medijima. Ja bih gospodine ministre iskoristio ovu priliku da ukažem na jedan problem na koji nisu do sada moji prethodnici ukazali, a to je problem medija u nacionalno-mešovitim sredinama u Republici Srbiji. Kao što znate, državni mediji u sredinama gde prevashodno žive nacionalne manjine, državno vlasništvo je prešlo u vlasništvo nacionalnih manjinskih saveta. S druge strane, ovim zakonom, odnosno zakonom koji smo pre 11 meseci doneli ukinuti su svi državni mediji, lokalni i mediji u nacionalno mešovitim sredinama. Sad ja postavljam pitanje, i molim vas i Ministarstvo, da u nekim novim izmenama i dopunama ovog Zakona o medijima i javnom informisanju iznađete mogućnost da se taj zakon izmeni u delu koji bi predviđao da u nacionalno-mešovitim sredinama se iznađe mogućnost da ipak ostanu mediji koji bi bili u državnom vlasništvu. Zašto ovo predlažem? Imate na teritoriji pojedinih opština gde je srpska zajednica u manjini. To su opština Preševo, Bujanovac, Medveđa, Boselegrad, Dimitrovgrad, Subotica. Sad imamo situaciju u kojoj po Zakonu o nacionalnim manjinama i prenosa vlasništva državnog upravljanja medijima u tim sredinama saveta nacionalnih manjina imaćemo obezbeđeno da nacionalne manjine imaju medije na svom maternjem jeziku, što je sasvim, sasvim u redu, ali imaćemo jedan drugi problem, da Srbi koji žive u Bujanovcu, primenom ovog zakona ugašen im je Radio Bujanovac, pa i Televizija Bujanovac i oni će biti prinuđeni da budu informisani o događanjima u svojoj lokalnoj sredini na jeziku koji ne poznaju. Dozvolićete, možda jedna polovina Srba u Bujanovcu ne zna albanski jezik i ako vi živite u takvoj sredini u kojoj danima i danima ne možete biti informisani šta se u njoj dešava, onda ćete vi sigurno da poželite da napustite tu sredinu. To će uzrokovati dodatne migracije u Srbiji i dodatno nepovoljnu nacionalnu strukturu stanovništva u pojedinim krajevima. Ja vas molim, jer je to sasvim sigurno, ovo vas mole ljudi iz Medveđe, Bujanovca, Preševa, gde je jednostavno privreda takva da ljudi ne mogu, privatnici da uđu i otkupe medije, čak šta više, pojedine nacionalne manjine su u ekonomskom pogledu daleko jače i mi ćemo imati medijski mrak kad su u pitanju pripadnici jedne narodnosti, jedne nacije. Mislim da je sasvim opravdano da razmišljate da u perspektivi neke izmene i dopune koja predviđaju neka rešenja za te sredine, jer ćemo imati ozbiljan problem, a verujte da građani, mnogi su zvali iz Bujanovca, oni će trpeti nekoliko meseci, a onda će ljudi poželeti da odu tamo gde mogu biti informisani na svom maternjem jeziku. Kada je u pitanju regionalna televizija, kao što je niška televizija, meni je žao što kolega Bradić danas nije u sali, ali kad je u pitanju niška televizija, kroz nju govorim i mnoge druge regionalne televizije, a to je televizija iz grada iz kog ja dolazim, pa, neću reći, ali to građani Niša znaju, da sam ja i kroz poslaničko pitanje i upravo glasajući protiv Zakona o javnom informisanju i medijima, baš zbog toga što taj zakon ne predviđa postojanje regionalnih televizija, i među njima niške televizije, učinio i moje kolege poslanici iz Niša mnogo više što je gospodin Bradić, od skupljanja potpisa u godinama iza nas za opstanak niške televizije, 30.000 potpisa, do javnog opstruisanja donošenja zakona kao pripadnik većine, rizikujući da budem zbog toga kritikovan, mnogo više učinili na opstanku niške televizije. Svaka politizacija u tom pogledu i borba oko medija sa nekim primesama političkog šićara za mene je neprihvatljiva i za SNS nije prihvatljiva. Ali, molim vas da ne ulazeći u uređivačku politiku RTS kao javnog medijskog servisa Srbije, pokušate da sa direktorom i sa menadžmentom RTS iznađete mogućnost da predstavništva Javnog servisa Srbije, kojih ima danas i u Kragujevcu, Nišu i u mnogim regionalnim centrima, ojačaju, kao da programskoj šemi daju malo više prostora za izveštavanje sa tih prostora, a ne samo sa saveznog nivoa. Mislim da je to rešenje jedno od dobrih rešenja, ne ulazeći u uređivačku politiku, jednostavno, tražeći veći vremenski prostor za izveštavanje o dešavanjima u našim regionima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladica Dimitrov.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče izmena i dopuna Zakona o javnom informisanju i medijima, a koje se odnose na produžetak roka za privatizaciju medija, to u svakom slučaju podržavam, jer to je u suštini još jedan pokušaj da se za većinu medijskih kuća nađe kupac, te na taj način one nastave svoju misiju, da informišu građane, a radnici u njima zadrže posao. Ne ulazeći u polemiku oko javnih i regionalnih medijskih servisa, ipak ću pažnju obratiti na medije koji emituju program na jeziku nacionalnih manjina. Na početku ću primetiti da postoji razlika između informativnih kuća od jedne do druge nacionalne manjine, tako postoje razlike u nacionalnim savetima. Neki su osnivači medija, postoje nacionalni saveti koji nisu osnivači medija i postoje nacionalni saveti, kao što je Nacionalni savet bugarske nacionalne manjine, koji ne žele da budu osnivači fondacije koja će se baviti produkcijom medijskog sadržaja, a iz razloga što prosto ne postoji stabilan izvor finansiranja, a to potkrepljuju iskustvom, jer bugarska nacionalna manjina je imala štampani medij. To je bila novinsko-izdavačka kuća „Bratstvo“, koja je štampala nedeljni časopis „Bratstvo“ na bugarskom jeziku i koji je izlazio preko četrdesetak godina, a koji je onog trenutka kada je država rešila da izađe iz vlasničke strukture i prestala da finansira, pa je to postao nacionalni savet i prestao tako reći da postoji, jer nacionalni savet nije mogao da nađe dovoljno novca da finansira taj nedeljnik. Mi smo svedoci da nema više tog nedeljnika, časopisa na bugarskom jeziku. Takođe, nekada je postojala informativna emisija na RTS. Zvala se „Žurnala“ i emitovala je program na bugarskom jeziku, polučasovni. I ona godinama više ne postoji. U ovom trenutku se bugarska nacionalna manjina informiše putem Radio televizije „Caribrod“ u Dimitrovgradu i Radio „Bosilegrada“ u Bosilegradu. To su dva jedina medija koja emituju program na jeziku bugarske nacionalne manjine, dakle, na bugarskom jeziku. I jedan i drugi medij su apsolutno neprofitabilni i finansirani 100% iz budžeta lokalnih samouprava Dimitrovgrada i Bosilegrada. Kada kažem neprofitabilni, ne mislim samo da su oni u ovom trenutku neprofitabilni, nego ne postoji način da oni budu profitabilni. Naime, bugarska nacionalna manjina živi u opštinama koje su devastirane, gde praktično privredne aktivnosti ne postoji i nema nikakvog načina da ti mediji mogu na tržištu da budu komercijalni, da nađu neke izvore finansiranja, a da to ne budu lokalni budžeti. U ovakvom sistemu ili sa važenjem ovakvog Zakona o javnom informisanju i medijima, neminovnost ovih medija je njihovo gašenje. Naime, ako nacionalni savet ne želi, a to je javno svojim stavom izrekao, da osnuje bilo kakvu fondaciju koja će se baviti produkcijom medijskog sadržaja na bugarskom jeziku, ako sama sredina ne nudi mogućnost da postoji kupac koji će biti zainteresovan za te medije, jer su neprofitabilni, ako sami radnici, pošto su vlasnici akcija, tzv. Dinkićevih akcija, ne mogu putem akcija da steknu pravo upravljanja nad ovim medijima, ako ne postoji način da stanica civilnog sektora preuzme rad ovih medija, obzirom da bi i ta stanica bila finansirana iz budžeta lokalnih samouprava, ja onda ne vidim smisao izlaska državnog, odnosno javnog kapitala iz medija, onda je neminovno gašenje tih medija. Međutim, tu se sada otvara jedan drugi problem. Gašenjem tih poslednjih medija formalno Ustavom garantovano pravo bugarske nacionalne manjine da se informiše na bugarskom jeziku se faktički gas, jer nemate više medij koji emituje program na bugarskom jeziku. O tome je kroz više foruma, okruglih stolova diskutovano. Donošeni su zaključci, predlozi nekog rešenja. U svakom slučaju, to je probao i skupštinski Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova Narodne skupštine Republike Srbije svojom sednicom van sedišta parlamenta u Dimitrovgradu 19. juna ove godine. Na toj sednici je bio veliki broj prisutnih predstavnika nacionalnih saveta, medija i lokalnih samouprava i prosto je jedan apel Ministarstvu informisanja i Ministarstvu lokalne samouprave, gde se tiču i prava nacionalnih manjina, da pronađu neko rešenje, jer država ne sme okretati glavu i ne sme negirati da postoji jedan ovakav specifičan problem. Svestan sam da će bilo koji pravac rešenja koji ide u smislu bilo kakvog olakšavanja kod medija koji emituju program na jeziku nacionalnih manjina doći do zloupotreba od strane samih medija, lokalnih, regionalnih, koji će probati to da iskoriste, ali postoji i jedna druga opcija. Postoji mali broj opština u kojima je službeni jezik, jezik nacionalne manjine je u službenoj upotrebi. Zato je moj apel da se nađe upravo održivo rešenje za finansiranje medija koji emituju program na jeziku nacionalne manjine u opštinama u kojima je taj jezik u službenoj upotrebi. Finansiranje je u svakom slučaju iz lokalnih budžeta, jer su građani tih opština dali svoju saglasnost da se od njihovih para finansiraju ti mediji. Svestan sam da to nije oblast delovanja samog Ministarstva informisanja, ali će lokalne samouprave u svakom slučaju poslati svoje skupštinske odluke da prihvataju i dalje finansiranje tih medija. Važno je samo naći zakonsko rešenje koje bi bilo ugrađeno u ovaj Zakon o javnom informisanju i medijima. Siguran sam da će ovaj problem biti rešen, jer je mnogo očiju uprto u ovaj problem, ali moram da kažem da se nadam da ćemo ga mi rešiti i da on neće doživeti situaciju da bude rešavan na nekom drugom mestu, jer ću to shvatiti kao svoj lični i naš neuspeh.
Reč ima ministar Ivan Tasovac.
U potpunosti smo svesni problema i izazova o kojima ste govorili, kao i vaš uvaženi prethodnik. Mi smo inače u stalnom kontaktu sa predstavnicima nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Konkretno, u Bujanovcu je bio skup koji je trajao više od šest sati, gde su bili predstavnici Ministarstva kulture i informisanja i davali informacije šta sve u okviru postojećeg zakona daje mogućnost, znači na koji način, ili na jeziku nacionalnih manjina ili, kako će biti na Kosovu i Metohiji, informisani na srpskom jeziku. Svesni smo toga i to je stvar na kojoj se radi.
Reč ima narodni poslanik Srđan Dragojević.
Poštovane koleginice i kolege, danas ću o temi kojom se nismo mnogo bavili, a smatramo je veoma važnom. To je Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Kine o obostranom osnivanju kulturnih centara. Kina i Srbija imaju višedecenijske prijateljske odnose i tradicionalno dobru saradnju. Za Srbiju su izuzetno važni dobri bilateralni odnosi sa Republikom Kinom koja je jedan od svetskih ekonomskih giganata i čija se privredna aktivnosti prostire širom sveta. Gotovo da nema zemlje u kojoj kineska privreda i kultura nemaju uticaja. Diplomatski odnosi postavljeni su 2. januara 1955. godine, a prvi bilateralni sporazum je bio upravo u oblasti kulture. To je Sporazum između Vlade FNRJ i Vlade Narodne Republike Kine o kulturnoj saradnji, ratifikovan 1957. godine. Saradnja dve prijateljske zemlje poslednjih godina je sve intenzivnija, a potpisano je više akata, posebno u oblasti kulture, umetnosti, obrazovanja i privredne saradnje. U cilju unapređenja kulturne saradnje dve zemlje donet je poseban program kulturne saradnje između Ministarstva kulture Republike Srbije i Ministarstva kulture Narodne Republike Kine za period od 2008. do 2012. godine iz septembra 2008. godine. Kruna ove izuzetno plodne kulturne saradnje, Kine i Srbije, je upravo Sporazum o osnivanju kulturnih centara kineskog u Beogradu i srpskog u Pekingu. Ovom činu prethodilo je potpisivanje Memoranduma o razumevanju o obostranom osnivanju kulturnih centara između Vlade Republike Srbije i Vlade Narodne Republike Kine iz jula 2010. godine. Na snazi je i Program saradnje u oblasti kulture i umetnosti za period 2013. do 2016. godine sa namerom da se unapredi međusobna saradnja u smeru kulturne i umetničke razmene, a u cilju stvaranja kulturnih veza između ovih dveju zemalja. Program obuhvata saradnju u vidu organizovanja festivala kulture, razmene informacija o međunarodnim festivalima i drugim kulturnim manifestacijama, razvijanje saradnje u oblasti pozorišta, opere, baleta i muzike kroz razmenu kulturnih sadržaja, razmenu umetnika i stručnjaka, unapređenje saradnje u oblasti arheologije, restauracije, zaštite kulturnog nasleđa, kao i uspostavljanje direktnih kontakata specijalizovanih ustanova zaštite kulturnog nasleđa, te podsticanja direktne saradnje muzeja radi razmena publikacija i informativnih materijala. Institut „Konfučije“ u Beogradu zvanično je otvoren 27. avgusta 2006. godine pri Filološkom fakultetu Univerziteta u Beogradu. Nakon potpisivanja Memoranduma o prosvetnoj i kulturnoj saradnji između Ministarstva prosvete Republike Srbije i Narodne Republike Kine. Dogovoreno je da Srbija u junu 2015. godine bude počasni gost na prestižnom Šangajskom filmskom festivalu, gde će biti organizovana smotra savremene srpske kinematografije, kako bi se predstavila kineskoj publici, ali i dinamičnom kineskom tržištu. Srbija će u septembru 2015. godine biti počasni gost na Sajmu knjiga u Pekingu, što predstavlja izuzetnu priliku da se srpska književnost približi kineskim čitaocima i izdavačima. Kao prioritet je označeno direktno povezivanje institucija kulture dve zemlje i dogovoreno je da u decembru započne posetom kineskih stručnjaka u Muzeja Zabranjenog grada u Pekingu koji će u Narodnom muzeju raditi na restauraciji dela kineske umetnosti i organizovati radionice za kolege iz Beograda. Poznato je da u oblasti filmske umetnosti Srbija i Kina imaju višedecenijsku saradnju. Svima je poznat fenomen filma i serije „Valter brani Sarajevo“ koji u Kini ima kultni status, a Velimir Bata Živojinović je u Kini jedan od najpopularnijih glumaca svih vremena. U Kini je film „Lepa sela lepo gore“ bio veoma popularan, a prošle godine je film „Montevideo“ prikazan na televiziji pred jednim od najvećih auditorijuma u svetu. Kineski film je u velikoj ekspanziji i poslednjih godina osvaja nagrade na najvećim svetskim festivalima. On je prisutan i na našim internacionalnim festivalima, Festu, Festivalu na Paliću, Festivalu autorskog filma i privlači veliku pažnju domaće publike. Kineska književnost je sve prisutnija u Srbiji. Knjige prvog kineskog nobelovca Mo Jena, dobitnika Nobelove nagrade za književnost 2012. godine, su kod nas veoma popularne i rado čitane. Koristim priliku da svojim kolegama preporučim poslednju knjigu Mo Jena, a zove se „Umoran od života i smrti“, koja je zaista fascinantna freska nove kineske istorije, druge decenije 20. veka i početka 21. veka. Sa radošću očekujemo Kulturni centar Narodne Republike Kine u Beogradu i zaista je čudno što ovako velika civilizacija do sada nije imala svoj kulturni centar. Polazeći od značaja bilateralne saradnje sa Republikom Kinom, poslanička grupa SPS će sa velikim zadovoljstvom podržati ratifikaciju ovog Sporazuma o obostranom osnivanju kulturnih centara naše dve zemlje.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre sa saradnicima iz ministarstva, poštovane dame i gospodo poslanici, danas ću govoriti o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima. Pre svega, ovaj zakon je direktno povezan sa Zakonom o privatizaciji, koji je donet 28. maja 2015. godine. Zakonom o privatizaciji je za sve subjekte privatizacije propisano da su dužni da izvrše popis i procenu fer tržišne vrednosti celokupne imovine, obaveza i kapitala sa stanjem do 31. oktobra 2015. godine. Ovo, naravno, važi i za medije, a pogotovo se to odnosi na Novinsku agenciju Tanjug. Za nju je, kao i za sve medije, datum bio, što se tiče privatizacije, 1. juli, ali sada je ovo pomereno na 31. oktobar 2015. godine. To je jako dobro zbog kvaliteta. Prvo, imamo vremena, odnosno ljudi koji će privatizovati ove medije će imati vremena za dobru procenu. Ovo je boljitak i za ljude koji su zaposleni. Ovo je jedna tržišna utakmica i ko bude valjao, ko bude kompetentan, ko bude stručan, opstaće, a ko ne, neće. Naročito je dobro za medije koji se nalaze u manjim sredinama, jer mladi ljudi imaju šansu za dobijanje posla. Ono što treba reći je da su novinska agencija Tanjug kao i Savezna javna ustanova Radio Jugoslavija dobile, pomereni su termini, rekla sam za Tanjug to je 31. oktobar za Radio Jugoslaviju je to 31. jul. Treba naglasiti da oba ova medija ukoliko, poštovaće se zakon, ali samo ukoliko bude objavljen poziv za privatizaciju do 1. jula. Ukoliko se ovo ne desi naravno ovaj zakon neće važiti za ova dva medija, odnosno medijska servisa. Šta treba reći? Da za funkcionisanje ovog zakona treba izdvojiti dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije i to otprilike iznosi za novinsku agenciju Tanjug i za Radio Jugoslaviju negde oko 100 hiljada evra, tačnije za novinsku agenciju Tanjug 87.291.665 dinara, a za radio Jugoslaviju 19.666.000 dinara, poprilično velika cifra i naravno opet ovaj novac će se dobiti. Međutim ukoliko dođe do privatizacije ta sredstva se vraćaju u budžet Republike Srbije što je normalno, što treba tako. Cilj Predloga zakona o javnom informisanju je da se omogući uspešna privatizacija svih medija i to je dobro. Država napokon hoće da izađe iz vlasništva i ne samo država, nego i lokalne samouprave koju su osnivale one medije i pokrajine. Ono što bih još rekla, produžena rešenja će uticati na subjekte privatizacije i izdavače medija, produženjem roka privatizacije stvaraju se uslovi da se privatizacija završi na jedan vrlo kvalitetan način, kako za zaposlene osnivače medije, tako za kupce kapitala. Zakon o javnom informisanju što se mene tiče je jako dobar, mi smo u reformama, pod jedan. Pod dva, mi moramo poštovati EU i sve postulate koji idu od nje. A ono što je najvažnije reći o ovom zakonu za koji ću sa zadovoljstvom glasati i moja stranka Srpska napredna stranka je da su mnoga ministarstva učestvovala u realizaciji ovog zakona, to su Ministarstvo privrede, Ministarstvo finansija, zatim Kancelarija za pravosuđe i naravno Agencija za privatizaciju. Treba još reći da traženo i mišljenje Kancelarije za evropske integracija što znači imamo jedan širi pristup ovom zakonu i ovaj zakon je odličan. Samo neko ko neće da shvati šta znači privatizacija i šta znači tržišna utakmica i zašto to nije određeno pre par godina, neće da razume i zašto danas donosimo ovaj zakon. Ono što bih još istakla i što je za mene jako važno je da je zabrana finansiranjem medija iz javnih prihoda, ona se ne odnosi na javne servise na nacionalnom i pokrajinskom nivou, ustanovu formiranu radi ostvarivanja prava na javno informisanje stanovništva na teritoriji AP Kosovo i Metohije i na medije čija su osnivačka prava preneta na nacionalne savete nacionalnih manjina do stupanja na snagu ovog zakona. Nacionalne manjine su naše blago, zaista tako mislim i svaka zemlja koja ima što više nacionalnih manjina, veroispovesti je zemlja bogata, vredna pažnje. Naravno da ću u danu za glasanje podržati predlog ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Boban Birmančević, a neka se pripremi narodni poslanik Milovan Drecun. Izvolite, dr Birmančević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane kolege, poštovani građani, proces medijskih reformi samo još jedan korak, još jedna stepenica u reformama koje ova Vlada, ova Skupština i mi kao narodni poslanici koji direktno utičemo na zakone koji su predloženi imamo mogućnost da nešto promenimo i da uskladimo sa mišljenjima koje imamo. Samim tim ovaj proces medijskih reformi mora biti završen kako bi zacrtani ciljevi bili i ostali. Sve ono što je urađeno kada su mediji u pitanju, naravno da je veliki pomak u odnosu na 2007. godinu, a podsetiću da su 2007. godine stvoreni uslovi za privatizaciju medija. Mnogo vlada je od 2007. godine pa do današnjeg dana odlagalo privatizaciju medija, ova Vlada jednostavno probleme prepoznaje, ne stavlja ih pod tepih, nego ih rešava na način koji je najbolji i po građane i po vlasnike medija, a i po same radnike, odnosno zaposlene u tim medijima. Privatizacija tih medija koja će biti urađena pomeren je rok za četiri meseca, ali pojasniću dva osnovna razloga zašto je rok pomeren. Pre svega zato da bi se stvorili uslovi da ta privatizacija, odnosno prodaja medija bude ostvarena na fer i tržištan način. Ono što je najbitnije jeste da će cenu medija u startu odrediti komisija, odnosno stručne službe, ali najbitnije je da će mediji biti prodati po fer i tržišnoj vrednosti, imajući u vidu da će svi mediji počev od Studija B pa do bilo kog drugog, pa i do medija u Šapcu odakle dolazim biti prodata po ceni koju tržište bude odredilo. Znači nema nikakve potrebe da bilo ko u ovoj sali i bilo ko u Srbiji razmišlja kolika je cena, odnosno koju cenu će dostići mediji. Dostići će onu koja bude u tom trenutku najpovoljnija i koja se izlicitira na samoj prodaji. Vrlo je bitno i zato je dobro što je odložen ovaj rok, da oni lokalni mediji koji nisu uspeli da dobro pripreme svu potrebnu dokumentaciju odnosno koji nisu mogli da odgovore na promenu koja je Zakonom o privatizaciji u maju izglasana, da izraze vrednost svojih medija na stanju po 31. decembru 2014. godine, imaju vremena da to urade i to je drugi razlog zbog koga se ovo moralo pomeriti. Ovde nema nikakve teorije zavere, ovo je najpoštenija moguća varijanta. Praksa će pokazati u budućem periodu da je ovo jedan jedini način da se spreči zloupotreba budžeta u lokalnim samoupravama. Zloupotreba budžeta u lokalnim samoupravama se ogledala upravo u tome da kao što mi u gradu Šapcu, pričam o Šapcu pošto predstavljam građane tog grada, kao što imamo dva medija, jedan je u vlasništvu lokalne samouprave i jedan je privatan medij. Ako televizija Šabac može da dolazak Aleksandra Vučića u Koceljevu na 20-ak kilometara od Šapca ne prenese, za njih on bio u Mačvanskom okrugu, onda to dovoljno pokazuje koliko medij može da bude objektivan ili neobjektivan, odnosno koliko može da ne informiše građane o dešavanjima u okrugu, a pričamo pre svega o regionalnim medijima. Kada bude izvršena prodaja medija u tom slučaju neće moći nijedan gradonačelnik pa ni u gradu Šapcu, ni u Pančevu, ni u Valjevu neće moći da novcem koji je u budžetu plaća svoju političku kampanju. To je bila praksa u prethodnim godinama i od te prakse će prodajom medija odustati jer neće biti moguće. Ako neko želi da finansira svoju kampanju, to će moći da uradi samo iz sopstvenih sredstava, a ne iz sredstava građana Šapca ili bilo kog drugog grada. Navodim i „Glas Podrinja“ koji je u vlasništvu Agencije za privatizaciju, imajući u vidu da je jedna privatizacija poništena, prvih pet strana zakupljuje lokalna samouprava, to u narednom periodu neće biti moguće, jer će biti izvršena fer i po tržišnoj vrednosti prodaja medija pa će svi biti jednaki. Ono što tražimo kod zakona o medijima su upravo isti uslovi za sve. Moramo pojasniti građanima da znaju da nije problem ni u ministarstvu, ni u Vladi. Odlaganje dolazi zbog toga što između ostalog lokalne samouprave koje su uglavnom vlasnici regionalnih medija nisu pripremile potrebnu dokumentaciju za prodaju. Nije bitno da li u tim lokalnim medijima, odnosno lokalnim vlastima je neko iz SNS ili bilo koje druge stranke, odgovornost je na lokalnoj samoupravi. Ukoliko dođe do gašenja medija građani budite sigurni da je u ovom trenutku osnovna greška bila u vlasnicima lokalnih regionalnih televizija, to su uglavnom bile lokalne samouprave. U Srbiji do dolaska na vlast SNS, odnosno ove Vlade mnoge stvari se nisu znale pa se nije znalo ni ko su vlasnici medija. Trideset prvog oktobra kada se bude završio ovaj proces u skladu sa ovim zakonom, o kome ćemo u ponedeljak razmatrati i naravno uz određene amandmane koji će biti ili prihvaćeni ili odbijeni, prihvatiti, tačno će se znati ko su vlasnici medija na prostoru Republike Srbije i tačno će se znati ko koga finansira i na koji način se finansiraju mediji. Poštovane kolege iz opozicije, nemate razloga da potencirate na nekoj uštedi, imajući u vidu da, naravno, lokalne samouprave će morati da povećaju, odnosno da urade rebalanse svojih budžeta i da usklade sa promenom koja je nastala izglasavanjem ovog zakona. Moraće da obezbede sredstva za još četiri meseca da finansiraju svoje lokalne, regionalne medije i štampane medije. Verujte, imajući u vidu šta je sve uništeno u prethodnim godinama, i da ćemo 31. oktobra imati potpuno jasnu sliku ko su vlasnici medija i ko finansira medije, pri čemu ni jedan medij neće biti u vlasništvu države, odnosno lokalnih samouprava, staće se sa trošenjem budžetskih sredstava za finansiranje bilo kog medija na lokalnom nivou. Ono što ja želim da kažem, to je da će ova Vlada, naravno, nastaviti sa reformama i u skladu sa tim, očekujemo da u ponedeljak posle izglasavanja ovog zakona o medijskim reformama nastavimo sa radom kao što smo i započeli. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun, a neka se pripremi Milan Stevanović. Izvolite, gospodine Drecun.
Poštovani gospodine ministre, gosti, predsedavajući, kolege poslanici, meni je prihvatljivo objašnjenje razloga za donošenje ovog zakona. Medijska oblast je veoma dinamična, ona je turbulentna, živa, zahteva stalno prilagođavanje zakonodavnog okvira kojim treba u stvari stvoriti uslove za što objektivnije informisanje javnosti. Ali, meni se ovde nameće jedno pitanje koje mi nešto ne da mira, da parafraziram jedan citat iz jednog filma - bogu hvala evo 30 godina preživeh prisustvo u medijima. Ključno pitanje koje me muči je zapravo - da li su mediji u kojima je država imala vlasništvo, odnosno bila osnivač, država, autonomna pokrajina, lokalna samouprava, ispunili svoj osnovni zadatak, objektivno informisanje javnosti, ili to treba da uradi najavljena privatizacija? Imamo li iskustva u toj oblasti? Ja ću vam vašu pažnju obratiti na tačku 8. u analizi efekata, na pitanje da li akt stimuliše pojavu novih privrednih subjekata na tržištu i tržišnu konkurenciju – odgovor je odredbe predloženog zakona stvoriće uslove za okončanje postupka privatizacije izdavača medija, što će imati pozitivne efekte na privredne subjekte i razvoj tržišne konkurencije, razvoj tržišne konkurencije na medijskom prostoru, tako sam razumeo.Da li je tako? Meni se čini da jei ovaj zakon zapravo, možda prvi korak kojim treba da se stvori jedna, nazvao bih je nultom situacijom u medijskom prostoru, da svi osim onih koji su predviđeni kao izuzeci zakonom, startuju sa jedne ravnopravne osnove, što se tiče finansiranja, što se tiče dakle, vlasništva. Međutim, malo me brine situacija iz minulog perioda. Kada kažem minuli mislim malo duži period. Zapravo kako su funkcionisali privatni mediji do sada? Postojali su oni na opštinskom nivou i na nacionalnom nivou i na nivou autonomne pokrajne? Kako su finansirani? Da li su dobijali novac od države i lokalnih samouprava? Pojedini jesu. Ali je moje iskustvo takvo da kazuje da su ti koji su dobijali, recimo novac iz budžeta, da li opštine ili pokrajine, ili republike, zapravo imali kao obavezu da promovišu ideologiju političke stavove jedne stranke koja je mogla da im omogući da dobiju novac. Imali smo s druge strane uticaj na te privatne medije od strane ljudi koji su bili u državnom aparatu, ili vladajućim strankama, na način da je kupovan marketing od privatnih kompanija i da je onda taj novac, odnosno reklamiranje dodeljivano samo onim medijima koji su, opet, podržavali politiku stranke, koji podržava, recimo i ta kuća koja dobije novac za marketing. Sada mi nije baš jasno kako ćemo izbeći u narednom periodu sve ovo. U redu, stvorimo tu nultu situaciju, svi su ravnopravni, imamo projektno sufinansiranje, koliko sam shvatio. Ja mislim da ne smemo da se zadržimo na ovom prvom koraku stvaranja uslova za objektivno informisanje javnosti, već da svi zajedno moramo dalje da tragamo i da često menjamo zakonodavni okvir da bismo došli u situaciju da zaista imamo medije koji će biti oslobođeni partijskog, političkog i svakog drugog pritiska, interesnog naravno, koji može da utiče na to da se mediji jednostrano opredeljuju, umesto da objektivno informišu javnost. Zato ću podržati ovaj prvi korak u stvaranju situacije koja može da nas dovede do potrebno stepena slobode, objektivnosti medija, ali apsolutno sam uveren da celo društvo u Srbiji, da vi subjekti politički, da javnost Srbije, pogotovo oni koji rade u medijima, žele da veoma brzo dođemo u situaciju da može objektivno da se informiše javnost. Tu je na vama, gospodine ministre, sada u narednom periodu obaveza da bez obzira na to da li ćete jednom, dvaput ili pet puta predložiti promene i izmene zakona, to radite jer zakon treba da prati događaje, zakon treba da se prilagođava novim uslovima, novim realnostima i on treba da bude taj koji će stvoriti okvir za objektivno informisanje javnosti. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Drecun. Reč ima ministar Ivan Tasovac. Izvolite, gospodine Tasovac.
Čini mi se da deo odgovora na ova vaša pitanja imamo već u postojećem zakonu, ne u ovim izmenama i dopunama. Pod jedan, to je registar medija. Biće vrlo interesantno da vidimo ko će se sve upisati u registar medija do avgusta meseca, a preduslov da bi moglo posle toga da se aplicira za projektno sufinansiranje je upravo da se jasno zna vlasnička struktura tog medija. To je jedna stvar. Takođe, kroz registar medija će biti tačno vidljivo kolika su davanja svega što se može smatrati kao državnom pomoći, uključujući recimo i marketing javnih preduzeća. Upravo sagledavajući sve ono što su bili propusti u prethodnim decenijama, meni se čini da smo uspeli da nađemo rešenja da u ovom novom zakonu otvorimo tu novu stranicu i krenemo, a naravno da je proces uređenja medijske scene, kao i proces ljudskih sloboda je neprekidni proces i debata o njemu je dobro da stalno traje, jer su svim demokratskim zemljama to je izuzetno živa debata.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Milan Stevanović, a neka se pripremi Goran Mladenović.
Gospodine ministre, dame i gospodo, ja ću ponoviti jednu englesku poslovicu da oni koji ne znaju svoju istoriju su osuđeni da je ponavljaju. To se obraćam opoziciji, iako ne volim da se bavim opozicijom. Mi treba da se bavimo problemima građana i upravo to što su oni radili mi nećemo. Zato se bavimo njima da nam se to ne bi opet dešavalo. Koliko sam shvatio, glavna primedba opozicije je da mi kršimo nešto što smo sami doneli. Naravno kada radimo i naravno kada smo uporni. Sa druge strane, Vlada potpuno konzistentno radi sa svojim planom i programom, a to je tržište i borba i ovaj zakon nam to na neki način omogućava. Država nije dobar vlasnik. Pokazali smo da i javna preduzeća koja imaju potpuni monopol i svuda u svetu bi bila profitabilna, a kod nas nisu. U čemu je problem ako privatizujemo medije? Zašto mi pretpostavljamo da ćemo privatizacijom medija da ih ugasimo? Zar to nije možda nova moderna politika da će neko da unese pare koje trenutni vlasnik nema? Skinućemo veliki problem sa budžeta, skinućemo tu manipulaciju koju smo imali medijski i ozdravićemo naš medijski prostor. Šta nam se do sada dešavalo? Predsednik opštine ili gradonačelnik, prvo što je ranije radio, menjao je direktora lokalnog medija. Zašto? Pa, da bi uticao, da mediji ne bi bili potpuno neutralni. „Studio B“, na primer. Ljudi u „Studiju B“ očekuju da će novi investitor, oni nemaju dovoljno para, smanjili su dugove, ali nemaju dovoljno para da modernizuju svoju opremu i da tako još više povećaju rejting. U čemu je tu problem? Godine 2012, dobro se sećam, na „Studiju B“ niko nije mogao od opozicionih ljudi da bude tamo. Ne samo da nije mogao, nego uopšte nije radio ulogu koja mu je namenjena, a svi smo plaćali. Naravno da uvek kada donesete neko rešenje tu ima i dobrih i loših stvari. Nije ovo idealno, ali je mnogo bolje od onoga što smo imali. Imam samo još jednu stvar. Imam malu rezervu prema Tanjugu ili prema Telegrafskoj agenciji nove Jugoslavije. Iako ima arhaičan naziv, ona ima brend. Kada vi sada osnujete novu, ne znam kako ćemo da napravimo, da odredimo cenu toga. Veoma je teško odrediti kada imate brend i kada toliko godina postojite na tržištu. I ne samo to, nego imate i imidž. Što kaže moj kolega Dragan Jovanović, kada Tanjug javlja, to je neka sigurnost. Imam tu jedino rezervu da li to treba na takav način da uradimo, upravo iz ovog iskazanog. Puno vam hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Mladenović. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnikom, 15 godina se priča o privatizaciji medija, 15 godina se pokušava različitim setovima medijskih zakona da se reši pitanje privatizacije medija koji su u javnoj svojini. Međutim, konkretno nije urađeno ništa po tom pitanju do donošenja Zakona o javnom informisanju i medijima, odnosno izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju i medijima koji je danas pred nama na dnevnom redu, o kome raspravljamo i koji podrazumeva prolongiranje roka za privatizaciju medija, kojim se predviđa i daje mogućnost za prodaju istih do 31. oktobra 2015. godine, nakon čega će akcije preduzeća preći u vlasništvo zaposlenih ili mediji biti ugašen. Ovaj predlog zakona nije na teretu građana Republike Srbije, a period koji je dat medijima u javnoj svojini treba iskoristiti za što bolju pripremu za prodaju istog. Ovo mora biti jasna poruka iz parlamenta svim medijima, zaposlenima i rukovodstvu, odnosno menadžmentu medija koji su predmet privatizacije, iz prostog razloga što nakon privatizacije mediji treba da nastavi sa emitovanjem programa u narednih pet godina i na taj način ispuni uslove prodaje koji se takođe pred njim postavljaju. Kada kažem da se izvrši što bolja priprema za prodaju, onda mislim na stanje u kome se trenutno mediji nalaze, a to podrazumeva da većina medija ima zastarelu tehnologiju, da većina medija imaju zastarelu opremu, da većina medija koji su predmet privatizacije ima prekobrojan broj zaposlenih radnika. Ono što predstavlja možda i najveći problem, jeste da većina medija koji su predmet privatizacije ostvaruju do 20% sopstvenih prihoda, odnosno 80% i više su prihodi koji potiču iz javnih izvora za njihov rad i njihovo finansiranje. Sve ovo čini da mediji budu nerentabilni, da mediji budu neproduktivni, da mediji budu neefikasni i u krajnjoj liniji besperspektivni. Zato je potrebno da se period od narednih četiri meseca iskoristi što je moguće bolje i da se zajedničkim radom smanji broj zaposlenih, kroz socijalne programe, kroz otpremnine, zaposlenih koji sebe ne vide u poslovanju medija u perspektivi, kako bi se broj zaposlenih u medijima sveo na optimalan broj. Kao druga stvar u periodu koji je pred nama na koju treba obratiti pažnju, jeste svakako da se upošljeni angažuju na iznalaženju novih oblika medijskih promocija, jer novi uslovi poslovanja i novi uslovi društvenog razvoja diktiraju i zahtevaju nove oblike medijskog informisanja, odnosno nove oblike medijske promocije, medijske kampanje. Kada to kažem, mislim na upotrebu interneta i društvenih mreža, koji zahtevaju manje troškove, koji zahtevaju manja ulaganja, a koji imaju šire efekte i uticaje. Ovo će u narednih četiri meseci i u periodu nakon privatizacije biti izazov za sve zaposlene. Naravno da putem projektnog finansiranja, nakon isteka roka privatizacije, bez obzira da li je prodat potencijalnom kupcu ili su akcije prenete zaposlenima u medijima, i država i lokalne samouprave maksimalno pažnje obrate i pomognu medijima koji su predmet privatizacije, najpre za njihovu egzistenciju, a onda i u pravcu njihovog razvoja. Posebno o ovome treba da vode računa lokalne samouprave, odnosno gradovi i opštine u kojima su mediji koji su predmet privatizacije jedino sredstvo informisanja. Smatram da ispunjenjem ovih uslova, utvrđivanjem optimalnog broja zaposlenih, utvrđivanjem novih modernih oblika promocija i pomoći kroz projektno finansiranje, mediji nakon 31. oktobra imaju šansu, imaju perspektivu i nakon završetka privatizacije oni mogu da funkcionišu i da emituju svoje programe. Na ovaj način ovaj zakon u stvari utvrđuje interese i ostvaruje interese različitih interesnih grupa. Kada to kažem, onda mislim na državu koja će konačno uspeti da izađe iz vlasničke strukture javnih medija, da konačno zatvorimo i zaključimo temu koja traje 15 godina, a tiče se privatizacije medija koji su u javnoj svojini. Radnici dobijaju podršku kroz socijalne programe i otpremnine da izvrše svoju prekvalifikaciju, za one koji sebe ne vide u budućem medijskom poslovanju. Odnosno, oni koji ostanu da rade u mediju stvaraju za sebe uslove da njihovo preduzeće, odnosno mediji posluje na optimalnim principima, odnosno posluje na zdravim osnovama. Dakle, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o informisanju i medijima koji je danas pred nama je u interesu države, u interesu lokalne samouprave, u interesu gradova, u interesu opština, u interesu radnika koji su zaposleni i koji nastavljaju rad u tim medijima i u interesu radnika koji eventualno iz tih medija treba da izađu. Na kraju krajeve, u interesu je i samog medija koji je predmet privatizacije. Zato SNS glasa za moderan Zakon o informisanju i medija. Zato SNS glasa za moderne i napredne oblike informisanja. Zato SNS glasa za modernu i naprednu Srbiju, koja će biti potpuno i tačno informisanja. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Biljana Ilić Stošić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, gospodine ministre, uvažene kolege narodni poslanici, postupak dovršavanja privatizacije medija, koji se u potpunosti ili delimično finansira iz javnih prihoda, pomalo je nalik na onu Alibabinsku dilemu, koja otprilike glasi – ako uđeš kajaćeš se, ako ne uđeš kajaćeš se. Nije pri tome sporna činjenica da su i država i lokalne samouprave vrlo loši poslodavci, pogotovo u segmentima koje možemo nazvati prirodnim ili stečajnim monopolom. Mediji, u principu i u načelu, ne spadaju u grupu društveno neophodnih monopolista, naravno, sa izuzetkom javnog servisa, gde smo se već manje-više složili kako urediti finansiranje usluga koje takav medij ima da pruža građanima. Zašto sam na početku pomenula onu dilemu? Najpre iz razloga jednog opšteprihvaćenog utiska da privatizacija u Srbiji nije išla u pravcu ostvarivanja prvobitnih namera i očekivanih efekata, u svim delatnostima - u privredi, u vanprivredi, pa tako i u medijskoj sferi. Svi znamo da su se preduzeća kupovala iz razloga sasvim drugačije prirode od namera države da privatizaciju izvrši, makar javno iskazivanih namera. To se događalo dovoljno često da bi mogle biti osnovane sumnje da će se to desiti i kod privatizacije medija. Obavezujući rokovi, dati u smislu obaveze zadržavanja zatečenih programskih šema, taman bili dovoljni da se novi vlasnik spremi i obavi pripreme za neku drugu delatnost, potpuno različitu od medijske. To bi, s jedne strane, moglo imati svoju realnu ekonomsku logiku -preduzetnički duh privatnog kapitala ulaže u ono što tržište traži, a ne šta se nekome sviđa. Dakle, imamo obavezu i svest, a najvažnije svest, da je najmanje milion razloga neophodno da se država i niži nivoi vlasti povuku iz medija, iz razloga ekonomske, a bogami posebno iz razloga političke i politikantske prirode jer su mediji, a pogotovo lokalni, bili glasila opštinskih vlasti, o čemu su već govorile moje kolege, dok su ih za to vreme finansirali svi građani. Urednici su po mišljenje odlazili kod onih koji su ih na ta mesta i postavljali. Budući lokalni spin-majstori birani su po kriterijumu savitljivosti sopstvene kičme, spremni da i sami budu spinovani. I novinari svih rangova, od pijačnih barometara pa do kolumnista, ponašali su se uglavnom slično tome, neki zato što su gledali svoja posla, bez ideje da budu voditelji u svetliju budućnost, dok su drugi, nevični novinarskom zanatu, pristajali na sve, znajući da su ionako stekli nezaslužene pozicije. Dabome da je u tom zamešateljstvu najviše postradalo novinarstvo, ili barem ono što bi se pod tim pojmom trebalo da podrazumeva. Pozivi za gromoglasnu tišinu za slobodu medija su iz godine u godinu izazivali sve gromoglasniju gluvoću kod građana, u smislu da medijskim poslanicima daju podršku u borbi za slobodu medija, pri čemu su ih građani sasvim prozreli. Nije se tu radilo o istinskom esnafskom opravdanom zahtevu, već o pokušaju da se građani animiraju, ne bi li sve ostalo onako kako jeste, tj. da se finansiraju što duže i što više o tuđem trošku. Mediji su još početkom 2000-ih prepušteni tržištu a da za tu ulogu nisu bili spremni, nego nisu uopšte imali ni objektivne uslove za to, pa se zato desilo da je medijsko tržište izbacilo u prvi plan najmanje dve politički modifikovane i izmutirane sorte medija. Jedne koji kobajagi dobro uspevaju da se pozicioniraju na tržištu, a u stvari su bili veoma prihranjivani i đubreni iz kuhinja od strane njihovih stvarnih finansijera, sakrivenih u dubokombekstejdžu. Drugu kolonu su predvodile novinolike i televizolike nakaze, zloupotrebe slobode nastupanja u javnom diskursu, čija je najsramnija posledica upropašćavanje generacija mladih ljudi, kojima je nepovratno naspinovan vrednosni sistem u najgorem mogućem smislu, pogrešno nametnuta percepcija gde je život estrada u kojoj je dozvoljeno sve, pa čak i ono što pristojan svet upražnjava iza zidova, sklanjajući se od najupornijih voajera. I to je to, makar u najkraćem. Dakle, nemam iluzije da će jedan i sto jedan zakon moći da razreši sve ovo što se, zahvaljujući medijima ili tek putem njih, direktno ili indirektno ispililo. Šteta je odavno počinjena, i to velika. Koliko će eventualno novi vlasnici se baviti onim što se zove edukativna, da ne kažem prosvetiteljska, uloga medija, pokazaće vreme. Nisam baš tu neki veliki optimista. Zato mislim da bi uloga nezavisnih regulatornih tela morala da bude opsežnija, redovnija i kvalitetnija. Biće tu još mnogo posla, ali sam sigurna da se ništa dobro desiti neće, ako se nešto barem ne započne. U tom smislu ću podržati ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Tatomir. Prijavite se. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine Mirkoviću, drage kolege i koleginice, ja ću se osvrnuti na tri stvari, kada je u pitanju ova današnja rasprava. Prvo, jedan broj kolega poslanika kolega je danas potpuno u svojim raspravama zanemario jednu bitnu činjenicu, da smo mi donošenjem medijskih zakona prošle godine predvideli i projektno finansiranje. Zašto to kažem? Zato što je zakon koji je donet prošle godine predvideo da sve lokalne samouprave odrede jedan deo sredstava za finansiranje medija i informisanje u svojim sredinama. Mislim da neće predstavljati problem ni to što smo produžili rok od četiri meseca za privatizaciju, s obzirom da je već taj deo sredstava određen, to je nekih 2,5% od ukupnog budžeta. Samim tim, projektno finansiranje podrazumeva da sve televizije, svi mediji u jednoj lokalnoj samoupravi mogu da konkurišu sa svojim projektima za informisanje lokalnih sredina, tako da bojazan da u nekim sredinama neće biti mogućnosti da se lokalna zajednica informiše, mislim da se smanjuje na potpunu. Drugo, isto tako mislim da u tim lokalnim sredinama gde imamo nacionalne manjine, da isto njihovi mediji mogu da konkurišu u tom projektom finansiranju. Drugo, istakao bih da ne bi trebalo da bude problema, kada je u pitanju finansiranje lokalnih medija, sa tim projektnim finansiranjem. Drugo, postoji mogućnost da se u nekim lokalnim sredinama pojavi praznina, kada je u pitanju informisanje, i tu potpuno razumem brigu ljudi u nekim gradovima u Srbiji, kao što je npr. Niš. Tu prazninu bi, u stvari, trebalo da na jedan način popuni RTS, kao javni medijski servis, i to ne nikakvim zakonom, kao što su neke kolege ovde predlagale, nego, jednostavno, svojom unutrašnjom organizacijom. Kao što znate, RTS ima svoja dopisništva u svim centrima okruga i, jednostavno, trebalo bi da se ta dopisništva pretvore u regionalne centre. Mislim da je to moguće. Pomenuću primer dopisništva RTS-a iz Jagodine koji je u jednom periodu od 1999. do 2001. godine imao dvosatni program o lokalnim temama. Naravno, to bi trebalo da se uradi od 1. januara sledeće godine, kada bude uvedena taksa, odnosno pretplata za finansiranje RTS-a jer u tom trenutku RTS će znati sa kojim sredstvima može da raspolaže na godišnjem nivou, tako da može i da planira. Naravno, tu i ako dođe do problema sa brojem radnika u tim okruzima, postoji priča da u RTS-u postoji višak radnika, i to u Beogradu, znači jedan deo radnika bi mogao da se preusmeri na ta dopisništva, odnosno na te regionalne centre. Nisam ništa izmislio. U nekim evropskim zemljama postoji takva praksa. Na primer, u Francuskoj, u kojoj svi ti centri okruga imaju svoje regionalne studije i svoje regionalne televizije i emituju program iz svog regiona, pa čak i za celu Srbiju. S obzirom da smo uveli digitalizaciju pre nekih mesec dana, to može da se izvede bez problema. Treća stvar koju bih napomenuo, a opet tiče se TANJUGA, ja bih zamolio, jednostavno i Evropsko udruženje novinskih agencija je uputilo pismo Vladi Srbije, pre nekoliko dana, u kojem jednostavno moli Vladu Srbije da se obezbede uslovi za dalji rad TANJUGA, kao jedne vrlo važne medijske kompanije. To između ostalog, predstavlja i kompliment TANJUGU od kolega, jer je to, u tom udruženju su i APF i italijanska i nemačka novinska agencijai tako dalje. Tako da, u svakom slučaju bih, u neku ruku, zamolio ljude u Ministarstvu kulture i informisanja da, ako bilo kakvih problema bude, ako se niko ne javi da privatizuje taj TANJUG, da jednostavno se osmisli neki način da TANJUG i dalje radi. Toliko. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika. Reč ima Enis Imamović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, državni sekretaru, dozvolite mi da se na ovaj predlog zakona osvrnem sa aspekta predstavnika bošnjačkog naroda u ovom parlamentu i već ću na samom početku da kažem da poslanici SDA Sandžaka neće podržati ovaj Predlog zakona, zato što smatramo da je i ovog puta propuštena šansa da se prilikom ovih izmena i dopuna zakona obezbede oni pravi i efikasni mehanizmi za osiguravanje implementacije zakonskih odredbi ali i za obezbeđivanje kaznenih odredbi za one koji ne poštuju zakon. Sama definicija države Srbije kao države srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive, svrstava u drugi red pripadnike nacionalnih zajednica, autohtonih na ovim prostorima. Iz svakog uređenja Republike Srbije proizilaze i sva zakonska rešenja koja u neravnopravan, često podređen i diskriminišući položaj stavljaju pripadnike manjinskih zajednica i onemogućavaju i otežavaju korišćenje prava, pa i jedno od tih prava je korišćenje svog maternjeg jezika u svim oblastima. Jedna od tih oblasti je svakako izuzetno važna, je svakako informisanje. Zakonom definisana prava pripadnika nacionalnih manjina i njihovih legitimnih predstavnika, u praksi se ukidaju, sužavaju i umanjuju, nezakonitim postupanjem izvršioca, i upravo nepostojanjem adekvatnih mehanizama za osiguranje implementacije odredbama zakona, mi dolazimo do razloga zbog kojih i nećemo podržati ovaj zakon. Sveukupni ustavo-pravni okvir Republike Srbije ne pruža dovoljne garancije pripadnicima nacionalnih zajednica na njihovu adekvatnu zaštitu i puno ostvarivanje individualnih i kolektivnih prava garantovanih najpre Ustavom, a potom i zakonima ove zemlje, ali i Evropskom poveljom o upotrebi regionalnih i manjinskih jezika. Odluka Ustavnog suda Republike Srbije od 16. januara 2014. godine, kojom su određene odredbe Zakona o nacionalnim savetima proglašene neustavnim u znatnoj meri su umanjila nadležnosti i ovlašćenja nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Takva odluka je uticala i na smanjenje zakonskih nadležnosti nacionalnih saveta je u skladu sa time dovelo do umanjenjem prava pripadnika nacionalnih zajednica i mogućnosti zaštite njihovog identiteta je pripremila osnov i za umanjenje tih nadležnosti i u drugim oblastima. U oblasti informisanja eksplicitno, Republika Srbija nije obezbedila mehanizme kojima bi emiteri ponudili sadržaje na bosanskom jeziku. Zakonom o elektronskim medijima, u članu 36. predviđeno je da se visina naknade za pružanje medijske usluge utvrđuje uzimajući u obzir između ostalog, i audio programskih sadržaja na manjinskim jezicima. Ta zakonska odreda međutim nije uticala na nivo i na meru kojom bi emiteri ponudili sadržaje na bosanskom jeziku u okviru svog programa. Iako se Zakonom o javnom informisanju i medijima reguliše način kojim se obezbeđuje kontinuitet u emitovanju medijskog sadržaja od javnog interesa i to u periodu od pet godina uz obavezu održavanja programskog sadržaja na jezicima nacionalnih manjina, sve to za nas nije nikakva garancija, jer se postavlja pitanje- šta nakon tih pet godina isteka tog roka i kako ćemo i na koji način obezbediti javni interes na informisanje na bosanskom jeziku. Želim da naglasim da je Bošnjačko nacionalno veće ni u jednoj televiziji, ni na koji način, nije uključeno u kreiranje programskih sadržaja, iako zakoni iz oblasti medija propisuju i regulišu učešće nacionalnih saveta nacionalnih manjina u kreiranju programa na jezicima nacionalnih manjina. Ministarstvo kulture i informisanja je od 2012. godine, prestalo da sufinansira štampanje sedmičnika sandžačke novine, kao jedinog štampanog medija na bosanskom jeziku i kao direktna posledica toga, te odluke Ministarstva, jeste da tri godine Bošnjaci nemaju ni jedno štampano glasilo na svom maternjem, bošnjačkom jeziku. Iako se informisanje na jezicima nacionalnih manjina tretira kao javni interes ovim je najgrublje ignorisan i prekršen zakon o ratifikaciji evropske povelje o regionalnim i manjinskim jezicima. Opet se vraćamo na onaj ogroman nedostatak koje imaju svi predlozi zakona, pa samim tim i ovaj, a to je nedostatak mehanizama garancije za implementaciju, odnosno nedostatak kaznenih odredbi za kršenje odredaba zakona, naročito onih koji se tiču ostvarivanja prava pripadnika nacionalnih zajednica. Ni na RTS navodno, javnom servisu svih građana Srbije, Bošnjaci nisu medijski zastupljeni. Redovno emitovanje programa na bosanskom jeziku, na RTS unapredilo bi razvoj, tolerancije i multikulturalizma na području Republike Srbije i izgradnji pozitivnih stavova kod većinskog srpskog naroda kako prema Bošnjacima tako i prema pripadnicima drugih nacionalnih zajednica. Međutim, RTS ne emituje nijedan jedini minut svog programa na bosanskom jeziku. Ne postoji program, niti jedna jedina emisija na bosanskom jeziku iako su Bošnjaci jedna od najbrojnijih nacionalnih zajednica u Republici Srbiji. Godine 2007. potpisan je protokol sa Programskim odborom RTS o saradnji u vezi sa tim ali do danas nije načinjen nijedan najmanji korak ohrabrivanja, olakšavanja, kreiranja niti emitovanja bilo kakvog programa na bosanskom jeziku na RTS. Od Ministarstva kulture i informisanja, pa i rukovodstva RTS je u više navrata traženo formiranje redakcije na manjinskim jezicima koje bi pripremalo programe na jezicima manjina u centralnom delu Srbije. Međutim, ni na tom planu ništa nije urađeno ni u regulatornim telima, nije omogućeno da interesi pripadnika bošnjačke nacionalne zajednice budu predstavljeni i uzeti u obzir prilikom imenovanja u tim telima. I pored zakonske regulative da se jedan član saveta regulatornog tela za elektronske medije REM što je nekad bio RRA bira na predlog nacionalnih saveta nacionalnih manjina,Bošnjačkom nacionalnom veću nije omogućeno predlaganje člana ovog regulatornog tela. Kada je reč o Bošnjačkom nacionalnom veću njemu takođe nije omogućeno da učestvuje ni postupku imenovanja upravljačkih struktura u Republici Srbiji, pa čak ni u postupku imenovanja odgovornog urednika programa na bosanskom jeziku na regionalnoj televiziji u Novom Pazaru. Bošnjačko nacionalno veće je ovu regionalnu televiziju proglasilo ustanovom od posebnog značaja za pripadnike Bošnjačke nacionalne zajednice koji žive u Republici Srbiji i iz tog razloga vi ste i kao ministar dobili zahtev Bošnjačkog nacinalnog veća za obustavljanje postupka privatizacije ovog medija, a pored ovih razloga postoji još čitav niz razloga zbog kojih bi regionalnu televiziju Novi Pazar trebalo izuzeti iz procesa privatizacije. Tu priču od oglašavanja prodaje ove televizije prate brojne neregularnosti, zloupotrebe, kao i pronevere budžetskih sredstava od strane vladajuće većine u Gradu Novom Pazaru, a uz podršku i svestranu umešanost i pojedinih članova Vlade. Dakle, mi iz svih ovih razloga koje sam sada nabrojao, nećemo podržati ovaj predlog zakona, jer je ovo za nas samo još jedna u nizu propuštenih šansi da obezbedimo efikasne mehanizme za adekvatnu primenu svih zakona koje ovde donosimo, posebno onih koji se tiču individualnih kolektivnih prava pripadnika nacionalnih manjina. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovani predsedavajući. Pošto ministar nije odgovorio nijednom jedinom rečenicom na moje izlaganje sa početka. Ja ću pokušati da postavim još neka pitanja, možda čisto da ne ostane da se nije o tome ovde govorilo. Znači, kako gospodine ministre mi vama da verujemo da ćete posao koji u prethodnih 11 meseci niste završili, završiti u naredna četiri meseca? Pre 11 meseci rekli ste da ima 81 mediji koji treba da se privatizuje. Danas ste rekli 74. Znači, za 11 meseci sedam je završeno, a sada mislite da mi treba da očekujemo da će za četiri meseca biti završeno 74. I šta ste vi radili? Ne može da bude, kada dođete ovde i tražite produženje roka, samo odgovornost na lokalnim samoupravama koji nisu radili neki deo posla, onima koji rukovode javnim medijima, na direktoru Tanjuga, na direktoru Radio Jugoslavije. Svi su izgleda odgovorni samo vi niste. Ono što vi radite kao ministar od početka mandata je da se ne mešate u svoj posao, i da kada god dođe neka kritika, vi kažete – ja sa tim nemam veze. Znači, vi nemate veze sa stanjem u medijima, sa tim da reporteri bez granica su konstatovali da u Srbiji postoji cenzura i autocenzura, da „Stejt department“ danas kaže da postoji maltretiranje, pretnje i pritisci na novinare koji vode autocenzuri, da smo imali hajku na rukovodioca nezavisne institucije, mesecima već traje u medijima. Vi ni za šta niste odgovorni, a onda sada tražite ovde novi rok. Šta ste vi to radili 11 meseci, pa niste stigli da uradite? Sada vam treba još mesec dana da rešite pitanje Radio Jugoslavije. Voleo bih da čujem taj odgovor. Šta ste to uradili toliko i onda niste stigli fali vam sad još mesec dana? Gde je tu ministre vaša odgovornost? Ja za ovaj predlog zakona ovako kako ste ga poslali mogu da glasam jedino ako pored ovog zakona dobijem i vašu ostavku. Da vi kažete – evo, ja sam odgovoran, nisam uspeo da završim ovaj posao. Ostavljam neku rok u kome mislim da je to moguće uraditi i želim nekom drugom puno sreće u tom poslu. Vama gospodo ministri mi ne možemo da damo podršku za novi rok, jer vi nama nijedno jedinom rečju niste objasnili ovde zašto posao u roku koji ste vi ovde predložili, a skupštinska većina je usvojila nije završen, sem da su svi drugi odgovorni. Doći ćete za četiri meseca opet i reći – odgovoran je ovaj, onaj i šta će da se desi? Činjenica jeste da privatizacija medija ide teško, ovih koji su ostali na kraju i teško da će neko pod ovim uslovima da pet godina održava program u uslovima kako je to predviđeno zakonom koji do sada nije bio komercijalan i nije donosio profit, da će neko da uzme, kupi takav medij i da radi po programskoj šemi, govorim o elektronskim medijima, koji postoje u zadnjih godinu dana. Da je to profitabilno, već bi se našao kupac. Teško da će se naći kupac. Znači, vrlo je teška sudbina i neizvesna, tih 2.000 ljudi, koliko još rade. Pozivam vas zato i da glasate i da prihvatite naš amandman koji govori o tome da je to tumačenje potpuno nelogično, agencije, da oni koji su dobili ove besplatne akcije, kao i svi građani Srbije, ne mogu da učestvuju sada u privatizaciji medija, da se to tumačenje jednostavno zakonski razreši. Hvala.
Reč ima ministar Tasovac.
Meni jako žao što ste veći deo vremena proveli van sale, tako da verovatno niste čuli ni deo u kome sam jasno govorio i o odgovornosti koju ja osećam kao ministar kulture i informisanja i odgovornosti koju ima država, ali isto tako i odgovornosti svih ostalih aktera na javnoj sceni, uključujući i same medije koji su bili u obavezi da pokrenu ovaj proces lokalne samouprave, itd. Rekao bih još jednu stvar, postoji odgovornost svih nas koji smo deo javne scene, uključujući i vašu. Da li se vi zalažete da država izađe, i mediji ili ne? Ukoliko se zalažete, bez obzira što je to bio predlog vladajuće većine i bez obzira što je to bio predlog Vlade, mogli ste da doprinesete tome, da jednostavno taj proces prođe malo bezbolnije i da se ljudima objasni na bolji način, da je moguće jednostavno, da to bude novi input za te medije. Ja pri tome ne govorim da je to lak proces, ali naprosto, to je jedini mogući proces, tako da, jednostavno, ili jesmo za nastavak medijskih reformi ili nismo za nastavak medijskih reformi.
Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović, imate šest minuta još.
Ja bih volela da citiram, želela da citiram član 123. tačka 2. Ustava Republike Srbije koja kaže da – Vlada izvršava zakone i druge akte Narodne skupštine. Kako nam se nikada više ne bi desilo da ovde u Skupštini slušamo predstavnike Vlade kako prozivaju na odgovornost sve ostale, osim same sebe, pošto im Ustav jasno nalaže da im je to dužnost da izvršavaju zakone. Kao i gospodin Đurišić, ja nisam zadovoljna, jer nisam dobila nijedan odgovor ni na jedno pitanje, a nadam se da mi ministar odgovoriti, time što je štopericom merio koliko ko sedi u sali, pošto vi, i mislim da ste gospodine predsedavajući, trebali da reagujete, pošto mislim da ministri nemaju pravo da na taj način razgovaraju sa bilo kojim poslanikom. Pri tome mi pratimo vrlo dobro sve što se dešava i kada nismo u sali. Dakle, ja bih vas molila da probate bar sada da mi odgovorite na vrlo konkretna pitanja, imajući u vidu da bi jedan upućeni ministar na ta pitanja morao već da zna odgovor. Dakle, zanima me, odakle će se izdvojiti 100 miliona dinara koja su predviđena za produžetak roka, da li iz budžetske rezerve, da li rebalansom, a ako je rebalansom, da li će se skidati iznosi za kulturu, recimo, pošto je to isti budžet? Da li je Vlada razmišljala na koji način će lokalnim budžetima da se nađu sredstva za produženje roka za privatizaciju? Treće, zanima me, šta je tačno Ministarstvo uradilo za sve ovo vreme, osim, naveli ste, održavanja, velikog broja skupova, da objasni akterima da su dužni da se pridržavaju zakona, jer ako ste bili toliko neubedljivi u poslednjih 11 meseci,da li ćete za četiri meseca i kojim metodama, osim razgovorima, uspeti u to da ih ubedite? Koje su, dakle, garancije, da će novi rok biti poštovan? Šta će biti sa potencijalnim akcionarima, odnosno nosiocima besplatnih akcija, ako imamo u vidu da su već, a o tome je gospodin Đurišić govorio, onemogućeni i ako su preuzeli akcije EPS, i takođe, šta će biti sa onima koji uspeju to da ostvare, a neće moći da otpišu dugove i na koji način će onda uopšte moći da vode te medijske kuće? Šta će biti sa zaposlenim radnicima u onim medijskim kućama koje budu likvidirane nakon ovog procesa ili ugašene? Šta će biti sa emitovanjem programa na stranim jezicima, u koliko bude ugašena Radio Jugoslavija? Takođe je bilo reči o dokumentacijama za procenu kapitala, a neko od kolega je govorio da su, eto oni krivi što nisu procenili kapital, a propustili su da kažu da su i oni koji to jesu učinili na vreme zbog promene zakona im je to naloženo da urade ponovo. Ko će te troškove njihove da pokrije, a oni ljudi sve uradili na vreme? Dakle, to su pitanja na koja mi, apsolutno, tražimo odgovore. Konačno, pošto toliko s pravom govorite o reformama, ne znam onda na osnovu kojih argumenata tvrdite da mi nismo za reforme, i mi jesmo za reforme, ali za reforme na vreme, da poštujete svoje sopstvene rokove. Pa vas ja pitam, ako toliko žurite u evropske integracije, šta vi kao Ministarstvo očekujete da će pisati u izveštaju o napretku koji treba da izađe već u oktobru mesecu? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, uvažene kolege, slušao sam svašta danas i ja samo postavljam pitanje onima koji su nažalost kreirali medijsku sliku svih ovih godina u Srbiji, za šta ste vi ljudi? Da li ste da se mediji privatizuju, da se država povuče iz medija, ili niste za to? Pošto ovde se vlast, odnosno Vlada kritikuje zato što će da se povuče iz medija, a onda sa druge strane imate drugu vrstu kritike, a što se povlači, tako da ja zaista više ne znam, suprotna strana zašta je, koji je njihov koncept? Posebno mi je to važno da čujemo zato što godinama unazad ti isti mediji lokalni su uništavani od lokalnih samouprava, gde su oni vršili vlast. Bukvalno uništavani. Služili su samo za partijsko zapošljavanje. Nažalost smo došli do toga da su ti mediji postali potpuno nerentabilni i da jednostavno na tržištu ne mogu da opstanu. Znači, ako je naš put usmeren ka Evropskoj uniji. Inače da kažem odmah na početku, ja nisam bio pristalica privatizacije medija u potpunosti i ovako nečega što smo uveli, ali je to nešto na šta smo se obavezali godinama unazad, pričali kako je to jedino ispravno rešenje, najbolje moguće i onda kad smo došli to da finalizujemo, sad odjednom smo protiv toga. Pa ne možemo tako da se ponašamo. Sada se traži od privatnih emitera da oni recimo puštaju servisne informacije u svojim medijima. Program je proizvod, vi ste vlasnik nekog medija, pa zašto biste vi puštali nešto što vam ne donosi profit? Ja da sam vlasnik medija, mene zanima profit, jedino se tada time rukovodi i to je neka logika elementarna. U redu je, postoje određeni kodeksi koje morate da ispoštujete, ali u tim kodeksima vode računa baš ta nezavisna tela o kojima ovde slušamo hvalospeve kako sjajno rade, pa oni vode računa baš o tim kodeksima, pa ja bih voleo i pozivam ih da konačno počnu nešto da rade. Nije kriva Vlada za to, nego baš ta nezavisna tela. Evo ja ih baš pozivam da reaguju kad god uoče neku nepravilnost ili nekakvu skaradiju na našem programu da fino ta nezavisna tela podignu svoj glas i da naravno kažu šta imaju. Ovde imamo danas čak i kritiku Vlade za uvođenje takse koju RTS planira da uvodi. Kakve veze ima Vlada sa tom taksom? Kakve veze? Vlada ne uvodi taksu, uvodi taksu RTS, Upravni odbor Radio televizije Srbije i Radio televizija Vojvodine, što uvek zaborave da kažu, s obzirom da Radio televiziju Vojvodine na neki način kontroliše pokrajinska administracija. Vlada Republike Srbije nema nikakve veze sa tom taksom. Apsolutno nekakve veze, ali to je valjda dobro da se krene u kritiku Vlade. Sada postavlja se pitanje – ajmo kod Radio televizije Srbije, pa jeste li vi za javne servise ili niste za javne servise? Ako ste za javne servise, pa njih finansiraju građani. Tražimo da se država povuče iz medija. Pa država ne može da finansira Radio televiziju Srbije, nego građani mora da je finansiraju, ili možda je neko od njih za gašenje Radio televizije Srbije, pa neka nam to kažu. Izaberite koncept. Radio televizija Srbije da bi opstala ona mora da ima neka sredstva i da se finansira. Pošto nećemo da finansiramo iz budžeta pošto država mora da se povuče iz svih medija da li je tako, onda mora da se pronađe neki drugi model. Oni su pronašli model takse, zakonom je propisano da ona mora da bude najviše do 500 dinara i to je to, ili obrnuto, kažite hoćemo da ugasimo Radio televiziju Srbije. Ja mislim da je to jako loše, Radio televizija Srbije mora da postoji iz mnogo razloga, a nadam se da će njihov programski sadržaj biti daleko bolji. Ono što ja želim da vas pitam gospodine Tasovc, to je veoma važno, to je takozvano obavezivanje budućih vlasnika medija za programski sadržaj. Znate, malopre sam baš o tome govorio. Jako je teško da vi obavežete privatnog vlasnika medija šta će on da pušta. Čovek gleda da zaradi novac. To je nešto što je sasvim prirodno. Znate bio sam na jednom skupu u Skoplju baš gde je Savet Evrope, koji se inače stalno zalagao ovde da mi privatizujemo sve medije, baš su pričali o tome kako bi naši mediji morali da budu servisi građana, itd, a kada ih onda pitate – pa čekajte ko je lud da ulaže u tako nešto pa da bude servis građana jer gubi novac na tome; e onda nemaju nikakav odgovor. Naravno da je problem kod privatizacije upravo taj zato što prosto jurite sa profitom. Da li je to normalno i da li se to nekome dopada? Pa ne dopada mi se, ali znate normalno je čovek hoće da zaradi niko neće da baca svoj novac. Tako da bi voleo da mi odgovorite na koji način i do koje to granice, koji je to neki limit u tom obavezivanju tog privatnog vlasnika nekog medija vezano za taj programski sadržaj? Znate, evo recimo imaćemo sada situaciju, možda će neko kupiti Studijo B, kako ćete budućeg vlasnika Studija B da obavežete, a da njemu bude u interesu i da mu bude profitabilno i da pušta informacije vezane za grad Beograd, a važno je Beograđanima da se informišu preko nekog servisa? Bilo bi dobro da nam o tome nešto više kažete. Ne možemo ovde da pričamo o slobodi medija, zapravo suprotna strana ne može baš toliko da priča ovde o slobodi medija, jer znate ta sloboda u njihovo vreme se odvijala na sledeći način – ako ste dovoljno bliski tadašnjoj vlasti, onda će vlasnici marketinških kuća koji drže sve reklame u ovom društvu vam dati reklamu, pa ćete moći da preživite. Ako niste bliski medijima, on je mogao slobodno da se ugasi. Posebno pisani medij je mogao slobodno da se ugasi zato što, da se ne lažemo pisani mediji isključivo zavise od reklame, malo zavise od svoje prodaje, tako da su uglavnom svi bili progašeni koji nisu bili na liniji tadašnjeg vladajućeg establišmenta. To se tako odvijalo i sa elektronskim medijima i dvojica tajkuna u medijskom prostoru, jedan je kasnije čak postao i predsednik te partije, su držali kompletan reklamni prostor i marketinški prostor u ovoj državi. I to je tako bilo. I nemoj da oni pričaju o slobodi medija, jer su upravo na taj način gušili medije, što je zaista sramno i glupo je sada da slušamo o tome. Drugo, kada već govorite o ovdašnjoj nekakvoj cenzuri koja postoji, pa ja se izvinjavam, ali čak smo čuli jedan termin od jednog kolege – opozicione televizije. Izvinite kako mogu da postoje opozicione televizije ili pozicione televizije? To je sumanuto. Ako već govorimo o nezavisnom novinarstvu, kakve crne opozicione ili pozicione televizije? Razumem da neko ima uređivačku politiku pa je malo bliža vlastima, neko bliži opoziciji, ali ne možemo da govorimo u toj kategoriji opozicione i pozicione, s obzirom da tako politika bi trebalo kako nam kažu preko puta, da u potpunosti izađe iz medija, tako da ne vidim nikakav strah za nekakve lokalne televizije ili lokalne radio stanice gde je opozicija, da li je tako, sadašnja opozicija, zapravo tamo u tim lokalnim sredinama vlasti gde ona obavlja tu funkciju, zato što će tržište ubuduće određivati ko se sluša i ko se gleda. Jesmo se zalagali ceo život od 2000. godine kada ste došli na vlast, da li ste se zalagali za kapitalizam, da li ste tražili slobodno tržište, pa evo vam slobodno tržište. Izvinite, onaj ko na tržištu pobedi, ko ima bolji program taj će da bude i gledan i slušan. Tražili ste gledajte. Samoupravni socijalizam je umro, to više ne postoji, zalagali ste se za tako nešto i to je to. Tako da, naravno da ćemo podržati ovaj zakon, opet moram i tu gospodine Tasovac, da možda vas malo iskritikujem, nisam baš toliko pristalica ovih produženja rokova jer znate ako se jednom na nešto obavežemo, moramo to da ispunimo. U redu, shvatam značaj i Radio Jugoslavija i TANJUG, to su naravno medijske kuće koje su veoma značajne, ali znate, ovo zaista mora da bude poslednji put. Tako je kako je, tržište sve određuje, izvinite, izvolite na tržište i ne možemo više da produžavamo rokove. Ovo sada ćemo naravno svakako podržati, ali ovo neka zaista bude poslednji put i nadam se naravno da ćemo dobiti medijsku scenu daleko kvalitetniju jer ubuduće će naravno tržište apsolutno sve određivati, a ne partijski kadrovi koji su bili zapošljavani u prethodnom periodu i koji su bili glavni i dogovorni urednici raznih medija i na taj način su favorizovali isključivo jednu opciju pošto ovde čujemo kako posebno za Studio B neko plače, za jednu partijsku televiziju, bukvalno partijsku televiziju koja je bila sve vreme u vlasti DS u Beogradu. Eto, toliko. Podržaćemo zakon i naravno nadamo se mnogo boljoj medijskoj slici i medijskoj sceni nego što imamo danas. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Tasovac. Izvolite.
Evo konkretno odgovor na pitanje vezano za programsku šemu. Pošto ste pomenuli Studio B, dakle to će kontrolisati REM i Agencija za privatizaciju. Jednostavno, želeli smo da na neki način zaštitimo dodatno medijski pluralizam i to je bio razlog zbog čega. Ja potpuno shvatam jednostavno legitimno pravo vlasnika, ali postoje i zakonske obaveze koje su vezane za medijski pluralizam.
Hvala ministre [[Vladimir Đukanović, s mesta: Može li replika, kratko?]] Nemojte, stvarno nema osnova, nema razloga. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlozima zakona iz tačke 1. i 2. dnevnog reda i rad nastavljamo u ponedeljak u 10,00 časova. Zahvaljujem.