Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili tačan broj poslanika prisutnih u sali, molim da postavite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali prisutna 93 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Borislav Pelević, Elvira Kovač, Momo Čolaković i Vlajko Senić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju prof. dr Tomica Milosavljević, ministar zdravlja, dr Oliver Dulić, ministar životne sredine i prostornog planiranja, dr Svetozar Čiplić, ministar za ljudska i manjinska prava, dr Periša Simonović, državni sekretar u Ministarstvu zdravlja, Gordana Pođanin, viši samostalni savetnik u Ministarstvu zdravlja, Vinka Kojadinović, viši samostalni savetnik u Ministarstvu zdravlja, Marija Matić, mlađi savetnik u Ministarstvu zdravlja, Mirjana Kontić, mlađi savetnik u Ministarstvu zdravlja, Aniko Muškinja-Hajnrih, državni sekretar u Ministarstvu za ljudska i manjinska prava, Sanja Jašarević-Kužić, pomoćnik ministra za ljudska i manjinska prava. Prelazimo na 16. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JAVNOM ZDRAVLjU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Nikola Krpić, Aleksandar Martinović i zajedno narodni poslanici Žarko Korać, Vesna Pešić i Kenan Hajdarević. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za zdravlje i porodicu. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Krpić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Vesna Pešić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? Gospodin Žarko Korać. Izvolite.
Samo momenat, govorimo o članu 12? (Vjerica Radeta: Izvinite, molim vas, a amandman gospodina Martinovića? Gospodin Momčilov je pritiskao taster.)
Molim vas, pročitala sam, javljate se po kom amandmanu recite? (Paja Momčilov: Po amandmanu gospodina Martinović.) Znate otkad je bilo, i pitala i gledala, nema problema, daću vam reč, ali da znate da sam pitala da li neko želi reč. On je dao amandman na naslov zakona. Onda se vraćamo malo, nema problema. Morate da se koncentrišete kada počne sednica. Gospodine Momčilov, imate reč, izvolite, da skratimo priču.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, pritiskao sam ovaj taster i javljao sam se, uključivao za reč. Zašto me niste registrovali, ne razumem. Moguće da je neka greška u sistemu, moguće je da je možda nepažnja, ali ću par reči kazati u vezi sa ovim amandmanom. Prethodno sam dužan da iznesem par činjenica. Vidite, Odbor za zdravlje je razmatrao ovaj set od pet zakona u raspravi koja je trajala osam sati i izazvala je neke čudne reakcije u parlamentu. Rečeno je da je to neuobičajeno i možda nije primereno trenutku kada imamo hitnu raspravu. Kada vi podelite pet zakona na osam sati, onda ispadne da je oko sat i 40 minuta vođena rasprava o svakom od ovih zakona. Mislim da je to neki minimum koji je morao da se vodi u vezi sa ovim zakonom. Međutim, ono što je jako bitno, kada smo imali raspravu u Odboru u pojedinostima, nismo imali prisutnog resornog ministra. Da stvar bude još gora, nismo imali ni ovlašćenog lica ispred Vlade. Prema tome, mi smo vodili jednu raspravu koja je bila razgovor gluvih, gde su nam predstavnik Ministarstva i mlađi službenici iz Ministarstva čitali ono što je napisano kao stav Vlade i kao odgovor. Ono što sam dužan da kažem da gospodin Stantić, koji je zastupao Ministarstvo, nije bio u materiji i nije mogao da vodi kvalifikovanu raspravu sa nama. Ono što je, takođe, bitno koliko su ovi zakonski predlozi neuređeni dokaz je da smo mi kao odbor na molbu Vlade poslali dva amandmana koji nisu naši, nego je trebalo da isprave grube tehničke greške. Ista situacija se dogodila jutros, gde sam dobio u 9.40 časova poziv da sazovem odbor na zahtev jedne trećine poslanika, što je sasvim legitimno, da se još dve grube, grube greške isprave u predlozima ovih zakona. Ono što sam dužan da kažem da je kod zauzimanja stavova i odgovora bilo potpuno evidentno da se ovde razgovara na jedan nedoličan način sa nama poslanicima koji smo uputili amandmane. Dužan sam da vas upozorim da je 119 amandmana upućeno na pet zakona. Hajde da sada to podelimo. Znači to je dvadesetak amandmana na ove značajne zakone. Da li je to nešto neumereno? Da li je to nešto zlonamerno? Ocenite sami. Postojala je dobra namera da se o ovim zakonima raspravlja na jedan kvalifikovan i odgovoran način. Međutim, odgovori su nadmudrivanje, zamena teza i ono što je čak nedozvoljeno, grubo falsifikovanje nekih činjenica. To ćemo pokazati u raspravi pojedinačnoj. Što se tiče samog amandmana gospodina Martinovića, mi jednostavno ovaj zakon o javnom zdravlju ne doživljavamo kao zakon. Predložili smo da se to izmenom naslova pretvori u ono što jeste, rezolucija, mogao bi neko da kaže i deklaracija. Mi smo častili Vladu i predlagača, neka se to zove rezolucija, neka to ima malo veći značaj. Zašto? U ovom zakonu nemate ni jednu jedinu normu, osim norme koja nalaže Zavodu za javno zdravlje da donosi planove u vanrednim situacijama. Jednu jedinu kaznenu odredbu, da u slučaju ukoliko se ti planovi ne donesu, onda sledi jedna određena kazna. Prema tome, gospodin Martinović je predložio da ovaj akt koji smo dobili i koji ne liči ni po čemu, ni po sadržini, ni po formi na zakon, bude ono što jeste. Samo toliko.
Oprostite, da li ste koristili vreme ovlašćenog predstavnika ili vaše poslaničke grupe, samo da znam.
Koristio sam dva minuta gospodina Martinovića, koristio sam i za naredni, ako dozvolite, njegov amandman još dva minuta, pa se naravno neću javljati po tom drugom amandmanu njegovom. Vi ćete sada kazati da li to ne može. Ako ne može, onda sam koristio vreme poslaničke grupe.
Koristili ste vreme vaše poslaničke grupe. Na član 12. amandman su zajedno podneli poslanici Žarko Korać, Vesna Pešić i Kenan Hajdarević. Izvolite, gospodine Korać.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, mi smo već kada smo razgovarali o ovom zakonu u načelu, rekli – da ovaj zakon u stvari nema karakter zakona, on nema nikakve norme u sebi, on zaista nema nikakve kaznene odredbe. On jeste bio zakonska obaveza koju je Ministarstvo zdravlja preuzelo zato što član 122. stav 2. važećeg Zakona o zdravstvenoj zaštiti predviđa da se donese jedna zakon o javnom zdravlju. Međutim, sam zakon je napisan tako da su sve definicije zdravlja preuzete iz Zakona o zdravstvenoj zaštiti i kompilacija su čitavog niza odredbi o zdravlju iz raznih međunarodnih dokumenata. Mi nemamo ništa protiv toga, ali ne vidimo nikakvu korist od ovako sastavljenog zakona. Dakle, od ovih pet zakona, po našem mišljenju, ovaj zakon ima najmanje koristi za građane Srbije jer je suviše uopšten i nije jasno koja je njegova prava svrha. Da bismo to dokazali, mi ne mislimo da on može amandmanima u suštini da se popravi zbog svog karaktera, mi smo podneli amandman u članu 12, samo da navedemo primer kako je zakon sastavljen. Ovde se kaže – ministar nadležan za poslove zdravlja, sporazumno sa ministrom nadležnim za poslove rada, predlaže ili donosi određene programe (na primer, nacionalni program zaštite zdravlja radno aktivnog stanovništva, program zaštite zaposlenih u određenoj oblasti). Nigde se ne precizira da li su to godišnji, višegodišnji i to je primer kako je pisan ovaj zakon. Zato smo mi u amandmanu rekli – mi tražimo da se tu precizira, da to mora da bude jednom godišnje. Mi više želimo da demonstriramo karakter ovog zakona – da je on sav neodređen, donose se planovi, kakvi su to planovi, koliko traju, to je ovde potpuno nejasno. Mi smo pokušali da to ovde preciziramo da je ta obaveza godišnja i da mora jednom godišnje da se donese.
Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Žarko Korać, Vesna Pešić i Kenan Hajdarević. Izvolite, gospodine Korać.
Gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, ponovo evo pogledajte kako je sastavljen zakon. Ovde se kaže sledeće – u zakonu se navodi da javno zdravlje svake dve godine dostavlja izveštaj Zavodu za javno zdravlje, osnovanom za teritoriju Republike, a ovaj dostavlja Ministarstvu petogodišnji izveštaj. Nije nam jasno zašto ovi daju dvogodišnji, a Ministarstvu se dostavlja petogodišnji. Naravno, mi smo to „petogodišnji“ predloži da se zameni rečju „dvogodišnji“, onako kako javno zdravlje svake dve godine dostavlja Zavodu za javno zdravlje Republike Srbije svoj izveštaj i on je dužan svake dve godine da podnese takav izveštaj. Zašto bi on podnosio svakih pet godina, a ovi podružni, kako bih rekao, svake dve godine. Nama je potpuno nejasna logika ovoga. Voleo bih da vidim neko obrazloženje tvorca zakona i predlagača zakona – zbog čega se ovde pravi razlika i zašto nije tri, četiri, šest, osam ili 15 godina, odnosno koja je logika? Moram da kažem da smo mi zabrinuti zbog ovakvog načina pisanja zakona o javnom zdravlju, zato što se nama čini da se ovde potkrala jedna greška u koncepciji. Zakon o javnom zdravlju bi morao da bude praktično osnovni zakon – da se definiše šta je javno zdravlje na jedan konkretan način, šta su ciljevi ne samo u Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, nego i u zakonu o javnom zdravlju, odnosno šta je ono čemu teži naša Republika? Koji je kvalitet javnog zdravlja? Koji su normativi za javno zdravlje? Koji su postupci da se veoma precizno prati stanje javnog zdravlja u Republici Srbiji, koje je veoma ugroženo u pojedinim oblastima zdravlja? Nama se čini da je ovaj zakon shvaćen pre svega kao jedna zakonska obaveza. On je napisan na jedan opšti način. Razumem kolege koji kažu da je to više kao neka deklaracija o javnom zdravlju. Još jednom, ovo je primer gde smo mi pokušali da konkretizujemo i pokažemo nekonzistentnost, više amandmana nismo ni podnosili, jer nismo videli smisao.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović podneo je amandman na poglavlje 7. člana 23. i 24. Predloga zakona. Gospodin Paja Momčilov želi reč.
Kao što smo istakli, ovo je jedan potpuno neuređen i haotičan zakon. Sada molim ovlašćenog predlagača da mi ovde objasni – koja definicija javnog zdravlja važi? Ako vi pogledate definiciju na strani 2. u tački 12) vi ćete videti jednu definiciju – javno zdravlje jeste društveno delovanje kojim se teži poboljšanju zdravlja, produženju života i poboljšanju kvalitetu života ukupnog stanovništva, a putem promovisanja zdravlja, prevencije bolesti i drugih oblika. Kojih „drugih oblika“? Čega drugih oblika? To mi prvo objasnite. Dalje, ako gledate objašnjenje, onda ćete videti u objašnjenju potpuno drugu definiciju, koja je preuzeta iz Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Odlučite se koja definicija važi. Ne mogu dve definicije u istom zakonskom predlogu, mada ovo i nije zakon u pravom smislu reči. Ono što sigurno hoćemo da kažemo, ako pratite objašnjenje vidite da je zakon pisala jedna osoba, a objašnjenje druga koja nema veze, odnosno objašnjenje nema veze s onim što nađete u samom tekstu Predloga zakona. Prema tome, ako je blagostanje jedne države, naroda, je li tako, cilj dobre zdravstvene politike, onda je kvalitet života mera tog blagostanja, a sigurno da je zdravlje jedna od najvažnijih komponenti – to se u ovom zakonu ne može videti. Prema tome, ovaj zakon ovako haotičan treba povući. Pitam predlagača koja definicija važi? Pitam predlagača drugu stvar – šta ovo znači „drugih oblika“?
Povredu Poslovnika reklamira narodni poslanik Milan Dimitrijević. Imate reč.
Član 100. stav 1. Poslovnika. U toku jučerašnje popodnevne rasprave na set zakona iz oblasti zaštite životne sredine izgovorio sam sledeće reči, po stenogramu: „Zbog ovakvih stvari i nekoliko sličnih stvari mi smo to hteli da to kažemo na Odboru za zaštitu životne sredine, prilikom iznošenja stava Odbora povodom ovog zakona, ali gospodine ministre vama je poznato da taj odbor nije održan“. Nakon završetka obrazlaganja tog amandmana, od predsedavajućeg sam dobio sledeći odgovor: „Molim vas da ne iznosite neistine i da javnost ne dovodite u zabludu o radu Odbora i radnih tela Narodne skupštine“. Dakle, samo sam rekao da Odbor nije održao svoju sednicu prilikom razmatranja zakona u načelu, ne ulazeći u motive neodržavanja Odbora, i to je bila moja primedba, ukazujući da mi nismo bili u mogućnosti zbog neodržavanja te sednice da izuzmemo svoje mišljenje. Dakle, ni u jednom slučaju nisam obmanuo javnost, niti sam doveo javnost u zabludu. Prema tome, objašnjenje gospođe predsedavajuće je potpuno nekorektno i tražim da se Skupština u danu za glasanje izjasni o ovoj povredi Poslovnika.
Gospodine poslaniče, narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupku predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, ukoliko smatra da ono nije u skladu sa odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku i to neposredno po učinjenoj povredi. Dakle, nema povrede Poslovnika, jer vi ne govorite o nečemu što je eventualno učinjeno danas, od početka kada smo počeli da radimo, a to bi bila inače mogućnost koju ste mogli iskoristiti. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 17. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TRANSFUZIOLOŠKOJ DELATNOSTI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Dušanka Plećević, Nikola Krpić, Vjerica Radeta, Paja Momčilov i Zoran Krasić. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Nikola Krpić, na sednici Odbora za zdravlje i porodicu, povukao je amandmane koje je podneo na član 5. i 6. Predloga zakona. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević, koja želi reč. Izvolite, gospođo Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 1, u delu osnovne odredbe, koji objašnjava šta ovaj zakon u oblasti transfuziološke delatnosti uređuje, tako da se u stavu 2. posle reči "snabdevanje" veznik "i" briše i posle reči "izdavanje" dodaju se reči "i primena". Ceo ovaj stav treba da glasi: ''Transfuziološka delatnost, u smislu ovog zakona, obuhvata planiranje, prikupljanje, testiranje, preradu krvi i komponenata krvi bez obzira na njihovu namenu, kao i čuvanje, upravljanje, distribuciju, snabdevanje, izdavanje i primena krvi i komponenata krvi namenjenih transfuziji (u daljem tekstu: transfuziološka delatnost).'' Ovde sam intervenisala sa rečju "i primena krvi". Ovim amandmanom se bitno dopunjuje sadržaj transfuziološke delatnosti koji je već naveden u članovima 23, 24, 25. i 26. ovog predloga zakona i sada ću ih pročitati. Član 23: Nadležni doktor medicine mora obavestiti primaoca krvi ili komponente krvi pre nego što primi krv (znači, govori se o primanju krvi) o svim posledicama primanja krvi ili komponente krvi kako bi mogao doneti odluku da na predloženu medicinsku meru pristane ili ne pristane. Primalac krvi mora, pre nego što primi krv (znači i dalje se govori o primanju krvi) ili komponentu krvi, u pismenom obliku potvrditi da je obavešten o primanju krvi i komponente krvi, kao i o svim posledicama i da za istu daje saglasnost. Saglasnost primaoca krvi iz stava 2. ovog člana mora biti data u pismenom obliku. Koristiću i vreme poslaničke grupe. Primalac krvi pristanak na primanje krvi ili komponente krvi može opozvati usmeno sve dok ne započne njeno izvođenje. Nadležni doktor medicine je dužan da odustanak primaoca krvi iz stava 4. ovog člana konstatuje u medicinskoj dokumentaciji primaoca krvi. Primalac krvi ima pravo da odredi lice koje će u njegovo ime biti obavešteno o svim posledicama primanja krvi (znači, govori se i dalje o primanju krvi) ili komponente krvi i dati pristanak u njegovo ime, u slučaju da bude nesposoban da donese odluku itd. Međutim, vi u članu 25. kažete: Primalac krvi koji je bez svesti, ili iz drugih razloga nije u stanju da da saglasnost,hitno davanje krvi i komponenata krvi može se preduzeti i bez saglasnosti primaoca krvi, na osnovu mišljenja nadležnog doktora medicine koji pruža hitnu medicinsku pomoć. Ako je to tačno, za navedene primere koje sam pročitala iz člana 23, kako ćete shodno ovom članu 25. dati obaveštenje primaocu krvi koji je bez svesti i kako će vam on dati saglasnost za tu medicinsku meru? U zemljama u okruženju u zakonu o transfuziološkoj delatnosti postoji deo koji govori o upotrebi krvi, kao što je to slučaj sa crnogorskim zakonom. Vi ste dali obrazloženje zašto se ne prihvata ovaj amandman, pa ste rekli da je to iz razloga jer je pojam transfuziološke delatnosti u smislu Predloga zakona usklađen sa odredbama Direktive 2002/98 Evropske zajednice, Evropskog parlamenta i Saveta od 27. januara 2003. godine o utvrđivanju standarda kvaliteta i bezbednosti za prikupljanje, testiranje, obradu, skladištenje i distribuisanje ljudske krvi i komponente krvi. Naime, ovim predlogom zakona ne uređuje se oblast primene krvi, odnosno ne utvrđuju se indikacije za primanje krvi ili komponenata krvi, već samo postupak i davanje saglasnosti. Zakon ima samo pravnu regulativu, to je jasno, ne daje nikakve indikacije, to se od ovog zakona ne očekuje, taman posla. Pošto Predlog zakona ne utvrđuje oblast primene krvi, kako kažete u obrazloženju za neprihvatanje ovog amandmana, onda i naslov ovog zakona nije adekvatan, a trebalo bi da glasi - zakon o prikupljanju krvi i derivata krvi ili zakon o obezbeđivanju krvi, a ne zakon o transfuziološkoj delatnosti, jer ne može se jednim pravnim aktom sužavati sadržaj jednog jasno definisanog stručnog pojma kao što je transfuziološka delatnost. Meni je drago što je ovde prisutan gospodin Dulić i nadam se da će on neke naše amandmane prihvatiti, ali on nije zainteresovan za našu priču, pa je iluzorno da o tome i govorim.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li želite reč? (Da.)
Podnela sam amandman na član 3. Predloga zakona, u kome se govori o obezbeđivanju uslova za snabdevanje stanovništva dovoljnom količinom kvalitetne i bezbedne krvi i komponenata krvi. U članu 3. tačka 3) kažete da se to ostvaruje stvaranjem uslova za podizanje svesti stanovništva o potrebi davanja krvi i komponenata krvi. Svojim amandmanom sam predložila izmenu tako da bi ova tačka 3) glasila - promotivnim merama i edukovanjem stanovništva, da bi se postigla motivisanost za davanje krvi i komponenata krvi. Smatra da reči "podizanje svesti stanovništva" nisu primerene nameri zakonopisca da motiviše ljude za dobrovoljno davanje krvi, zato što svest o dobrovoljnom davanju krvi postoji kod svakog čoveka, bez obzira na njegove kulturne, obrazovne, sociološke i druge razloge, osim eventualno verskih. Međutim, smatram da je problem u tome kako da predlagač zakona motiviše ljude za dobrovoljno davanje krvi. Teško ćete to uraditi, čak i sa dobrovoljnim davaocima krvi, čije primedbe i sugestije niste uvažili i koje ste potpuno izopštili iz ovog zakona. U obrazloženju, na kraju ovog predloga zakona, o razlozima za donošenje ovog zakona kažete da su vam namere da koordinirate mere i aktivnosti na jačanju dobrovoljnog davalaštva, koje predstavlja kamen temeljac bezbednosti krvi. Međutim, gde vam je taj kamen temeljac u ovom zakonu? Vi ga niste ugradili u ovu konstrukciju zvanu Predlog zakona o transfuziološkoj delatnosti. Podizanje svesti je jedna obična floskula, koja ništa ne znači ako iza toga ne sledi objašnjenje šta se pod tim podrazumeva. Za mene je podizanje svesti preduzimanje niza promotivnih i edukativnih mera kako bi se stanovništvo motivisalo za dobrovoljno davanje krvi.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li želite reč? (Da.)
Predložila sam da se član 8. menja i da glasi: Zdravstvenoj ustanovi, odnosno zdravstvenoj ustanovi za deo zdravstvene ustanove u kojem se obavlja transfuziološka delatnost iz Plana mreže zdravstvenih ustanova može se izdati dozvola za obavljanje transfuziološke delatnosti, odnosno određenih poslova transfuziološke delatnosti ako ispunjava uslove u pogledu kadra, prostora i opreme za obavljanje transfuziološke delatnosti. Bliže uslove u pogledu kadra, opreme i prostora za obavljanje transfuziološke delatnosti propisuje ministar zdravlja (u daljem tekstu: ministar), na predlog ekspertske komisije za transfuziološku delatnost. Moja intervencija je bila u ovom smislu gde sam dodala ove reči - na predlog ekspertske komisije za transfuziološku delatnost. Ovim se postiže veća jasnoća ovog člana, jer je potrebno da o normativima struke postoji ekspertsko mišljenje bazirano na akademskoj i stručnoj kvalifikovanosti. Vi ste u Predlogu zakona o transfuziološkoj delatnosti u članu 1. rekli da nadzor nad obavljanjem ovih delatnosti na teritoriji Republike Srbije i poslove državne uprave vrši Uprava za biomedicinu, koja se obrazuje u skladu sa predloženim zakonom o transplantaciji organa. Međutim, u toj Upravi za biomedicinu vi ste predvideli da jedan od tri pomoćnika direktora bude zadužen za oblast transfuziološke delatnosti, koji će angažovati neke spoljne eksperte, domaće i strane, uz nadoknadu. U obrazloženju za neprihvatanje amandmana vi ste rekli da se amandman ne prihvata ''jer se odredbama Predloga zakona ne predviđa obrazovanje ekspertske komisije za transfuziološku delatnost, kao ni njen sastav, zadaci i način rada. Naime, odredbama člana 158. Zakona o zdravstvenoj zaštiti obrazuju se republičke stručne komisije koje u postupku izrade podzakonskih akata daju stručne stavove i mišljenja, te smatramo da nema potreba obrazovati i posebne ekspertske komisije za transfuziološku delatnost. Napominjemo da je u skladu sa Zakonom o zdravstvenoj zaštiti već obrazovana Republička stručna komisija za transfuziologiju. Takođe u postupak donošenja podzakonskih akata uključiće se i referentne zdravstvene ustanove, stručna udruženja, komore itd.'' Zbog čega se onda već obrazovana ova Republička stručna komisija za transfuziologiju ne angažuje u Upravi za medicinu, već se pravi neka lista spoljnih saradnika ili eksperata, domaćih i stranih, naravno uz nadoknadu? To je moje pitanje.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li želite reč? (Da.)
Amandman koji sam podnela na član 8. odnosi se na principijelni stav SRS da mora da se poštuje Ustav Republike Srbije. U članu 136.stav 2. Ustava se kaže da poslove državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave određeni zakonom. Mi smo iz zakona u zakon pokušavali da ubedimo i skupštinsku većinu i ministre da Zakon o državnoj upravi u ovom delu nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije i podneli smo desetine amandmana istog sadržaja, a radićemo to ubuduće tako što ćemo u svakom zakonu gde se ko zna koliko puta ovo pominje mi samo jedanput da podnesemo amandman, pre svega radi trajnog čuvanja stenografskih beleški i radi činjenice da se mi zaista zalažemo da bilo šta i bilo koji zakon, bilo koja odluka, bilo koji akt nekog državnog organa mora biti u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Nejasno nam je zašto do sada to Vlada Republike Srbije nije shvatila, nije dobro čak i da imate dobar zakon, nije dobro da mu ostane takva mrlja da u svako doba neko kome padne na pamet može svaku ovakvu odredbu da vam pred Ustavnim sudom obori. Zato bi bilo dobro da vi iz Ministarstva razmislite i da predložite gospodinu Oliveru Duliću da u ime Ministarstva ovo prihvati. Gospođo Đukić-Dejanović, u okviru ovog vremena, da se ne bih javljala po Poslovniku, samo da vas pitam da li će gospodin Dulić biti ovde, jer em nemamo resornog ministra, molim vas, ili prekinite sednicu ili ga zovite da se vrati jer je neodgovorno. Nismo intervenisali što je on tu, čovek je lekar, razumeće bar terminologiju, ali onda neka sedi, molim vas.
Gospodin Dulić je u ime Vlade ovde, na trenutak je samo izašao, vratiće se. Njegovi saradnici pomno prate sve što poslanici govore. Pa znate, čovek je, može izaći i vratiće se. Na član 14. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević.
Podnela sam amandman na član 14, da se tačka 4) briše. Ovaj član govori o odgovornosti odgovornog transfuziologa. Tačka 4) glasi - za sprovođenje kontinuirane edukacije zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika koji obavljaju transfuziološku delatnost, odnosno određene poslove transfuziološke delatnosti. Mislim da ovo nije dobro i da za kontinuiranu edukaciju zdravstvenih radnika i zdravstvenih saradnika koji obavljaju ovu delatnost odgovoran mora da bude direktor zdravstvene ustanove. On imenuje odgovornog transfuziologa, to je određeno članom 13. ovog predloga zakona, i jedino direktor zdravstvene ustanove u kojoj se obavlja ova delatnost po zakonu ima široka ovlašćenja i pravo odlučivanja. Međutim, transfuziolog treba da bude odgovoran za kvalitet obavljanja transfuziološke delatnosti, vođenje evidencije, dokumentacije, obezbeđivanje hemovigilanse, eventualnu izradu programa edukacije, ali za realizaciju ne može da bude odgovoran, pošto to podrazumeva i finansijska sredstva i odluku o prihvatanju plana i programa edukacije, o čemu odlučuje direktor. Ne razumem zašto odgovornost sa direktora zdravstvene ustanove svaljujete na odgovornog transfuziologa.
Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Izvolite, gospođo Plećević.
Podnela sam amandman i na član 16. stav 2, da se reč "validirana" zameni rečju "odgovarajuća". Ova reč je strana i zamenjuje se našom rečju koja je primerena onome što se želi reći. Ako ste pratili direktive Evropske komisije u pisanju ovog zakona, kao što ste to rekli u obrazloženju za prihvatanje ovog zakona, i upotrebili reč validirana, onda vam je reč kalibrisana, koja sledi iza nje u ovom stavu 2. člana 16, suvišna jer predstavlja pleonazam. Pomenuta direktiva daje definiciju reči "validacija", koja glasi - validacija ili kvalifikacija u slučaju opreme ili sredine je izrada dokumentovanih dokaza koji sa visokim stepenom sigurnosti pruža uveravanja da određeni procesi, standardni operativni postupci, pravila kako se nešto tehnički izvodi, oprema ili sredina, dosledno daje proizvod koji zadovoljava unapred utvrđene specifikacije i osobine kvaliteta. Proces se validira da bi se ocenio učinak sistema sa stanovištanjegove delotvornosti za planiranu namenu. Dakle, malo direktive Evropske komisije, malo lošeg prevoda ili slabo poznavanje srpskog jezika, doprinelo je da ovaj stav ovako izgleda. Tako da ovako jezičko-pojmovni hibrid u zakonu je nedozvoljen, jer zakon mora da bude jasan i nedvosmislen.
Na naslov iznad člana 28. i član 28. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Izvolite, gospođo Plećević.
Podnela sam amandman na naslov iznad člana 28. i na član 28. stav 1. da se menjaju i da glase, pod d) Sledljivost krvi i komponenata krvi; ovlašćena transfuziološka ustanova utvrđuje mere koje obezbeđuju da se krv i komponente krvi prikupljaju, testiraju, prerađuju, čuvaju, distribuiraju i izdaju na teritoriji Republike Srbije, na način koji omogućava pouzdano praćenje puta krvi i krvnih derivata od davalaca krvi do primaoca krvi i obratno. U članu 28. stavovi od 1. do 5. se kaže kako se vrši praćenje krvi od davalaca do primalaca, tako da je adekvatniji naslov - sledljivost krvi i komponenata krvi, a ne hemovigilansa, kako ste vi Predlogom zakona dali, jer je članom 2. tačka 22) definisano šta znači reč hemovigilansa, pa ću je pročitati, kratko je - hemovigilansa jeste niz organizovanih postupaka nadzora u vezi sa ozbiljnim neželjenim događajima ili ozbiljnom neželjenom reakcijom kod davalaca krvi ili primalaca krvi, kao i epidemiološko praćenje davalaca krvi. Smatram da je ova izmena u naslovu adekvatna, jer je to i direktiva Evropske komisije na koju se pozivate, konkretno direktiva 2006/17, koja je i dala definiciju sledljivosti, a koje nema u ovom predlogu zakona u objašnjavanju pojmova i značenje pojmova u tački 2) sa ostalim značenjima pojmova. Pročitaću tu definiciju - sledljivost je mogućnost lociranjai identifikovanja tkiva, odnosno ćelija u svakoj fazi od dobijanja, preko obrade, testiranja i skladištenja do distribuiranja primaocu ili odbacivanja, što podrazumeva i mogućnost identifikovanja davaoca i banke tkiva ili proizvodnog objekta koji prima, obrađuje ili skladišti tkiva, odnosno ćelije, kao i mogućnost identifikovanja primaoca, odnosno primalaca u zdravstvenoj ustanovi, gde se tkiva, odnosno ćelije presađuju primaocu, odnosno primaocima. Sledljivost takođe podrazumeva mogućnost lociranja i identifikovanja svih relevantnih podataka vezanih za proizvode i materijale koji dolaze u dodir sa tkivima i ćelijama. Tako da smatram da je ova promena naslova adekvatna i nema razloga da se odbije ovaj moj amandman.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 29. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite, gospodine Momčilov.
Mi ovde vodimo stvarno razgovor gluvih. Nama niko ne odgovara. Mi ukazujemo na kardinalne greške i stvari koje ne mogu da stoje ovde. Čitamo vam definicije, sravnjujemo s onim što je ovde napisano i ovde se ćuti. Molim vas, hemovigilansa ste čuli šta je. Hemovigilansa uključuje prijavljivanje neželjenih efekata koje mogu krv i krvni derivati da eventualno izazovu i čitav skup postupaka kojim se obezbeđuje da se to može uraditi. Vidite šta nam ovde pišu. Ovo je teško neznanje. Niko ne reaguje. Ovo je nedozvoljeno. Molim vas, dajte ovde ovlašćenog predstavnika. Izuzetno cenim gospodina Dulića. On je lekar, on može da razume i neka da odgovore na ove ključne naše primedbe. Srpski zakon nije zakon prvobitne ljudske zajednice. Srpski zakon mora da bude iz zdravstva, zakon koji sledi tradicije jedne dobre i organizovane zdravstvene službe. Ovo je nedozvoljeno što radite. Hoću odgovor konkretan. Čitane su definicije, odgovorite šta ovde nije tačno, a ne ovo što nam se spočitava u odgovoru, nadmudruje i zamenom teza priča ono što nije tačno. Molim odgovor.
Zahvaljujem, gospodine Momčilov. Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? Gospođa Radeta Vjerica. Izvolite.
Kolega Zoran Krasić je predložio jedan amandman koji je čisto pravno-tehničke prirode i ovaj put sam zaista ubeđena, da je ovde bilo ko iz Vlade Republike Srbije, da bi ovaj amandman prihvatio. Vlada je u stavu 1. ovog člana rekla - krv i komponente krvi ne smeju se uvoziti niti izvoziti iz Republike Srbije. Ovo ni jezički ni pravno-tehnički nije moguće. Krasić je rekao - zabranjeno je uvoziti i izvoziti krvi i komponente krvi u Republiku Srbiju i iz Republike Srbije. Ali, zaista što reče kolega Momčilov besmisleno je raspravljati i objašnjavati nemamo kome, jer ovde nema nikog ko bi ovo prihvatio.
Na član 42. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Gospođo Plećević izvolite.
Član 42. govori o promociji davanja krvi i komponenata krvi. U stavu 1. tog člana kažete da promociju davanja krvi i komponenata krvi na teritoriji Republike Srbije sprovode Zavod, odnosno Institut za transfuziju krvi i Crveni krst Srbije. U stavu 2. kažete da promotivne aktivnosti iz stava 1. ovog člana moraju biti kontinuirane i usklađene sa potrebama za dovoljnim količinama bezbedne krvi i komponenata krvi na teritoriji Republike Srbije tokom cele godine. Predlažem da se stav 1. menja i da glasi - promociju davanja krvi i komponenata krvi na teritoriji Republike Srbije sprovode Zavod, odnosno Institut za transfuziju krvi, zdravstvene ustanove u kojima se obavlja transfuziološka delatnost, Crveni krst, kao i registrovana udruženja dobrovoljnih davalaca krvi. U zakonu o javnom zdravlju vi promovišete strategiju javno zdravlje u svim politikama, tj. u svim sektorima života, ali se to ne vidi u predlogu ovog zakon, odnosno vi isključujete civilno društvo, što je antievropski, odnosi se na Udruženje dobrovoljnih davalaca krvi koje sam predložila ovim mojim amandmanom. U sredinama gde ne postoje instituti za transfuziju krvi, postojeće zdravstvene ustanove koje obavljaju tu delatnost već vrše promociju dobrovoljnog davanja krvi zajedno i sa Crvenim krstom i sa Udruženjem dobrovoljnih davalaca krvi. Vi u obrazloženju za neprihvatanja kažete - navedenim zakonima predviđeno je da Crveni krst Srbije vrši popularisanje dobrovoljnog davalaštva krvi kao javno ovlašćenje i u saradnji sa službama i zdravstvenim ustanovama za transfuziju krvi itd. To je isto ovo što predlažem amandmanom, samo to treba da stoji u tom članu. Vi ste u obrazloženju već to rekli, ali ne stoji u ovom članu. Osim toga, smatram da je poželjno, ne samo i Udruženja dobrovoljnih davalaca krvi, već i svaki građanin može vršiti promociju dobrovoljnog davalaštva krvi, pošto se radi o humanom gestu od najvišeg značaja za zdravlje svih nas.
Reklamirane su dve povrede Poslovnika, od profesora Žarka Koraća i narodnog poslanika Milana Dimitrijevića. Najpre, Žarko Korać.
Reklamiram članove 87. i 195. Moram da kažem da se radi o veoma važnim zakonima. Nemamo ministra resornog. Vlada je odredila ministra koji nije resorni, ali je lekar po struci. Sada smo dobili obaveštenje od Vlade, upravo nam je dostavljeno, da još jedan ministar treba da prisustvuje raspravi, to je ministar Svetozar Čiplić, pretpostavljam zbog određenih etičkih i moralnih dilema koje bar tri od ovih zakona predloženih izazivaju prilikom transplantacije i prilikom vantelesne oplodnje. Zaista je bizarna situacija da sedimo ovde i da nijedan od njih, od dvojice ovlašćenih nijedan nije ovde, jednoga smo videli pa je nestao, a drugoga uopšte nema. Ovo su ipak zakoni koji se tiču interesa građana Srbije. Ako po članu 87. i 195. Poslovnika Vlada određuje predstavnika, onda me interesuje - šta znači ovo ovde obaveštenje koje smo dobili. Kaže - s tim u vezi, obaveštavamo vas da je za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja navedenih predloga zakona određen i Svetozar Čiplić, ministar za ljudska i manjinska prava, koga nema. Samo još ovo da kažem - pošto se u medijima neprekidno govori o Narodnoj skupštini, kako mi ne sedimo, kako ne radimo, mi čitamo u novinama gde ministri letuju. Vidim da je anketa - koliko koštaju hoteli, gde su itd. Znate šta, bilo bi red da se onda ipak malo usaglase rad Vlade i rad parlamenta, bar u smislu da oni koje je Vlada delegirala i da sede ovde. Stvarno se izvinjavam, moram ovo da kažem, biću korektan, imali smo primer takođe člana Vlade pre dva dana kada se razgovaralo o zakonima o prosveti, ministar Obradović je sedeo sve vreme. Još jedna stvar, uložio je ogroman napor da usvoji neke amandmane. Svakome, i laiku, a dugo sedim u Skupštini, vidljivo je prilikom usvajanja ovih pet zakona resorno ministarstvo, odnosno Vlada, usvojili su isključivo dva amandmana koje je podnela stranka G 17 plus, niti jedan amandman koji je podneo bilo ko iz opozicije nije prihvaćen. Sada ostaju dve mogućnosti - ili su to savršeni zakoni, pa poslanici zapravo ni nemaju šta da kažu, ili se zaista radi o nečem drugom, da se ovde demonstrira...
Vreme, zahvaljujem. Gospodin Milan Dimitrijević ima reč.
Uvažena predsednice, ovo ću koristi kao ovlašćeni predstavnik po amandmanu. Pošto govorimo o Predlogu zakona o transfuziji, dužan sam da javnost Srbije podsetim na dve stvari. Prva činjenica o kojoj ću govoriti, to je izjava resornog ministra Milosavljevića, koju je on dao 2002. godine u junu, kao novopostavljeni ministar, govoreći o ovom problemu transfuzije i nestašice krvi. To je emisija koja je bila na Radiju B92 i jedno od tih pitanja je bilo: postoji jedan akutan problem, nedostaje krv, da li ste povodom toga nešto preduzeli? Odgovor ministra je bio sledeći - problem transfuzije krvi je u našoj zemlji važan i zbog toga smo mi zemlja koja ima najveću potrošnju krvnih derivata kada se poredi sa svim zemljama u okruženju. Nama treba osmišljena akcija dobrovoljnog davalaštva krvi, treba nam nacionalni program za dužu stazu koji će da eliminiše ovakve neposredne probleme. Problem sa nedostatkom krvi je uvek povremeno prisutan. Sada je jedna od takvih situacija. To će biti jedan od problema za koji ćemo pod okriljem institucije Ministarstva formirati ekspertsku grupu, koja će to da analizira sa svih mogućih aspekata. Ima tu nagoveštaja pomoći u rešavanju problema, možda reorganizacija. Imate tu izjavu ministra iz 2002. godine i imate sada 2009. godinu. Ministru, petomandatnom ministru, čoveku koji je sedam i po godina ministar u Vladi Republike Srbije je bilo potrebno sedam i po godina da osmisli jedan zakon, ali kada se na taj zakon ukaže, kada se u tom zakonu pojave određeni problemi i kada se na to ukaže, onda je prosto autizam gospodina ministra neverovatan. Nijedan od ovih amandman nije prihvaćen. Sada ću govoriti o drugoj činjenici. Kada je Odbor za zdravlje u junu ove godine raspravljao u načelu o Zakonu o transfuziji, na pitanje koje je postavljeno predstavnicima ministarstva - kada će taj zakon ući u skupštinsku proceduru, mi taj odgovor nismo dobili. Druga stvar, što smo mi kao članovi Odbora za zdravlje dobijali pisma doborovoljnih davalaca krvi. Naime, 12. juna 2009. godine, u poslovnom centru NIS-a Naftagas u Novom Sadu održan je sastanak uz aktivno učešće predstavnika velikog broja društava iz Beograda, Loznice, Kraljeva, Čačka, Kostolca, Prokuplja, Niša, Kragujevca, Vršca, Kikinde, Zrenjanina, Zaječara, Subotice, Bečeja i Novog Sada. Kada na takvom jednom skupu učestvuje ovoliko predstavnika dobrovoljnih davalaca krvi, a kada ministar u svom predlogu zakona ne uvažava te humane ljude nego ih potpuno izopšti iz zakona, zakon onda nije dobar. Dakle, to je sudbina ovog zakona, to je ono o čemu se javno govori, a radi se potpuno nešto drugo suprotno.
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je tri minuta i 30 sekundi. Da li još neko želi reč po amandmanu na član 42. koji je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević? (Ne). Na član 45. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Dušanka Plećević.
Ovaj član govori o upravi za medicinu i koje su njene nadležnosti i pod tačkom 6) kaže „donosi dobre vodiče prakse za oblasti transfuziološke delatnosti“, a ja tražim da se menja i da glasi „donosi vodiče dobre prakse za oblast transfuziološke delatnosti koje kreira ekspertska komisija za transfuziološku delatnost“. Mi smo našim amandmanima predvideli postojanje ovakve komisije u Predlogu zakona o transplantaciji organa u delu u kome predlažete osnivanje uprave za biomedicinu. U ovoj upravi za poslove iz oblasti transfuziološke delatnosti biće odgovoran jedan od tri pomoćnika direktora, uz pomoć spoljnih eksperata koje angažuje ova uprava. Ministar sačinjava listu spoljnih eksperata iz zemlje i inostranstva kojima za taj rad pripada nadoknada. Mi predlažemo da se osniva ekspertska komisija od najmanje pet članova koju će činiti eminentni transfuziolozi. To što nije predviđeno ovim zakonom da se oformi ovakva komisija ne znači da ne može i da se ugradi u zakon i da se prihvati ovaj amandman. Zato seamandmani i podnose. Pošto se radi o Predlogu zakona, to nije konačan tekst koji nije nepromenljiv, jer ako bi takav stigao u Skupštinu onda je bespredmetna rasprava i on bi se usvojio bez diskusije. Nije mi jasno zašto se ovim zakonom ne angažuje ta Republička stručna komisija za transfuziologiju koja je formirana Zakonom o zdravstvenoj zaštiti u upravi za biomedicinu, već ministar pravi neku svoju listu spoljnih eksperata, znači domaćih i stranih, u koju članovi ove komisije za transfuziologiju mogu a i ne moraju biti uključeni, a ti spoljni eksperti dobijaju veća ovlašćenja od same komisije.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedna od kardinalnih stavki koju ističemo i koju smatramo da ne možemo ostaviti bez komentara i bez odgovora. Ovde nema predstavnika. Vidimo gospodin Čiplić će biti taj koji bi trebalo da glumi, ikebana da bude ovlašćenog predstavnika. Nijedan odgovor vi nama ne dajete. O čemu se radi? Radi se da pored ovog šupljikavog zakona, kazaću kasnije u tri-četiri rečenice koje su to šupljine u ovom zakonu i zašto je loš, imamo ovu situaciju da dobru proizvođačku praksu i dobru laboratorijsku praksu u oblasti transfuziološke delatnosti propisuje ministar na predlog nove uprave. Ne može. Dobra proizvođačka praksa to je stvar struke i struka jedino može da propisuje nešto što se tiče struke, šta ćemo raditi, kako ćemo raditi, kojim metodama. To je nešto nečuveno što sada ovaj zakon pokušava. Pričate da hoćete u Evropu. Vi se ovim rešenjima izrugujete evropskim rešenjima. Evropa kaže ovako – da, za posebne oblasti u medicini koje su značajne, kao što je transplantacija, transfuziologija, treba uvesti regulatorna tela, koja treba da budu zasnovana na četiri principa koja objedinjuju struku, nauku, upravu i inspekciju. Vi sada ovde struku i nauku ubacujete u upravu. Uprava nije nadležna da se bavi strukom i naukom. Ako hoćete da se bavi strukom i naukom, onda nemojte osnivate upravu nego osnujte institut. Nemamo ništa protiv. Lepo smo predložili, pokušali da vas izvučemo, pa smo rekli – za pitanje struke i nauke oformite komisije eksperata, po pet ljudi iz svake oblasti, koji neće biti savetodavno telo, već koji će kreirati doktrinu i koji će pratiti svetsku nauku i iz te svetske nauke uzimati ono što je primenljivo i što će se primenjivati kod nas. Ne može to uprava raditi. Vi odustajete od principa agencija, ponovo vraćate u ministarstvo nešto što ne može da bude u ministarstvu. Vraćate ministarstvu da prati nauku i struku. Kakvi su vam odgovori, kakve su vam nepismeno napisane postavke ovog zakona, o tome ne vredi ni pričati. Prema tome, ovde moramo stati. Imaćemo problem što je ova uprava opisana u tri zakona, na nekoherentan način, svuda drugačije i svud drugačije ta uprava ima nadležnosti u svakoj oblasti i ne vidi se celina te uprave kako će funkcionisati. Prema tome, ako ste Evropa trebalo je agenciju da osnujete. Na kraju krajeva, obaveza vam je bila, iz projekata potrošenih sedam i po miliona za transfuziju krvi, koja je donela samo zlo na planu transfuzije, da osnujete i agenciju za transfuziju i obavezali ste se da ćete je osnovati. Evo, koliko godina je prošlo, niste. Pa, bila je mogućnost da je stavite u Agenciju za lekove, niste ni to uradili. Šta sada idete u retrogradno rešenje, koje nigde ne postoji na ovakav način, da se uprava bavi ovim. Ono što je najcrnje, to ćemo kasnije pokazati, vi na jednom mestu kažete u odgovoru da je uprava prvenstveno zadužena za stručne poslove. Pa gde, pobogu, to možete da kažete? Hoćemo li da čitamo zakon o upravi, da se vidi šta je. Jedan od principa na kojima počiva uprava je stručnost, ali stručnost u pravnoj sferi, u tumačenju, kreiranju propisa, praćenju politike i ostaloga. Pomešali ste sve, ovo je ne dozvoljeno, a kakvi su vam odgovori – lakonski i smešni, to je posebna priča. Insistiram odgovore, insistiram ovlašćenog predstavnika, inače ovo ne vredi, ovo je mrak, ovo je sumrak parlamentarizma. Zbog jednog čoveka koji ne sme da se pojavi u ovoj sali, koji se uplašio pretnji poslanika svih opozicionih stranaka da će biti izložen neprijatnim pitanjima, mi sada imamo ovakvu situaciju. U vreme kada kritikujete da je bio mrak, kada je ministar odlazio u inostranstvo, on je platformu svog boravka davao na verifikaciju Odboru za zdravlje. Gde je taj gospodin ministar? U inostranstvu. Važnije mu je inostranstvo od pet sistemskih zakona. Mi ovde danonoćno radimo i izgaramo, a šta dobijamo kao odgovor – ignoranciju. Dokazaćemo nedopustiv odnos prema našim amandmanima koji prelazi u bezobrazluk.
Preostalo tri minuta i 15 sekundi vremena vaše poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Javljam se po Poslovniku, član 104. Žao mi je što moram da ovim formalnim raspravama na neki način ometam javnost i ovakvim diskusijama mog kolegu Momčilova, ali zaista Vlada Republike Srbijevređa dostojanstvo Narodne skupštine na najgrublji mogući način. Hoću da vas podsetim da smo pre dva dana kroz amandmane našim obrazloženjima ubedili ministra Dulića, kao kompetentnog za teme koje su tada bile na dnevnom redu, da promeni naslov zakona, da ne govorimo dalje o amandmanima i određenim članovima. Zaista je nedopustivo i, molim vas, kolege su intervenisale. Znam, gospođo Čomić, da želite da se sačuva dostojanstvo ovog parlamenta, ali učinite to konkretno. Već 37 minuta raspravljamo o ovakvim temama bez prisustva ministra. Posebna priča je što će u nastavku da nam se pojavi gospodin Čiplić, koji je kompetentan za onu poslednju tačku dnevnog reda, gde ćemo raspravljati o amandmanima, ali na temu ovih zakona iz oblasti medicine je neverovatno da ste dopustili, samo zato što se gospodin Tomica Milosavljević, što reče gospodin Momčilov, plaši susreta sa narodnim poslanicima, ove vreste susreta. Jedno je načelna rasprava, a drugo je kada se kroz amandmane postavljanju konkretna pitanja i od odgovornih ministara se očekuju konkretni odgovori. Ali, to je njegov problem i to je problem Vlade Republike Srbije. Zato vas molim, gospođo Čomić …
Dva minuta. Vreme za isticanje povrede Poslovnika je iskorišćeno. Nema povrede člana 104. Današnji tok sednice teče u skladu sa članovima Poslovnika kojima se propisuje ili prisustvo nadležnog ministra za zakon koji je na dnevnom redu ili ministra koga Vlada ovlasti. Molim vas da ne dobacujete ako želite da čujete objašnjenje. Ako ne želite da čujete objašnjenje, možemo zajedno da kršimo Poslovnik, a dotle vas molim za poštovanje onih članova Poslovnika na koje se pozivate da su kršeni od strane drugih. Dakle, Vlada ovlašćuje predstavnika. Volja je narodnih poslanika da li će da kvalifikuju ili diskvalifikuju predstavnika koga je Vlada ovlastila. Posao onog ko se stara o dnevnom redu i ko se stara o redu na sednici Skupštine je da Vlada ispuni svoju obavezu po Poslovniku, a to je da ovlasti predlagača. Svaki ovlašćeni predstavnik ili ministar koji ima zakon u Skupštini je dužan da bude, ali isto tako ima prava na kraće i duže pauze za vreme sednice Skupštine, kao što to imaju i svi drugi učesnici za vreme sednice. Sve informacije bitne za zakon sasvim sigurno biće prenete i biće uvažene ukoliko se to smatra potrebnim. Molim vas, upozoravam i vas i narodnog poslanika Paju Momčilova da se suzdržite od kršenja Poslovnika i od izricanja stavova da se bilo ko bilo čega plaši ovde. Možete u okviru Poslovnika da kvalifikujete rad, govor, dela ministara. Tvrditi da se neko nečega plaši je povreda Poslovnika, jer ne možete znati emocionalno stanje ni ministra, ni bilo kog drugog učesnika u sednici, te vas molim da se toga suzdržite ubuduće. Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, možda se niko nikoga ne plaši i na ministra niko nema nikakvu primedbu. On je svih ovih devet godina idealan ministar, ali vi nemojte da zamenjujete teze zbog javnosti Srbije. Nije osnovni problem da li se Tomica Milosavljević plaši susreta sa narodnim poslanicima i nije nikakav problem da to narodni poslanik kaže. Ne mislimo mi nikoga fizički …
Jeste, narodna poslanice. Upozorila sam vas da to ne činite. To je povreda člana Poslovnika koji propisuje način ophođenja prema licima koji su učesnici na sednici Skupštine. Sada vas drugi put upozoravam. Ne možete izricati stav da je nekome izrečena pretnja i da se bilo ko bilo koga ovde plaši. Molim vas da vodite računa o izrečenoj javnoj reči. Nastavite, ovih 12 sekundi će vam biti produženo.
Gospođo Čomić, najpre, gospodin Tomica Milosavljević nije učesnik u radu ovog parlamenta i mislim da je to svima jasno. Drugo, niko njemu nije pretio i nemojte da takve insinuacije u odnosu na poslanike SRS izričete. Govorimo - da li se plaši stručne komunikacije između gospodina Momčilova i njega. Drugo sam htela da kažem. Na osnovu člana 195 – pravo i dužnost predstavljanja Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja svih pitanja iz njene nadležnosti ima predsednik Vlade. U drugom stavu se kaže – Vlada određuje članove koji je predstavljaju po pojedinim pitanjima itd. To nije sporno. Vašem raspravom od dva-tri minuta sa tog mesta pokušavate da javnost Srbije obmanete tako što objašnjavate kako je ovo sve u skladu sa Poslovnikom, kako radimo u skladu sa Poslovnikom. Ne radimo, radimo već 43 minuta bez prisustva predstavnika Vlade. Prošlo je dvadesetak amandmana u međuvremenu. Možda bi ih ministar pola prihvatio.
Dva minuta. Zahvaljujem. Primedbe koje ističete odnose se na to da želite da kažete da je povređen neki član Poslovnika. Tvrdim vam da nije. Želite da iskažete svoje nezadovoljstvo što trenutno nijedan ovlašćeni predstavnik nije fizički prisutan u sali. To nijednim članom Poslovnika nije definisano. Zato sam vam objasnila da svaki predstavnik predlagača, pa i ministar koji je ovlašćen, ima pravo na kraće i duže pauze. Izuzetak potpunog sedenja i prisustva svo vreme sednice bio je ministar Nebojša Bradić i nijedan drugi.
Uvažena predsedavajuća, da se nešto razumemo, reklamiram član 104. i 27. Imputirate mi da kršim Poslovnik. Uvažena gospođo, činjenicama i argumentima, na osnovu prethodnih događanja u toku rasprave koja je vođena u ovom parlamentu, iznosim svoje stavove. Ako dozvolite, ja sam misleći čovek. Ako vi meni zabranjujete da mislim, nikoga ne vređam, jednostavno konstatujem da je ministar koji se nalazi na čelu jednog važnog resora, a pusti u Skupštinu pet važnih sistemskih zakona, dužan da bude prisutan. To je najmanje.Možda vi mislite drugačije. Nemam ništa protiv, ali imam pravo da taj svoj stav iznesem. Ovo što pokušavate da kažete da se ponašam nedolično, nemojte da radite. Nema potrebe. Možda ne razumete ove zakone. Govorite da je trenutno. Ovaj trenutak traje 45 minuta. Da je trenutak i mi razumemo, ima čovek fiziološke potrebe, zdravstvene probleme i to je u redu. Ali, ovo traje, gospođo. Što je još strašnije, kada dođe zamena gospodinu Duliću, koji je otputovao, koji je na putu, onda ćemo imati situaciju potpuno nekompetentne ovlašćene osobe i opet je moja dužnost da to kažem. Možete misliti da je gospodin Čiplić ekspert za pitanja medicine, nemam ništa protiv i neću kazati da time kršite Poslovnik, neće mi pasti na pamet. Znate, gospođo Čomić, postoji jedna izreka u srpskom narodu – valja naučiti ćutati da bi se znalo govoriti.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104. i uputiću vas na stenogram i čitanje onog što ste izrekli kada sam vas upozorila da ne možete da pretite nikome, da se neko plaši i da je to kršenje Poslovnika, pošto je to opisivanje tuđeg emocionalnog stanja. Nisam vam imputirala ništa. Rekla sam vam da ne možete da kršite Poslovnik, sa upozorenjem. Ako smatrate da je neki ministar nekompetentan, to je vaše pravo i to možete da iskažete kad god želite, ali ne možete u okviru traženja povrede Poslovnika, člana 104, zloupotrebljavati pravo. To ste trenutno učinili, kao što inače na traženje reči na osnovu člana 100. sasvim prirodno poslanici pokušavaju da zloupotrebe pravo koje im je dato. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Javljam se na osnovu člana 27. stav 1. tačka 3. Molim vas, gospođo Čomić, da meni ovako pravnički neukoj objasnite u kom članu našeg Poslovnika piše da svaki ministar ima pravo da u toku dana duže ili kraće bude odustan sa sednice, to ste rekli malopre, kao ovlašćeni predstavnik. Najlepše vas molim da naučim od vas. Hvala.
Naravno da ne piše u Poslovniku, kao što ne piše ni da mora da sedi sve vreme koliko traje sednica. Govorim o praksi. Molim vas da pročitate stenogram o toku razmene objašnjenja koje sam dužna da dam i vaših isticanja primedbi Poslovnika. Dešavaju se previdi, prosto da kredibilno argumentujem da vam se previdi dešavaju. Podsetiću vas na situaciju od pre neki dan kada ste tvrdili da ste dobili reč tražeći repliku. Uvidom u stenogram se jasno vidi da niste u pravu. Praksa je da predsedavajući ne traži izvinjenje i praksa je da predsedavajući ne upućuje narodnog poslanika na pažljivo čitanje Poslovnika, jer je praksa da se tok sednice odvija u duhu dobrog dijaloga. Kada kažem da je Vlada ispunila sve svoje Poslovnikom predviđene obaveze o imenovanju i obaveštavanju Narodne skupštine o ovlašćenim predstavnicima, to je učinjeno. Ponašanje ministra je na raspolaganje za komentar svim narodnim poslanicima dokle god narodni poslanici to rade u okviru propisanog Poslovnikom Narodne skupštine. Narodni poslanik Žarko Korać, želi reč. Izvolite.
Poštovano gospođo potpredsednice, iskoristio bih vreme kao ovlašćeni predstavnik. (Vjerica Radeta: Javila sam se po Poslovniku.) Samo bih hteo da kažem ... (Predsedavajuća: Narodni poslanik Žarko Korać ima reč, izvolite.) Samo sam hteo da kažem da primedbe moje su se ticale interesa svih građana Srbije. Radi se o važnim zakonima koji regulišu bar četiri od ovih zakona i regulišu vrlo važne oblasti. Prvi je načelan i uopšten, a ostala četiri su vrlo važna. Zaista da se radi o jednoj veoma specifičnoj oblasti i da budemo mi načisto, ovde se radi o zakonima iz oblasti zdravstva koji traže i stručnu raspravu. Svi poslanici imaju potpuno jednaka prava da raspravljaju i da zaista, a poštujem državnog sekretara, ovde govorimo o političkoj raspravi. Zaista jeste neobično da prvo nemamo resornog ministra, pa onda dođe ministar koji je lekar po struci, a nije resorni, a onda on ode i sada je predložen koji nije ni lekar, niti se bavi resorom. On ima neke dodirne tačke, moralna i etička pitanja presađivanja organa, veštačke oplodnje. To jeste jedna situacija koja stavlja građane Srbije u neravnopravan položaj, jer mi iznosimo amandmane, mi govorimo o zakonu, a praktično nema nikog da nam odgovori. Građani Srbije imaju pravo da znaju, kad je ministarstvo predložilo zakone poslanici imaju pravo da onda očekuju da to ministarstvo, odnosno ovlašćeni predstavnici, a u ovom slučaju bi trebalo da bude ministar zdravlja, odgovori ili da svoje mišljenje, negativno, pozitivno, i da kaže šta misli. Inače, mi govorimo praktično prazno i mi nemamo nikakav odgovor na ono o čemu govorimo. Jeste ipak jedna neobična situacija da se iz čitavog seta amandmana koji su dati, ponavljam, drugi put to kažem, usvoje dva amandmana koje je postavila njegova stranka G17 plus. To je stvarno pomalo jedinstveno, ili su naši amandmani toliko loši ili su zakoni toliko savršeni. To pokazuje jedan stav koji nije dobar. To nije dobar stav. Ko god da je ministar zdravlja, od SRS pa dalje, ipak ću, što kažu, bona fides su govorili Rimljani, u dobroj nameri pročitati zakon, pa da vidim šta piše u zakoni, pa ću se ili složiti ili ne. Tako da za mene je ovo primer, kad je čovek ovlašćeni predstavnik, on je dužan da sedi u ovoj sali, zato što on brani interese Vlade. Znate šta, lepo je biti ministar da vam to piše u biografiji. Sedeo sam u sali kao potpredsednik vlade i najcrnje uvrede na svoj račun slušao od mojih sad kolega s leve strane, pa sam sedeo, jer to je posao za koji moram da se naviknem da radim. Neko me kritikuje, neko kaže ovo, neko kaže ono, ali to je moja dužnost da sedim, da saslušam i branim ono što sam predložio. Moram da kažem da ono što se meni ne dopada ovakav način rada, kaže se, Skupština je neefikasna, ovo su kardinalno važni zakoni i mi nemamo nikog od strane Vlade da nam odgovori na ta pitanja i to nije u redu. Samo još ovo, naveo sam primer drugog ministra iz te iste vlade koji je sedeo ceo dan, sedeo je strpljivo, čovek je izašao možda dva-tri puta na dva minuta i vrlo korektno odgovarao poslanicima na njihove primedbe. Iako je to stranka koja nije meni nimalo bliska, ali moram reći da se taj čovek tu korektno ponašao i pokazao je kako taj posao treba raditi. Toliko. Iskoristio sam na čudan način možda deo vremena koji je predviđen meni kao ovlašćenom predstavniku, ali moram da kaže da mi se taj način rada ne dopada i mislim da građani Srbije ovde najviše gube, i svi mi ,i svi smo mi građani Srbije. Voleo bih da mi resorni ministar odgovori na neka važna pitanja ovde, videćete tek će doći pitanja na neka od ovih zakona. Na kraju krajeva, usvojićemo zakone koji ne valjaju ili im možda nešto fali, pa ćemo posle trljati glavu šta smo uradili. Nije to dobar način. Za sam kraj još ovo da kažem, mi ćemo se založiti kao poslanička grupa da u sledećem poslovniku o radu skupštine piše da se zakoni povlače iz procedure ako resorni ministar nije tu. Izvinite, ako ne može da prisustvuje, onda ne treba ni voditi raspravu o tome, odložite, povucite i kada on bude neka bude rad.
Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 27. stav 1. tačka 2) je u pitanju. Gospođo Čomić, vi nažalost, moram najpre da priznam da ste me ipak malopre ubedili da sam malo bolji pravnik od vas. Vi, nažalost, koristite, rekla bih, zloupotrebljavate tu mogućnost što sedite pored tog dugmenceta gde možete narodnog poslanika da isključite kad god vi mislite da je to u skladu sa Poslovnikom, a to radite uglavnom mimo poslovnika. Koristite vreme dok smo u direktnom prenosu da držite predavanja narodnim poslanicima iz opozicije da bi se stvorio nekakav utisak u javnosti i da bi se zamaglila činjenica, ovo što svi danas govorimo, da mi ovde raspravljamo neregularno i da ovo nije u skladu sa Poslovnikom. Takođe ste, gospođo Čomić, zloupotrebili Poslovnik, ovaj član koji sam rekla, kad ste suprotno Poslovniku pričali o nekoj povredi Poslovnika koja se desila pre tri dana. Naravno, ako počnem sad o tome da pričam, vi ćete da me isključite, jer ćete reći da po Poslovniku ne možemo o tome da govorimo. Podneću prigovor itd., to je drugi deo priče i neću da vas izazovem da mi izreknete opomenu. Vi ste sami, malopre, u tom delu prekršili Poslovnik. Ni vi ne možete, vi ste narodni poslovnik, da govorite o povredi Poslovnika koja se desila ili nije desila pre tri dana. Još samo jedno podsećanje, gospođo Čomić, opet vas podsećam na to da ministar mora da se ponaša kao i narodni poslanici koji učestvuju raspravi, da nigde ne piše da ministar može da bude odsutan koliko god hoće, ovaj put je skoro sat vremena je u pitanju. Na to vas gospođo Čomić obavezuje član 113. Poslovnika za koji ste vi glasali, aja nisam.
Dva minuta. Zahvaljujem. Nema povrede člana 27. Obrazloženje koje ste dali nije u skladu sa opisom povrede koja bi eventualno nastala citiranom odredbom člana 27, niti ste u pravu kad kažete da govorim o povredi koja je nastala juče ili prethodnih dana. Jasno sam kazala, i opet vas upućujem na stenogram, da u dokazu kredibiliteta i argumentacije da pažljivo pratim šta poslanici govore i šta u Poslovniku piše, navela da se već dogodio slučaj da sam bila u pravu kad sam govorila o primeni Poslovnika u situaciji kad ste vi isticali, vrlo argumentovano s vaše tačke gledišta, da ste dobili pravo na repliku, a ja tvrdila da niste. Prilično teških reči, na ivici upotrebe i primene poslovnika, tom prilikom je izrečeno s vaše strane. To smatram pravom i obavezom svih nas da slušam i ono što je na ivici teških i neistinitih reči, i toga ima često. Zato nisam tražila izvinjenje za potpuno neumesne kvalifikacije koje su mi date samo zato što sam i tad i sad, kao što ću i ubuduće, striktno i strogo primenjivala Poslovnik Narodne skupštine. Još jedanput, Vlada Republike Srbije je ispunila poslovničke obaveze o obaveštavanju Narodne skupštine ko je ovlašćeni predstavnik Vlade Republike Srbije. Ponašanje svakog pojedinog ministra i argumentacija koju on iznosi je na slobodu narodnim poslanicima da kvalifikuju kako god to oni žele dok poštuju Poslovnik. Činjenica da nijedan ministar, o kome smo obavešteni da će biti, trenutno nije u sali, nije povreda Poslovnika. Molim vas da ne tražite pravo da govorite o povredi Poslovnika ilustrujući to da trenutno nijedan ministar nije u sali, nema poslovničke obaveze koja to obavezuje. Narodni poslanik Paja Momčilov želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Naravno, nije povreda Poslovnika. Hoću da koristim jednostavno vreme poslaničke grupe i da se vratimo na temu. Uz to ne mogu a da ne konstatujem i da vam se zahvalim na širokogrudosti i na toleranciji koju iskazujete ovim svojom monolozima. Samo bih želeo jednu stvar da vas zamolim i da ukažem, da vas podsetim da nije tačka dnevnog reda tumačenje Poslovnika, nego set od pet zakona. Dajte da raspravljamo o zakonima.
Narodni poslaniče, molim da me ne podsećate koja je tačka dnevnog reda, vrlo dobro znam, i član mora biti u primeni da poslanici govore o dnevnom redu. Vašim slobodnim izborom i vašim pravom da dobijete reč na osnovu člana 100. ovde se trenutno razgovara o povredi Poslovnika. (Paja Momčilov, sa mesta: Ne, Gospođo Čomić…) Molim da se u skladu sa članom 103, 104. i 101. vratite dnevnom redu. Izvolite, nastavite.
Gospo Čomić, vi stalno insistirate …
Ovih 12 sekundi koje sam iskoristila da bih vas prekinula, što mi je ovlašćenje na osnovu člana 103. i pojasnila zašto govorim o Poslovniku, naravno neće biti dodato na vreme vaše poslaničke grupe koje imate na raspolaganju.
Gospođo Čomić, molim vas, vi često kažete - konsultujte zapisnik. Pa, molim vas, konsultujte. Nisam tražio povredu Poslovnika. Tražim da trošim vreme poslaničke grupe Srpske radikalne stranke. Ali, činim jedan uvod, samokritičan, i mojim kolegama skrećem pažnju da treba da se bavimo ovim, a ne da se bavimo nebitnim poslovima, da se ne bavimo problemima koji bi se svodili na to koliko đavola može da stane na vrh igle. A to je velika opasnost da uletimo u to i da se istroši na taj način vreme koje će ići na TV prenosu. Elem, hoću samo da kažem šta smo mi pokušali da ukažemo u ovom zakonu, a izgleda da nismo uspeli. Ovo je uopšten zakon i liči na stručno-metodološko uputstvo. Naslov potpuno ne odgovara, on govori o transfuziološkoj delatnosti i isključuje davanje krvi, što je esencija, je l' tako, i smisao čitavog zakona, na veštački način je istrgnuto. To vama ne smeta. Ali, pazite, kada o hemovigilansi govorite, ona ne može bez davanja. Ono što je jako opasno, ima 20 podzakonskih akata koji moraju da se donesu i koje ministar treba da donese. To je neviđena centralizacija, koncentracija moći u rukama ministra. Mi govorimo o decentralizaciji, mi govorimo o struci koja treba da bude glavna, ali ministar je ovde taj koji odlučuje o svemu, koji daje sve dozvole, koji daje sva uputstva, donosi ih. Naravno, stvarno je smešno kada vi nama kažete da se ovim vrši harmonizacija sa pravom Evropske unije. Ne postoji pravo EU. Videli ste presudu u Karlsrueu suda Nemačke SR, pa oni koji znaju kako ona glasi, na sto i nešto stranica, sasvim jasno razumeju o čemu govorim. Gospođo Čomić, stvarno mi ne možemo da se pomirimo kada nam neko kaže, recimo, ovakve rečenice kada izgovara. Evo, ja ću čitati, gubim vreme, samo da bi građani Srbije shvatili kako je pisan ovaj zakon – ovlašćena transfuziološka ustanova utvrđuje mere koje obezbeđuju da se krv i komponente krvi prikupljaju, testiraju, prerađuju, čuvaju, distribuiraju i izdaju na teritoriji Republike Srbije, na način koji omogućava praćenje krvi i komponenata od davaoca krvi do primaoca krvi i „obrtno“. Ko će da mi objasni šta je to „obrtno od primaoca krvi“? Date primaocu krv, koju je primio i kako sada „obrtno“ ponovo vadimo krv ovome, pa vratimo onome ko je dao? To piše ovde. Mi se bunimo protiv toga. Vi branite, nemam ništa protiv, i kažite da vređam. Dalje, gledajte ovu rečenicu u istom stavu, opet gubim vreme, ali moram – ovlašćena transfuziološka ustanova dužna je da obezbedi sistem za identifikaciju svakog pojedinačnog uzimanja krvi i svake pojedinačne jedinice krvi i komponente krvi, što omogućava potpuno praćenje krvi i komponente krvi od davaoca krvi do primaoca krvi ili komponente krvi. Šta ovo znači? Pobogu, jeste li razumeli? Tražim da mi se objasni. Ovo srpski mozak ne razume. Znate, gospođo Čomić, nemam posebno visoko mišljenje o sebi. Mislim da sam prosečne inteligencije, a školu sam završio, ovu našu srpsku školu, je l' tako, kakva je-takva je, ovo gospođo Čomić ne razumem. Tražim odgovore na to. Vi meni kažete da sam zlonameran, da sam čovek koji je na granici da ljude vređa. Izvinite, nisam. Jednostavno sam ponukan ovim što piše i mi zbog ovoga ne možemo da glasamo za ovo naopako i svega onoga što proistekne iz svega ovoga. Ne poštujete dobrovoljne davaoce krvi, ne poštujete principe davalaštva krvi, koje se zasniva na anonimnom, dobrovoljnom davalaštvu. Više nije anonimno, mora rodbina da dođe da da krv, znači princip Svetske zdravstvene organizacije ste potrli ovim rešenjima i nemate 4% davalaca – to je rezultat ovih rešenja koja nudi ovaj zakon, koji je neodređen i loš. Prema tome, mi ne možemo da glasamo za njega.
Da li ste koristili vreme ovlašćenog predstavnika ili poslaničke grupe? Od poslaničke grupe, pet minuta i 35 sekundi, a pet minuta zbog toga što sam vas prekidala. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Prijavljivao sam povredu Poslovnika, ali vi ne vodite sednice po Poslovniku. Kada vas je gospodin Momčilov obavestio da želi da govori o tački dnevnog reda, trebalo je da me pitate zašto tražim reč. Sada biste mogli čak da mi kažete da nemam pravo da vam ukažem na vašu povredu Poslovnika, pošto nije neposredno, već je bio jedan govornih između. Želim da reagujem na to što ste rekli da ministar ne mora da prisustvuje sednicama i da je stvar narodnih poslanika da procene ministra na osnovu toga kako se on ponaša na sednici Narodne skupštine. Podsećam vas na član 87. Poslovnika, koji kaže – na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona i direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove. Sednici Narodne skupštine mogu, na poziv predsednika, da prisustvuju delegacije, šefovi stranih država… Dakle, na ovoj našoj sednici učestvuje ovlašćeni predstavnik predlagača zakona. Ova sednica je nekakva korelacija između Vlade i narodnih poslanika. Vlada je predložila zakon. Taj zakon ovde obrazlaže, brani, sluša naše sugestije, primedbe ili pohvale ovlašćeni predstavnik Vlade. Ova rasprava ima smisla samo onda kada predstavnik Vlade može da čuje šta mi to imamo da kažemo o Predlogu zakona. Inače, uopšte nema smisla rasprava o zakonu kojoj ne prisustvuje onaj ko treba da odluči šta od toga može da prihvati, a šta ne. Onda mi ovde samo mlatimo praznu slamu, gospođo Čomić. Nema sednice bez poslanika i nema sednice bez predstavnika predlagača zakona, oboje moraju ovde da budu zastupljeni. Kome mi ovo sada – vama, jeste li vi predstavnik predlagača? Nekada se ponašate baš kao predstavnik Vlade, ali vi stada niste predstavnik Vlade. Nisu ni ova gospoda koja pomažu ministru.
Dva minuta, zahvaljujem, vreme za isticanje povrede Poslovnika, iskorišćeno je. Povreda člana koji ste pomenuli je već bila tema procedure. Ne biste mogli da koristite svoje pravo na dobijanje reči na osnovu člana 100, da bi govorili ponovo o povredi člana 87, i to je isto definisano u članu 100. Zbog naše zajedničkog interesa, da Vlada kao izvršna vlast bude kontrolisana, ponoviću još jedanput. Tok sednice je u skladu sa Poslovnikom. Vlada je poslala ovlašćenog predstavnika. Narodni poslanici koji imaju primedbe što nijedan od ovlašćenih predstavnika nije trenutno fizički prisutan u sali, ne mogu za to da nađu uporište u Poslovniku Narodne skupštine. Samo to objašnjavam. Naravno da je to prostor za kritike, kvalifikacije i sve ono što narodni poslanici žele da kažu o radu Vlade ili pojedinačnog ministra. Ono što sam u objašnjenju, da nema povrede člana 87, dodala jeste – ni o ministrima, kao ni jedni o drugima, ne može da se govori uz kršenje članova Poslovnika, koji propisuju način na koji se obraćamo jedni drugima. Ono što sam u objašnjenju dodala jeste – da je Vlada propustila da ispuni poslovničku obavezu, o tome da pošalje ko je ovlašćeni predstavnik, umesto ministra nadležnog za zakon, onda bi bila određena pauza, kao što se dešavalo u slučajevima kada se Vlada usuđivala da ne poštuje Poslovnik Narodne skupštine. Sada to nije slučaj. Svaki ministar ima pravo da koristi svoje pauze, duže ili kraće. Ponoviću, jedini ministar koji je sedeo u sali sve vreme, bez ijednog minuta pauze, to je bio Nebojša Bradić. Svi drugi ministri su koristili svoje pravo na obaveze koje imaju, kratke, za pauze koje imaju, na konsultacije, na medije, na sve ono što inače je pravo i svih drugih učesnika na sednici. Narodni poslanici koji su se prijavili, prijavili su se verovatno svi da govore o povredi Poslovnika. Narodni poslanik Tomislav Nikolić nije zadovoljan odgovorom. Narodni poslaniče, verovatno ste propustili da čujete prvi deo moje rečenice. Niste uopšte imali pravo da spomenete povredu člana 87, već je spomenuta u pretresu. Moguće je, zato što niste bili prisutni na sednici, dešava se. Ne možete da dobijete reč, narodni poslaniče, pošto već ima prijavljenih troje koje ću, po vašoj sugestiji, sada da pitam da li žele po povredi Poslovnika ili žele da se jave da diskutuju. Narodni poslanik Žarko Korać, povreda Poslovnika? (Ne.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović, po povredi Poslovnika, imate reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidite gospođo Čomić, do koje je mere obesmišljeno obrazloženje Predloga zakona, zašto zakon mora da se donese po hitnom postupku. Ukazujemna povredu člana 164. Poslovnika Narodne skupštine. Samo da vas podsetim, ukoliko se ovi predlozi zakona ne usvoje po hitnom postupku, po mišljenju Vlade doći će, odnosno nastupiće štetne posledice po život i zdravlje ljudi, bezbednost...
Narodni poslaniče, ne možete se pozivati na povredu člana 164. zbog toga što član 100. definiše da se možete pozivati na povredu Poslovnika koja je neposredno nastala u toku sednice. Ono o čemu vi želi te da govorite desilo se pre 16. jula. Zahvaljujem. Da li još neko želi da govori? Narodni poslanik Srđan Spasojević želi da govori o povredi Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, ukazujem na povredu Poslovnika, članovi 104. i 27. Želim da kažem da je u ovom parlamentu postala praksa da predložene zakone ne brane ministri koji ih praktično kreiraju. Podsetiću vas još jedanput da sam pre mesec dana, kao poslaničko pitanje kada je premijer Cvetković ovde bio, postavio ovaj problem i dobio čvrsto uveravanje da se ovakve stvari više neće dešavati, on je to rekao kada je sedeo ovde. Ako je sednica ovog parlamenta počela pre sat vremena, da li je moguće da se baš u ovim trenucima prave pauze? Ovde se radi o materijalnoj povredi, jednostavno poslanici nemaju mogućnost da se s argumentacijom na amandmane koje su podneli ovlašćeni ministri možda slože i da prihvate ...
Narodni poslaniče, povreda o kojoj govorite je već bila predmet rasprave i ne možete na osnovu člana 100. da ponavljate povredu. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Ko vam je to rekao? Ukinuli ste mi to pravo, kao i sva druga prava, rekli ste mi da nemam pravo.
Imate pravo. Izvolite narodni poslaniče, prijavili ste se, na panelu stoji vaše ima da želite govorite o povredi Poslovnika. Ne želite?
Nisam se prijavio, u šta vi to gledate? Prijavio se u zelenu kalenicu, nisam se prijavio uopšte. Šta me nudite kad neću.
Onda se pojavio neko od kolega ili je greška u elektronskom sistemu. Ne želite reč? (Ne.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Korać.
Mi smo bili do sada kao poslanička grupa vrlo korektni. Mi čak nismo ovde doveli u pitanje činjenicu da od pet zakona predloženih po hitnom postupku, ne postoji ni jedan razlog na kugli zemaljskoj zašto bi zakon o javnom zdravlju se usvajao po hitnom postupku. Imate obrazloženje samo za taj zakon - u cilju što hitnijeg stvaranja uslova za obezbeđenje visokog nivoa zdravstvene zaštite građana, odnosno uspostavljanje jedinstvenog zakonskog okvira za obavljanje delatnosti javnog zdravlja, neophodno je da se ovaj zakon... Molim vas, u cilju što hitnijeg stvaranja uslova obezbeđenja visokog nivoa zdravstvene zaštite! To je kao vic, ali mi smo ćutali i rekli u redu. Ako je neko tražio da ova rasprava bude po hitnom postupku, da se radi svakog vikenda, da se radi do 11 uveče, minimum korektnosti je da onaj ko je predložio sedi u sali i da bude u prilici da čuje naše primedbe. Moram da kažem da je mene kao čoveka interesovalo, izvinite, u ovoj sali sede i lekari i ljudi koji rade u zdravstvu, pa i ljudi koji imaju neki ugled u toj oblasti, šta ima neko od njih da kaže. Ovo govorim pre svega zbog javnosti. Potpuno mi je jasno šta vi želite da kažete, da vi niste za to odgovorni. Lično mislim da postoji nešto gde jeste odgovoran predsednik Skupštine. Izvinite, predsednik Skupštine po Ustavu je druga ličnost u državi, posle predsednika države. Trenutno vi kao potpredsednica predsedavate, ali predsednik Skupštine ima prava da da pauzu i da postavi pitanje onome ko je ovlašćeni predlagač da li može da dođe u datom vremenu i da nas obavesti? Mi imamo prava kao predstavnici građana koji su nas birali da dobijemo tu informaciju. Mi čak nismo ni dobili informaciju zašto nije resorni ministar ovde, što bi bila neka elementarna dužnost. Ne znam gde je, pretpostavljam da je sprečen. Verujem da bi bio ovde u sali da može, ali onda je trebalo drugačije koncipirati dnevni red ili ga prilagoditi mogućnostima da on bude ovde i da odgovori na date primedbe. Još jednom ponavljam, a to je već rečeno i kod drugih, ovo sve ima smisla ako onaj ko je ovlašćeni predlagač, a ima zašto je on ministar resorni, on ima zakonska, krupna ovlašćenja, može da prihvati nešto što mu se kaže, da se složi ili da nam odgovori, može da reaguje, može i da polemiše s nama. Samo tako. To je parlamentarni život. Mi gradimo parlamentarizam, gospođo Čomić, to znate dobro i ja i vi i svi ljudi u ovoj sali koji trenutno sede, i oni koji nisu i svi građani. Mi uspostavljamo pravilan parlamentarizma u Srbiji posle mnogo godina kada je parlamentarizam drugačije izgledao i mi uspostavljamo neka pravila. Prosto, nikada lično ne bih dozvolio da traje ovakva rasprava o nečemu što sam uradio, a da mene tu nema To je nekako tužan trenutak i neozbiljan, i ne može se iskristalisali mišljenje građana da li su ovi zakoni dobri ili nisu dobri. Još jednom, mogu samo sa krupnom rezignacijom da kažem da ovo ovako nešto se ne bi desilo ni u jednoj civilizovanoj zemlji sveta.
Tri minuta je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Narodni poslanik Žarko Korać, od vremena ovlašćenog predstavnika tri minuta. Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, na odobravanje narodnih poslanika, po scenariju moram da pitam da li predstavnik predlagača Tomica Milosavljević, ministar zdravlja,želi završnu reč? Naravno da ne želi zato što nije prisutan u sali. Zaključujem pretres Predloga zakona o transfuziološkoj delatnosti u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TRANSPLANTACIJI ORGANA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Paunović-Milosavljević, Gordana Pop-Lazić, Milan Knežević, Mileta Poskurica, Paja Momčilov, Predrag Mijatović, Borislav Pelević, Mićo Rogović, Jorgovanka Tabaković, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić, Milica Vojić-Marković, Saša Maksimović, Veroljub Arsić, Zoran Mašić, Ljiljana Miladinović, Jelena Budimirović i Vjerica Radeta, kao i amandmane koje je podneo Odbor za zdravlje i porodicu. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za zdravlje i porodicu, kao i mišljenje Vlade. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima, podsećam vas da su amandman povukli narodni poslanici: Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković, koji su podneli na član 51. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretresa, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da)
U ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 1. koji glasi - u članu 1. stav 1. posle reči "uređuje se" dodaju se reči "pravo na". Predloženim amandmanom sam želela da se preciznije i jasnije reguliše pravo na uzimanje organa ili delova organa sa umrlog lica, koje je pre svoje smrti dalo izričit pristanak i lično potpisalo pismeni pristanak za doniranje u slučaju smrti. Isti stav imam i po pitanju uzimanja organa i od živog davaoca ako je dat pismeni pristanak. Smatram da bi se na taj način povećao broj kadaveričnih transplantacija, izuzev u slučajevima kada se članovi porodice tome protive, uz navođenje nepobitnih činjenica da se umrlo lice predomislilo za svog života. Na taj način lakše je shvatiti da se ne radi samo o načinu uzimanja organa, već i o pravu na uzimanje organa, što jeste osnovni problem današnjeg malog broja kadaveričnih transplantacija. Vi ste ovaj amandman odbili i napisali da se amandman ne prihvata iz razloga što ne postoji pravo na uzimanje organa ili delova organa sa živog ili umrlog lica. Da ne postoji pravo, onda niko ne bimogao da bude davalac organa. Pravo nije prirodno pravo. Mi govorimo o pravnoj normi koju donosi zakonodavac. Kada govorimo o pravu na uzimanje organa mi ne dovodimo u pitanje dobrovoljnost doniranja organa. Na osnovu svega ovog izloženog, obrazloženje Vlade je netačno.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Podnela sam amandman na član 9, u delu koji se tiče organizacije obavljanja poslova transplantacije organa, stav 3. predloženog člana menja se i glasi - za obavljanje poslova iz stava 1. ovog člana u zdravstvenim ustanovama, direktor organizuje stručne i kvalifikovane poslove za transplantaciju. Stav 3. člana 9. glasi - za obavljanje poslova iz stava 1. ovog člana u zdravstvenim ustanovama organizuju se timovi za transplantaciju. U obrazloženju o neprihvatanju amandmana se između ostalog navodi da ministar propisuje uslove koje moraju ispunjavati lica koja obavljaju poslova transplantacije, kao i timovi za transplantaciju. Smatramo da mojim amandmanom predlažemo da u zdravstvenim ustanovama direktor organizuje stručne i kvalifikovane timove za transplantaciju organa, a da direktor ustanove poznaje ljude koji mogu da budu u timovima za transplantaciju. Ministar treba da propiše regulativu, kao što je i predloženo ovim zakonom, ali sastav tima koji će obavljati specijalizovane poslove u oblasti transplantacije organa ipak treba da obavi direktor, jer on najbolje poznaje kadrovsku i stručnu osposobljenost lekara s kojima radi. U obrazloženju o neprihvatanju amandmana napisali ste da i timovi za transplantaciju moraju biti propisani podzakonskim aktom. Pitala bih ministra, ali pošto ministar nije ovde, pitam ovlašćenog predstavnika, koji takođe nije ovde - kada će biti propisani podzakonski akti koji su veoma važni za timove za transplantaciju, jer oni moraju biti sastavljeni od stručnih i naučnih radnika?
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 10. amandman je podneo poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničkog kluba Napred Srbijo podneo sam amandman na član 10. Taj član se odnosi na izdavanje dozvole. Amandman glasi da se posle reči ministar briše tačka, stavlja zarez i dodaju reči "po pribavljenom mišljenju Uprave za biomedicinu". Tako da sada zadnji stav bi trebalo da glasi - uslovi u pogledu prostora, opreme, kadra, odnosno timova za transplantaciju, kao i druge uslove iz stava 1. tačka 2) ovog člana propisuje ministar po pribavljenom mišljenju Uprave za biomedicinu. Ovim zakonom o transplantaciji osniva se Uprava za biomedicinu. Mi smo u načelnoj raspravi govorili koliko je ovaj izraz apsolutno neadekvatan. Ali, ako već postoji Uprava za biomedicinu, sigurno da ona učestvuje u izdavanju dozvola, procene, kadrova, prostora i neophodne opreme. U odbijanju amandmana Vlada navodi da se podrazumeva da je Uprava za biomedicinu u sastavu Ministarstva zdravlja i da na taj način, da siže prenesem, ona učestvuje u tome. Ipak ne bi trebalo u zakonu da kažemo da se podrazumeva. I ovaj dodatak na ovaj stav stvara obavezu pribavljanja mišljenje od Uprave za biomedicinu. Hteo bih još nešto da prokomentarišem, koristeći vreme poslaničke grupe. Odsustvo ovih ministara u stvari ponovo i s naše strane potvrđuje konstataciju koliko je nepotrebno bilo donositi ove zakone po hitnom postupku. Toliko su bili hitni da nema nijednog predstavnika Vlade da na neki način ove naše amandmane sasluša i da na odgovarajući način odreaguje. A onda i jedna statistička analiza. Vidite, na sve ove zakone, na ovih pet, podneto je 119 amandmana. Pri tome je 114 podnela opozicija, a pet pozicija i dva poziciona su usvojena, nijedan opozicije. Postavlja se sada jedno pitanje. Prvo, što je tako mali procenat amandmana prihvaćen? Da li je moguće da je toliko ovaj zakon savršen i nema statističke verovatnoće da neki od ovih amandmana nije bio tako dobar da učestvuje u popravljanju članova zakona? A onda i samo dva prihvaćena amandmana pozicije. Svaka čast kolegama iz pozicije, ali očigledno da tu postoji jedan neravnopravan odnos i da su svi amandmani opozicije odbijeni. Hteo bih da prokomentarišem da se svi ovi zakoni u mnogim delovima, kao što su načela, postupci transplantacije, organizacije poslova i sve preklapaju, tako da su članovi tekstualno identični, pa smo i mi kao poslanička grupa, podnoseći amandmane, morali, pošto je jedan zakon o transplantaciji organa, gde imamo primedbe na odgovarajuće članove koji su istovetni i u drugom zakonu o transplantaciji ćelija i tkiva. Pošto je odbijen ovaj moj amandman, vidim kasnije će moje kolege da kažu, onda se pozivaju i za neke druge amandmane, da je obrazloženje za odbijanje tih amandmana dato u obrazloženju za odbijanje ovog mog amandmana. Toliko za sada.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi. Za reč se javio i poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovana predsednice, javio sam se da reklamiram povredu Poslovnika. Poštovana potpredsednice, poštovani građani Srbije, vi koji gledate ovaj prenos i verujete ili ne verujete šta se događa u ovoj Narodnoj skupštini, reklamiram član 114. Poslovnika koji u prvom redu kaže: O radu na sednici Narodne skupštine vodi se zapisnik. Gospođo potpredsednice, iz vašeg izlaganja po malopređašnjem zakonu, u zapisnik će ući da ste se vi obratili ovlašćenom predlagaču, a on nije bio prisutan.
Narodni poslaniče, da li tvrdite da se u ovom trenutku ne vodi zapisnik sednice Skupštine?
Tvrdim da se vodi pogrešno na osnovu vaših reči iz zapisnika.
Da li tvrdite da se zapisnik vodi pogrešno?
Da.
Molim sekretara Narodne skupštine da pokrene postupak za utvrđivanje istinitosti zapisnika iz stenograma koji vode stenografi i da se pokrene disciplinski postupak ukoliko se utvrdi falsifikat zapisnika na sednici Skupštine.
Da li to znači da se vi odričete vaših reči ili one neće ući u zapisnik.
Optužba da se Poslovnik krši tako što se zapisnik vodi netačno je jedna od najozbiljnijih optužbi koja se može izreći tokom sednice Narodne skupštine. U obavezi sam da pokrenem proceduru da se utvrdi istina i da bude kažnjen onaj koji je odgovaran za falsifikovanje zapisnika, jer vi meni tvrdite da je član 114. Poslovnika prekršen i da se zapisnik vodi netačno.
Mogu li u okviru dva minuta da završim moje javljanje po povredi Poslovnika?
Naravno da možete.
Vrlo sam precizan, gospođo potpredsednice. Vi ste se, i ono sve što vi kažete kao predsedavajuća mislim da ulazi u zapisnik, obratili ovlašćenom predlagaču koji nije u sali. Svi koji smo bili ovde prisutni vidimo. U tome reklamiram povredu.
Narodni poslaniče, sada vas upozoravam da grubo kršite član 104. i vređate dostojanstvo ove Narodne skupštine, pošto ćete uvidom u stenogram vidite da sam rekla da će narodni poslanici sa odobravanjem dočekati da pitam da li reč želi predlagač koji nije prisutan u sali. Molim vas da ne izvrgavate ni vi ni mi...
Kako može da dobije reč neko ko nije prisutan u sali?
Pravo da se dobije reč na osnovu člana 100. stav 1. i da ako za sebe tražimo pravo koje nam daju članovi Poslovnika, da onda to pravo koristimo brižljivo i sa svešću o tome kolika je snaga naše javne reči. Molim vas da ne iznosite neistine o onome što govorim ili da pažljivije slušate dok govorim i dajem objašnjenje.
Mogu da završim od dva minuta?
Naravno da možete, bez neistina.
To što vi govorite, vi mislite da je istina. Imam i ja pravo na moju istinu, gospođo predsednice, i mojim očima koje nisu baš u cvetu mladosti...
Nemate prava, narodni poslaniče, nemate prava na moju i na vašu istinu. Ako sam govoreći tokom sednice rekla da ministar nije prisutan, da tvrdite da u zapisniku piše drugačije. Neko će zbog toga morati da odgovara i to vrlo ozbiljno. Zahvaljujem vam i molim vas da sledeći put pažljivo koristimo svoje pravo na član 100. koji nam daje pravo da govorimo o povredi poslovnika. Zahvaljujem.
Nemam prava na dva minuta...
Zahvaljujem, narodni poslaniče, i upozoravam vas da u skladu sa Poslovnikom koristite pravo na reč.
U skladu sa Poslovnikom koristim...
Ne koristite u skladu sa Poslovnikom. Narodni poslaniče, imate drugo upozorenje da koristite svoje pravo na reč u skladu sa Poslovnikom, da ne dobacujete, da ne kršite član 104. i da se ponašamo u skladu sa Poslovnikom.
Nije ovo Haški tribunal... Šta hoćete, da mi uzmete novac? Evo ti tri hiljade. (Miroslav Markićević ustaje sa mesta i stavlja novac na sto predsedavajuće.)
Narodni poslanik se ponaša nedolično, nepristojno i razumem da neko ko ima želju da svoj stav podeli s javnošću i da podeli s narodnim poslanicima, prekorači sve granice pristojnosti i da prekrši sve ono što piše u pravilima ophođenja. (Miroslav Markićević, sa mesta: Ovo nije Haški tribunal.)Osim što vam izričem opomenu prvu, izričem vam i drugu opomenu zbog grubog kršenja reda na sednici Narodne skupštine i obaveštavam sve narodne poslanike da promocije kršenja Poslovnika neće biti u ovoj sali. Obavezuje me član 27. Vaše dobacivanje da ovo nije Haški tribunal nego Narodna skupština je nedolično, nepristojno i predstavlja grubo kršenje Poslovnika Narodne skupštine. Ovo je Narodna skupština, u kojoj će se poštovati članovi Poslovnika Narodne skupštine, nije mestona kome će biti promocije prostote i ponosa na neznanje o pravilima procedure. Zahvaljujem. Na član 10, na koji je amandman podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Tomislav Nikolić, povreda Poslovnika.
Zaista ste povredili moje dostojanstvo kao narodnog poslanika Narodne skupštine Republike Srbije. Vi ste kaznili poslanika zato što vam je rekao da ovo nije Haški tribunal, nego je ovo Narodna skupština Republike Srbije. Pa za šta vi sve hoćete još...?
Narodni poslaniče, ako želite da govorite o povredi Poslovnika, onda vas upućujem da pročitate pažljivo član 100. i da vidite pravila po kojima možete da dobijete reč. Poslanik nije kažnjen zato što je govorio i upoređivao Haški tribunal i sednicu Narodne skupštine, narodni poslanik je kažnjen nakon dva upozorenja zato što je grubo kršio Poslovnik Narodne skupštine, dobacivao sa mesta, fizički narušavao red u Narodnoj skupštini, bacao novac po stolu predsedništva i ponašao se neprimereno onome što je obaveza svakog predsedavajućeg da obezbedi kao red i mir u Narodnoj skupštini. (Tomislav Nikolić, sa mesta: To je vaša inicijativa.) Vas upućujem na član 100. da li i kako možete da dobijete reč da govorite o povredi Poslovnika po bilo kom članu? Da li još neko želi reč? (Tomislav Nikolić: Tražite incident.) Nemate više reč. Narodni poslanik dobacuje da tražim incident. Narodni poslaniče, striktno i strogo primenjujem Poslovnik. Jednom pokazana tolerancija ponašanju koje je pokazao narodni poslanik Miroslav Markićević daje za pravo i svim drugim 249 narodnih poslanika da se na sličan način ponašaju, nedolično, nepristojno i da se toleriše kršenje Poslovnika Narodne skupštine. Da li još neko želi reč po amandmanu na član 10? (Da.) Narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Podnela sam amandman na član 10. da se stav 8. menja i glasi: Dozvoljeno je da drugi oblik zdravstvene službe, osnovan u skladu sa zakonom kojim se uređuje zdravstvena zaštita (u daljem tekstu: privatna praksa), obavlja poslove uzimanja, presađivanja, distribucije, utvrđivanja podudarnosti, odnosno tipizacije tkiva, odnosno poslove transplantacije, ukoliko ispunjava uslove zakonom propisane. Vi niste prihvatili ovaj amandman iz razloga što član 56. stav 6. Zakona o zdravstvenoj zaštiti navodi da privatna praksa ne može da obavlja zdravstvenu delatnost iz oblasti uzimanja, čuvanja i presađivanja organa i delova organa. To se kosi sa Ustavom Republike Srbije, član 86. Jednom obliku svojine, privatnoj praksi, iako je to pravo zagarantovano Ustavom Republike Srbije, onemogućavate obavljanje dela zdravstvene delatnosti iz oblasti transplantacije organa. Ovo obrazloženje se zasniva na diskriminaciji privatne prakse. Dalje u obrazloženju navodite da privatna praksa predstavlja drugi oblik. Molila bih ovlašćenog predstavnika da mi objasni šta znači ovo "drugi oblik"? Mene to asocira na niži oblik zdravstvene delatnosti. Time ne samo da ste diskriminisali privatnu praksu koja bi se bavila poslovima transplantacije organa, već i celokupnu privatnu praksu, a i građane Srbije. Poslali ste im poruku da je privatna praksa drugorazredni oblik pružanja zdravstvene zaštite. Hvala.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Ovde bih isto malo samo pojasnio neke stvari. Principijelno, šta smo mi predložili? Mi smo predložili da transplantacija organa može da se obavlja i u ustanovama u privatnom vlasništvu. Ako pogledate svet, Ameriku da ne kažem, vi ste za evroatlantske integracije, tamo je većina ustanova u kojima se obavljaju operacije ovog tipa u privatnom vlasništvu. Dalje, ako gledate Zagreb, imate kliniku Merkur. Ako pogledate koliko se tamo obavi tih transplantacija biće vam sve jasno. Zašto smo ovo predložili? Upravo da bi se izbegle liste čekanja zloglasne, da bi se stvorila mogućnost da građani mogu da budu lečeni i u takvim ustanovama. Ono što je nama usledilo kao odgovor stvarno je nerazumljivo i uvredljivo. Kaže se da se naš amandman ne prihvata zato što je članom 56. stava 6. Zakona o zdravstvenoj zaštiti rečeno da se delatnost uzimanja i presađivanja organa može samo u državnim službama donositi. Sami kažete da je ovo lex specialis, ako ovaj zakon predloži drugačije, primenjivaće se članovi ovog zakona. Mi samo to predlažemo, jer upravo rak rana srpskog zdravstva je neuključivanje privatnog sektora u sistem zdravstvene zaštite. Šta je rezultat? Liste čekanja. Šta je rezultat? Uzimanje para građanima u državnim ustanovama kroz tzv. nestandardne usluge, na osnovu kojih je naplaćeno u 2008. godini 27 milijardi dinara. Pazite, budžet je imao manjak, Srbije, kada smo raspravljali o rebalansu, 30 milijardi, a građanima se u državnim ustanovama na nelegalan i nevidljiv način, to se nigde ne notira, uzimaju ova sredstva. Prema tome, razlog, kaže dalje, jeste činjenica da privatna praksa predstavlja drugi oblik obavljanja zdravstvene delatnosti u kome se obavljaju samo određeni poslovi zdravstvene delatnosti, ali imajući u vidu manju složenost poslova koji se kao takvi obavljaju od strane zdravstvenog radnika koji je osnivač privatne prakse. Hajde sad malo logike. Ne dozvoljavate privatnoj praksi, a onda kažete, pošto nismo dozvolili, onda se obavljaju niže složeni poslovi i to je jedan cirkulus viciozus koji je nedozvoljen i sramotan. To nije tumačenje pravno, to je izražena otvorena mržnja prema privatnom sektoru, a što je još strašnije, radi se po principima privatne prakse u državnoj ustanovi, a o tome ne bih govorio.
Dva minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Na član 10. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
U ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 12. stav 1. Amandman glasi - u članu 12. stav 1. reč „može“ zamenjuje se rečima „je dužan“. Ovaj član govori o oduzimanju dozvole za rad zdravstvenoj ustanovi za obavljanje poslova transplantacije i pre isteka roka na koji je dozvola izdata ako ne ispunjava niz uslova koje ste u međuvremenu propisali, a koje ste obrazložili tačkama od 1) do 5) prvog stava člana 12. Ministar može oduzeti dozvolu za rad. Ministar je dužan da ovlašćenoj zdravstvenoj ustanovi koja ne ispunjava uslove za obavljanje zdravstvene delatnosti uzme dozvolu i da u roku od sedam dana donosi rešenje o oduzimanju dozvole. Vaše obrazloženje za ne prihvatanje amandmana je potpuno smešno. Predložili smo da je ministar dužan da oduzme dozvolu ukoliko se utvrdi da postoje nepravilnosti u tačkama od 1) do 5). Nismo predložili da je dužan da oduzme dozvolu ukoliko se ne utvrdi da postoje nepravilnosti u radu ovih zdravstvenih ustanova. Dalje, u obrazloženju ste naveli da se u procesu upravnog postupka utvrđuje ispunjenost jednog od ovih uslova za oduzimanje dozvole. Gospodine koji predstavljate Ministarstvo, možete li mi odgovoriti koliko može da traje upravni postupak i koliko je potrebno da se na propisan način utvrdi ispunjenost jednog od uslova ovog zakona, a za to vreme koliko će ljudi stradati ako se u postupku stručnog nadzora utvrdi da zdravstvena ustanova postupa suprotno zakonu ili da je kvalitet postupka uzimanja, distribucije i transplantacije ispod utvrđenog standarda kvaliteta.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Predlog zakona o transplantaciji govori o poslovima koordinatora. U ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke predložila sam amandman da se u članu 15. tačka 7) menja i glasi: „Ostvaruje saradnju sa republičkim etičkim odborom i etičkim odborima zdravstvenih ustanova u kojima se vrše transplantacije organa.“ U oblasti transplantacione medicine posebno su mogući etički problemi, koji mogu da se jave prilikom doniranja i transplantacije organa. Poštovanje ljudskih prava predstavlja ne samo etičku već i zakonsku obavezu svih zdravstvenih radnika. U svakoj zdravstvenoj ustanovi treba da postoji etički odbor, posebno u zdravstvenim ustanovama koje se bave transplantacijom organa. Pacijentima treba ukazati kako mogu da se obrate etičkom odboru. U ovim zdravstvenim ustanovama značajna je saradnja koordinatora i etičkog odbora. U obrazloženju za neprihvatanje amandmana na član 15. naveli ste da koordinator treba ili može da sarađuje sa etičkim odborom. On je obavezan da sarađuje sa etičkim odborom i vaše obrazloženje je zamena tema. U oblasti transplantacione medicine posebno su mogući etički problemi koji mogu da se jave prilikom doniranja i transplantacije organa i zbog toga je ova saradnja jako neophodna.
Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Milosavljević.
U delu predloženog zakona koji govori o postupku transplantacije, odnosno dobrovoljnosti davanja organa, član 18. stav 1. glasi: „Doniranje organa je dobrovoljno i bez finansijske nadoknade, osim nadoknade nužnih troškova.“ Amandmanom predlažem da se stav 1. člana 18. menja i glasi: „Doniranje organa je svesno, dobrovoljno i bez finansijske naknade, osim nadoknade nužnih troškova.“ Dobrovoljnost ili izraz slobodne volje može biti subjektibilna ili emocionalno obojena stvar. Zato je potrebno da osoba bude očuvane svesti, i kvantitativne i kvalitetne, kako bi imala očuvanu sposobnost rasuđivanja prilikom donošenja tako važne i teške odluke. Primer – osoba koja je alkoholičar, osoba koja se nalazi u preddelirijantnom ili delirijantnom stanju ili tabletoman nema očuvanu svest. U obrazloženju Vlade za neprihvatanje amandmana ste naveli da postoji pismeni pristanak punoletnog lica. Mislim da pismeni pristanak ne može da bude validan ukoliko osoba nema očuvanu svest.
Na naslov iznad člana 19. i na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite, gospodine Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre, dobrodošli u pravo vreme. Eto kako sudbina nameni sreću nama, narodnim poslanicima, pa nadam se i vama, da budete prisutni kod jednog amandmana koji će verovatno moći i vama da dođe do svesti i da shvatite šta smo želeli da kažemo. Pročitaću kako glasi predlog u zakonu. „Nedobitnost pružanja usluga u vezi sa transplantaciojm.“ Bavićemo se semantičkim problemima, prema tome, blisko vam je, nisu zdravstveni problemi, a ono što hoću da kažem jeste da u Rečniku srpsko-hrvatskog jezika, kada uzmete knjigu 14, stranu 776. i 775, onda ćete videti nedobitnost, imenica ženskog roda, znači neosvojivost i nepobedivost, a pridev nedobitan, nedobitno, koji se ne može pobediti, pokoriti i osvojiti, zauzeti. Ako bukvalno prevedete prema rečniku, a imam i Rečnik Matice srpske, koji takođe govori šta nedobitnost znači, onda bi to bilo u prevodu: neosvojivost pružanja usluga u vezi sa transplantacijom i nemogućnost. Šta se meni ovde odgovara? Uopšte rečeno, ovaj rečnik kojim je pisan ovaj zakon je birokratski. Šta taj birokratski jezik karakteriše? Preopširnost, komplikovanost, neodređenost i stereotipnost. Može da postoji neologizam, da se dođe do njega, ali ovde je došlo do kontaminacije. Vi pravite neologizam, nedobitnost, a videćete kako ste to napravili, to ću pročitati, i onda imate problem ili ne znate šta ta reč znači, a ona je definisana u rečnicima, ili ne znate za bolje reči koje bi mogli da koristite, ili imate nesvesnost iz drugog razloga, a to je da se pomodarski povodite za nečim što ste negde videli, a što je neadekvatno upotrebljeno. Molim vas, kakvo je obrazloženje, namerno stojim ovde, da se vidi kako se naši zakoni pišu. Nije striktno medicinski problem, ali gledajte. U zakonu o zdravstvu Republike Srbije, odnosno u drugim zakonima kojima se uređuje privredni, kao i finansijski sistem, u delu koji reguliše poslovanje na neprofitnoj osnovi, koriste se nedobitne usluge. Takođe, ovaj termin definisan je u Rečniku srpskog jezika i u Rečniku srpskog jezika Matice srpske kao prihod do kojeg se dođe tokom nekog vremenskog perioda, materijalna korist koja se dobije odnosno postigne od nekog posla proizvodnje ili trgovine, profit, zarada. Naravno, termini o kojima se ovde priča su dobit i dobitan. To i ne tvrdimo. Šta nam tumačite šta znači – dobit i dobitan?Primamo vam – o nedobitan i nedobitnost. Kada toliko ne znate srpski jezik, nemojte zamenom teza da pokušavate da se bavite. Piše – nedobitan na štapićima „Ledo sladoleda“. Slažem se. Ako je to inspiracija, nije dobra. U srpskom jeziku postoje i bolje reči. Dao sam predlog da se zove – zabrana komercijalizacije usluga u vezi sa transplantacijom. Može i bolje, srpska reč da se koristi – nemogućnost ili zabrana sticanja dobiti za usluge u vezi sa transplantacijom. Imali ste milion načina da kažete, a vi ste upotrebili reč koja potpuno izvrće značenje i nama kažete da nismo u pravu. Gospođo predsednice, na vas sada apelujem, ovo je rušenje dostojanstva Narodne skupštine. Ne mogu sa tim da se pomirim. Tražim odgovor. Ovakav odgovor koji smo dobili zamenom teza, gde mi se objašnjava šta znači dobit i šta znači dobitan, nije ono na šta smo ukazali i na šta ukazujemo. Ne može ovo stajati u srpskom zakonu. Može, ali onda je to urušavanje sistema, onda je to urušavanje pravnih normi, onda je to, jasna stvar, nečija želja da se ovde stvori haos i da više ne postojimo i da nismo pravna država.
Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Podnela sam amandman na član 22. koji glasi: u članu 22. stav 3. posle reči – starateljstva briše se tačka i dodaju se reči – najkasnije u roku od 30 dana. Niste prihvatili amandman s obrazloženjem da se pismeni pristanak najčešće daje u veoma kratkom roku. Ovde pitam gospodina Čiplića, pošto je jedini predstavnik, koji je to najčešći kratak rok, odnosno da je rok od najkasnije 30 dana za davanje saglasnosti organa starateljstva neprimeran transplantaciji organa. Međutim, to ne znači da organ starateljstva ne može i u kraćem roku od roka predloženog da da saglasnost. Zakon mora da bude precizan i da precizira neki rok, jer ne može da se to prolongira u nedogled. Naravno da pacijent treba da dobije organ u što kraćem roku, ali smo isto tako svesti da većina pacijenata na presađivanje organa čeka više meseci, pa i godina, a neki nikad i ne dočekaju. Da li, gospodine ministre, znate da u ovom času u Republici Srbiji na presađivanje bubrega čeka 1.600 ljudi, jetre 800 ljudi, za srce niko ne zna broj? U Srbiji kroz dramu neizvesnosti kada i da li će uopšte dobiti organ koji im život znači prolaze na hiljade ljudi. Ovo vaše obrazloženje amandmana je netačno i nestručno, jer smo napisali da je najkasnije rok od 30 dana koji se daje organu starateljstva, a vi ste napisali u veoma kratkom roku, a niste precizirali koliki je to kratak rok, pa zato bi sada mogli da ograničite taj rok da ne bi bio duži od 30 dana, kao što to često praksa to i pokazuje.
U skladu sa članom 85. stav 5, obaveštavam da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, po tački dnevnog reda koja u tom momentu bude na dnevnom redu, kao i da u ponedeljak 27. jula i u utorak 28. jula 2009. godine bićemo u direktnom prenosu do 17.50 časova. Posle će biti odložen prenos. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Mijatoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, iako bih više voleo da umesto vas bude ministar zdravlja i da se njemu obraćamo, bez uvrede, mislim da niste kompetentni za ovu materiju, ali šta je tu je. Član 23. se odnosi na transplantaciju organa i u stavu 7, koji ću vam pročitati, kaže: ''Sadržinu, način i postupak sačinjavanja i vođenja Republičke liste čekanja i dostavljanje podataka od ovlašćenih zdravstvenih ustanova, kriterijume za stavljanje na Republičku listu čekanja, uslove za utvrđivanja prioriteta primalaca organa i druga pitanja od značaja za sačinjavanje i vođenje Republičke liste čekanja propisuje ministar.'' Upravo posle reči ministar predlažem da se stavi zapeta i da se dodaju reči – po pribavljenom mišljenju Uprave za biomedicinu. Razlog je jer Uprava za biomedicinu je neposredno uključena u dobijanje izveštaja o potrebama organa za transplantaciju i zdravstvenih ustanova i sačinjavanje jedinstvene republičke liste čekanja. Zbog toga je logično da postupke vezane za tu proceduru, kao i na bazi izveštaja utvrđenih prioriteta za primaoce, neposredno uobliči i dostavi ministru za verifikaciju i objavljivanje. Budući da će se u suštini procedure i odvijati na takav način, nema potrebe da se ministar obaveže da lično definiše procedure u kojima učestvuje tim kvalifikovanih stručnjaka iz sastava Uprave za biomedicinu. Obrazloženje za neprihvatanje ovog amandmana je isto kao i dato na amandman gospodina prof. Milana Kneževića, a to je da je to nepotrebno i da će ministar ipak doneti mišljenje. Dozvolićete mi još jednu stvar, usva četiri zakona koja smo doneli svuda se pojavljuje samo ministar. Prerogativi ministru su stvarno dati ogromni i žao mi je što gospodin ministar nije tu, ali kao lekar, koji radi 30 godina u zdravstvu, voleo bih da mu kažem da se ne bavi organizacijom posla nego da imperatorski vlada zdravstvom.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, koja želi reč. Izvolite.
Gospodine ministre za ljudska i manjinska prava, ovlašćeni zastupniče Vlade u vezi sa zakonom o transplantaciji organa, podnela sam amandman na član 28. kojim želim da se definiše nadležnost Uprave za biomedicinu, koja će davati mišljenje u vezi sa postupanjem sa organima za transplantaciju. Zakon ima rešenje po kojem će se o tome starati ministar,a tvrdim da su u Upravi za biomedicinu angažovani stručnjaci koji poseduju prava i odgovarajuća znanja koja su predviđena za postupanje sa organima u vezi transplantacije. Pored toga, Uprava i inače razmatra sve izveštaje zdravstvenih ustanova, pravnih i fizičkih lica, i ocenjuje njihovu opremljenost u vezi sa obavezom da spreče bilo koju vrstu rizika u vezi sa prenošenjem bolesti u postupku transplantacije, o čemu izveštava ministra. Uprava za biomedicinu izveštava ministra, pa je zaista logično, a smatram i neophodno, da ona formuliše ta postupanja, a ne ministar. Šta ste mi odgovorili u odbijanju ovog amandmana, rekli ste da se odgovor sadrži u odbijanju na amandman mog kolege iz SNS, dr Milana Kneževića, i obrazloženje glasi ovako – amandman se ne prihvata s obzirom na to da je Uprava za biomedicinu organ u sastavu Ministarstva zdravlja, odnosno s obzirom na to shodno članu 32. stav 2. Zakona o državnoj upravi, ministar usmerava rad organa u sastavu i donosi propise iz njegovog delokruga. Znači, iz ovako načelno definisane vlasti ministra nad organom u sastavu i iz njegovog prava da donosi propise iz delokruga tog organa u sastavu, izvlačite pravo ministra da odlučuje o najkonkretnijim uputstvima vezanim za prenošenje organa u postupku transplantacije. Kažete, takođe, shodno članu 69. Predloga zakona, Uprava za biomedicinu učestvuju u pripremi predloga propisa za sprovođenje ovog zakona koje donosi ministar, na koji način će stručni stavovi biti inkorporirani u podzakonske akte, i sada ključna stvar, i bez pribavljanja zvaničnog mišljenja Uprave. Znači, načelni stavovi za vas imaju veću snagu samo zato što ih potpisuje Uprava za biomedicinu i kažete nije potrebno da se pribavi zvanično mišljenje Uprave. Sada mogu dva zaključka iz ovog odbijanja i ovog obrazloženja da donesem. Gospodin ministar ako je iz G17, on može ne samo da proširi delatnost i delokrug rada određenog ministarstva na najšire moguće i nespojive oblasti, ne može, nego mora direktno i da se pita i o najkonkretnijim stvarima koje su u nadležnosti organa u sastavu ministarstva na čijem je čelu taj ministar. Da li je osnovni kriterijum za ocenu i procenu nečega koji ministar vodi koje ministarstvo ili zakon, nadležnosti i priroda posla, ili se to menja od zakona do zakona i od ministarstva do ministarstva. Da li isti takav tretman imaju i građani kada postoji u zakonu neka dvosmislenost, vrlo često potpuno namerno ostavljena, ili neka rupa u zakonu, da će svako tumačenje moći da bude pokriveno stavom, kao što vi meni u obrazloženju kažete. Ne. Tada ministarstvo želi da se pita, pa se za svaku otvorenu stvar donosi i daje posebno mišljenje, a ne koriste se stavovi bilo kog organa. O različitosti tog postupanja govori i način kako Vlada stoji iza pojedinog ministra kada se zakon brani. Mi poslanici dobijamo da govorimo o zakonima iz najrazličitijih oblasti života koji se tiču građana Srbije. Mi se za njih pripremamo u skladu sa svojim znanjima, mogućnostima i načinom da se snađemo da od stručnih ljudi čujemo mišljenje. Kao ekonomista o ovom zakonu govorim principijelno o nedopustivosti da se ministar pita za sve i da preskače jedan organ uprave u svom sastavu, a neću se direktno upuštati u ono što nije moja nadležnost, jer bi to bilo smešno. Ova Vlada čini ovaj dom i poslanike smešnim, ako nam kaže da onaj ko je danas dežuran u Vladi može doći da brani bilo koji zakon koji se ovde razmatra, što doskora nije bio slučaj, ali nam kao i mnogu drugu lošu praksu to uvodite u ovaj dom. Smatram da je to nedopustivo.
Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 30. govori o praćenju ozbiljnih neželjenih reakcija, kao i ozbiljnih neželjenih pojava u postupku transplantacije. Amandman koji sam predložila glasi - u članu 30. stav 4. posle reči "ne prihvata" dodaju se reči "i posle saveta lekara". Smatramo da je nadležni lekar dužan da da savet davaocu organa o mogućim neželjenim reakcijama, kao i o ozbiljnim neželjenim posledicama, ukoliko se njegovo zdravstveno stanje ne prati u skladu sa standardima medicinske struke. Običajno pravo, kao i propisi medicinske struke, nalažu da u svakoj zdravstvenoj ustanovi ako pacijent ne prihvati, odnosno odbije intervenciju, a na taj način postoji mogućnost da ugrozi svoje zdravlje ili život, najčešće u istoriji bolesti se evidentira da je prethodno dat savet lekara, a da pacijent postupa protiv saveta lekara i da to pacijent obavezno potpiše. Ovo je vrlo važno, jer može da bude predmet sudsko-medicinske stvari. Vlada je naš amandman odbila sa obrazloženjem da su propisane informacije koje je zdravstveni radnik koji učestvuje u postupku presađivanja organa dužan da pruži primaocu organa. Mi smo samo intervenisali da pismeni pristanak ne može da bude bez saveta lekara i da pacijent mora da potpiše u istoriji bolesti da je odbio savet od nadležnog lekara.
Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Gospodin Dimitrijević želi reč. Izvolite.
Gospodine ministre, nadam se da vi imate zakon pred sobom. Nemate? Dobro. Ako nemate zakon pred sobom, onda ću pokušati da vam objasnim u čemu se sastoji ovaj problem. Dakle, u ovom zakonu imate dva člana, član 32. i član 33. U članu 32. kažete sledeće: podaci o davaocu i primaocu usluga ne smeju se prikupljati, obrađivati ili koristiti u druge svrhe, osim u svrhu transplantacije u skladu sa ovim zakonom. U članu 33. stav 3: rezultati postupka transplantacije mogu se koristiti u naučno-istraživačke svrhe. Sada vidite, gospodine ministre, hteli smo da vam pomognete da našim amandmanom ovaj zakon poboljšamo i to smo naveli kao razlog na Odboru. Dobili smo odgovor i obrazloženje kakvo smo dobili. Iz odgovora smo doneli zaključili smo da ne postoji dobra volja kod predstavnika predlagača da mu se pomogne u razrešavanju određenih osnovnih pojmova u ovom zakonu. U jednom članu vi to zabranjujete, u drugom dozvoljavate, pa ćete onda tako tumačiti zakon, pa kada neko iskoristi te podatke, vi ćete se pozvati na član 32, ako ne iskoristi na član 33. Dakle, šta to govori? To govori o jednoj neozbiljnosti, o jednom nečitanju zakona, o nepraćenju određenih stvari i taj zakon je jedno čudo koje je snašlo srpsko zdravstvo. Nije samo u tome problem. Problem je što donošenje ovakvih zakona izaziva neke druge stvari. Gospodine ministre, u Kliničkom centru postoje liste, a te liste se zovu liste smrti ili život okačen na zidu, gde ljudi čekaju u redovima, gde sa vanstandardnim uslugama onaj ko ima novca da plati on će da živi, a onaj ko nema taj zna šta mu sleduje. To je sudbina našeg zdravstva. To je sudbina 7,5 godina reformi gospodina Milosavljevića. To je stanje sistema zdravstvene zaštite u Srbiji.
Na član 37. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 37. odnosi se na zabranu korišćenja i iznošenja podataka o ličnosti davaoca, odnosno primaoca organa. U ovom članu se govori o zabrani korišćenja i iznošenja podataka o ličnosti davaoca, odnosno primaoca organa. Na član 37. podnela sam amandman da se stav 2. menja i glasi: izuzetno od stava 1. ovog člana, na osnovu pismenog pristanka davaoca, odnosno primaoca organa, podaci o ličnosti ovih lica mogu se upotrebljavati i iznositi u naučne, obrazovne i statističke svrhe, kao i u sredstvima javnog informisanja, ukoliko se radi o punoletnoj osobi, poslovno sposobnoj, očuvane svesti i moći rasuđivanja. Vi niste prihvatili amandman i u obrazloženju za neprihvatanje amandmana naveli ste da je drugim odredbama predloga ovog zakona to uređeno, ali niste naveli kojim odredbama. Pošto je tu gospodin Čiplić, mislim da bi on mogao da odgovori. Takođe, ovde postoje dve situacije. Znači, davanje organa, osoba je svesna, punoletna, poslovno sposobna. A, kada će davati pismenu saglasnost o iznošenju informacija odnosno za statističke svrhe, znači proći će jedno izvesno vreme. Da li će u tom vremenu, koje može da bude sat, dva ili pet dana, njen svest da se poremeti ili ne, to je pitanje i zbog toga smatramo da je ovim predloženim amandmanom celishodno da se unese da osoba prilikom davanja saglasnosti za iznošenje informacija mora da bude i svesna.
Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Izvolite, gospodine Dimitrijeviću.
Gospodine ministre i gospodine državni sekretaru, član 37. kaže sledeće – zabranjeno je korišćenje i iznošenje podataka o ličnosti davaoca odnosno primaoca organa u naučne, obrazovne i statističke svrhe, kao i u sredstvima javnog informisanja na način koji može da otkrije identitet lica na koji se podaci odnose. Izuzetno od stava 1. ovog člana, na osnovu pismenog pristanka davaoca, odnosno primaoca organa, podaci o ličnosti ovih lica mogu se upotrebljavati i iznositi u naučna, obrazovna i statističke svrhe, kao i u sredstvima javnog informisanja. Mi smo predložili ovim amandmanom da se sredstva javnog informisanja izbrišu kao reči iz člana ovog zakona. Zato što je to nehumano, nije korektno. I tu smo pokazali dobru volju da se tim podacima u sredstvima javnog informisanja jednostavno manipuliše. Imali smo dosta primera u državi. Na pokazivanje dobre volje, a vama je to gospodine ministre vrlo bliska tema, kao ministru za zaštitu ljudskih i manjinskih prava, amandman je odbijen nesuvislim odgovorom. Dakle, vi ćete omogućiti da se nekom nesrećniku podaci iznesu u sredstvima javnog informisanja. To nije dobro. To govori da ovaj zakon nije dobro postavljen.
Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović - Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 44. se odnosi na procenu rizika po život i zdravlje davaoca organa. Podnela sam amandman da se u članu 44. stav 2. menja i glasi: „Zabranjeno je uzimanje organa od živog davaoca organa ako postoji rizik po život i zdravlje davaoca organa“. Vaše obrazloženje za neprihvatanje amandmana je potpuno neprecizno i nejasno, jer ste u obrazloženju napisali – da vam je ovaj amandman nejasan. Šta vam je u amandmanu nejasno? Da li želite da vam ga još jednom pročitam? Mi smo iz ovog člana Predloga zakona izbacili „u granicama prihvatljivog“. Ovde je gospodin Čiplić, pa bi možda on mogao kao pravnik da nam definiše šta znače „granice prihvatljivosti“, jer u članu 3. ovog predloga nigde nisu jasno definisane. Takođe, amandman daje precizniju formulaciju ovog stava, s obzirom da su reči „granice prihvatljivosti“ nejasne, sklone subjektivnom tumačenju, nemerljive, tako da na taj način smanjujete odgovornost za život i zdravlje davaoca organa. Kao i mnogi članovi ovog zakona i ovaj član može da se tumači i ovako i onako – svako na svoj način. Ovaj član je dvosmislen i smatram da bi trebalo ovoj skupštini i građanima Srbije da objasnite šta znači „granice prihvatljivosti“ ili da prihvatite ovaj amandman.
Ima reč gospodin Paja Momčilov. Izvolite.
Uputio bih možda jedno pitanje cenjenom gospodinu ministru – da li imate nameru da i odgovorite na neko od naših pitanja, na neku našu primedbu, to je prvo? Drugo, hajde nepotrebno pitanje bih uputio, da li se stvarno dobro osećate u ulozi koju danas obavljate? Ne mogu da zaboravim onu raspravu koja je juče vođena, prekjuče, kada je gospodin ministar prosvete, ovde, stvarno jedan kulturan dijalog vodio sa narodnim poslanicima, jedan sadržajan, onda gospodin Dulić. Prosto sam zgranut ovim što se danas događa. Znači, pitao sam vas, da li se vi lično osećate dobro u ovoj ulozi i da li smatrate da treba stvarno da izigravate ovde samo ikebanu? Zašto sam se javio za ovaj član? Javio sam se da pojasnim jednu stvar. Našim predlogom mi smo dali jednu jasnu kvalifikaciju. Mi smo kazali, kao što je rekla doktorka Paunović, zabranjeno je uzimanje organa od živog davaoca ako postoji rizik po život i zdravlje davaoca. To je svima jasno. Pojam „zdravlje“ je definisan, odnosno Svetska zdravstvena organizacija ga je definisala. Pojam „života“ je jasno definisan, a vi ubacujete sada kategoriju „prihvatljivog rizika“. Kako ćete meriti, kojim aparatima prihvatljiv rizik, molim vas? Dodajete, još jednu goru stvar. U odgovoru vi kažete da ovo naše nije precizno. A ovo je precizno, kaže – prema medicinskim kriterijumima nije u granicama prihvatljivog, odnosno ako je rizik po život i zdravlje davaoca organa u nesrazmeri sa očekivanom koristi za zdravlje primaoca organa. Kako ćete meriti srazmernost korisnosti davanja, a da to bude manja šteta po davaoca? Evo situacije. Majka ima bubreg koji može da transplantira sinu koji nema bubreg. Tipizacijom je utvrđeno da je to moguće. Recimo, majka je isto hronični bubrežni bolesnik i ona hoće da da svom sinu. Kako ćete tu sada izmeriti da neće majka upasti u veću štetu od tog davanja? Mislim, takve nebuloze, što vi ovde pričate, a vi gospodine ministre to branite. Da li imate taj moralni integritet takav da ovakve stupidnosti vi prihvatite da branite i da taj teret nosite na svojim leđima, to vas otvoreno pitam kao čoveka?
Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Da li neko želi reč? Gospodin Mašić. Izvolite.
Gospođo doktor Slavice Đukić-Dejanović, ću prvo da vam se obratim i da kažem da sam pre 23 godine postao doktor veterinarskih nauka, sa 33 godine, i time stekao zakonsko pravo koje mi pruža Zakon o visokom obrazovanju, a to je da uz moje ime stoji titula – doktor. Ovde u ovojNarodnoj skupštini prijavljen sam kao doktor Zoran Mašić, a vi, a naročito gospođa koja vas zamenjuje često, urušavate potpuno naše dostojanstvo doktora nauka, time što nas ne oslovljavate tom titulom i tim zvanjem koje smo stekli svojim radom i zalaganjem. Prema tome, molim da od danas pa ubuduće i vi i svako drugi ko bude predsedavao da i mene i sve druge doktore nauka prozivaju sa titulom koju imaju. Želeo sam da kažem ovo, da kao veterinar mogu, jer imam medicinsko obrazovanje, kompetentno da učestvujem u raspravi o zakonu o transplantaciji organa, jer između ostalog u toku školovanja veterinara i tom problematikom se bavimo i o tome učimo, a Vlada Republike Srbije krajnje nipodaštava raspravu o ovom i drugim važnim zakonima iz oblasti zdravlja ljudi, time da nas nije udostojila da ovde pošalje kompetentnog ministra koji može kompetentno da vodi raspravu o ovim zakonima, nego je poslala diplomiranog pravnika i ministra za ljudska i manjinska prava, da s nama raspravlja o zakonima iz oblasti zdravlja ljudi. Ovo je sramotno za Vladu, sramotno je za Ministarstvo zdravlja i za vas koji vodite ovu Narodnu skupštinu, jer je zaludno što u poslednjih tri-četiri meseca na Javnom servisu svake nedelje u vestima je informacija o transplantaciji organa i o tom problemu u našoj državi, jer spadamo u državu koja najmanje ima transplantiranih organa, pre svega kadaveričnih organa. Javni servis je uzeo obavezu da to promoviše na pravi način, jer pratim gotovo svake nedelje, a ovo što vi radite, Vlada šta radi u smislu promovisanja ovog zakona i promovisanja transplantacije organa, i ovo što vi kao rukovodstvo Skupštine prihvatate, samo da prođe rasprava, nije ni bitno šta će se reći, ni šta će javnost naša čuti, takođe je nešto što je krajnje nedopustivo i što ovih pet i po godina koliko sam poslanik u ovoj Narodnoj skupštini nikada nije bilo. Urazumite se, vratite se normalnoj komunikaciji sa svim poslaničkim grupama, normalnoj komunikaciji sa svima nama poslanica sa uvažavanjem potpunog dostojanstva, jer mi ovde nismo pali s neba nego smo došli kao predstavnici naroda, a i vi koji predsedavate, pogotovo gospođa Čomić, nema pravo da tako drsko i arogantno se ponaša prema nama poslanicima. To je nešto što je nedopustivo. Član 48. na koji sam podneo amandman upravo se odnosi na utvrđivanje moždane smrti ljudi, od kojih se potencijalno mogu uzeti organi, od ljudi koji mogu biti donori tih organa. Svakako u našoj državi treba taj način donorstva da u mnogo većem obimu zaživi i da mnogo veći broj građana, a nažalost u našoj zemlji veliki broj mladih ljudi nastrada u saobraćajnim udesima, gde je najčešće prisutna upravo moždana smrt i gde bi veliki broj tih potencijalnih davaoca tih kadaveričnih organa mogao biti od koristi mnogim hroničnim bolesnicima, koji bi transplantacijom tih organa mogli biti vraćeni u život, mnogo lagodnije živeti i produžiti im se život u svakom slučaju. Svakako da je značajno kad i kako se procenjuje moždana smrt, jer nakon pravog utvrđivanja moždane smrti se može pristupiti uzimanju tih kadaveričnih organa. Svrha i smisao ovog amandmana je bila da ne bude apriorno pravo ministra da on utvrđuje kriterijume, način i postupak, uslove za dijagnostikovanje i utvrđivanje moždane smrti lica čiji deo tela može da se uzme zbog presađivanja u tela drugih lica radi lečenja., u skladu sa ovim zakonom, medicinsku dokumentaciju o dijagnostikovanju i utvrđivanju moždane smrti, sastav komisije nadležne za utvrđivanje moždane smrti, kao i način i postupak vođenja i prijavljivanja registra moždane smrti, koja se vodi u zdravstvenoj ustanovi, da sve prepisuje ministar. Amandmanom smo želeli da predložimo da prethodno ministar pribavi barem mišljenje od Uprave za biomedicinu, ako se ona formira, u kojoj će biti eksperti, vrhunski stručnjaci iz različitih oblasti medicine, da uz prethodno konsultovanje barem Uprave, pa onda ministar da propisuje, a ne da apriorno ministar ima pravo da to sam učini. Međutim, nažalost, ni ovaj kao ni većinu drugih amandman ministar nije prihvatio, jednostavno svi su odbijeni i ispada da je jedini on, ne znam čime se bavi u oblasti medicine, ali neverovatno je da nijedan amandman na sve zakone koje je on ovde predstavio nije prihvaćen od poslanika.
Zahvaljujem doktoru Mašiću. Poštovan narodni poslanici, imam zadovoljstvo da vas obavestim da je danas 28 učenika, dobitnika Vukove diplome iz opštine Žitište, u našem Domu Narodne skupštine, da su u pratnji svojih profesora i nastavnika i medija, i da će prisustvovati delu naše sednice. Pozdravljam vas u ime poslanika i u svoje ime. Nastavljamo sa radom. Reč ima gospođa Gordana Čomić, replika.
Pravo na repliku na osnovu člana 101, na osnovu direktnog pominjanja i uvredljivog karakterisanja, odnosno ocene da ne poštujem odredbe Poslovnika Narodne skupštine, izrečene od narodnog poslanika Zorana Mašića.
Izvolite, gospodin dr Mašić.
Gospođo Čomić, nema formalnog i neformalnog doktorata. Vi imate kompleks određeni koji evidentno ispoljavate već duži niz godina, već pet i po godina sam poslanik kao i vi, već tri godine ste potpredsednik i upravo ste demonstrirali to. Sa ponosom sam to što jesam. Nažalost, vi niste i nećete nikada ni biti. Vi ovde narušavate moj ugled i moje dostojanstvo u skladu sa članom 104. Poslovnika, jer mi se ne obraćate upravo onako kako tražim da mi se obratite i vi morate jer mi to po zakonu pripada, tako da ne možete da mi se obraćate tako. Da li se uvredljivo ponašate ili ne prema meni i drugim poslanicima, to mogu poslanici opozicije listom se izjasniti na kraju i rasprava koja je vođena ovde s vama je to pokazala, da ste krajnje netolerantni i arogantni. Pre svega, vama kao dami to ne priliči, ali to govori upravo o karakteru vaše ličnosti i to neću ubuduće više dozvoliti.
Gospođa Čomić ima reč.
Pravo na repliku, član 101, osnov pogrešno tumačenje. Kada sam spomenula doktorat, nisam govorila o formalnom i neformalnom doktoratu, govorila sam o formalnom obrazovanju i rekla sam da ima ikakve nade da nekome sa formalni obrazovanjem i doktoratom može da se govori i o formalnom i o neformalnom obrazovanju za pristojnu komunikaciju. Dakle, narodni poslanik Zoran Mašić je pogrešno tumačio ono što govorim. U nastavku svog odgovora na moju repliku spomenuo je jedan zgodan slučaj, a to je da me diskvalifukuje na polnoj, odnosno rodnoj osnovi, da li sam dama ili ne, pa ga obaveštavam da je bio narodni poslanik i u vreme kada je ministar Radomir Naumov rekao za govornicom da nisam dama, pa se Skupština izjašnjavala o tome da li je to tačno ili nije tačno, te ga obaveštavam da je Narodna skupština svojim glasanjem odlučila da jesam dama, nakon čega smo ministar Radomir Naumov i ja izmenili izvanredne replike i sa zadovoljstvom se sećam saradnje sa ministrom Naumovim, koji je takođe doktor nauka. Zahvaljujem.
Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Dimitrijević.
Koristiću malo duže vreme pa mi to računajte kao vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. U čitanju prethodnih amandmana malo ste prebrzo prešli preko jednog amandmana na član 40. i želeo bih ovom prilikom da ga prokomentarišem i da prosto kažem nešto u prilog tog amandmana. Dakle, u članu 40. zakona o transplantaciji organa u stavu 4. se kaže: "Ministar može da donese rešenje kojim će ovlastiti drugo pravno, odnosno fizičko lice da vrši promociju". Mi smo predložili da se ovaj stav briše jer smo rekli da je potpuno nejasna ova formulacija. Šta to znači da ministar ima ekskluzivno pravo da on da ovlašćenje nekom da vrši promociju davalaštva organa. E sad vidite kako stoje stvari, pre nepunih sat vremena smo raspravili o zakonu o transfuziološkoj delatnosti i dosta poslanika je imalo primedbu na taj zakon u smislu da se čitava jedna grupacija dobrovoljnih davalaca krvi eliminiše iz zakona, da oni uopšte ne postoje kao dobrovoljni davaoci krvi. Ovde u ovom zakonu se daje ekskluzivno pravo ministru da on, po svom slobodnom ubeđenju, može doneti rešenje ko će da se bavi promocijom davalaštva organa. Dakle, kako možete u jednom zakonu da jednu grupaciju koja radi na promociji davalaštva krvi, a da vas podsetim, i vas i narodne poslanike, da je i krv organ, da eliminišete dobrovoljnu promociju, a da u drugom zakonu o transplantaciji organa dajete taj ekskluzivitet ministru zdravlja. Ne bi to bilo za polemiku važan momenat da pre izvesnog vremena nije došlo do jedne čudne promocije u našoj državi. Hoću da postavim pitanje - koja su to pravna i fizička lica kojima će ministar dati to pravo na promociju? Da li će to biti određene nevladine organizacije, kakva je bila reakcija kada je ceo zdravstveni sistem Republike Srbije optužila kako uzima organ državljaninu Republike Srbije? Jesu li to te organizacije i pravna lica koje će se baviti promocijom dobrovoljnog davalaštva organa? Hoće li takve odluke donositi ministar? Zar nisu prevelika ovlašćenja ministra zdravlja? Mislim da su prevelika i da ova odredba u ovom članu ne može da stoji i da taj stav treba izbrisati. Što se tiče amandmana na član 50, radi se o sledećem. Kako postoje propisi, odnosno stavovi o doniranju, kada se pacijent odluči za donaciju organa, uz lični potpis i uz prisustvo jednog nezavisnog svedoka, isto tako se može desiti da se taj pacijent i predomisli u vezi donacije organa. Tu je trebalo dodati dva nova stava. Dakle, kao što postoje dva stava prilikom odluke o donaciji, tako treba da postoje i ova dva stava prilikom odluke da se odustane od te donacije. Dakle, zadnji stav ovog člana glasi - na osnovu pismenog pristanka iz stava 1. ovog člana davaocu organa se mogu u slučaju smrti uzeti organi, odnosno organi posle prethodnog obaveštenja članova porodice o donaciji organa, izuzev ako se članovi porodice tome izričito usmeno, odnosno pismeno usprotive, uz navođenje jasnih i nespornih činjenica iz kojih se može nedvosmisleno zaključiti da je umrlo lice za života promenilo stav o doniranju. Mi smo tu naveli da su te jasne i nesporne činjenice, lični stav na promenu odluke o doniranju organa u prisustvu najmanje jednog nezavisnog svedoka, koji potvrđuje verodostojnost potpisa i slobodno izraženu volju potpisnika. Tačka 2) - potpis drugog lica o promeni odluke o doniranju organa kojem je dat nalog da to učini u njegovo ime u prisustvu najmanje jednog nezavisnog svedoka koji potvrđuje verodostojnost potpisa i slobodno izraženu volju potpisnika. Dakle, ovim bi se sprečila svaka manipulacija i mislim da bi bilo krajnje korektno da se ovaj amandman prihvati. Obrazloženje koje smo dobili apsolutno ne zadovoljava ovo što je napisano u amandmanu.
Na član 53. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Miladinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović, koja želi reč. Izvolite, gospođice Budimirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS podnela sam amandman kojim predlažem izmenu stava 3. u članu 55. Pročitaću sadržaj stava 3. "Ako umrlo lice nema žive članove porodice, odnosno ako oni nisu dostupni u razumnom vremenu koje ne ugrožava uzimanjei transplantaciju a dostupno je drugo blisko lice, sa kojim je umrli bio u prisnom ličnom odnosu koji je svima očigledan najmanje poslednje dve godine pre smrti lica, za uzimanje organa dovoljna je saglasnost tog bliskog lica". Član 55. govori o delikatnoj temi o uzimanju organa od umrlog lica koje nije dalo pismeni pristanak. SNS smatra da rešenje koje ste predložili u stavu 3. nije dobro, jer ovakvo rešenje može da dovede do mnogih zloupotreba u praksi. Predloženi termini "prisni lični odnos" su opšti termini. Ko će se baviti procenom prisnosti između umrlog lica i lica koje u ime umrlog lica treba da da saglasnost za uzimanje organa? Takođe, teško je vremenski ograničiti kategoriju očigledne lične prisnosti koja treba da traje, ne znam zašto, najmanje poslednje dve godine. Mi smo predloženim izmenama na određeni način olakšali donošenje takve odluke bez delikatnog proveravanja emocionalnih kategorija i smatramo da ovaj amandman treba da prihvatite.
Na član 56. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 56. se odnosi na informisanje i davanje saglasnosti člana porodice lica koje nije dalo pismeni pristanak. U članu 56. stav 1. menja se i glasi: "Lice koje je ovlastio direktor zdravstvene ustanove dužno je da informiše najmanje jednog od članova uže porodice umrlog lica o potrebi uzimanja organa sa umrlog lica". U vašem obrazloženju navodite da lice koje je ovlastio direktor zdravstvene ustanove dužno je da informiše jednog od članova porodice umrlog, a moja intervencija se sastoji u tome da se informiše jedan od članova uže porodice. Pošto je ovde prisutan ministar gospodin Čiplić, a ovde se delimično radi i o ljudskim pravima i o pravnom pitanju, mislim da bi na bar jedan od naših amandmana, amandmana SRS, mogao da odgovori. Prvo ću da pročitam definiciju člana porodice, a posle toga bih zamolila pravnika, gospodine Čiplića, da mi kaže koja je to definicija uže porodice, zbog čega ste ovaj amandman odbili. U članu 3. ovog zakona tačka 14) definiše člana porodice. "Član porodice jeste supružnik, odnosno vanbračni partner, srodnik u pravoj liniji bez obzira na stepen srodstva, pobočnoj liniji zaključno sa trećim stepenom srodstva, usvojitelj i usvojenik". Gospodine ministre, odgovorite mi koga će direktor zdravstvene ustanove da informiše: da li supružnika ili člana porodice u pobočnoj liniji ili na koga prvog naleti? Ovaj član zakona je pogrešan i neprecizan, tako da je podložan raznim manipulacijama i zloupotrebama.
Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite, gospodine Momčilov.
Pa vidite, poštovani narodni poslanici, intervencija je identična sa onom koju je pokušala da učini i doktorka Paunović. Naime, lice koje je ovlastio direktor zdravstvene ustanove dužno je da informiše jednog od člana porodice umrlog lica, kaže zakonodavac ili zakonopisac, a mi kažemo da to treba da bude iz uže porodice. Zašto? Da budem krajnje jasan. Vi znate ''Gospođu ministarku'' i znate čuveni lik gospodina ujka Vase. Na ovaj način vi ćete omogućiti da se pojavi neki ujka Vasa, koji će onda da da nešto što bi bila odluka, a pitanje je da li je ujka Vasa baš nadležan ili da li je kvalifikovan da tako nešto da. Gledate me sa čuđenjem i ponoviću ponovo - ovim tumačenjem kada smo kazali da iz uže porodice treba neko da daje prvenstveno dozvolu želimo da izbegnemo situaciju da se neko iz trećeg kolena pobočnog pojavi, koji čak i ne živi i ne poznaje se maltene sa pokojnikom i da on da tu dozvolu. Ovaj način kako je pisan ovaj amandman to dozvoljava. To je bila naša prosta intervencija. Znači, da izbegnemo ujka Vasu iz ''Gospođe ministarke''.
Na član 59. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Kada smo dobili obaveštenje od Vlade Republike Srbije, gospodine Čipliću, da ćete i vi biti ovlašćeni da u parlamentu predstavljate ovaj zakon, odnosno Vladu po ovom predlogu zakona, verujte bila sam uverena da vas gospodin Cvetković šalje u parlament upravo zbog ovog mog amandmana. Jer ovo jeste vaša materija, vi ste bili sudija Ustavnog suda i čudi me da već sami niste intervenisali da Zakon o državnoj upravi uskladite sa Ustavom Republike Srbije, sa članom 136. Ustava, koji u 2. stavu kaže da poslove državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave određeni zakonom. Vlada Republike Srbije, u svim zakonima koje smo do sada imali, poistovećuje ministra i ministarstvo. Pretpostavljam da vama nije sporno da je ministarstvo državni organ, da je ministar starešina tog organa i da nikako ne može biti sinonim za ministarstvo. Evo, baš u ovom članu 59. u stavu 2. gde se to pominje, kaže se - način i postupak uzimanja organa i doniranja od živog ili umrlog lica, pripremu, obradu, očuvanje, karantin, upotrebu, distribuciju, odnosno transplantaciju propisuje ministar. Zamislite, ne piše ni koji. Da li ste vi možda taj ministar koji će se usuditi da ovo propiše, gospodine Čipliću?
Na član 61. amandman je podnela poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite, gospođo Milosavljević.
Član 61. odnosi se na dostupnost podataka iz jedinstvenog republičkog registra davaoca. U članu 61. stav 3. reč "Ministarstvo" zamenjuje se rečima "samo ovlašćeno lice u Ministarstvu". Vlada je odbila amandman sa sledećim obrazloženjem - ministarstvo koristi samo statističke podatke iz jedinstvenog republičkog registra davaoca radi utvrđivanja zdravstvene politike u oblasti transplantacije organa. Zar nije logičnije i stručnije da se jedno ili više lica koje imaju ime i prezime ovlaste i na taj način imaju odgovornost za iznete podatke? Tim pre, što ovi statistički podaci služe radi utvrđivanja zdravstvene politike u oblasti transplantacije, skidate odgovornost za loše utvrđivanje zdravstvene politike u oblasti transplantacije organa. Mi smo samo ovim amandmanom pokušali da jasnije preciziramo kome mogu da budu dostupni podaci iz tako važnog dokumenta, kao što je jedinstveni republički registar davalaca, jer po Predlogu zakona može biti zloupotrebe jer nije precizirano ko iz Ministarstva ima uvid u ove podatke.
Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 62. se odnosi na pribavljanje pristanka, odnosno saglasnosti, kao i drugih podataka pre započinjanja postupka uzimanja organa, odnosno transplantacije. Amandman se ne prihvata s obzirom na to da se radi o drugom bliskom licu sa kojim je umrli bio u prisnom ličnom odnosu, koji je svima očigledan. Obrazloženje Vlade je da je nejasno, neprecizno i može da stvori sudske probleme. Koje je to drugo blisko lice? Ko to može da potvrdi? To su subjektivne, a ne objektivne tvrdnje. Možda je umrli imao više bliskih lica, pa koja sunajbliža, to najverovatnije ni umrli nije znao. Zato smatramo da je predloženi amandman precizniji, jer isključuje nejasnoće u zakonu.
Doktorka Paunović-Milosavljević je podnela još jedan amandman na član 65. Da li želite reč? Izvolite.
Ovaj amandman se odnosi na član 65. U članu 65. stav 4. reč "ministru" zamenjuje se rečju "Vladi". Obrazloženje SRS je - s obzirom da direktora postavlja Vlada, smatramo da direktor za svoj rad treba i da odgovara Vladi.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za zdravlje i porodicu podneo je amandman na član 65. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li želite reč?
Član 66. stav 3. reč "ministru" zamenjuje se rečju "Vladi". Obrazloženje SRS je - s obzirom da pomoćnika direktora postavlja Vlada, smatramo da pomoćnik direktora za svoj rad treba da odgovara Vladi.
Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite, gospodine Momčilov.
Ovde imamo sada raspravu o Upravi za biomedicinu koja treba da pokriva nadležnosti koje hoće da tri zakona regulišu - zakon o transplantaciji organa, zakon o transplantaciji tkiva i ćelija i zakon o transfuziji. Kako glasi 1. stav? Glasi - direktor Uprave za biomedicinu ima tri pomoćnika, i ništa više. Smatrali smo da treba biti precizan kada se govori o pomoćnicima. Zbog čega? Kasnije ćemo videti na dva mesta u obrazloženjima se govori da je Uprava za biomedicinu prvenstveno stručni organ, ne upravni, što je nonsens i što ne može da bude, i što ne treba da bude i protiv čega je stručna javnost ove zemlje. Videćete, kada budemo nadležnosti te uprave malo pretresli, čime hoće da se bavi ta uprava koja je najstručnija. Ako je tako, oblast transplantacije organa, transplantacije tkiva i ćelija i transfuzije su visoko sofisticirane i specijalizovane grane medicine i metode kojima se služe su to isto. Mi smo slobodni da umesto neodređenog direktora Uprave za biomedicinu ima tri pomoćnika, kažemo – direktor Uprave za biomedicinu ima i tri pomoćnika koji su medicinski stručnjaci za transplantaciju organa, transplantaciju ćelija i tkiva, biomedicinski potpomognutom oplođenju i transfuziju krvi. Tražimo, ako već treba ova Uprava za biomedicinu da reguliše stvari u ove tri oblasti, onda da to budu i stručnjaci pomoćnici. Znamo šta će se dogoditi, zbog toga i intervenišemo, biće pravnici birani, jer je nama rečeno imamo mi u ministarstvima dovoljno kvalifikovanih i stručnih i biće u ovom trenutku, gospodine Čipliću, vas izuzimam iz te situacije, nemojte se osećati pogođenim, nema u Ministarstvu i ovih koji su ovlašćeni za ovu oblast, kvalifikovanih da se bave sa ove tri oblasti. Tvrdim odgovorno.Znam slučajno ko tamo radi i ko postoji. Šta je meni odgovoreno? Opet nadmudrivanje. Amandman se ne prihvata, s obzirom na to da će se uslovi za izbor direktora, kao i pomoćnika direktora Uprave za biomedicinu bliže urediti aktom u unutrašnjem uređenju. Ne govorim o uslovima, govorim o subjektima. Takve egzibicije verbalne i takve nelogičnosti, to su ove zakonske odredbe i to su odgovori. Gospodine Čipliću, opet pitanje vama, imate li moralno stvarno toliko snage da ne reagujete na ovo? Ovo nisu stručne stvari, ovo su stvari logike. Vi ste čovek koji je u Ministarstvu, vi znate Zakon o Ministarstvima i Upravi. Govorim o subjektima, oni meni govore o uslovima, biće propisani uslovi. Naravno da će biti propisani uslovi, ko to spori? Takvu raspravu vodimo, a vi učestvujete i branite nešto što je arogantno dočekano od strane Ministarstva i ljudi koji sede sa vaše leve strane. Dobrovoljni davaoci krvi, ništa im nije usvojeno. Ljudi koji su okupljeni u Organizaciji koji očekuju transplantaciju bubrega, koji su na transfuziji, nijedna njihova primedba nije usvojena. Komora zdravstvenih radnika koja je uputila korisne primedbe, nijedna od njih nije usvojena, i od opozicije nijedna nije usvojena. Gospodine Čipliću, po vama, da li smo mi toliko imbecilni, toliko nerazumni, da ovo što predlažemo vama ne stoji, ako je tako voleo bih da vi to kažete i onda ću svoje mesto sigurno naći u toj čitavoj situaciji, ali ovako da nema dijaloga, da ne postoji, to nije parlament. U parlamentu Kanade, gde je bila naša parlamentarna delegacija, tri čitanja zakona se obave da bi mogao u oba doma da bude izglasan i usvojen. Šta je ovo? Ovde nema razgovora. Nije bilo razgovora u Odboru. Bila je javna rasprava, ali za neke i bila je falš, i bila je ograničena. Odgovorite na nešto od ovog što kažemo, molimo vas.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za zdravlje i porodicu podneo je amandman na član 66. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Paja Momčilov.
Imam pravo, ako pogledate, pošto sam ispred Odbora ovlašćen da kažem. Evo jedna situacije koja govori o odgovornosti predlagača… [[Isključen mikrofon.]]
Možete govoriti, ali ne kao predsednik Odbora, možete govoriti kao predstavnik poslaničke grupe ili od vremena ovlašćenog predstavnika. U ovom vremenu ne možete govoriti kao predsednik Odbora. Gospođa Radeta će vam pomoći da shvatite.
Govorim samo ono što je meni dato kao materijal. Kaže se ovako. [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Momčilov, možete dobiti reč samo po dva osnova - možete govoriti kao predstavnik poslaničke grupe ili od vremena ovlašćenog predstavnika.
Oduzmite mi od vremena. Na osnovu člana 79. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, Odbor za zdravlje donosi izveštaj. Odbor je na osnovu člana 142. Poslovnika podneo amandmane na član 65. stav 3 i član 66. stav 2.Za izvestioce Odbora na sednici skupštine je određen dr Paja Momčilov, predsednik odbora… [[Isključen mikrofon.]]
Nije sporno da ste izvestilac, ali vreme kada se možete po tom osnovu je prošlo.
Nije prošlo. Imali ste danas hitnu sednicu na kojoj nisam mogao fizički da budem prisutan od 10.00 sati. Nisam mogao da iskoristim svoje pravo da ovo branim. Kada je to vreme bilo?
Možete govoriti po jednom od dva osnova, o kome sam vas već informisala, ili ću vam oduzeti reč. Opredelite se.
Oduzmite mi reč, pošto nisam razumeo ovo dobro. Izvinjavam se.
Neću vam oduzeti reč u smislu kazne, ali onda nemate reč. Samo to hoću da kažem. Na naslov iznad člana 68. i na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li želite reč? Izvolite.
Vi ste sada otišli na 68. član i taj član je za nas jako bitan. Budući da se odlučilo Ministarstvo za nešto što je potpuno antievropski, da vrati regulatorno telo u Ministarstvo i osniva upravu, idemo na nešto što je potpuno retroaktivno, što je neevropski, nema nezavisnog regulacionog tela, nema više agencija vaših, toliko ste agencija osnovali, ali sada idemo korak nazad. Osnovali smo Agenciju za lekove, ali ne može agencija za transplantaciju organa. Pitam, ako je to tako i ako ta agencija „vaša“ koja je uprava za biomedicinu, ko će da se bavi doktrinarnim pitanjima, ko će da se bavi pitanjima nauke, da prati svetsku nauku, kako može bez ovih ljudi? Ne može samo savetodavnim korišćenjem eksperata, kao što je nama predočeno da će da bude urađeno. Ove doktrinarne stavove i praćenje svetske nauke moraju da obavljaju kvalifikovani ljudi. Šta je kvalifikacija? Prvo -akademska, drugo - stručna. Koje su reference? Poznate su. Ne može neko u upravi ko sedi da bude kvalifikovan za nauku. Imate twinning projekat između Agencije za lekove naše srpske i francuske. Kako Francuzi rešavaju problem? Oni imaju agenciju za lekove i tu su objedinili upravu, inspekciju, nauku i struku, ali oni sa pola radnog vremena zapošljavaju eksperte i insistiraju da moraju ti ljudi raditi svoj posao u struci da bi bili eksperti i da bi bili kvalifikovani, a vi sada pravite riba-devojku, novi organ, nešto što je potpuno anahrono i što ne odgovara savremenim evropskim i svetskim tekovinama da napravite agenciju. Na kraju krajeva, zašto ministar troši pare na projekat o agenciji za transplantaciju, a donosi ovakav zakon? Idite na sajt Ministarstva, pogledajte da je predviđen projekat za agenciju za transplantaciju. Već sam rekao da je bila norma koja se morala ispuniti reformom u transfuziji krvi, osnivanje agencije za transfuziju. Pa šta je sada ovo? Ko je ovde lud? Mi smo ludi što tražimo da struka odlučuje o doktrini i praćenju nauke, a ne uprava, na osnovu, kako nam se tumači, savetodavnog mišljenja. Čim je savetodavno mišljenje može se usvojiti, a ne moraš. To je suština. To je okosnica protiv koje se borimo i ne želimo da ovako kriminalno loši predlozi obuhvaćeni ovim zakonima budu u našem zdravstvu. To je ono što imam da kažem.
Na član 69. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite, gospođo Paunović-Milosavljević.
Član 69. definiše poslove Uprave za biomedicinu, koji se odnose na transplantaciju organa. U članu 69. tačka 14) predložila sam amandmanom da glasi – učestvuje preko ekspertske komisije u pripremi vodiča dobre prakse i standardnih operativnih procedura za obavljanje poslova uzimanja, distribucije, presađivanja, utvrđivanja podudarnosti, odnosno tipizacije tkiva, odnosno u poslovima transplantacije. SRS smatra da za stručna pitanja iz delokruga Uprave za biomedicinu direktor treba da angažuje ekspertsku komisiju uz prethodnu saglasnost ministra. Ekspertska komisija mora da ima najmanje pet članova, eminentnih stručnjaka iz oblasti nauke i struke koji se bave ovako važnim i uskospecijalizovanim oblastima, kao što je oblast transplantacije organa. O tome je dosta govorio moj kolega Paja Momčilov, pa ne bih da se ponavljam. Ono što ovaj amandman čini realnim je i činjenica da Uprava za biomedicinu ne može da donosi doktrinarne stavove i stavove koji se tiču visokoobrazovnog i akademskog zvanja bez eksperata. Eksperti ne rade u Ministarstvu. Oni se ne edukuju i ne specijaliziraju u Ministarstvu. Oni rade u zdravstvenim ustanovama koje se bave ovako uskospecijalizovanim poslovima kao što je transplantacija organa i tu stiču, pored teoretskog znanja, i veoma važno iskustvo koje im je potrebno. Zato smatramo da po Predlogu zakona gde je predloženo da postoje spoljni eksperti, ne treba da postoje spoljni eksperti, već da treba da se formiraju komisije eksperata od visokostručnih i naučnih kadrova, koji treba da postoje za svaku od ovih oblasti; znači, za transplantaciju oblasti organa, ćelija i tkiva, za biomedicinsku oplodnju i za transfuziju krvi.
Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, narodni poslanici ili bolje da kažem građani Srbije, ne vredi, ovde vodimo jedan nemušt razgovor, ovde postoji Berlinski zid, pao je i Berlinski zid, sva sreća, eto neke moje nade mogu da budu i u tom smeru uperene. Vidite šta se u članu 69. radi, pobrajaju se poslovi Uprave za biomedicinukoji se odnose na transplantaciju organa. Kažem da u tački 13) koja glasi – prati naučna dostignuća u oblasti transplantacije organa i predlaže mere za primenu u Republici Srbiji, treba da stoji – prati preko ekspertske komisije naučna dostignuća u oblasti transplantacije organa i predlaže mere za primenu u Republici Srbiji. Smatramo da je kvalifikovan da prati u svetu naučna dostignuća samo vrhunski stručnjak i ekspert, pa smo zato i predložili i ekspertsku komisiju da bude deo ove uprave. Pokušali smo da pomognemo, bili smo dobronamerni. Hajdeda vadimo situaciju koliko je moguće, da ipak ovo na nešto liči. Pazite šta meni odgovaraju, pazite kakav je odgovor, stalno sam upozoravao na odgovore onoga ko je ovo pisao – amandman se ne prihvata s obzirom na to da ne postoji potreba da se u Upravi za biomedicinu formiraju ekspertske komisije, imajući u vidu da će u Upravi za biomedicinu postojati tri organizacione jedinice koje će obavljati poslove u oblasti medicine. Bože gospode. Da li ovo razumete? Kaže – ne postoji potreba da se formiraju ekspertske komisije kada su ovi zadaci u pitanju. Bože gospode. Zašto? Zato što će formalno postojati odeljenja za transfuziju i ovo i ono. Ko će u njima sedeti? To ti ne kažu, nego ovakva objašnjenja. Ovo je stvarno neviđeno. Slušao sam smešna objašnjenja, gomilu. Hajde, očigledne činjenice koje vam podastiremo ovde mi iz SRS nećete da usvojite. Brukate se. Derogirate zakone, pravite od njih karikaturu. To je vama na čast. Nemamo ništa protiv. Moramo ovo da kažemo, nismo kritizeri, ne nastupamo iz nekih iracionalnih razloga mržnje. Nastupamo sa argumentima. Šta znači ćutanje? Odobravanje ili ignoranciju. Ako ste ignoranti, izađite i kažite otvoreno nama, smognite hrabrosti. Vi tzv. Evropejci, neki od vas su vrlo skloni autoritarnom načinu vođenja ove sednice i mišljenju. Vi koji kažete da se samo jedna alternativa može slediti i da ona jedina vodi u blagostanje, u stvari niste demokrate, vi ste autokrate, i to dokazujete i ovim svojim ponašanjem i nipodaštavanjem ove skupštine i na racionalnim predlozima zasnovane diskusije predstavnika SRS.
Pošto smo završili pretres Predlog zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 19. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O TRANSPLANTACIJI ĆELIJA I TKIVA (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Paunović-Milosavljević, Nikola Krpić, Vjerica Radeta, Zoran Babić, Mileta Poskurica, Zoran Antić, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Stefan Zankov, Paja Momčilov i Igor Bečić. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za zdravlje i porodicu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pre prelaska na pretres Predloga zakona u pojedinostima podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 147. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio amandman koji je na član 56. stav 2. Predloga zakona podneo narodni poslanik Milan Knežević. Prema članu 148. stav 3. Poslovnika, odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite, gospođo Milosavljević.
U članu 2. stav 1. reči – ako je transplantacija, zamenjuju se rečima – na transplantaciju. Amandman nije prihvaćen i u obrazloženju Vlade naveli ste da se amandman ne prihvata jer, ''ako je transplantacija organa ili delova organa'', neću dalje zbog vremena, ''primenjuju se odredbe ovog zakona i propisa donetih za sprovođenje zakona''. Ne znam šta vam je smetalo da reči – ako je transplantacija zamenite rečima – na transplantaciju, kada u Predlogu zakona o transplantaciju ćelija i tkiva, član 2. stav 3. navodite – na postupak, naglašavam na postupak dobijanja, doniranja, testiranja, obrade, očuvanja, skladištenja i distribuciju krvotvornih ćelija i matičnih ćelija, primenjuju se odredbe ovog zakona, osim ako ovim zakonom nije drugačije uređeno. Jedino što je iz ovog vašeg obrazloženja tačno je da se radi o dvostrukim standardima. SRSje smatrala da nešto što mora da bude najkonkretniji oblik uređenja ovakve oblasti ne sme da počne sa odredbom – ako.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Krpić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite, gospođo Milosavljević.
U članu 9. stav 3. posle reči "organizuju se" dodaju se reči "stručno-medicinski". Obrazloženje Vlade što se amandman ne prihvata je prosto neverovatno i sasvim sigurno nestručno. Pitanje je da li ministar zna imena i stručnost direktora u zdravstvenim ustanovama koje se bave transplantacijom ćelija i tkiva. Najverovatnije ne zna. Ako ne zna imena direktora, kako će onda znati imena stručnjaka i kvalifikaciju tih stručnjaka kako bi sastavljao timove za transplantaciju. Jedino direktor poznaje svoj stručni kadar, jer radi sa tim ljudima, i sasvim je logično i primereno da direktor sastavlja timove za transplantaciju u svojoj zdravstvenoj ustanovi. Međutim, ovim predloženim članom to nije tako precizirano, jer se najverovatnije radi o političkom predlogu, tako da ministar poznaje, ako ne direktore ustanova, onda njegovi pomoćnici poznaju članove svojih partija, pa će tako predlagati da u timu za transplantaciju budu njihova deca, rođaci i kumovi. Ako je šta za Ginisa, timovi za transplantaciju biće propisani podzakonskim aktom. Pitam vas: kada? Šta će se raditi dok ne budu formirani timovi za transplantaciju? Kada? Po predlogu zakona za 18 meseci. Zašto ponovo zakon po hitnom postupku?
Po ovom amandmanu želi i gospođa Aleksandra Janković. Izvolite.
Podržavam amandman koleginice iz SRS, a koristiću vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe NS. Od jutros gledam šta se događa i iskreno mi je žao što nadležni ministar i izvestilac Vlade nije baš onaj koji je resorni, znači Tomica Milosavljević. Njegovo odsustvo danas uklapa se u njegov generalni stav, otpisivanjem mogućnosti da mu se čak i dobronamerno uputi bilo kakva kritička primedba. On je zaista jedan od retkih primeraka u Vladi zbog izražene frustracije na netolerancije, te mu na kraj pameti ne pada da razgovara sa onima koji drugačije misle, makar bili i njegove kolege. O poslanicima i da ne govorim. Za razliku, recimo, od gospodina Dulića, koji je obilazio poslaničke grupe i pokušao, koliko je to moguće, s obzirom na pripadnost stranci, da uvaži korisne primedbe, Tomica je imao stav koji varira od animoziteta do otvorene agresije prema svima koji imaju ikakvu primedbu na stanje u zdravstvu. Čak je po hodnicima pretio poslanicima opozicije. Trenutno nije tu kolega iz DSS Milan Dimitrijević, koji bi mogao da vam posvedoči kakve se reči ume da upotrebi čovek sa deminutivom u imenu, mali Toma. Sa psihološke tačke gledišta to je i razumljivo, jer je Toma mali zapravo redak egzemplar u srpskoj istoriji. Imali smo kralja Aleksandra ujedinitelja, a sada imamo i ministra ujedinitelja, čoveka koji je uspeo da u nezadovoljstvu objedini i pacijente, i lekare, i poslanike i novinare. Za razliku od, recimo, gospodina Paje Momčilova i vas, gospođo predsednice, on više ne može da se vrati u struku. Gospođa Slavica Đukić-Dejanović bila je ostvarena u svojoj profesiji kao vrstan neuropsihijatar. Uvek može da se vrati struci, čak i ako odustane od politike. Isto važi i za dr Paju Momčilova. Tomica ne može. Izvanredan internista se pretvorio u lošeg političara i to u pet mandata. Sedam godina vernosti Dinkiću potpuno ga je upropastilo kao lekara. Pa, on ne razgovara ni sa ljudima koji su bili njegova generacija na medicinskom fakultetu. Od javnog zdravlja čovek je napravio javni javašluk, pri čemu je javna tajna da Ministarstvo zdravlja štiti interese privilegovanih uvoznika, koji su, naravno, istovremeno bili finansijeri izbornih kampanja stranke G17 plus, koja je imala apsolutnu kontrolu nad radom Ministarstva zdravlja. Fabrika iz Leskovca onemogućena je da počne sa proizvodnjom više vrsta lekova, jer je ministar Milosavljević i njegova klika štitila pojedine uvoznike lekova koji su davali ministru, njegovim saradnicima i stranci G17 plus velike svote novca. Naravno, od ove istrage nema ništa, jer je ministar zdravlja nedodirljiv za istražne organe. Opšte je poznato da osovina Dinkić - Milosavljević pare opljačkane od srpskih pacijenata u džakovima iznosi van Srbije već pet godina. Dinkića uzbuđuje način na koji se u vreme Miloševića novac iznosio na Kipar, te njegovo iskustvo oduševljeno primenjuje. Već je 23 milijarde evra oprao raznim kriminalnim grupama po svetu. Kolika je tzv. pepeljara ostala njemu, tema je raznih nagađanja. Naši izvori govore da mu je, za razliku od banana republika, cena nešto niža, pa zahvaljujući tome što smo geografski u Evropi, Dinkić na ovu svotu ima zaradu od blizu dve milijarde evra. Smatra se da je bar polovina od ovog od mahinacija u zdravstvu, gde mu vredni saradnik Milosavljević otvara nove vidike i apetite. Svima je poznat slučaj zahteva za smenom gradskog sekretara za zdravstvo dr Dragane Jovanović, koja je pretrpela neviđen progon samo zato što je tražila da se preispitaju javne nabavke u zdravstvenim centrima. Istraga je sprovedena, čak jedan od direktora je pristao da dobije status zaštićenog svedoka kada je utvrđeno da nešto što košta 400.000 evra je plaćeno milion, znači, dokazana je krađa od ni manje ni više 600.000 evra i ništa. Na pitanje upućeno dotičnom direktoru zašto je to radio, odgovorio je da sve radi po nalogu stranke koja je temelj koalicije. U razlozima za donošenje ovog zakona po hitnom postupku, navodi se da je motiv što hitnije stvaranje uslova za obezbeđivanje visokog nivoa zdravstvene zaštite građana, što je nešto pismenije nego obrazloženje za donošenje zakona o javnom zdravlju, gde se kaže - u cilju što hitnijeg stvaranja uslova za obezbeđivanje visokog nivoa zdravstvene zaštite građana, odnosno uspostavljanje jedinstvenog zakonskog okvira za obavljanje obavljanja delatnosti javnog zdravlja, meta obavljanje. Hajde što je ovo nepismeno, nego što je prosto neverovatno da je Tomica sedam godina čekao da stvori zakonski okvir za obavljanje obavljanja delatnosti javnog zdravlja. Poslanička grupa NS ovih dana bila je bukvalno zatrpana mejlovima, pismima, porukama. Iz razumljivih razloga neću navoditi imena ljudi, jer oni nemaju imunitet, a dobro se zna da je zdravstvena i farmaceutska mafija zapravo srce celokupne mafije u Srbiji. Evo prvog komentara. Recite, molim vas, da je od pitanje transplantacije ćelija i organa bitnije obezbediti primarnu zdravstvenu zaštitu za svakog stanovnika Srbije. To što su pojedina preduzeća u lošoj finansijskoj situaciji, pa ne isplaćuju obaveze fondu, kriv je njegov predsednik stranke i njegova stranka, koja je zagovarala jednostranu primenu SSP-a i time stavila domaću privredu u još neravnopravniji položaj. Jadna je zemlja u kojoj je ministar zdravlja sve uspešniji, a nacija sve bolesnija. Sledeći komentar, Tomica je fenomenalan, prosto je sjajan, čovek nije zaradio ni 10 miliona evra preko svojih firmi za uvoz medicinske opreme i Medisane, njegove kompanije sa Kipra, kojom rukovodi njegov kum, koji se bavi uvozom lekova, i to obzirom da je zakonska marža 6%. On čovek prvo uveze lekove na Kipar, tamo reparira porez i ostavi osnovnu zaradu koja je 100%, a ovde uvozi sa maržom od 6%. Naravno, ako neka druga firma proba da uveze nešto, ona popije ... Sledeći komentar, nešto što sam čuo, čovek je iz zdravstvene struke, lekar, na sastanku od rukovodećih je da se lekarima naređuje da prepisuju lekove određenih farmaceutskih kuća. To izgleda više nije važno koji je lek bolji ili korisniji u određenoj situaciji, posebno što je sasvim uobičajena pojava da trgovački putnici, inače lekari po struci, novčano stimulišu lekare proporcionalno broju recepata koji su prepisali za lekove i njihovih farmaceutskih kuća. Tu se čak vodi evidencija, a treba istim tim trgovačkim putnicima zabraniti da vrše svoje promocije u vreme radnog vremena, jer kradu lekarsko vreme, kao i vreme pacijenata, koji često zbog kašnjenja lekara koji nisu u radno vreme na radnim mestima zakasne na posao, pa se tu šteta za državu drastično umnožava. Od prijatelja sam pre nekog vremena čuo da jedan nemački lek protiv alergije, ne sećam se koji, kod nas u apotekama košta 1.800 dinara, a u Nemačkoj 1,5 evro. Mi to svi znamo. Hoće li se slična strategija sprovoditi i u slučaju transplantacije ćelija i tkiva.? Sledeće pitanje koje je veoma važno jeste šta je sa lekarskim greškama? Da li to spada u set zdravstvenih zakona koje razmatramo po ovako hitnom postupku? Januara 2008. patolog, profesor Medicinskog fakulteta u Beogradu, dr Marija Jančić-Zguricas, objavila je knjigu, pardon 2006. godine, oprostite, „Tajne ljudi u belom, zapis jednog patologa“, pri čijoj su se promociji u dekanatu u beogradskim lekarskim krugovima mnogi uznemirili. Iako je knjiga stručna, sadrži prikaze kliničko-morfoloških slučajeva iz ugla patologa i obducijenta bez navođenja imena, mnogi su je doživeli kao svojevrsnu zbirku lekarskih propusta, koje su napravili mnogi i poznati lekari. Nepažnja, nedovoljno angažovanje, nehat, pa tek onda neznanje, po njenom mišljenju, glavni su razlozi lekarskih propusta. Knjigu je napisala zbog lične savesti, ali i zato što prikazi slučajeva mogu da budu poučni, da mlade ljude podstaknu na veću opreznost pri preduzimanju hirurških intervencija. U knjizi je, između ostalog, naveden mučni primer grube lekarske greške, kada je hirurg operisao četrdeset sedmogodišnju ženu, pod dijagnozom „tumor u stomaku“ a radilo se o veoma odmakloj trudnoći. Žena je bila u sedmom mesecu. Na vrhunskoj Drugoj hirurškoj klinici u Beogradu, lekari su tek usred operacije shvatili da pred sobom nemaju tumor, već nerođenu bebu, koja je u toku operacije umrla, jer joj je presečen krvni sudi zaustavljena cirkulacija. O kom ćemo mi to zakonu o lečenju neplodnosti govoriti kada dozvoljavamo da ovakve greške ostaju nekažnjene. Jer, lekar koji je sve to uradio bio je kažnjen samo time što godinu dana nije bio šef ekipe. U knjizi je naveden i prikaz slučaja takođe trudne žene stare samo 25 godina, kod koje je tehničar pogrešno uradio test na malariju. Lekari nisu mogli da se načude previdu tehničara, naš čuveni infektolog doktor Kosta Todorović je podsetio da je on tu istu probu bezbroj puta uspešno izvodio pod šatorima na Solunskom frontu. Da ne spominjemo slučaj Jelice Radović, koja je umrla na privatnoj klinici posle operacije čukljeva, male Anje Grahovac koja je preminula posle operacije katarakte. U interesu lekarske struke nije da se lekarske greške prikrivaju. Danas, patolozi često, zbog nesigurnosti, odbijaju da daju pločice, odnosno svoj nalaz, nerado to čine ili ne čine dok ne moraju, mada su dužni da daju nalaz kada to pacijent traži. Nažalost, ni danas kod nas nije popularno tražiti drugo mišljenje. U navedenoj knjizi je prikazan slučaj poznatog profesora kojem su odbili da daju preparate sa urađenom biopsijom, tek na intervencije dekana došao je do njih, a onda je u Klinici u Bostonu na istim preparatima dijagnostikovano potpuno drugačije oboljenje. Znači, sve zdravstvene ustanove jesu dužne da prijave tzv. neželjene događaje, ali u 2007. godini je stigla samo 681 prijava, dok Amerikanci javno priznaju da godišnje izgube 100.000 života zbog propusta i grešaka u lečenju, u zemljama u tranziciji, ali i u Srbiji praćenje propusta i prijavljivanje grešaka često se prikriva iz straha od posledica po ugled ustanove i lekara. U našim bolnicama, kada se rodbini pacijenta saopštava da je usred bolnice bolesnik pao sa kreveta i ugruvao se ili polomio, najčešće objašnjenje se svodi na – pa događa se. Dvadeset pet odsto zdravstvenih ustanova tercijarnog nivoa, dakle kliničko-bolničkih centara i specijalizovanih bolnica nema protokol za registraciju neželjenih dejstava lekova, a čak 30% nema o registrovanim neželjenim događajima. Osim pomenutih neželjenih događaja, važno je da svaka klinika registruje mehaničko oštećenje usled hirurških intervencija, na primer kada se tokom operacija organa slučajno preseče krvni sud, komplikacije usled davanja anestezije - pojava tromba. Kako da verujemo da će biti kontrolisani neželjeni efekti kod ovako ozbiljnih intervencija kao što su transplantacije ćelija i tkiva? Prema podacima pristiglih iz svih centara u Srbiji proizilazi da je prosečna dužina čekanja na zakazani pregled 12 dana, pri čemu se najbrže stiže do dečijeg lekara, a najduže se čeka na pregled psihijatra. Prof. Dr Snežana Simić, koja je bila specijalni savetnik u Ministarstvu zdravlja, naravno uporna u pokušajima da se u Srbiji uvede kultura stalnog unapređenja kvaliteta lečenja, ističe da je bezbednost pacijenta u celom svetu najvažniji pokazatelj kvaliteta zdravstvene usluge. Pomenuti pokazatelji bezbednosti pacijenata su osetljivi i predstavljaju našu bolnu tačku, ali je važno govoriti o onome što nam se dešava u bolnicama, da bismo znali da popravljamo ono gde grešimo. Nekvalitet je mnogo skuplji od kvaliteta. Lekarske greške pri rutinskim intervencija ne prestaju, posebno na porođajima. Imali ste prilike da pročitate „Kurir“ od juče, gde roditelji devetomesečnog Stefana optužuju doktorku Milicu Kostić da je nestručno i nesavesno vođenim porođajem od njihove zdrave bebe napravila trajnog invalida. Inspekcija je konstatovala da je reč o pogrešnoj proceni, a doktora Kostić i dalje porađa. Ministar, sa deminutivom u imenu, a motivacijom da bude doživotno na toj funkciji, nije hteo da nam odgovara na ova sporna pitanja, odgovor je jedino – događa se i biće ispitano. Nažalost, izgleda u životu budućeg veka. Stoga nije ni čudno da je danas odsutan. Nije čudo da se gospodin Dulić, kao čestiti ortoped, sklonio, ali je još manje čudno da je Vlada delegirala baš ministra Svetozara Čiplića, koji je magistrirao na Ustavu u stanja nužde, a Ustav je sada u ozbiljnom problemu, ne bih baš iskoristila termin „nužda“, zbog odnosa prema Skupštini i posebno skupštinske vlasti prema opoziciji. Gospodin Čiplić je doktorirao na temu Uticaj parlamentarnog imuniteta na karakter poslaničkog mandata, na primerima evropskih zemalja u tranziciji. Prava je osoba da disciplinuje Skupštinu, uz potpredsednicu gospođu Čomić, koja je danas nervozna, kao da je upravo prestala da puši. Naravno, ni on ni ona nam ne mogu objasniti – zašto je Tomica, ministar zdravlja, odnosno Ministarstvo zdravlja raspisalo tender za nabavku šest miliona prezervativa, koje će besplatno deliti… (Predsednik:Da li ćete koristiti i vreme vaše poslaničke grupe? Izvolite. Možete.) potentnoj srpskoj populaciji koja nema para ili se stidi da kondome kupi u prodavnici ili apoteci. Kondomi će do polovine 2012. godine biti deljeni u okviru akcije – realizacije projekta za borbu protiv HIV-a, koji se od 2007 .godine sprovodi u 27 gradova, kroz 37 organizacija i 22 instituta i zavoda za javno zdravlje. Osim ekonomske barijere, kod ljudi postoji psihološka barijera u smislu stida da se kondomi kupe u prodavnici i apoteci. Besplatna podela kondoma je najbolji način da ljudi prevaziđu ovu psihološku barijeru, stid ili sramotu, koja je prisutna naročito kod mladih koji su i seksualno najaktivniji. Tako su objasnili motive za nabavku šest miliona kondoma u Ministarstvu zdravlja. Doduše, nema nijednog preciznog odgovora u Ministarstvu zdravlja koji se tiče nabavke i cene vakcina protiv ovog čuvenog, kako kažu svinjskog, a zaista nije svinjski, nego H1N1 virus. Ni na jedno konkretno pitanje nema odgovora. Niti ima dovoljno vakcine, niti se zna koja je njena cena, niti su obavljene validacije i kliničke studije, pa kako kaže ministar sa deminutivom u imenu – neodgovorno bi bilo sada licitirati. Inače, sve drugo što radi je čudo od odgovornosti. Ono što se zna jeste da će Guča biti vrlo problematična i kritična tačka. Sada imam jedno pitanje. Mene zanima kako je moguće da do rasplamsavanja ovog novog virusa dođe baš u Guči, a nije došlo na Univerzijadi, gde su nam došli raznorazni inficirani sportisti i pratioci iz belog sveta ili na Egzitu, nego izgleda – neko duvanje u trubu na specifičan način pospešuje razvoj virusa H1N1. Bojim se da je to još jedan od pokušaja da se ova čuvena srpska manifestacija proglasi opasnom po fizičko, psihičko i duhovno zdravlje. Sledeća stvar koja je zanimljiva je da ministar predviđa da će na jesen doći do masovnog obolevanja. To masovno obolevanje podrazumeva da će doći i do zabrane javnih skupova. Iz ovoga, onako, ne morate biti paranoik, pa da počnete da sumnjate da je zapravo reč o strahu vlasti od događaja na jesen. Ne plašite se vi nikakvog intenziviranja virusa, nego će se narod vrlo intenzivirati, a onda šta drugo da uradite – do da im zabranite javne skupove, sve da se jadni ne bi inficirali. Kad ste bili tako ažurni, što umesto ovih šest miliona kondoma niste nabavili šest miliona nečeg drugog, maski ili nečeg drugog, eventualno nekakvih pomoćnih lekovitih sredstava da se podigne imunitet ljudima koji su iscrpljeni od toga što vas samo gledaju? Tomica Milosavljević kaže i hvali se da potrošnja za zdravstvo nije povećana i da se za zdravstvo troši 6% BDP-a. To što je Klinički centar Niš, recimo, 2005. godine dobijao 2,3 milijarde za funkcionisanje a ove godine 5,3, rezultat je snažnije nacionalne ekonomije. Ovo stvarno zvuči toliko smešno i nelogično, kao i ono vaše obraćanje potpredsednice nepostojećem predlagaču zakona - da li predlagač želi reč? To je kao iz psihodrame. Znači, neko je mogao da skoči na to mesto pa da mu se vi obratite, tek da fizički neko bude prisutan. Kako god bilo, ono što mislim da narod takođe zanima, jeste kada će osiguranici moći da naplate troškove za preglede kod privatnika, na koje se u državnom zdravstvu čeka duže od 30 dana? Na to će imati pravo od 15. aprila. Apri-li-li-li verovatno! Ali, ne može neko da dođe u filijalu i da odmah dobije novac. To nema nigde, postoji procedura. Osiguranici već sad mogu da traže svoje pravo i isteraće ga na čistac, kaže ministar zdravlja. Znači, ono što je izvesno oko eventualne pandemije ovog novog virusa jeste da ćemo mi do kraja leta imati lek za tri posto stanovništva. I dalje je u najavi 6 miliona kondoma, zabrana javnih skupova i, bogami, ono što sam već jednom rekla, onaj refren čuvene pesme "Idola""Plamene zore bude me iz sna".
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Za razliku od Vlade Republike Srbije, mi u SRS-u vodimo računa o tome ko je kvalifikovan da obrazlaže neki amandman, pa kao što vidite u okviru ovih zdravstvenih zakona sve amandmane koji se odnose na pravna pitanja postavljaju upravo pravnici. Gospodin Čiplić ovde ne želi ni da se obrati narodnim poslanicima ni kada su u pitanju pravna pitanja. To govori o tome, gospodine Čipliću, da ste vi neodgovoran čovek, pogotovo u odnosu na ovaj parlament. Gospodin Dulić je lekar i juče i prekjuče je ovde govorio o zakonu o planiranju i izgradnji i o zakonu o državnom premeru i katastru nepokretnosti. Veoma se pripremio, naravno od svojih saradnika je dobio određene informacije, da govori o temi o kojoj stručno nikada ništa nije mogao da nauči jer se nije bavio tim poslom. Vi se niste ni toliko potrudili. Da je umesto vas ovde Oliver Dulić, Rasim Ljajić, Sulejman Ugljanin, mi vam nijedanput ne bismo stavili bilo kakvu primedbu, jer su to ljudi lekari, ili da ste se vi pripremili na temu zbog koje ste danas ovde. Verovatno ste jedan od retkih ministara koji nije na godišnjem odmoru zato što u parlamentu treba da se govori o zakonu koji vi treba da predstavljate i nadam se da ćete tada, što bi narod rekao, obelite zube, da nam nešto kažete.
Gospodine Babiću, pretpostavljam da vam više odgovara posle pauze ili hoćete sada? Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Njemu dajem reč, posle toga pauza.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS-a podneo sam amandman na član 10. Predloga zakona o transplantaciji ćelije i tkiva. Pažljivim čitanjem ovog predloga zakona može se videti da je Uprava za biomedicionu, između ostalog, nadležna za izdavanje dozvola zdravstvenim ustanovama koje obavljaju poslove transplantacije, što definiše član 10. ovog predloga zakona. Uprava za biomedicinu je takođe nadležna za obnovu dozvole nakon pet godina rada zdravstvene ustanove, što je predviđeno članom 11. Takođe, Uprava za biomedicinu je ovlašćena i da daje predlog i mišljenje za oduzimanje dozvola zdravstvenim ustanovama koje obavljaju poslove transplantacije, na osnovu kog ministar, koji danas nije tu, donosi rešenje, što definiše član 12. ovog predloga zakona. Zbog toga je nejasan razlog, osim čiste političke ostrašćenosti, zašto nije prihvaćen ovaj amandman na član 10. stav 9. Predloga zakona, koji glasi: Uslove u pogledu prostora, opreme, kadra, odnosno timova za transplantaciju, kao i drugi uslovi iz stava 1. tačka 2) ovog člana, propisuje ministar, po pribavljenom mišljenju Uprave za biomedicinu, što je suština ovog amandmana. Na osnovu vašeg obrazloženja o odbijanju ovog amandmana, znači da je Uprava za biomedicinu nadležna za poslove izdavanja, obnove i oduzimanja dozvola, a nije nadležna da daje mišljenja u pogledu prostora, opreme i kadrova medicinskih centara. Da li je to moguće? Naravno da nije. Naravno da nije moguće da Uprava bude odgovorna za izdavanje i oduzimanje dozvola, a nije za stručne i tehničke detalje.
Kao što sam rekla, sada ćemo imati pauzu i to do 15.00 časova. [[Posle pauze – 15.05]] Molim službu da izvesti predstavnike Ministarstva da počinjemo rad. Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Imate reč, gospođo Milosavljević.
Član 12. se odnosi na oduzimanje dozvole. ''Ministar može ovlašćenoj zdravstvenoj ustanovi da oduzme dozvolu za obavljanje poslova transplantacije i pre isteka roka na koji je dozvola izdata, ukoliko se ne ispunjavaju uslovi za obavljanje zdravstvene delatnosti, a ti uslovi su od tačke 1) do tačke 5). U ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman da se u članu 12. stav 1. reč "može" zamenjuje rečima "je dužan". Ministarstvo je dužno da ovlašćenoj zdravstvenoj ustanovi koja ne ispunjava uslove za obavljanje zdravstvene delatnosti oduzme dozvolu i da u roku od sedam dana donese rešenje o oduzimanju dozvole. Vaše obrazloženje za neprihvatanje amandmana je smešno. Mi smo predložili da je ministar dužan da oduzme dozvolu ukoliko utvrdi da postoje nepravilnosti u tačkama od 1) do 5). Mi nismo predložili da ministar oduzme dozvolu zdravstvenoj ustanovi ukoliko ona ispunjava sve uslove koji su propisani Predlogom zakona. Takođe se u obrazloženju za neprihvatanje amandmana govori o tome da se odluka donosi u upravnom postupku i pitanje je koliko je potrebno da traje taj postupak i koliko je potrebno vreme da se na propisan način utvrdi ispunjenost jednog od uslova iz ovog zakona. Za to vreme ljudi mogu da stradaju, zato što znamo kolika je hitnost u nekim situacijama, u tom vremenu dok se odluka ne donese upravnom postupku i dok se ne utvrdi ispravnost ili neispravnost određene zdravstvene ustanove.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite, gospođo Milosavljević.
Član 15. se odnosi na poslove koordinatora. U članu 15. stav 1. tačka 7) menja se i glasi: "ostvaruje saradnju sa Republičkim etičkim odborom i etičkim odborima zdravstvenih ustanova u kojima se vrše transplantacije ćelija i tkiva." Obrazloženje - u oblasti transplantacione medicine posebno su mogući etički problemi koji mogu da se jave prilikom doniranja i transplantacije ćelija i tkiva. Poštovanje ljudskih prava predstavlja ne samo etičku, već i zakonsku obavezu svih zdravstvenih radnika i svih zdravstvenih ustanova. U svakoj zdravstvenoj ustanovi treba da postoji etički odbor, posebno u zdravstvenim ustanovama koje se bave transplantacijom ćelija i tkiva. Pacijentima treba jasno ukazati kako mogu da se obrate etičkom odboru. U ovim zdravstvenim ustanovama veoma je značajna i neophodna saradnja koordinatora i etičkog odbora. U obrazloženju ovog zakona se navodi da koordinator može ili ne mora ili kada hoće da sarađuje sa etičkim odborom. Međutim, mi smatramo da u ustanovama za transplantaciju ćelija i tkiva etički odbor donosi odluku i razmatra stručna pitanja u vezi sa uzimanjem ćelija tkiva, prati, analizira etičnost odnosa između zdravstvenih radnika i pacijenata, posebno u oblasti davanja saglasnosti pacijenta za predloženu medicinsku intervenciju. Zato smatramo da je ovaj amandman prihvatljiv.
Na član 23. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li želite, gospodine, po prethodnom? Izvolite. Gospodin Paja Momčilov ima reč.
Koristim vreme poslaničke grupe. Uredno sam se prijavio, čini mi se, ali možda niste primetili. Trošim vreme poslaničke grupe. Vidite, u ovom članu 15. su pobrojane dužnosti koordinatora. Kaže se u 7) tački da on obavlja i druge poslove. To – obavlja i druge poslove ne znači ništa, ako se složimo. Možda se nećemo složiti, a neki će kazati - pa obavlja i razne druge poslove, možda se bavi i trgovinom i ko zna čime. No, šta smo mi kazali? Mi kažemo, da bi popunili ovu prazninu i ovu neodređenu formulaciju koja je po nama bitna, da koordiniše rad etičkih odbora. Koji su to etički odbori? Tri etička odbora se ovde odmah nameću, sam zakon propisuje da je ustanova dužna da ima svoj etički odbor. Dalje, zakonopisac je predvideo da postoji etički odbor na nivou i ove uprave, znači, i uprava će imati svoj i tačno je definisao kako će ga sačiniti. Šta se nama kaže? Postoji i Republički odbor etički koji bi trebalo da bude kapa, koga bira Vlada, to vam je poznato. Sad pazite, ova oblast transplantacije je bremenita mogućnostima za etičke prekršaje. Hajde da kažem jedan grub, običan, ono što će se možda najviše u budućnosti koristiti i to je uzimanje matičnih ćelija iz pupčane krvi novorođenčeta. Sada vi možete, recimo, da imate problem da uzmete od neke osobe i da napravite etički prekršaj na milion načina. Znači, mi smatramo da je upravo dužnost ovog koordinatora u samoj ustanovi gde se stvari odvijaju i događaju i koordiniše ova etička pitanja. Šta nama oni odgovaraju? To stvarno ne liči ni na šta. Kaže ovako - ne prihvata se zato što se kaže u članu 17. stava 1. predloga mišljenja o etičkim i drugim pitanjima u postupku transplantacije da je etički odbor u zdravstvenoj ustanovi koja obavlja poslove transplantacije. Ko to negira? Mi govorimo o koordinaciji, a on nama kaže - oni u ustanovi imaju etički odbor i oni rade. Naravno da rade. Takođe, kaže stavom 3. ovog člana propisano je da etički odbor obavlja i druge poslove na predlog koordinatora i na osnovu zahteva etičkog odbora nadležnog za biomedicinu, na koji način je omogućena saradnja između etičkog odbora i koordinatora transplantacije. Opet bezvezno. Mi govorimo o vertikalnoj saradnji između dva nadređena, po nama, kako mi to vidimo, kako je zakonodavac napisao, a nama se ovako besmislen odgovor daje. Da li neko smatra da etički problemi u problemima transplantacije tkiva i ćelija nisu bitni, da bi trebalo da budu posebna briga koordinatora. Ako tako smatrate, svaka vam čast.
Gospođa Milosavljević, izvolite.
U članu 23. stav 4. menja se i glasi - Uprava za biomedicinu, na osnovu standarda medicinske nauke i specifičnosti primene određenih vrsta ćelija, odnosno tkiva, može doneti odluku da se za pojedinu vrstu ćelija, odnosno tkiva ne sačinjava republička lista čekanja, ponavljam ne sačinjava republička lista čekanja. Ove ćelije, odnosno tkiva moraju biti evidentirani u posebnom registru sa svim obrazloženjima. Amandman se ne prihvata, a obrazloženje je potpuno nejasno i sa strane struke i sa strane pravne nauke. Uprava za biomedicinu u Predlogu zakona, na osnovu standarda medicinske nauke i specifičnosti određenih ćelija i tkiva, može doneti odluku da se za pojedinu vrstu ćelija, odnosno tkiva ne sačinjava republička lista čekanja. U obrazloženju Vlade se dalje navodi da ne postoji jasan kako medicinski, tako ni bilo koji drugi razlog zbog koga bi se posebno izdvojio registar onih ćelija, odnosno tkiva za koje se ne sačinjava jedinstvena lista čekanja. Ovo obrazloženje je potpuno neverovatno, da ne kažem besmisleno. Znači, Uprava za biomedicinu, po onome kako je formirana, radiće državne upravne poslove, ali i stručne i naučne poslove. Znači, osobe koje rade su potpuno nekvalifikovane da rade u ovoj ustanovi. Zbog toga smatramo da ona ne treba da postojiu okviru ministarstva. U svakoj zdravstvenoj ustanovi postoji registar, znači gde se u konkretnom slučaju navodi koje su to ćelije i tkiva za koje se ne sačinjava jedinstvena lista čekanja i zbog čega se za ta tkiva ne sačinjava lista čekanja.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
U članu 24. stav 2. reč "direktora" zamenjuje se rečima "ekspertske komisije za transplantaciju organa tkiva i ćelija". Obrazloženje - komisija eksperata za transplantaciju ćelija i tkiva je sastavljena od najmanje pet članova, visokostručnih, naučnih i akademskih lica, u oblasti transplantacije ćelije i tkiva i ona može kvalitetnije sagledati kvalifikovanost ustanova. Amandman se ne prihvata iz razloga, citiraću samo deo zbog vremena, naime, Uprava za biomedicinu obavljaće pre svega stručne, a potom i upravne poslove u oblasti za koju je osnovana i s tim u vezi imaće dovoljno kvalitetnih lica koje će na osnovu stručnih stavova medicinske nauke i prakse i evropskih standarda predlagati napred navedeno. Ova tvrdnja je krajnje netačna, jer u Upravi za biomedicinu, ako joj ime tako odražava funkciju, baviće se upravnim i državnim poslovima. Gde vi u Ministarstvu zdravlja imate stručnjake i naučnike koji su eksperti za oblast biomedicine, ne samo u teoriji, nego i u praksi? Ovi naučnici rade u zdravstvenim ustanovama koje se bave poslovima transplantacije i tu stiču, pored teoretskog znanja, i izuzetno veliko iskustvo. Zato smatramo da je predloženi amandman u redu i da ga treba prihvatiti.
Gospodin Paja Momčilov ima reč.
Ovo vam je sve objasnila gospođa Paunović. Međutim, pazite, ovde mi smo zamenili da direktor ne može to da radi, ako postoje kvalifikovaniji i stručniji ljudi. Zašto? Zato što direktor može igrom slučaja da bude i pravnik, kako se nama čini po ovom zakonu, jer se samo traže kvalifikacije za direktora uprave i ništa više. Molim vas, ne može da se uprava bavi time, evo oni direktno kažu da oni obavljaju pre svega stručne, a potom i upravne poslove. Preda mnomje Zakon o upravi i, molim vas, načela samostalnosti, zakonitost i stručnost obavljanja poslova, a ne da se bave naukom i strukom. Onda, poslovi tačnog učestvovanja u oblikovanju politike Vlade, praćenje stanja. Onda lepo kaže - izvršavanje zakona i drugih propisa i opštih akata, i to su tri zadatka. Kakvo bavljenje strukom i naukom, kakvo, gde je to u Zakonu za upravu? Pazite šta kaže u članu 14 - organ uprave u sastavu Ministarstva ne može donositi propise, a ovde i te kako može. Pazite, i u ovom stavu imate ministra. Ovaj set zakona je o ovlašćenjima ministra: on daje dozvole, on propisuje, on ovlašćuje, on je jedna ličnost koja sve odlučuje. Pa, ne može. Šta je problem? Možda i može, ako je genijalan, jer tako renesansan tip, pa čovek sve zna i sve ume i on je genije, onda bi moglo. Kad vi imate tako nešto, onda kada imaš mnogo dozvola verovatno imaš i mnogo potkupljivanja. To je mogućnost za korupciju. Zašto radikali uvek govore Ministarstvo, a ne ministar? Upravo da bi se izbegla korupcija. Zašto mi o tome pričamo? Korupcija je realna stvar, to vam stranci kažu, nećete u Evropu ući zbog korupcije. To je naredna tema, velika, koja će biti otvorena posle Haga i posle ostalih stvari. Gde kažu da je najveća korupcija? Kažu u zdravstvu, a vi to ne percipirate.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici...
Oprostite, ne čujete se, morate ponovo.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, poštovani ministre, ispred poslaničkog kluba Napred Srbijo podnosim amandman da se u članu 28. stav 3. ispred reči "posumnja" dodaje reč "osnovano". Dobro je što je tu ministar Čiplić, s obzirom da je ovaj moj amandman vezan malo za pravne propise, pa nije loše bilo da su pisci ovog zakona pokušali da pravnike nešto pitaju da bi se to regulisalo kako treba. S obzirom da se reč "sumnja" ili "posumnja" ne može tretirati jednako, bez onog "osnovanog". Kada neko sumnja u nešto, a nema argumenta, mislim, nijedna ustanova koja je zadužena za obradu takvog dela da neće da prihvati kada se sumnja u nešto. Ako se kaže da se osnovano sumnja da je nešto urađeno, ta osoba onda ima neki argument na osnovu koga osnovano sumnja i tada se mogu preduzeti mere istrage u vezi tog čoveka koji je dao da osnovano sumnja u nešto. Dakle, široko ostavljena mogućnost sumnje, bez dokaza o njenoj osnovanosti u pogledu potencijalne komercijalizacije ćelija i tkiva za transplantaciju, može stvoriti dodatne probleme ukoliko neko iz tima zdravstvenih radnika odbije učešće u postupku transplantacije. To se može pre svega očekivati zato što nije jasno definisan momenat do kada se ta sumnja može izneti, pa se teoretski može dodati da to bude u momentu eksplantacije ili otpočinjanja implantacije ćelija ili tkiva. Posledica bi bila veoma ozbiljna i po donatorski materijal i po samog primaoca. Zato takva mogućnost mora biti dobro utemeljena i primenjena sa racionalnom učestalošću. Ovde u vašem predlogu zakona, član 28. stavu 3. kažete – zdravstveni radnik koji učestvuje u postupku transplantacije, ukoliko posumnja da su ćelije odnosno tkiva koja se transplatišu predmet komercijalne trgovine, dužan je da odbije učešće u postupku transplantacije. Kako ste zamislili da u momentu ako posumnja, a već je pacijent na stolu, i da ne učestvuje u transplantaciji tkiva? Nije mi jasno da se tako nešto može desiti i da na kraju prijavi da sumnja da je komercijalizacija tkiva u postupku. Dakle, ne bi se smelo ići bez ovog amandmana ''osnovano''. Dozvolićete vi kao pravnik da sam u pravu, jer cela opozicija ovih šest-sedam meseci, godinu dana osnovano sumnja da nešto nije u redu u Srbiji. Ta osnovana sumnja je loš život, privreda stala i da ne pričam šta se sve dešava. Srbija nazaduje ili osnovano se sumnja, a niko ne reaguje na to. Gospodin ministar Čiplić pogrešno tumači statut Vojvodine i to tako uporno pokušava da ga odbrani, dok u nekim slučajevima čak 60% građana Srbije ne prihvata to vaše tumačenje. Pa da kažemo sada da li je to loš amandman ako kažemo da osnovano sumnjamo i da tada može da se reaguje i da uđe u postupak.
Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Da li želi reč? Izvolite, gospodine Čoliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SNS, kluba Napred Srbijo, podneo sam amandman na član 33. koji glasi: ''Način i postupak uzimanja i doniranja ćelija, odnosno tkiva sa živog ili umrlog lica, obradu, očuvanje, karantin, upotrebu, distribuciju, odnosno transplantaciju ćelija, odnosno tkiva propisuje ministar.'' Osnovna motivacija podnošenja mog amandmana je baš kod te reči „ministar“, a i cela današnja rasprava se svodi na odnos između Uprave za biomedicinu i poslova koje treba da obavlja ministar. Tražim da se posle reči „ministar“ briše tačka, da se stavi zarez i dodaju reči „po pribavljenom mišljenju Uprave za biomedicinu“. Obrazloženje predlagača glasi: propisano je da se postupak transplantacije ćelija i tkiva obavlja u skladu sa najvišim standardima medicinske nauke. Ovde se pominju standardi, ali nema nigde etike, nema nigde morala. Valjda je to skopčano sa Hipokratovom zakletvom koja obuhvata, nadamo se bar teoretski, u praksi je to malo diskutabilno, i etiku i moral. Malo bih se osvrnuo i na član 23. koji reguliše i pominje Republičku listu čekanja, odnosno pravičnost postupka transplantacije, a pošto gospodin Čiplić uporno ćuti o ovome što govore poslanici, a ćutanje je na neki način znak odobravanja, nadamo se da se slaže da je gospodin ministar Tomica Milosavljević sebe stavio iznad Narodne skupštine Republike Srbije, iznad svih onih u koje se zaklinjemo svi u predizbornim kampanjama, kada kažemo da radimo u interesu građana. Uzaludno je i besmisleno gospodina Milosavljevića ubeđivati da je ovo što radimo veoma važno za građane Srbije, bar za deo građana Srbije, kao što je uzaludno i besmisleno ubeđivati gospođu Čomić da je došlo do povrede Poslovnika. Bolje da kažemo da nije došlo do povrede Poslovnika, nikad neće da dođe do povrede Poslovnika, nego da gubimo vreme u nešto što je Sizifov posao, što je besmisleno. Mi iz SNS smatramo da u Upravi za biomedicinu postoje stručnjaci koji već poseduju potrebno iskustvo u pogledu postupanja sa ćelijama i tkivima predviđenim za transplantaciju. Osim toga, Uprava inače razmatra izveštaje zdravstvenih ustanova, pravnih i fizičkih lica i ceni njihovu opremljenost u vezi sa obavezom da spreče rizik prenošenja bolesti u postupku transplantacije, o čemu izveštava ministra, pa je logično da ih neposredno i formuliše, a ministar ih kao takve ozvaniči. Neprikosnovenost ministra ovde je bezgranična. On je početak i svršetak sveta, on je alfa i omega, ima nepogrešivost pape u katoličanstvu. Lično, kao poslanik SNS i sve moje kolege, s time se ne slažemo i podnošenjem ovih amandmana pokušavamo da bar ukažemo na taj deo propusta koji je napravljen. Kada kažemo pravičnost postupka, Republička lista čekanja, tek onda smatramo da je tu negde izvor moguće korupcije i kriminala. Eto još jedne iluzije, eto još jedne mogućnosti da građani Srbije trpe u ovom delu, i to veoma važnom delu, ne dao bog nikome, ali događaju se takve stvari i tu bi država trebalo da bude i te kako pravična, racionalna, poštena. Znam da je ovo što pričam samo pusti san, glas vapijućeg u pustinji i još jedna iluzija kojom mi narodni poslanici pokušavamo da vlast dozovemo pameti, a u interesu građana Srbije.
Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 34. odnosi se na sprečavanje rizika prenošenja bolesti, kao i očuvanje kvaliteta ćelija odnosno tkiva. U članu 34. stav 3. reči „maksimalna stabilnost“ zamenjuju se rečima „sistem kvaliteta“. Amandman se ne prihvata iz razloga, kako ste naveli, jer maksimalna stabilnost podrazumeva očuvanost, integritet ćelija odnosno tkiva, čime se obezbeđuju idealni uslovi za kvalitetno i bezbedno sprovođenje transplantacije ćelija odnosno tkiva. Međutim, niste objasnili kolika je ta maksimalna stabilnost. Da li možete da je izmerite? Da li možete da je odredite? Ono što je najvažnije je da ovako neprecizan pojam koji vi zagovarate je uži pojam od – sistema kvaliteta. Ono što je apsurdno u obrazloženju amandmana za neprihvatanje je da na kraju kažete: ''Takođe, ne može da se prihvati uvođenje u ovom članu pojma ''sistem kvaliteta'', s obzirom na to da je sistem kvaliteta dat u članu 3. Predloga zakona.'' Zbog čega ste onda u članu 3, koji se odnosi na pojmove koji se koriste u ovom zakonu, opisali šta znači sistem kvaliteta, a niste opisali maksimalnu stabilnost. Pa i sad, da je gospodin ministar tu, najverovatnije ne bi znao da definiše ovaj pojam.
Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Izvolite, uvaženi poslaniče.
Poštovani poslanici, naša stranka je podnela veći broj amandmana na Predlog zakona o transplantaciji ćelija i tkiva. Amandmani su podneti sa ciljem kako bi se ovaj zakon donekle popravio. Radi građana, da razumeju o čemu se radi, ovaj amandman se odnosi na sprečavanje prenošenja bolesti, kao i očuvanje kvaliteta ćelija, odnosno tkiva. U članu 34, u stavu 4. predložio sam neke izmene i dopune tog člana. Naime, u Predlogu zakona stoji ovako: ''Bliže uslove u pogledu načina i postupka sprečavanja rizika prenošenja bolesti u toku rukovanja ćelijama, odnosno tkivima, kao i očuvanju kvaliteta uzetih ćelija, odnosno tkiva, propisuje ministar.'' Predlažem da se posle reči – ministar stavi zarez i dodaju reči – ministar, po pribavljenom mišljenju Uprave za biomedicinu. Obrazloženje; u Upravi za biomedicinu su angažovani stručnjaci koji već poseduju potrebna iskustva u pogledu postupanja sa ćelijama i tkivima predviđenim za transplantaciju. Osim toga, u Upravi se inače razmatra izveštaj zdravstvenih ustanova, pravnih i fizičkih lica i ceni njihova opremljenost, što je u vezi da se spreči rizik prenošenja bolesti u postupku transplantacije, o čemu izveštava ministar, pa je logično da se neposredno i formuliše, a ministar ih kao takve ozvaniči. Mislim da bi se sa ovim popravio zakon u tom smislu što bi ministar mogao dobiti mišljenje Uprave za biomedicinu i na osnovu toga bi se donosile odluke.
Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 49. odnosi se na procenu rizika po zdravlje davaoca. U članu 49. stav 5. briše se. Pročitaću vam stav 5: Izuzetno od stava 4. ovog člana, za pojedine vrste ćelija, odnosno tkiva, polazeći od standarda medicinske nauke, odnosno specifičnosti uzimanja određenih ćelija, odnosno tkiva, ministar na predlog direktora Uprave za biomedicinu donosi odluku kod kojih vrsta ćelija, odnosno tkiva nije potrebna prethodna saglasnost etičkog odbora zdravstvene ustanove za uzimanje ćelija, odnosno tkiva zbog presađivanja u telo drugog lica radi lečenja, odnosno radi primene kod ljudi. Smatrali smo da je stav nejasan, neprecizan i krajnje neetički, pa smo zato i predložili brisanje ovog stava. Svi medicinski postupci, naročito oni koji se odnose natransplantaciju organa i tkiva, podložni su etičkom vrednovanju. Ova oblast, oblast transplantacije tkiva, ćelija i organa, posebno je bremenita za kršenje svih etičkih principa, što ste naveli kao primer. Obrazloženje Vlade što se ne prihvata je subjektivno medicinsko tumačenje, stručno neopravdano i krši sve principe sve etike. Ovo obrazloženje nije slučajno napisano. Napisano je da odgovara ministru i Upravi za biomedicinu. To je prosto neverovatno i protivsvih elementarnih prava medicinske struke.
Gospodin Momčilov. Izvolite.
Doktorka Paunović je rekla – svi postupci lekara su podložni etičkom prosuđivanju i vrednovanju. Svi, nema nijednog koji se može izuzeti. To je prvo. Dalje, kakvo je ovo smešno obrazloženje, kad se nama kaže da se zbog razvoja nauke na osnovu čega se ubrzano menjaju standardi upotrebe, odnosno uzimanja ćelija i tkiva, navedenim članom je data mogućnost da ministar, svemogućni ministar, na osnovu predloga Uprave za biomedicinu, čitao sam po zakonu šta je uprava, uz praćenje savremenih dostignuća medicinske nauke, pazite – pratiće ministar savremena dostignuća nauke kod transplantacije ćelija i tkiva, odnosno tkiva presađenih u telo drugih lica radi lečenja. Zamislite, drugo obrazloženje kaže ovako – po vrstama specifičnih ćelija i tkiva, on to može da izuzmeod etičkog vrednovanja, zbog njihove specifičnosti, jer ne može da se sačeka odluka Etičkog komiteta, već se moraju hitno primeniti. Koja to tkiva? Neka navede koja moraju hitno da se primene. Znam da se može rožnjača presađivati, matične ćelije, kost, pa hajde da vidimo jedan primer hitnosti. Kakva su ovo laička objašnjenja? Ovaj skup građana što sedi ovde i ne uzima učešće u raspravi neka objasni ovo što sam pitao.
Na član 51. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević.
Član 51. se odnosi na lica koja mogu biti davaoci ćelija i tkiva. U članu 51. stav 1. se menja i glasi – davalac ćelija, odnosno tkiva može biti lice starije od 18 godina, poslovno sposobno, očuvane svesti i očuvane sposobnosti za rasuđivanje i donošenje odluka. Ovaj amandman ste odbili sa obrazloženjem da se ne prihvata s obzirom na to da je članom 51. Predloga zakona propisano koja lica mogu biti davaoci ćelija i tkiva, odnosno koje punoletne osobe mogu dati pristanak i na koji način se pristanak daje. Naime, drugim odredbama ovog predloga zakona uređuje se ko može biti davalac. Pitam, pošto nema predstavnika Ministarstva zdravlja, gospodina Čiplića, koje su to odredbe koje govore o tome ko može biti davalac, odnosno primalac i na koji način se daje pristanak? S druge strane, za donošenje odluke smatramo, i to smo u obrazloženju napisali, da osoba mora da bude očuvane svesti, da kod nekih osoba mogu da postoje kvantitativni i kvalitativni poremećaji svesti, kao što smo naveli kod alkoholičara, narkomana, tabletomana, kod drugih osoba koje imaju neko somatsko oboljenje, pa zbog toga uzimaju tablete u većim dozama, mogu da budu pospane, tako da im je kvalitet svesti poremećen. Kao što znamo, osoba sa takvim poremećajima nije u mogućnosti da pravilno rasuđuje, odnosno da donosi odluke, pa da bi se izbegla mogućnost zloupotrebe i manipulacije predlažemo pomenuto amandmansko rešenje.
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničkog kluba Napred Srbijo podneo sam amandman na član 53. Pročitaću ceo član 53: "Zdravstveni radnik koji učestvuje u postupku uzimanja ćelija, odnosno tkiva dužan je da posle davanja pismenog pristanka iz člana 50. ovog zakona, davaoca u potpunosti informiše o postupku i načinu uzimanja ćelija, odnosno tkiva, mogućim direktnim i indirektnim posledicama po njegovo zdravlje koje mogu nastati uzimanjem ćelija, odnosno tkiva, kao i o očekivanom ishodu transplantacije i ostalim bitnim okolnostima..." U amandmanu predlažem da se reč "posle" briše i da se umesto nje doda reč "pre". Znači, sve ove informacije treba da se daju pre davanja pismenog pristanka. Zašto? Postoji mogućnost da davalac biološkog materijala, nakon što ga je zdravstveni radnik, koji učestvuje u postupku transplantacije, o svemu ovome obavestio i o eventualnim posledicama, on povuče svoju saglasnost, objašnjavajući tu odluku nepoznavanjem bitnih činjenica. U obrazloženju Vlade zašto se odbija ovaj amandman, da ne prepričavam, oni mi objašnjavaju kako je članom 52. predviđeno da u postupku učestvuje prvo zdravstveni radnik, koji praktično ne učestvuje u samom postupku transplantacije, koji mora na objektivan, nesugestivan način da upozna o svim posledicama po zdravlje i svim komplikacijama jednog potencijalnog davaoca. Član 53, objašnjavaju mi da pružaju u stvari informacije o svim ovim postupcima direktno, znači, pre operacije, odnosno objašnjenje detaljnog postupka transplantacije. To mi je jasno. Jasno i nije trebalo ovakvo obrazloženje. Imamo zdravstvenog radnika koji ne učestvuje u postupku, koji je vičan, koji treba nepristrasno, nesugestivno da da informaciju. On mora da da informaciju, jer će ga taj potencijalni davalac pitati i o načinu transplantacije. Da uvažimo da hoćemo i da hoćete da imamo dvoje, znači, ovog jednog koji ne učestvuje u postupku transplantacije i imamo drugog zdravstvenog radnika, kako kažete, koji učestvuje u postupku transplantacije i mora da objasni operativnu proceduru. Iz ovih razloga koje sam malopre rekao mislim da je potrebno da se i to uradi pre davanja pristanka. Znači, neka bude od dva zdravstvena radnika, sa različitim iskustvom i pristupom, obavešten i od onog ko ne učestvuje i od onog zdravstvenog radnika koji učestvuje u transplantaciji, sve pre davanja pristanka. Na taj način će taj potencijalni davalac da donese definitivno mišljenje i zato sam smatrao da je mnogo bolje da se umesto reči "posle" i ovde ubaci reč "pre".
Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li želite po ovom amandmanu? Izvolite.
Na član 56. stav 1. tačka 2) dao sam amandman i ovde u stvari ceo član se odnosi na pismeni pristanak za uzimanje tkiva sa umrlog lica. Sada u tom prvom stavu imamo navedene dve tačke, pod kojim uslovima može sa umrlog lica da se uzima tkivo zbog presađivanja. U tački 2) stoji: "dao nalog drugom licu da u njegovo ime potpiše pismeni pristanak za davanje tkiva u slučaju smrti", da ne čitam dalje. Amandmanom sam predložio da se reč "nalog" briše i da umesto te reči bude "ovlašćenje", znači, dao ovlašćenje drugom licu. Sada meni u odbijanju amandmana, šta se obrazlaže. Amandman se ne prihvata iz razloga što Zakon o obligacionim odnosima, Službeni list taj i taj, definiše ugovor o nalogu kojim se obavezuje nalogoprimac prema nalogodavcu da za njegov račun preduzme određene poslove. Da ne čitam celo obrazloženje, u suštini sada oni malo birokratski objašnjavaju ove odnose nalogoprimca i nalogodavca. Reč "nalog" je adekvatna i smatraju da ovo ovlašćenje koje sam predložio da se zameni nije dobro. Onda pogledate u sledećem članu, a to je član 57, davanje pismenog pristanka. Taj isti zakonodavac svuda koristi reč "ovlašćenje", pa onda stav 1. tačke 2), 3) i 4) "ovlašćenom licu za evidentiranje pismenog pristanka", pa "ovlašćenom licu za evidentiranje pismenog", pa "ovlašćenom licu koje obavlja poslove transplantacije". Znači, već u sledećem članu koristi se izraz ovlašćenje, ali u ovom prethodnom članu obrazloženje za odbijanje je pozivanje na Zakon o obligacionim odnosima. Objašnjenje je stvarno nelogično, samo da se pogledao sledeći član i smatram da je primerenije koristiti reč "ovlašćenje", baš zato što je u saglasju i sa sledećim članom i još na nekim drugim mestima, da ne citiram.
Na član 56. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 56. odnosi se na pismeni pristanak za uzimanje tkiva. Podnela sam amandman da se u članu 56. stav 2. posle reči "prethodnog" dodaju reči "stručnog pismenog". Htela bih da vam pročitam prvo član 56. stav 2: ''Na osnovu pismenog pristanka iz stava 1. ovog člana davaocu se mogu u slučaju smrti uzeti tkiva posle prethodnog obaveštenja članova... '', dalje neću čitati radi vremena. SRS smatra da je pismeno obaveštenje stručne osobe upućeno članovima porodice veoma važno, kao jedan pisani trag koji treba da ostane u istoriji bolesti ili u nekom drugom medicinskom dokumentu koji se nalazi u zdravstvenoj ustanovi, u slučaju da dođe do nekih problema. Jer, osobe u situaciji kada treba da donesu tako značajnu i važnu odluku, nalaze se u teškom psihičkom stanju, u psihičkoj krizi, u stresu i možda nisu svesne i možda nisu u tom trenutku pripremljene da bez nekog pismenog obaveštenja koje će malo bolje da razrade, daju saglasnost.
Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 61. se odnosi na uzimanje tkiva od lica koje nije dalo pismeni pristanak. Amandmanom, koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS, u članu 61. stav 3. se menja i glasi: ''Ako umrlo lice nema žive članove porodice, odnosno ako oni nisu dostupni u vremenu koje ne ugrožava uzimanje i transplantaciju tkiva, a dostupno je drugo blisko lice sa kojim je umrli bio u prisnom ličnom odnosu koji je svima očigledan najmanje dve godine pre smrti lica, za uzimanje tkiva dovoljna je pismena saglasnost tog bliskog lica uz prisustvo nezavisnog svedoka koje će potvrditi vezu umrlog sa bliskim licem.'' Kao i sve ostale amandmane SRS i ovaj amandman niste prihvatili, a obrazloženje za neprihvatanje amandmana je sledeće. U obrazloženju se navodi da se amandman ne prihvata iz razloga što bi pronalaženje nezavisnog svedoka, koji bi potvrdio vezu umrlog sa bliskim licem zahtevalo dodatno vreme, čime bi se nepotrebno odugovlačio proces uzimanja tkiva. Član 61. stav 3. između ostalog navodi – a dostupno je drugo blisko lice sa kojim je umrli bio u prisnom odnosu u poslednje dve godine. Pa, ko su te osobe s kojima je umrli imao bliski odnos? Znači, to su osobe koje bi mogle da budu nezavisni svedoci, koji bi mogli da potvrde vezu umrlog sa bliskim licem. Znači, nije u pitanju pronalaženje osobe koja bi potvrdila vezu i nije potrebno dodatno vreme, jer u pomenutom članu 61. stav 3. navodi se odnos koji je svima očigledan. Na ovaj način želite na brzinu i bez odgovornosti da rešite ovako osetljivo pitanje. Ovo je krajnje neprihvatljivo za SRS.
Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, pa evo ovo stvarno čudo od zakona čovek kada čita stvarno se nalazi vrlo često u velikim nedoumicama. Prvo, dve stvari sam ovde reklamirao, opet termin „nedobitne“, nećemo se sada baviti tim leksičkim problemima i semiotičkim; naravno, mi u SRS potpuno razumemo da je jezik nešto što je živa stvar i da može doći do pomeranja značenja jednog izraza i jednog, je l' tako, leksičkog pojma, međutim, znamo isto tako da mora postojati i izuzetno važni razlozi da bi se to dogodilo. Vidite, imate primer da dragstor koji je nekada bilo mesto gde su se prodavali lekovi, danas je došlo do toga da predstavlja i običnu samouslugu. Ovde to nije slučaj, i ovde opet i na drzak način izvrtanjem se druga reč izvlači iz rečnika i daje tumačenje, a govorim jasno za reči koje se nalaze u rečniku. Čudi mene i da vi koji sedite za ovim predsedavajućim stolom ne vodite računa o dostojanstvu ove Skupštine, dajem reference iz dva rečnika vodeća srpska i navodim, a ovaj tim tamo, koji nije ni kriv ni dužan zbog svega ovoga, tvrdi zamenom teza je on u pravu i da niko ne reaguje. To me obeshrabruje. S druge strane, pazite ovde, banka se sad stvara tkiva i ćelija i ona može biti javna ili privatna. Rekli bi – radikali, što se bunite, vi ste za privatno vlasništvo. Jesmo, ali privatna banka može obavljati poslove za koje je dobila dozvolu kao dobitne usluge, znači, može da stiče dobit i korist – zašto to sada odjedanput? Odakle ovaj preokret kopernikanski, objasnite gospodo koja tamo sedite? Koji je razlog da privatna može da se bavi finansijskim poslovanjem i dobiti, a državna ne može? Koji su to razlozi, to nas jako interesuje? Doduše, niste vi krivi. Kažu da je kriv ministar? Ma kakav ministar, kriv je premijer Vlade – da je ovo organizovana država i da je ovo pravi parlament, ovo bi bio skandal. Ovde bi došao premijer da se izvini poslanicima i da zamoli da radimo u nenormalnim uslovima. Međutim, ovo je Balkan i ovde su voditelji parlamenta kabadahije, koje ovo ne interesuje, koji ovo i ne znaju, koji ne znaju parlamentarnu etikeciju i mene to ništa ne čudi. Opet, što se tiče gospodina koji je ovlašćeni predstavnik, Kantov moralni imperativ za vas očigledno ne važi, pa i neću insistirati dalje više da vi dajete odgovore. Ne reagujete vi ni na presude Haškog tribunala, onog zločinačkog, kada je Vojislav Šešelj u pitanju, a moglo bi to da vas interesuje, barem po resoru koji vi imate.
Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik prof. Milan Knežević. Ima reč prof. Milan Knežević. Izvolite.
Podneo sam amandman na član 75. i to na stav 1. Pročitaću kako glasi taj stav, a inače se odnosi na upravljanje sistema kvaliteta. Kaže: „Banka ćelija i tkiva dužna je da uvede i ažurira sistema kvaliteta zasnovan na principima dobre prakse.“ Moj amandman je da je u ovom stavu mnogo prikladnije umesto „principima dobre prakse“ da stoji „principima medicinske struke i nauke“. Zašto? Pogotovo što je sistem kvaliteta i cela procedura transplantacije visoko sofisticirana metoda, to ažuriranje kvaliteta je stvarno tesno povezano sa jednimnapretkom i medicinske struke i nauke, što se prepliće jedno sa drugim. Sigurno bilo kakvi dokumenti koji budu rađeni zahtevaće, zavisno od procedure koja će dinamično da se menja, i odgovarajuće izmene. Smatram da je, barem u ovom stavu ovog člana, ovo prikladnije. U odgovoru Vlade za odbijanje ovakvog amandmana oni kažu i objašnjavaju – da se amandman ne prihvati zato što je termin dobra praksa opšteprihvaćen u svetu, odnosno pozivaju se na EU, deklaraciju i Savet evropskog parlamenta, da je to ustaljeni termin. Prvo, uopšte nisam dao amandman na termin „dobra praksa“. Na mnogo mesta u ovom zakonu postoje ti termini. Samo sam smatrao da u ovom delu ažuriranje kvaliteta treba da se pozivamo na medicinsku struku i nauku. U nedoslednosti obrazloženja ne mogu da idem u detalje. Na primeru jednog amandmana, sada kada odgovara Vlada da odbija amandman, ona, recimo, kaže: ''zbog razvoja nauke zbog čega se ubrzano menjaju standardi upotrebe'', isto tako ''je potrebna prethodna saglasnost etičkog odbora'', ''u saglasnosti sa novim dostignućima medicinske nauke“. Istržem reči – gde je potrebno da Vlada odbije amandman, ona se poziva i na medicinsku nauku i na struku i na menjanje standarda, a gde je nepotrebno, onda je dobra reč dobra praksa. Lično, još jedanput smatram da je možda i kozmetički, ali da je mnogo prikladniji u ovom stavu člana 75. da glasi ovako kako sam predložio amandmanom.
Na član 86. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Član 86. se odnosi na dozvolu za sprovođenje naučno-istraživačkog rada. U članu 86. stav 1. posle reči „mišljenja“ dodaju se reči „Ekspertske komisije za transplantaciju organa, tkiva i ćelija“, a posle reči „biomedicinu“ briše se tačka i dodaju reči „i Etičkog komiteta“. Ovaj amandman niste prihvatili iz razloga što Predlogom zakona nije predviđeno formiranje ekspertske komisije za transplantaciju organa, tkiva i ćelija, već formiranje Uprave za biomedicinu, koja će kao organ u sastav ovog Ministarstva imati obavezu da ministru nadležnom za poslove zdravlja daje mišljenje za sprovođenje naučno-istraživačkog rada na ćelijama, odnosno tkivima. SRS, o čemu je govorio dr Paja Momčilov, predložila je da se umesto spoljnih eksperata, koji kao predlog stoje u predloženom zakonu, formiraju komisije eksperata. Te komisije eksperata biće sastavljene od najeminentnijih stručnjaka iz oblasti transplantacije ćelija i tkiva. Ove komisije eksperata, koje treba da imaju najmanje pet članova, trebalo bi da daju mišljenje o naučno-istraživačkom radu, jer su one najkompetentnije za taj posao.
Na član 87. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li želite reč? (Da.)
Član 87. se odnosi na dozvolu za uvođenje novih zdravstvenih tehnologija u postupku lečenja primenom ćelija, odnosno tkiva. U članu 87. stav 2. posle reči "predloga" dodaju se reči "Ekspertske komisije za transplantaciju organa, tkiva i ćelija". Poslanici SRS smatraju da Uprava za biomedicinu treba da bude uskospecijalizovano stručno i naučno telo koje ne treba da bude u Ministarstvu zdravlja. Po predlogu ovog zakona, to je telo državne uprave koja je politički obojeno. U Upravi za biomedicinu ne treba da postoje spoljni eksperti već, kako smo u prethodnom članu predložili, ekspertske komisije stručnjaka za određenu oblast transplantacije.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 89. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Paja Momčilov.
Evo, mi se nekako nalazimo na kraju ovih amandmana koje smo predložili i ovo je stvarno vrhunac i kruna nebuloznosti objašnjenja koja su nam pružena. Vidite, mi kažemo da mora da se preko ekspertske komisije za transplantaciju organa prate dostignuća naučna i da se predlažu za primenu u Republici Srbiji. Znači, ovde neko treba da prati šta se u svetu događa i onda da predloži da se to primenjuje u Srbiji. Za to je potrebna vrhunska stručnost i ekspertnost. Bio sam slobodan da podsetim kako se ona stiče, akademskim znanjem, bavljenjem naukom, konkretnim bavljenjem naukom, ne praćenjem nekim i šunjanjem, nego bavljenjem naukom i stručnom kvalifikovanošću. Opet sam rekao, referencije se za sve to dobro znaju. Gledajte šta kaže u odgovoru nama predlagač. Kaže ovako - amandman se ne prihvata iz razloga što Predlogom zakona nije predviđeno formiranje ekspertske komisije za transplantaciju organa, tkiva i ćelija, već formiranje Uprave za biomedicinu, koja će kao organ u sastavu Ministarstva pratiti naučna dostignuća u oblasti transplantacije ćelija i tkiva i predlagati mere za primenu u Republici Srbiji. To nema ni u jednoj upravi, da će da se bavi naukom i onim što je struka i da određuje šta iz sveta treba da prihvati naša struka i da radi. Znači, naši stručnjaci su sada na ovaj način toliko degradirani da oni nisu u stanju da oni donose doktrinarne stavove, da oni prate nauku, nego u Ministarstvu će se to pratiti i njima će se nalagati preko ove uprave za biomedicinu da to rade. To je skandalozno. To nema nigde, to u Brozovo vreme nije bilo, tako nešto, takva sramota i bruka za struku, za Ministarstvo, za ovaj parlament i vi ćete ovo usvojiti. Ako usvojite, svaka vam čast. Ovo je stvarno sumrak, mrak mrakova. Vidite šta je interesantno. U zakonu za transplantaciju organa vi ste imali blago samo naznačeno da će uprava ponešto raditi od stručnih poslova, a sad ovde otvoreno ste otišli do maksimuma, dosegli ste nebo i zvezde i kažete - bavićemo se naukom i mi ćemo određivati šta ćete raditi, mi ćemo kupiti iz inostranstva ono što vredi. Ovo je skandalozno, ovako nešto ne prihvatiti, pa svaka vam čast.
Iskorišćeno je 44 sekunde od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 89. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li želite reč? (Da.)
Član 89. odnosi se na poslove Uprave za biomedicinu koji se odnose na transplantaciju ćelija i tkiva. U članu 89. stav 1. tačka 14) menja se i glasi - učestvuje preko ekspertske komisije za transplantaciju organa, tkiva i ćelija u pripremi vodiča dobre kliničke i laboratorijske prakse i standardnih operativnih procedura za obavljanje poslova uzimanja, distribucije, presađivanja, utvrđivanja podudarnosti, odnosno tipizacije tkiva, odnosno transplantacije. Obrazloženje SRS-a je da se amandmanom obezbeđuje neophodna kvalifikovanost za donošenje vodiča i standardnih procedura. Amandmanom se obezbeđuju neophodno potrebna visoka stručna i akademska zvanja, kada je u pitanju praćenje naučnih dostignuća. Zato smatramo da je predloženo amandmansko rešenje realno i objektivno i da ga treba prihvatiti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za zdravlje i porodicu podneo je amandman na član 101. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 104. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li želite reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
U članu 104. stav 1. broj "12" zamenjuje se brojem "6". Obrazloženje - nije jasno zašto je potrebno 12 meseci da bi zdravstvene ustanove uskladile organizaciju rada sa odredbama ovog zakona, kada je zakon predložen da se donese po hitnom postupku, radi što hitnijeg stvaranja uslova za obezbeđivanje jedinstvenog zakonskog okvira za obavljanje poslova transplantacije ćelija i tkiva. Zašto predlažete zakone po hitnom postupku? Obrazloženje razloga za donošenje zakona po hitnom postupku glasi - radi što hitnijeg stvaranja uslova za obezbeđivanje visokog nivoa zdravstvene zaštite građana, odnosno uspostavljanje zakonskog okvira, neophodno je da se po hitnom postupku donese zakon o transplantaciji ćelija i tkiva. Da li to znači da do sada građani Srbije nisu imali visok nivo zdravstvene zaštite? Kako neće funkcionisati institucije ako ne donesemo zakon po hitnom postupku? Kako su funkcionisale do sada? U obrazloženju razloga za donošenje zakona naveli ste da je ukupan broj prijavljenih transplantacija tkiva u centrima za transplantaciju u Republici Srbiji od 2000. do 2007. godine bio sledeći: kostne srži - 283, rožnjače - 286, kost - 231, ligamenti – 11; a u 2008. godini kostne srži - 124, rožnjače - 62, kost - 213, ligamenti - 131. Znači, obrazloženje zakona je netačno i predloženi amandman je realno prihvatljiv.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 105. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li želite reč? (Da.)
U članu 105. stav 1. broj "18" zamenjuje se brojem "12". Potpuno je nejasno zbog čega je potrebno da se propisi za sprovođenje ovog zakona donesu u roku od 18 meseci, kada je zakon predložen po hitnom postupku. Činjenica je da u ovom momentu ne postoje odgovarajući pravni propisi kojima se uređuje oblast transplantacije ćelija i tkiva, tako da je ovo predloženo vreme krajnje neodgovorno. Uprava za biomedicinu počinje rad najkasnije 1. jula 2010. godine, znači za godinu dana. Propisi za sprovođenje ovog zakona predlažete da se donesu u roku od 18 meseci od dana početka rada Uprave za biomedicinu. Kako će se onda primenjivati zakoni? Donošenje podzakonskih akata predstoji po ovom predlogu člana zakona za 18 meseci. Kako onda možete da kažete da je hitno, kad zakon ne može da se primenjuje bez ovog centralnog regulacionog tela. Ovo je neprihvatljivo i nerazumljivo za sve građane Srbije. Hteli ste zakon po hitnom postupku, šta čekate, već jednom pređite sa reči na dela.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, evo, da pojasnimo stvar. Mi smo, znači, dobili objašnjenja zašto je potrebno po hitnom postupku doneti ove zakone. Sad vam je gospođa Paunović lepo rekla da će se podzakonska akta po ovim zakonima doneti 12 meseci posle stupanja na snagu ovih zakona, pa da će onda ustanove svoja akta narednih 12 meseci uređivati da budu u saglasnosti sa podzakonskim aktima. Onda će tek nakon toga početi rešavanje i izdavanje dozvola 12 meseci posle osnivanja uprave. To važi za transfuziju, to važi za transplantaciju organa i to važi za transplantaciju tkiva i ćelija. Sada vi pogledajte ovolika žurba, jurba, a kada će ovo početi da se primenjuje? Hajde da to sada neko odgovori - zašto je to onda hitno? Mi eto ne razumemo. Nije do nas mogla da dopre ta svetlost razuma, da nas prosvetli i da shvatimo potrebu donošenja po ovako hitnom postupku. Ima još jedan zakon koji ovde ne pripada organski, rekao bi čovek, to je ovaj o javnom zdravlju. Na stranu to što ste koristili i prvi put se koristi termin "javno zdravlje" kod nas od 2005. godine zakonom i ukida se naš dugogodišnji termin "narodno zdravlje", koji apsolutno je adekvatan i koji je trebalo i da ostane, da ne ulazimo u tu polemiku. Kada govorimo o hitnosti postupaka vidite šta se kaže - u cilju što hitnijeg stvaranja uslova za obezbeđivanje visokog nivoa zdravstvene zaštite građana. Ovo je cinizam. U zemlji koja je u tranziciji da hitnošću kada mi radimo nenormalno danju, noću i kada imamo objedinjenu raspravu ovih zakona, time postižemo visok nivo zdravstvene zaštite građana? Kako taj visok nivo izgleda znaju građani danas koji odlaze u zdravstvene ustanove, a ako hoćemo da s naučne tačke gledišta posmatramo stvari i pogledamo indikatore, pokazatelje zdravstvenog stanja, onda nam je potpuno jasno da o tome nema ni reči, ni govora. Mi bismo ovde bili prezadovoljni kada bi se zaustavili, da je neki bio malo skroman, pa je napisao da se zaustave negativni trendovi koji su prisutni u Srbiji i srpskom društvu kada su u pitanju zdravstveni indikatori. Da vas podsetim, to je ono što piše u statističkim knjigama koje je Batut objavio, da mi od 2002. godine do 2006. godine imamo za 1,6% podignutu opštu smrtnost. U toj opštoj smrtnosti su glavne hronične nezarazne bolesti, a oko tih hroničnih nezaraznih bolesti, hipertenzija, infarkti i šlogovi su preventabilne bolesti koje se mogu sprečiti, ne lečiti, moraju se i lečiti kada je to neophodno, primenom mera promocije zdravlja i prevencije tih oboljenja, koje su jeftine kost benefit mere, a ne biti sav u tenderima, projektima, kao što je ovo ministarstvo i čelnik ovog ministarstva. Naravno, neko će možda sada opet da kaže meni da vređam, ali imam brojke ovde koliko je tendera, pa imam i onaj izveštaj tamo finansijske komisije o milion evra datih za nabavku sanitetskih vozila, a tih sanitetskih vozila ni danas nema. Ovde, pored mene, na pola metra se nalazi izveštaj finansijske komisije o nabavci vakcina i leka za tami flu,koji je nabavljen gde je država oštećena u značajnoj meri. Znači, mi živimo, nažalost, u jednom sistemu koji je sve drugo, ali ne jedan savremeni zdravstveni sistem. To je naš problem. Mi živimo, nažalost, u zemlji gde imamo poseban problem što ovaj parlament, a Vlada posebno, neće da shvati osnovni problem srpskog naroda i srpskog zdravstva, a to je da konstatuje da je biološki ugrožena naša egzistencija, da nas je svakog dana na ovim prostorima sve manje i manje. Ako gledate zadnje tri godine stalno nas je za po jedan grad od 30-ak hiljada ljudi manje. To se ne smanjuje. Ne može, kada se imaju ovakvi zakoni ni da bude drugačije i bolje, nego će biti sve gore. Što se tiče ovog zakona o ovim organima, mi nismo hteli da ukazujemo na niz manjkavosti i rupa, stvarno ne bi mogli, trebalo bi pisati nov zakon. Niko ovde ne može da vidi ni autogenu, ni alogenu primenu matičnih ćelija i ne pominje zakon, to ga uopšte ne interesuje. Da budem jasan, kada uzmete krv, to je sad moda i mnogi se već interesuju građani i za tu mogućnost da koriste krv iz pupčane vrpce deteta koje se rodi, kako za čuvanje da se kasnije neka bolesna stanja i reparacije organa mogu obaviti kod samog deteta, tako i kod srodnika. Nigde to zakon ovde i ne predviđa. On je zaokupljen komercijalom. On ovde na veštački način odjedanput dozvoljava bankama u privatnom vlasništvu da se bave i dobiti. Kaže u svojim načelnim stavovima da je transplantacija nešto što ne može da donosi dobit. Upada sam sebi u usta zakonodavac ovim kontradikcijama. Niz je tu nepreciznosti. Mi nismo ukazivali na sve. Naučni rad se ovde dozvoljava kada su reproduktivne ćelije u pitanju, a u zakonu koji sada sledi videćete-naučni rad ne dozvoljava izvođenje eksperimenata na ovim ćelijama. Da ne ulazim dalje, ovo je jedan, nažalost, loš zakon. Ne znam iz kojih razloga smo mi doživeli ovu sudbinu, i ovaj odbor i moje kolege koje su u odboru, da nas toliko ignoriše ministar, da ne dolazi na naše odbore, da ne učestvuje u raspravi u odboru kada raspravljamo ne o drugim stvarima, nego ako raspravljamo o upravo o ovim zakonima. Ako mi dobijamo ekipu opet laičku, koja tamo ne može ni da usvoji, ni da opovrgne na jedan argumentovan način ono što mi tvrdimo, mi smo onda u jednom velikom ćorsokaku.
Na član 110. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 110. se menja i glasi: "ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", a primenjivaće se od 1. septembra 2009. godine.". Obrazloženje - pošto je zakon predložen da se donese po hitnom postupku, a u razlozima za donošenje zakona se navodi - radi što hitnijeg stvaranja uslova za obezbeđivanje visokog nivoa zdravstvene zaštite, odnosno uspostavljanje jedinstvenog zakonskog okvira za obavljanje poslova transplantacije ćelije i tkiva, nejasno je zbog čega će se onda zakon primenjivati tek od 1. januara 2010. godine. Mi poslanici smo u kontaktu, a naročito mi koji se bavimo ili koji smo se bavili medicinom dok nismo postali poslanici smo u kontaktu sa građanima Srbije. Građani Srbije pitaju - čemu ovakva histerična brzina da se donese ovako važan set zakona iz oblasti koji mnogim građanima Srbije znači ne samo zdravlje, nego i život. Građani Srbije danas su mnogi uskraćeni za mišljenje ministra i mnogi su danas očekivali da će dobiti odgovore na pitanja koja ih muče svih ovih godina. Mi takođe poslanici smo uskraćeni da od ministra dobijemo odgovore na pitanja koja smo želeli da mu postavimo ili koja smo vama, gospodine Čipliću, postavili, tako da smatramo da ni amandmani koje smo predložili nisu usvojeni baš zbog toga. Neki od ovih amandmana sem poslaničke grupe G17 plus nisu usvojeni iz tog razloga što ministar nije bio ovde. Da je bio ovde možda bi shvatio našu dobru volju da se ovim amandmanom zakon poboljša i da se reše važne odluke i važna pitanja koja se tiču transplantacije organa ćelija i tkiva i transfuzije tkiva i da se na taj način pomogne mnogim našim sugrađanima. Nažalost, SRS neće glasati za ovaj predlog zakona, iako u principu SRS nema ništa protiv donacije organa, nema ništa protiv transplantacije organa i uvek će se boriti da se donese jedan zakon koji će na najadekvatniji način rešavati ova pitanja i koji neće ostavljati prostora za manipulacije, zloupotrebe ili kršenje ljudskih prava. Hvala.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 20. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O LEČENjU NEPLODNOSTI POSTUPCIMA BIOMEDICINSKI POTPOMOGNUTOG OPLOĐENjA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Predrag Mijatović, Aleksandra Jerkov, Snežana Stojanović-Plavšić, Gordana Čomić, Paja Momčilov, Gordana Pop-Lazić, Vjerica Radeta, Nataša Jovanović, Petar Jojić, Dragan Stevanović, Sreto Perić, Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Primili ste izveštaje Odbora za zdravlje i porodicu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade. Amandmane su povukli narodni poslanik Aleksandra Jerkov na član 26, narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić na čl. 26, 27, 38, 40, 41, 46, 55, 51, 54. i 74. i narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković na član 26. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Dame i gospodo, evo jedan zakon koji nam ovde dolazi, to je jedan visoko specifičan zakon i kada sam govorio u načelu rekao sam da mi poslanici SRS nikada ne nastupamo kao slobodni strelci, da mi uvek konsultujemo mišljenje stručnjaka u pojedinim oblastima za koju dobijamo zakonske predloge. Upravo tako da vas obavestim, slučajno pripadam struci koje se tiče ovaj zakon, radim u tercijarnoj ustanovi i u pripremi primedbi sam na ovaj zakon konsultovao vrhunske stručnjake, istaknute profesore Medicinskog fakulteta, kada sam ove primedbe stavio. Mene je začudilo da ni jedan jedini amandman nije usvojen, jer to su amandmani struke, to nisu amandmani Paje Momčilova, Paja Momčilov ne želi da se pravi da je on bio pametan i na ovo se ukazivao. Da mi pređemo na sam član. Ovde se opisuje na šta se odnosi lečenje, pa se kaže, na postupak uzimanja, doniranja, obrade, očuvanja, distribucije, upotrebe, praćenja ozbiljnih neželjenih reakcija kod pacijenata. Šta je bila intervencija? Intervencija je bila samo da se uspostavi prirodan redosled. Ako vi uzmete jednu ćeliju, onda ako hoćete da je donirate, prvo morate da je obradite i očuvate. Mi smo samo jednostavno ukazali kako bi redosled trebalo da glasi. Šta je nama odgovoreno? Nama je odgovoreno da je to pravno tehnički problem i da se time ne menja smisao ovog zakona. Dve su naše opaske - ukazali smo, uzimanje, doniranje, obrada, očuvanje, distribucije, pa onda ide upotreba. Znači, ne ide upotreba pre distribucije. Moraš nešto da distribuiraš da bi upotrebio. Evo jedna situacija u životu. Ako bi uzeo logiku ovoga ko mi je odgovorio na ovaj način, mogao bih da kažem - uzmimo automobil, prosto. Mogli bi točkove da stavimo i na krov. To bi opet bio automobil, a da li bi baš bio automobil? Ili, uzmite VC, da stavimo VC šolju na plafon, da li je to onda VC? Upravo samo kažemo - poređajte one postupke kojima je izložena donirana ćelija u normalan prirodan redosled. Nama se kaže da to nije važno. Hajde, neka nije važno, ali kada se govori o nus-efektima, mi smo samo dodali da neželjene reakcije kod pacijenata, ovde uopšte ne postoje pacijenti, ovde postoje samo ćelije, kao da su ćelije bitne u ovom zakonu, kao da nisu pacijenti bitni. Kada radimo ove metode veštačkog oplođenja, možemo i ćelijama naneti zlo i da imamo neželjene efekte, ali možemo i pacijentima. Ko malo zna medicinu, njemu je to jasno. Intervenisali smo da i to bude obuhvaćeno. Međutim, nama se kaže, to je tehničko samo intervenisanje. Samo toliko.
Gospođa Vesna Pešić. Izvolite.
Govorila bih o ovom zakonu na principu vremena poslaničke grupe. Mi na ovaj zakon nismo podneli amandmane, ali bih ukazala na određene probleme. Prvo bih govorila o nekim organizacionim problemima. Čini mi se, što je već rečeno o prethodnim zakonima koji se odnose na oblasti zdravstva i javnog zdravlja, to su sve komplikovani zakoni i vrlo stručni, da se strašno mnogo daje velika uloga ministru. Ponovo se pojavljuje ministar u organizaciji ovog posla. On u svakom momentu daje dozvolu, ukida, obraća se, koje ustanove, odeljenja, pa to dva puta čini, koja odeljenja zdravstvene ustanove, pa koja zdravstvena ustanova. Jeste da tu figurira Uprava biomedicine, koja je kasnije detaljno obrazložena šta ona sve radi, ali tu se pominju onda i inspektori. Čini mi se da je ministar umesto ministarstvo, što su već kolege iz SRS skrenuli pažnju, dobija se utisak da je taj ministar nekakav svemoćni čovek koji tu odlučuje, ovde u ovom slučaju zaista o životu i smrti, tako da mi to smeta i to se odnosi pre svega na članove 14, 15, 16. i 17, svuda stoji. Jednostavno se daje preveliko ovlašćenje samom ministru umesto da se govori o instituciji, umesto da se govori o ministarstvu, umesto da se govori o stručnim ustanovama. Jednostavno, tu je alfa i omega isključivo taj svemoćni ministar. Takođe bih htela da ukažem da recimo član 35, kada se radi o organizaciji rada, kaže se da su te ustanove ili delovi ustanova koje se bave vantelesnom oplodnjom, da oni imaju koordinatora i da taj koordinator pravi timove. Ako pravi timove za postupak BMPO, postavljam pitanje zašto se u članu 35. pojavljuje mogućnost da neki zdravstveni radnik ima pravo da odbije u postupku BMPO zbog svojih etičkih odnosno prigovora savesti, kako se uopšte nalaze u tim timovima ukoliko imaju prigovor savesti. Ukoliko se ne slažu sa takvim postupcima, šta će oni uopšte u tim timovima. Postavljam pitanje zašto se zakon opterećuje time, verovatno stručnjaci, ginekolozi, lekari, oni koji se protive ne moraju biti u ovim timovima i oni jesu specijalno organizovani u zdravstvenoj ustanovi ili u deo zdravstvene ustanove koja se bavi ovim problemom. Ko je sada taj koji se tu nalazi i ima prigovor? To je toliko retka situacija i zaista ne vidim zašto se to uopšte zakonom pominje kada taj i tu ne treba da se nalazi ako ima prigovor savesti. To su neka organizaciona pitanja. Ima dosta takvih problema i mislim da onaj ko bude radio na redakciji ovog zakona može da to pogleda i da takve nepotrebne stvari izbaci iz ovog zakona. Nisam se javila zbog toga za reč, mislim da može i ministar Čiplić da se zainteresuje za ovu problematiku, zato što od člana 21. pa nadalje, u svim članovima, 24, 25, 26.naročito, o čemu ću posebno govoriti, i članu 27, pa i dalje, pominje se da pravo na biomedicinsko pomaganje pri oplodnji imaju samo supružnici odnosno muškarac i žena kao partneri. Mislim da je to veliko ograničenje i da ne odgovara modernim tendencijama, da li se to prenosi iz porodičnog prava, ali znamo da danas porodice nisu samo otac, majka i deca, nego da imamo porodice koje su samo majka i deca, samo očevi, samohrane majke, samohrani očevi, da ta puna porodici je možda čak i manjina u odnosu na različite oblike porodičnog života, tako da mi se čini da nema potrebe da se tako strogo postavlja, pa u članu 27. se kaže – zajednica života iz stava 1. ovog člana mora postojati u momentu unošenja polnih ćelija odnosno embriona u telo žene. Smatram da žena može samostalno da izloži ovakav zahtev i ne vidim ako postoje i mreže ustanova, ono što bi se dobijalo preko zdravstvenog osiguranja, ali postoje i klinike u privatnoj svojini i zašto bi žene bile sprečene da i bez partnera, i bez muža ima prava da dobije ovu oplodnju. Može neko želeti da ostvari ulogu materinstva a da nema partnera uopšte. Šta sada da radimo? Vi ste takvoj ženi uskratili mogućnost da ona dobije dete, da bude majka zato što ona nije u braku i zato što nema partnera. Znamo da i u životu mnoge žene rađaju decu bez partnera, bez oca, zato što žele da imaju decu čak i u prirodnim okolnostima, a ne vidim zašto bi ovde takva mogućnost bila isključena. Znam da je jedan amandman podnet da bi se ovako nešto ispravilo. Pogledala sam taj amandman, ali mislim da su koleginice u predlaganju tog amandmana bile veoma zastrašene i nisu išle dovoljno radikalno, pa predlažu da ovakva mogućnost, da žena dobije dozvolu bez partnera i bez supružnika na veštačku oplodnju samo u nekakvim izuzetnim situacijama i onda kada se dogovore dva ministra. Kakvi su to ministri da idem da se dogovaram sa dva ministra da tu nešto radimo. Mislim da se to pretvara, ako dozvolite da ovakav argument prihvatite, da se to pretvori u opšte pravo, a ne u nešto specifično gde će se neke žene u tajnosti dogovarati sa neka dva ministra o takvim stvarima. Potpuno je neprilično i takav je amandman prihvaćen, umesto da se prihvati moderno stanovište da žena ima prava na to. Volela bih, ako bi me koleginice podržale u tome, vidim da su i neke druge koleginice poslanice na tom stanovištu, da se takvo pravo dozvoli i da se ne ograničava. Da ne pominjem belu kugu, da ne pominjem koliko su su žene povređene jer nemaju decu, da ne moraju da čekaju partnere, muževe itd. Mislim da smo se razumele i da je to veoma važno. Drugo na šta sam želela takođe da skrenem pažnju, gde vidim jednu vrstu diskriminacije, to je u članu 26. gde se kaže – zabranjeno je u postupa BPO uključiti ženu koja po godinama života i opštem zdravstvenom stanju nije sposobna da rađa odnosno koja je u dobi koja nije primerena za rađanje. Postavljam pitanje koje su to godine, kada se to uspostavlja i da li tu može da se nađe drugo rešenje, umesto da se stavi jedan opšti stav da postoje neke godine kada se ženama isključuje mogućnost da one ostvare tu materinsku ulogu. Pored toga, ako nešto ovako postoji, to je vrlo neodređeno. Te ustanove sada mogu da kažu ženi koja ima 35 godina – izvini, ali ti si za mene matora, neću tebi da dajem tumogućnost da ti rađaš decu. Ne znam koje su to godine, da li je to 40, da li je 45, da li je to 35? Ovo je vrlo neprijatno da ovako nešto stoji u zakonu, da ne znamo koje su to žene i kojih godina, ali kada je reč o muškarcima ne postoji nikakvo ograničenje, mada mi znamo da niti očinstvo, niti materinstvo nisu samo biološki fenomeni, nego da su to i socijalni fenomeni. Izvinite, otac koji bi imao 50 godina i koji bi mogao, gledajući s biološke strane, da ostvari svojim spermatozoidima takvo jedno oplođenje, ali šta ako on umre, onda ćemo mi iz našeg budžeta izdržavati tu decu zato što nije mogao da obavi svoju socijalnu ulogu. Smatram da bi trebalo i muškarcima zabraniti da posle određenih godina, kada socijalno nije sigurno da mogu da zbrinu svoju decu, takođe, bude zabranjeno, kao što žene imaju biološku ograničenost, oni takođe imaju socijalnu ograničenost. Molim gospodina Čiplića da se umeša u ovu tematiku jer ovo spada u oblast ljudskih prava.
Reč ima gospođa Snežana Stojanović-Plavšić.
Takođe ću koristiti vreme poslaničke grupe pošto je ovo pitanje koje zahteva malo više vremena za raspravu. Slažem se s koleginicom Pešić i moram da kažem da sam u poziciji da branim jedan amandman koji sam podnela, a ne slažući se s njim. Zašto? Zato što sam pre toga podnela 10 amandmana koje sam povukla, kako ste i pročitali, i amandmani koje sam podnela praktično su govorili o jednom pravu da žena koja je bez partnera bude podvrgnuta ovom postupku. Kako sam predložila tim amandmanima, prosto u svim članovima gde se pominje, reč „supružnici“ bila je zamenjena rečju „lica koja učestvuju u postupku biomedicinski potpomognute oplodnje“. Zašto sam ove amandmane povukla? Zato što sam u pregovorima sa ministrom i Vladom shvatila da postoji prevelika bojazan da se ovako široko pravo da ženama i da ili neće biti prihvaćeni, ili da može da bude prihvaćen amandman koji bi na ovaj način ograničavao pravo žene da bez partnera učestvuje u ovom postupku, pa mi se učinilo, po logici da je politika umetnosti mogućeg, da moramo učiniti nešto što je u ovom trenutku moguće. Ministar se rukovodio, pre svega, mišljenjem da u ovom trenutku u Srbiji ne postoji većinska podrška ovakvoj mogućnosti i to je konačno pravo Vlade da prihvati ili odbije amandman, tako da mi se učinilo da je bolje da u ovom trenutku dobijemo nešto nego da nemamo ništa. Ministar, sad ne zastupam njega, gospodin Čiplić ga zastupa, nije želeo da ulazi u pitanje koje je oblast, rekla bih, upravo vaša, a to je pitanje nekih socioloških, pravnih, društvenih, psiholoških aspekata. Želeo je da se bavi samo medicinskim aspektima. Moram da kažem da imam brojne kontraargumente, polazeći od pravnih, koji se tiču pitanja ljudskih prava, prvo bih se pozvala na pravo na lečenje, koje ne može biti uskraćeno nikome po osnovi bračnog statusa. To je argument koji govori o tome da ženama ne može biti uskraćen nijedan postupak lečenja zato što imaju ili nemaju partnera. Dalje, polazeći od nekih pravnih osnova naravno da i naš Ustav garantuje svakom pojedincu pravo da odlučuje o tome hoće li ili neće imati dete, a Porodični zakon definiše da žena odlučuje o rađanju deteta. Imajući sve ovo u vidu, kao i brojne međunarodne konvencije, pre svega Opštu konvenciju o ljudskim pravima, ali i Evropsku povelju o ljudskim i manjinskim pravima, ali isto tako i Konvenciju o eliminaciji svih oblika diskriminacije protiv žena, jasno je da ovako predloženo zakonsko rešenje po mom mišljenju ograničava prava žena i vezuje ih za muškarce koji će umesto njih odlučivati. Prosto, da ne pominjem Zakon o diskriminaciji, koji i u svojim kaznenim odredbama predviđa kaznu za sve one koji u postupku lečenja uskrate pravo po bilo kom osnovu, odnosno diskriminišu po bilo kom osnovu. Reproduktivna prava su u istoriji bavljenja ljudskim pravima relativno nova prava, ali svakako obuhvataju osnovno osnovno ljudsko pravo na odlučivanje. Reproduktivna prava tiču se prava svakog pojedinca da slobodno odlučuje o tome da li će imati ili neće imati potomstvo. Kao takva spadaju u osnovna ljudska prava. Reproduktivna prava ne dozvoljavaju mešanje države ili bilo koga drugog u ličnu odluku svakog pojedinca da li će ili neće imati potomstvo. Na kraju krajeva, reproduktivna prava tiču se slobode svakog pojedinca da nema neželjenu decu, ali i slobode da ima željenu decu. U tom smislu, zaista bih rekla da prvobitno predloženo zakonsko rešenje, koje je potpuno eliminisalo mogućnost da žena bez partnera bude podvrgnuta ovom postupku, jeste bilo diskriminišuće, da ovo sadašnje rešenje, sa prihvatanjem našeg amandmana, amandmana koleginice Jerkov, mog i koleginice Čomić, otvara tu mogućnost, ali je ograničava u izvesnoj meri. U ovom slučaju koji ćemo imati u zakonu, žena koja bude želela da se podvrgne ovom postupku moraće da ima saglasnost dva ministra, ministra za pitanja porodice i ministra za pitanje zdravlja. To nije dobro rešenje, ali umesto toga moglo je da stoji ovako kako stoji u Predlogu zakona, samo žena koja ima bračnog ili vanbračnog partnera. Nama se učinilo da je bolje pružiti mogućnost, otvoriti vrata, nego zatvoriti ih potpuno. Mislim da sam bila jasna.
Gospodin Žarko Korać ima reč.
Kada sam govorio o ovom zakonu u načelu rekao sam da ovaj zakon nije bio dovoljno hrabar. Moram da kažem da ovaj zakon u sebi sadrži još jednu glupost. Ne znam da li znate, ova rasprava se trenutno vodi žestoko u Hrvatskoj. Slučajno oni isti zakon donose. Predsednik Hrvatske je rekao, koji mora da potpiše zakon koji je doneo njihov parlament, da će ga lično uputiti Ustavnom sudu. Kažu da vanbračna zajednica muškarca i žene mora da traje bar tri godine. U ovom zakonu nemate ni to. Ko odlučuje o tome koliko dugo su oni partneri? Tri dana, sedam dana, mesecdana, šest godina, 30 godina. Imate jedan potpuno neodređen uslov – šta znači partner? Dovodite ženu u ponižavajuću situaciju da ona treba da dovede muškarca i kaže – ovo je moj partner. Imate rupu u zakonu, jer svaka žena može da dođe s bilo kojim svojim prijateljem, sigurno da svaka žena ima bar jednog prijatelja, druga, i da kaže, ovo je moj partner, nas dvoje tražimo reprodukciju. Postavio bih ovo pitanje – ako žena koja je biološki sposobna da zatrudni i rodi dete može da rodi vanbračno dete i ne postoji zakon koji to zabranjuje, kako možete na ovom mestu da umanjujete to isto pravo da ona rodi dete koje hoće. Potpuno mi je nejasno ovo ograničenje. Mislim da je ponižavajuće za žene. Mislim da će žene naći ovu rupu, o kojoj vam govorim, u zakonu i dovešće bilo kog svog prijatelja, ali to je ponižavajuće. Rešenje da dva ministra odlučuju o tome da li će jedna žena da rodi je gotovo najneverovatnija stvar koju sam čuo. Bar da je jedan ministar. Zamislite, jedan je – za, a jedan je – protiv. Ministri vode međusobnu raspravu da li neka n.n. žena iz Čačka ili Kraljeva, ili iz Pančeva može da rodi dete. Znam šta ste hteli, hteli ste da popravite ovaj član. Ne sumnjam u vaš motiv, ne ismevam ga, ali je neverovatno da ministar, koji je verovatno sugerisao to rešenje, rekao – prihvatiću, ako budem ja onaj koji odlučujem o rađanju. Znate šta, to može Gospod Bog da odlučuje. Zamislite, ministar treba da odluči o tome da li će jedna žena imati prava na veštačku oplodnju. Ljudi, to je neverovatno. Nemojte to predlagati.
Gospođa Plavšić, izvolite.
Iskoristiću pravo na repliku, jer mislim da ste me pogrešno razumeli. Ne razumem zašto se obraćate meni. Nisam pisala zakon, a i vi ste u svojoj načelnoj raspravi o zakonu rekli da ćete glasati za taj zakon, kao što ću glasati i ja. Pokušala sam da zakon ispravim i pozivam vas da pogledate amandmane koje sam prvobitno predložila, koji nisu ni u čemu ograničavali pravo žene i potpuno se zalažem za to rešenje. Prosto, pokušala sam da objasnim zašto i na koji način je ovde pronađen izlaz iz situacije u kojoj su žene bile duboko diskriminisane. Potpuno se slažem s vama da je i ovo sada rešenje diskriminišuće, ako se može meriti stepen diskriminacije, ali da otvara vrata ženama da mogu u nekim situacijama imati pravo na ovaj postupak i bez partnera. U protivnom, uopšte ne bi imale pravo. Moja intervencija je bila samo tog tipa.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Gospođa Donka Banović.
Potrošiću minut od vremena grupe. Nekako mi se čini da poslanici koji sačinjavaju vladajuću koaliciju zaboravljaju da su oni ti koji odlučuju o tome koji će amandman da bude prihvaćen, a koji neće. Ukoliko su poslanici ili ove tri poslanice podnele amandman gde se ne sadrži ova odredba da će dva ministra da odlučuju o tome koja žena može da rodi, mislim da su one trebalo da ostanu pri tom stavu, a skupštinska većina bi izglasala taj amandman, a ne neki amandman koji je stvar nekakvog kompromisa, a i dalje je vladajuća većina svesna da i to rešenje nije dobro.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, posle ove uzavrele i interesantne diskusije ne bih sada iskazivao mišljenje SRS, ali naravno kada budemo došli do tog amandmana čućete i to mišljenje. Smešniji amandman nisam video i jedan amandman koji je neukiji u pogledu, ako hoćete, poznavanja ljudskih prava, skoro nisam video. Čućete to mišljenje i u velikoj meri se slažem sa prethodnim diskusijama, samo što tu ima još jedna nadgradnja. No, da se vratimo članu 3. Pazite šta član 3. radi? On definiše šta je lečenje neplodnosti i onda kaže, lečenje neplodnosti je postupak utvrđivanja uzroka, znači, dijagnoza neplodnosti ili smanjenja plodnosti i otklanjanje tih uzroka stručnim savetima. Tu se dosta malo može pomoći stručnim savetima, bar u ovoj oblasti. Verujte mi, čvrst sam svedok za to. Onda lekovima i drugim metodama biomedicinski potpomognute od oplodnje. Mi samo proširujemo i kažemo - i klimatsko-banjskim lečenjem. Zašto? Kada vi dajete dijagnozu lečenja onda morate dati kompletnu. To struka smatra. Klimatsko-banjsko lečenje je jedna priznata medicinska grana, a i te kako je pomoćna i efikasna grana lečenja. Mi smo sugerisali da se to ovde nađe. Šta nama odgovara mudri, sada već mogu slobodno da kažem mudri zakonopisac. Kaže ovako, dato značenje izraza lečenja neplodnosti su oni definisali. Znači, oni znaju sve, a pored toga kažu, lečenje neplodnosti u smislu predloga zakona ne reguliše klimatsko-banjsko lečenje, pa iz tog razloga klimatsko-banjsko lečenje ne može biti sastavni deo pojma lečenja neplodnosti. Pazite, oni, ćutolozi, oni sebi dozvoljavaju pravo da definišu šta je lečenje neplodnosti. Oni kažu, mi to u zakon nismo stavili i to više nije lečenje. Ako je to tačno, ali ne regulišu oni ni hirurško lečenje, ne regulišu ni savete, pa su stavili kao dijagnozu. Kakva je to logička zbrka u glavi ovih ljudi? Dali su deci, sramota. Deca su prevodila i pisala šta su stigla i umela. Oni pojma nemaju, garantujem ni većina ovih što sedi ovde, šta piše u ovim odredbama. Video sam to na Odboru i potpuno mi je bilo jasno. Čita čovek autistično jedan tekst, a neka dečica okolo pokušavaju malo da izvuku stvar. Ovo nema veze sa logikom. Pazite sledeće šta je intervencija, opet tu su pobrojane definicija šta znače, značenje reči, pa oni kažu ovako - šta je embrion? To je opet biser. To nećete naći nigde. To da date u osnovu školu deci, deca će da se krste i da se smeju. Kaže – in vitro embrion jeste embrion van tela ljudskog bića. Pobogu van tela ljudskog bića embrion. Mi intervenišemo i kažemo, da spasimo stvar, in vitro embrion jeste embrion dobijen metodama i tehnikama biomedicinski potpomognute oplodnje. Zamislite vi situaciju jednu prostu, pobačaj imate, pobaci žena i embrion se nađe u spoljašnjoj sredini. Da li je to in vitro embrion? Oni ne znaju ni šta znači termin in vitro. In vitro znači u veštačkim uslovima, a kada se nađe u prirodnoj sredini, to više nije veštačka sredina. Pobogu, to znači laboratorija. Ovakva neukost, a vi od nas tražite da mi na ovo ćutimo. Ne možemo ćutati, gospođo predsednice. Ovaj tama auditorijum, stvarno mi je žao njih, ovde je stvarno trebalo da dođe neko drugi da strpi kritiku ovoga. Recimo, kada vi napišete ovako, van ljudskog bića. Ljudsko biće je i čovek. Znači i ja mogu da budem, hajde da kažem, čovek koji je proizveo embrion. Mora se kazati žene, ako baš hoće tako da se kaže, pa to je bar jasno. Mi smo kazali, brišite tačku 14) i 15). Ako pogledate šta one objašnjavaju naširoko o himerizmu. Nigde se ne koristi sem u zabrani, da je zabranjeno koristiti oplodnju, recimo, ženske polne ćelije sa životinjskim i to je himerizam. Nigde se ne spominje. Zašto ga ovde stavljaju? Da pokazuju kako znaju i da zaglupljuju narod? Kada to pročitate malo će kome biti jasno šta je himerizam, niti će shvatiti, a niti mu je to potrebno da se ovaj zakon donese.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvinite, pre vas se javio gospodin Velimir Ilić, pa ćete vi onda. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, evo danas treba da raspravljamo o zakonima i o amandmanima koji su izuzetno značajni za Srbiju, od kojih Srbija toliko puno očekuje, o ovome setu zakona iz zdravstva i to po hitnom postupku. Za sve je hitno, samo za ministra nije hitno, jer on nema vremena. Ima druga posla. Možda je otputovao i na more i ne znam gde se već nalazi, nije bitno. Ne mogu da shvatim toliku neozbiljnost Vlade, da kroz ove setove zakona koje provlačite danima ne nađu za shodno ni pojedini ministri da dođu i da odsede malo u ovoj sali i da čuju rasprave, da se oglase da kažu i da priznaju da to ne valja i da to nije dobro. Videli smo zakon o informisanju, to je bruka za Srbiju. To je sramota. Mi se vraćamo deset koraka unazad da bi zaštitili neke ministre koji bukvalno su izgubili kompas. Sada ko bi mogao da štiti Tomicu Milosavljevića kada pet mandata je ministar zdravlja, a u zdravstvu je crno bez imalo belog. Pitajte zdravstvene radnike. Ta negativna selekcija ljudi, a zamislite koliko je negativna selekcija kada dovodite ljude koji ne znaju bukvalno šta treba raditi u jednoj zdravstvenoj ustanovi. Nedavno u bolnici kada sam slušao od uglednih profesora, kada su pričali najveću bruku koju sam čuo da može da se dogodi, da jedan od direktora da bi bio imenovan, da bi napredovao tražio je posle 15 godina da mu profesor popravi ocenu iz hirurgije. Dobio je šest i sada čovek hoće da ima 10, da mu ne kvari prosek, jer mu kolege kažu, dobro, ti si dobio šesticu, jedva si prošao. On sada posle 15 godina privede komisiju i to isprave. To je bruka koja ne može da se opiše. Takav čovek dolazi na čelo zdravstvene ustanove, prvi čovek posle ministra. Zamislite kako se bedno taj profesor osećao, koji je morao da dođe i da sedne tamo i da to ispravi, a i čitava administracija koja je to morala da sprovede. Prema tome, to je tačno. Čovek je napredovao, naravno napredovaće još. Meni je žao ovde, direktor medicinskog centra Moravičkog okruga nije prisutan u sali, a on je talenat neviđen, 17 godina je studirao medicinski fakultet i konačno posle 17 punih godina u 18. je uspeo da diplomira i ceo radni vek je proveo u hitnoj pomoći, samo su ga za to mogli upotrebiti. Sad on vodi jednu takvu ustanovu koja, nažalost, ima toliko problema i svi lekari koji nisu hteli da se učlane u određenu partiju morali su da napuste medicinski centar i da odu dalje. Otišli su dalje. Ostali su oni koji nemaju gde da odu. Prema tome, da ne ponavljam ono sve što se događa, da operacija krajnika je veliki rizik, evo ženi pre carski rez, doživeo sam slično sa mojom kćerkom koja se porodila i da ne bi ljudi ovde uspeli da ponove tu operaciju itd. Više me sramota da govorim. Proveo sam određeno vreme na lečenju, pa da vidite dijagnozu koju su mi dali kada su me otpustili, i ponovo kad sam vraćen i operisan, to je kao da sam bio u dve države, u dve potpuno različite ustanove. To nema nikakve veze. Jedan profesor napiše - pukla vena, a drugi napiše - stres, a treći kaže - hitna operacija u toku noći. Ne do bog da dođemo u vaše ruke više, jer to više se ne zna ko šta radi. Tomica Milosavljević nema snage da dođe ovde da sedne pred poslanike i da odsluša, bar da nas uvaži, otpoštuje bilo koliko, već jednostavno ode čovek, a zakon bez TV prenosa u načelu je išao u nekoj noćnoj raspravi, naravno koja je trajala, i samo sklanjamo ministre. Više ni ministar Dinkić ne sme da dođe da sedne tu kada je odbrana nekog zakona. Ne sme da dođu, pojedini beže od ovog parlamenta i to je neobjšanjivo, a žele da budu ministri. Evo, Tomica, sada spremaju neku reorganizaciju, on očekuje i šesti mandat da bude ministar. Videli ste i sami, najveća korupcija, najveći problemi u farmaceutskoj industriji. Svi oni koji su ušli u farmaceutsku industriju i koji ovde odlučuju, videli ste nabavka lekova sedam puta veće cene nego u Crnoj Gori gde idu tenderi. Ovde nema tendera, da ne ponavljam šta smo sve slušali i čuli, ali svi se skupljaju na jednom mestu, a to je u G17 plus. Šta to znači? To znači da su oni potpuno zagospodarili našim životima, našim zdravljem. Kakva je preventiva - nikakva? Čitali ste ovih dana, prvi smo po smrtnosti u Evropi. (Predsedavajuća: Vreme.) Obolelih, unesrećenih koliko hoćete. Umesto da smo došli danas ovde da to raspravimo...
Zahvaljujem. Nemate više vremena. Gospodin Paja Momčilov ima reč.
Gospođa Gordana Pop-Lazić je s pravom dala ovaj amandmana. Međutim, teško da će da dopre do neukih pisača ovog zakona i suštinu da shvate, pa da eventualno ovo i prihvate. Pazite, kratak je član na koji mi ulažemo amandman. Kaže ovako - načela jednakosti ostvaruje se obezbeđivanjem jednakih uslova, kako za muškarca, tako i za ženu za lečenje neplodnosti u postupcima biomedicinski potpomognute oplodnje, u skladu sa ovim zakonom. Stalno je - u skladu sa ovim zakonom. Zakon je zakon. Znači tako, ako zakonom to nije propisano, nema da se lečiš. Šta smo mi samo kazali? Mi smo samo kazali - načelo jednakosti ostvaruje se u obezbeđivanju jednakih uslova, kako za muškarce, tako i za žene za lečenje neplodnosti. Ne muškarca i ne ženu, znači, nije jednina, nego množina. Za tvrdo uho nekoga ko ne zna srpski jezik, to ne znači ništa. Odgovoreno nam je, kaže - ovim se ništa suštinski ne menja, a menja se i te kako. Šta to znači - da treba istaći jasno obezbeđivanje jednakih uslova za pripadnike muškog i ženskog pola, kao i za sve pripadnike oba pola? Kada ovo kažemo, kad vi kažete jednaki su uslovi za ženu i za muškarca, znači, imamo partnere, imamo muškarca i ženu i znači oni su ravnopravni. Ali, da li su sve žene ravnopravne, to nije rečeno. Znači, te metode moraju biti dostupne kad su žene u pitanju za sve žene, a kada su muškarci u pitanju, onda svi muškarci. Pitam se da li je to samo tehnička intervencija? Hajde da budemo malo skromniji, da to nije poboljšanje ovog člana i da ovo niko neće usvojiti. To je ono što smo mi imali da kažemo.
Na član 12. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Predrag Mijatović. Da li neko želi reč? Gospodin Predrag Mijatović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, to je načelo postupka BMPO, o čemu je malopre govorio gospodin Momčilov, a to je inače načelo o bezbednosti. To ću pročitati: Načelo bezbednosti se ostvaruje tako što se postupak BMPO obavlja u skladu sa dostignućima i razvojem medicinske nauke, uz poštovanje najviših profesionalnih standarda i kodeksa profesionalne etike, kao i medicinsko-etičkim principima zasnovanim na bezbednim postupcima BMPO. Na sam član kao takav nemam neku primedbu. Tražio sam da se doda novi stav kojim bi se kazalo: Načelo psihičke, etičke i pravne bezbednosti ostvaruje se tako što se po završenom postupku BMPO svi lični podaci o donoru brišu. Kasnije ima još članova na ovu temu, ali ovaj je krucijalni pošto je početak. Zašto tražim dodavanje ovog stava? Vlada ovim povodom kaže: Tako, dete začeto postupkom BMPO reproduktivnim ćelijama donora ima pravo da između medicinskih razloga traži od Uprave za biomedicinu podatke medicinskog značaja koji se odnose na donora polnih ćelija, zatim zakonski zastupnik, odnosno staratelj deteta uz odobrenje organa starateljstva može tražiti uvid u podatke od medicinskog značaja koji se odnose na donora polnih ćelija, pa zdravstveni radnik koji leči dete može iz medicinskih razloga tražiti uvid u medicinske podatke koje vode Uprava za biomedicinu itd. Znači, u čemu je osnova cele stvari? Jako veliki broj ljudi, pored zdravstvenih radnika, pored deteta, ima pravo da traži podatke o tome ko je bio donor. Hteo bih da ilustrujem šta ovo znači u budućnosti. Poštujući sve ove razloge, a mislim da ni jedan od tih razloga nije dovoljno jak u poređenju sa onim što se može dogoditi u budućnosti, a to je, za određen broj godina, po rađanju deteta iz programa BMPO, doći će u ordinaciju, doći će kod lekara momak ili devojka sa 18 ili 19-20 godina, sa određenim iks-ipsilon zdravstvenim problemima, za koje zdravstveni radnik eventualno može da smatra da se eventualno genetskim putem prenose. Tu sada nastaje šok. Jer da bi došlo do genetskog ispitivanja roditelja, detetu mora da bude saopšteno da otac ili majka nisu njegovi biološki roditelji. Znači, on je 19-20 godina živeo u ubeđenju, što je sasvim normalno, da su mu to otac i majka, a sada mu se na jedan, moram da priznam, vrlo surov način saopštava da čovek pored njega mu nije otaca ili majka koja ga je odgajila nije mu majka. Da li svi ovi razlozi mogu da budu važniji od jednog takvog psihičkog šoka za jedno mlado biće da sazna posle 20 godina da mu otac ili majka nisu stvarno otac ili majka. Mislim, ako se ispoštuje u potpunosti preimplantaciona procedura, ako se sve analize urade po protokolu, onako kako je potrebno, i pristupi se postupku BMPO, u tom slučaju mislim da bi sve podatke dalje trebalo brisati o donoru, da ne bi došlo do saznanja deteta da mu otac ili majka nisu otac ili majka. Jedna od primedaba je bila da bi moglo da dođe do nekog porodičnog ukrštanja. Takvo porodično ukrštanje može da se izbegne podzakonskim aktom, da se donacija polnih ćelija, muških ili ženskih, može dati samo jedanput. To bi mogao podzakonski akt da reguliše i u tom slučaju ne bismo imali mogućnost da može da dođe do porodičnog ukrštanja. Voleo bih da je tu ministar zdravlja tu, koji bi mogao da prihvati ovakav amandman, upravo da ne bi kasnije možda nosio na savesti neko dete, koje će posle ovakvog saznanja možda uraditi nešto što ne bi trebalo.
Na član 13. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ovaj amandman nije stručno-medicinski u najvećem delu i zato ga ne obrazlažu kolege lekari iz SRS. Odnosi se na organizaciju zdravstvenih ustanova koje obavljaju postupke biomedicinski potpomognutog oplođenja. Ovaj član 13. predviđa da ovo pravo imaju zdravstvene ustanove, odnosno delovi zdravstvene ustanove iz plana mreže zdravstvenih ustanova koji donosi Vlada Republike Srbije i zdravstvene ustanove osnovane u privatnoj svojini, u skladu sa zakonom. Mi smo predložili da se u ovom drugom stavu doda da to budu i delovi zdravstvene ustanove. Zašto - zato što je principijelni stav SRS da se zalažemo i za privatnu praksu, naravno, paralelno sa državnom? Nije baš jasno obrazloženje Vlade koja nam kaže - da se amandman ne prihvata, s obzirom na to da su zdravstvene ustanove u državnoj i privatnoj svojini izjednačene u mogućnosti obavljanja poslova BMPO, ukoliko ispunjavaju uslove propisane Predlogom zakona. Dalje kažete - naime, termin "delovi zdravstvenih ustanova" podrazumeva veće organizacione celine u sastavu kliničkog centra i kliničko-bolničkog centra, kao što su klinike i instituti, a ne organizacione jedinice zdravstvene ustanove, kao što su odeljenje ili odsek. Prema ovom vašem obrazloženju, recimo, Kliničko-bolnički centar Zemun ili Bežanijska kosa ne bi mogli da obavljaju ovaj posao, odnosno delovi ova dva kliničko-bolnička centra, a mi mislimo naprotiv - nema smetnje da to obavljaju. Sem toga, ustanove tercijernog nivoa u državnoj svojini, nažalost, još uvek nemaju uvedene sve vrhunske metode ove metode o kojoj danas govorimo i koja je predmet ovog zakona, pogotovu nemaju te metode na nivou koji je prisutan u razvijenom svetu, u renomiranim medicinskim ustanovama u Evropi. S druge strane, u Srbiji imamo afirmisane ustanove u privatnom vlasništvu koje ovaj posao mogu da obavljaju i koje su zaista po najsavremenijim metodama osposobljene za obavljanje ovog posla. Zato mislimo da bi bilo dobro da ovaj amandman bude prihvaćen i žao mi je, gospodine Čipliću, što vi, bez obzira što formalno-pravno ovde predstavljate Vladu, očigledno nemate ovlašćenja od gospodina Tomice Milosavljevića da prihvatite neki amandman…
Vaša poslanička grupa je potrošila vreme. Gospodin Paja Momčilov. Vi imate vreme kao predstavnik poslaničke grupe, možete u okviru tog vremena.
Vidite šta je problem, ovde je takav diskriminatorski stav u svim ovim zakonima prema privatnoj praksi da je to neverovatno. Šta je poznato? Poznato je da su najbolji rezultati koji se postižu ovim metodama u privatnim zdravstvenim ustanovama. Uzmete obrazloženje i vidite da u privatnim ustanovama 40% je uspešnosti, a u klinici, nažalost, gde radim i koja je vrh piramide 35% ili još niže. Prema tome, ovde ovakvo obrazloženje, kada se nama da ponovo se kaže – veće organizacione celine. Taj uopšte nema pojma čovek. Upravo se u malim organizacionim celinama i u državnim ustanovama obavlja ova delatnost, na odeljenjima, ne obavlja se na čitavoj klinici. U hirurškoj sali se ne obavlja. Na odeljenju konzervativne ginekologije ne, nego na odeljenju specijalno koje se zove – za vantelesnu oplodnju. To je toliko nepoznavanje i tako lupetanje da stvarno nema smisla. Samo toliko.
Na član 14. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Arogancija ministra Tomice Milosavljevića je toliko izražena, gospodine Čipliću, i verujte, doktor Paja Momčilov je jedan od najboljih stručnjaka iz oblasti ginekologije i akušerstva, i da je ministar zdravstva kao srpski radikal, on na sebe ne bi mogao da preuzme ovakvu vrstu odgovornosti kao što je uradio ministar ovim zakonom, i kod izdavanja dozvola, i kod procene psihofizičkog stanja žena, i kod limitiranja godina. Apsolutno je zakon diskriminatorski. Iz zemalja u okruženju, evo pomenuću slučaj od pre nekoliko dana, zaista bila sam izuzetno radosna kada sam čula da je u jednom malom mestu na primorju u Crnoj Gori, metodom veštačke oplodnje, gospođa u 48. godini rodila blizance. Njen suprug ima skoro 60 godina i to je zaista na ponos tog mesta. To je jedan primer kako zapravo stručnim radom, a obavljena je veštačka oplodnja na privatnoj klinici, može da se postigne učinak. Leskovac i profesor Miodrag Stojković, koji je inače profesor, to moram sa posebnom pažnjom da istaknem, kragujevačkog Medicinskog fakulteta, jedan od najboljih genetičara u celom svetu, toliko je toga uradio, ne samo za Leskovac, a naravno uz pomoć tadašnjeg predsednika Skupštine, a kasnije gradonačelnikadoktora Gorana Cvetanovića, a u kakav diskriminatorski položaj se, o tome govori ovaj moj član i amandman, dovode privatne ustanove zato što će ministar da odlučuje, govori primer Leskovca. Doktor Goran Cvetanović je do pre tri dana bio predsednik Komisije za borbu protiv steriliteta. Sklonjen je iz političkih razloga, ali on je video šta se tu radi. Zbog namere da se donese ovaj zakon i zbog preporuke Ministarstva zdravlja, direktno Tomice Milosavljevića, toliko su restriktivna prava, naročito kada je žena u pitanju, da je sada lista čekanja sa, kako mi on danas rekao, skoro 200 potencijalnih parova, odnosno žena koje žele da imaju ovim metodom svoje potomke, svedena na svega 26. O čemu mi onda govorimo? Kako mi hoćemo da se borimo protiv bele kuge i da pomognemo tim ljudima, pre svega ženama i budućim majkama? Zakon je izuzetno loš i mislim da će se naći pred Ustavnim sudom zbog ovih odredbi koje nikako ne mogu da budu prihvaćene i nisu u skladu sa Ustavom Srbije.
Gospođa Stojanović-Plavšić ima reč.
Javljam se po ovom amandmanu, jer je pomenut Leskovac, grad iz koga dolazim, kao i klinika koja sa uspehom radi veštačku oplodnju u Leskovcu. Želim samo da kažem da ne znam šta misli gospodin Goran Cvetanović, koji svakako nije stručnjak iz bilo koje oblasti medicine, pošto nikada nije radio u toj struci, ali želim da kažem da sam kao poslanik iz Leskovca kontaktirala stručnjake klinike, konkretno direktore Klinike za veštačku oplodnju iz Leskovca, i pitala ga šta misli o ovom zakonu i zatražila da mi daju primedbe na ovaj zakon. Oni su rekli da nemaju primedbi i da smatraju da je zakon dobar.
Gospođica Nataša Jovanović ima repliku.
Doktor Goran Cvetanović je naravno stručnjak u svojoj oblasti, jer je on lekar specijalista iz oblasti interne medicine i, gospođo Stojanović-Plavšić, ne morate svoj animozitet i lični i politički neuspeh da projektujete na doktora Cvetanovića, sada u ovoj situaciji kada govorimo o zaista nečemu što treba da bude humana rasprava i, pre svega, težnja svih nas da pomognemo majkama, bračnim parovima, supružnicima, partnerima, o čemu smo govorili u terminološkom smislu, dakle, ne možemo da se složimo sa predlagačem zakona, a šta je to i ko je taj neko ko bi mogao da bude. Prema tome, jasno je da je sam dolazak gospodina Stojkovića u Srbiju, i uz veliki angažman doktora Cvetanovića, ne nešto što sam htela tako pretenciozno da istaknem zato što je u pitanju srpski radikal, dr Cvetanović, nego zbog činjenice da napravim jasnu komparaciju, a doktor Momčilov je govorio kada je struka u pitanju kako na jednoj klinici privatnoj, koja je manjeg kapaciteta, u jednom gradu iz kojeg vi dolazite, mogu da se postignu takvi zaista zadivljujući uspesi i zbog togatreba ministar da prihvati, odnosno Vlada i vi u danu za glasanje amandman koji sam podnela. Zbog činjenice da je svima nama cilj da omogućimo da se deca rađaju i da žene, odnosno buduće majke budu potpomognute od strane države i ovim zakonskim predlozima, a ovaj to svakako nije i on nije dobar.
Reč ima doktor Zoran Mašić. Vaša poslanička grupa ima tri minuta i 40 sekundi.
Uvaženo predsedništvo, hteo sam samo da napravim jednu ispravku, jednu neistinu koja je ovde izneta da demantujem. Doktor Stojković nije završio Medicinski fakultet u Kragujevcu, doktor Stojković je završio Veterinarski fakultet u Beogradu i doktorirao je u Nemačkoj u Hanoveru. Bavio se pre svega veterinarskom reprodukcijom, ali i humanom, tako da doktor Stojković je veterinar po osnovnom obrazovanju, a ne lekar.
Profesor Stojković je profesor Medicinskog fakulteta u Kragujevcu, to je rečeno, niste dobro čuli. Gospođica Jovanović.
Dakle, gospođo predsedniče, morali bi ljudi da prate šta govorim, ako se javljaju da me eventualno isprave. Vi ste to dobro rekli, kao redovni profesor kragujevačkog Medicinskog fakulteta i nekada dekan, moram zaista sa ponosom da istaknem da kragujevački Medicinski fakultet, na čelu sa profesorom Nebojšom Arsenijevićem, koji je dekan našeg fakulteta, čini sve da unapredi saradnju u svim oblastima što se tiče medicinske nauke. Ne samo to da je profesor Stojković koji je, tačno, došao i završio je u inostranstvu fakultet, a sada profesor, i izabrao je da bude na Medicinskom fakultetu u Kragujevcu, već je kragujevački Medicinski fakultet, to vi vrlo dobro znate, prvi fakultet u Srbiji koji je u naučno-istraživačkoj oblasti potpisao i ugovor sa Vojno-medicinskom akademijom u Beogradu.
Na član 14. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik, dr Predrag Mijatović. Izvolite.
Član 14. se odnosi na izdavanje dozvole i opet je tu sveznajući i svemogući ministar, jer uslove, to je tačka 8), u pogledu prostora, opreme kadra, odnosno timova za BMPO, kao i druge uslove iz stava 1. i tačke 2) ovog člana propisuje ministar. Amandman koji sam podneo je da se posle reči propisuje doda komisija na čijem čelu je ministar. Uslove u pogledu prostora, opreme, kadra, odnosno timova zaBMPO, morali bi s obzirom na stručnu zahtevnost, iz samih ovih reči je jasno o čemu se radi, obavlja komisija koja u svom sastavu sadrži više različitih profila, kao što se specijalista ginekologije i akušerstva, biolog, genetičar, a s obzirom da je o uslovima, može i arhitekta za unutrašnje uređenje. Obrazloženju koje sam dobio, moram da priznam da je za moj pojam nesuvislo, jer kaže, između ostalog, u Zakonu o državnoj upravi "Službeni glasnik" taj i taj, kojim je, pored ostalog, utvrđeno ovlašćenje ministra da donosi propise i odlučuje o drugim pitanjima iz delokruga Ministarstva. Moj amandman nije u koliziji sa ovom odlukom "Službenog glasnika". Ministar jeste na čelu komisije, ali ne može ministar da odlučuje i o opremi, i o prostoru, i o kadru i o tome gde će biti slavine, lampe i ostale stvari, tako da gospodin Milosavljević stvarno preuzima toliko ingerencija da to prelazi normalno rezonovanje.
Na naslov iznad člana 15. i na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Gospodin Paja Momčilov, izvolite.
Kao i u prethodnom amandmanu gospođice Nataša Jovanović i gospodin Petar Jojić smatraju da nije potrebno obnavljati dozvole na pet godina, a opet mudro spisateljstvo koje nam šalje odgovore kaže ovako - dozvola je potrebna iz razloga što se ove metode intenzivno razvijaju i što je neophodno održavati nivo kvaliteta dobre kliničke prakse u ovoj oblasti. Takođe kaže - ponovo će se vršiti provera ispunjenosti uslova pri obnovi. Sve grane medicine se intenzivno razvijaju, nema nijedne da se intenzivno ne razvija i taj opšti stav uopšte ne stoji kao argumentacija. Drugo, čemu služe godišnji izveštaji koji su predviđeni ovim zakonom? Treće, šta će raditi inspektori? Trebalo je taj što je pisao zakone, tj. nije pisao zakone, nego je pisao odgovore u podeli društvenog rada u Ministarstvu, a nije pročitao sam zakon, da pročita nadležnosti inspekcije, gde piše da proverava ispunjenost uslova. Prema tome, kada imaš mnogo dozvola, onda imaš i mnogo mogućnosti da treba da se dozvole dobiju i da se nešto da. To je izvor korupcije.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite, gospodine Momčilov.
Ponavljam se, ovo već postaje dosadno. U svakoj ovlašćenoj zdravstvenoj ustanovi direktor određuje koordinatora za postupak ovih metoda i ovde se kaže - uz prethodnu saglasnost ministra. Pobogu, ministar da dozvoli u nekoj ustanovi, evo u Leskovcu, ko će biti koordinator? Valjda direktor, koji će i da donese odluku ko će biti, može to da uradi bez dozvole ministra. Na šta ovo liči? Ovo je strašna uzurpacija, ovo je bolest, ovo ko piše ovo piše bolestan um, narcisoidan, bolestan um.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.).
Radi se o tome da o postupcima biomedicinski potpomognute oplodnje iz stava 1. ovog člana, ministar na predlog ekspertske komisije propisuje standardne operativne procedure i vodiče dobre kliničke prakse. O tome smo dosta pričali. Ne mogu to da rade ovi iz uprave, to je svima jasno. Uprava, kako je po našem zakonodavnom sistemu zamišljena, neću sada mnogo da govorim, ona je pre svega stručni organ, kažu nama ovde, pa je onda organ uprave. Gde vi možete dobiti stručno mišljenje? Možete dobiti, ponavljam po stoti put, jedino od ljudi koji se time bave neposredno, ne može niko drugi da donosi standarde.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? Izvolite.
Vrlo prosto, malo je teško slediti ovaj brzi ritam koji namećete. Sada ću samo da vam pročitam član 24. da vidite. Kaže se u prvom stavu: Postupci BMPO se obavljaju sa ciljem rađanja deteta. Nije to valjda cilj, da se rodi kljasto i bogaljasto? I to ako mi ispravimo, pa kažemo ovako - obavljaju se sa ciljem rađanja zdravog deteta, bez narušavanja zdravlja roditelja, to ne važi, to ovi neće da usvoje. Vi ćete to glasati. Ne mogu ništa ljudski da vam kažem drugo nego - sram vas bilo. Eto, glasajte. Ako nećete da kažete da treba da dođemo do zdravog deteta i bez ugrožavanja zdravlja roditelja, onda ne znam šta da kažem. Šta se meni kaže? U članovima od 4. do 12. kaže - ne sadrže se jasno izneti ciljevi, ne dovodi do neprihvatljivog rizika po zdravlje za život i bezbednost majke, odnosno deteta. Znači, upućuju me na članove od 4. do 12. Ako vi čitate te članove od 4. do 12, videćete da nemaju veze sa ovim što pričam. Jedino član 4. kaže - ne dovodi do neprihvatljivog rizika po zdravlje. Šta je to prihvatljiv, a šta je neprihvatljiv rizik? To vas pitam. Prema tome, jasna, kratka i imperativna je odredba naša. Na kraju krajeva, mi smo tražili da se briše stav 3, koji nije cilj. Vidite šta kaže u samom stavu 3: U postupcima BMPO, po pravilu, upotrebljavaju se polne ćelije supružnika, odnosno vanbračnih partnera, osim ako ovim zakonom nije drukčije određeno. Cilj postupanja to nije. Je l' razlikujete vi šta je cilj, a šta je ono šta se koristi? Vi to ne razlikujete. Stavili ste babe i žabe zajedno. Samo toliko.
Gospodine Momčilov, razlozi vašeg nezadovoljstva ne leže u meni, a vi se sve vreme ljutite danas na mene, potražite ih na drugoj strani. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik dr Paja Momčilov, koji ima reč. Izvolite.
Sada smo došli do člana 25, malo ste me i zbunili. Nije upućeno vama, jasan sam i precizan, vama zameram što ćete vi ovakve gluposti da izglasate. Zašto? Silom neprincipijelne koalicije koja već postaje sramotna. Samo je to moja zamerka. Naravno, da vi ovo niste pisali, niti znate. Pazite, mi preciziramo mesto ovoga što je ovde napisano, a zove se upotreba polnih ćelija, i jasno definišemo kako ona izgleda u struci. U postupcima BMPO se koriste prvenstveno vlastite polne ćelije bračnog para ili partnera. Kada se ne mogu u cilju uspešne BMPO koristiti polne ćelije jednog od bračnih drugova ili partnera, ili se BMPO primenjuje u cilju sprečavanja prenošenja teškog naslednog oboljenja, mogu se koristiti donirane polne ćelije. Naravno, u zadnjem stavu dodajemo još samo jedan dodatak – da je sa savremenim dostignućima medicinske nauke i prakse potrebno postupati sa tim jajnim ćelijama. Nemamo vremena da obrazlažemo ovo detaljno, nemam stvarno mogućnosti da ovo detaljno obrazložim. Ovde je sve precizno i jasno rečeno. Ako naslov glasi ovako, mi onda lepo kažemo šta to podrazumeva. Ono što treba kazati, mi po poreklu polnih ćelija svrstavamo u tri grupe, imamo supružnike zainteresovane za dobijanje deteta BMPO metodom, pa onda imamo partnere, imamo donatore, to treba jasno kazati, to smo samo pokušali i to je takođe odbijeno.
Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov, Gordana Čomić i Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Gospođa Gordana Čomić, izvolite.
Koristim vreme poslaničke grupe ZES namenjeno raspravi u pojedinostima, bez obzira što se radi o amandmanu koji sam supotpisala sa narodnom poslanicom Aleksandrom Jerkov, Snežanom Stojanović-Plavšić, a koji je usvajanjem na Odboru za zdravlje i porodicu i odlukom Zakonodavnog odbora da je pravno moguć postao sastavni deo Predloga zakona. Tako da je u ovom trenutku taj najsporniji član Predloga zakona o lečenju neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutom oplođenja promenjen. Suština promena je u tom najspornijem članu bila da je praktično, i teorijski-praktično, zabranjivao pristup lečenju neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja ženama koje su same, same u definiciji tada ovog zakona, same u definiciji Porodičnog zakona i same u pogrešnom čitanju prava na pristup svim vrstama lečenja. Naši zajednički napori da se ovakav pristup u zakonu promeni počeli su na Odboru za evropske integracije i trošim vreme svoje poslaničke grupe sa željom da se zahvalim članovima Odbora za evropske integracije iz svih poslaničkih grupa koji su pokazali nesporan konsenzus oko toga da se ta odredba u zakonu mora menjati. Dakle, u diskusiji koja je bila kada je zakon u načelu bio debatovan na sednici Odbora za evropskeintegracije, vrlo je jasno bilo da svi poslanici smatraju da žena mora imati pravo pristupa lečenju neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja, i da je do svih nas da nađemo za ovaj trenutak najbolji mogući mehanizam da se to ženi omogući. Razlozi zbog kojih je predlagač u tom trenutku branio stav da ženi ne treba dopustiti pristup lečenju bio je sadržan u tome šta je definicija porodice u Porodičnom zakonu. I bilo je meni opet drago i doživeti i učestvovati u raspravi, u kojoj su učestvovali poslanici iz skoro svih poslaničkih grupa, koji su zamolili predstavnike Vlade da razdvoje šta je to porodica i prava koja proističu iz Porodičnog zakona kada se o porodici radi i šta je ljudsko pravo na pristup svim mogućim vrstama lečenja, u ovom slučaju posebno žensko ljudsko pravo da bude lečena od neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja. Primedbe koje su se čule u toku debate o tome kako da oblikujemo amandman, kako da nađemo rešenje koje će biti izvodljivo i primenljivo, stoje. Da li je moglo biti bolje rešenje? Verovatno. Već sam u raspravi o zakonu o vaspitanju i obrazovanju rekla da nije strašno što uvek može gore, strašno je što uvek može bolje, i to je ono što nas tera sve napred i to je ono što će verovatno dovesti do izmena ovog zakona o lečenju neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja u nekoj skoroj budućnosti. Poseban razlog zbog čega želim da još dva minuta govorim o amandmanu koji je usvojen, pa time promenjen član, jeste odredba da će se na saglasnost ministra nadležnog za poslove zdravlja i ministra nadležnog za porodične odnose, ako za to postoje naročito opravdani razlozi, izuzetno pravo za lečenje neplodnosti postupcima BMPO imati i punoletna i poslovno sposobna žena koja sama živi i ispunjava uslove iz stava 1. ovog člana. Predstavnicima predlagača i ovlašćenom predstavniku Vlade Republike Srbije želim, stenograma radi, da uputim poruku da će mesečno jedanput biti pitani da li su doneti kriterijumi, nepristrasni, automatski, o tome šta znači ovaj poslednji red u amandmanu koji sam potpisala. Svaka ideja da je naša spremnost za kompromise i ponovo očigledna volja, što mislim da je najbolja vest za Srbiju, koju 250 poslanika Narodne skupštine prepoznaje da postoji žensko pravo na samostalno lečenje neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja, neće moći biti drugačijim načinom uzvraćeno do redovnim mesečnim izveštajem, koji ću tražiti od ministarstva o tomeu kom ste stepenu završetaka oblikovanja, nazovite to izvršna vlast, kako god hoćete, malo me se to tiče, a kada je u pitanju primena ovog člana, odnosno amandmana kojim je ovaj član promenjen. Zašto to tražim da govorom na sednici Skupštine obeležim? Zato što mislim da je ovo jedan izuzetno važan zakon. Za razliku od mnogih, koji kad dođu zakoni iz obrazovanja, zakoni iz rešavanja problema osoba sa invaliditetom, za ovakav zakon o lečenju neplodnosti, koji kažu - ovo nije politički zakon, pa nam je lako da razgovaramo, mislim da je ovo najpolitičkiji zakon o kojem možemo razgovarati. Jer zajedničkim naporom svih članova ove skupštine uređujemo jednu oblast na potpuno nov način, koja nije bila uopšte uređena. Sporimo se oko toga, imamo suprotstavljene argumente, ali nema više politike osim politike koju zajedno ulažemo kroz svoje političke stranke i političke ideje, kroz svoja neposredna rešenja, od volje da se u jednom zakonskom projektu, jednoj regulaciji, nađe kako mi mislimo da će na najbolji način biti rešen problem nekoga o kome brinemo. Ne mogu da lažem da mogu da zamislim uopšte kako je to da želite da imate dete, a ne možete, to ne mogu ni da zamislim. Mogu samo da zamislim okvire u kojima vam se kao ženi ili kao muškarcu, koji dete želi, kreću emocije, a dete ne može da ima. Ali, nije pošteno da kažem da zaista mogu empatički da doživim. Nije to moj posao kao narodne poslanice. Naš posao zajednički je da stvorimo uslove za ogroman broj žena i muškaraca u Srbiji koji imaju problem sa uspešnim oplođenjem za dobijanje potomstva, da im regulacijom stvorimo uslove, da do tog potomstva dođe. O tome je ovaj zakon, o lečenju neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja, kada je neplodnost već ustanovljena i kada postoje vrlo male šanse da bilo koji drugi mehanizam, osim ovog, dovede do rezultata da žena ili muškarac, žena i muškarac zajedno, dobiju zdravo potomstvo. Koliko će biti važno pratiti kako se primenjuje ovaj zakon? Biće, po izveštajima, koje ću tražiti, kao narodna poslanica, ne samo od Ministarstva zdravlja, kako primenjuje ovaj zakon i na koji način, kojim pravilnicima, kojom procedurom će donositi odluku o ženama koje su izuzetno iz stavaovog člana zakona, odnosno iz amandmana koji smo zajedno potpisali, nego i iz od Zaštitnika građana, da vidimo izveštaje kako se prate ljudska prava i žena koje su predmet našeg amandmana, i parova koji su po definiciji Porodičnog zakona porodica, bez obzira da li su bračna, vanbračna, privremena ili kako ih već definiše Porodični zakon, dakle Zaštitnika građana i Ministarstva za ljudska i manjinska prava. Primena ovog zakona je veliki ispit za izvršnu vlast u Republici Srbiji; iz dva razloga - prvo, što potpuno na nov način uređuje jednu novu oblast, a drugo, što Vlada Republike Srbije nema pred sobom 128 ili 130 poslanika koji je podržavaju u onome što čini dnevno ili u donošenju predloga zakona, nego ima pred sobom 250 poslanika koji smatraju da i žena koja je sama ima pravo na pristup lečenju i da joj to zakonodavac mora omogućiti. To je odlična vest za Srbiju. Spremna sam da saslušam sve kritike koje se odnose na nedovoljnu radikalnu snagu amandmana koji je usvojen, ali ono što je i meni dobra vest je da je konačno usvajanje zakona, izmena zakona i regulacija važnih oblasti postala u ovoj zemlji sistemska. Narodni poslanici imaju biti uvažavani, bez obzira da li pripadaju opoziciji ili vladajućoj većini, i rešenja koja se izmenama amandmanskim unose u zakon biće praćena, kontrolisana zajedničkim radom i opozicije i vladajuće većine. Još jednom zahvaljujući Ministarstvu na četiri ova ili skoro svim zakonima koji su u oblasti zdravstva na dnevnom redu Skupštine, nadam se da ćemo na izmenama i dopunama nekog zakona ili prizahtevu izveštaja o tome kako se primenjuje ovaj zakon, videti i ministra Tomicu Milosavljevića i da će on moći da nam da sve moguće odgovore na ono što su naša pitanja o tome kako se primenjuje zakon.
Reč ima prof. Žarko Korać.
Ovde postoje dva problema i ima jedna narodna izreka - terali ste lisicu, isterali vuka. Ovde se pokazuju dve stvari. Prvo da je vrlo tendenciozno ovaj ceo problem smešten, obratite pažnju u koji kontekst. Ovo je zakon o lečenju neplodnosti, a mi raspravljamo o nečemu sasvim drugom, o pravu žene na veštačku oplodnju. Znači, sasvim svesno zakonodavac je pokušao da izigra pravu temu. Pod dva, ako baš sad hoćete pažljivo da počnem da čitam član 26, ovde ima formulacija koje su direktno opasne. Pravo na lečenje neplodnosti postupcima BMPO imaju punoletna i poslovno sposobna žena i muškarac koji vode zajednički život u skladu sa zakonom kojim se uređuju porodični odnosi, supružnici, odnosno vanbračni partneri i koji su, s obzirom na godine života i opšte zdravstveno stanje, sposobni da vrše roditeljsku dužnost i koji su u takvom psihosocijalnom stanju. Pošto je to ipak malo bliže mojoj struci, psihički uslovi mogu biti, šta su ovi socijalni? To znači da treba da imaju dobar socijalni status da bi vi njima lečili neplodnost. To je jedna besmislica opasna. Znači, nikakav socijalni status ne određuje da li nekom može da se leči neplodnost, može da bude i nezaposlen i da ima nizak socijalni status. Vi uvodite sad jednu diskriminaciju potpuno nejasnu. Socijalni status u praksi znači i ekonomski status, iako bi bio vrlo maliciozan što nisam, rekao bihda ovde uvodite sada da siromašni ljudi ovo ne mogu. Ovde imate član 27. U ovom zakonu se govori neprekidno o tome da su potrebni uslovi da neko može bude lečen od neplodnosti, odnosno da dođe do oplodnje na ovakav način. Jedini uslov može biti medicinski, podrazumevajući i psihičko stanje. Sve ostalo što opterećuje ovaj zakon proizvodi ovu diskusiju, nikakav ekonomski, nikakav drugi. Vi te uslove ne možete postaviti za ljude u braku. Ako ljudi žele decu, imate predsednicu Skupštine koja je neuropsihijatar, nije jedini u sali, kada dvoje ljudi koji se leče u bonici za mentalne bolesti žele da ostanu u drugom stanju, njima se sugeriše da nemaju decu, je l' tako? Ne možete im zabraniti. Koji to zakon, koji državni organ može? Kaže se - postoje šanse povećane da vaše dete ima neku bolest i onda je sugestija psihijatra da nemaju decu. Vi ovde želite da kontrolišete proces na koji država nema pravo. Ovo je primer etatizma, koji je prodro na mala vrata. Da ne govorim o aroganciji. Sada se obraćam koleginici Plavšić. Rekao sam da ću glasati da bi ova oblast bila uređena. Ovo je pionirski zakon, ali znate šta, zamislio sam se da li da glasam, pošto je Ministarstvo odbilo amandmane na ovu temu. Da je ministar prihvatio samo dva amandmana koje, gle čuda, vaša poslanička grupa predlaže, i to u dogovoru s njim, to se još nije desilo. To pokazuje jednu želju da se ne ignoriše parlament, izvinite, mi predstavljamo javnost i građane Srbije. Izgleda da nekog uopšte ne interesuje šta imamo da kažemo o svemu ovome. Ovo je sve nepotrebno. Dovoljno je bilo reći da su medicinski razlozi, uslovi, kako hoćete, oni koji određuju da li toj ženi, odnosno bračnim partnerima, odnosno vanbračnim partnerima ili samoj ženi da se da ta pogodnost, sve ovo ostalo opterećuje ovaj zakon i proizvodi ovu diskusiju. Zašto tražite sve te uslove kada oni ne postoje kod drugih bračnih partnera koji na normalan način dobijaju decu. Potpuno mi je nejasno koji su motivi da se ovoliko ovde raspreda jedna priča o tome ko može. Pogledajte situaciju u Hrvatskoj. Tamo će Ustavni sud odlučivati o tome, jer su oni nešto pametnije etatistički rekli, da vanbračni odnos važi samo ako traje tri godine, jer su oni rekli kakav je to uslov. Vi ovde nemate čak ni to. Ko proverava da li žive vanbračno. Kada dođu muškarac i žena i kaže žena da bi da se veštački oplodi, vi kažete odlično, vi ste partneri. Otkud znate da su partneri? Da li su doneli potvrdu, dva svedoka, kao nekada za abortus? Ne znam da li znate, treba da bude i svedok tamo, da podržava to ako je devojka maloletna? Drugim rečima, ovo je besmisleno. Ovo pokazuje, u načelnoj raspravi, znam šta sam rekao, rekao sam da nije bilo hrabrosti. Kada kažete za ovaj trenutak, koji je to trenutak? Ovo je 2009. godina, ovo je jedna moderna država, vi ste emancipovane žene, mi smo emancipovani muškarci. Koji to trenutak treba da čekam da se ženi da ono pravo koje ima prirodno, tj. da može da rodi, a ovaj put joj neko pomaže da rodi. Ona može da rodi kroz celu istoriju i tako što nije imala stalnog bračnog partnera. Kako se to pravo može oduzeti ženi? To su se nekada žene koje rode vanbračno decu prikivale na stub srama i tu decu zvala kopilad. To je završeno. Taj istorijski period je završen. Meni je malo apsurdno da branim prava žena, a da je ovde ovoliko poslanica koje sede, ne ustaju i ne brane to pravo. Izvinite, ovo nije u redu čime je opterećen ovaj zakon, izvinite, sem Vesna Pešić i neki drugi.
Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić.
Nastavljam da koristim vreme svoje poslaničke grupe namenjeno za raspravu u pojedinostima. Zahvaljujem. Očigledno je da debata o pravu žene na pristup lečenju neplodnosti postupcima BMPO pokreće i druge teme i slažem se da čitav spisak tih drugih tema treba da bude predmet naših debata po pojedinim zakonima. Želim da bude potpuno jasno o čemu pričamo. Kada imamo zdrav par, koji je zdrav u najboljem smislu te reči, i želi potomstvo i dobija potomstvo, ne plete se država, osim u obavezama koje ima prema novorođenom detetu, prema majci u trudnoći i u postporođajnom periodu. Dakle, država ne može da se petlja u to da li ste spremni ili sposobni da imate dete, ako ste punoletni i ako ste po zakonu u volji da imate dete. Međutim, nažalost kada to nije slučaj, onda morate da imate regulaciju. Kakvu regulaciju? To ide od spektra, svako može da ima slobodan pristup lečenju neplodnosti postupcima BMPO, kroz različite složenije procedure, do najkomplikovanijih mogućih, koje će u suštini onemogućiti pravo. I vi i ja se slažemo da smo skloni najjednostavnijim mogućim procedurama. Sa željom da zaista shvatite ovo kao šalu, predložiću da bi bilo dobro da se mnogo očeva i majki negde testira pre nego što dobiju decu, koliko god to zvučalo strašno, i zaista je šala i zaista je daleko od toga da ima ikakvog smisla regulisati takvu stvar. Svi mi podrazumevamo da umemo da imamo decu i da umemo da ih odgajamo. Država se u to ne petlja. Što bi rekao Duško Radović - kad država počne da ti se petlja u brak, onda maneš brak, kao što je i rekao - kad nađete nekog ko ume da voli, taj bi trebalo da radi samo to i ništa više. Ova oblast prosto izmiče iz onoga što mi pretpostavljamo da su naša podeljena znanja i obaveze prema podizanju potomstva. Mi ne polazimo od toga da ćemo biti loši roditelji, mi ne polazimo od toga da nećemo dobiti zdravu decu. Naprotiv, mi polazimo od toga da će naša bračna, vanbračna, kakva god zajednica, povremena, stalna, biti uspešna, puna sreće, harmonije i ljubavi, da ćemo imati potomstvo, koje ćemo uspeti da osposobimo za život, i to se uređuje zakonom minimalno i to onda kad prestane da funkcioniše. Pitanja koja su se ovde javljala - šta je vanbračna zajednica, šta znači biti partner ili ne, sve je regulisano Porodičnim zakonom. Hajmo da menjamo Porodični zakon, ako smatramo da te odredbe nisu dobre. Bilo je velike rasprave i o Porodičnom zakonu onda kada smo ga donosili. Podržavala sam amandman koleginice Anite Beretić, koji je glasio i sada glasi tako član 5. Porodičnog zakona - žena slobodno odlučuje o rađanju. Bilo je burnih rasprava o raznim odredbama Porodičnog zakona, jer posle Ustava, Porodični zakon je jedini zakon koji se odnosi na sve članove društva. Ovaj zakon o lečenju neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja odnosi se na jedan ranjiv deo našeg društva. Odnosi se na žene i muškarce koji nemaju drugog načina da legalno dođu do potomstva, da legitimno i legalno dođu do potomstva, osim da mi, zakonodavac, tu oblast uredimo na najbolji mogući način. Da li smo je uredili na najbolji mogući način? Ne želim da se ponavljam, ali da kažem čvrsto obećanje predstavnicima Ministarstva, biće propitivani mesečno jedared da se vidi kako se primenjuje ovaj zakon. Zato što je to dobro po Ministarstvo zdravlja, dobro je po Skupštinu da bude informisana o tome šta se dešava, a najbolje je po one koji su zainteresovani za odredbe ovog zakona, zbog toga što tek treba informisati sve zainteresovane kome Predlog zakona o lečenju neplodnosti postupcima biomedicinski potpomognutog oplođenja, jednom kad bude usvojen, može pomoći. Država se „petlja“ i u usvajanje, i u hraniteljstvo, i u brigu o nezbrinutoj deci, i u brigu o onima koji nemaju koga da o njima brine, bez obzira u kom su uzrastu. Država se petlja u te socijalne odnose. Da li se petlja na najbolji mogući način? Ne mogu to da znam dok ne bude ovakvih rasprava mnogo više u Narodnoj skupštini. Zbog toga je kontrola primene ovog zakona neverovatno važna. Ponavljam na kraju, neverovatno je dobra vest, ali za mene lično, vest koja se graniči sa ivicom ponosa na skup ljudi koji ima mandate u Narodnoj skupštini, da minemamo spora oko osnovnih ljudskih, ženskih prava. Deklarativno-deklarativno, kroz odredbe, možemo da se sporimo. Za razliku od drugih parlamenata koji teškom mukom donose ovakve zakone i na primedbe da u susednoj zemlji Ustavni sud odlučuje, hvala. Ne, hvala. Mi želimo da o ovakvom zakonu odlučuje Narodna skupština Republike Srbije i to tako da bude u skladu sa Ustavom. To smatramo mnogo boljim nego da Ustavni sud procenjuje da li smo nešto uradili kako treba ili nismo uradili kako treba. Zahvaljujući, naravno, svima nama koji sedimo u ovoj skupštini, uopšte nijednog trenutka ne govorim samo o poslanicima vladajuće većine ili stranaka vladajuće većine.
Narodni poslanik dr Paja Momčilov ima reč.
Dame i gospodo, sedim dok odgovaram na ove zakonske norme koje su nam predložene, međutim sad sam ustao. Ustao sam upravo iz pijeteta prema srpskoj ženi, prema mojoj pokojnoj majci i na kraju krajeva prema svim majkama sveta, jer čitav svoj život sam posvetio rađanju. Ovo je jedan amandman koji duboko vređa sve žene Srbije i mislim da apsolutno nije smeo da bude prihvaćen u ovakvoj formi. Pazite, mnogo je krupnih reči rečeno, praznih, koje ništa ne znače. Prvo, ovo je neprimenljivo, jer zakon govori o lečenju neplodnosti biomedicinski potpomognutom oplodnjom. Kako ćete kod žene koja nema partnera doći do dijagnoze da bi je mogli lečiti. Član 27, ako ga pročitate, i članovi 3. i 41, ako se pažljivo pročitaju, govore da je nemoguće ovo primeniti. Govorite o pravima žene, ljudskim pravima. Sram vas bilo, ako je ljudsko pravo u pitanju, onda su ona univerzalna, onda nemaju ministri šta da traže ovde i da se dogovaraju. Pitao sam moju ćerku, punoletna je, na šta ti ovo liči, kaže – na šlihtanje ministru. To je šlihtanje ministru da dva čoveka ovlašćujete da se oni, pazite šta rade, sporazumevaju i usaglašavaju, ulaze u najveću intimu žene i odlučuju. Govorite o ljudskim pravima, a gde vam je muškarac? Zašto ste napisali samo žena? U Srbiji ako imate sterilitet i neplodnost pola je na strani žena, pola je uzrok muškarac, što onda ovu mogućnost ne dozvolite onda i muškarcu u izvornoj verziji koju niste imali hrabrosti da ovde iznesete. Budite hrabre i kažite – smatramo da treba pomoći ženi koja sama živi da dođe do potomstva i da napravi porodicu svoju, ali onda ne može izuzetno, onda ne može naročito opravdani razlozi. Ovo je jeziva diskriminacija. Imali smo prekide trudnoća i onda smo imali komisije za prekid trudnoća i to smo ukinuli. Mira Marković je vratila zakon tadašnjem parlamentu upravo zbog komisija, zbog kršenja ljudskih prava. A šta vi radite? Vi ste orvelijanski svet. Niste Evropa. Vi ste mrak.
Narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić.
Neću odgovarati na ove kvalifikacije, osim što možda treba da vas podsetim na koji način ste diskutovali na Odboru za zdravlje i porodicu. Koliko sam čula, tamo je bilo podsmeha na pružanje mogućnosti ženama bez partnera da imaju pravo na veštačku oplodnju, jer se insinuiralo o tome kako će to omogućiti i gej partnerima da imaju decu. Da li je to vaš stav ili je stav ovo što iznosite danas, potpuna sloboda da čovek samostalno i slobodno odlučuje o deci? Potpuno sam saglasna sa onim o čemu su govorile neke kolege, da država apsolutno ne treba da se meša i mislim da sam to već rekla i u svom prvom izlaganju. Kao što mislim da Srbija može da donese mnogo bolje zakone nego što donosi u ovom trenutku, ali nažalost ne može da donese savršene, iskreno mislim da niko ne treba da se meša ni u to da žena koja živi sama može da usvoji, recimo, dete. Glasala sam za Porodični zakon koji to nažalost nije omogućio i glasala sam za mnoge zakone u ovoj skupštini za koje sam znala da nisu savršeni, ali koji su pružali jedno pravo više, uređivali jednu oblast više, omogućavali da Srbija malo krene dalje. Naravno da svi mi imamo neki ideal kada donosimo odluke i naravno da su moji ideali daleko iznad onoga što u ovom trenutku radimo. Nažalost, postoje i drugi ljudi koji odlučuju. Ne donosimo potpuno sami zakone i svesni smo da ne možemo u ovom trenutku imati ideal. Prosto, to je bila ideja kada se odlučivalo i o ovom zakonu. Ono što želim, to je da apsolutno smatram uvredljivim to što neke kolege govore o tome da je ministar nama rekao šta da napišemo. Umesto što govorite na taj način, mnogo bih više volela da je više poslaničkih grupa ili poslanika podnelo amandmane na ove članove zakona. Na ovaj član zakona amandman smo podnele, prvobitno, samo koleginica Jerkov i ja. Pa dobro, gde su svi ostali branitelji ženskih prava bili kada je bilo vreme da se zakon menja i da se amandmani podnose? Sada smo mi najodgovornije zbog toga što smo ipak uspele da sa koleginicom Čomić napravimo jedan korak dalje. Da, Odbor za evropske integracije je razgovarao o ovome. Odbor za zdravlje kao matični odbor je razgovarao o ovome, pa zašto Odbor nije podneo amandman tako da pruži pravo, uz duboko poštovanje svim ženama Srbije? Molim vas, negodržimo predavanja onda kada su plenarne sednice i onda kada su prenosi. Nije zanimljivo razgovarati na odborima, jer tamo nema prenosa. Dakle, smatram uvredljivim bilo kakvu insinuaciju vezanu za to da je amandman usvojen zato što ga je podneo neko iz G 17 plus ili neko iz evropske Srbije. Prosto, činjenice su takve da su jedino amandmane na ovaj član zakona podnele poslanice iz G 17 plus i poslanice iz evropske Srbije. Nije ministar mogao da usvoji neki amandman koji nije podnesen. Zaista bih volela da ubuduće imamo punu saglasnost oko ovakvih pitanja, ali pre nego što istekne vreme za podnošenje amandmana, onda ćemo možda nešto više i uraditi. Dugujem odgovor koleginici iz DSS-a, koja me je maločas prozvala, da skupštinska većina odlučuje o usvajanju amandmana. Tačno, ali bili smo zajedno u dve skupštinske većine u prethodnim sazivima i volela bih da mi se da jedan primer - kada je skupštinska većina izglasala amandman koji nije prihvatila Vlada.
Gospodin Paja Momčilov ima reč.
Prvo, nije to u redu da neko ko nije prisutan tokom čitave rasprave na Odboru prepričava šta je bilo na tom Odboru. Sva je sreća što mi sve snimamo i znaju se tačno stavovi. Zašto da ne bude i iz gej, odnosno lezbijskog tog okruženja nekog na ovaj način da dobije potomstvo. To sam rekao da je krajnja konsekvenca . Zašto bežati od toga, pa to reći. Zašto se kriti na ovaj način? Kažete, nije Odbor raspravljao, pa nije imao vremena, danonoćno radimo, pet zakona, osam sati, ni vi niste branili na Odboru to. Gde ste bili da branite to, ni gospođa Čomić nije bila da to brani, ovu što ste podmetnuli, jadnu Jerkov, nju i ne treba ovde mešati, nego ste kukavičije jaje podmestili ovako i pobegli. Što vi niste branili na Odboru, gospođo Plavšić, ovo, pa što niste došli dasuočite sa nama mišljenja. Tvrdim vam da ako imate hrabrosti građanske i toliki zastupnik građanskih prava, onda nemojte ovakve uzanse da vezujete u sve ovo. Zašto smo bili uzdržani? Zato što ovaj zakon ne može sa ovim članovima, bez redakcije drugih članova koji su jasni i eksplicitni, da se govori o lečenju, gde sva druga metoda ne može da da rezultat, da bude primenjeno. To je odmah jasno bilo i to smo rekli. Ima treća stvar, morate menjati zakon o porodici, na koji se ovde pozivate. Prema tome, to što pričate, pomalo je to nalik na vašu stranku i to je jeftina demagogija. Nije samo demagogija, nego ima tu i jedna nit koja se provlači, nit nečasnosti. Kako? Videćete u sledećem amandmanu koji je prihvaćen kako radi G17 preduzeće i čime se sve služi, to ću kod obrazlaganja amandmana kazati. Samo toliko da vam kažem. Niste zastupnik ženskog interesa, osramotili ste žene, uvredili ste ih dodvoravajući se ministrima i vašem ministru, koji treba da se dogovaraju i dopuštaju izuzetne situacije. Kako će oceniti? Kažite vi, vi ustanite i kažite koja je to izuzetna situacija ili kažite ovo šta je naročito opravdano. To nisam čuo. Nemam ništa protiv i ako neko pripada čak i tom lezbijskom udruženju da dođe do tog svog prava, ako se promene okolnosti, ako se izmene zakoni, ako ova skupština reši da tako nešto bude moguće. Sada ova skupština svojom zakonskom regulativnom to ne dozvoljava i vi to dobro znate. Šta vi radite? Vi se dodvoravate na jeftin način toj populaciji, ne na istinski. Vi se ne borite za njihove istinske interese, nego na mala vrata, evo mi smo kazali, ali uz takve ograde da ste uvredili dignitet i dostojanstvo tih osoba maksimalno. To je orvelijanstvo što ste stavili u ovu odredbu i treba to da povučete. Da vi imate dostojanstva, vi bi to sigurno povukli.
Zaista zahvaljujem. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite, gospodine Mijatoviću.
Dame i gospodo, ovo je amandman na član 26…
Gospodine Mijatoviću, izvinjavam se, povredu Poslovnika je reklamirala gospođa Plavšić, tako da njoj moram prvo dati reč, pa ćete vi onda.
Predsednice, zaista smatram da je ovo povreda Poslovnika, jer vi zahvaljujete kolegi koji meni kaže da nemam dostojanstva.
Zahvaljujem. Nakon svake diskusije se zahvaljujem, a ovde sam imala razlog koji nema nikakve veze s vama, ima veze sa stavom gospodina Momčilova u vezi sa slobodama. Dakle, zaista mislim da je to jedan veliki korak koji je izgovoren ovde, ali prosto nemam prava ovo da govorim, trebalo bi da se javim za reč pa da govorim. Gospođa Plavšić ima reč.
Da, ali kolega se na uvredljiv način obraćao meni i smatram da vi u takvoj situaciji treba da reagujte.
Gospodine Momčilov, vi zaista imate jedan ton koji nije u redu, imate ton koji nije u redu, bila sam sadržajem jednog dela vašeg kazivanja okupirana, mislim da koleginicama u parlamentu treba da se obraćate sa uvažavanjem i molim da to činite. Gospodin Momčilov.
Samo dve rečenice, moj ton, znate, nije toliko važan, važna je sadržina onoga što kažem. A vidite, ne mogu da ostanem miran kad mi neko zamera nešto što sam rekao, nije ni bio prisutan, što nisam nešto branio, a on prvi, koji je inicijator, nije ni došao to da brani i ne mogu da ne iskažem ono što sam iskazao. Nisam vređao, nego sam navodio činjenice, jednu po jednu, ali je zato povišen ton, mogu da ga isključim, ali onda nećete čuti šta govorim, neće biti ni mojih misli tada.
Zahvaljujem. Za slučaj da neko ocenjuje da ima povrede Poslovnika, ostalo je da u danu za glasanje se o tome izjasnimo da li sam povredila Poslovnik. Gospodine Mijatoviću, imate reč.
Ovo je nastavak člana 26. stav 3, koji kaže da je zabranjeno postupkom BMPO uključiti ženu koja po godinama života i opšteg zdravstvenog stanja nije sposobna da rađa, odnosno koja je u starosnoj dobi koja nije primerena za rađanje. Pitam se kako je moguće da zakonodavac ovako nedorečeno i potpuno besmisleno stavi ovakav jedan stav. Šta to znači? Ko će odlučiti o tome da li je žena sposobna ili da li su godine primerene? Ko određuje o tome koje su godine primerene? Morao je zakonodavac ipak da poštuje i konsultuje i struku, da bi uneo jedan ovakav stav. Na to sam uložio amandman, mada je pre toga bio amandman dr Momčilova koji je sličan, ali nisam čuo da je on o tome govorio, da se na kraju teksta doda zapeta „dobi koja nije primerena za rađanje“ i da se doda tekst „odnosno posle navršene 45. godine života“. Zakon ne može ostati nedorečen, mora da se da neki rok dokle može da se primenjuje BMPO asistirana fertilizacija, veštačka oplodnja itd. Na kraju krajeva, prosečne godine u koje žena ulazi u menopauzu su 45 godina. Svako začeće posle toga je minimalno i prirodnim putem, a održivost trudnoće je još manja. Potpuno je besmisleno baviti se veštačkom oplodnjom posle 45. godine života. Ono što je trebalo da uđe u ovaj zakon, to se upravo odnosi na član koji je dr Momčilov imao, a to je do koje godine žena može da donira jajnu ćeliju. Svako doniranje jajne ćelije posle 35. godine ne odgovara struci, nauci, medicinskim principima, jer jajna ćelija kod žene posle 35. godine ima daleko manju kvalitetnu sposobnost. Sama zrelost ćelije je drugačija. Bilo je čak i reči u jednom trenutku, ako bi se odredile godine života do koje može da se primeni ova metoda, da se to kosi sa Ustavom i to sa članom 63.To ne stoji i nije tačno. Član 63. kaže: „Svako ima pravo da slobodno odluči o rađanju dece“. Republika Srbije podstiče roditelje da odluče o rađanju dece i pomaže im u tome. Ustavotvorac kad je dao ovu odrednicu Ustava, mislio je na prirodno rađanje dece i prirodnu oplodnju, po istom principu od Adama i Eve na ovamo, ali nije se bavio veštačkom oplodnjom, tako da se ne može primeniti ni u zakonu ovaj član Ustava.
Na član 26. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Momčilov.
Slično je to sa ovim što smo već čuli. Pravo na lečenje neplodnosti postupcima biomedicinske oplodnje, zakonodavac kaže da je to u starosnoj dobi koja nije primerena za rađanje, ne može da se dozvoli da se primene ovi postupci, a mi hoćemo da budemo potpuno precizni i kažemo ovako:“dodaje se stav – žena davalac jajne ćelije ne može da bude starija od 35 godina, a žena kojoj se donira jajna ćelija ne može da bude starija od 46 godina“. Pazite šta nam odgovaraju, amandman se ne prihvata iz razloga što je na način predložen u članu 26. stav 3. Predloga zakona data mogućnost da se na osnovu stručnog mišljenja, zasnovanog na medicinskoj nauci i praksi, kao i zdravstvenog stanja svake pojedinačne žene, donesu odluke u skladu sa godinama života žene o primeni postupka. Ovo što smo mi predložili, to je apsolutno stanovište nauke. Ako neko hoće da je Evropejac, on može da pročita i neki evropski zakon. Uzmite belgijski zakon, uzmite češki zakon, da ne idemo dalje, videćete iste ove odredbe. Nisu slučajne. Kvalitet jajne ćelije koja se uzima za donaciju posle 35. godine nije i ne daje rezultate. To nauka kaže i tačno u kom procentu i zbog toga to ne treba uzimati. Kod nas žene ulaze u menopauzu otprilike u tom periodu, i tu takođe imate, je li tako, problem sa čitavim ovim postupkom da se on izvodi? Zašto? Medicinski su razlozi rukovodili nas. Preko 46. godine, osim toga što imate lošiji kvalitet oplodnih ćelija, imate i daleko veći procenat komplikacija u toj trudnoći. Smrtnih ishoda deset puta više, hipertenzije deset puta više i zbog toga, ako je osnovni medicinski princip primum non nocere, onda treba usvajati i ovo. A ovo što nam je rečeno da ovo nije stručno, to njima samo služi na čast, i opet zakonodavac - ćuti, nema odgovora.
Gospodin Vladan Batić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da rasprave o amandmanima bez prisustva nadležnog ministra definitivno nemaju nikakvog smisla. Ovde je uvedena neka nova parlamentarna praksa i gospođo predsednice apelujem na vas da utičete da to ne postane definitivna i konačna praksa, jer je prisustvo ministara neophodnije kad se raspravlja o pojedinostima i o amandmanima, ako već imaju preča posla, onda bolje da ne prisustvuju raspravi u načelu. Sada se odlučuje o definitivnoj verziji zakonskog teksta. To znači nipodaštavanje poslanika i ignorisanje parlamenta, omalovažavanje Narodne skupštine i onda, s druge strane, imate potpuni praktično prestanak televizijskih prenosa. Ne znam šta se danas desilo, danas su glavne borbe petlova u Vijetnamu - zašto se to ne prenosi preko programa RTS-a? Jer je Skupština postala predmet za zabavu dokonih u neke noćne sate, u vreme prvih petlova i noćnih vampira. To više nema nikakvog smisla. Jer čitava ova polemika ne bi se vodila na ovaj način da je prisutan ministar zdravlja, uz sav respekt i poštovanje gospodina Čiplića, njegova tačka tek treba da dođe na dnevni red. Ovako se poslanici upinju da dokažu argumentima, obrazlože i opravdaju svoje stavove, a nema ko da ih sasluša. Onda se to pretvara u potpuno besciljnu polemiku i za to, gospođo predsednice, vi snosite odgovornost. Upozorite Vladu, koja je bila spremna neprestano da proziva parlament, da je parlament ovakav ili onakav. Pre neki dan je, u vašem prisustvu, gospodin Bradić dao sebi za pravo da kaže da treba da se civilizuje parlament. Ministar kulture, koji je do te mere nekulturan da sebi dozvoli da iznese takav stav. To u načelu. Što se tiče teksta zakona u ime Demohrišćanske stranke Srbije mislim da mi treba da budemo što liberalniji kada je zakonska regulativa u pitanju u ovoj oblasti, zbog sijaset stvari, zbog nekih naših tradicionalnih, balkanskih mitova, rezervi, zidova, blokada itd. Hajde da pokažemo jednu dozu liberalizma u domenu i oblasti gde nam je on neophodan, i zbog nataliteta i zbog svega onoga o čemu inače neprestano se ovde polemiše i priča. Dakle, smatram da treba da pokažemo visoku dozu liberalizma i fleksibilnosti. Takođe smatram da ovde treba redukovati pravo izvršne vlasti, Vlade, nadležnog ministra da on bude arbitar. To jednostavno nema smisla. Ovo treba da bude afirmacija jedne specifične vrste ljudskih sloboda i prava. Ako će tu afirmaciju svojim birokratskim aktima da sužava, reguliše i definiše ovaj ili onaj ministar, onda je to antipod samoj ideji zakona i onda tome treba da se stane na put. To je stav Demohrišćanske stranke Srbije i moj lični stav, uz još jedan apel na vas - da se generalno prizove pameti ova vlada, koja se valjda bavi nadvlačenjem konopca, raspravama i polemikama kako će se izglasati ovaj pogubni, antidemokratski, antievropski i anticivilizacijski zakon o informisanju i koja će sledeća ucena ili ultimatum Mlađana Dinkića biti na dnevnom redu?
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Mislim, gospođo predsednice, da je to amandman na član 28. To je moj amandman. Čitali ste Stevanovića. Neću za Stevanovića da govorim, a mislim da je moj amandman na član 28. U stvari, na član 32. Čekajte, ovako, ''u članu 28. stav 4, posle reči "obavesti", to je Stevanovića?
Stvarno niste u pravu, nema problema. Želite po vašem amandmanu na član 32. je l' te? Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov, tu smo stigli.
To je taj famozni amandman. Pazite ovako, SRS je podnela amandman i smatra da u stručnom telu koje postoji u zdravstvenoj ustanovi koja se osniva, da bi se kvalitetno radilo treba da postoji i jedan stručnjak koji se zove psiholog. Pazite, taj amandman nama nije usvojen. Identičan amandman je usvojen od gospođe Plavšić. Šta je problem sa amandmanom gospođe Plavšić? Ako čovek pogleda, mi smo podneli naš amandman dvadesetog, a gospođa Plavšić je svoj amandman podnela, to možete videti, je li tako, 18. jula i glasio je amandman - da se briše "socijalni radnik", a da se ubaci "psiholog". Znači, dvadesetog mi dajemo naš amandman u ovom obliku. Gle čuda, dvadesetprvog u 8.55 pojavljuje se sada opet gospođe Plavšić amandman i kaže, ona ga menja – ostavlja se "socijalni radnik" i dodaje "psiholog". Da li treba da komentarišem? Ovo je mizerno, sada me opomenite. Znači, mi smo dali amandman i kaže se - da je ovo ispravka. Ovo nije ispravka, ovo je druga sadržina amandmana. U prvoj verziji je trebalo da bude socijalni radnik izbačen, a da stoji psiholog. Onda kada je neko video da ovo ne odgovara i da je mnogo pogrešio, onda brže-bolje popravljaj i onda smo dobili ovo. Voleo bih da je gospođa Plavšić branila i ovaj svoj amandman na Odboru, to bih kazao, primetio. Evo, lepo hronologijom i prostim uvidom u sve ovo vi vidite. Znači, kada je amandman SRS, koji je inicijalno dobar i koji je prihvaćen, je l'tako, u verziji G 17 plus, onda možemo da strančarimo, da idemo do te mere u mržnju da iskazujemo i da ne prihvatamo identičan amandman. Da vas podsetim da je bila slična situacija u parlamentu i vi ste onda, posle jedne duge rasprave, kazali da se usvaja i jedan i drugi. Šta ćete sada uraditi? Ovo je nažalost jedna zaslepljenost ljudi, koji stvarno već ne biraju ono šta će uraditi, da bi, je li tako, drugu stranu suprotnu, dezavuisali. To ne liči srpskom parlamentu. To nije uvreda, ovo su fakta. Mi deca nismo, mi život razumemo, ali ovakve stvari u životu ne prihvatamo. Nikada srpski radikali ovo nisu radili, nikada se oni ovim neće služiti, a oni koji se time služe neka im je na čast.
Gospođa Snežana Plavšić-Stojanović ima reč.
Zaista još jednom ponavljam svoje insistiranje na tome da Skupština čuva svoje dostojanstvo. Nikada se takvim rečima neću obraćati nijednom poslaniku. Ja sam psiholog i naravno da sam podnela amandman koji podrazumeva da kada se procenjuju medicinski i psihološki aspekti mora da učestvuje psiholog i to je bio nedostatak ovog zakonska teksta. Kada bih vodila računa o tome šta sve radi SRS i koje sve amandmane podnose, i kad bih zaista čitala svaki njihov amandman, moj bi život bio prilično komplikovan. To ne činim, osim kada me to izuzetno interesuje. Niti sam bila u prilici da znam kakav je amandman podnela poslanička grupa Radikalne stranke, niti me, da budem potpuno iskrena, to previše interesovalo. Ako bismo se vodilo logikom o kojoj je kolega govorio, mogli bismo istom logikom doći do zaključka da je kolega prepisao moj amandman, pošto sam ja amandman gde se ubacuje psiholog u tim podnela 18, a on je amandman gde se psiholog ubacuje podneo 20, pa bi se tom logikom moglo doći do zaključka da je on to prepisao. Znači, to ne kažem, jednostavno se desilo da smo podneli slične amandmane. Da, tačno je, u prvoj verziji smatrala sam da socijalni radnik nije ni potreban zato što se u prvom stavu ovog člana 32. govori o medicinskim i psihološkim aspektima i smatrala sam da socijalni aspekti nisu posebno bitni, ali nakon što su mi kolege socijalni radnici ukazali na to da sam izbacila njih iz amandmana i da oni smatraju da takođe tu postoji prostor i za rad socijalnog radnika, napravila sam ispravku kojom se omogućava da u komisiji bude pored ginekologa akušera, specijaliste biohemije i socijalnog radnika, pravnika, bude i psiholog. To je prosto čitava priča i mislim da to zaista zvuči, opet neću iskoristiti kvalifikaciju jednu, a mogla bih, na šta to liči kada neko stalno sumnja da se njemu radi o glavi. No, slažem se sa konstatacijom kolege da je trebalo prihvatiti i jedan i drugi amandman, pošto su istovetni, tu svakako nema spora.
Zahvaljujem. Dr Paja Momčilov se javio za reč, izvolite.
Kratko samo, istine radi. Vi kažete da sam možda prepisao vaš amandman, nisam. Vi ste izbacivali sociologa, to meni nikad ne bi palo na pamet. Nemojte brkati stvari, budite precizni. Moj predlog je bio da mi znamo zašto je socijalni radnik potreban i nama nije palo na pamet da ga izbacujemo. Znači, da sam prepisao vaš rekao bih - izbacujemo socijalnog radnika, stavljamo ovog. Prema tome, gospođo Plavšić, nije ovo što vi kažete tačno, tačno je ovo što nažalost govorim, a kako funkcionišete kao sistem spojenih sudova, dokazivali ste i dokazujete na mestu predsednika Odbora za zdravlje u prošlom mandatu, gde ste bili direktna veza gospodina ministra i izvršilac naloga njegovih, nažalost. U ovom odboru, zahvaljujući integritetu mojih kolega, časnih iz pozicije i iz opozicije, situacija se promenila i situacija je potpuno drugačija. Sada su tu misleći ljudi koji misle svojom glavom i ne moraju da izvršavaju naloge jednog čoveka koji je predaleko otišao u svojim stvarima kod vođenja ovog ministarstva i kod sistema zdravstva u Srbiji.
Gospođo Plavšić, sve termine koji su vama upućeni danas sam u više navrata doživela i mislim da su to reaktivno afirmacijski odnosi prema nama, da zapravo gospodin Momčilov ima velike simpatije za nas dve. Na član 32. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Vlada i Odbor za zdravlje i porodicu prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite, gospodine Mijatoviću.
Hvala, gospođo predsednice, ali moraću da razočaram i jedno i drugo. Vi ste, i gospođa Plavšić i gospodin Paja Momčilov, izgleda prepisali ovaj amandman od mene, odnosno od Srpske napredne stranke, jer ako je verovati datumima, predao sam 15. jula, znači i pre SRS i pre G17 plus. Nisam izbacio socijalnog radnika, zadržao sam i njega, čak sam mu dao i veću mogućnost, a to je da se doda i psihijatar i psiholog. Nekom se od njih dvoje nije svideo psihijatar, a nekom se nije svideo psiholog, pa su to tako i napravili amandmane. Smatram, ako gledate po tome, da je trebalo apsolutno prihvatitiamandman SNS, a normalno ne dva amandmana koji su pre toga dati. Hteo bih da pročitam obrazloženje koje dato na ovaj amandman. Kaže - s obzirom da je psiholog dovoljan za utvrđivanje psihološke podobnosti lica koja se podvrgavaju postupku BMPO, uključivanje psihijatra podrazumeva dijagnostiku, odnosno veštačenje težih psiholoških poremećaja, što nije potrebno. Vi kao psihijatar znate da se neke bolesti smatraju i genetski prenosivim, prema tome mesto psihijatra u tome jeste, ne psihologa koji će proceniti psihološki profil, a mesto psihijatra u svakom slučaju upravo zbog prenošenja mogućih genetskih komunikacija na potomstvo. Prema tome, amandman SNS je sveobuhvatniji, kompletniji i od amandmana G17 plus i SRS, i trebalo ga je prihvatiti.
Zahvaljujem. Reč ima doktor Žarko Korać.
Gospođo predsednice, ovo je sasvim sitna primedba, ali pošto je počela ovakva rasprava, pa ne postoje psihološki problemi nego psihički problemi. Preklinjem vas, psihološki pripadaju nauci. Ako neko ima psihološke probleme, muči ga psihologija kao nauka. Znači, u obrazloženju je nešto nepismeno napisano. Preklinjem vas, postoje psihički problemi, a psihološke imaju moji studenti, znači muči ih nauka. Samo kažem da je to u obrazloženju, ništa vama, naprotiv.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite, gospodine Momčilov.
U članu 36. mi smo tražili da se stav 5. briše. Šta taj član 36. govori? O dužnostima odgovornog lekara. Kako glasi taj stav? Sve informacije odgovorni lekar daje u prisustvu još jednog lica iz tima za oplodnju. Vidite, sve informacije koje razmenjuju lekar i pacijent, a pogotovo u ovoj oblasti koja je vezana za genitalnu sferu i za ove metode kojima treba da pomognemo našim pacijentima, poverljive su prirode i zadiru u najdublju intimu pacijenata. Sadržinski, ima li razloga za dva lekara uopšte da oni budu prisutni? Znači, čovek bi mogao da kaže ovako - ako treba dva lekara iz tog tima da budu kad se daju informacije, neće jedan moći da da, nešto će propustiti, pa je onda ovaj potreban kao korektor ili možda horski treba da pevaju u duetu kad daju informacije, možda je i to zamisao onoga ko piše ovaj zakon. Karakter informacija koji zadire u najdublju intimu pacijenta ipak ne bi trebalo ovo da dozvoli. Ove informacije nisu ništa složenije i značajnije od drugih kod lečenja, recimo, tuberkuloznog ili bolesnika sa AIDS-om. I tu su daleko složenije stvari i tu nemate propisano da dva lekara moraju da pričaju sa takvim pacijentom. Zašto bi ovde? Vidite, imamo jedan princip iz prakse. Ako je nosilac genetske translokacije otac, šta mi postupamo? Otkrije se to, znači, može potomstvo da strada. Samo njemu se kaže i samo njemu kaže ordinirajući lekar, i ne širi se nigde više, a ovo nesuvislo objašnjenje, nemam sada vremena da ga čitam, zaista neću, imam četiri minuta, ali treba da mi ostane nešto za kraj, kada bih čitao ovo nesuvislo objašnjenje, vi biste videli da to nema veze sa razumom, sa poznavanjem medicinske etike i struke.
Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Šta smo mi kazali? U ovom članu se kaže, da to prepričam zbog vremena, da donor svoje ćelije može dati samo u jednoj ustanovi, u jednoj banci i nigde više. Mi kažemo ovako – da dozvolimo mogućnost, onda kažemo – izuzetno, uz dozvolu uprave, da to bude dozvoljeno da se da i u nekoj drugoj ustanovi. Zašto? Evo, praktičan život. Vi imate recimo insiminaciju. To je jedna česta metoda biotpomognute oplodnje. Šta se dogodi? Leče se pacijent i njegova supruga, on daje materijal, dogodi se da se posvađaju sa lekarima u toj ustanovi, nezadovoljni su lečenjem, i kažu – mi hoćemo da idemo da izaberemo drugu ustanovu. Imaju pravo. Zašto se ne dozvoli da se doniraju tad ove polne ćelije muškarca u drugoj ustanovi? Ili, dogodi se havarija u zdravstvenoj ustanovi i bude uništen materijal, ili ne dogodi se havarija, obradom materijala koji se koristi nemate ono što očekujete kao rezultat. Zašto se ne dozvoli nezadovoljnim ljudima da promene zdravstvenu ustanovu i da daju u drugoj, pod strogo kontrolisanim uslovima, uz dozvolu upravo ove Uprave za biomedicinska istraživanja, ili kako to već oni zovu?
Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
U članu 54. vi imate da dozvolu daje Uprava za biomedicinu. Za šta? Za preimplantaciona istraživanja genetska. Pomalo sam dotakao taj problem. Zašto treba da daje jedna uprava, organ uprave, pazite, da daje dozvolu za par ekselans dijagnostičku metodu medicinsku. Na šta to liči? To je do sada uvek bilo nešto što je bilo stvar struke i lekari su, naravno, svi zakleti Hipokratovom zakletvom, mi imamo i etičke odbore i komitete, imamo svoja pravila struke. Zašto se sad ovde ide na to da neka uprava treba da vam ovo daje? To ne razumem. Po ovome, mi bismo morali da za svaku delikatniju dijagnostičku i terapijsku metodu, kada su druge stvari u pitanju, da tražimo dozvolu od te uprave. Kod transplantacije bubrega mogu da budu i te kako interesantne situacije u neslaganju i slaganju, pa onda i tu da tražimo dozvolu te uprave. Prema tome, mislim da je ovo potpuno suvišno i da Ministarstvo i uprava nisu stručne institucije da oovome rade. Ovde je Etički odbor potrebniji nego nekompetentna Uprava. Kada već nećete Etički odbor, a mi smo smatrali da on treba zajedno sa strukom, da je to dovoljno.
Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Naučno-istraživački rad na reproduktivnim ćelijama i ranim embrionima sprovodi se, mi smo kazali, u skladu sa Helsinškom deklaracijom, dobrom kliničkom praksom i ovim zakonom. Šta je rekao zakonopisac? Sprovode se u skladu sa ovim zakonom, čak nije rekao ni ovim zakonom, on je dao opšti stav. Kaže – naučno-istraživački rad na reproduktivnim ćelijama i ranim embrionima sprovodi se u skladu sa zakonom. Kojim zakonom? O nauci, ovim zakonom? Mi se sada pitamo, lepo kažem onda, u skladu sa Helsinškom deklaracijom, dobrom kliničkom praksom i ovim zakonom, dodajem to da izvučem koliko-toliko stvar. Šta meni mudri ljudi koji su ovo pisali kažu? Helsinška deklaracija je doneta šezdeset i neke godine, a znaju li za reviziju Helsinške deklaracije? Jeste, ona se tiče ispitivanja na ljudima. Ali, ako imate embrion i vi ste ga krstili ljudsko biće, zar to onda nije to? Zar dobra klinička praksa nije nešto što je preciznije. Takve odgovore dobijam i, zaista, ovo je smešno. Znate li šta su meni kazali na Odboru?Kaže – pa da, ovo su uradili stručnjaci. Jesu radili, radila je Komisija. To je ta komisija koja daje stručno mišljenje. Zašto sam protiv komisije da ima savetodavnu ulogu? Oni su radili, a njihovo nije uvaženo. Šta su im uskratili? Zadnje čitanje, samo to, a obećali su da će sve njihove stavove ugraditi, a oni nisu ugradili. Ovo što sam vam čitao i što čitam su upravo stavovi vrhunskih srpskih ginekologa i akušera.
Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
Poglavlje kaže – Traženje, odnosno davanje podataka koje vodi Uprava za biomedicinu. To je u direktnoj vezi sa članom 12. koji sam obrazlagao i amandman na član 12, a koji daje u kojim sve situacijama može da se daju podaci o donorima, da li je to muškarac ili žena, nebitno. U svom amandmanu tražio sam da se stavovi 1, 2, 3. i 4, znači, sve te mogućnosti izbrišu i da se ostavi samo da lekar koji sprovodi postupak BMPO sa onim reproduktivnim ćelijama može tražiti uvid u podatke koje vodi Uprava za biomedicinu, koji su od značaja za zdravlje i sigurnost lica koja se podvrgavaju postupku BMPO, odnosno kako bi se sprečila šteta po zdravlje supružnika, odnosno vanbračnih partnera i deteta koji će se roditi primenom postupka BMPO, tu je kraj. Znači, da posle toga, kao što sam rekao, da smatram da treba podaci da se izbrišu i da kada je sve ispoštovano, ponovo to ponavljam, kada je ispoštovana kompletna procedura, kada znamo i celu genetsku strukturu i da li postoje genetska oboljenja, nasledna oboljenja ili ne, da se podaci izbrišu. Bojim se da će na savesti Uprave za biomedicinu, odnosno ovog zakonopisca biti neko dete koje će biti unesrećeno i možda će čak u nekom nastupu psihičkog rastrojstva, zbog saznanja i rušenja celog života koji je imao, da se može i ubiti. Izbrišite te podatke. Nisu potrebni svi ovi razlozi, nisu dovoljno važni u poređenju sa osećajem osobe kojoj smo biomedicinski potpomognutom oplodnjom dali mogućnost da se rodi. Učinili smo srećnim te roditelje, a nemojmo unesrećiti dete time što će ono moći da sazna jednog dana da li mu je otac i majka broj u Upravi za biomedicinu, koji sadrži lične podatke koje mu možda nećemo dati legalno, ali može nekim drugim putem da sazna. Izbrišimo to onda kada je preimplataciona procedura ispoštovana.
Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Izvolite.
U kontekstu ovoga sada što sam govorio, mislim isto tako da treba izbrisati sve ove, da se samo da preimplementaciona genetska dijagnoza, a da se ostali podaci koje bi moglo da dete sazna da se izbrišu.
Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Izvolite.
Ovde se pobrajaju nadležnosti Uprave za biomedicinu postupcima biomedicinski potpomognute oplodnje. Mi intervenišemo u tački 3), pošto ova uprava treba da utvrđuje i kontroliše ispunjenost uslova za obavljanje postupaka u zdravstvenim ustanovama u pogledu prostora, kadra, opreme, kao i timova. Samo nalažemo, u skladu sa savremenim iskustvima medicinske nauke i prakse. Neko bi možda rekao da je to suvišno, ali mi, kako je zamišljena uprava, bojeći se da uprava nije dovoljno stručna i neće biti stručna, samo im dajemo jednu obavezu da to bude u skladu sa stavovima nauke i struke. Zašto? Da dajemo mogućnosti struci da se pobuni, da kaže – piše vam da mora da bude po ovim principima, pa da onda imaju za šta da se uhvate. Onda kažemo, brišemo - izdaje dozvolu za preimplantancionu genetsku dijagnostiku. Ne treba oni to da iznose i da oni to rade. Dozvolu je struka je do sada radila i radi, rekao sam zbog čega. Naravno, u tački 12) - prati naučna dostignuća u oblasti biomedicinske oplodnje i predlaže mere za njihovu primenu u Republici Srbiji; ono što sam već iks puta obrazlagao - ne može uprava, ne mogu ljudi koji su tamo, moraju ljudi koji se direktno bave ovim poslom, ljudi iz nauke, iz struke, koji po nama treba da budu uključeni kroz jednu komisiju, nazovite kako hoćete, eksperata, a da bude zastupljena sa pet istaknutih ljudi, jer sve ekspertske grupe i timovi donose odluke, razmatranjem, raspravom, na osnovu činjenica i konsenzusom. To je naučni metod rada i struke koji mora biti ispoštovan.
Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodin Paja Momčilov.
Ovde, ako striktno hoćete da gledate i da budete pošteni prema sebi, prema istini, onda vi gledate kaznene odredbe. U članu 61. pobrojano je šta sve spada u opus koji može da dovede do kažnjavanja. Onda u stavu 2. kažete - ako je delo iz stava 1. učinjeno prema maloletnom licu, učinilac će se kazniti zatvorom najmanje tri godine. Na kraju, šta se kaže? Ko se bavi vršenjem krivičnog dela iz stava 1. i 2. ovog člana ili je delo izvršio od strane organizovane grupe, kazniće se zatvorom najmanje pet godina. Logika, pravopis i značenje reči ukazuju na ovo da je to mala nepodudarnost. Ne može ovde biti pet godina, ako je nešto što je u članu 2. predviđeno sa tri godine, treba pogledati. Šta nam odgovaraju? Izmišljaju. Kažu - to je ponovljeno vršenje. Čitajte, tako nešto ne mogu da razumem i takva objašnjenja. Kad bi napisali - ko se bavi ponovljenim vršenjem krivičnog dela iz stava 1. i 2. ili je delo izvršeno od strane organizovane grupe, kazniće se zatvorom, onda bi oni bili u pravu. Elementarnu istinu napišu i tvrde i ostaju dalje pri tome. To nije viđeno skoro. To stvarno nema smisla.
Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Dimitrijević, Nikola Lazić i Milica Vojić-Marković. Gospodin Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice, uz jednu molbu - posle amandmana da li mogu da govorim kao predstavnik ovlašćene grupe?
Imate sedam minuta i 40 sekundi.
U članu 73. mi smo predložili da se reči "od tri do deset godina" zamenjuju rečima "od pet do 10 godina", smatrajući da je neophodno pooštriti kaznenu politiku kada je u pitanju sticanje koristi, nuđenje usluga surogat majke, jer bi se time poslala jasna poruka da se država snažno suprotstavlja ovakvoj vrsti kriminala. Ono što na kraju ove rasprave današnjeg dana se provlači kao nit, govoreći o svih pet ovih zakona o kojima smo danas raspravljali u pojedinostima, DSS je jasno rekla da ona nije protiv ideje donošenja ovakvih zakona, ali je protiv toga na način kako se ti zakoni donose. Reći ću par stvari - ti zakoni jesu potrebni i to nije sporno, ali način na koji su oni napisani, jer smo videli u raspravi da sadrže elemente diskriminacije, nepoštovanja civilnog sektora i, na kraju, davanja ovlašćenja ministru ili ministrima da odlučuju o osnovnim ljudskim pravima koja su garantovana Ustavom. Da krenemo od početka, čini mi se da je prvi problem nastao oko prvog predloga zakona, a to je zakon o javnom zdravlju. Govorio sam u načelu o tome i postavio pitanje - da li pored javnog zdravlja postoji i tajno zdravlje? Nažalost, resorni ministar ovde nije da nam odgovori na ta pitanja. Čini mi se da po nekom ponašanju ministra zdravlja i šta se dešava u sistemu postoji i tajno zdravlje. O čemu se radi? Postoje dve vrste događanja, jedna vrsta se dešava unutar sistema. Ono što se dešava unutar sistema to su reakcije mnogih pacijenata, to su napisi u novinama, kada se pacijenti obraćaju za pomoć, a pomoći nema. Ti napisi u novinama su neki pucurovi, to su liste čekanja, liste čekanja za život. Druga vrsta problema se odnosi na ono što je u proteklom periodu, za vreme pet mandata gospodina Milosavljevića učinjeno u srpskom zdravstvu i za period od sedam i po godina njegovih reformi u zdravstvu. Da vidimo gde smo stigli. Ceo ovaj set zakona mi smo na početku rasprave osporavali, nudeći i upozoravajući na činjenicu da ne postoji nešto što je ključ, nešto što bi trebalo da bude pre donošenja ovih zakona. To je zakon o zaštiti prava pacijenta. Šta imamo danas? Imamo jedan surogat koji se zove zaštita prava pacijenta. Da vidimo ko je ta osoba? Ta osoba je onaj čovek koji je zaposlen u toj ustanovi, na koju pacijent ima primedbi. Da li će ta osoba da zastupa interese pacijenta ili će da zastupa interese ustanove? To je ključno pitanje. Odgovor stiže da se u pojedinim ustanovama knjige žalbi cepaju, da nedostaju, da se pacijenti jure po hodnicima da ne bi izrazili svoje negodovanje na način kako sistem funkcioniše. O tome čak piše i republički Zaštitnik građana i to možete videti. Veliki broj žalbi na zdravstvene radnike. Ima li reakcija resornog ministarstva? Nema. Podsetiću vas da je resorni ministar još povodom stupanja na dužnost u junu 2002. godine jasno rekao u jednoj emisiji da će prvi i osnovni zadatak, pošto je cilj politike stavljanje pacijenta u centar sistema, biti donošenje povelje ili zakona o zaštiti prava pacijenta. Ko ga danas štiti, na šta ima pravo pacijent? Zašto pacijenti plaćaju zdravstvene usluge? Ko prikazuje koliki su ti prihodi? Da li oni postoje u onome što se zove finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje? Da li poslanici znaju uopšte sudbinu tih para, na koji način se troše? Podsetiću vas da je na ime zdravstvenih usluga u 2002. godini izdvojeno 28 i po milijardi iz džepa pacijenata. Pacijenti plaćaju one usluge za koje su već izdvojili novac na ime osnovnog zdravstvenog osiguranja. To su te liste čekanja, to su te liste smrti, kakve postoje u Kliničkom centru Srbije. Drugi deo problema koji se odnosi na srpsko zdravstvo su donacije, krediti i šta je urađeno povodom toga? Sutra ćemo raspravljati o jednoj vrsti kredita kod Međunarodne banke za obnovu i razvoj u iznosu od 10 i po miliona evra. Taj zajam je tražen da bi se formirao, konačno uobličio u informacioni sistem u zdravstvu Srbije. Pogledajte na čemu insistira zajmodavac na tom kreditu. Insistira u Programu dva na poštovanju principa borbe protiv korupcije. Zašto to radi zajmodavac kada ministar zdravlja kaže da je korupcija sporadična pojava u srpskom zdravstvu. Da li zajmodavac izmišlja? Da li je to istina o stanju u srpskom zdravstvu? Da li je ranije bilo donacija, da li je ranije bilo kredita vezano za istu stvar? Jeste. Šta je sudbina tog novca, niko ne zna. Kada dobijemo izveštaj Republičkog zavoda za zdravstvenu osiguranje, odnosno finansijski plan, da li poslanici mogu da utiču na taj plan? Ne mogu. Primamo ga k znanju. Možemo da ga komentarišemo, a da li možemo da ga izmenimo amandmanski? Ne možemo. Šta je sudbina toga? Pogledajte koliki su troškovi za lekove i kako se formira ta cena za lekove. Formira se na taj način što se uzima prosečna cena leka koja važi za države Italiju, Sloveniju i Hrvatsku. Kolika je stopa doprinosa po glavi stanovnika u tim zemljama? U Italiji je to 1.700 evra, u Sloveniji dve hiljade evra, u Hrvatskoj 1.200 evra, i na osnovu toga vi formirate prosečnu cenu leka koji kupuje Republički zavod na teret stanovnika. Kolika je stopa izdvajanja po glavi stanovnika u srpskom zdravstvu - 250 evra. Ko je kakvu odluku doneo i zašto je tolika cena? Da li tu postoji kontrola? Da li postoje tenderi? Nema transparentnosti, sistem je potpuno netransparentan. U sistemu se ništa ne zna. Sistem jako loše funkcioniše. Da li su osnovni zakoni, kakav je Zakon o zdravstvenoj zaštiti i zdravstvenom osiguranju, usklađeni sa Ustavom? To je obaveza. Nije usklađen. To su ti ključni problemi. Šta se dešava u raspravi? Dešava se da na matičnom odboru se ministar ne pojavi, kada se govori i u načelu i o pojedinostima, sasluša ovde u sali raspravu u načelu, naljuti se, ode i nema ga. Pošalje vas, gospodine Čipliću, da slušate i da trpite ovo. To je ono što je ključno. Proizvod takvog stanja sistema i takvog ponašanja ministra su ovakvi zakoni koji se produkuju. To je ta posledica. Da bi srpskom zdravstvu bilo bolje, ministar mora da ode. Bez njegovog odlaska nema pomaka u reformama. Sedam i po godina već slušamo te priče. Silna sredstva su uložena u četiri regionalne bolnice - Vranje, Kraljevo, Valjevo i Zrenjanin. Šta je epilog toga? Kada se desio nemili slučaj da je trudnica u Kraljevu umrla, kada je rodbina zatražila od direktora zdravstvenog centra dokumentaciju, odgovor je bio da je to službena tajna. Kakva je to službena tajna ako trudnica premine u toku porođaja? O kakvoj službenoj tajni se radi? To je stanje prava pacijenta u Srbiji. To je stanje funkcionisanja sistema. Taj sistem je neodrživ. Ono što je karakteristika tog sistema jeste da ne znamo kolika je nama potrošnja u javnom zdravstvu. Govori se o cifri od dve milijarde. Upozorio sam vas na vanstandardne usluge, upozorio sam vas na odliv sredstava koji se plaća u privatnim ordinacijama. Kada saberemo to, to više nisu dve milijarde, nego su tri milijarde. Prema tome, nije naša potrošnja u zdravstvu 7,5% BDP, nego je to 12 i 12,5%. Tako sakriveno sve to, e onda se dešavaju takve stvari, onda štampa bruji, onda su pacijenti nezadovoljni, onda više nema reformi i onda se pravi privid. Šalju nam se zakoni koji nikoga ne obavezuju, kakav nam je zakon o zdravlju. Zakon koji je potpuno besmislen, neprimenljiv, dakle, privid da se nešto radi, da se nešto stvara, a stanje je takvo kakvo jeste, katastrofalno.
Imamo jednu lepu informaciju. Čavić je u Rimu osvojio zlatnu medalju. Pozdravimo to. Gospodin Batić se javio za reč, međutim, iskoristili ste pravo na jedno javljanje do pet minuta. Imate pravo samo jedanput da se javite do pet minuta. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Gospodine ministre, zahvaljujem na prisustvu danas, saradnicima ministra zdravlja i Ministarstvu zdravlja se posebno zahvaljujem što je po prvi put dalo predlog da zakonski uredi vrlo složene i delikatne oblasti. Vama, poštovani poslanici, zahvaljujem na vrlo kvalitetnoj raspravi. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova.