Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, 129 poslanika je u Skupštini. Podsećam vas da je članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali 126 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad dozvolite da vas obavestim o tome da će deo današnje sednice, dakle od samog početka, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiti grupa studenata Fakulteta političkih nauka u Beogradu. Molim da ih pozdravimo. [[Aplauz.]] Na galeriji su sledeći studenti: Viktor Šogorov, Ivana Vlajić, Vesna Mišković, Ivana Pajić, Sanja Ješić, Aleksandra Pejović, Olja Milević, Lav Boris Kozakijevič, Enes Dinić, Filip Milenković, Igor Radak, Nenad Uzelac, Miroslav Balas, Jelena Vujasin, Đorđe Radojičić, Miloš Marković, Predrag Stojanović, Jelena Andrejić, Nikola Drobot, Mihajlo Protić, Milica Đoković, Bojana Brajkov, Goran Damjanović, Nebojša Manojlović, Ana Mitić, Marija Džavić, Dragana Savić, Slavica Marković, Adrijana Askarabić, Filip Lesarovski, Andrej Bojić, Nataša Gligorijević i Helena Tomić. Da li neko od prisutnih, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika Narodne skupštine? Gospodin Dragan Todorović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, javljam se po članu 27. stav 1. alineja 3, čini mi se, da se predsedavajući stara o primeni Poslovnika. Juče sam pokušao da ostvarim to svoje pravo. Nažalost, nisam naišao na razumevanje, pa bih zamolio vas da mi odgovorite kad mogu da koristim pravo iz člana 202, gde se kaže: "Posle datog odgovora na poslaničko pitanje, narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše pet minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše pet minuta". Juče sam pokušao da dobijem obaveštenje od predsedavajućeg i zaradio sam dve opomene. Znate, imam osećaj da i u kazneno-popravnim domovima postoje uređenije stvari nego što je Skupština Republike Srbije, jer i tamo nije dozvoljeno da se ponaša ko kako misli i šta misli, nego postoje određena pravila koja su tačno definisana - kada ima pravo upotrebe sile, kad ima pravo upotrebe nekih drugih sredstava, a na pitanje kad mogu da koristim pravo na osnovu člana 202, dobijam dve opomene, a da pri tom ne dobijem odgovor na moja prava koja proističu iz Poslovnika. Najlepše bih vas molio da mi vi odgovorite kada mogu da koristim pravo na osnovu člana 202. Poslovnika Narodne skupštine.
Gospodine Todoroviću, nema povrede Poslovnika. Sadržaj koji ste upravo izneli odnosi se na jučerašnju sednicu, a vi kao iskusan parlamentarac dobro znate da se po povredi Poslovnika možete javiti neposredno nakon što je ona učinjena. Na današnjoj sednici nije bilo povrede Poslovnika, te nema povrede Poslovnika. Ali, ako niste zadovoljni ovim odgovorom, u danu za glasanje Skupština se može izjasniti. Ponovo reklamira Poslovnik gospodin Todorović.
Javljam se po članu 104. Vi stvarno vređate dostojanstvo, gospođo Đukić. Ni vi niste, da kažem, mlad parlamentarac, imate dosta staža što se toga tiče i vi znate da Poslovnik podrazumeva određena pravila i da, ako neko traži reč po Poslovniku, ne mora da bude zbog kršenja procedure ili bilo čega. Član 27. stav 1. alineja 3. ne govori o kršenju procedure nego o vašoj obavezi da se starate o primeni Poslovnika. Ne žalim se na kršenje procedure na današnjoj sednici, žalim se zato što mi je onemogućeno pravo kao poslaniku da koristim član 202. Vas pitam, isto kao što sam pitao juče, a vi mi odgovarate nešto što vas nisam pitao. Zamislite da vas pitam kako se zovete, a vi kažete - rekla sam Veljku Odaloviću, neka vam kaže on. Kakve to ima veze? Molim vas, recite mi kada imam pravo da koristim poslaničko pravo na osnovu člana 202? Jednostavno pitanje, dajte mi jednostavan odgovor.
Gospodine Todoroviću, to što bih vam odgovorila, juče kao odgovor ste dobili od gospođe Čomić. Da li neko želi reč u skladu sa članom 235? Gospodin Miroslav Markićević ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovani kolege narodni poslanici i poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, mislim da cela Srbija zna šta ću da pitam gospođu predsednicu. Dakle, tiče se 520 miliona evra koje su pazarile firme čiji su vlasnici u najbližem okruženju predsednika Tadića. Govorim o gospodinu Šaperu, gospodinu Nebojši Krstiću, Milici Delević-Đilas i gospodinu Draganu Đilasu. Radi istine i radi onoga što sam obećao građanima, i u mom Čačku i svuda gde sam bio u Srbiji, da neću odustati od ovog pitanja, hoću da kažem da su neki odgovori na pitanja koja sam postavio, a na koje nisam dobio u poslovničkom roku odgovor, počeli da dolaze. Radi istine i radi obaveštenja svih građana Srbije da vam kažem šta sam dobio od gospodina Miljka Radisavljevića, specijalnog tužioca. Umnožiću i daću ovde novinarima, onima koji smeju to da objave. On je dao potvrdu jednu kao da je tražio Dragan Đilas, znate ono kada vadite potvrdu da niste osuđivani i da se ne vodi istraga. Tražim od tužioca da sprovede istragu. Dobio sam odgovor od ministra unutrašnjih poslova, gospodina Dačića, koji kaže da policija ništa po tome ne preduzima. Nisam ovo pitao, gospođo predsednice, radi reda i radi neke slave. Imam ozbiljne pretnje i nije mi lako. Možda su meni moralna ohrabrenja što mi prilaze poslanici iz svih poslaničkih grupa i čestitaju mi na građanskoj hrabrosti. Ne mislim da sam nešto posebno hrabar, samo mislim da držim do reči da nešto što sam obećao građanima, i u mom Čačku i u celoj Srbiji, hoću ovde da isteram onoliko kolika je moja moć. Ponavljam, ovde su prisutni danas naši studenti, oni su na ulicama, oni traže besplatno školovanje, jer tvrde, a i širom Evrope koliko vidimo studenti tvrde da znanje nije roba, da mora da se stvore uslovi da svi studiraju koji to žele i koji to mogu, a ne samo oni koji imaju novac. Zbog toga, gospođo predsednice, pitam kako su ovi ljudi zaradili, prihodovali 520 miliona evra, gospodo narodni poslanici, 520 miliona evra ponavljaću dok sam živ i dok sam ovde poslanik i dok se ne pokrene istraga. Ne želim bezvredne papire od resornih ministara. Treba reći radi istine da se javio gospodin Šabić i pošto "Telekom Srbija", Klinički centar, "Parking servis" Bežanijska kosa, gospođo predsednice, zdravstvena ustanova gde je direktor uhapšen, oni neće da daju odgovore na pitanja kakvog su tipa ugovori sa kompanijama i firmama čiji su vlasnici navedena gospoda. Odbor za sprečavanje sukoba interesa mi je odgovorio da je pokrenuo postupak protiv gospodina Đilasa, Milice Delević-Đilas i gospodina Krstića. Za Šapera kažu - on nije funkcioner. Danas biti član predsedništva svevladajuće DS to je mnogo više od funkcionera. Gospodin Radujko, direktor "Telekoma", javio se jednoj našoj funkcionerki i skrušenim glasom rekao da on nije kriv. Sada želim da podsetim građane da je to ona firma "Telekom" koja je prošle godine u ovo vreme povećala, pri iskazanoj dobiti od nekoliko desetina miliona evra, povećao građanima cene usluga na impulse, svi smo ovde protestovali zbog toga, 63%. Sumnjam da se taj novac prelio u privatne džepove. Prema tome, dužni smo kao ljudi, kao predstavnici građana ovde pred ovom omladinom koja nas gleda ovakve kakvi smo ovde, pred ovim studentima da kažemo kako je to moguće da nema novca za studente, da oni moraju kao pre nekih 10-12 godina, kada ste baš vi bili na vlasti gospođo predsednica, ponovo da protestuju, da juče vidimo i pravoslavni simbol - krst, da moraju da dolaze pred Vladu i sa krstom, i sa svojim duhom i šalom. Da li smo mi deset godina živeli u nekoj demokratiji, da li smo neki pomak napravili da ponovo dolaze? Ponavljam i ponavljaću dok sam ovde - nisam zadovoljan, nisam dobio odgovore na pitanja koja sam postavio, nisam dobio od vas predsednice odgovor. Vi ste u najavi jesenjeg zasedanja kazali da će ova Narodna skupština vršiti svoju nadzornu ulogu nad sprovođenjem zakona, dakle u sprovođenju zakona koji treba da spreče korupciju. Šta ste preduzeli i šta mislite vi lično da preduzmete? Stojim vam na usluzi da pomognem. I na kraju, pošto očigledno nema odgovora, tražim formiranje anketnog odbora o ovome što sam rekao.
Gospodine Markićeviću, u više navrata postavljate pitanje, kažete da je to vaša građanska i poslanička obaveza. U više navrata sva ta pitanja ovaj parlament prosleđuje onima koji su nadležni za sva pitanja koja vi pokrećete. To je maksimum onoga što u ovom momentu parlament može učiniti. Gospodin Dragan Todorović reklamira Poslovnik ili se javljate? Izvolite.
Pre svega, gospođo Dejanović, imam isti problem kao i gospodin Markićević. Gde su odgovori na postavljena pitanja? Zamolio sam vas prošlog četvrta da uložite sav svoj autoritet da dobijem napokon odgovor vezano za imovinu bivšeg SK, SSRN i Saveza socijalističke omladine. U pitanju je nešto oko 300 objekata i izražavam ozbiljnu bojazan da se ti objekti prodaju, da se zloupotrebljavaju, a na osnovu Zakona o finansiranju političkih stranaka 50% korišćenja tih objekata imaju parlamentarne stranke. Posle ovoliko vremena, a bez odgovora, objektivno sumnjam da je u pitanju veliki kriminal i da neko za to mora da odgovara, a vi ne preduzimate ništa. Da mi živimo u zemlji kriminala, to je svakodnevna činjenica i samo svakoga dana saznajemo za neke nove stvari. Sada smo trenutno saznali da je naš premijer Mirko Cvetković i vlasnik akcija u Jugoslovenskoj autorskoj agenciji, 5,62% akcija. Sećate se "Vojvode od Meridijan banke", i on je tako imao akcije koje su vredele 11 miliona evra. Ne znamo koliko vrede ove Cvetkovićeve. Postavio sam nekoliko pitanja kada je u pitanju Agencija za privatizaciju, na čijem je čelu bio Mirko Cvetković, da je u to vreme "Ces Mekon" izvršio konsalting privatizacije u vrednosti nešto oko pola milijarde dinara. Istovremeno je bio i izvršni direktor "Ces Mekona", pa je sin vlasnika "Ces Mekona" bio kod Mirka Cvetkovića u Direkciji za imovinu, a koliko čujem njegov sina, odnosno sin Mirka Cvetkovića je sada u "Ces Mekonu". To je prosto neverovatno, vi uništavate ovu zemlju, pa kradete na svakom koraku i tu nema granica. Umesto da uradite nešto po tom pitanju, vi samo sležete ramenima i objašnjavate nam da ste vi prosledili pitanje. Ali, treba da učinite još nešto. Pogledajte danas novine, kaže - direktori Agencije za privatizaciju osnovali firmu za finansijsko savetovanje. Pa, o tome vam govorim, konsalting mafija, četiri milijarde dinara su uzeli za navodno savetovanje za prodaju srpske imovine koju su prodali u bescenje. Svi ćutite, pravite se kao da se ništa ne dešava. Nažalost, ne uništavate vi samo državu na ovaj način, pljačkajući je, vi je suštinski uništavate do granica kada neće moći da se obnovi. Postavljam pitanje: ko je dao odobrenje da se 19. novembra izvrši trenažni let iznad Srbije avionom AN 30, rumunskog vazduhoplovstva, sa osam članova posade? Na čelu ove misije bio je pukovnik Rejnhold iz nemačkih oružanih snaga i dva pripadnika italijanskih oružanih snaga. Kaže - akcija je bila u okviru otvorenog neba. Mi nismo članica ove asocijacije, a ovim letom je kaže omogućeno da se stekne uvid u vojnu i civilnu infrastrukturu. Postavljam pitanje - aman ljudi, imali li neko normalan u toj Vladi, ima li jedan normalan čovek? Mi nismo članovi ovog otvorenog neba.
Gospodine Todoroviću, ako budete nastavili da koristite te termine izreći ću vam opomenu. Vodite računa o terminologiji koju koristite.
To je retoričko pitanje, nisam rekao da nema, samo postavljam pitanje, gospođo Đukić-Dejanović, i vi već smatrate da je nešto drugačije od mene, ali to je onda do vas, a ne do mene. Prema tome, postavljam pitanje da mi se da odgovor: ko je odobrio ovaj let? Jer, za ovo se odgovara po zakonu i to za teško krivično delo. Znate, u svakoj normalnoj državi kada bi neko ovo uradio taj bi vrlo brzo morao da odgovara u skladu sa zakonom.
Prošlo je pet minuta, zahvaljujem. Poštovana gospodo poslanici, nema nikakvih problema da se koristi jaka argumentacija ako je ima, ali terminologija mora biti primerena dostojanstvu ovog visokog doma. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, u Srbiji je trenutno u toku akcija koju je projektovalo i sprovodi neposredno okruženje predsednika Srbije Borisa Tadića, ljudi izuzetno plaćeni da pomognu Vladi koja nema strategiju, da joj načine taktiku za opstanak na vlasti. Pod svojevrsnim pritiskom su svi mediji i svi novinari. To se vidi i po ponašanju, i po naslovima, podnaslovima, nadnaslovima, po pitanjima koja se postavljaju sagovornicima. Jednostavno, cilj je očuvanje vlasti po svaku cenu i DS i njen predsednik Boris Tadić, u ostvarenju tog cilja, ne biraju sredstva. Pošto je to neposredno okruženje nezadovoljno svojim platama, koje prima kao kabinet ili kao dvorska kamarila predsednika Srbije, imaju svoje privatne firme koje sarađuju isključivo sa javnim preduzećima pošto je to najsigurniji posao, pošto je to posao koji se u Srbiji jedini plaća i pošto je to posao koji se izuzetno dobro plaća. Postavljam pitanje ministru finansija, ministru prosvete, ministru zdravlja, a mogao bih da tu uključim sva ministarstva, pošto je budžet Srbije ove godine uskraćen za oko 500 miliona evra zbog toga što javna preduzeća, pod kontrolom DS, G17 plus i ostalih pajtosa, sarađuju sa tim firmama - koliko je od novca koji su zaradili Đilas, Šaper, Krstić i ostali iz okruženja predsednika Tadića moglo da se o trošku države školuje studenata ove godine? Koliko je vantelesnih oplodnji moglo da bude izvršeno besplatno za građane Srbije koji na drugi način ne mogu da imaju poroda, od novca od ekstraprofita koje su zaradile firme koje imaju kancelariju, mobilni telefon i vlasnika koji je u neposrednom okruženju predsednika Srbije Borisa Tadića? Srbija tone sve dublje, a oni postaju sve bogatiji. Toliko su se izdvojili, da čak za njih više ne predstavljaju ništa ni poslanici DS u Narodnoj skupštini Republike Srbije, na koje pada teret odgovornosti za loš rad Vlade, koju obrukaju svaki put kada dođu nekim autom, svojim ili od prijatelja, na sednicu Skupštine, koju obrukaju ti isti koji se bore i protiv SNS, vrlo lepo se bore i protiv svojih kolega iz DS, koji im broje čak i novac potrošen za ručak u skupštinskom restoranu. Ti isti koji imaju stotine miliona evra, zarađenih po osnovu toga što je DS ona stranka koja je već devet godina na vlasti u Republici Srbiji. Dakle, koliko bismo nevolja mogli da rešimo da nije ljudi ogrezlih u enormno sticanje novca korišćenjem privilegija koje pruža to što mogu da u kancelariju predsednika Srbije uđu bez kucanja.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić, kao ovlašćeni predstavnik svoje poslaničke grupe.
Poštovana predsednice, koleginice i kolege, juče je zasedala uprava Naftne industrije Srbije, akcionarskog društva, firma u čijoj ste privatizaciji svi učestvovali i bili složni. Potvrdilo se ono što je LDP govorio. Usvojen je izveštaj superrevizije i ta firma je za prošlu godinu napravila gubitak od 90 miliona evra, osam milijardi dinara je potvrđeni gubitak. Kako je prošle godine dobar deo godine cena nafte bila skoro i 150 dolara i kako nema u svetu kompanije koja jepod tim uslovima napravila gubitak, imam nekoliko pitanja za predsednika Skupštine akcionara NIS, gospodina Škundrića, usput i ministra energetike. Kako je taj gubitak napravljen tokom prošle godine, kada je NIS bio u stopostotnom vlasništvu Srbije, a kako je član uprave gospodin Petrović juče izjavio da građani neće snositi gubitak, moja pitanja za gospodina Škundrića su sledeća. Koliko su građani Srbije oštećeni zbog toga što NIS nije imao dobitak, odnosno koliko je oštećen budžet Srbije i budžetski korisnici? Može i drugi podatak, koliko su građani Srbije zbog toga što NIS nije imao dobitak i nije participirao u budžetu morali više poreza da plate za budžet Srbije? Drugo pitanje, koliko je, od početka godine, puta poskupelo gorivo u Srbiji od kad je ruski partner preuzeo kontrolu nad NIS? Koliko je ukupno poskupelo gorivo? Koliko goriva je prodato u Srbiji? Kolika je ta razlika koju su građani Srbije platili kroz skuplje gorivo od početka godine do danas? Ovom prilikom ne tražim podatak o šteti koju svi građani Srbije plaćaju kroz raubovanje svojih automobila zbog najlošijeg goriva koje se prodaje u Srbiji. Treće pitanje za gospodina Škundrića je sledeće. Pošto je član uprave rekao da će se smanjiti vrednost ovih osam milijardi dinara, vrednost NIS, koliko će ko uticati na smanjenje onih besplatnih akcija koje ste obećali lakovernim građanima Srbije? Koliko će to biti u dinarima manje vrednosti tih besplatnih akcija? Na kraju krajeva, ova situacija sa NIS-om morala bi da ima i odgovorne jer, znate, u ovoj zemlji lažiranje završnog računa, falsifikovanje podataka je krivično delo. Mi smo juče čuli od člana uprave da upravni odbor nije usvojio onaj završni račun koji je pokazivao da je NIS poslovao sa dobitkom od dve milijarde i 300 miliona dinara, da je to usvojio nekakav izvršni odbor. Postavljam pitanje - kako je mogao da bude onda predat završni račun, ukoliko ga nije usvojio upravni odbor, jer upravni odbor, po Zakonu o preduzećima, jedini je nadležan da usvaja završne račune. Da ne bi ostalo bez odgovora, jer i ja na mnoga pitanja nisam dobio odgovor, pitanje za vas, gospođo predsednice - da li ćete dozvoliti, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, da glasamo o zakonu o eksproprijaciji, čija rasprava u pojedinostima je juče završena? Uprkos činjenici da više poslaničkih grupa ukazuje da je taj zakon protivustavan, da li ćete dozvoliti da glasamo i da se taj zakon usvoji bez mišljenja Zakonodavnog odbora, koji već dve nedelje izbegava da se izjasni o tom zakonu?
Pošto se više niko u vezi člana 235. Poslovnika ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodna poslanica Milica Radović. U skladu sa članom 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored svih članova Vlade, pozvala sam da sednici prisustvuju i Darko Radojčić, zamenik direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, Nadežda Mitrović-Žitko i Ranka Vujović, pomoćnice direktora Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u utorak, 24. novembar 2009. godine, dakle, u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz predloženog dnevnog reda. Dostavljeni su vam zapisnici Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, zapisnik Prve posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, zapisnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom od 29. oktobra 2009. godine i zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje više od 126 narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa prethodnih sednica . Podsećam da je Poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica dostavila Administrativnom odboru primedbe na zapisnik sa Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, pa je iz tog razloga usvajanje ovog zapisnika bilo odloženo. Međutim, s obzirom da je naknadno utvrđeno da se te primedbe, po svojoj sadržini, ne odnose na zapisnik nego na neusklađenost stenograma i tonskog zapisa sednice, ne postoje više razlozi da i dalje odlažemo izjašnjavanje o ovom zapisniku. Na zapisnike sa ostalih sednica niko od narodnih poslanika nije dostavio primedbe u pisanom obliku. Prelazimo na odlučivanje o zapisnicima. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, održane 30. i 31. marta, 1-9, 14-16, 21-23. i 30. aprila, 4-5, 11, 12. i 13. maja 2009. godine. Od 163 narodna poslanika, za se izjasnilo 125. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Stavljam na glasanje zapisnik sedniceJedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, održane 16-18, 20-29. jula i 31. avgusta 2009. godine. Od 137 poslanika, za je glasalo 124. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Stavljam na glasanje zapisnik Prve posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, održane 25. oktobra 2009. godine. Od 130 narodnih poslanika, za glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Prve posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, održane 25. oktobra 2009. godine. Stavljam na glasanje zapisnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom, od 29. oktobra 2009. godine. Od 128 poslanika, za se izjasnilo 126. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije u Danu za odgovaranje na poslanička pitanja u vezi sa aktuelnom temom, od 29. oktobra 2009. godine. Stavljam na glasanje zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, održane 30. oktobra 2009. godine. Od 128 poslanika, za se izjasnilo 124. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila zapisnik Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, održane 30. oktobra 2009. godine. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 90. stav 5. i članu 92. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akta po hitnom postupku. Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe DSS – Vojislav Koštunica predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, koji je podnela Narodnoj skupštini 3. novembra 2009. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 148 poslanika, za se izjasnilo 25. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 51 narodnog poslanika je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog za razrešenje predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 5. novembra 2009. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 151 poslanika, za se izjasnilo 24. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji, koji je podnela Narodnoj skupštini 6. novembra 2009. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 140 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Republike Srbije i Republike Slovenije o socijalnom osiguranju, koji je podnela Narodnoj skupštini 13. novembra 2009. godine. Molim izjašnjenje. Od 136 narodnih poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni Zakona o osiguranju, koji je podnela Narodnoj skupštini 13. novembra 2009. godine. Od 129 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom dugu, koji je podnela Narodnoj skupštini 13. novembra 2009. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Od 127 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o zajmu (K10) između Republike Srbije i Evropske banke za obnovu i razvoj. Molim da se izjasnimo ovom predlogu Vlade. Od 127 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za ustavna pitanja je predložio da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o davanju prethodne saglasnosti na Predlog statuta Autonomne pokrajine Vojvodine, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. novembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 125. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe i upravu je predložio da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o razrešenju javnog tužioca, broj 118-3449/09, koji je podneo Narodnoj skupštini 18. novembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo ovom predlogu. Od 127 poslanika, jedan za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe i upravu je predložio da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o prestanku dužnosti javnog tužioca, broj 118-3450/09, od 18. novembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor za pravosuđe i upravu je predložio da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti, broj 118-3451/09, od 18. novembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju, od 20. novembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o zaduženju Republike Srbije kod Eurobank EFG A.D. Beograd. Molim da se izjasnimo. Od 128 poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke (Autoput Koridor 10), od 20. novembra 2009. godine. Molim izjasnite se. Od 128 poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Međunarodne banke za obnovu i razvoj, od 20. novembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo. Od 129 poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Vlada je predložila da se po hitnom postupku stavi na dnevni red Predlog zakona o potvrđivanju finansijskog ugovora između Republike Srbije i Evropske investicione banke „Zajam za opštinsku i regionalnu infrastrukturu B“, koji je podnet 20. novembra 2009. godine. Molim da se izjasnimo Od 129 poslanika, niko za, protiv jedan. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za stavljanje na dnevni red sednice akata po hitnom postupku, na osnovu člana 92. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, stavljam na glasanje predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da se izjasne o predlogu dnevnog reda u celini. Od 135 poslanika, 131 je glasao za predloženi dnevni red. Konstatujem da je utvrđen dnevni red Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini u celini. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: –PREDLOG ZAKONA O UTVRĐIVANjU NADLEŽNOSTI AUTONOMNE POKRAJINE VOJVODINE (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na političke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa, odnosno: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe ako niste to do sada učinili da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Gospodin Dragan Todorović reklamira Poslovnik.
Javljam se po članu 94. stav 3. i predlažem da udvostručimo vreme koje imamo za raspravu. Mislim da je izuzetna retkost da ovako značajna, mogao bih da kažem i opasna stvar, dolazi kao Predlog zakona u Skupštinu Republike Srbije. Mislim da bi bilo potrebno da se da duplo vreme, zato što verujem da će i poslanici vladajuće većine pokušati da građanima Srbije objasne razloge zbog čega se predlaže ovaj zakon, kao i poslanicima opozicionih stranaka, da eventualno pokušaju da ubede predstavnike vladajuće većine da ne glasaju za ovaj zakon, jer on će biti jedna od najvećih istorijskih grešaka. Ujedno bih iskoristio priliku, pošto nam je Mirko Cvetković tu, da ga pitam – da li je tačno da njegove akcije u „Jugoslovenskoj autorskoj agenciji“ vrede milion i 375.000 evra. Imamo vojvodu od „Meridijan banke“, on ima 11 miliona evra. Ovo je vojvodica od „Granda“ – milion i 375.000. Nije to malo. Zbog javnosti i građana Srbije da nam da tu informaciju da ne bi nagađali, da ne bi trošili vreme. Hvala vam veliko.
Gospodine poslaniče, u skladu sa članom 90, podsećam da je za promenu redosleda tačaka, odnosno za spajanje tačaka i produžetak vremena potrebno najkasnije 24 časa pre određenog početka sednice dostaviti Narodnoj skupštini taj predlog, tako da to niste učinili. Gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospođo predsedniče, pokušala sam da reagujem i da vam kažem da je ova sednica zakazana po hitnom postupku, a nije ni sazvana na vreme. S druge strane, sugerisala sam vam, za razliku od koleginice, potpredsednika, gospođe Čomić, koja neprestano govori od ulaska u salu, obaveštavala nas je verovatno, ili vas kakvo je vreme napolju, da sija sunce, ko će kada da stigne, jer to je nemoguće, ponekad i vid torture, da možemo da radimo, što smo i koleginica Popović i ja primetile. Gospodin Todorović se jasno pozvao na član 94. stav 2. Poslovnika, a vi mu odgovarate pozivajući se na član 90. Molim vas da se podsetite na praksu koja postoji u ovom parlamentu i od kada je ovaj Poslovnik i svi poslovnici ranije, a to bi svakako trebala da zna i gospođa Kolundžija koja je odsečno odmahivala glavom, brecnula se odmah čim je gospodin Todorović izgovorio da treba da se produži vreme. Ne, ne, nikako, svi klimaju glavom, nećemo, naravno i pre nego što se pristupilo glasanju. Prema tome, molim vas da poštujete pravo poslanika iz člana 94. stav 2. i da, kao što ste to uradili i pre mesec dana, kada je to gospodin Todorović tražio po 2. tački dnevnog reda, stavite ovaj predlog na glasanje, pa neka se narodni poslanici izjasne o tome. Verovatno ima i onih koji misle svojom glavom, a nisu samo klimoglavci.
Gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Ne znam da li vam uopšte više vredi prigovarati povredu Poslovnika. Naime, od momenta kada ste počeli da glasate o zapisnicima sa prethodnih sednica potpuno ste isključili mogućnost da se mi ovde prijavimo, zato što vi smatrate da - sve dok vi govorite, a mogli ste danas ceo dan da govorite o različitim tačkama dnevnog reda, po različitim pitanjima, da niko nema pravo da se umeša i da traži povredu Poslovnika. Dakle, čim je bilo završeno glasanje po jednom zapisniku trebalo je da mi date reč po povredi Poslovnika. Vi ste završili glasanje o zapisnicima, utvrđivali dnevni red, a naši su mikrofoni bili isključeni bez mogućnosti da vam se prijavimo. Hteo sam da vam predložim produženje vremena za raspravu zato što smatram da za ovako važan zakon mora da bude omogućeno poslanicima da raspravljaju u vremenu dužem od predviđenog. Hteo sam takođe da vam kažem da vi sada možete da mi kažete da je to kasno, pošto vam nisam prigovorio na vreme. Ko vama da prigovori na vreme, kada vi okrećete dnevni red kako vama odgovara? Dakle, apsolutno bezobzirno ponekad vodite sednice Narodne skupštine, kao da postojite samo vi u sali. To je sve pripremljeno. Ja to znam. Vama ništa ne može da se prigovori. Ali, razmislite dobro, jednog dana sedećete negde možda u sali ili ćete od kuće da posmatrate sednice Narodne skupštine. Vladajuća većina vam neće biti po volji, škrgutaćete zubima i čekati priliku za izbore. Kažem vam - te vaše nove šminke, vaša nova frizura, a nekakav izgled, stajling neki, o kome vam neko brine, nisu dovoljni da ljudi koji su protiv vaše političke opcije zaborave šta ste radili na sednicama Narodne skupštine kada ste bili predsednik. Dakle, šta da vam prigovorim kad ste grešku načinili pre 15 minuta i od onda mi niste pružili priliku da vam na tu grešku ukažem.
Dve vaše konstatacije su, gospodine Nikoliću, potpuno tačne, iako nema povrede Poslovnika. Jedna, da je tačno da ste zakasnili sa predlogom koji ste učinili. Dakle, to je potpuno tačno, i potpuno je tačno da ne dozvoljavam da vi i ja i bilo koja dva poslanika u isto vreme govore. Dakle, može samo jedan govoriti. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Čedomir Jovanović, pa ćete vi. Izvinite, gospodine Jovanoviću. Niste zadovoljni odgovorom. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Trebalo bi da pitate da li neko želi da diskutuje. Uvek samo govorite, a neke važne stvari preskačete.) Da li želite u danu za glasanje da se Skupština izjasni da li sam povredila Poslovnik? Gospodine Jovanoviću, imate reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, mislim da smo na loš način započeli raspravu o ovako važnim temama. Sve ono što je beležilo sam zakon o nadležnostima i statut Vojvodine toliko je neodgovorno - da mi danas nemamo pravo na takav način da se ponašamo kao republički parlament. Nije bilo prethodnih konsultacija, jer da je bilo onda smo mogli na tim konsultacijama da se dogovorimo eventualno i o produžetku vremena kojeje inače predviđeno samim Poslovnikom, kako bi se ovde u raspravi na ozbiljan način, argumentovano, postavio parlament o važnim pitanjima, o kojima danas raspravljamo i na koja treba da damo odgovor. Sami znate na šta je ličila rasprava na Odboru za ustavna pitanja. Nijedan predstavnik Vlade tu nije bio prisutan. Mi nemamo problem sa činjenicom da ćemo danas ovde provesti svoj radni dan u Skupštini. Želeli bismo da ga sprovedemo na onakav način i u atmosferi koja je adekvatna temi o kojoj razgovaramo. Nažalost, gospođo predsednice, vi ste pogrešili. Nigde u članu 90. nije predviđeno proširenje vremena za raspravu. Ono je predviđeno poslednjim stavom člana 94, u kojem je vrlo jasno rečeno: "Predsednik, odnosno predstavnik poslaničke grupe pre otvaranja pretresa ima pravo da predloži duže vreme rasprave za poslaničke grupe od vremena utvrđenog u stavu 1. ovog člana". To što će neke poslaničke grupe zloupotrebiti svoje skupštinsko vreme nikako ne može da bude argument za nas koji ne vidimo - zašto bi trebalo da se ustručavamo u raspravi i ograničavamo vreme rasprave. Baš naprotiv, mislim da čitav dan treba iskoristiti - kako bi se videlo koliko su oni, koji svoju argumentaciju grade na politici prošlosti i na strahu, slabiji i nemoćni. Na ovakav način vi nam tu mogućnost uskraćujete, pri čemu i kršite Poslovnik, pa su radikali, s kojima se ni po čemu ne slažemo, oko statuta i zakona apsolutno u pravu kada kažu da ste pogrešili, jer niste postupili onako kako ste dužni da postupite. Stavite to na glasanje, mi ćemo glasati za produženje rasprave, a većina će odlučiti. Ako na ovakav način počnemo radni dan, to će se vrlo loše završiti.
Gospodine Jovanoviću, vi znate da je bio sastanak sa šefovima poslaničkih grupa i da smo se oko nekih inicijativa dogovorili, na primer - da nema spajanja tačaka. Dakle, sve inicijative koje su iskazane, koje ste sugerirali na tom sastanku, kao što vidite, parlamentarna većina je uvažila. Što se tiče ove vaše konkretne inicijative, pored toga što se zakasnilo sa svim predlozima, mislim da je racionalno da se izjasnimo. Stavljam na glasanje predlog poslanika koji traže da se vreme produži. Od 191 prisutnog poslanika, 75 je glasalo za. Konstatujem da predlog nije prihvaćen. Obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: Slobodan Samardžić, poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica... (Dragan Todorović, sa mesta: Pitam vas da li sistem radi ili ne radi?) Radi, samo sačekajte da vas obavestim. Molim vas, dobićete reč, samo da vas obavestim, već sam krenula sa obaveštavanjem o tome ko će predstavljati koju poslaničku grupu. U skladu sa članom 37, poslaničku grupu SRS gospodin Aleksandar Martinović, gospodin Đuro Perić poslaničku grupu PUPS. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Pre nego što pitam da li predstavnik predlagača želi reč, gospodin Tomislav Nikolić se javio pre vas, i gospodin Todorović. Dakle, gospodin Tomislav Nikolić reklamira Poslovnik. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Nisam se javio da govorim o povredi Poslovnika, već sam se javio za diskusiju, a sada neću da govorim.) Gospodin Todorović.
Šta je ovo ljudi danas? Šta vam se dešava? Evo, gospođo predsedavajuća, kada se javljate po Poslovniku, Poslovnik ne podrazumeva samo da se javljate da ukažete na kršenje procedure ili kršenje Poslovnika, nego i pravo da se eventualno javite da nešto predložite. Ima nekih koji to ne znaju i džabe je da im pričate. Evo, sledeći vaša izuzetno dragocena uputstva, a i moje iskustvo, na osnovu člana 120. stav 3. predlažem, na vreme, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, kada dođe vreme za glasanje da se glasanje izvrši putem prozivke. Mislim da je to istorijska stvar i da bi svako trebalo jasno i glasno, imenom i prezimenom da stoji iza svoga glasa. Pretpostavljam da nećete pobeći sa crte, jer gospodin Kluni, Kloni, kako se zove, on voli na crtu.Prema tome, mislim da biste vi trebalo da ga sledite, da izađete na crtu i da glasate prozivkom, da se javno izjasnite da li ste zakon o prenosu nadležnosti ili ne.
Narodni poslanik Saša Milenić će predstavljati poslaničku grupu G 17 plus. Da li predstavnik predlagača želi reč? (Da.) Gospodin premijer Mirko Cvetković. (Dragan Todorović, sa mesta: Šta je sa mojim predlogom?) Molim vas, vaš predlog je imao formu reklamiranja Poslovnika. Ne možete koristiti institut reklamiranja Poslovnika da dajete predloge. Prosto, to nije moguće. Gospodin Mirko Cvetković ima reč. Izvolite, gospodine predsedniče.
Poštovani narodni poslanici i narodne poslanice, pred vama se nalazi Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. U pripremi Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti pošlo se od tri osnovna principa. Prvo, potrebe da se prošire postojeće nadležnosti Autonomne pokrajine Vojvodina da bi se dosledno sprovelo Ustavom zajamčeno pravo građana na pokrajinsku autonomiju iz člana 12. Ustava Republike Srbije. Drugo, da sva predložena rešenja budu u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Treće, da se dosledno sprovede proces decentralizacije Republike Srbije i koncept pokrajinske autonomije, bez elemenata državnosti. Nadležnosti AP Vojvodina mogu se podeliti u dve grupe. To su, prvo, izvorne nadležnosti, zasnovane pre svega na odredbi člana 183. stav 2. Ustava Republike Srbije, kojom je utvrđeno da autonomne pokrajine u skladu sa zakonom uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u Ustavom određenim oblastima. Drugo, da poverene nadležnosti, zasnovane na odredbi člana 178. stav 1. Ustava Republike Srbije, kojom je utvrđeno da Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnim pokrajinama pojedina pitanja iz svoje nadležnosti. Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti APVojvodine pripremljen je polazeći, pre svega, od sledećih ustavnih odredbi. Prvo, odredbe člana 12. Ustava RS, kojom je utvrđeno da je državna vlast ograničena pravom građana na pokrajinsku autonomiju. Drugo, odredaba Ustava RS kojima se uređuje pokrajinska autonomija i pravni položaj autonomnih pokrajina, to su odredbe Ustava od člana 176. do člana 187. Posebno se u pripremi Predloga zakona pošlo od odredaba člana 183. Ustava RS kojim je utvrđeno, prvo, da autonomne pokrajine, u skladu sa Ustavom i svojim statutom, uređuju nadležnost, izbor, organizaciju i rad organa i službi koje osnivaju. Drugo, da autonomne pokrajine u skladu sa zakonom uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u sledećim oblastima: prostorno planiranje i razvoj, poljoprivreda, vodoprivreda, šumarstvo, lov, ribolov, turizam, ugostiteljstvo, banje i lečilišta, zaštita životne sredine, industrija i zanatstvo, drumski, rečni i železnički saobraćaj i uređivanje puteva, priređivanje sajmova i drugih privrednih manifestacija i, konačno, prosvete, sporta, kulture, zdravstvene i socijalne zaštite i javnog informisanja na pokrajinskom nivou. Treće, da se autonomne pokrajine staraju o ostvarivanju ljudskih manjinskih prava u skladu sa zakonom. Četvrto, da autonomne pokrajine upravljaju pokrajinskom imovinom na način predviđen zakonom. Peto, da autonomne pokrajine, u skladu sa Ustavom i zakonom, imaju izvorne prihode, obezbeđuju sredstva jedinicama lokalne samouprave za obavljanje poverenih poslova, donose svoj budžet i završni račun. Predlogom zakona predviđaju se nadležnosti AP Vojvodine u uređenju pitanja od pokrajinskog značaja u oblastima predviđenim članom 183. stav 2. Ustava Republike Srbije. Pitanja imovine i finansiranja nadležnosti AP Vojvodine urediće se posebnim zakonima u okviru planiranih sistemskih rešenja u tim oblastima. Dakle, Predlogom zakona nadležnosti AP Vojvodine usklađuju se sa novim ustavnim rešenjima. Dosledno se sprovodi proces decentralizacije Srbije i koncept pokrajinske autonomije, bez elemenata državnosti. Poštovani narodni poslanici, nadam se da ćete podržati predlog ovog zakona, naravno nakon razmene argumenata i diskusije na koju vas sada pozivam.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Da li narodni poslanici koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za ustavna pitanja na sednici Zakonodavnog odbora žele reč? Gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku želim da kažem da sam izdvojila mišljenje na sednici Odbora za ustavna pitanja i vezano za Predlog statuta i vezano za predlog ovog zakona o prenosu nadležnosti. Samo ću da pročitam jednu rečenicu iz stenograma - lepo sam rekla, želim da kažem da izdvajam mišljenje i po jednom i po drugom predlogu. Zašto je došlo do ove diskriminacije da je Odbor za ustavna pitanja utvrdio da sam izdvojila mišljenja samo o ovom predlogu zakona, ne znam, ali to nije prvi put. Očigledna je bila vaša nervoza i onog dana kada smo imali Odbor za ustavna pitanja, kao i danas pre početka ove sednice, i to govori o činjenici da ste vi ipak svesni toga kakvo zlo Srbiji i građanima Srbije pripremate usvajanjem predloga ovog zakona i statuta AP Vojvodine. Naravno, to nije tema. Današnja tema je ovaj secesionistički, autonomaški i protivustavni Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina. Ne želimo da budemo ptice zloslutnice, ali dužnost nam je da upozorimo režim Borisa Tadića, da upozorimo građane Srbije, a pogotovo građane Srbije koji žive na teritoriji AP Vojvodina, da će već u četvrtak ili petak, ne znam kad ste planirali da glasate iizglasate ove predloge zakona, AP Vojvodina biti država u državi. Ovaj zakon i statut daju obrise državnosti neke buduće države i želim da podsetim na jun 2009. godine, kada je SRS bila jedina politička partija u Srbiji, naglašavam jedina, koja se najoštrije suprotstavila potpisivanju sporazuma Černomirdin-Ahtisari.Nažalost, pokazalo se da smo bili u pravu. Danas, nešto više od deset godina od potpisivanja tog sporazuma, imamo 15% okupirane teritorije, imamo samoproklamovanu državu Kosovo na teritoriji Republike Srbije, odnosno AP KiM. Imamo stotine hiljada raseljenih Srba sa njihovih vekovnih ognjišta. Takođe, želim da podsetim na Beogradski sporazum, na mart 2002. godine, kada je SRS opet bila jedina politička partija koja se najoštrije suprotstavila potpisivanju Beogradskog sporazuma. Tada smo govorili da Beogradski sporazum znači uvod u otcepljenje Crne Gore. Samo tri godine nakon toga Crna Gora je otišla iz sastava SRJ, odnosno u tom momentu zajednice Srbija i Crna Gora. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, mi i danas upozoravamo da je ovaj predlog zakona nešto što će dovesti do slične situacije na teritoriji AP Vojvodina, nešto što će dovesti ne samo do otcepljenja AP Vojvodina, već će otvoriti pitanja i u drugim rovitim oblastima na teritoriji Republike Srbije. Posle nekoliko godina neki drugi ljudi će sedeti u ovom parlamentu i prisećaće se onoga o čemu smo mi danas govorili. Zato mi, srpski radikali, želimo jasno i glasno da kažemo građanima Srbije da režim Borisa Tadića današnjom sednicom ulazi ozbiljno u razgrađivanje države Srbije. To je opasnost koja će se vrlo brzo pokazati na delu. To je kršenje Ustava Republike Srbije i to čl. 1, 2, 4, 8, 9, 179, 182, 183. i 185. Želimo da skrenemo pažnju građanima Srbije da smo, kao politički ozbiljna državotvorna stranka, učinili sve što je u našoj moći da vam skrenemo pažnju i održavanjem tribina na teritoriji AP Vojvodina i ovde u parlamentu, da ne činite ovo što ste naumili.
Vreme. Gospođa Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, želela bih da u ime SRS, kao poslanik koji je izdvojio mišljenje na Odboru za ustavna pitanja po 1. i 2. tački dnevnog reda, mada to ne piše u izveštaju, zato vas upozoravam na to, da pre svega konstatujem da je ovaj zakon ne samo suprotan Ustavu, jer mislim da svi vi to znate i da ima u vašim redovima onih koji se bave ustavnom teorijom, nego on na svojevrstan način suspenduje Ustav. Ovaj zakon i statut kao podzakonski akti su stavljeni iznad Ustava. Zato sam ubeđena da je ova sednica istorijska, da će o ovome neko jednoga dana da sudi. Možda nas danas neko baš ne razume na najbolji način, ali za godinu, dve, tri, pet, shvatiće da smo bili u pravu, kao što se to, naravno, i pokazalo u našoj bliskoj prošlosti, kada smo ukazivali do čega će da dovede stvaranje države SCG. Ne volim ovu zgradu parlamenta zato što su u ovoj zgradi samo nestajale države. Hoćemo li nekada da sačuvamo državu i radi li iko na tome da se država sačuva, a ne da se dalje rasparčava? Gospodine Cvetkoviću, vi ćete u istoriji biti zapamćeni po sporazumu Cvetković-Čanak. Nemojte da gledate u nebesa, kada ste ušli, namignuli ste i osmehnuli ste se gospodinu Čanku. Njega će istorija potpuno zaboraviti, a vas kao predsednika Vlade i člana DS-a će i te kako po zlu pamtiti. Vodite računa pre svega o integritetu i svom i svoje političke partije koju predstavljate. Da ste bili pravi državnik, Čanku biste odgovorili – ne, neka padne Vlada, podnosim ostavku, ne dam da se rasparčava država. Garantujem vam da biste na sledećim izborima osvojili još više glasova nego što ih sada imate, verovatno, ali vi niste državnik. Vi ste slepi i poslušnik. Doveli ste do toga da čak točak istorije okrećete unazad. Dva puta su se građani koji žive na prostorima današnje AP Vojvodina izjašnjavali s kim žele da žive i gde žele da žive, u Srbiji, i 1918. i 1946. godine, ali vi hoćete unazad. Stalno vučete unazad, a neke druge optužujete da to rade. Ajde jednom da potegnemo kola unapred, pa da kažemo da će stvarno da bude bolje, kao što ste obećavali da će da bude bolje, da ćemo državu da sačuvamo, da nemamo asimetričnu autonomiju, da ono što važi za Kosovo važi i za Vojvodinu, ali vi sada šaljete poruku ovim zakonom da ste spremni da priznate jednostrano proglašenu nezavisnost KiM. Ovde se, gospodo, ne radi ni o kakvom pukom deklarativnom zakonu, već o svojevrsnom organskom zakonu, koji kada jednom bude donet, više neće da bude menjan. Čak i ako budemo imali dvotrećinsku većinu jednoga dana da promenimo Ustav, gospodo, nećemo moći to da uradimo. Vi ste ovim zakonom blokirali neku buduću promenu Ustava. Šta ako odluči dvotrećinska većina, bude takva klima u državi, da imamo unitarnu državu? Ne, ovo su već stečena prava. Znate li vi kakvu odgovornost preuzimate na sebe? Znate, vi, kada ste radili na Ustavu, vi iz DS-a, da je to bio takav politički trenutak – otišla Crna Gora, moralo je da se donese Ustav. Vi ste bili najjači, morao je da bude ovakav kakav jeste. Nije dobar. Nije u svemu dobar. Ali, šta ako jednog dana budemo želeli da ga promenimo? Ništa. Idete u susret onome što Jelko Kacin od vas traži. Kaže – ovaj će zakon i ovaj statut, njihovo donošenje će u stvari potvrditi demokratičnost Beograda i Srbije. Onaj koji vam je juče nazvao „mirdita“ u Skupštini Srbije, i vi kao predsednik Vlade, i vaš ministar inostranih poslova uopšte nema nameru da reaguje na tako nešto. Za vas je to prolazna stvar. Ponižavaju nas svi. Dokle ćemo da se saginjemo, gospodine Cvetkoviću? Pogledajte me kada vam govorim – dokle ćete da se saginjete? Šta treba da vam traže još?
Vreme. Reč ima gospodin Dejan Mirović.
Dame i gospodo, statut i zakon o nadležnosti su povezani akti i u tom smislu, u čl. 27, 34. i 63. statuta se navodi da AP Vojvodina ima pravo na zaduživanje u inostranstvu. Međutim, u zakonu o nadležnostima nigde se ne pominje ovo važno pitanje, iako ovaj zakon o nadležnostima ima 91 član. Smatramo da je to skandalozno i da je to najopasnije za Republiku Srbiju, opasnije od tzv. vojvođanske akademije nauka, opasnije od tzv. predstavništva u Briselu, jer da je ispoštovan Ustav, trebalo se u statutu i u zakonu o nadležnosti pozvati na član 93. Ustava, gde se kaže da se pokrajina može zaduživati samo pod uslovima koji su određeni zakonom. Misli se na Zakon o javnom dugu iz 2005. godine. U tom smislu u tom zakonu se određuje da Ministarstvo finansija može odobriti zaduživanje AP. Toga nema ni u statutu, ni u zakonu o nadležnosti. Jasno je da kada hoće da se razbije jedna država, da se to najlakše radi preko finansija. Navešću vam samo primer Crne Gore, gde je 2000. godine uvedena nemačka marka i tako je razbijena celovitost zajedničke države Srbija i Crna Gora. Isto se dešava i na Kosovu, zato što je ta kvazitvorevina primljena u Svetsku banku i u MMF. U tom smislu, može se vrlo lako desiti da evropski komesar, gospodin Bojan Pajtić, pošto je on izjavio da mu je cilj u političkom smislu da bude evropski komesar i njegov koalicioni partner koji je ovde prisutan, uzmu neki kredit i da Vlada Republike Srbije se protivi tome. Član 5. zakona o nadležnostima propisuje da se tada formira neka tzv. mešovita komisija. Niti piše ko će imati većinu u toj komisiji, niti piše da li će se ispoštovati ovaj rok iz Zakona o javnom dugu od 15 dana za rešavanje mišljenja o uzimanju kredita. U tom smislu je jasno da se Vojvodini daje pravo da uzima kredite u inostranstvu bez ikakve kontrole. Ovo neodoljivo podseća na Ustav iz 1974. godine, kada je tzv. Vojvodina imala svog guvernera i svoju narodnu banku, kada Srbija nije imala nikakve nadležnosti u tom pogledu. Čak taj skandalozni nacrt statuta i zakona o nadležnosti je gori od Ustava iz 1974. godine, jer u slučaju sukoba između republike i pokrajine, tada bi bila nadležna tadašnja Savezna skupština. Ovoga nema, niti igde piše u zakonu o nadležnosti i statutu koji mi treba da usvojimo ili da glasamo protiv njega ako nam je čista savest. U tom smislu sve se ovo pravda tzv. evropskim integracijama, evropskim pravom. Međutim, to nije neka nova priča, nego stara priča, neotitoistička, a navešću vam primere starijim našim građanima poznatih političara, npr. Boška Krunića, koji je bio predsednik Predsedništva Saveza komunista Jugoslavije i koji je 25. maja ove godine poručio da treba da idemo ka EU i da je savremena evropska država samo ona u okviru EU. Već poznata priča, već nešto što se dešavalo u vreme titoizma. Takođe, drugi poznati funkcioner autonomaškog režima, za vreme komunizma Živan Berisavljević, nam poručuje 2008. godine da Srbija treba da postane moderna evropska zemlja. Iste parole iste fraze, samo zamenite ono „komunizam“ za „EU“. U tom smislu nema nikakve razlike i posledice će biti jednako pogubne. Takođe, skandalozno je da je izveštaj Evropske komisije, koji je u stvari bio taj okidač za donošenje statuta, da je jedan od autora, gospodin Kacin, inače ratni zločinac, to treba otvoreno reći. On je opravdavao 1991. godine na konferenciji za štampu obaranje transportnog helikoptera tadašnje jedine Jugoslovenske narodne armije.
Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, izdvojio sam mišljenje na Odboru za ustavna pitanja povodom obe tačke dnevnog reda. Koristiću vreme i ako dozvolite po obe tačke dnevnog reda. Dame i gospodo, da su živi Josip Broz Tito i Edvard Kardelj tužili bi pisce statuta AP Vojvodine i ovog predloga zakona za otimanje autorskog prava iautorskog dela iz Ustava iz 1974. godine. Šta reče Njegoš: „Ne bojim se ja pasijeg skota stranoga, neka ga je ko na gori lista, već se bojim zla domaćega“. Što se tiče zakona i statuta, neodgovorno i nesposobno rukovodstvo Republike Srbije daruje Ustav Čanku i Pajtiću, čime se Srbija gura u duboku političku, duhovnu, socijalno-ekonomsku i kulturnu krizu. Vlada Srbije je 5. novembra 2009. godine usvojila Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, pa tako AP Vojvodina ponovo dobija federalni status, koji je imala po Ustavu iz 1974. godine, što u perspektivi vodi potpunom otcepljenju od Srbije. Vlada Republike Srbije povlači mnoge pogrešne poteze, pa i potez da Srbija uđe u NATO pakt. Vlada Srbije je podanička, snishodljiva zapadu i od toga Srbija nema nikakve koriste. Muka nam je od toga, nemamo svoje dostojanstvo, Vlada Srbije se previše dodvorava zapadu,koji Srbiji kroji sudbinu. Srbija se mora što pre osloboditi od ovog nesposobnog rukovodstva da bismo konačno mogli da sačuvamo svoj suverenitet, svoj ugled i dostojanstvo srpskog naroda i građana Srbije. Kada su u pitanju AP Vojvodina i AP Kosovo i Metohija, aktuelna vlast u Srbiji ne misli dobro svome narodu, a ni svoj državi. Ova vlast ne misli o budućnosti Srbije i budućnosti njenog naroda, nego misli na dnevno-političke šićardžijske interese koji nas vode u sve dublju političku krizu. Ne može se podređivati državni interes partijskim interesima, što se, nažalost, kod nas čini godinama. Ustav se mora poštovati, po Ustavu RS uspostavljeno je ustavno jedinstvo, međutim, kad se god udaljite od Ustava, sve postaje rizično i opasno, čemu vodi i donošenje ovoga zakona istatuta AP Vojvodine. SRS smatra da je to antidržavni akt koji iz vlasti, koji gledaju da zadovolje svoje birokratske i šićardijske interese. Regionalizacija, kako je uvodi vlast Srbije, pri ovom duhovnom stanju u kojem se Srbija nalazi, nanosi štetu celoj državi Republike Srbije. Problem je kako se vodi državna politika prema AP Vojvodini i AP Kosovo i Metohiji, kao i premaRaškoj oblasti. Vlada Republike Srbije nije ta koja može da odgovori veoma delikatnom zadatku. Čemu vode statut i ovaj zakon? Otvara dve mogućnosti. Prvo, stvaranje države Vojvodine u državi Srbiji. Drugo, secesija Subotičkog okruga i secesija cele AP Vojvodine. Srbi u AP Vojvodini ne žele da žive pod tuđinskom vlašću – Austrougarskom, nego Srbi u AP Vojvodini, kao i mnogi drugi građani, žele da žive u svojoj državi Srbiji. Istorijski i kulturni razlozi na koje se separatisti pozivaju ne mogu biti opravdanje za obrazovanje države Vojvodine. Jedno od obeležja državnosti AP Vojvodine, prema ovim aktima Vojvodine, koja joj se daruje, jeste pravo da AP Vojvodina zaključuje međunarodne ugovore, kao kako to piše u članu 16. Međutim, član 183. Ustava Republike Srbije to pravo AP Vojvodini ne daje, a jedno od najcrnjih i najtežih ovlašćenja koja prenosite jeste sledeće obeležje državnosti, jeste pravo osnivanja predstavništava u regijama i Evropi, pa čak i sa Atlantskim paktom, gde je vrhovna komanda u Briselu.
Gospodin Zoran Ostojić, reklamira povredu Poslovnika.
Gospođo predsednice, koleginice i kolege, mislim da ste posle diskusije gospodina Mirovića propustili da konstatujete povredu Poslovnika, član 104, pa vam na to ukazujem. Govorim o dostojanstvu ovog doma. Nazivati poslanika Evropskog parlamenta, koji je juče bio vaš gost, zločincem, apsolutno je uvreda ovog parlamenta. Vi pripadate, vaša partija, tzv. proevropskoj Vladi, koja kao najdeblji stub od tih raznih stubova, i rekla je da treba da idemo ka članstvu u EU. Molim vas, povedite računa, ako ste danas nešto odsutni ili hoćete da zbrzate ovu sednicu, povedite računa o ugledu ovog doma. Reći za nekoga da je ratni zločinac, za gospodina Kacina, poslanika Evropskog parlamenta, koji je ovde došao obavljajući posao i u našem interesu, zaista je nedopustivo. Molim vas, koncentrišite se. Ovde, mislim inače, da se često krši dostojanstvo parlamenta kada se više brane interesi neke druge države nego države Srbije. To je često među poslanicima nekih poslaničkih grupa, ali hajde, ne javljam se tada, da se pozivam na 104. Ali, ovo je ipak skandalozno, reči za nekoga da je ratni zločinac koji je juče bio u poseti, koji je prijatelj Srbije, evropski parlamentarac i vi da oćutite, podseća me na ono s početka mandata kada ste ovde dozvoljavali da se vređa pokojni premijer Đinđić, a kada je nažalost vladajuća većina glasala da to nije uvreda i kršenje Poslovnika. Molim vas reagujte ili upozorite gospodu koja su se očigledno spremila za ovu tačku dnevnog reda da biraju reči. Neka granica mora da se održi.
Molim sve poslanike da vode računa o kvalifikacijama, posebno kvalifikacijama tipa ratni zločinac. Mislim da je ova primedba na mestu. Ako želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje o povredi Poslovnika, glasaću da je Poslovnik bio povređen što nisam reagovala. Gospođa Nataša Jovanović.
Gospođo predsedniče, javljam se po Poslovniku, po članu 138. Naime, reklamiram ga zbog činjenice da Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina ne sadrži ustavni osnov onako kako je predlagač to obrazložio, premijer gospodin Cvetković. Vi ste verovatno namerno ili čitajući taj pripremljeni sinopsis, gospodine Cvetkoviću, zaboravili da tumačite Ustav, jer verovatno, kao i druge vaše kolege, namerno bacate pod noge, gazite ga, jer zaista želite da obmanete javnost činjenicom, pozivajući se na član 183. stav 2. Ustava i član 178. stav 1, da država Srbija, odnosno Republika Srbija može da utvrdi nadležnosti AP Vojvodini, što uopšte nije tačno. Novi Ustav Srbije sa ovakvim članovima, da je Vojislav Šešelj u Srbiji, nikada ne bi ni prošao, pošto je imao primedbe na taj član Ustava. Sada moram da se vratim na to da je i dugo pripreman i puč u SRS i sve ono što su vajni pojedini ustavotvorci kao nogama pisali ovde. Ali, kada već to stoji u Ustavu, nemojte da obmanjujete, gospodine Cvetkoviću, javnost da to može da se vrši zakonom koji će to da utvrđuje. Član 183. stav 2. Ustava jasno govori o 23 razgraničene, eventualno poverene nadležnosti koje država Srbija može da izvrši prema AP. Ovde se postavlja pitanje i za vas, evo za gospodinaMićunovića, pa i za gospođu Kolundžiju, koja je naknadno došla u DS, ali svejedno, bila je u DOS-u od početka kao član Čovićeve alternative, kako ste vi odstupili gospodine Mićunoviću od izvornog programa DS. Zoran Đinđić je 1994. godine je rekao da je budućnost SRJ u jačanju i u centralizovanju državne nadležnosti.
Nema povrede Poslovnika, apsolutno nema povrede Poslovnika. Gospodin Tomislav Nikolić reklamira Poslovnik.
Najpre član 104, pa potom član 100. Dakle, stvarno ste povredili dostojanstvo Narodne skupštine time što nas delite na poslanike prvog i drugog reda. To ću da vam dokažem ako mi dozvolite. Naime, gospodin Ostojić je prigovorio da ste povredili Poslovnik i to je mogao da učini samo neposredno po povredi Poslovnika. U međuvremenu otkad ste vi po njemu povredili Poslovnik govorio je drugi poslanik. U takvim situacijama vi sve nas koji nećemo da glasamo za zakon o prenošenju nadležnosti opomenete, pa čak dobijemo i kazne. Ovog puta dozvolili ste čitavu tiradu gospodina Ostojića, jer vam se sviđa njegov govor, jer vam treba ta poslanička grupa da glasa o zakonu o prenošenju nadležnosti, i dozvolili da grubo povredite Poslovnik time što mu niste rekli - gospodine Ostojiću, ako sam i povredila Poslovnik, to je bilo na prethodnom izlaganju, a ne na ovom posle koga ste se vi javili. To je vaš manir, gospođo Đukić-Dejanović. Samo još, moram da kažem da ovaj ustav možda i pisan nogama, ali su poslanici SRS i glavom, i umom, i dušom, i rukama glasali za njega. Dakle, što se Ustava tiče, Ustav je izraz volje većine građana Srbije izražene na referendumu i nikada ne bi dozvolio sebi da pripadam stranci koja će da napadne Ustav i da se time približi LDP-u.
Kada se dva poslanika istovremeno jave i reklamiraju Poslovnik zaista ne znam šta će ko reći. Dakle, gospodin Ostojić se, kao i svi drugi poslanici, javio posle uvida u to da sam povredila Poslovnik, i jesam ga povredila. Gospodin Ostojić, povreda Poslovnika? Replika, onda gospodin Mirović ima prednost.
To je bio moj lični stav i on se zasniva na članu 10. Evropske konvencije o ljudskim pravima, koja mi garantuje slobodu izražavanja i slobodu mišljenja. Primenio sam iste principe kao što primenjuju takvi kao što je gospodin Kacin, koji Slobodana Miloševića koji je umro ili ubijen kao nevin čovek, optužuju da je kriv za sve i da je on ratni zločinac. Znači, to je isto tako sloboda izražavanja kao što se primenjuju prema pokojnom Slobodanu Miloševiću. S druge strane, moje mišljenje se zasniva na argumentima, za razliku od ovog drugog, jer isti taj gospodin Kacin bio je ministar informisanja 1991. godine kada je oboren transportni helikopter JNA i tada je izjavio: "Žao nam je što je tim helikopterom upravljao Slovenac, kapetan Anton Merhel, i to deset sati posle našeg poziva da svi Slovenci napuste JNA i pređu u našu Teritorijalnu odbranu. Kada je helikopter u vazduhu niko ne zna da li prenosi hleb ili rakete". To je opravdavanje zločina. Na tome se zasnivao moj stav.
Gospodin Zoran Ostojić.
Gospodine Miroviću, ne želim s vama da polemišem, rekao sam šta sam imao da kažem predsednici. Mogu samo da vam kažem da ne razumem nešto o čemu pričate, taj helikopter je bio vaš koliko i Jelka Kacina. Prema tome, ta JNA je bila vojska i njegova i naša, ali ajde sada da ne pričamo o tome. Gospodine Nikoliću, otkud vi znate da se nisam javio odmah po završetku gospodina Mirovića, da li imate tu nekakav uređaj pa da nisam dobio reč? Nemojte, gospodine Nikoliću, ako ste već postali Evropljanin, mogli ste odmah vi da se javite pre mene pa da reklamiratePoslovnik. Ali, pošto vam je trebalo 20 godina da naučite geografiju da shvatite da Karlobag i Karlovac nisu u Srbiji, verovatno će vam trebati 20 godina da shvatite šta su to evropske vrednosti. Nisu, gospodine Nikoliću, svi četnici vojvode kao vi. Molim vas, nemojte me uzimati u usta kada za to nema potrebe. Javio sam se, gospođa mi nije dala reč, dala mi je posle kada sam joj drugim znacima rekao i ne vidim razloga da nastavljamo ovu polemiku. Vas, gospodine Miroviću, samo upozoravam da vi možda imate svoje mišljenje i to je vaš stav. Mogu da imam svoje mišljenje i da kažem o vama ono šta mislim, ali mislim da bi time prekršio Poslovnik i povredio dostojanstvo Skupštine. Prema tome, ne možemo uvek govoriti ono što mislimo.
Gospodin Aleksandar Martinović, povreda Poslovnika.
Vi ste, gospođo Đukić-Dejanović, povredili Poslovnik kao što ga je isto povredio i gospodin Ostojić. Kako poslanik u srpskom parlamentu može da povredi dostojanstvo nekoga ko nije poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Koliko znam, Jelko Kacin nije narodni poslanik. Mi smo dužni da štitimo dostojanstvo članova ovog visokog doma. Koliko znam, Jelko Kacin do sada nije bio narodni poslanik. Možda ćete vi da ga promovišete za narodnog poslanika, za predsednika države, za predsednika Vlade. On nije narodni poslanik i ne uživa zaštitu po članu 104. Poslovnika Narodne skupštine. Ako ste pratili, gospođo Đukić-Dejanović, ono što je rekao gospodin Dejan Mirović, samo je pročitao izjavu tog vašeg velikog prijatelja iz Slovenije da mu je žao što je poginuo pilot helikoptera koji je Slovenac. Drugim rečima - ne bi mi bilo žao da je poginu Srbin. Čista rasistička izjava. Takav čovek sada treba da napiše izveštaj da li navodno Srbija ispunjava nekakve evropske standarde. Vi umesto da ste reagovali juče kao predsednik Narodne skupštine zbog te izjave, zbog činjenice da je više od 20 vojnika JNA mučki ubijeno u Sloveniji 1991. godine, zato što Vlada Ante Markovića nije dozvolila vojnicima JNA da koriste bojevu municiju i tamo su bili kao glineni golubovi i kao zečevi, i vi umesto da podsetite tog vašeg velikog prijatelja iz Slovenije, velikog demokratu i velikog Evropejca na činjenicu da je blagoslovio jedan ratni zločin, vi ovde kažete - povredio je dostojanstvo Narodne skupštine poslanik SRS, koji se samo pročitao izjavu Jelka Kacina. Dakle, vi ste povredili Poslovnik Narodne skupštine, vi ste grubo doveli u pitanje dostojanstvo Narodne skupštine, jer ste ovde pružili gostoprimstvo nekome ko je otvoreni neprijatelj srpskog naroda.
Očigledno je, gospodine Martinoviću, da su nam sistemi vrednosti različiti. Sasvim je jasno da se dostojanstvo Skupštine ne može štititi samo u međusobnom obraćanju. Sasvim je jasno da svi zvaničnici imaju određen ugled i ne smeju se etiketirati na način kako je to gospodin Mirović učinio, i zapravo sam reagovala u vezi sa tim. Dakle, nema povrede Poslovnika. Ako niste zadovoljni, možemo se u danu za glasanje izjasniti. Niste zadovoljni. U danu za glasanje ćemo se izjasniti, parlament će se izjasniti. Gospodin Tomislav Nikolić, povreda Poslovnika.
Ne, to stoji moja prijava za diskusiju.
Gospodin Todorović se javlja povodom povrede Poslovnika.
Član 27. stav 1. alineja 2. Gospođo Dejanović, mi možemo da imamo različite vrednosti, različite sisteme vrednosti, ali postoje neke stvari koje su opšteprihvaćene i meni se čini da u vašem sistemu vrednosti ima određenih promena. Da li su one nabolje ili nagore, neka prosude građani Srbije. Kada je u pitanju ne samo Jelko Kacin, nego ponašanje Slovenije prema Srbiji, u zadnjih skoro tri decenije, ono je nesumnjivo neprijateljski okrenuto prema Srbiji. Podsetio bih vas na 1987. godinu, na Cankarjev dom i divljanje šiptarskih separatista pod pokroviteljstvom slovenačke političke oligarhije. Da su tada imali isti sistem vrednosti kao što ga imaju srpski radikali, ne bi ni došli u ovu situaciju u koju smo došli. Vi ste juče primili čoveka koji je, ulazeći u salu, pozdravio poslanike Skupštine Republike Srbije sa mirdita. Ako vi to ne smatrate poniženjem, i to ciljnim poniženjem i poslanika i građana Srbije, mi stvarno onda nemamo isti sistem vrednosti, ali ne dozvoljavamo da nam vi nametnete taj vaš sistem vrednosti. Mi ćemo se boriti za interese srpskog naroda, jer to je za nas najveći sistem vrednosti i interes, i od toga nećemo odustati, bez obzira na ove priče o Evropi. A lepo vam je rekao i Kacin da ne morate da žurite, u Evropu nećete ući pre nego što priznate KiM, pa u međuvremenu Vojvodinu, pa u međuvremenu i Sandžak, onda kada od Srbije ne bude bilo ništa. E, to je vaš sistem vrednosti.
Gospodin Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi članovi Vlade, pred nama su tačke dnevnog reda u ova dva dana, kada se praktično verovatno i rešava veoma negativno sudbina ove države. Gospodine predsedniče Vlade, na Odboru za ustavna pitanja izdvojio sam mišljenje, ali kao prethodno pitanje želeo bih da vam kažem da su poslanici na tom Odboru za ustavna pitanja doživeli veliko poniženje jer niko od predstavnika Vlade nije došao, da možemo da se s kompetentnim ljudima, sa predlagačima ovog zakona, eventualno upustimo u neku raspravu. Građani Srbije treba da znaju da ste vi na taj odbor poslali generalnog sekretara Vlade. To bi bilo isto kao da je na tom odboru toga dana gospodin Veljko Odalović, kao sekretar Narodne skupštine, raspravljao. Mislim da je to nekorektno, mislim da je to potpuno anahrono, potpuno neprihvatljivo da za ovakva važna pitanja to uradite. Međutim, to je generalno manir kada raspravljamo i o mnogim zakonima ovde. Gospodine Cvetkoviću, u maju i junu sam postavio pitanje da nam na sednice Narodne skupštine šaljete kompetentne ministre i vi ste rekli da je to dobro pitanje i da ćete se potruditi da to ubuduće tako bude. Mogu vam reći da je još gore nego što je bilo u maju i junu, a to svi narodni poslanici mogu da posvedoče. Što se tiče ustavnih rokova kada su u pitanju ovi zakoni, rokovi od 90 dana su davno probijeni i ne mogu da prihvatim čemu ovolika žurba, čemu da se prekida redovno zasedanje, redovne tačke dnevnog reda, usred sednice da bi ovakvi zakoni odjedanput bili prioritet. Građani Srbije treba praktično da znaju da je ovo stvar ucene minornih političkih stranaka jer dolazi budžet i, jednostavno, ukoliko ne bude podržano ovo nema ništa od budžeta. Zato je ovolika žurba. Da se budžet donosi u maju, verujte ova sednica bi bila u aprilu. Prema tome, kada su u pitanju konkretne stvari, Nova Srbija će i u načelu i u pojedinostima pokušati da popravi nešto što je praktično nepopravljivo. Izuzetno tumačite Ustav onako kako to vama odgovara. Konkretno, član 178. Ustava kaže da Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave pojedina pitanja iz svoje nadležnosti, ali ne, gospodine predsedniče Vlade, kompletne nadležnosti. To je upravo tumačenje koje pravi ovde potpunu zabunu, to je ono zbog čega će sigurno generacije u Srbiji osećati posledice i Nova Srbija će sigurno pokušati da kroz inicijativu Ustavnom sudu obori ovo što ćete vi verovatno vašom većinom usvojiti. Mislim da se ne mogu nikada bez saglasnosti Vlade potpisivati međunarodni regionalni sporazumi. Takva praksa nigde nije u svetu. Ne može se prenos nadležnosti vršiti u oblastima nauke, akademija nauka i umetnosti itd. Sigurno da i odredba glavnog grada je neprihvatljiva. Sigurno da ono što ste činili sve ovo vreme, navodno da je po sredi tehnička greška, vraćanje od Vojvodine ka Srbiji, to je nešto što ste dobijali samo na vremenu i što ste pravili truli kompromis. Kao što sam rekao, građani Srbije osećaće velike posledice. Pred vama je velika odgovornost i smatram da će Ustavni sud, ukoliko ima Ustavnog suda i ako je on sigurno najveća instanca, oboriti ovaj zakon.
Izvestilac Odbora za zakonodavstvo, gospodin Vlatko Ratković želi reč.
Poštovani predsedniče Vlade, potpredsedniče Vlade, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, autonomija Vojvodine i njen kvantum, sadržaj, kvalitet, institucionalizacija autonomije Vojvodine jeste nešto što je generisano i opredeljeno u Ustavu Republike Srbije iz 2006. godine. Za ovaj Ustav glasala je ogromna većina građana Srbije. Za ovaj Ustav glasala je ogromna većina poslanika u ovom visokom domu, kao najvišem predstavničkom telu građana Srbije i telu koje je nosilac zakonodavne i ustavotvorne vlasti. Biću srećan ako raspravu i dijalog o ovoj veoma važnoj temi, sa jednog površnog i demagoškog diskursa vratimo u okvire jedne ustavno-pravne rasprave i pristupa koji podrazumeva da sistemski i jezički tumačimo odredbe Ustava, a na isti način da tumačimo i odredbe zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, kako bi argumentovano dokazali i potvrdili da su odredbe ovog predloženog zakona u potpunoj harmoniji sa Ustavom Republike Srbije. U poslednje vreme i od pojedinih poslaničkih grupa, poslanika, isto tako i u javnosti, a i u ovom domu, mogle su se čuti određene primedbe i određena percepcija da autonomija uopšte nije ni potrebna, da autonomija Vojvodine navodno cepa državnost Republike Srbije. Išlo se jednim potpuno neargumentovanim i uopštenim pristupom, demagoškim pristupom, na nivou fraza i parola. Potrebno je, to govorim kao predsednik Zakonodavnog odbora, da sistemski i jezički, metodom tumačenja pristupimo ovoj veoma važnoj materiji za građane Republike Srbije. Potreba da se prošire postojeće nadležnosti AP Vojvodine u odnosu na postojeća zakonska rešenja jeste dosledno sprovođenje Ustavom zajamčenog prava građana na pokrajinsku autonomiju i to ustavno pravo opredeljeno je u članu 12. Ustava Republike Srbije, koji kaže da je državna vlast ograničena pravom građana na pokrajinsku autonomiju, između ostalog, kao i pravom na lokalnu samoupravu. Drugi veoma važan razlog jeste da se dosledno sprovede proces decentralizacije Republike Srbije i koncept široke pokrajinske autonomije, naravno, bez ikakvih elemenata državnosti. Ukratko, što se tiče samog Predloga zakona, nadležnosti Autonomne pokrajine podeljene su u dve grupe. Prva grupa su izvorne nadležnosti i ovo je zasnovano na odredbi člana 183. stav 2. Ustava Republike Srbije, kojim je utvrđeno da autonomne pokrajine, u skladu sa Zakonom, uređuju pitanja pokrajinskog značaja u Ustavom određenim oblastima. Druga grupacija nadležnosti su poverene nadležnosti. Ovaj institut proističe iz odredbe člana 178. stav 1. Ustava Republike Srbije, kojim je utvrđeno da Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnoj pokrajini pojedina pitanja iz svoje nadležnosti. Pitanja imovine i pitanja finansiranja nadležnosti AP urediće se posebnim zakonima u okviru planiranih sistemskih rešenja u tim oblastima. Na sednici Zakonodavnog odbora pojedini poslanici su iznosili pojedine argumente kojima su osporavali ustavnost pojedinih rešenja iz Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti. Ukratko ću se osvrnuti i pokušaću da iznesem argumentaciju i Zakonodavnog odbora i moju kao predsednika tog skupštinskog radnog tela. Ono što je posebno naglašeno kao da je neustavno jeste odredba člana 3. stav 3. Predloga zakona, koji kaže da AP Vojvodina, kao regija u kojoj se tradicionalno neguju evropski principi i vrednosti, može biti član evropskih i svetskih udruženja regiona i u okviru svoje nadležnosti može osnovati predstavništvo u regionima Evrope, odnosno u Briselu, u skladu saZakonom i Statutom. Intencija zakonodavca odnosno predlagača zakona u ovoj odredbi, naročito što je potenciran Brisel, u samom kontekstu norme kao evropski centar u kome se nalaze centri udruženja regiona evropskih, pa je u tom smislu apostrofirana sama odrednica ''u skladu sa Zakonom i Statutom'', upravo ostavlja mogućnost i potrebu kasnije paralelne primene ovog zakona sa zakonskim rešenjima koja će ovo pitanje detaljnije urediti. Podsetiću da AP Vojvodina i prema starom Ustavu je imala svoje predstavništvo u jednoj evropskoj regiji. Da ne govorim o tome da sve evropske regije, u okviru država članica EU, imaju svoja predstavništva i da je ovo nešto što je ne samo u skladu sa citiranom ustavnom normom, nego je i u skladu sa nečim što zovemo duh Ustava Republike Srbije. Član 4. je posebno napadan i kritikovan od strane opozicije. Podsetiću, odnosi se na teritoriju AP Vojvodine. Stav 1. toga člana kaže da teritoriju AP Vojvodine čine teritorijalne jedinice lokalnih samouprava, u njenim geografskim oblastima Bačka, Banat i Srem, utvrđene zakonom. Podsetiću da je Zakon o teritorijalnoj organizaciji, koji je usvojila ova Narodna skupština, odredio koje su to lokalne samouprave na teritoriji AP Vojvodine. Njih ima 45. Tradicionalne geografske oblasti su Bačka, Banat i Srem. Kritike na navodnu neustavnost ovoga člana odnosno ovoga stava su potpune neutemeljene. Što se tiče člana 5. stav 3, namera predlagača, po mom stanovištu i mišljenju Zakonodavnog odbora, nije bila da Vladi i izvršnim organima AP Vojvodine prepusti nadzor nad zakonitim radom organa AP, s obzirom da su Ustav i važeći Zakonik koji uređuje ovo pitanje već to pitanje i uredili. Što se tiče poverenih poslova u okviru nadzora, da bi se primenjivale odredbe važećeg Zakona o državnoj upravi, odgovarajuće ustavne odredbe koje govore o nadzoru nad radom organa AP su relevantne. U tom smislu, cilj, intencija ove odredbe upravo je bila da omogući obezbeđivanje jednog vida koordinacije potrebnih konsultacija u okviru nadležnih organa, pri čemu bi sve mere koje podrazumeva zakon primenjivale, pre svega, u okviru primene nadzornih ovlašćenja Vlade koje ona ima prema odgovarajućim propisima koji uređuju organizaciju i način rada Vlade i položaj organa državne uprave. Što se tiče člana 7, i od strane političkih stranaka i od strane pojedinih tzv. nezavisnih analitičara napadana je odredba o imovini AP i o finansiranju. Član 7. sadrži načelnu odredbu koja upućuje na neposrednu primenu Zakona o javnoj svojini. Imovina AP Vojvodine biće, kao poseban oblik javne svojine, detaljno razrađena u budućem zakonu o javnoj svojini, koji će ova skupština, nadam se, vrlo brzo i usvojiti. Vratio bih se na ono što je interesantno i za javnost i za poslanike koji su izdvojili mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora, i koji su kritikovali ovo pominjanje Bačke, Banata i Srema kao geografskih kategorija ili geografskih oblasti u AP Vojvodini. Spominjanje ovih oblasti nije zakonska kategorija, to su govorili, sada one postaju zakonska kategorija i, navodno, prema kritičarima ove norme, može tobože dovesti do osporavanja državnih granica, jer delovi tih geografskih oblasti se nalaze delimično i u državi Rumuniji i u državi Hrvatskoj. Smatram da je spominjanje ovih geografskih oblasti konstatacija notornih činjenica u najvišem aktu AP Vojvodine, a to je Statut, koji ćemo takođe razmatrati, a i u ovom zakonu. Dakle, niko još nije osporio koje jedinice lokalne samouprave pripadaju Bačkoj, koje Banatu, a koje Sremu. Notorna je činjenica da je Kikinda grad u Banatu, a da nije grad u Sremu. Prema tome, opet se pozivam na Zakon o teritorijalnoj organizaciji donet 2007. godine, koji je tačno utvrdio jedinice lokalnih samouprava. (Predsednik: Vreme.) Ako dozvolite samo završnu rečenicu. Predlog ovog zakona u potpunosti je usaglašen, u potpunosti je harmonizovan sa Ustavom i pravnim sistem Republike Srbije.
Zahvaljujem gospodinu Vlatku Ratkoviću, izvestiocu i predsedniku Zakonodavnog odbora. Gospodin Željko Tomić reklamira Poslovnik. Niste od jutros bili, sada ste došli i odmah reklamirate Poslovnik.
Čuo sam sve što je gospodin Ratković rekao. Vredelo je čuti a ne smejati se, ostati dostojanstven. Gospođo predsedniče, morali ste da reagujete na reči gospodina Ratkovića. Prvo je optužio određene političke stranke i malopređašnje govornike za demagogiju, a onda je on lično upotrebio vrhunsku demagogiju. U kom smislu? Rekao je da postoje određene političke snage koje smatraju da autonomija Vojvodine ne treba da postoji. To ste izrekli, gospodine Ratkoviću. Protivno je Ustavu biti protiv autonomije Vojvodine. Ustav garantuje Vojvodini autonomiju. Ko se zalaže da Vojvodina nema autonomiju deluje protiv Ustava. Dužni ste da napomenete koje su to političke snage. Dužni ste da kažete ko se to zalaže da Vojvodina nema autonomiju. Tako ste to olako demagoški izrekli. Sve stranke ovde prisutne, velika većina … Izvinjavam se, može li malo mira u sali, predsedniče?
Gospodine Todoroviću. (Dragan Todorović, sa mesta: Izvinjavam se.) Imate još minut. Ponovo se prijavite.
Vi ste, gospodine Ratkoviću, dužni da kažete koje su to političke snage koje deluju u protivnosti sa Ustavom RS. Ne, vi ste se opredelili za demagogiju, jednu praznu parolu kojom želite nekog za nešto da optužite. Treba da ipak pazite šta pričate, i kada pričate o Banatu, i kada pričate o Sremu, možemo da suzimo te oblasti na još manje jedinice, pa da kažemo da postoji svinjski Srem iz kojeg vi dolazite i da postoji vinski Srem itd. Gde će to da ide? To su sve neustavne kategorije, protivustavne. Nema u Ustavu ničega o geografskim oblastima, ali o tom-potom, o tome ćemo u amandmanima. Nemojte pričati da postoje političke snage koje se zalažu protiv autonomije Vojvodine. Jedno je autonomija Vojvodina, a jedno je država u državi i to građani ove države jako dobro znaju. To ćemo vam dokazati.
Vreme. Gospodin Samardžić reklamira Poslovnik? (Ne.) Gospodin Todorović reklamira Poslovnik? Na repliku ima pravu gospodin Vlatko Ratković. Izvolite.
Ili replika ili mojih pet minuta koji mi pripadaju po Poslovniku kao predsedniku Zakonodavnog odbora. Gospodine Tomiću, kolega dragi, upravo sam, da kažem, pohvalio učešće vašeg predstavnika u Zakonodavnom odboru, gospodina Palalića. Nisam ga imenovao zato što je na Odboru iznosio jednu argumentovanu, sa stanovišta DSS, raspravu i nije se kretao u okviru fraza, parola. To sam apostrofirao. Moja namera je bila da pozovem narodne poslanike da se vratimo u analizu odredbi ovog zakona u kontekstu Ustava RS. Prema tome, postoje definitivno stranke koje kažu da je Vlada Srbije izdajnička zato što će da potvrdi statut, da je parlament izdajnički što će potvrditi statut, pa prema tome zaključak je da su takve stranke protiv bilo kakvog vida autonomije RS, pri čemu su se te iste stranke zaklinjale i danas se zaklinju u Ustav RS.
Gospodin Dragan Todorović, reklamira Poslovnik.
Reklamiram član 104. Gospođo Dejanović, molim vas da pažljivo pratite šta poslanici govore. Gospodin Vlatko Ratković je u nekoliko navrata precizno iznosio političke stavove SRS i tu nema nikakve dileme. SRS je protiv autonomije Vojvodine. To je naš politički stav i to je naše pravo. Normalno, nikom normalnom ne pada na pamet da bude protiv Ustava, ali ukoliko se budu stekli uslovi i dođe vreme u svakom slučaju ćemo se zalagati za ukidanje autonomije, jer autonomija u srpskom slučaju je imala samo za cilj razbijanje Srbije, i 1974. godine, i sada 2009. godine. Od toga nećemo odustati. Da je Vlada izdajnička ne govorimo mi, nego govore njena dela i tu nema nikakve dileme. Mi ne bežimo od toga. Ako neko izvršava naloge EU, Amerike, šta je nego izdajnik? To su valjda jednostavne stvari. Davati danas ovakve nadležnosti Vojvodini je apsolutno korak ka stvaranju nove federalne jedinice na teritoriji RS i mi smo protiv toga. Možete da pričate šta god hoćete, kao što ste pričali i 2003. godine, Beogradski sporazum, Državna zajednica SCG. Sve će biti isto, samo će biti malo bolje, a onda posle toga malo bolje ode Crna Gora. Danas nas isto ubeđujete kada je u pitanju Vojvodina. Nije šija nego vrat. Objašnjavate vi, kome objašnjavate? Ne treba Čanku da objašnjavate ništa. Objašnjavajte građanima Srbije. Čanak ima svoj put i on ga nikada nije krioi nije on odgovoran za ovo nego DS.
Gospodine Palaliću, hoćete repliku? U pozitivnom kontekstu ste pomenuti. Sve je jasno. Dakle, nema nejasnoća, svi smo razumeli taj kontekst, tako da nema osnova za repliku. Prelazimo na učešće predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, i to od najmanje ka najvećoj. Gospodin Đuro Perić u ime PUPS.
Izvinjavam se, moja diskusija je više okrenuta statutu, pa ću sutra o tome da govorim, a oko ovoga ne bih sada. Imam nešto malo, sutra ću o statutu da govorim.
Da li želi neko u okviru Poslaničke grupe manjina, Nove Srbije, LDP? Gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Cvetkoviću, ako ste vi kao predsednik Vlade i predstavnik izvršne vlasti koja pred parlament izlazi sa ovako važnim zakonom sve sveli na pet minuta citiranja obrazloženja, koje se inače nalazi u samom zakonu, onda bi neko mogao da zaključi ili da Vladi i vladajućoj koaliciji nije stalo do ovog zakona, pa praktično otaljava taj posao, ili da je ovaj zakon potpuno beznačajan pa ne zaslužuje nikakvu posebnu pažnju. Ni jedno ni drugo nije dobro ukoliko je tačno. Nadam se da grešim. Ono što je problem i zakona i statuta je zapravo suština o kojoj danas moramo govoriti. S jedne strane, očigledna je potreba društva da se menja, tako što će u skladu sa samim sobom definisati državu, a ne sebe prilagođavati državi. S druge strane, pitanje Vlade koja je preuzela odgovornost u vođenju ove zemlje, da učini sve kako bi zadovoljila te potrebe. Šta je ono što je pratilo ovaj zakon u javnosti? Pre i posle svega, velika nemoć vladajuće koalicije koja je izabrana kako bi zemlju promenila, a ne kako bi svojim unutrašnjim nespremnostima i nemoćima, pred kojima se povlači, otvorila prostor za reafirmisanje one politike i vratila u politički život zemlje onaj jezik koji smo u prošlosti toliko puta slušali i koji smo po pravilu plaćali na najskuplji način. U raspravi pred Odborom za ustavna pitanja traženi su neki novi Slovenci, novi Hrvati, novi Crnogorci, novi Makedonci, novi Bosanci. U ovoj skupštini, u kojoj je pet država propalo, govorilo se jezikom koji je obeležio propast prethodnih pet i Vlada pred tim ne sme da ćuti. Zato nam je bila potrebna ozbiljna rasprava i ceo dan razgovora. Ako Vlada nema snage za tako nešto, ko ima? Jedna stranka vladajuće koalicije nije zainteresovana za učešće u raspravi po pitanju zakona. Predsednik Vlade sa svojim ministrima je potrošio pet minuta u obrazlaganje ovog zakona. Sve to ne može gurnuti u drugi plan činjenicu da su svoja obrazloženja stranke vladajuće koalicije dale i pre nego što su ušle u ovu salu. Jedan deo vlasti je rekao da je ovaj zakon najveći poraz ideje autonomne Vojvodine, na jedan nepristojniji način. Drugi deo iste vladajuće koalicije je rekao da je to trijumf. Kada je vladajuća koalicija govorila istinu? Da li i jedan i drugi pol te vladajuće koalicije imaju pravo da sebe smatraju stranom koja je rekla istinu? Mi smo kao stranka rekli da ćemo u svakom trenutku podržavati evropska nastojanja Vlade Republike Srbije i to smo do sada činili. Nismo videli svoj smisao u opozicionom delovanju naspram nečeg što definišemo kao javni interes, ali prethodnih godinu dana tumaranja oko statuta i zakona samo nas danas dodatno obavezuje na formulisanje one politike koja će sprečiti vaše kritičare - da oni urade ono što vrlo dobro znaju, pošto vi niste sposobni da uradite ono što ste dužni. Ako vladajuća koalicija nije sposobna da afirmiše koncept decentralizacije u zemlji, da u potpunosti afirmiše koncept autonomije, budite sigurni - da oni koji danas Vojvodinu brane onako kako su branili pre tri godine Kosovo, pre pet godina Crnu Goru, pre deset godina Socijalističku Jugoslaviju, to vrlo dobro znaju. Strahovi koji su pokrenuti u društvu ne smeju biti ignorisani. Nigde nećemo stići ukoliko vi iz ovog parlamenta odete sa podrškom 140 poslanika, ali pri tome nemoćni i nesposobni da uverite građane - koliko je zapravo besmislena Srbija u kojoj se u istom trenutku Srbija brani od Vojvodine i Vojvodina brani od Srbije, uz istu argumentaciju i istim rečnikom. "Ko je, koga opljačkao - Novi Sad Beograd ili Beograd Novi Sad?" Gde je razlika u životu ljudi u Novom Sadu i u Beogradu kada su oni identično obespravljeni i nemoćni, i bez ikakve prilike da utiču na svoj život? Ovaj zakon ne daje odgovor na taj njihov problem, taj naš zajednički problem. Sve što stoji u ovom zakonu zapravo je bežanje od odgovornosti. To vrlo dobro znaju najžešći kritičari zakona. Zašto oni to rade - koriste svoju priliku? Oni koriste svoju priliku, a mi nemamo dovoljno čvrste partnere u izgradnji moderne, efikasne Srbije u strankama vladajuće koalicije. Šta je Novi Sad? Da li je Novi Sad "glavni grad", "glavni, administrativni centar"? Da li je glavni grad u naslovu, ali ne i u rečenici? Gde je uopšte tome smisao onoga što je potrebno našem društvu, a tu pre svega govorimo o pravu ljudi da utiču na svoj život? To pravo je jednako uskraćeno i nekome u Novom Sadu, i nekome u Subotici i nama koji smo rođeni ovde u Beogradu. Zašto je bio tako veliki problem reći društvu istinu - da je Srbija pogrešno organizovana i da se ona mora fundamentalno menjati kao država, da bi bila u stanju da odgovori na potrebe svoga društva, umesto što je oduvek, pa nažalost i danas, u najvećoj meri ugrožava? Ovaj zakon ne pruća mogućnost za nešto tako. Mi smo zbog toga razočarani. Napisali smo amandman i očekujemo od vladajuće koalicije da ga podrži, amandman koji će obavezati svakog ko uđe u ovaj parlament sa predlogom zakona - da ukoliko na bilo kakav način taj zakon tretira autonomiju Vojvodine pribavi mišljenje i vojvođanskih institucija. Šta će nam vojvođanski parlament, šta će nam vojvođanska vlada, šta će nam 45 ili 46 opština u Vojvodini i svih preostalih 100 u Srbiji, ukoliko tamo sede ljudi koji ni na kakav način ne mogu da odgovore na probleme sa kojima se svakoga dana suočavaju? U tom smislu je bilo veoma važno kako će se Vlada postaviti u procesu rada na novom statutu i zakonu koji bi obezbedio prenos potrebnih nadležnosti na Vojvodinu. Jer ako Vojvodina nema pravo na svoju imovinu, kada će pravo na tu imovinu ostvariti najnerazvijenije opštine u Srbiji, recimo one koje se nalaze na jugu Srbije - tamo gde se otvaraju vojne baze kao perspektivna radna mesta? Ako Beograd nema pravo na svoju imovinu, kada će imati Bela Palanka, jedna od najsiromašnijih opština? Gde se za ta prava borimo, ako se ne borimo na prostoru Vojvodine, kroz zakon koji se nalazi pred nama? Sva pitanja - obrazovanja, zdravstva, ekologije, poljoprivrede, sva pitanja koja imaju bilo kakve veze sa životom u Vojvodini, nisu dobila odgovore u ovom zakonu, nego preporuku - da će odgovore naći u posebnim zakonima. Kada? Ako je godinu dana putovao statut unutar jedne vladajuće koalicije od Novog Sada do Beograda, koliko godina će putovati svi ti zakoni, bez kojih mi ne možemo da imamo funkcionalnu zemlju? Kada smo analizirali politiku koja zapravo stoji iza ovog zakona, verujem da je to mišljenje svih, onda nismo mogli da pobegnemo od zaključka - da je ovaj zakon neželjen i da je Vlada sa njim izašla pred parlament u onom trenutku kada više nije mogla da ga izbegava kao svoju obavezu, baš kao i sam statut. Neistina je da je statut Vojvodine izraz hira vojvođanskog rukovodstva, u Pokrajini i Izvršnom veću. To je ustavna obaveza, ustavna obaveza propisana Ustavom koji smo mi kritikovali, zbog toga što smo tada videli ono sa čime se danas Srbija suočava. Između ostalog, i na tom kvalitetu naše politike cenite argumente koje iznosimo, jer nije potrebno još jedanput udariti glavom u zid da bi videli da nigde nećemo stići na ovakav način. Tišina u redovima Vlade i odluka da se politikom bave u intervjuima, a ne ovde u parlamentu - nije ono što je danas potrebno našem društvu. Videli ste koliko je teških optužbi izrečeno u nastupima poslanika koji su izuzeli sebe iz glasanja na Odboru za ustavna pitanja. Naš problem nisu njihovi drugačiji stavovi. Naš problem je poražavajuća istina koja govori o uverenju koje je i te kako utemeljeno u društvu, u činjenici, što vrlo često nije slučaj, da danas kritičari statuta i zakona govore u ime miliona ljudi u ovoj zemlji. Da li su ti ljudi u pravu? Ne. Ko je za to odgovoran - najmanje oni, mnogo više ona politika koja ih je trovala 20 godina i koja danas misli da će olako, bez previše napora, moći da transformiše zemlju, a da ne postavi pitanje sopstvene odgovornosti za nešto tako? (Zoran Krasić, sa mesta: To je SPS.) Tačno je. Tu mislim na SPS, ali danas snaga SPS proizilazi iz stava vladajuće koalicije, a tu sede predstavnici te vladajuće koalicije. Ko je bio u pravu - Nenad Čanak ili Ivica Dačić? Ne možemo na ta dva argumenta da gradimo sreću u Vojvodini i u Srbiji. Mi ne vidimo u čemu je bio problem da se o tome otvoreno govori, jer smo dovoljno normalni da pođemo od pretpostavke - da svi želimo neki red u ovoj zemlji i da imamo pravo da budemo drugačiji. Ali, ako se izbegava odgovornost i očigledne razlike, onda se ponavljaju problemi koji su činjeni u prošlosti i koji ovaj parlament opisuju kao Skupštinu više država nego što bilo ko ovde od poslanika ima mandata - to je činjenica. Ako pogledamo sporne odredbe samog zakona, onda ćemo da vidimo da su one bez suštine. Kakav je zakon u kojem nema suštine - on je loš? Zašto za njega glasamo - samo zbog toga što ne želimo da dopustimo onoj politici, koja za razliku od politike vladajuće koalicije na prostoru Vojvodine zna šta hoće, da dođe u priliku da tako nešto uradi?Time ipak prolongiramo one političke poteze i odluke koje moramo doneti i koje je potrebno doneti što pre - široka decentralizacija. Široka decentralizacija i prava za koja se borimo na prostoru Vojvodine su prava koja su jednako potrebna i svakom drugom delu Srbije. Ako govorimo o regionalnom razvoju, onda je on nezamisliv bez odluke države da sva ona prava koja ne može da ostvari u apsolutnoj meri ili koja ne ostvaruje na dovoljno dobar način, prenese na niže organe vlasti. Mi u Beogradu imamo 600.000 ljudi koji žive bez kanalizacije. U tom Beogradu koji je sve oteo Srbiji i u Beogradu kada krenete u izbornu kampanju, recimo, u opštini Voždovac vodite na isti način na koji se ona vodi u Beloj Palanci. Kada zakucate ljudima na vrata i pitate ih - šta su vaše potrebe, oni kažu: kontejner u ulici, trotoar, autobuska stanica, kanalizacija, telefon, trafo-stanica. Nije ovo samo priča o Vojvodini, ovo je priča o onome što Vojvodina na najjasniji način simbolizuje. O pravu ljudi da utiču na svoj život i obavezi države da im tako nešto omogući. Zato mi imamo veliko razumevanja za nešto tako, ali nemamo razumevanje za politikantstvo i to osuđujemo. Politikantstvo je doći u Skupštinu sa ambicijom da se otalja rasprava o svemu ovome, uz očekivanje da će teniski turnir biti zanimljiviji od večernjih polemika. Nijedna rasprava o zakonu nije organizovana na Javnom servisu. Nijedan razgovor o statutu. Gde će to Nenad Čanak da odvede Vojvodinu? Gde će on da je odvede gde ona već nije stigla? Sa četiri poslanika u Skupštini Srbije, koliko i u Vojvodini. Šta će da radi DS ako i ona ćuti? Ne možete da prelazite preko činjenice da ovde pristajemo na neodrživ jezik, da smo slušali na Odboru za ustavna pitanja optužbe o separatizmu i da nam zamenik predsednika Vlade praktično tako nešto potvrđuje u svojim intervjuima, u kojima se on obraća svom biračkom telu kao da nije zamenik predsednika Vlade Republike Srbije. To može da uradi na sastanku svog poslaničkog kluba, ali tako se ne vodi jedna zemlja ako joj se želi dobro. Što pre to shvatite, pre će svima biti bolje. Mi želimo da pomognemo društvu i zato ćemo glasati za zakon i statut, ali niko, uključujući i nas, od svih onih koji će glasati za taj zakon i statut neće to učiniti uveren da radi apsolutno ispravnu stvar, nego će to uraditi onako kako se glasalo 2000. godine za predsedničkog kandidata, zato što se mora, pa nas evo deset godina posle toga u problemima koje tada nismo mogli ni da zamislimo. Nekoliko osnovnih odgovora na pitanje da li Vojvodina treba da ima Vladu, da li je Novi Sad glavni, zarez administrativni centar ili glavni grad. Nekoliko pitanja na pravo Vojvodine da osniva svoja javna preduzeća, da ostvaruje svoje prihode. U svemu tome nema ničeg spornog ukoliko to donosi korist Vojvodini, dobro Vojvodini - dobro Srbiji. Prava koja se daju Vojvodini moraju biti prava koja će se omogućiti i drugim građanima u zemlji. Ne na istom nivou, ali jednako efikasno. Ono pravo koje će činiti najefikasniji život ljudi u Vojvodini mora biti dostupno i nama ovde u Beogradu, i nekome u Kragujevcu, nekome u Nišu, u svakoj opštini u Srbiji. To je najbolji odgovor na one kritike koje plaše deo Srbije i hrane politiku koja je, braneći interese Srbije, od Srbije napravila najnesrećniju evropsku zemlju 21. veka. Želimo da dobijemo odgovor od vas, gospodine Cvetkoviću, kada će se pred nama ovde naći zakon o vraćanju imovine lokalnim samoupravama, kada će se vratiti imovina u skladu sa zakonom koji se ovde pominje pokrajini, kad će Beograd imati pravo da raspolaže svojom imovinom, pa ćete samim tim vi kao predsednik Vlade imati manje glavobolje jer nećete biti dužni da odgovarate na svaki problem u Srbiji. Srbija je okrenuta na glavu onog trenutka kada je oduzeto pravo ljudima da rešavaju svoje probleme, u ime politike koja je na takav način želela da ih distancira od mogućnosti da utiču na svoj život. Zato nam nisu potrebni paravani nego jasne institucije. Ako ste usvojili Ustav za koji se više glasalo nego što se na njemu radilo, onda ste kao vlast dužni da ga poštujete. Taj Ustav daje puni legitimitet svim inicijativama u Vojvodini koje su dovele do statuta i žestoko kompromituje vladajuću koaliciju ovde u Beogradu, koja nije bila u stanju da uradi svoj posao u rokovima propisanim Ustavom. Šta se nalazi u statutu i u zakonu? Ono što je kompromis vladajuće većine, koja u istom trenutku taj status slavi zbog toga što se njime sveti Vojvodini ili zbog toga što konačno vraća dugove Vojvodini. Mi to osuđujemo i smatramo pogrešnim i lošim. Kakva nam je Srbija potrebna? Moderno organizovana, decentralizovana, sa jasno definisanim pravima i obavezama i iznad svega i pre svega efikasna. Mi ne prepoznajemo ni u statutu ni u zakonu mehanizme koji će učiniti efikasnijim život u Vojvodini. Institucije i dalje ostaju paravani sa drugačijim tablama, ali bez mogućnosti da nešto konkretno urade. To će sutra biti problem svake od stranaka, i LDP i svake druge koja glasa za statut i zakon, jer će ljudi tražiti rezultat, a mi ga nećemo pokazati jer je donjega nemoguće doći, osim ukoliko rezultat nije status kvo. Zato je jasno kakav je redosled poteza i on je u ovom trenutku jako daleko od mogućnosti da se ostvari ustavna definicija zemlje, moderna evropska država, široka autonomija sa jasnim pravima i obavezama i potpuno decentralizovana zemlja koja će omogućiti svakom čoveku da utiče na vlast u onoj meri u kojoj od vlasti zavisi. To je problem i zakona i statuta jer tako nešto ne omogućava. Nadam se da ćete do kraja rasprave makar kroz svoje poslaničke klubove braniti ideju demokratske, moderne, evropske Srbije, ne tišinom i ćutanjem pred slabostima i greškama koje su obeležile rad na zakonu i statutu, nego kroz insistiranje upravo na onom konceptu koji danas, iako nije ostvaren, uliva neku nadu u kvalitetniju i srećniju budućnost, a to je ta evropska Srbija.
Predsednik poslaničke grupe SPS-JS gospodin Branko Ružić ima reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedniče Vlade, uvaženi ministri, pred nama se nalazi jedan od, mogu reći, najvažnijih zakona na koji smo dugi niz meseci čekali, ali nikada nije kasno ukoliko se uloži napor da se jedan ovako značajan zakon upodobi i interesima građana, koji jesu nosioci suvereniteta naše zemlje i u skladu sa Ustavom RS, ali ukoliko se uskladi takođe isto i sa tim najvišim pravnim aktom, kako statut, tako naravno i ovaj zakon koji korespondira sa njim. Autonomija i to suštinska da, ali ne država u državi. To je nešto što je maksima i poslaničke grupe SPS-JS, ali siguran sam i svih onih dobronamernih koji poštuju najviši pravni akt države u kojoj žive i države u kojoj se bave politikom. Naravno, bilo je dosta kontroverzi, bilo je upodobljavanja teksta zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine i to će naići na kritiku nekih, ali smatram da je to mnogo bolje i mnogo ozbiljnije nego da smo ušli na jedan bespovratni put, dasmo prihvatili onako nekritički i bez ikakve argumentacije ono što je bilo inicijalno predlagano. Naše intencija jeste bila da našim amandmanima u Skupštini AP Vojvodine, koji su postali sastavni deo statuta, glasanjem svih onih koji su glasali za taj statut u parlamentu AP Vojvodine, da praktično i taj statut upodobimo sa Ustavom RS i iz tog razloga izražavamo i zadovoljstvo. Što se tiče ovog zakona koji je danas na dnevnom redu, nema razloga za ekstremna gledišta, nema razloga za bilo kakav strah koji neki emituju ka građanima da će doći do nekog novog separatizma, da će doći do nekog otcepljenja, odvajanja itd, ali takođe, sa ovakvim stvarima, sa državnim ustrojstvom, sa teritorijom države koja je nedeljiva prosto se ne može trgovati. Naravno, i mi smo protiv politikantstva, zato se i ozbiljno bavimo ovim pitanjem. Zato smo možda čekali do danas i do sutra, i ove nedelje, da ono što je propisano Ustavnim zakonom za sprovođenje Ustava koji smo svi zajedno doneli, dakle, da se ovaj zakon i ovaj statut, odnosno zakon usvoji, a statut potvrdi u ovom najvišem predstavničkom domu. Definisano je da se do 31. 12. prethodne godine ovaj posao dovrši, ali takođe je definisano da se, na primer, i zakon o Narodnoj skupštini RS donese u istom terminu, a to još uvek nismo učinili, a nadam se da ćemo i to vrlo brzo završiti. Naravno da je koncept evolucije postoji u svetu, kao što postoji i dijalektika. Normalno je da težimo reformama. Normalno je da u tim reformama idemo evolutivno i normalno je da, ako imamo neke nadležnosti koje smo preneli još od 2002. godine onim tzv. „omnibus“ zakonom, koji je ne odudara mnogo od onih nadležnosti koje ovim zakonom predviđamo da prenesemo AP Vojvodini, to možemo nazvati, da kažem, inicijalnom kapislom ka toj evoluciji, ka decentralizaciji, demetropolizaciji i regionalizaciji Srbije. Naše društvo za sve ove procese mora da bude zrelo, da sazreva i vidi se da vremenom ono sazreva, i oni koji baštine evropske vrednosti, oni koji se plaše potpisivanja nekih regionalnih sporazuma ili saradnje regija koja je opšteprisutna u svetu, imate u Nemačkoj slučaj da sve savezne države imaju svoje predstavništvo u Berlinu i da mogu da sarađuju, da ostvaruju tu, da kažem, komunikaciju, zašto je onda sporno da neko ima pravo da isto to ostvaruje sa pozicije AP? Ovo jeste jedno svojevrsno usklađivanje sa ustavnim rešenjima, jeste dosledno sprovođenje decentralizacije i priprema za neke dalje procese koji ne znače ni separatizam, ni secesiju, nego upravo ostvarivanje onoga što će nas dovesti do toga da građani Srbije budu praktično oni koji se pitaju i za uslove svoga života i za sve ono što se njih tiče i što ih tišti. Mislim da ne stoji stav da ovde postoji bilo kakva opasnost, upravo iz razloga što su mnogi insistirali i na upodobljavanju ova dva akta sa Ustavom RS i važno je da svi oni koji imaju kritiku na taj račun imaće priliku i ovde danas da to iznesu i da ukažu zašto zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine nije upodobljen sa ustavnim okvirom, odnosno najvišim pravnim aktom naše države. Samo ću navesti neke od članova Ustava koji korespondiraju sa članovima Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP. Član 12. Ustava kaže – državna vlast je ograničena pravom građana na pokrajinsku autonomiju. Takođe, član 176. definiše to pravo na autonomiju i ta dva člana praktično korespondiraju sa članom 2. ovoga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP. Takođe, član 181. Ustava RS definiše da AP sarađuju, takođe i lokalne samouprave, ali ovde se, naravno, radi o AP, sarađuju sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama drugih država u okviru spoljne politike RS, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka RS, korespondira sa članom 3. Dakle, ne vidim neusklađenost. Na ono pitanje što je ovde moj uvaženi kolega Jovanović postavio, ukoliko se to ticalo priče o gradu Novom Sadu, moram da kažem da je totalno relevantno da li je neko u pravu ili ne. Mislim da član 4. predloga ovog zakona o utvrđivanju nadležnosti, stav 5, sasvim jasno daje odgovor na to pitanje ko je bio u pravu. Mislim da ima mnogo suštinskih stvari koje su mnogo važnije od ovoga kako je definisan Novi Sad. On jeste definisan kao glavni administrativni centar i to je jedino što je za nas evidentno, prihvatljivo i moguće, i to na osnovu onog amandmana koji je praktično postao i sastavni deo predloga statuta AP. Takođe, ono što je veoma važno, za one koji su skeptici po ovom pitanju, mogu da pročitaju član 9. ovog predloga zakona i da vide da postoji jedan kontrolni mehanizam ukoliko se desi da neko krene nekom stranputicom u sprovođenju zakona ili krene da narušava, ne daj bože, integritet, suverenitet ili nešto drugo što je definisano Ustavom. „Vlada može, u skladu sa Ustavom i zakonom, pred Ustavnim sudom pokrenuti postupak za ocenu ustavnosti ili zakonitosti odluke AP Vojvodine pre njenog stupanja na snagu. U tom slučaju, Ustavni sud može do donošenja svoje odluke odložiti stupanje na snagu osporene odluke AP Vojvodine, u skladu sa Ustavom i zakonom. Vlada, odnosno drugi ovlašćeni predlagač, može pokrenuti postupak za ocenjivanje ustavnosti i zakonitosti opšteg akta AP Vojvodina, u skladu sa Ustavom i zakonom, izvršenje pojedinačnog akta ili radnje organa AP Vojvodina koja je preduzeta na osnovu opšteg akta organa AP Vojvodine, čija se ustavnost ili zakonitost ocenjuje, može biti obustavljena u skladu sa Ustavom i zakonom. Nema razloga za bilo kakvu histeriju, strah itd. Što se tiče člana 183. i onih 15 navedenih sfera društvenog bitisanja, člana 183. Ustava RS, tih 15 sfera društvenog bitisanja su definisane u Ustavu RS. U zakonu o utvrđivanju nadležnosti se one samo do detalja razrađuju, ali se pored svake stavke govori da će AP Vojvodina, preko svojih organa u oblasti prostornog planiranja regionalnog razvoja, u skladu sa zakonom, a znamo da i po Predlogu statuta Skupština AP Vojvodina ne donosi zakone, nego donosi skupštinske odluke. Dakle, u skladu sa zakonom, koje ćemo donositi, naravno, mi ovde u ovom domu, tako da ni u tom pogledu nema razloga za bilo kakva strahovanja. Što se tiče novih tačaka poput zapošljavanja, zdravstvenog osiguranja, jasno je da se ovde radi o organizacionim jedinicama, bilo Nacionalne službe za zapošljavanje po pitanju zapošljavanja ili Fonda za PIO, kada govorimo o PIO-u. Mislim da je veoma važno da se ova tema, bez obzira koliko je ona dugo bila predmet pažnje javnosti, koliko god je bila predmet nekih demagoških pokušaja da se na ovoj temi sada neki, koji su se zalagali za regionalizaciju Srbije u šest regiona još 2001. godine, pa se zatim zalagali da Vojvodina ima zakonodavnu, pa i sudsku vlast, sada praktično na njoj „seire“ i da govore o tome da je ovo separatizam i da će doći do nekih turbulentnih potresa u državi Srbiji. Naravno da neće, ali ćemo donošenjem ovog zakona i potvrđivanjem statuta, ukoliko do toga dođe, pokazati stepen zrelosti i spremnosti koliko smo spremni da idemo napred. Kada je neko ovde govorio o tome da prvi potpredsednik Vlade i predsednik SPS-a govori nešto i verbalizuje ovu temu na način koji je jezik 90-ih, to prosto nije tačno. Kada je rekao da je neko doživeo poraz, etiketirajući autonomaše. Autonomaš je pežorativan pojam za one koji su možda bili skloni nekim, da kažem, secesijama itd, u ranijem periodu, ali ne mogu da kažem da je bilo ko autonomaš ko sedi u vladajućoj koaliciji. Ne može to biti ni gospodin Čanak, siguran sam, jer upravo su svi ti ljudi radili zajedno na upodobljavanju ovog teksta predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, kao i statuta AP Vojvodina. Ono što je takođe važno, mi iz Socijalističke partije Srbije iz Jedinstvene Srbije, kao što sam i rekao, nećemo nikada dozvoliti i valjda sada i građanima Srbije jasno da nismo dozvolili, kada su naši amandmani usvojeni, da postoji trunka sumnje da je prekršen Ustav Republike Srbije po bilo kom pitanju, a naročito po pitanju ovog kalibra, koje je veoma važno i od državnog interesa. I ono na čemu ćemo uvek insistirati, na čemu jesmo insistirali kao državotvorna partija, jeste upravo to da ne može u Srbiji da postoji država u državi. Ali, ne možemo se protiviti uvažavanju specifičnosti, ne možemo se protiviti tome da ustavno pravo na autonomiju građana neko treba sada da spreči, to prosto nije bila naša politika ni ranijih godina. Naravno, sazrevanjem društva i podizanjem nivoa političke svesti, ne kod nas političara nego i kod građana Srbije, sazreva i mogućnost da tim evolutivnim promenama dođemo do te demotropolizacije, decentralizacije i regionalizacije, ali koja neće odisati nekim secesionističkim zahtevima, nego upravo zahtevima da oni naši građani, kao nosioci suvereniteta na teritorijama u kojima žive, urede svoj život na način koji će biti pre svega u funkciji racionalizacije i troškova, ako hoćemo i o tome da pričamo, ali u funkciji države, države u kojoj žive, dakle države Srbije. Ustav sasvim jasno definiše šta je teritorija Srbije, da je ona nedeljiva i takođe, oni koji su umnogome doprineli da se i Crna Gora otcepi, mislim da nemaju ni moralno pravo da sada praktično postavljaju neka poređenja sa ovim aktom. Naravno, ne mislim na određenu poslaničku grupu, koja je imala svog predstavnika danas ovde, bilo je nekih koji su se zaklinjali u mnogo toga, pa su na kraju doveli do dezintegracije, radi se o jednom periodu nakon 5. oktobra 2000. godine. Dakle, što se tiče Socijalističke partije Srbije – Jedinstvene Srbije, bilo bi zaista iluzorno da, nakon više meseci rada na predlogu ovog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, sada mi izlazimo sa nekim rezervama na sam tekst ovog zakona, jer i mi smo učestvovali u njegovoj izradi, u njegovom popravljanju, kao i svi naših koalicioni partneri. Ono što je nekima sada postalo interesantno, a tiče se Novog Sada, kao glavnog administrativnog centra, dakle za nas je jedino i moguće i prihvatljivo ono što piše u članu 4. ovog zakona i što piše u članu 10. predloženog statuta. To je nešto što je neminovnost, nešto što je sasvim jasno. Mislim da ta tema, koliko god ona bila interesantna i percipirana sa različitih strana na različite načine, nije suštinska tema ovog zakona. Suštinska tema ovog zakona i samog Predloga statuta jeste boljitak i za građane Srbije, samim tim za građane Vojvodine, što su oni preko svojih predstavnika potvrdili praktično i u Skupštini AP Vojvodine. Nama je najvažnije da je naših šest amandmana, poslaničke grupe u pokrajinskom parlamentu SPS-a, PUPS-a i Vršačke regije, da je tih šest amandmana inkorporirano u sam tekst statuta i da su time praktično otklonjene sve sumnje i mogućnosti da se na neki način može prekršiti Ustav. Legitimno je pravo da i opozicione stranke ukažu na neke stvari na koje mi možda nismo obratili pažnju, ali postoji instance u ovoj državi, koje mogu da utvrdi da li je Ustav prekršen ili ne, a za politikantstvo i za političko delovanje legitimno je da se koriste jake reči, a da u suštini ne znače ništa, jer nemaju uporište u tekstovima ova dva akta. Na kraju vam se zahvaljujem i želim da kažem da će poslanička grupa SPS-JS u danu za glasanje glasati za ovaj zakon.
Replika, gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se pošto me je pomenuo gospodin Ružić. Vi me niste uopšte razumeli, što mislim da samo po sebi ne predstavlja poseban problem, ali jeste problem za naše društvo. Govorio sam o lošim politikama, gospodine Ružiću, koje nastupaju sa ambicijom da pobeđuju svoje građane i, između ostalog, vi ste protagonisti jedne takve politike. Vaš predsednik je, kao deo vladajuće koalicije koja je ovde pred nas izašla u parlament sa zakonom, rekao da je on pobedio svog koalicionog partnera u vladajućoj koaliciji. Nije to ono što nam je potrebno. Možemo da se složimo da je naša zemlja tragično organizovana i da su nam potrebna konkretna rešenja, ali koja su to rešenja? Kompromitovali smo centralizovano organizovanu državu, jer se to u verziji Srbije pretvorilo u despotiju. Ne možemo da zanemarimo nahijski mentalitet, koji je tako izražen kroz lokalne kabadahije koje caruju po Srbiji, kojima se dodvoravaju svi od predsednika države, predsednika Vlade, do poslednjeg građanina njihove lokalne samouprave. Koji je to oblik organizacije naše države koji želimo da stvorimo da bi na njemu uradili nešto korisno? Mi ne možemo svi u Srbiji da se dogovorimo, apsolutno da stanemo iza jednog rešenja, ali vlast nije ni pokušala da uveri svoje građane zašto je ovo dobro rešenje, čak nije izašla ni sa jednom umirujućom porukom – ovo je kompromis u datom trenutku, nego se vlast unutar sebe ponaša na takav način da su svi pobednici i svi gubitnici, a to je ono što je loše. Vaša partija je glasala za Predlog statuta pre godinu dana, koji vi sami danas nazivate pokušajem stvaranja države u državi. Garantujem da to nije bilo tako, da niko u Vojvodini ne želi da stvori od Vojvodine državu u Srbiji. Da li postoje realni strahovi od nečega poput toga? Da, postoje u našem društvu. Onda se politika gradi u skladu sa tim strahovima, a ne sa nekom pozitivnom ambicijom. To je naš problem. Sada treba da čitamo, šta – statut ili zakon? U statutu piše – glavni grad Vojvodine, pa onda kaže – Novi Sad je glavni administrativni centar. U zakonu se ne pominje glavni grad Vojvodine, nego teritorija i simboli. Sve to zajedno nama govori da nema ni Vojvodine ni Srbije, jer na takav način i Beograd prestaje da bude glavni grad, do neke nove vladajuće koalicije koja će pomerati interpunkciju gde joj odgovara to. Vlada treba da nas uveri zašto je ovo dobro, a mi za to glasamo samo zbog onog što prati, a što je loše, ovaj zakon i statut, da bi tu priču što pre okončali. To je ono što nam je potrebno. I vaš predsednik i predsednici drugih stranaka vladajuće koalicije, koji će tražiti od građana Srbije da razumeju trenutak u kom se zemlja nalazi i da podrže ovako nešto, a ne da vode svoje partijske politike onako kako to njima odgovara. Da li je glasaoPokrajinski odbor SPS pre godinu dana za statut? Glasao je, glasala je Skupština Vojvodine. Kakvi amandmani na statut Vojvodine? Nikada se o tome nismo izjašnjavali.
Vreme. Gospodin Branko Ružić, replika.
Zaista, gospodine Jovanoviću, nemam nameru da ulazim u polemiku s vama. Nesporno je vaše htenje i doprinos reformama u Srbiji, to uopšte ne dovodim u pitanje. Prosto, želim da ukažem na činjenice. Predsednik SPS i prvi potpredsednik Vlade nikada nije rekao da je pobedio nekog svog koalicionog partnera, a ono što je mnogo važnije, to je da morate da znate da pokrajinski odbori ne glasaju u Skupštini, bilo AP, ili Narodnoj skupštini Republike Srbije, kao i što znate da je pokrajinska Skupština samo tada glasala. Ono što je finalna i konačna instanca jeste ovaj dom ovde i ovde ćemo glasati i o ovom zakonu i o statutu. Što se tiče ove vladajuće koalicije, možda vama prosto nije prihvatljivo i verovatno zato niste u njoj, ali ona jeste i odiše jednim jedinstvom različitosti, ali smo se okupili oko onih tema koje jesu važne za Srbiju i mislim da u tih pet tačaka imamo u velikom delu i vašu podršku. Mislim da je ta vaša podrška izuzetno dragocena, ali da se ne bismo sada bavili politikantstvom, neću više vama odgovarati.
Gospodin Aleksandar Martinović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Branko Ružić je pominjao neke političke stranke koje, navodno, liju krokodilske suze zato što je nestala SRJ i verovatno je tu mislio, izvinjavam se ako sam pogrešno protumačio, na SRS. Ali, ima još nešto, gospodine Ružiću. Vi sada nas pokušavate da ubedite da u Srbiji postoje dve socijalističke partije i dve demokratske stranke. Jedna Socijalistička partija je zaista glasala za taj protivustavni statut Vojvodine u oktobru 2008. godine, jer ste vi sami priznali: "Sva sreća što nismo krenuli tim nepovratnim putem i podneli smo amandmane na Statut Vojvodine". Podneli smo amandmane na akt za koji smo prethodno glasali. Vi ste time priznali da je prvobitna verzija Statuta Vojvodine bila suprotna Ustavu, jer ako nije suprotna Ustavu, što podnosite amandmane? Ko će da objasni građanima Srbije? Vi sada kažete da neki plaše. Dopustite, vi ste sada priznali da je taj prvobitni statut Vojvodine bio suprotan Ustavu Srbije i da je on, zapravo, označio put ka stvaranju neke nezavisne države. Sada ste vi to sprečili tako što ste podneli amandmane na akt za koji ste glasali pre godinu dana. Dakle, izgleda da postoje dve socijalističke partije, dve demokratske stranke. Jedna u Skupštini Vojvodine kaže - ljudi, ovo je sve u skladu sa Ustavom, nema nikakvih problema, a druga socijalistička partija koja podnosi amandmane na jedan predlog statuta koji je očigledno bio suprotan Ustavu Srbije. Ko sada vama da veruje kad kažete - ovde nema ništa sporno, iza ovoga se ne krije država. Pre godinu dana ste to isto tvrdili za onu prvobitnu verziju - ne, nije ništa sporno, sve je u skladu sa Ustavom. Posle godinu dana ista partija podnosi amandmane na akt za koji je sama glasala. Ko će za to da snosi odgovornost i kako sada građani Srbije vama da veruju kad im kažete - ovo je sve u skladu sa Ustavom, ovo je samo jedna autonomna pokrajina, nema ovde primisli o nekoj državi? Onda gospodin Branko Ružić kaže - znate, ali u Nemačkoj savezna država ima pravo da zaključuje sporazume. Gospodine Ružiću, pun naziv Nemačke je Savezna Republika Nemačka, to znači federativno uređena država. Srbija je po Ustavu unitarna država. Da li vi to prizivate federalizaciju Srbije? Da li to znači da Vojvodina treba da bude pandan Bavarskoj, Severnoj Rajni i Vestfaliji, federalnim jedinicama u Nemačkoj? Ako je to tako, onda kažite otvoreno, a ne - ovo nije federalizacija, ovo radikali plaše narod i onda se predstavnik vladajuće partije javi i poziva se na Saveznu Republiku Nemačku. Juče je gospodin Milan Marković izjavi za jedan dnevni list - nikada statut nije bio suprotan Ustavu.
Vreme. Gospodin Branko Ružić.
Zaista se izvinjavam koleginicama i kolegama, s obzirom da sam oduzeo vreme koje inače ne oduzimam. Gospodine Martinoviću, moram da vam kažem da ste se pogrešno prepoznali. Ako ste se prepoznali da plašite građane Srbije, onda je to vaše pravo. Nisam svoju diskusiju uopšte usmeravao ka SRS. Takođe, znate da postoji samo jedna SPS i samo jedna DS. Važno je da ovakva SRS, verovatno je vama važno, ostane jedna, a da vam se ne desi ono što vam se dešavalo prethodnih meseci. Što se tiče ovog pitanja koje ste postavili, ovde je pitanje tako postavljeno da ste vi jednom manipulacijom hteli da kažete da sam pričao da je prethodni tekst statuta, praktično, bio uvod u neku nezavisnu državu. Mi nikada nezavisnu državu nismo pominjali, pominjali smo princip države u državi, ali kada bismo to sada razložili do detalja na ono što se i dešavalo, moram da kažem da su naši amandmani upravo išli u prilog da se do perfekcije dovede upodobljenost sa Ustavom Republike Srbije. Ako je to nešto što je loše, ako je to nešto što ne valja, ne znam zašto bi to bio problem. Dakle, postoji jedna SPS, naši pokrajinski poslanici tada jesu glasali za taj statut i to nije sporno. Takođe, nije sporno da jednim procesom evolucije, za koju vi verovatno ne znate, s obzirom da ste se ušančili u svoje političke šančeve, vremenom utvrdite da nekim nijansama treba, praktično, doprineti da taj zakon i sam statut bude upodobljen sa Ustavom. U tome ne vidim ništa sporno. Taj statut nije došao do ovog doma, a i vi i ja se slažemo da, shodno Ustavu Republike Srbije, ovaj dom donosi zakone, a onaj tamo dom donosi skupštinske odluke, ovaj dom potvrđuje ili ne potvrđuje taj statut i donosi zakon o utvrđivanju nadležnosti, kao što je ovaj dom doneo i tzv. omnibus zakon, kada smo preneli veliki broj nadležnosti u ono vreme, kada ni vi ni mi nismo bili na vlasti, a bili su neki koji sada kritikuju ovaj zakon o utvrđivanju nadležnosti. Takođe, ni vama neću više odgovarati, jer ne želim da oduzimam vreme.
Gospodine Martinoviću, nema razloga za repliku. Samo u smislu pojašnjenja i ništa više. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas, 24. novembra, po hitnom postupku, ignorišući proceduru u Skupštini Srbije, donosimo zakon o utvrđivanju, rekao bih, suštinske autonomije Vojvodine i tako ga je trebalo nazvati, ali ste izbegli to zato što Ustav predviđa suštinsku autonomiju isključivo za Kosovo i Metohiju. To nam je to liko hitno da smo, 13 meseci po donošenju statuta, odlučili da uđemo u proceduru usvajanja zakona o prenošenju nadležnosti. U stvari, dozvolili smo sebi da zakon proistekne iz statuta, a ne da statut proistekne iz zakona i pošto je taj statut, izgleda, više nepromenljiv, računajući većinu u Skupštini Vojvodine, mi danas čak dobijamo dezinformaciju od predsednika Zakonodavnog odbora da su usklađena ta dva akta i da možemo slobodno za oba da glasamo, iako se u osnovnim odredbama ta dva akta izuzetno razlikuju. Postavlja se pitanje - šta će to da važi na teritoriji AP Vojvodine, na primer, hoće li Vojvodina imati vladu ili izvršno veće? Ako statut kaže da Vojvodina ima vladu, a zakon o prenošenju nadležnosti kaže da ima izvršno veće, zaista me interesuje, gospodine Cvetkoviću, šta su vam vaši vrli pravnici rekli kako će to kasnije da se zove? Dužan sam da, u ime SNS, malo detaljnije objasnim zašto već više meseci insistiramo na vanrednim parlamentarnim izborima. Tačno je da je situacija, i ekonomska i socijalna, u zemlji izuzetno loša, tačno je da sastav parlamenta, a posebno sastav vladajuće većine ne odgovara želji građana Srbije, ali postoji još jedan razlog koji do danas nisam govorio, a sada ću da vam ga kažem, draga moja gospodo iz vladajuće većine. Svedok sam toga da su predstavnici ove i ovakve vladajuće većine u istorijskim trenucima postupali loše za Republiku Srbije i sve njene građane. Dakle, ovu većinu čine ljudi koji su, dižući ruke u Skupštini Srbije, prihvatili Sporazum Ahtisari-Černomirdin i time nas direktno udaljili od Kosova i Metohije. Tu je SPS i SPO. U ovoj skupštini sede ljudi koji su prihvatanjem Beogradskog sporazuma razdvojili Srbiju i Crnu Goru. Tu su i DS, i SPS, i G17 plus i sve ostale stranke vladajuće većine. U ovoj skupštini sede ljudi koji bi sada da odluče o tome koji stepen autonomije treba da ima Vojvodina i biće to glasovi istih onih ljudi koji su razdvojili Srbiju i Crnu Goru i koji su Kosovo i Metohiju udaljili od Srbije. Istorijski trenutak, dva puta ste iskazali istorijsku neodgovornost i mislim da građani Srbije nisu raspoloženi da ovo prepuste vama. Mislim da vi ovo ne možete da rešite dobro. I sama sudbina donošenja zakona, tako dugo oklevanje, amandmani na statut i sama današnja sednica govore da ste spremili novu veliku podvalu. O čemu se radi? Zašto mi odvojeno raspravljamo o ove dve tačke dnevnog reda? Imamo vreme za jednu tačku i za drugu. Kada sastavite ta dva vremena, dobili biste zajedničku raspravu sa produženim vremenom, ali vi izbegavate zato što dugujete malim strančicama, koje vam pomažu da ostanete na vlasti i da krpite sad već i teritoriju Srbije, vi njima dugujete i niste smeli da uporedimo ta dva predloga danas, ovde, član po član, nego ćemo mi danas da raspravljamo o zakonu o utvrđivanju nadležnosti, a sutra ili prekosutra o statutu. Kakva je to rasprava o dva apsolutno vezana predloga o kojima Skupština treba da raspravlja? Danas ćemo da vas napadamo za jedne odredbe, a sutra za druge po istim pitanjima koja se dijametralno razlikuju. Vi mislite da ovde u ovoj skupštini u klupama koje nisu vladajuća većina sede mala deca? Ne, ovde sede veoma ozbiljni ljudi, veoma zainteresovani da Srbija ide dalje, ali da ide dalje zaista kako druge države i drugi narodi čine, pomažući jedni drugima, razvijajući jedni druge, a ne svađajući se i otuđujući se. Ovo je sebičnost ljudi koji vode AP Vojvodinu. Iz njihove sebičnosti proističe ovakav statut, jer danas se u raspravi tobož čuje kao da i nemate autonomiju, kao da je ovo prvi akt kojim se ustanovljava autonomija Vojvodine. Kažem da Vojvodina ima sasvim dovoljnu autonomiju i da je sve dalje od toga veoma sumnjivo i navodi me na pomisao da bi trebalo da i Šumadija razmišlja o tome, da bi i Raška trebalo da razmišljao tome, da bi i južna, i zapadna, i istočna i sve druge Srbije i svi drugi regioni morali da razmišljaju o tome a kakav je udeo njihov, šta je njihovo izvorno, čime će oni da finansiraju svoje nadležnosti. Jesmo li Vojvodinu kao deo Srbije, baš kao Kragujevac i Pirot, razvijali solidarno, razmišljajući o ravnomernom regionalnom razvoju. Jesmo li ulagali mnogo u Vojvodinu? Jesmo. Šta vi sada kažete - to je vlasništvo Vojvodine. Toliko godina ulaganja, pa gde vam je bar sukcesija? Što ne dovedoste neke iz inostranstva da podele ovu imovinu, da vidimo šta je čije? Ne, vi čak prejudicirate odredbe zakona o javnoj svojini, vi već znate šta će biti u javnoj svojini Vojvodine. Ko vam je to garantovao? Vi u članu 1. kažete - ovim zakonom se utvrđuju nadležnosti, u članu 2. kažete da Vojvodina, u skladu sa Ustavom i Statutom, uređuje nadležnosti. Više nema zakona, a to što je u skladu sa Ustavom evo citiraju vam svi poslanici vladajuće većine. Tri člana Ustava koji govore o autonomiji, sve ostalo je zakon. Vi taj zakon svesno izbegavate. Vi od dana današnjeg, otkad izglasamo zakon o uređenju nadležnosti i statut, vi ćete potpuno zaobići Skupštinu Srbije kad god se razmatraju pitanja koja su važna za celu Srbiju, a primenjuju se i na teritoriji Vojvodine. Dokazali smo vam amandmanima posle da vi, sama Vojvodina utvrđuje šta je pitanje od značaja za Vojvodinu. Pa, dokle vi to mislite da razvijate tzv. autonomiju, a da vam niko ne prigovori da je to u stvari stvaranje jedne nove države. Šta ste rekli, što nas vređate? Kažete da se u Vojvodini tradicionalno neguju evropski principi i vrednosti. A gde se to ne neguju? Da li se možda u Nišu, Ristiću, ne neguju evropski principi i vrednosti tradicionalno? Pa što to ne uđe u neki zakon, što ne uđe u zakon da se i u Nišu neguju evropske vrednosti i tradicije? Kako to samo u Vojvodini, zar samo zato što se u njoj nešto tradicionalno neguje sada mora da dobije posebnost? Šta smo mi ostali, divljaci, mi nemamo vrednosti, nemamo tradiciju? Ili možda imamo samo srpsku tradiciju, pa to nije dovoljno da se dobije autonomija u okviru Srbije, to nije dovoljno da dobijete 7% budžeta, o kome ćete sami da odlučujete i kako da ga trošite i plus sve ono što smo prigovorili amandmanima. Daleko ste zagazili gospodo, ne dve SPS, jedna DS, zato što DS i u Vojvodini i u ovoj Skupštini Srbije na isti način razmišlja. Statut kaže da imamo vladu Vojvodine. Zašto u zakonu ne piše da imamo vladu Vojvodine? Zašto DSnije uskladila svoje stavove? Šta ćemo dalje, da osnivate predstavništvo u Briselu? Pa to su IPA fondovi. Znamo mi šta vi hoćete, prvi ćete pritrčati tim fondovima u ime Srbije, jer je to sebičnost na delu, neograničena sebičnost. Imate mrežu puteva, mrežu autoputeva, imate reke, sve investicije hrliće u Vojvodinu. Pored puteva ste već na plodnim njivama izgradili hangare pretovarne, odmarališta za kamione, lepo bogami. Šta ostaje drugim delovima Srbije, ko o njima razmišlja? Vojvodina više ne. Građanima Vojvodine previše obećavate, ispašće da ne valjamo mi koji to kao ne damo, a samo vas upućujem na to da je mnogo miliona građana Srbije i da ne postoji samo Vojvodina, i da mi sve ovo liči da ćemo od sada imati ministre za teritoriju Srbije izvan AP Vojvodina, zato što osim odbrane, a kome je to više bitno, osim odbrane i policije, šta još ostaje zajedničko? U kojoj to još oblasti ministar Vlade Republike Srbije ima nadležnosti nad Vojvodinom? Ni u jednoj. O čemu se radi? O prikrivenoj državi. Od tačke do tačke. Referendum, dame i gospodo. Otkud vam ove odredbe za referendum, otkud to da za uspešnost referenduma nije potrebno da 50% plus jedan glas bude za od upisanih? Ne, vi izvodite građane na referendum i kažete - uspeo je ako je izašlo 50% plus jedan. Pa, to su izbori za predsednika, to nema veze za referendumom, nego ste videli da u Crnoj Gori može da prođe referendum pod nekim čudnim uslovima, pa hajde to da primenimo i u Vojvodini. Još plus kada odredite gde ko može da glasa, eto ti belaja. Pedeset posto plus jedan, dame i gospodo iz Vojvodine, kada bude glasalo na referendumu u Vojvodini, taj referendum će da bude validan. Pa to je svetski princip, niko to nije izmislio ovde kod nas. Predsednik Vlade kaže da je bila potreba za ovim. Ne, ovo je bio ultimatum, gospodine predsedniče Vlade, ili će izaći iz Vlade ovi politički patuljci ili ćete doneti ovaj zakon. Vi ne smete da idete na izbore, vi čuvate ovu većinu. I šta sad, koliko pokrčmimo, kako kažete, Srema, Banata i Bačke? Ovde se neko usuđuje da kaže tradicionalni nazivi. A da nije možda razlog to što je Srem ušao u Srbiju, a Banat i Bačka u Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca? Kome još čovek da veruje kada počne da se vezuje za tradiciju i istoriju za koju se tradiciju i istoriju vezuje? Kada se vezujete za dostignuti nivo autonomije da li se vezuju za 1974. godinu. Pazite, imunitet pokrajinskih funkcionera za izgovorenu reč. Pa, valjda svaki građanin Srbije uživa imunitet za izgovorenu reč? Ne može niko više u Srbiji da bude osuđen za to što je izgovorio, za neki svoj stav. Hoće li sada u Vojvodini da kažnjavate građane koji kažu - mi smo protiv ove autonomije, mi smatramo da je preširoka? Hoće li oni ići na odgovornost? Samo funkcioneri, samo izabrana lica u Vojvodini ne podležu odgovornosti za izgovorenu reč. Kako vas nije sramota, uz toliko evropskih vrednosti i tradicija, da izdvajate ljude koji neće biti kažnjavani za izgovorenu reč i da svi ostali razmišljaju o tome da li će smeti da nešto izgovore pošto mogu da budu kažnjeni, ne uživaju imunitet. Ovaj stav je veoma zanimljiv i moram da ga pročitam. Član 9. stav 1, on bi glasio ako ga usvojite: "Pitanja od pokrajinskog značaja AP Vojvodina uređuje svojim aktima u oblastima koje su u skladu sa Ustavom i zakonom u nadležnosti AP Vojvodine, odnosno koje su zakonom određena kao pitanja od pokrajinskog značaja". A zašto niste rekli ovako - pitanja u oblastima koja su u skladu sa Ustavom i zakonom u nadležnosti AP Vojvodine, odnosno koja su zakonom određena kao pitanja od pokrajinskog značaja AP Vojvodina uređuje svojim aktima? Ne, vi prvo kažete da ćete svojim aktima da uređujete ono što vi mislite da je od pokrajinskog značaja. Znači, od sada ćete vi sami da vodite svoju sudbinu, ne razmišljajući o tome šta drugi ljudi u Srbiji o tome misle. Onda kažete - ako vam odgovarajući republički organ ne donese neki propis, vi ćete da primenjujete neki svoj propis do vremena dok se neko ne pobuni ili dok ne dođe neki drugi propis. Šta mislite kada se građanin obrati da mu nešto država reši, pa dok mu to ne reši, on krene da radi to za šta se obratio. On to završi po tome kako je rešio, pa sad svršeni čin. Mnogo je toga u šta ste se potpuno umešali u nadležnosti države i potpuno izbacili, ignorisali državu. Vi u oblasti školstva, čak za ustanove koje je osnovala država, kad proširuju delatnosti, kad menjaju nazive, vi odlučujete, koja niste preuzeli, nego i dalje ostaju kao državne. Šta ste vi - država? Recite nam ovde otvoreno, nemojte da nas lažete i nemojte da terate ove ljude koji se ne slažu s vama da nas lažu, da bi se opravdavali pred istorijom. Glasali mi javno ili tajno, postoji spisak kako je ko od nas glasao, kada bude ovaj zakon na glasanju. To je spisak ljudi koji će odlučivati o sudbini Srbije. Zato vas molim, koji ovde iz svih delova Srbije glasate, razmislite dobro, ko vas je uveo u to kolo, ko vas je upregao u ta kola. Je l' u vašem kraju sve kako treba? Je l' imate vi ta prava? Šta kaže Vojvodina? Ona će da odredi u vezi manjina šta sve treba da se radi, pa čak ne kaže u vezi manjina na teritoriji AP Vojvodine, nego pomisli čovek na teritoriji cele Srbije. Za 13 meseci niste se setili da prilagodite zakon AP Vojvodini. Što se ukida Nacionalni park Fruška Gora kao državna institucija? Čija je Fruška Gora? Je l' samo vas iz Vojvodine? Ili je Fruška Gora - svih građana Srbije, sve naše dece i svih naših predaka? Kako vas nije sramota? Što niste rekli ukida se reka Dunav, postaje vojvođanska reka Dunav? Ima li nešto zajedničko za vas, gospodo iz Vojvodine, s nama koji nismo iz Vojvodine? Šta hoćete, da počnemo da ne volimo Vojvodinu? Pa, ko to može? Ko može? Samo vi, samo vi koji sada vodite Vojvodinu, nemate simpatija prema drugim delovima Srbije i to pokazujete jasno ovim zakonima i izdvajanjem sebe kao posebnosti. Stigli ste do državnosti, dalje je sve država i žurite dok se ne izabere Ustavni sud u punom sastavu, da vam eventualno, kada napišemo svoje predstavke Ustavnom sudu, ovih deset izabranih po volji vladike Borisa donesu odgovarajuće odluke. Eto, takvi ste ljudi, takva većina vodi Narodnu skupštinu, takva većina vodi Srbiju. Predsednik Vlade nema pojma o ovom zakonu. Pročitao nam obrazloženje iz Predloga zakona. Je l' znate vi, gospodine predsedniče, odredbe ovog zakona? Je l' možemo negde da ukrstimo koplja po tim odredbama? Je l' znate šta je urađeno u prosveti? Je l' znate da Vojvodina određuje mrežu sudova na teritoriji Vojvodine? Sve što je sada na teritoriji Vojvodine uređuje Vojvodina. Šta vam je, ljudi? Šta smo mi, šugavi? Je l' to od nas treba da se pobegne? Je l' to hendikep ne roditi se u Vojvodini, ne živeti u Vojvodini? Je l' hoćete da pređemo svi da živimo u Vojvodini? Šta je vaša želja, koji sad na ovako surov način definišete Vojvodinu kao apsolutnu posebnost u odnosu na sve građane Srbije? Sarađujete, kako ste ono tamo rekli, sarađujete sa teritorijalnim organizacijama drugih država, a ne sa regionalnim organizacijama drugih država, nego sa teritorijalnim. Pa, kako je EU organizovana, na teritorijalnom principu? Hoćete li direktno sa EU da sarađujete, da prvi tamo stignete? Je l' to idemo u dve kolone u EU? Hoćete prvi da stignete do fondova u EU? Ne znam da li uopšte mislite o tome da naša deca treba da žive u istoj državi. Ako mislite, odustanite. Ako mislite, hajde da sednemo, pa da se dogovorimo šta to još nedostaje autonomiji Vojvodine. Hajde da to ne bude divljački, hajde da to ne bude sa mržnjom, hajde da ne liči na cepanje i SFRJ, i SRJ, i Srbije i Crne Gore, hajde da ne liči ni na šta što smo do sada doživeli. Hajde jednom kao ljudi da razgovaramo. Ne, vi ste vladajuća većina. Jedni drugima pišete amandmane, poturate nogu. Kako pišete amandmane, gospodine Ružiću, da insistirate samo na onome što ste promenili? Što ne insistirate na onome što niste? Što niste u svim stavovima izbrisali reč "glavni grad"? Šta znači uopšte "glavni regionalni centar"? Zar nije to regionalni centar? Sad ima glavni regionalni centar, samo da bi se pominjala reč "glavni" i dalje, da zadovoljite ambicije gospodina Čanka, koji je već postavio bilborde - evo, konačno uz Novi Sad pridev "glavni". Glavni šta? Glavni Čankov štab. Na izbore, gospodo, pa ko osvoji 5% neka dođe ovde da razgovara o svemu o čemu treba da se razgovara.
Dvadeset minuta. Zahvaljujem narodni poslaniče, vreme na raspolaganju iskorišćeno. Da li želi reč narodni poslanik Slobodan Samardžić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS? (Da.) Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, da je prilikom izrade ovog zakona o kome danas razgovaramo poštovan Ustav Srbije mi bismo verovatno imali jednu mirnu raspravu o zakonu koji treba da utvrdi nadležnosti Vojvodine. Tim smerom je krenuo i predstavnik Vlade da daje jedan ton ovoj raspravi i u svom nadahnutom i inspirativnom uvodnom govoru, u toku ovih pet minuta, nije ni pomenuo ono što jeste rodno mesto ovog zakona, a to je statut Vojvodine. Hoću da vas podsetim da je Ustav Srbije odredio da zakon odredi ili utvrdi nadležnosti autonomne pokrajine u oblastima koje je Ustav već prethodno utvrdio, a da potom treba da se donese statut Vojvodine, čiji je jedan, možda najvažniji deo, deo o nadležnostima Vojvodine. Mi bi trebalo da se pravimo nevešti, kao da ne znamo šta se sve dogodilo i na koji način se radilo u Srbiji u vezi sa statutom i sa zakonom. Naime, prvo je donet Predlog statuta Vojvodine, kao što vam je poznato, u Skupštini Vojvodine, a onda se zakon o utvrđivanju nadležnosti prilagođavao tom predlogu statuta. On se adaptirao, a u mnogim elementima ga je i prepisivao. Posle pisanja statuta Vojvodine došlo je do konstituisanja, uspostavljanja jedne resavske škole u Nemanjinoj 11, koja je sela i prepisala mnoge odredbe statuta Vojvodine, dakle, i odredbe u kojima je Vojvodina ili Skupština Vojvodine sama sebi odredila nadležnosti, ali bogami i mnoge odredbe koje se tiču statusa Vojvodine, koje se tiču Vojvodine kao jednog zaista konstituisanog novog autonomnog dela države Srbije. Zbog toga danas kada govorimo o zakonu o utvrđivanju nadležnosti, ne možemo govoriti samo o ovom zakonu, mada ćemo danas prevashodno o njemu govoriti, već moramo govoriti i o pravom, kao što sam rekao, rodnom mestu ovog zakona, a to je statut Vojvodine. Naravno, veći deo mog izlaganja ću posvetiti samom zakonu, ali hoću da kažem da je statut zapravo ta velika debela senka koja je natkrilila taj zakon. Po Ustavu Srbije, zakon je nadređen svakom podzakonskom aktu i on, dakle, i pravno i vremenski prethodi podzakonskom aktu koji se pravi na osnovu tog zakona. Ovde u ovom slučaju imamo jedan zaista bizaran, egzotičan doprinos današnje Srbije modernoj pravnoj praksi i nauci. Ovde imamo, najpre, pravljenje podzakonskog akta, onog podređenog, pa se onda na osnovu njega pravi onaj nadređeni, formalno gledano, a to je zakon. Dakle, sve je naopako i naglavce postavljeno. Zbog toga je važno reći nešto o samom statutu. Naime, ovaj statut, koji je Skupština Vojvodine donela prošlog septembra 2008. godine, ima strukturu jednog kvaziustavnog akta. Taj statut se zove statut zato što sam Ustav kaže da Vojvodina ima statut kao svoj osnivački akt, ali po svom sadržaju jako podseća na Ustav. Taj statut ima preambulu, što statuti nemaju, vrlo svečanu preambulu. On ustanovljuje konstituense Vojvodine, građane Vojvodine i nacionalne zajednice, kategorije koje Ustav Republike Srbije ne poznaje. Taj statut utvrđuje teritoriju Vojvodine na način određenja kao da je Vojvodina jedna zasebna teritorija. O tome ćemo kasnije govoriti, kada budemo govorili o zakonu. Taj statut preuzima na sebe pravo da autonomno odredi simbole Vojvodine, da odredi glavni grad Vojvodine, da autonomnoodredi imovinu Vojvodine. Tako piše u tom statutu, da samostalno ili autonomno odredi izvore prihoda i finansiranje Vojvodine. Taj statut sebi uzima za pravo, budući da je kvaziustavni akt, da određuje u nekih 10 članova ljudska i manjinska prava koja će se sprovoditi u Vojvodini. Uzima iz Ustav Republike Srbije nadležnost da sam Ustav određuje ljudska i manjinska prava, pa sam to sebi dodaje. Taj statut sebi dopisuje veliki broj nadležnosti, od kojih neke ne odgovaraju onom obimu nadležnosti koji Vojvodini propisuje Ustav Republike Srbije. Taj statut kao kvaziustavni akt govori o organima Vojvodine i odnos Skupštine i Vlade Vojvodine određuje po načelu podele vlasti, načelu koje se koristi za organizovanje centralne vlasti u državi. Naime, ovo sve nije slučajno i nije sve palo sa neba, ovakav sadržaj statuta, dakle,jedan kvaziustavni sadržaj statuta. Postoji u novijoj srpskoj istoriji kontinuitet takvog delovanja. Naime, u Vojvodini se ponovo stvara jedan san o Brionskoj Vojvodini u Brionskoj Jugoslaviji. To je tradicija na koju se poziva ona preambula koja kaže: na osnovu istorijskog prava građana i građanki Vojvodine na autonomiju. Taj san se ponovo budi i povampiruje snage koje imaju nameru da vrate taj status Vojvodine u okviru Srbije, ali i u novijoj prošlosti imamo dosta pokušaja da se ovakva stvar vrati u okvire Srbije. Podsetiću vas da je 2003. godine Skupština Vojvodine imala jedan nacrt tzv. osnovnog zakona Vojvodine, gde je Vojvodini pripisana zakonodavna, izvršna i delimična sudska vlast. Sam naziv tog akta „osnovni zakon“ treba zapravo da simulira ustavnost Vojvodine. Poznato vam je da jedna velika država u EU, najveća, Nemačka, svoj Ustav naziva osnovnim zakonom, pa nije slučajno da je i ovaj akt bio tako nazvan i ta je stvar skinuta s dnevnog reda 2003. godine usled nekih zaista specifičnih okolnosti o kojima ne bih sada govorio da ne bih gubio vreme. Međutim, nekoliko godina kasnije Izvršno veće Vojvodine pravi platformu o položaju Vojvodine u novom Ustavu Srbije, koja predstavlja jednu ublaženu verziju ovog osnovnog zakona. Ta platforma se takođe zalaže za zakonodavnu, izvršnu i delimičnu sudsku vlast u Vojvodini i ona je zapravo bila na neki način podloga pravljenja ovog predloga statuta, koji je konačno usvojen u Skupštini Vojvodine septembra 2008. godine. Postoji jedan kontinuitet delovanja u okviru Skupštine Vojvodine, koja zapravo hoće da postigne jedan rezultat, a to je da Vojvodini pridobije, prigrabi, pripiše atribute državnosti, bilo na način da je to u okviru statuta ili možda osnovnog zakona, ili platforme, ili već kako. To je jedan kontekst koji određuje pisanje ovog zakona. Moja osnovna teza je da je zakon prepisan statut, ne doslovno, ali u velikoj meri. Ovaj zakon je imao jednu interesantnu i specifičnu odiseju. Putovao je između Novog Sada i Beograda nekih 10- 12 meseci. Počeo je da se pravi, možda nemam dobru informaciju, ali, koliko je meni poznato, negde već početkom 2009. godine. Imao je jednu javnu verziju marta 2009. godine, koja je povučena iz upotrebe. Taj zakon je tek posle osam meseci od te prve javne verzije došao na dnevni red ove skupštine, a da bih uporedio efikasnost rada Skupštine kada je reč o ovom važnom zakonu, koji zapravo treba da doprinese uobličenju ustavnog sistema Srbije, moram da vas podsetim da je Skupština u jednom kvartalu od marta do maja usvojila 51 evropski zakon. Pazite tu hiperprodukciju i hiperaktivnost Skupštine, a Vlada nije bila sposobna da za 10 meseci pred ovu skupštinu iznese ovaj zakon. Zašto? Zato što to nije zakon koji se piše na osnovu Ustava Srbije, nego zakon koji se piše na osnovu statua Vojvodine, na osnovu podzakonskog akta, i trebalo je jako puno vremena da se usaglase članovi vladajuće koalicije, a njih je 15 jedinica, stranaka, nevladinih organizacija, pojedinaca itd., u okviru Vlade Srbije, da se potom usaglase te partije na svojim relacijama Beograd-Novi Sad, a potom i da se usaglase ministri u Vladi Srbije i pokrajinski sekretari oko nadležnosti koje će biti pripisane Vojvodini. Imamo jedan veoma dug proces sa veoma lošim rezultatom. Sada ću nastojati da pokažem i da ilustrujem kakvi su rezultati zapravo tog zakona ili ove prepisivačke aktivnosti ove resavske škole koja je radila u Nemanjinoj 11 i koja je pred sobom imala Predlog statuta Vojvodine. Pomenuću odredbe ovog zakona koje su u skladu sa statutom Vojvodine, ali nisu u skladu sa Ustavom Srbije. To je rezultat aktivnosti i procesa i kršenja procedure o kojoj sam do sada govorio. Već u članu 3. zakon, prepisujući statut, kaže da AP Vojvodina zaključuje međuregionalne sporazume u okviru svoje nadležnosti. Naime, Ustav Srbije omogućava Vojvodini da održava međuregionalne odnose. Ne utvrđuje da nužno sporazumi moraju biti el formo održavanja međuregionalnih odnosa, ali čak i da pretpostavimo da međuregionalni sporazumi nisu u suprotnosti sa Ustavom bilo je zaista elementarno da ovaj zakon kaže svoju reč o toj stvari, a ne da prosto prepiše Predlog statuta Vojvodine. Ovi sporazumi se mogu i moraju zaključivati samo uz saglasnost Vlade Srbije. Tek bi onda ova odredba bila u skladu sa Ustavom i u skladu sa praksom evropskih država, gde razne regionalne jedince, bilo da su federalne jedinice ili su regioni ili su autonomne zajednice ili su vojvodstva u Poljskoj, zaključuju ovakvu vrstu sporazuma, ali uz saglasnost Vlade. U stavu 3. ovog člana Vojvodina se, prepisujući statut Vojvodine, određuje kao regija. Ustav Srbije poznaje samo autonomnu pokrajinu, ne poznaje regiju. Regija je jedan pomodarski panevropski izraz, koji treba poštovati i koji ima neko svoje apstraktno značenje jer obuhvata sve oblike vlasti u državama koje su ispod centralne vlasti, bilo da su u pitanju federalne države ili regionalne države ili decentralizovane države, ali Ustav nema taj izraz „regija“. Zakon i statut je ovaj izraz dao Vojvodini da bi mogao da kaže da ta regija otvara predstavništva, što ovaj zakon dosledno sledi, u raznim regionalnim centrima Evrope, i u Briselu. Naime, opet nedostaje odredba „u skladu sa“ ili „uz saglasnost Vlade Srbije“. U krajnjoj liniji, veliko je pitanje svrsishodnosti takvog predstavništva u ovom trenutku Vojvodine, kada Srbija ima svoju misiju u EU, ima ambasadu u Briselu. Zašto bi sada i u Briselu Vojvodina imala predstavništvo, što je pitanje racionalnosti. Važniji je ovaj momenat da ona ne može osnivati predstavništva bez saglasnosti Vlade Srbije. Potom, u članu 4. ovog zakona, strogo držeći se statuta Vojvodine, određuje se teritorija i simboli Vojvodine, određuje se glavni grad Vojvodine na način kako je to prvobitno učino statut Vojvodine. On teritoriju Vojvodine određuje u jednom odbrambenom smislu i određuje i način kako se ona samobrani preko referenduma, na kome učestvuju građani Vojvodine. Ustav Srbije jasno kaže da autonomne pokrajine mogu menjati svoje teritorije, tu govori u množini, i onda propisuje način, a to je referendum u okviru autonomne pokrajine na osnovu zakona. Ovde nema te odredbu da se taj referendum o odbrani teritorije Vojvodine raspisuje na osnovu zakona Srbije. Potom, u članu 5, gde se govori o međusobnom odnosu republičkih i pokrajinskih organa, imate jednu odredbu u stavu 3, gde se ustanovljuje tzv. stalna mešovita komisija. Ona ima jedan konkretan zadatak da radi svoj posao radi zakonitog, uspešnog i nesmetanog obavljanja poslova iz nadležnosti Vojvodine. Praktično, ova stalna mešovita komisija je jedan organ, gde se na horizontalnom nivou, partnerski, raspravlja o sprovođenju nadležnosti Vojvodine i ona ima funkciju da u krajnjoj liniji odlučuje u sporu o nadležnosti između Srbije i Vojvodine. Dakle, na jedan kvazipolitički način zamenjuje sudske i administrativne organe koji treba da odlučuje o tom sporu. U krajnjoj liniji, sam taj institut mešovite stalne komisije strašno podseća na onaj sistem društvenog dogovaranja i samoupravnog sporazumevanja koji je postojao u Brionskoj samoupravnoj Jugoslaviji i na taj način su svojevremeno organi Srbije, Vojvodine i Kosova imali pravo da međusobno usklađuju svoje odnose i raspravljaju o svojim međusobnim nadležnostima. Potom, u članu 6. ovog zakona je opet prepisana odredba statuta Vojvodine, govori se praktično o imunitetu poslanika Skupštine Vojvodine i Vlade Vojvodine. Naime, Ustav određuje samo imunitet poslanika Skupštine Srbije i za članove Vlade i za još neke republičke funkcionere, ali ne dopušta da drugi nivoi vlasti sami sebi daju takva prava. Članovi 7. i 8. ponovo prepisani članovi statuta o imovini Vojvodine, kaže se – na osnovu zakona će se odrediti imovina Vojvodine, pa se onda u drugom stavu člana 7, kada je reč o imovini zapravo prejudicira rešenje tog zakona i kaže se da Vojvodina u svojoj svojini ima sve stvari koje koriste, poseduju, kojima raspolažu organi Vojvodine i preduzeća i ustanove koje organi Vojvodine osnivaju. Potpuno je bespotreban takav način određivanja imovine Vojvodine. Finansiranje nadležnosti Vojvodine nije doslovno prepisano, ali ovaj zakon zapravo ne ispravlja onaj neustavni član statuta Vojvodine koji određuje vrstu prihoda koji Vojvodina treba da ima da finansira svoje nadležnosti itd. Ima u ovom zakonu jako puno protivustavnih odredbi, koje su u vrlo velikoj saglasnosti sa statutom Vojvodine. Naravno, svakako najvažniji deo je ovaj o utvrđivanju nadležnosti. O tome govori deo od člana 10. do člana 84. zakona o utvrđivanju nadležnosti. Tu je napravljena takođe jedna velika greška, u najmanju ruku. Te nadležnosti su, kao što je ovde rečeno, podeljene na izvorne i podeljene nadležnosti, ali je broj poverenih nadležnosti koje ćete naći u ovim čl. 10. do 84. izuzetno veliki. Ustav Srbije na dva mesta govori o poverenim nadležnostima centralnih organa Srbije nižim organima vlasti, u članu 137. i u članu 178. U članu 178. se baš odnosi na autonomnu pokrajinu i kaže da se mogu poveriti pojedine nadležnosti, kao što u članu 137. kaže – mogu se poveriti određene nadležnosti nižim organima vlasti. Ako brojite nadležnosti koje su poverene u ovom zakonu, naći ćete bar stotinak nadležnosti. Tu je zaista prekršeno slovo i duh Ustava i njegove odredbe o poverenim nadležnostima nižim organima vlasti. Osim toga, ovaj zakon direktno krši Ustav Srbije kada među izvrne nadležnosti ubacuje ili švercuje nadležnost u oblasti nauke i tehnološkog razvoja Vojvodine. U članu 183. ne postoji ta oblast nabrojana kao oblast nadležnosti Vojvodine, a u ovom zakonu Ustav se krši utoliko što se ove nadležnosti iz oblasti nauke i tehnologije, zapravo, ne postavljaju kao poverene nadležnosti nego kao izvrne nadležnosti. Nećete ih naći u Ustavu, ali ćete ih naći u ovom zakonu kao izvorne nadležnosti, jer ne piše dole da su poverene nadležnosti. Najzad, postoji jedan broj članova o tzv. nadležnostima u drugim oblastima o kojima ćemo moći da govorimo više kada budemo sutra govorili o statutu Vojvodine. Želim da zaključim da su ovaj i ovakav zakon i ovakav statut bili potrebni vladajućoj strukturi u Srbiji, jer za njihove vladalačke apetite Srbija kakva je određena Ustavom nije dovoljna, ona je preuska i premala, treba stvoriti državu u državi da bi se ovi apetiti još više proširili (Predsedavajuća: Dvadeset minuta.) Posledica toga je ovaj vrlo separatistički zakon koji se bazira na separatističkom …
Da li reč želi narodni poslanik Saša Milenić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus? Izvolite.
Čudnovato je da vi još imate volju da govorite kada na vas više niko ne obraća pažnju. To nije natpis nad kupolom Narodne skupštine RS. Uvažena predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine predsedniče, potpredsedniče i ministri u Vladi RS, ova rečenica zapravo predstavlja jednu provokaciju ili uvredu koja je okidač jednog znamenitog Šekspirovog zapleta. Taj zaplet se odvija kroz nadgornjavanja jednog ratnog heroja, hrabrog viteza, i njegove odnose, naglašeno verbalne, sa jednom plemenitom, emancipovanom, autonomnom gospom, što već izgleda kao svojevrsna alegorija ove vojvođansko-srpske kvazikontraverze, ali koja se nastavlja i dalje, jer se sve to završava venčanjem i svadbom, do u naslov koji glasi – mnogo vike ni oko čega. Mnogo vike ni oko čega, ako ne računamo ono što se eventualno može dešavati u nevidljivim, zatvorenim društvenim krugovima, jer ostaje savršeno nejasno šta je zapravo to što se u Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine ne bi očekivalo, podrazumevalo da Vojvodini pripada, a što se u njemu nalazi, osim možda sa nekih stanovišta, koliko se može čuti, same autonomije, koja je ipak u Vojvodini ne samo babovina nego i Ustavom garantovana. Šta bi, recimo, moglo predstavljati stvarni povod takve kontraverze? Da li razmera izvornih i poverenih poslova u utvrđenim nadležnostima? To je zapravo jedna beskrajna tema ad infinitum, koja će se voditi dokle god postoji bilo kakav oblik lokalne samouprave, autonomije, regionalizacije u Republici Srbiji, živela nam na mnogaja ljeta. Da li je to pitanje glavnog rada? "Mislim važi", da se izrazim adolescentskom stilistikom savremene jezičke neuhranjenosti, jer savršeno je jasno da, ma kako mi definisali Novi Sad, u tekstu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, on prirodno, činjenično, naprosto jeste glavni grad Vojvodine. O čemu se onda zapravo radi? Ta vaninstitucionalna rasprava čime je bila motivisana? Oko čega je ceo problem, ako problema ima, te ga i nazivam kvazikontraverzom, i nastao? Dame i gospodo narodni poslanici, mišljenje moje stranke Zajedno za Šumadiju, kao i našeg koalicionog partnera G 17 plus, dakle integralni stav poslaničke grupe G 17 plus jeste da je očigledno da je u toj javnoj raspravi postojao jedan suvišak značenja, koji predmetni dokumenti, ni ovaj predlog zakona, a potom ni tekst statuta nisu uspeli da izraze. Taj suvišak značenja zapravo izražava jedan otvoreni horizont povišenih građanskih očekivanja naše javnosti, ali nažalost i njenih ograničenja i strahova. Kada govorim o horizontu povišenih očekivanja, sasvim je izvesno da su se kroz tu temu izražavale ambicije da Srbija brže napreduje, ambicije da se ratosiljamo tegova i ograničenja u napredovanju ovog društva, da je tu bila sadržana i ambicija da se Srbija modernizuje, liberalizuje, iznad svega ambicija da Srbija uđe u jasan, otvoren proces decentralizacije i regionalizacije. Ta politička tendencija zapravo jeste jedina stvarna oslobodilačka tendencija našeg društva danas. Međutim, pomenuh da je sa našeg stanovišta naša javnost takođe opterećena i ograničenjima i strahovima. Zaista, knjiga u koju je upisana srpska istorija, kultura, nacionalni identitet, ima mnoge strane ispisane zlatnim slovima i titlama, ali nažalost u toj knjizi ima i onih strana koje nisu ispisane baš zlatnim slovima. Na tim stranama nalazi se i nešto od toposa, formacije, modela, strukture mišljenja što je živo i danas, što izražava jedno negativno, ajdučko, javašlijsko nasleđe. Ono oblikuje perspektivu budžaka, koja je vazda bila negacija sveta. Iz budžaka, svet je uvek negde tamo. Iz budžaklijske perspektive, on je po definiciji, prečanski. Iz budžaklijske perspektive, tamo gde u daljini sve boje postaju bleđe, na kraju svet uvek izgleda belosvetski. Ta budžaklijska perspektiva jeste nešto što opterećuje našu kulturu, naš način političkog mišljenja i odlučivanja danas. Danas treba pokazati, pre svega ovde, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da se napravi rez sa strategijom ohrabrivanja takvog načina mišljenja, sa potiskivanjem javnosti u tu vrstu regresije, da se napravi jasna odluka demokratskih političkih snaga Srbije - da ometenost u razvoju ovog društva učine stvarju njegove prošlosti, a da se opredeli upravo za ono što jesu otvorene perspektive. To sever Srbije, Vojvodina, a istorija dozvoljava da tu upravo dodamo i Šumadiju, upravo opredmećuje, predstavlja i simbolizuje. Šta je Vojvodina drugo nego istorijski kontinuitet borbe i ovog naroda i ove kulture za političkom organizacijom, za integracijom, međunarodnim priznanje, emancipacijom, samoodređenjem? Vojvodina i Šumadija zapravo čine jedinstven kulturno-istorijski prostor srpskog Podunavlja na kojem je i nastala moderna srpska država. Tačno je da su u Šumadiji u Kragujevcu Karađorđe i Miloš srpsku revoluciju oružjemstvarali njene temelje, ali Davidović dolazi preko reke da piše ustave. Joakim Vujić dolazi da u šumadijskom zbegu, kako kaže, pronađe narod i otadžbinu i osnuje Prvi srpski teatar. Sterija dolazi da u Liceju kragujevačkom napravi uistinu prvu ustanovu visokog obrazovanja u Srba. Josif Šlezinger dolazi u Kragujevac da u Teatru naprvi prvu modernu evropsku muziku i muzičku scenu u Srba. Šumadija i Vojvodina su stvorile modernu srpsku državu i to je srce Srbije. Optuživati taj prostor za destruktivne, antidržavne tendencije ne znači ništa drugo nego pokazivati potpuno odsustvo znanja, sluha za istorijski koridor nacije i društva kojem pripadamo. Ono što je poenta u ovakvom rasuđivanju i na šta posebno apelujem jeste činjenica, dame i gospodo, da smo se u proteklim godinama naslušali teme državnog razloga. Srbiji su zaglunule uši od državnog razloga. Ima ova država vojsku, policiju, službe, uprave da brinu o državnom razlogu, a demokratski izabrani političari, umesto da se dodvoravaju prvopomenutima, treba jednom da stanu na stranu građanskog razloga, s hrabrošću da ovaj razlog, po potrebi, i konfrontiraju ako treba sa logikom državnog razloga. (Predsedavajuća: Zvono.) Zastupajući logiku državnog razloga u decenijama za nama, satrli smo tri države pod nama. Da li ovu, konačno našu, tom temom treba opterećivati, sa državorastočnih tradicija tzv. državnog razloga ili treba da proniknemo u stvarni smisao, neizražen do kraja u ovom predlogu zakona - onog povišenog očekivanja u vojvođanskoj inicijativi. Šumadija to povišeno očekivanje naročito podržava. Ne zato što želi asimetriju u Srbiji, niti neku privilegiju za Vojvodinu, nego zato što veruje da su sazreli uslovi za univerzalizaciju i poopštavanje ovih stavova na teritoriji cele Republike Srbije. Srbija treba otvoreno da uđe u proces političke regionalizacije e da bi napredovala i da bi se zaista integrisala u zajednicu prosvećenih naroda Evrope danas. Ako to ne razumemo danas, zaista rizikujemo da padnemo pod udar one optužbe koja stoji u stihu -zaista je čudnovato da vi još uvek želite da govorite kada na vas više niko ne obraća pažnju. To će zaista i važiti za srpski parlament ako u ovom zakonu ne vidi završetak jedne polemike, nego upravo suprotno, početak istinske borbe za regionalizaciju i decentralizaciju Republike Srbije. U tom smislu i s takvim povišenim očekivanjem, Zajedno za Šumadiju i G 17 plus, odnosno integralno poslanička grupa G 17 plus glasaće za ovaj zakon.
Pre nego što završimo prepodnevni deo sednice, dva obaveštenja. Danas ćemo, na osnovu člana 85, obaveštavam Narodnu skupštinu, raditi i posle 18.00 časova, raspravom o temi koja u tom trenutku bude bila na dnevnom redu. Obaveštenje od Radio - televizije Srbije da je sednica Narodne skupštine u direktnom prenosu danas do 20.00 časova. Sada određujem pauzu. Rad nastavljamo popodne u 15.00 časova. Prvi prijavljeni govornik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS je narodni poslanik Aleksandar Martinović. [[Posle pauze – 15.00]] Nastavljamo rad. Pre nego što počnemo rad, obaveštenje da je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Napred Srbijo narodni poslanik Zoran Mašić. Da li želi reč ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, narodni poslanik Aleksandar Martinović? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sticaj istorijskih prilika je hteo da raspravu o ovom famoznom Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine vodimo baš danas, 24. novembra 2009. godine. Na današnji dan pre tačno 91 godinu Zbor izaslanika narodnih veća iz Srema, 1918. godine, na krsnu slavu mnogih Srba svetog kralja Stefana Dečanskog, doneo je istorijsku odluku o prisajedinjenju Srema Kraljevini Srbiji. Istovetnu odluku, 25. novembra, dakle sutradan, donela je Velika narodna skupština Srba, Bunjevaca i drugih Slovena u Novom Sadu o tome da se Banat, Bačka i Baranja pripajaju Kraljevini Srbiji. Devedeset jednu godinu posle, evo baš na današnji dan, vladajuća koalicija se sprema da učini istorijski korak nazad, odnosno da poništi odluke iz Srema, odnosno odluke iz Banata, Bačke i Baranje o pripajanju celokupne teritorije Vojvodine Srbiji. Mi smo ovih dana mogli da čujemo čitav niz argumenata predstavnika vladajuće koalicije o tome zašto treba doneti baš ovakav predlog zakona. Ono što pada u oči, mi smo o tome pričali u prepodnevnom delu rasprave, nadovezujući se na diskusiju kolega iz poslaničkih grupa vladajuće koalicije, a to je da su iste one stranke koje su pre godinu dana u Skupštini Vojvodine glasale za protivustavan Predlog statuta, kasnije delimično revidirale taj svoj stav i onda su one počele da govore kako je Predlog statuta takav kakav je, usvojen u oktobru 2008. godine, suprotan Ustavu i da ga treba uskladiti sa važećim Ustavom Republike Srbije. Prosto neverovatno da iste političke partije glasaju na dva različita načina. U oktobru 2008. godine navodno, sve je bilo čisto. Nije bilo nikakvih problema. Mi iz SRS smo navodno plašili narod. Sve što je usvojeno u Skupštini Vojvodine tog oktobra 2008. godine bilo je u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Da je sve bilo u skladu sa Ustavom RS, sumnjam da bi vladajuća koalicija oklevala godinu dana da u proceduru stavi Predlog statuta AP Vojvodine. Prosto neverovatno da partije koje glasaju za Predlog statuta Vojvodine kasnije podržavaju amandmane na taj isti predlog statuta. Trebalo je da Boris Tadić kaže, na sednici Glavnog odbora DS, da nije normalno da se na sedam minuta putovanja od Beograda stvara nekakva nova država, pa da Vlada Srbije brže-bolje pristupi izradi Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, odnosno da predstavnici vladajućih stranaka u Skupštini Vojvodine podnose ili glasaju za amandmane na Predlog statuta koji je već usvojen. Zašto mi danas pričamo o Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina? Zato što je ovaj predlog zakona u političkom smislu smokvin list koji treba da sakrije činjenicu da se pre godinu dana u Skupštini Vojvodine desilo nešto nezabeleženo, da stranke koje vode ovu državu glasaju za akt koji je direktno suprotan Ustavu Republike Srbije. To danas priznaju i one same. Doduše, neki voljno, neki nevoljno, neki čak i ne žele da priznaju. Recimo, vi ste danas imali izjavu u Skupštini Srbije, šefa poslaničke grupe SPS, kako je dobro što nismo krenuli tim putem koji vodi u secesiju, a mi smo to ispravili tako što smo podneli amandmane na tekst statuta za koji smo i sami glasali pre godinu dana. Juče ste imali izjavu ministra koji ovde sedi, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koji kaže da ništa nije sporno sa statutom, ono što je usvojeno u Skupštini Vojvodine u oktobru 2008. godine, sve je usklađeno sa Ustavom Republike Srbije i nema nikakvih problema. Sada - vuk sit i koze na broju. Jeste da smo pre godinu dana podržali nešto što je suprotno Ustavu, ali evo smo mi to ispravili. Sad cela Srbija postaje jedan teatar apsurda. Sad vlast unutar same sebe stvara opoziciju, sad Boris Tadić kaže – dobro je što imate ovakav statut, zamislite šta bi bilo da su prošle sve Čankove ideje, ali evo ja sam spasao jedinstvo Srbije. Sad ispada da u toj vladajućoj koaliciji imate stranke koje su vlast u pravom smislu te reči i imate stranke koje unutar vlasti glume opoziciju. Sada LSV je opozicija unutar vlasti, sada je SPS patriotski deo inače nepatriotske vlasti - mi smo spasili jedinstvo Srbije sa naših šest amandmana, a pre godinu dana smo glasali za taj isti statut, za koji danas kažemo da je mogao da odvede Srbiju u put bez povratka. Dakle, svima je jasno, to je jasno i predstavnicima vladajuće koalicije, to je jasno apsolutno svim građanima Srbije, da je Predlog statuta Vojvodine, kakav je usvojen pre godinu dana, u najvećem delu svojih odredaba suprotan Ustavu Republike Srbije. Da vlast to ne bi direktno priznala, jer bi se našla u jednom nebranom grožđu, onda se dosetila i rekla – nećemo mi sada odmah da usvajamo Predlog statuta u Skupštini Srbije, nego prethodno moramo da donesemo zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, pa kad to donesemo, onda ćemo da usvajamo statut. Onda ste u Skupštini Vojvodine imali pravi cirkus. Predlog statuta, koji je izglasan i koji više ne može da se menja, usaglašava se sa nečim što se zove predlog zakona. Prosto neverovatno. Usaglašavate nešto što je predlog sa nečim drugim što je takođe predlog. Postavlja se pitanje – kako možete da usaglašavate nešto što je izašlo iz Skupštine, procedura je završena, glasalo se o tome? Kakve pravno-tehničke ispravke, kakve jezičke redakcije teksta? To je direktno suprotno i Poslovniku Skupštine Vojvodine i direktno suprotno Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije. Gospodin Mirko Cvetković je danas, kao premijer, makar formalni, ako ne suštinski, ove vlade, u stvari pročitao ono što piše na jedan vrlo nejasan način u obrazloženju Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina. Ako ste pažljivo slušali dikciju gospodina Cvetkovića, mogli ste da primetite da je on govorio o autonomnim pokrajinama, dakle, u množini. Pažljivo sam ga slušao. Malo je pričao o Autonomnoj Pokrajini Vojvodini, posle je promenio stil. Govor je završio da se taj zakon odnosi na autonomne pokrajine. Autonomne pokrajine će moći ovo, autonomne pokrajine će moći ono. Zakon se odnosi samo na jednu autonomnu pokrajinu. Sada se ovde postavlja pitanje - da li je ovaj zakon, sutra, prekosutra, kada ga izglasate, projekcija neke buduće političke stvarnosti u Srbiji? Da li to znači da ćemo i ovaj ostatak ostataka Srbije pretvoriti u neke autonomne pokrajine? Šta će uopšte biti od naše države, ako se ovakve sulude ideje sprovedu? Vlada Srbije za ovaj predlog zakona, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, nema osnova u Ustavu Republike Srbije. Ustav Srbije apsolutno ni na jednom jedinom mestu ne kaže da je obaveza Narodne skupštine da usvoji nekakav zakon o utvrđivanju nadležnosti Autonomne pokrajine Vojvodine. Toga u Ustavu Srbije nema. U Ustavu Srbije postoji sledeće, samo da će Narodna skupština Republike Srbije, nizom zakona, definisati koja su pitanja od pokrajinskog značaja u određenim oblastima društvenog života. Ali, nizom zakona, o lovstvu, o ribolovu, o poljoprivredi, i tako dalje. Vi ste krenuli jednim sasvim suprotnim putem. Jednim zakonom vi, u stvari, derogirate čitav niz zakona koji važe u Republici Srbiji. Da ne mislite da to kaže SRS, pročitaću vam šta o tome kaže jedan uvaženi profesor jednog od pravnih fakulteta u Srbiji, naravno neću mu navesti ime, da taj čovek sutra ne bi imao neki problem, ovo govorim bez da sam se konsultovao s njim. Prosto, to stoji u njegovom udžbeniku. On se osvrće na tzv. Omnibus zakon iz 2002. godine. Kao što nam je rekao gospodin Branko Ružić, suštinski, između tog zakona i ovog predloga zakona nema nikakve razlike, tako da ono što je rečeno za Omnibus zakon može apsolutno, po analogiji, da se primeni i na ovaj predlog zakona. Dakle, evo šta kaže profesor pravnog fakulteta, koji nije član SRS, o tome kakva je pravna valjanost ovoga što vi radite. ''Normativno-pravno posmatrano, valjanost ovakvog postupka je problematična. Naime, izmene i dopune zakona se vrše posebnim zakonima iz odgovarajuće oblasti, tako da je i izmene i dopune republičkih zakona iz oblasti kulture, obrazovanja, zdravstva i tako dalje, trebalo vršiti odgovarajućim zakonima o izmenama i dopunama, a ne jednim propisom.'' Štaviše, u zakonu o utvrđivanju određenih nadležnosti autonomne pokrajine i ne piše da se menjaju odredbe bilo kog zakona, što znači da je ovaj propis zamišljen kao jedan lex specialis, u odnosu na mnogo generalnih zakona iz pojedinih oblasti. To znači da se pošlo od pretpostavke o odnosu generalnog i specijalnog zakona, po kojoj odredbe specijalnog zakona derogiraju odredbe generalnog zakona, lex specialis derogat legi generali. Međutim, autori ovog propisa su zaboravili, i to isto vi danas zaboravljate, da to pravilo važi samo za propise iz iste oblasti, a ne da jedan propis o utvrđivanju nadležnosti bude specijalni zakon za mnogo materijalno-pravnih propisa. Ovakav normativno-pravni postupak je nezabeležen u parlamentarnoj praksi savremenih zemalja. To je pravna ocena, stručna, teorijska ocena onoga što vi danas, sutra i prekosutra nameravate da uradite u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, apsolutno kršite Ustav Republike Srbije. Gospodin Mirko Cvetković je pokušao, na jedan dosta, hajde da upotrebim jednu rečenicu Slobodana Jovanovića, nemojte da se uvredite, ali zaista tako stoji, na jedan polumutav način da nam objasni koje su sad to neke nove nadležnosti AP Vojvodine. Onda je pročitao iz Predloga zakona, kaže – neke izvorne i poverene nadležnosti. Vlada Srbije poslužila se neviđenom prevarom, kada je govorila o Predlogu zakona o tzv. poverenim poslovima. Pozvala se samo na jedan član Ustava Republike Srbije, na član 178, ako se ne varam, koji kaže – Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave pojedina pitanja iz svoje nadležnosti, ali je potpuno prećutala član Ustava Republike Srbije koji preciznije objašnjava o kojim javnim ovlašćenjima se radi. To je član 137. Ustava Republike Srbije, koji ova vlada krije kao zmija noge. Naime, član 137. Ustava Republike Srbije smešten je u onoj glavi Ustava koja govori o državnoj upravi. Dakle, član 136. kaže – položaj državne uprave, a član 137, koji se nadovezuje na ovaj član, kaže – poveravanje javnih ovlašćenja i javne službe. Šta iz ovoga proizilazi? Proizilazi ono što piše u članu 137 – u interesu efikasnijeg i racionalnijeg ostvarivanja prava i obaveza građana i zadovoljavanja njihovih potreba od neposrednog interesa za život i rad, zakonom se može poveriti obavljanje određenih poslova iz nadležnosti Republike Srbije autonomnoj pokrajini i jedinici lokalne samouprave. Kojih poslova, dame i gospodo? Poslova državne uprave. Koji su poslovi državne uprave? Sedi vam ovde ministar za državnu upravu. Zakonom o državnoj upravi je definisano koji su poslovi državne uprave. Je l' tako, gospodine Markoviću? Donošenje upravnih akata, vršenje upravnog nadzora, izdavanje javnih isprava. Kakve to veze ima sa onim što piše u ovom predlogu zakona? Kakvo osnivanje ustanova? Kakva osnivačka prava? Kakvo normativno regulisanje određenih oblasti? Kakva vojvođanska Akademija nauka i umetnosti? Kakva diplomatska predstavništva? Toga nema, to ste izmislili. Zato što Ustav tumačite na jednostran način. Koristite se samo onim delovima Ustava koji delimično vama idu na ruku. Ono što vas direktno sprečava da činite ovo što radite, vi to ne citirate. Skandalozno je da Vlada Srbije, u obrazloženju Predloga zakona, krije ovaj član Ustava, koji kaže – mogu se poveriti javna ovlašćenja Republike Srbije, ali samo kada su u pitanju poslovi državne uprave, ništa mimo toga. Vi to krijete. Praktično, AP Vojvodini, jednoj, dakle, autonomnoj pokrajini u sastavu Srbije, praktično prenosite kompletnu državnu vlast. Vlast niste preneli samo kada su u pitanju vojska, policija i monetarna politika. Sve ostalo, pa čak indirektno i sudska vlast, preneto je u nadležnost AP Vojvodini i time se direktno suspenduje Ustav Republike Srbije, koji kaže – Republika Srbija može poveriti javna ovlašćenja, ali samo kada su u pitanju poslovi državne uprave. Predlog zakona je, dame i gospodo ministri, normativno-tehnički besmislen. Vi kažete – poverava se autonomnoj pokrajini osnivanje nekih ustanova. Pazite, kaže – autonomna pokrajina osniva škole, predškolske ustanove, fakultete, itd, osniva nešto što je već osnovano. Kaže – AP Vojvodina osniva Javno preduzeće „Nacionalni park“ Fruška Gora, a to preduzeće postoji decenijama. Kakav besmisao. Osnivate nešto što već postoji. Ovih dana provlači se jedna teza koju zastupaju ovi navodno opozicioni krugovi unutar vladajuće koalicije, a to je da je Srbija nešto otela Vojvodini, kao – mi smo u Vojvodini nešto napravili, pa su nam ovi zli Srbijanci to oteli. Jel tako, gospodine Čanak? Sada ću da vam navedem jedan primer i da vam pokažem koliko niste u pravu. Evo, gospodin Svetozar Čiplić će verovatno da se složi sa mnom, zato što je to prosto jedna istorijska činjenica. Gospodine Čanak, Pravni fakultet u Novom Sadu, znate li ko ga je osnova? Narodna skupština Narodne Republike Srbije, 1955. godine, zakonom koji je usvojen u Narodnoj skupštini tadašnje Narodne Republike Srbije. Narodna Republika Srbija obezbedila je sredstva za formiranje Pravnog fakulteta u Novom Sadu, obezbedila novac, obezbedila zemljište, napravila objekat, dovela profesore, pošto ih u Novom Sadu nije bilo, dovela profesore iz Beograda, koji su zapravo udarili temelje Pravnog fakulteta u Novom Sadu. Ovo je samo jedan primer. Takvih primera imate koliko hoćete. Ništa Srbija nije otela bilo kome. Ta teza, gospodine Čanak, koju vi iz dana u dan srčano zastupate, nije vaša teza. To je teza jednog hrvatskog ekonomskog teoretičara koji se zvao Rudolf Bićanić, koji je 1938. godine, godinu dana pre formiranja Banovine Hrvatske, napisao knjigu koja se zove "Ekonomska podloga hrvatskog pitanja". Predgovor za tu knjigu napisao je vođa Hrvatske seljačke stranke Vlatko Maček. Tu je taj uvaženi profesor pokušao brojkama da dokaže da mora da se formira Banovina Hrvatska zato što navodno Srbijanci pljačkaju Hrvatsku. Prepreka za tu pljačku jeste navodno formiranje Banovine Hrvatske. Sada ko ume da čita poruke iz istorije, ko ume da čita znake vremena u kojem živimo potpuno mu je jasno da se ovde radi o identičnom scenariju. Građanima koji žive u Vojvodini treba da se kaže - živećete bolje onda kada Vojvodina postane država u državi. Pitajte građane koji žive u Vojvodini, namerno ne kažem "građane Vojvodine", jer je to jedna opasna teza, tu je gospodin Svetozar Čiplić, građanin je drugi termin za reč "državljanin", kada se kaže prava čoveka i građanina misli se na prava čoveka i državljanina određene zemlje. Vojvodina nije država, uporno pričate - građani Vojvodine i građani Srbije, kada se kaže građanin misli se na državljanina, koliko znam, Vojvodina još uvek nije država. Dakle, potpuno je jasno da se ponavlja isti scenario. Pitajte građane koji žive u Vojvodini šta im treba i svi će vam reći da im treba posao, treba im takva država koja će obezbediti da mogu da školuju svoju decu, da mogu da leče svoje bolesne roditelje. Niste čuli ni od jednog građanina koji živi u Vojvodini - treba nam zakon o utvrđivanju nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine, ne, treba nam pravna država, trebaju nam institucije, treba nam država u kojoj neće biti kriminala i korupcije. Pošto ova vlada to ne može da obezbedi jer je korumpirana do guše, to vam je danas potvrdio i gospodin Dragan Todorović, onda građanima koji žive u Vojvodini baca prašinu u oči i kaže - evo, građani koji živite u Vojvodini, živećete bolje, ali morate da postignete visok stepen autonomije u odnosu na Srbiju.
Vreme koje vam je na raspolaganju je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, jutros smo svi došli na ovu sednicu i primetili ovde čitavu Vladu koja se poređala, predsednicu parlamenta, doterani, sa novim frizurama, nasmejani, raspoloženi. Poslanici vladajuće koalicije su vas dočekali sa velikim aplauzima, skandirali, aplaudirali, jer se danas izglasava jedan zakon koji je izuzetno štetan za Srbiju i za Vojvodinu, jedan zakon koji je jednostavno beznađe vladajuće koalicije, koja je u izbornoj kampanji obećala kule i gradove stanovnicima Vojvodine, a nije mogla da uradi ništa. I kao neke prethodne političke opcije koje su nudile pa im rekle - dobićete zastavu, dobićete grb, tako i ovi sada - dobićete statut Vojvodine, prenećemo vam nadležnosti, dobićete svoju vladu. Kako će seljak u Vojvodini da živi? Isto, sa cenom pšenice od 8 dinara, sa cenom kukuruza koja je najjeftinija u poslednjih 20 godina, sa cenom mesa koga niko neće i nema, sa uništenim stočnim fondom, sa privredom koja ne postoji, sa nemogućnošću da se prehrani i preživi. Ali, zato će dobiti akademiju nauka Vojvodine, što je izuzetno važno. Naravno, zato će dobiti hiljade novih radnih mesta gde će stranke ubaciti svoje poslušnike, smestiće se i to će tako i biti. Danas sam očekivao u uvodnom izlaganju premijera jedan ekspoze premijera, da izađe da brani ovaj zakon, da nas ubeđuje, da kaže zašto je potrebno da se donese ovakav jedan statut Vojvodine, da se prenesu nadležnosti itd. Međutim, premijer došao kao Deda Mraz, raspilavio se, samo se smeška, čitava tri minuta je govorio. Dao je neko malo uvodno izlaganje i zbrisao je čovek, ima preča posla, a ne zna da se danas ovde u ovom parlamentu urušava Srbija. Danas u ovom parlamentu ovde se proizvodi hiljade problema koji će proisteći iz svega ovoga. Slušao sam jednog nesrećnog Šumadinca koji je ovde pričao i pričao, ne znam šta je čovek pričao, svi su se smejali, ništa ga nisam čuo, citirao neke ljude, sav pun sebe, smeškao se, montirao kosu, frizuru, a ne zna mučenik šta je jadna Šumadija dobila kada su je podelili u tri regiona sada. Ova naša Vlada, koja je preglomazna i prevelika, a presrećna što prenosi nadležnosti na teritoriji Vojvodine nekoj drugoj Vladi koja će se izabrati, presrećna što je gradu Beogradu prenela sve nadležnosti, nije uopšte nadležna za grad Beograd. Ne znam gde mislite da bude ta vlada. Gde vi to mislite da vladate? U Beogradu su potpuno autonomni. Vidite, Đilas radi šta hoće, uopšte vas ne tretira da postojite. U Vojvodini ćete sada dobiti isto to, ali gde to vi mislite da vršite vlast sa tolikom bulumentom koju imate? Ko će to da plaća i kako i na koji način? Gospodo narodni poslanici, prst na čelo stavite i debelo razmislite vi iz vladajuće koalicije. Nemojte misliti da ćete pobeći od odgovornosti što donosite ovde sve i svašta i što dovodite ovu državu u velike probleme, pod firmom rekli su spolja, EU. Pa, neće vas ni EU, hoće još da očerupaju što se može, a onda će i vas da sklone jer vide da niste ni za šta. Bavite se sami sobom, intrigama i kojekakvim glupostima. Da li verujete, gospodo, u ovoj godini 70% srpskih investicija i kreditnih linija otišlo je u Vojvodinu? Šta hoćete još? Dobićete i pravosuđe, ovde jasno piše da ćete vi postavljati sudove, da ćete raditi u Vojvodini šta hoćete. Policija i vojska, vojska ionako, ne znam, Šutanovac sad nešto na jugu, neka baza, to je velika baza, bombasta stvar itd., i vi nas nešto gledate, merkate, šmekate i razmišljate kako bi vi to da se oslobodite te opozicije, kao što tu reče jedan poslanik podrugljivo - pričajte šta hoćete, niko vas ne sluša, mi radimo svoj posao. Videćemo dokle ćete raditi svoj posao gospodo. Radite vi šta god hoćete, ali nećete dugo. Ovo sve ne vodi na dobro. Vi ste ponovo pustili duha iz one Pandorine kutije. Gospodo, ovde ste počeli da donosite autonomaške zakone i neki su diskutovali da su suzbili autonomaše i potukli ih do nogu, a oni su s vama u Vladi i vi ste rekli da ste jedan drugi deo Vlade potukli do nogu i da ste ih naučili pameti, jer ste jednostavno sprečili separatizam i autonomaše ste vratili gde im je mesto. Malo ste to našminkali i priznali da u vašoj vladi sede autonomaši. Priznali ste da sede ljudi koji ne misle dobro Srbiji i to ste rekli da ste ih potukli prividno sa nekom kozmetikom, ali suština je ostala ista. Pitamo se sada kako ćete vi, po Ustavu, onih 7% od ukupnog budžeta kojim će Vojvodina raspolagati i plus sada da se plaća i ova skupa Vlada kojoj prenosite nadležnosti iz budžeta Republike Srbije. Stalno pričate kako vi tobože iz Vojvodine izdržavate Srbiju, punite budžet 60% itd. Tačno je to da punite budžet, ali akcizama od goriva, a tržište je Srbija. Akcizama od goriva, jer te akcize, i te firme i NIS je smešten u Vojvodinu. I tačno je, ne punite ga valjda od kukuruza, pšenice i šećerne repe. To ste sve zalivadili. To ne postoji i kad ne znate ništa sad da rešite pametno, vi sad izlažete jednu novu tezu - branimo mi Vojvodinu od Srbije, ne damo naše novce kako kažu pojedini. Zato je Srbija sad podigla kredite, jer ste vi gospodo uništili, autonomaši su uništili koncesiju i sad su počeli sredstvima Republike Srbije, koja se zadužila, da grade autoput, a sad će da naprave puteve Srbije pa da naplaćuju putarinu, a mi ćemo plaćati i novosadsku petlju, i autoput, i most Bešku, i most na Rači, i rekonstrukcija autoputa do Hrvatske i Banatsku magistralu. Sve te kredite podigla je Republika Srbija, i za sređivanje reka, da ne nabrajam više, i za Vršac put koji je urađen kreditnom linijom. Naravno, sada ćete vi da naplaćujete i kažete da mi ne damo naše novce, a vi, gospodo iz Srbije, ginite dole, stradajte, a mi naplaćujemo putarinu. Vi ćete da radite onako kako ste naumili. Uzećete javna preduzeća, uništiti, uraditi kako ste naumili, zaposliti svoje stranačke ljude i potpuno razbiti jedan sistem koji je funkcionisao. Ovu Srbiju, nesrećnu, iskoristili su pojedini koji nemaju dobre namere i doveli i građane Vojvodine u veoma tešku situaciju, kojima su na izborima obećali kule i gradove, obećali da pokrenu proizvodnju. U Vrbasu ste sve obećali, pa što ne radite sada? Gde su vam mašine u Vrbasu, gospodo? Gde su vam mašine koje ste odvezli ono oko izbora, pobedili, i šta sada? Sada ste preselili sve na Voždovac. Mislite da ćete i tu da izradite stanovnike. Nećete. Narod vas je provalio i od toga nema ništa. Prema tome, ovo je sve jedna šuplja priča, a vi gospodo iz Vlade bićete odgovorni za sve ovo što se događa, i vi gospodo iz vladajuće koalicije ne možete pobeći od odgovornosti što ste sve ovo uradili i što radite. Ne možete pobeći od Zakona o informisanju, koji ste doneli. Ne možete pobeći od svega ovoga. Mi smo za autonomiju Vojvodine, ali ne za državu. Šta će vam pravosuđe? Šta ćete to vi da odlučujete? Hoćete li vaše sudove? Pa ćete da montirati procese da budu u Novom Sadu, gde će vaši sudovi da sude, kao što ste jedan proces protiv mene namontirali da se vodi spor u Novom Sadu, gde sud nije uopšte nadležan. Radićete šta vam padne napamet. Gospodo iz Vlade, odgovaraćete. Jako mi je jako žao što gospodin Cvetković nije tu danas. Ima možda sa Cecom, sa ovima neke poslove oko ovih agencija. Ima čovek preča posla. I Đelić, imaju biznis veliki. Navrate ovde ponekad pre podne kada nemaju šta da rade, kao što je bilo na Odboru za ustavna pitanja. Niko iz Vlade nije došao. Baš vas briga što se tamo bije bitka da li je ovo sve ustavno ili nije ustavno. Niste ni došli. To vas ne interesuje. Prema tome, dođete od nekog dokonluka da nam objasnite neku vašu priču. Samo da podsetim, gospodu koji su jutros diskutovali, sećam se odlično kada su isti ljudi koji sede delimično sada ovde u parlamentu pevali pre nekoliko godina kada vam je vođa bio živ, Bog da mu dušu prosti, onu staru pesmu - Crveno, plavo i belo ponovo je celo. Lepili ste plakate i pobedili ste na izborima na tu vašu priču. Šta ste sada uradili? Isti ljudi – sada im više nije celo potrebno. Sada će parčence da otkinu, da naprave svoj neki tamo vilajet gde će da caruju, da rade šta hoće. Šta mislite, da nam ostavite Sašu Dragina? Vodite i njega. Ne znam šta će Srbiji, koji je uništio Šumadiju, Pomoravlje. Uništio je jug Srbije. Uništio je poljoprivredu u Srbiji. Kilo jabuka je tri dinara, gospodo. Višnja, sve je propalo. Uzmite Vučje, Porečje, 600 hektara voća je propalo ove godine i to je njegov rezultat. Sada mislite njega da nam date. Dulića da nam date da brine o ekologiji. Ne možemo to da rešimo, pa ćete da nam njega dovedete, da nam ga date da brine o nama, a da prenese nadležnosti u Vojvodini drugom ministru ili nekom trećem ili četvrtom. Tih gluposti je dosta. Nemojte se brukati. Povucite ovaj zakon, pa dajte, sednite sa opozicijom i sa svima ovde da se dogovorimo, da se napravi nešto čestito i pošteno. Neka Vojvodina dobije autonomiju. Nemamo ništa protiv toga da bude jača, da se bolje razvija. Dajte da rešimo pitanja poljoprivrede, infrastrukture, da rešimo pitanje firmi koje ne rade godinama. Da rešimo mnoga pitanja koja su aktuelna, kako ti ljudi da prežive. Sada nudite akademiju nauka Vojvodine, to će mnogo da znači ljudima koji tamo žive. Mnogo će bolje živeti. Nudite im niz drugih institucija koje će dobiti. Nudite im jednu skupu državu u državi sa dve vlade. Zamislite vest kada se sastanu Mirko Cvetković, predsednik Vlade Srbije, i predsednik vlade Vojvodine u glavnom gradu Vojvodine, Novom Sadu. Da li ste normalni? Da li normalan um to može da zamisli u jednoj državi? Da li normalan čovek može da shvati da delite i pravite granice između srpskog stanovništva, bez obzira na kom prostoru živi? Hoćete opet da Dunav i Sava budu granice kao nekada, a za to se prolilo hiljade litara krvi širom Srbije da se vrati u normalno stanje. Vidite kako drugi likuju. Samo vas guraju. Gurajte, tako su vas gurali da uđe Euleks, da naprave baze na Kosovu. Gurali su vas da napravite koridor do tih baza, a Srbija neka gine. Neka radi šta hoće. Neka bude u blatu, u kaljuzi, neka srpski seljak propada, neka propadne sva privreda. Italijan vam naložio - neću vam doći u Kragujevac bez autoputa, a vi trčite, danonoćno ga radite, a on dinar još nije uložio po ugovoru koji je potpisao sa vama. I svi su vas izradili i svi vam se smeju, gospodo iz vladajuće koalicije. Svi vam se smeju kako jeftino krčmite ovu muku i sirotinju, koja je krvlju stečena ovde u Srbiji,kako to delite, šićarite. Evo neki dan, može li Ivanjica uz Novi Pazar? Može. Može li Priboj? Može. Može li Nova Varoš? Kako da ne može. Evo vam i Nova Varoš, i Zlatibor, do Jelice ćemo doći. Sve može, samo da vi ostanete na vlasti, da dobijete podršku, da tu šačicu vlasti sačuvate i da dođete ovde da se kreveljite i da nam pretite, da nam radite šta hoćete. Tako se ponašate, gospodo iz Vlade. Ko je mogao da dobije kredite? Koje ste firme pokrenuli? Kada ste došli ozbiljno da razgovarate o nekim ekonomskim problemima? Pričate da 700 hiljada ljudi gladuje u Srbiji. Našli ste onog mučenika koji je preneo nadležnosti u kabinet Borisa Tadića. To ste uradili van nas. Sami ste uradili. Veća ovlašćenja u vlasti ima kabinet Borisa Tadića nego cela Vlada. Vas niko ništa i ne pita. Pošalje vas tu da sedite i da se smeškate, a zna se gde se kroji politika, gde se odlučuje, gde se donose odluke i ne možete iz tog kruga da izađete. Kako naš narod kaže - dali ste, da ne kažem šta, đavolu, pa sada gledajte kuda ćete. Daleko je 2014. godina, EU što pričate sada. Mnogo daleko, gospodo. Treba dogurati do 2014. godine. Treba doći do te godine. Pet godina je mnogo, a vi ste već dve godine tu. Skoro dve građevinske sezone su prošle kako ste vi tu. Prema tome, nemojte misliti da će to olako proći. Vi ste navikli da aplaudirate, da donesete, da glasate. Vi se sa ovim šegačite. Vi danas donosite istorijske odluke za ovu državu, a ponašate se kao da ste došli na neki piknik ovde da se malo zabavite, provedete, da pozdravite vaše ministre, vašeg premijera, da izaplaudirate jedni drugima i da tako završite sve ovo, kao što ste i prethodnih meseci završavali veoma važne odluke koje su Srbiju koštale. Vi ste tako doneli jednostrano poštovanje sporazuma sa EU, koje je potpuno razorilo srpsko selo, poljoprivredu i srpsku privredu, koje je hiljade ljudi ostavilo bez posla. Isto ste se smeškali, likovali - imamo većinu, mi ćemo izglasati. Samo napred, samo gurajte. Prema tome, videćemo šta će biti. Samo vi prenosite nadležnosti, samo vi dajte, ali ponavljam vi ste ovde odgovorni ovome narodu u Srbiji. Naravno, ko sedi u Skupštini Vojvodine, koje stranke? Je l' ne smete da kažete da jeBojan Pajtić pobedio Borisa Tadića i da mu je nametnuo svoj ritam i svoje ideje, i sve ono svoje što je hteo? Prema tome, sad trenutno vi, da bi bili na vlasti, vi sedite i slušate - šta će da vam dojave iz Novog Sada, šta će da vam javnu iz Pazara, šta treba da prihvatite iz Kragujevca i nekih gradova, samo da bi ostali još malo, još koji mesec, da bi se malo ubembali, raširili, ojačali. Vidite ljudi, izvinjavam se ministru prosvete, ovi drugi, bre, ne možete da uđete, mora vrata da proširimo još malo. Moramo, ova ministarka telekomunikacija kad zaljulja ovde jedva ostah na nogama. Ne može to tako, ne može gospodo. Ne može. Radite malo. Krenite po Srbiji.
Narodni poslaniče, molim da svoje izlaganje, u roku od još 30 sekundi koliko imate, upristojite i da diskvalifikacije ljudi ne iznosite i ne tumačite kao pravo na slobodnu reč. Diskvalifikovati ljude na osnovu bilo kog svojstva je zabranjeno zakonom. Upozoravam vas, mada je vaš nastup u kvalifikaciji članova Vlade takav da skoro da mi ne ostavljate prostora osim izricanja mera, ali u duhu parlamentarizama zaista vas molim da se 30 sekundi, koliko vam je na raspolaganju, ponašate bez diskriminacije koja se tumači kao sloboda govora, osim što je nepristojno. Molim vas da se prijavite i da govorite još svojih 30 sekundi.
Hvala, gospođo Čomić. Samo vi ljuljajte, čekaćemo mi još malo. Čekaćemo mi još malo. Nemojte...
Narodni poslaniče, koliko god koloritan bio jezik koji upotrebljavate, vas radi, izričem vam prvu opomenu. Zahvaljujem. Granica duhovitosti prestaje tamo gde počinje očita volja da se članovi Vlade vređaju na osnovu jednog svojstva koje nema veze sa radom u Vladi. Zahvaljujem vam. Molim narodnog poslanika Markićevića da ne dobacuje. Zahvaljujem narodni poslaniče, iskoristili ste svojih 20 minuta. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić, pravo na repliku.
Uvažena predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, repliciram na opasku sa uvredom, koja nije ispod nivoa polemike. Repliciram gospodinu Martinoviću koji je, govoreći u svojstvu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe SRS rekao, parafraziram - da šta ako donošenje ovog zakona predstavlja samo uvod u donošenje zakona o regionima, sa statusom sličnim ovoj vojvođanskoj autonomiji, i kuda bi to Srbiju odvelo kada bi se sprovodile takve sulude ideje? Kako sam u svojoj diskusiji rekao da podržavamo inicijativu koja je u političkom životu Vojvodine i najzastupljenija, ne zalažući se za privilegije Vojvodine ili za bilo kakvu asimetriju, već sa uverenjem da se te vrednosti mogu univerzalizovati, poopštiti i primeniti na ukupnoj teritoriji Republike Srbije, shvatio sam da se ona uvredljiva kvalifikacija upravo na mene, moju stranku i poslaničku grupu u ime koje govorim i odnosi. Gospodine Martinoviću, čini mi se da bi pitanje koje ste postavili samo trebalo malo značenjski okrenuti. Šta će sa Srbijom biti ako ne uđe hitno u proces regionalizacije, ako se prepusti ekonomskim i demografskim stihijama kojima je zahvaćena, bez političke intervencije u smeru regionalizacije? Gruba centralizacija, koja se stihijski odvija, ima najmanje dve posledice koje moraju da zabrinu narodne poslanike. Jednu zovemo metropolizacijom, a drugu depopulacijom. Metropolizacija ne znači samo funkcionalno koncentrisanje određenih prerogativa u prestonom gradu. Ona podrazumeva i njegovo teritorijalno širenje, koje se odvija spontano, kontinuirano. S druge strane, depopulacija ostavlja puste pogranične prostore Republike Srbije. Zemlja prazna nigde ne ostaje dugo. Da li je otuda čudno što određene aspiracije, na određenim teritorijama...
Tri minuta. Zahvaljujem narodni poslaniče, vreme za repliku je iskorišćeno. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe ZES. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Želim repliku. Nisam ga spomenuo. Koji je to način? Nisam ga u usta uzeo.) Narodni poslaniče, nemate pravo na repliku. Narodna poslanica Nada Kolundžija.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi ministri, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa ZES glasaće u danu za glasanje za zakon o utvrđivanju nadležnosti Autonomne pokrajine Vojvodine. Dakle, ustavni osnov za ovaj zakon nalazimo u članu 177. koji kaže da se pitanja od republičkog, pokrajinskog i lokalnog značaja određuju zakonom, kao i član 178. koji kaže da Republika Srbija može zakonom poveriti autonomnim pokrajinama i jedinicama lokalne samouprave pojedina pitanja iz svoje nadležnosti. U tom smislu za nas nema nikakve dileme da li je ovaj zakon predviđen Ustavom ili nije. Mi ove ustavne odredbe tumačimo kao našu obavezu prema poštovanju Ustava da ovaj zakon donesemo. Na osnovu dosadašnjih rasprava može se postaviti pitanje šta je zapravo tema ove današnje rasprave? Da li mi danas razgovaramo o tome kakvo teritorijalno uređenje Republike Srbije želimo? Da li razgovaramo o tome je li nam potrebna ili nam nije potrebna autonomija Vojvodine? Da li mi sada raspravljamo o elementima, sadržaju, okviru autonomije, oko čega tek treba da se dogovaramo? Duboko verujem da to nikako ne može biti predmet današnje rasprave i da svi oni koji vode raspravu na ovaj način zapravo promašuju temu. Da bismo mi raspravljali o ovome što sam prethodno rekla, mi bismo zapravo vodili raspravu o promenama Ustava. Ono što mi danas radimo jeste primena Ustava i tu se suštinski razlikujemo u odnosu na to kako pristupamo ovoj temi. Dakle, ovo je rasprava o autonomiji koja je ustavna kategorija čiji su elementi sadržaj i okvir utvrđeni Ustavom Republike Srbije. Po mom dubokom uverenju jedini korektan i politički odgovoran okvir ove rasprave jeste omeđen, s jedne strane, ustavnim granicama koje on pruža kada je autonomija Vojvodine u pitanju i, s druge strane, postavljanjem pitanja samima nama – da li smo mi sav sadržaj autonomije koji predviđa Ustav ugradili u zakon o nadležnostima i Statut AP Vojvodine. I ako ovo jeste rasprava o primeni Ustava, najviše bih volela da se mi onda i držimo zaista Ustava, bez toga da ga tumačimo ili da preskačemo odredbe koje su nedvosmislene i koje jasno ukazuju da ovo jeste rasprava o primeni Ustava. Šta kaže Ustav Republike Srbije? Član 12. stav 1. kaže – državna vlast ograničena je pravom građana na pokrajinsku autonomiju i lokalnu samoupravu. Srbija je Ustavom definisana kao građanska država i nosilac suvereniteta u građanskoj državi je građanin. Dakle, Ustav Republike Srbije kaže da je nosilac suvereniteta građanin, suverenitet potiče od građanina – član 2. Ustava Republike Srbije. Nijedan državni organ, politička organizacija, grupa ili pojedinac ne može prisvojiti suverenitet od građana. U osnovi demokratskog modernog evropskog društva, za koji se mi zalažemo, i oko toga imamo razlike u odnosu na neke druge političke partije koje smatraju da je unitarni model države nešto što u savremenom svetu može da opstane, da je unitarni model države efikasniji model države, mi zaista verujemo u to da je moderna demokratska, građanska država u kojoj je nosilac suvereniteta građanin, a ne nekakva apstraktna država ili nekakva apstraktna državna institucija, podrazumeva i uključuje decentralizaciju vlasti. Dakle, volela bih samo da uvek imamo na umu kada govorimo o decentralizaciji da govorimo o decentralizaciji vlasti, a ne države. dakle, podrazumeva decentralizaciju vlasti, regionalizaciju i pokrajinsku autonomiju, jer su to Ustavom definisane kategorije. Ustav Republike Srbije utemeljuje principe suvereniteta građana i princip decentralizacije, racionalizacije, regionalizacije i pokrajinske autonomije i to je za nas polazište u onome što mi danas radimo i o čemu raspravljamo. Ustav je svojim rešenjima proširio nadležnosti AP Vojvodine. Istovremeno, Ustavom Republike Srbije i zakonom o kojem danas raspravljamo, nadležnosti AP Vojvodine ne sadrže u sebi ni jedan jedini element državnosti. Dakle, ako pođemo od toga da niti Ustav, a niti ovaj zakon, niti Statut Vojvodine predviđaju zakonodavnu i sudsku vlast, onda to samo znači da mi govorimo ovde o elementima suštinske autonomije, a nikako nemamo osnova da pričamo o tome da se ovde radi o državi u državi ili već kako to još grubljim nazivima neki ovde nazivaju. Sva pitanja kojima se definiše autonomija Vojvodine i svi akti kojima se definišu nadležnosti AP Vojvodine u nadležnosti su Republike Srbije. Dakle, Srbija donosi zakone kojima se utvrđuju nadležnosti. Republika Srbija, odnosno ova skupština donose zakone kojima se definišu sve oblasti u kojima autonomna pokrajina ima te nadležnosti. Ono što jeste nadležnost autonomne pokrajine jeste da u okviru zakona, koji donosi Republika Srbija, vrši određene nadležnosti koje ovim zakonom i statutom ili izvorno pripadaju ili pak Vlada Republike Srbije prenosi na njih. Ono što je za nas važno jeste da je Ustav takođe definisao obavezu Pokrajinske skupštine da utvrdi predlog statuta. Ono što osporavaju ovde mislim da apsolutno ne stoji, jer je pokrajina, uz sve procese na koje možemo imati prigovore, da li su oni tekli kako je trebalo ili nisu, da li je u njima bilo nekakvih nesporazuma koji su se u hodu otklanjali, ali ono što je bitno jeste da je u potpunosti poštovan Ustav jer je Ustav propisao da skupština autonomne pokrajine utvrđuje predlog statuta koji upućuje Skupštini Republike Srbije na koji ona daje saglasnost. Takođe, definisano je da Skupština Republike Srbije donosi zakon kojim utvrđuje nadležnosti. Mislim da je sada važno da neke teme koje su ovde otvarane kao pitanja o tome da li to znači buduće otcepljenje, zaista ne želim da polemišem uopšte sa onima koji ovu temu koriste da bi unosili strah, da bi unosili nemir među građane Srbije, da bi pokazivali kako ovde postoje neki koji žele da razbiju Srbiju, dakle, zakonom i statutom potvrđeno je političko, i ustavno i pravno jedinstvo Republike Srbije, što je za nas jako važno, i nijedan od ovih akata ne sadrži nijedan element koji bi to doveo u pitanje. Dakle, kada neko ovde postavlja pitanje o tome kako je moguće da su sve te silne nadležnosti date AP Vojvodini, onda bi trebalo opet vratiti na Ustav, na član 83, koji kaže da autonomne pokrajine, u skladu sa zakonom, uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u sledećim oblastima. Onda kaže - u oblasti prostornog planiranja. Da vidimo kako tu ustavnu nadležnost definiše zakon o nadležnostima. Dakle, zakon o nadležnostima kaže - AP Vojvodina preko svojih organa u oblasti prostornog planiranja i regionalnog razvoja, u skladu sa zakonom. Opet podsećam, zakon donosi Republika Srbija, odnosno ova skupština. Dalje, u članu 183. kaže se da autonomna pokrajina u skladu sa zakonom uređuje pitanja iz oblasti poljoprivrede. Zakon o kome danas raspravljamo kaže - AP Vojvodina preko svojih organa u oblasti poljoprivrede i ruralnog razvoja, u skladu sa zakonom koji donosi Republika Srbija, odnosno ova skupština. Ovde je nabrojano upravo onoliko oblasti i nadležnosti koliko je ovim zakonom obuhvaćeno. Ono što je presudno važno, jeste da su sve te nadležnosti utvrđene zakonom Republike Srbije koji donosi Skupština Republike Srbije, a da pokrajina prema Ustavu sama određuje organe i način sprovođenja nadležnosti koje su joj poverene Ustavom. Naravno da postoji ovde i političko pitanje. Dakle, ako smo u ustavnoj materiji, onda po mom dubokom uverenju ne postoji ništa što je ovim zakonom mimo onoga što je Ustav predvideo. Dakle, zakon sledi ono što je Ustav propisao, s jedne strane kao obavezu, a s druge strane kao pravo na autonomiju. Ako govorimo o političkom pitanju, mi tada možemo zaista da otvorimo raspravu o tome, iako ovo ne može biti tema, možemo da otvorimo raspravu o tome da li je pitanje autonomije, da li je pitanje regionalizacije, da li je pitanje decentralizacije vlasti napredovanje društva ili ne? Po našem dubokom uverenju, pitanje decentralizacije jeste u osnovi demokratsko pitanje. Dakle, ako je građanin nosilac suvereniteta, on svoj suverenitet može da prenese na predstavnike lokalne vlasti, na AP Vojvodinu i na državu. Kako će građanin da odlučuje o tome koje će nadležnosti da prenese na određeni nivo, na koji će na najbolji način ostvarivati svoja prava, jeste suvereno pravo građanina kao nosioca suvereniteta, o čemu i ovaj ustav nedvosmisleno govori. Možda se nekima Ustav sada ne dopada kada vide kako on u primeni treba da izgleda, možda im je žao što su glasali za njega, možda im je žao što su se hvalili što su zaslužni što je taj Ustav donet, ali na njihovu veliku žalost, sprovođenje ovog ustava jeste njihova obaveza, kao što je obaveza svih nas i kao što je obaveza čak i onih koji za taj ustav nisu glasali, čak i onih koji su vodili kampanju protiv ovog ustava. I ako neko danas kaže da Ustav nije dobar, oko nekih stvari možemo i da se saglasimo. Isto mislimo da postoje rešenja u ovom Ustavu koja bi možda bila bolje da su rešena na srećniji način, ali ona su za nas obaveza, i mi smo ne samo spremni da tu obavezu ispunimo, smatramo da obavezu treba da ispunjavamo ispunjavajući pun sadržaj onogašto Ustav daje kao pravo građaninu, lokalnoj samoupravi i pokrajinskoj autonomiji. Možemo da kažemo da je ovo za nekoga previše nadležnosti, ali onda je on otome morao da razmišlja kada je Ustav bio tema. Možda je za neke ovo premalo nadležnosti i verovatno jeste. Neki smatraju da u nekim drugim zemljama postoje autonomije koje imaju mnogo više nadležnosti, ali takođe to ne može biti tema ove rasprave, jer mi ovde govorimo omeđeni Ustavom, poštujući granicu koju Ustav propisuje, s jedne strane, ali što se nas tiče zaista sa najboljom željom da sve ono što Ustav daje kao kapacitet za pokrajinsku autonomiju iskoristimo u ovom zakonu i statutu.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Aleksandar Martinović drugi put traži pravo na repliku. Nemate pravo na repliku. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Molim vas da ne dobacujete. Želite da govorite o povredi Poslovnika? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne razumem, gospođo Čomić, povređen je član 104. Poslovnika Narodne skupštine. Vaš zadatak nije da štitite poslanike vladajuće koalicije od poslanika SRS. Gospodina Milenića nisam uzeo u usta. Čak ne znam kojoj političkoj partiji on pripada. Verujte mi, pošto nisam imao simultani prevod, najveći deo njegovog izlaganja uopšte nisam ni razumeo i uopšte nisam znao o kom predlogu zakona čovek govori. On je sad počeo da nam spočitava nešto što apsolutno niti ja, niti bilo koji poslanik SRS nije rekao. Nisam uopšte govorio o depopulaciji. Nisam govorio o metropolizaciji i oemetropolizaciji. Govorio sam o činjenici da je Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina suprotan Ustavu Republike Srbije. Mene partija gospodina Milanića apsolutno ne zanima. Ne znam da li je to grupa građana, politička stranka, interesna grupa, iza ovoga stoji DS. Ovo nije projekat ni Nenada Čanka, ni Mlađana Dinkića, ovo je projekatDS. SRS hoće da pokaže građanima Srbije da iza ovoga projekta stoji stranka koja nažalost u ovom trenutku vodi državu. Ne pada mi napamet da se upuštam u raspravu sa ljudima koji su izgleda potpuno promašili instituciju. Ovo nije Filozofsko društvo Srbije, ovo je Narodna skupština. Nisam pričao ni o Hegelu, ni o Kantu, ni o Šopenhaueru, pričao sam o Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina. Vas molim, gospođo Čomić, zaista najljubaznije, duboko vas poštujem, nemojte da štitite poslanike vlasti od poslanika SRS, ako ne mogu sami da se izbore.
Dva minuta, zahvaljujem. Narodni poslaniče, nije povređen član 104. jer se narodni poslanik … molim vas da ne dobacujete. Treći put molim narodne poslanike da ne kršite Poslovnik i izričitu zabranu dobacivanja za vreme izlaganja bilo kog narodnog poslanika. Ako ne želite da poštujete tu odredbu Poslovnika, ne ostavljate mi nijednu drugu mogućnost, nego da primenjujem obaveze i dužnosti iz člana 100. i da redom izričem kaznene mere. Dakle, izricanje mera se meni mnogo manje dopada nego vama. Zahvaljujem na saradnji. Narodni poslanik Saša Milenić, nijednom rečju, ako ste ga pažljivo slušali, a iz obrazloženja vašeg o povredi člana 104, jasno je da uopšte niste slušali narodnog poslanika Sašu Milenića i da ste zloupotrebili pravo da dobijete reč na osnovu člana 100, za to da kažete svoj stav. Molim vas da to ne činite, pošto i vi i ja znamo da je došlo do zloupotrebe prava na reč. Da je narodni poslanik Saša Milenić povredio član 104. u bilo kom trenutku izlaganja bio bi upozoren, pa opomenut. Narodna poslanica Suzana Grubješić, pravo na repliku.
Naravno da narodni poslanik Saša Milenić nije povredio nijedan član Poslovnika. Pripada političkoj grupaciji i političkoj stranci Zajedno za Šumadiju, deo je poslaničke grupe G17 plus i vi to vrlo dobro znate. Vrlo bih se zabrinula da ste ga vi razumeli, jer njegove reči nisu upućene vama. Isto kao što njega ne razumete, tako ne razumete ni ovo o čemu danas pričamo, o decentralizaciji, o regionalizaciji. Ne razumete proces, ali to nije moj problem, nego vaš. Strah od drugog i drugačijeg se može pobediti samo argumentima i to na onaj način na koji je gospodin Milenić iznosio u svojoj diskusiji.
Narodni poslanik Saša Milenić, pravo na repliku.
Postaje pomalo suvišno, pa ću dati prilog ekonomičnosti.
Izvinite, narodni poslaniče, samo da saopšti uputstvo na osnovu člana 88. stav 2, pa ćete nastaviti sa oduzetim vremenom. Izrekla sam upozorenje svim narodnim poslanicima koji uporno dobacuju i krše Poslovnik. Ovo je zaista poslednje upozorenje za koje uopšte imam prava u primeni člana 27. i staranje o redu da mogu da ga izreknem. Molim sve narodne poslanike koji uzimaju sebi za slobodu i pravo da dobacuju i krše Poslovnik, da uzmu u obaveštenje koje dajem vrlo ozbiljno, dakle prvi sledeći prekršaj takve vrste biće kažnjen izricanjem mera opomena, prve, druge isključivanjem, odnosno oduzimanjem reči i isključivanjem sa sednice, kako me obavezuje Poslovnik Narodne skupštine. Molim vas da ne remetite red na sednici Narodne skupštine. Izvolite, narodni poslaniče, 55 sekundi će vam biti dodato u repliku.
Hvala, uz izvinjenje. Očigledno je da ne postoji problem nerazumevanja. Nije reč o nadgornjavanju u verbalnom toku polemike, reč je o ambiciji da se skrajne nešto što je realni, gorući problem Srbije i građana Srbije. Pomenuti procesi depopulacije, odnosno metropolizacije zaista dovode do toga da s jedne strane grad Beograd, a sa druge strane samoproklamovana država Kosovo predstavljaju entitete koji pokazuju ofanzivne ambicije na vlast. Šta ako se perspektivno gledano jednog dana na Moravi oni susretnu i počnu da graniče? Ne vidite li da Srbija iščezava u nedostatku političkih instrumenata samoorganizovanja života na ukupnom njenom području. Reč je o tome da tzv. Srbija na moravama ili Šumadija, kako je moja stranka zove, bez ikakvih kartografskih pretenzija, mora takođe dobiti svoj regionalni politički subjektivitet, da bi udovoljila onome što su stvarni standardi i potrebe života u 21. veku. Možemo jednom kvaziintegralističkom politikom srpstva sa kvazinacionalizmom patetičnih razmera zamajavati javnost o tome kako je Srbija kao evropska cista jedino rešenje za sve životne i nacionalne probleme. Ali, naš stvarni društveni problem je slaba integrisanost i srpsko društvo mora da napreduje, da bi se i radno, i politički i komunikativno integrisalo u svoju evropsku zajednicu svoga vremena, a regionalizacija je politički uslov za to. Razumeli smo se odlično, gospodine Martinoviću.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović traži povredu Poslovnika. Nemate pravo na repliku. Replika na osnovu člana 101, poslednji stav, diskreciono je pravo predsedavajućeg. O tome da li će neko dobiti repliku ili ne donosi odluku predsedavajući i taj član nije predmet povrede Poslovnika. Da li se još neko od ovlašćenih predsednika ili predstavnika javlja za reč? Ako ne, prelazimo na deo sednice gde će reč imati narodni poslanici po redosledu i prijavama reč. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redoslednom narodnih poslanika podnele sledeće poslaničke grupe: poslanička grupa LDP, poslanička grupa NS, poslanička grupa SPS - JS, poslanička grupa DSS, poslanička grupa G 17 plus, poslanička grupa Napred Srbijo, poslanička grupa Za evropsku Srbiju, poslanička grupa SRS. Prva prijavljena za reč, a po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu o Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, narodna poslanica Vesna Pešić, a posle nje narodna poslanica Zlata Đerić.
Poštovani ministri, poštovane kolege, dosadašnja rasprava o ovom zakonu o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, po mom mišljenju, pokazuje jednu dosta veliku konfuziju koja ovde vlada. S jedne strane, imate jedno gledište koje misli da ukoliko država ne drži čvrsto u svojim rukama sve moguće funkcije i nije strogo centralizovana, da takva država ako bilo kakvu funkciju ispusti iz ruke, da je to nekakva izdajnička država i da je to nekakva država koja je dozvolila da se prave nekakve države u državi. Znači, takva jedna koncepcija se čuje od strane drugih nekih stranaka koje su do sada ovde izlagale, a opet možda na drugoj strani postoji nekakva ideja da sada, posle raspada Jugoslavije, može da bude Srbija nekakva federacija. Sada bih citirala Zorana Đinđića, koji je veoma ispravno dao jedanput jednu vizionarsku ideju. On je rekao - dok je bila Jugoslavija, Srbi su pokušavali da od nje prave Srbiju, a sada kada imamo Srbiju, pokušavamo da pravimo Jugoslaviju. Znači, ono što ovde nedostaje, nedostaje jedna prava vizija današnje Srbije. Sa jedne strane imamo dve stare ideje koje se ovde, po mom mišljenju, na neki način tuku. Jedna bi bila ta stara centralizacija, centralizovana država, koja je i danas praktično na delu, a drugo bi bila neka vizija neke unije, nekakvih konsocijacija ili nekakvih federalnih država, koje današnja Srbija ne može da ostvari, nego može da ima samo ono što je predviđano, neka vrsta autonomije, koja je otprilike zamišljena ovako. Sve ono što su državne funkcije u strogom smislu reči, a to je zakonodavna, izvršna i sudska vlast, to se ne može delegirati ili decentralizovati. Mogu se nadležnosti decentralizovati ili izvršiti dekoncentracija vlasti samo onih funkcije koje su u širem smislu državne, a praktično i ne moraju biti državne. Recimo, kada je reč o zdravstvu, videli smo da u SAD zdravstvo nije državna funkcija, nego je privatna funkcija. Kada čitate ovaj zakon, prvo što vam pada u oči zapanjite se koliko je naša država još uvek etatizovana. Zašto su uopšte neke funkcije državnefunkcije? Recimo, imate i kinematografiju, pa kada govorite o davanju poverenih nadležnosti, nisam znala da i kinematografija treba da bude opštedržavna funkcija. Nismo se dogovorili ni oko toga šta su danas uopšte nekakve državne funkcije u ovom širem smislu reči, pa sad imate čak i bibliotekarska mreža, poverena delatnost koja se daje AP Vojvodini da stavlja mrežu biblioteka u Vojvodini, a ostali deo Srbije ne. To će davati i dalje mrežu biblioteka i postavljati direktora Srbija, država, a ovde će ovo davati AP. Prvo što je trebalo raspraviti je zašto smo ovoliko etatizovani? Zašto država uopšte ima ovoliki nepotrebni broj funkcija, tako da neki put pomislite da, na primer, neformalno obrazovanje ili obrazovanje starih ili odraslih, to je autentična funkcija, može da ne bude poverena, nego evo, to će da radi npr. Vojvodina ili neko drugi. Problem je u tome što nije napravljena ideja kako treba da bude uređenje jedne države koja je praktično nastala, izvinite, možda je i bila i ranije, znamo, Kraljevina Srbija, a koja je nastala 2006. godine. Čitav problem oko toga kako Srbija treba da bude uređena je problem ovog ustava koji je tada donet, što nikada nije raspravljeno javno kako treba da izgleda jedna država, koja je praktično iznikla time što se Crna Gora odvojila, i šta treba da bude neko njeno državno uređenje? Ova polemika koja se ovde vodi potpuno promašuje temu zato što mi tu viziju tog uređenja nemamo, niti je bilo na javnoj raspravi, čak i ovo sada, kad je bila reč o statutu i oko ovog zakona, nigde nismo imali javnu raspravu oko ovog zakona, a jeste neki suštinski zakon. Dok god mi budemo imali takvu jednu zastarelu državu, koja ne stavlja na dnevni red i na javnu raspravu ovako krupna pitanja kao što je statut i kao što je ovaj zakon o nadležnostima, jer smo ga dobili negde ispod stola, sve ovo od Ustava pa nadalje, to je šutiranje ispod stola. Šta su neke stranke šutirale ispod stola? Šta je ubacio SPS, da li glavni grad ili administrativni centar? Da li je nešto išutirao ovaj, onaj, prebrisao, pa ubacio? To je otprilike ono što mi dobijamo da radimo u Skupštini Srbije. Nismo imali pre toga jednu relevantnu javnu raspravu na osnovu čega bismo sada mogli da relevantno raspravljamo o tome kako treba da bude uređena Srbija i kako treba da bude uređena autonomija Vojvodina. Mi smo to pitanje sada formalno pokrili, time što sam rekla Ustavom je tako zacrtano da ništa od državnih funkcija ne može biti decentralizovano, mogu samo ove šire funkcije lov, ribolov, šumarstvo i to je navedeno, a poverene funkcije, to su, koliko sam mogla da vidim, uglavnom određene nadzorničke funkcije, pa su sada te nadzorničke funkcije prebačene na Vojvodinu. Kao što je neko rekao, Vojvodina ima ono što je i do sada, praktično, imala. Ništa se tu specijalno novo nije dodalo. Ovi napadi koje ovde čujemo da se stvara država u državi, to bi značilo da smo mi federacija, jer to su države. Imamo jednu državu u kojoj postoji još nekoliko država. Međutim, ovde to uopšte nije slučaj zato što ovde AP nije dobila nijednu u užem smislu državnu funkciju, nego je dobila ove šire, od publikacija do kinematografije, kulture, sporta itd, manje-više ono što je i do sada imala. Mislim da nama tek predstoji jedna rasprava kako će izgledati jedno moderno državno uređenje u budućnosti.
Šest minuta i 15 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, a posle nje narodni poslanik Dušan Bajatović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani predstavnici Vlade, poštovana javnosti Srbije, kad god se pokrene mnogo strasti onda je iza toga malo razuma. Nekome je očigledno to bio cilj, kao svojevremeno, a mnogi to ovde u parlamentu pamte, kada se donosio Omnibus. I tada su se uzburkale strasti. Odigrale su se razne predstave i performansi, čak do onog tipa - vratite mi moje krpice, neću više da se igram sa vama, pa se ipak i dalje igram. Vođena iskustvom koje sam stekla one večeri kada sam se vraćala iz srpskog parlamenta posle usvajanja Omnibusa, a slušajući saputnike koji su putovali na relaciji autobusa Beograd - Novi Sad - Sombor, znala sam da nikada više ne mogu i ne smem u ime politike, u ime političke stranke, u ime Vojvođana, podržati ovakav predlog zakona ili bilo šta slično. Vojvođani ili građani Vojvodine su dobili 2001. godine Omnibus. Nekima je posle toga smrklo, svanulo je uglavnom političkim elitama, ako to uopšte jesu. Mi koji živimo u Vojvodini, Srbi i svi oni kojima je tu prošlost, sadašnjost i budućnost navikli smo da je cilj političkih avanturista koji kroz Vojvodinu prođu da nam zamute pijaću vodu, pa odu ili u istoriju ili u drugu državu, a mi poslovično oprezni tu vodu posle procedimo i trunje bacimo. Nama podele nisu bliske i znamo koja je vrednost zajedničkog života. Vojvođani su narod koji voli da teče i uvećava, a ne da deli i smanjuje, i dobro je primetio neko od prethodnih govornika kada je rekao da ovaj predlog zakona afirmiše strahove i nepoverenje, i generiše strahove i nepoverenje, i to opravdano. Ovo je zakon koji je osmišljen da bi, korak dalje od omnibusa, pomerio mogućnost secesije i to on ne krije, i to ću kasnije kroz citiranje člana Predloga zakona i da pokažem. Zato kažem da je ovo zakon koji nije za građane, ovo je nešto između partijskog i privatnog zakona koji je uspeo da više nego bilo koji drugi podstakne podele unutar vladajuće stranke, ali i unutar pravničke javnosti u Srbiji, koja je tu ipak najstručnija i koja još nije do kraja dala svoju završnu reč, pa do onih političkih strasti kojima smo svi svedoci. Većina građana koji žive u Vojvodini, da ih je neko pitao, a niko ih nije pitao, niko im nije izneo jednu relevantnu javnu raspravu, imala bi vrlo zanimljivo mišljenje o statutu i ovakvom predlogu zakona. Trebalo ih je čuti, trebalo ih je pitati. Ako već neko planira da ih pita o teritoriji, morao ih je prvo pitati o ovom zakonu i ovom statutu. Ali, po čuvenom manevru odvlačenja pažnje, skretala se pažnja javnosti na neke akutne teme koje nisu svojstvene samo Vojvodini da bi se nametnuo stav o nužnosti baš oko ovakvog teksta zakona i statuta, koji iznosi tvrdnje koje stoje u međusobnoj i potpunoj kontradiktornosti i poništavaju jedna drugu, praktično se isključujući u primeni, i samim tim zakon čine ništavim i pred nekim nepristrasnim pravnim arbitrima oborivim. Zašto tvrdim da je ovo partijski privatni zakon? Pa, zato što se u njemu vodilo računa pre svega o partijskim interesima trenutno vladajućih, ma kolika njihova specifična težina bila u biračkom telu. O njemu se dogovaralo između dve skupštine, i to se javno promovisalo i to je ono što ga čini poluprivatnim, jer nismo shvatili kriterijume kako se to moglo između jedne skupštine u Novom Sadu i ove skupštine u parlamentu uticati na izmene teksta zakona, ma kako se one nazivale, a rekli su da su samo tehničke, a onda posle promovisali to kao svoje velike političke uspehe. Ne vidim da je ispravka tehničke ili interpunkcijske greške neki veliki politički uspeh, ali očigledno da tu negde na sredini toga leži istina. Dvolično do kraja je to da oni koji zagovaraju Evropu bez granica, putovanje u Evropu bez viza i pasoša, hoće samo jednu granicu i to prema Srbiji. To ovaj zakon jasno kaže. U članu 4. kaže se ovako: "Teritoriju AP Vojvodine čine teritorije jedinica lokalnih samouprava u njenim geografskim oblastima Bačka, Banat i Srem, utvrđene zakonom." Stav 2. kaže : " Teritorija AP Vojvodine nemože se menjati bez saglasnosti njenih građana, izražene na referendumu, u skladu sa zakonom". Znači, u saglasnost njenih građana ona se može menjati. Da li to znači da, uz saglasnost njenih građana, ona može da se menja i šire? Ne, može samo uže, što znači da vi ove tri navedene kategorije, odnosno tri entiteta koje navodite, Bačka, Banat i Srem, verovatno već vidite i tu neke moguće granice i neku moguću novu trgovinu. Kaže: "Referendum je punovažan ako je na njemu glasala većina građana koja ima izborno pravo i prebivalište na teritoriji AP Vojvodine. Odluka na referendumu iz stava 2. ovog člana jeste doneta ako je za nju glasala većina utvrđena zakonom, odnosno statutom, u skladu sa zakonom". Kada su to građani u Vojvodini govorili o mogućem referendumu i teritorijalnom izjašnjavanju? Kada ste ikada osetili, vi koji ne živite u Vojvodini, da u Vojvodini postoji takvo raspoloženje, osim u vreme Svetozara Miletića, Jaše Tomića i ostalih srpskih tribuna? Onda jedan nonsens, čak i jezički nonsens, jedan pleonazam koji je nedopustiv da postoji u odredbi zakona: "Grad Novi Sad - glavni administrativni centar i sedište organa AP Vojvodine". On je to i do sada bio. Samo ako je nešto centar, onda je on centar, nema množine. Ne može da bude glavni centar. To su dve reči koje suštinski potpuno isto znače i poznata je jezička greška koja se zove pleonazam i svuda se ispravlja kada se pojavi. U stvari, ispravlja se onda kada nije nastala namerno. U ovom slučaju je ona nastala namerno, u želji da se dodvori nekim političkim strujama, pa smo zadovoljili i jedno i drugo ili, kako u narodu kažu, da se bude i pošten i ono drugo, a to do sada, otkad je sveta i veka, niko nije uspeo i svaki novi pokušaj je uvek i iznova bio tragikomičan. Dakle, decentralizacija vlasti, kojoj Srbija uz sve svoje velike napore istinski teži, jeste izgovor, jer asimetrična decentralizacija jeste u stvari put ka secesiji, a svako ko se pri tome još poziva na novac i uštede krije istinu, zarad samo sopstvene koristi i jednog cilja. Skupština Srbija ima osam miliona građana i 250 poslanika, 32.000 građana predstavlja svako od nas. Skupština AP Vojvodina ima 120 poslanika na oko dva miliona građana, 16.000 birača predstavlja svako u Skupštini AP Vojvodina. Koji je poslanik skuplji, koji više košta ovu državu? O platama u Vojvodini, administrativnim, poslaničkim, dnevnicama, paušalima, putnim troškovima javnost nikada nije dobila informaciju, o sukobu interesa takođe, o aparatu Izvršenog veća takođe, broju zaposlenih, ceni koštanja takođe, a kao uredni građanin koji živi u Vojvodini, koji uredno plaća porez, moram da postavim pitanje - "di su i moji novci?" Predsednik predlaže smanjenje srpskog parlamenta na 150, ali nikada nije nijednom rečju pomenuo vojvođanski. Kome on to priprema odstupnicu? Ko to priprema rezervnu državu u svojoj državi, dajući kroz član 4. mogućnost izjašnjavanja referendumom o svojoj teritoriji? U ovom opštem duhu praznorečja koje vlada od strane vladajućih, u nedostatku mudrosti i pragmatičnosti, vizionarstva, ovo je još jedan napor da nas uvedete u kolektivnu amneziju, a sa ciljem da se materijalna dobit koju ostvarujte političkim angažovanjem i nadalje nekontrolisano uvećava. Na sve ostale ciljeve koji su prikriveni govorićemo kada budemo govorili i o statutu sutra. Jeste da se sa ovim požurilo zbog budžeta, da biste imali potrebnu većinu da se izglasa budžet, o tome je moj kolega danas govorio, ali jeste još jedan zakon problem, kojim hoćete da napravite manevar da ga ne donesete. Upravo donošenje ovog zakona i statuta u ovom momentu jeste, između ostalog, izgovor da se odloži donošenje zakona o denacionalizaciji, zakona kojim bi se vratila imovina koja se mora vratiti i čije donošenje jeste jedan i ključni dokaz da treba ići u EU i uslov da se uđe u EU. Vi znate koliko je u Vojvodini takve imovine i upravo želite još jednom da zamutite vodu, pa da mi opet imamo dodatni posao da moramo da je cedimo i da moramo da bacamo trunje. Molim vas, da li građani Vojvodine imaju hrabrosti, imaju spremnosti i imaju želje da plate ovako skupu cenu vašeg vladanja? Zaista ne verujem, ali to će najbliža budućnost pokazati.
Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, posle njega narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovane kolege, politika koju vodi SPS je vrlo jednostavna i svima razumljiva: autonomija - da, država - ne. Meni će biti žao onih koji to ne razumeju. Podsetiću vas da je projekat donošenja zakona i statuta AP Vojvodine posledica konsenzusom usvojenom Ustava RS, a moram da vam kažem, barem po pobrojanim, prenesenim ili izvornim nadležnostima, nisam našaoništa što u Ustavu ne piše. Danas neke od tih stranaka spočitavaju SPS različite uloge. Samo dve stvari ću da kažem. Setite se 1978. godine i antiautonomaške revolucije. Teško da smo mi partija kojoj možete da spočitavate ono što ste rekli. Što se tiče političke doslednosti ili nedoslednosti, od starta nam je bilo jasno da ovo pitanje ne treba da se rešava u parlamentu Vojvodine, pa smo zato i glasali za da to dođe tamo gde mu je i mesto, na parlament Srbije. Jer da smo dalje raspravljali u okviru, kako se to kaže, političkih snaga u Vojvodini, imali bi jednu raspravu koja bidalje destabilizovala Srbiju i bila politički i marketinški zloupotrebljavana, kao što je to i danas slučaj. Moram da vam kažem, kolege, da ste vi u jednoj prednosti, a da je javnost koja gleda ovaj skup prosto hendikepirana. Oni nemaju ni tekst ispred sebe, a javna rasprava koja je vođena preko tzv. sredstava javnog informisanja, pod patronatom pojedinih političkih stranaka i tzv. lobi grupa, ne govorim o stručnoj javnosti, dala je jedan ton ovoj raspravi da se radi o nekakvim dezintegracionim procesima i sličnim stvarima. Kada bih bio gospodin Čanak, a neću previše da mu omalovažavam ovaj akt, rekao bih, komentarišući stavove SRS, koji kažu – vi ste, kaže, sprečili da se promeni Ustav Srbije sutra, jer ne mogu da se menjaju dostignute nadležnosti, odnosno dostignuta prava. Od 153 prenesene nadležnosti, gospodo, u ovom statutu preko 100 su prenete nadležnosti, koje se u svakom momentu mogu povući. Ako neko ovde može da nađe tragove izvršne, sudske i zakonodavne vlasti, svaka mu čast. Ako je polaganje pravosudnog ispita ili državnog ispita obeležje pravosuđa, to tako ne gledam. Podsetiću vas, kada je počela rasprava posle 2000. godine, naravno, na projekat akademika Fire, gde je bila predviđena i Narodna banka, i predsednik Vojvodine, i Vlada, i neposredni izbori i svakakva neka razna čuda. Ne mislim, za razliku od nekih kolega, da će ovo biti kraj rasprave o autonomiji i decentralizaciji u Srbiji. Naprotiv, jedno vreme će se političke snage i strasti primiriti i ponovo ćemo početi da raspravljamo o ovome, jer Ustav, koji smo konsenzusom doneli, omogućuje i druge autonomije i druge, nadam se, ne političke regione, nego ekonomske regione, razvojne priče i onu pravu priču, a to je decentralizacija, gde vlast, imovina i sve ostalo treba da bude bliska, ljudi, građanima. Ne možemo se definisati, a definisali smo se kao nacionalna država, to je okej, ali kao građanska država po pravima. Ako želite da to poštujemo, ne možemo napadati neke stvari koje ovde pišu. Ako nekome damo autonomiju, a ne želimo da joj damo nikakav sadržaj, onda je to najskuplja i najproblematičnija autonomija. Ona ništa ne donosi, a košta. Ako govorite o autonomiji, ona mora imati neki sadržaj. Ponavljam, od 153 pobrojane nadležnosti, preko 100 su tzv. prenete, možete ih povući u svakom momentu, ljutio se neko ili ne. U teorijskom smislu, za razliku od svih ostalih ranijih projekata ovog tipa, uvodi se nešto što ovde niko nije komentarisao, pa ni onaj ko je predlagač zakona, mislim na Vladu. Uvodi se supervizija državnog organa. U ranijim projektima nije bilo supervizije u projektu autonomije. Sada je jasno da će Vlada RS, kroz svoje organe, u svakom segmentu prenetih nadležnosti imati superviziju i puno pravo da nešto dozvoli ili da nešto ne dozvoli. Takođe, u najvećem broju nečega što bi moglo vući po pravima na nekakav navodni separatizam je u direktnoj nadležnosti Vlade RS i svuda se obavlja na zajedničkim osnovama, na zajednički način, sa zakonom koji važi na celoj teritoriji RS. Ne želim da budem ili da sebi pripisujem ulogu, ili svojoj partiji, da smo jedini pametni, da jedini sve znamo i da smo jedini branioci nacionalnih interesa. Pretpostavljam da, kao partija, nosimo odgovarajuće istorijsko iskustvo i kao ljudi koji se bave politikom odgovarajuća lična iskustva i odgovarajuća znanja. Kada govorimo danas, dakle, o ovom zakonu, možemo da kažemo da je on dobra mera koja je utvrđena upravo između onoga na čemu principijelno insistira SPS – autonomija da, državnost ne. Puna nadležnost države Srbije, oličena u mogućnostima Vlade Republike Srbije, za sve što i najvećim sumnjivcima može biti sumnjivo kada je u pitanju zaštita interesa Republike Srbije. Nažalost, vreme koje imam na raspolaganju, a i hendikep onih koji gledaju ovaj prenos u kome, bojim se, prečesto želimo da postignemo samo dnevno-političke poene, te otud ne pričamo o ozbiljnim procesima, pa smo i proces kolege iz Šumadije, a čisto sumnjam da Šumadinac može biti nekakav separatista, o metropolizaciji i raseljavanju rubnih delova Srbije shvatili, recimo, pogrešno. To je ozbiljna priča. Pojedine kolege ovde govore da se ljudi bore za život, bore se za egzistenciju, za preživljavanje svojih porodica, pa im to nije važno. Samo ne razumem jednu stvar. Zašto Kragujevac ne treba da ima autoput, a Čačak treba? Da li je možda važno odakle je član Vlade? Dogod ova država ne bude funkcionisala po jasnim prioritetima, gde nije važno ko je ministar ili ko je predsednik, ili koliku ko ima lobističku moć, nego je bitno da li imamo konsenzus nacionalnog, ekonomskog, političkog, socijalno definisanog interesa, mi nećemo dobro funkcionisati. Dok stvari zavise od toga ko je negde, to može biti plus-minus 10% da zavisi od čoveka, ali globalno mora da zavisi od procesa koje mi želimo da podržimo. Proces decentralizacije u Srbiji treba da prođe. Mislim da je to interes svake skupštine opštine, svakog grada, mislim da je to interes Srbije. Ako želimo na ovaj način, kao politička elita u Srbiji, a smatram da je parlament politička elita, jer oličava one koji žele da budu politička elita u Srbiji, pošto su neki elita po statusu a ne i po kvalitetu, onda zaista moramo da vodimo računa šta plasiramo javnosti. Bojim se da deo ovih aktivnosti ima za cilj naredne izbore, na kojima nećemo razgovarati o kvalitetu života, političkoj stabilnosti u Srbiji, jer ni sami ne nudimo odgovarajuća rešenja u ekonomskom, pa ni političkom i socijalnom smislu, nego ćemo se baviti golom borbom za vlast na iracionalnim argumentima. Ponovo neće biti važno koliko imamo zaposlenih, koliko nezaposlenih, koliko fabrika radi, koliko ne radi. Da raspravljamo o tome šta je doneo proces privatizacije i slične stvari. Ali, to nije tema, pa da me predsedavajuća ne bi opominjala u tom smislu, želim samo da kažem, dakle, sutra ću govoriti o statutu, tamo je bilo nešto više problema nego u samom zakonu. Mislim da ova rešenja, ovako postavljena, sa poštovanjem Ustava, sa uvođenjem supervizije Vlade Republike Srbije, za sve što može biti, kolega, tvrdim da je ima, dakle, ovo je jako dobro što je uvedena puna nadležnost Vlade Republike Srbije svugde tamo gde nešto može biti sporno. To je mogao da bude možda i guverner, možda je mogla da bude i Skupština, možda je moglo da bude i ministarstvo. Vidim da se Vlada Republike Srbije, kao predlagač, opredelila da to bude ona sama i smatram da je to dobro. Ne mislim da će bilo koja buduća vlada RS ili većina u njoj dozvoliti bilo šta, ovo samo govorim zbog građana koji sada ovo slušaju i gledaju, separatističko. Ne mislim da će to dozvoliti bilo koja partija koja ima stvarnu moć kroz broj glasova koje može da dobije na srpskom političkom tržištu. Prema tome, ne želim previše da branim čak ni sopstvenu partiju. Mislim da smo se u tom patriotskom smislu sasvim dovoljno pokazali, jer ovde se spočitava i SPS da smo hteli neke marketinške poene. Moram da vam kažem da smo mi krajnje ozbiljno mislili i u dogovoru sa našim političkim partnerima podneli neke amandmane. Sam tehnički proces se može sporiti, da li je trebalo u Skupštini Vojvodine uraditi ovako ili onako. Ali, mnogo manje političkih tenzija će proizvesti ovo rešenje, koje će dovesti da usvojimo dva usaglašena dokumenta, a to je ovaj zakon o prenošenju nadležnosti, odnosno o nadležnostima AP Vojvodine i statut AP Vojvodine, i da za jedan duži vremenski period, a što duži, to bolje, stavimo tačku na ovu vrstu rasprave, sve dok ne završimo pitanja decentralizacije Srbije, ali kroz proces koji neće ugroziti njenu političku stabilnost, da se to odnosi pre svega na skupštine opština i na gradove. Samo još jedno pitanje je još ostalo ovde, a to će tek biti rešeno, to je da se do kraja definiše način finansiranja i da se do kraja definiše imovina. Moram da vam kažem, ukoliko se ta imovina svede na ono što koriste trenutno postojeći organi AP Vojvodine i na delimična prava u oblasti šumarstva, vodoprivrede, bez pravog uticaja na urbanizam i na recimo autoput, kako to neko voli da kaže, pošto to sve ostaje državi, ne vidim da će usvajanje ovog zakona ili statuta kada dođe na dnevni red bilo čime ugroziti državu Srbiju kao takvu.
Jedanaest minuta i 55 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima pravo na repliku, ali narodni poslanik Zoran Ostojić želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Uvažena potpredsednice, mislim da se radi o povredi člana 101, pogrešno tumačenje, ono što je govorila koleginica Pešić.
Narodni poslaniče, član 101. ne može biti predmet povrede u toku sednice. Narodni poslaniče, daću vam ponovo reč, sa opaskom da ste pogrešili, niste hteli da kažete 101. nego 104. Samo vas molim da se prijavite.
Ako neko kaže za svoje ideje - nismo mogli da se izborimo u Skupštini Vojvodine, jer tamo je odnos snaga nepovoljan, pretpostavljam za ideje iz jogurt revolucije, pa smo što pre želeli da to dođe ovde jer ovde možemo lakše da izguramo, to je objektivno vređanje i Vojvodine, a bome i ovog parlamenta. To je gospodin Bajatović rekao. On je glasao za statut u Skupštini Vojvodine, a onda kaže – ali ovde smo sada to popravili, pa smo pobedili separatiste. Mislim zaista da ako je nešto licemerno, odavno nisam video nešto ovako licemerno što je izgovorio gospodin Bajatović, vređajući Vojvodinu, vređajući Skupštinu Vojvodine. Ta Skupština Vojvodine je odraz volje građana Vojvodine, a te ideje o pobedi separatizma, sa onima s kojima sede u Vladi, stranka gospodina Bajatovića i to prebacivanje da tamo postoje separatisti, iredentisti, autonomaši, zaista je vrhunac licemerja. Biti u koaliciji sa strankom koja često umesto politike ima marketing u planu očigledno je zarazno, gospodine Bajatoviću.
Nema povrede člana 104. Narodni poslanik je obrazložio svoj politički stav sa poslovničkim pravilima usklađen način. Sve narodne poslanike molim da, ukoliko već žele da govore o povredi Poslovnika, a u stvari žele repliku, da to urade u skladu sa Poslovnikom zbog toga što nas isti član 100, na osnovu kojeg dobijamo reč kada tražimo povredu Poslovnika, obavezuje na izricanje kazne u slučaju zloupotrebe tog prava. Molim vas da pažljivije pripremite svoje izlaganje ako tražite povredu Poslovnika. Narodni poslanik Aleksandar Martinović, pravo na repliku, pa narodni poslanik Dušan Bajatović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo dopustite gospođo Čomić da najpre kažem prijatno gospodinu Čanku, koji upravo ruča dok mi pričamo o Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Gospodine Bajatoviću, 1940. godine, dr Slobodan Drašković je objavio u „Srpskom glasu“, organu Srpskog kulturnog kluba, jedan sjajan članak o načelnosti u politici. U tom članku se kaže ovako: „Ne možete danas biti republikanac, sutra monarhista, danas komunista, sutra antikomunista, danas Srbin, sutra građanin sveta, danas korupcionaš, sutra čistunac“. Ne možete ni vi da se ponašate tako, gospodine Bajatoviću. Dičili ste se godinama tzv. jogurt revolucijom. Baš me zanima šta bi sad na ovo što ste maločas ispričali rekli ljudi poput Radovana Pankova, Mihalja Kertesa itd. Nije to tako davno bilo. Razumem vas kao čoveka, vama je lako, vi ste i poslanik i direktor, ali plašim se da vas ne razumeju građani Srbije sa kakvom nonšalancijom govorite o činjenici da ste u Skupštini Vojvodine glasali za Predlog statuta za koga ste i sami priznali, i to danas više puta, da je bio suprotan Ustavu Republike Srbije. Sada prisustvujemo jednom razbijanju države koji treba u javnosti da se predstavi kao dečija igra. Eto, igrala se deca. Znali smo mi i tada da je to protivno Ustavu, ali eto, da ne izazivamo turbulencije, čekali smo da dođe u Skupštinu Srbije itd. Ko će da snosi odgovornost, gospodine Bajatoviću, zbog činjenice da je pre godinu dana vaša partija u Skupštini Vojvodine, zajedno sa DS, glasala za Predlog statuta koji je bio direktno suprotan Ustavu Republike Srbije? Ako je sve to bilo čisto, čemu amandmani, čemu čekanje godinu dana, čemu ove igre oko pravno-tehničke redakcije teksta, čemu tri teksta Predloga statuta, čemu sve to ako ste državotvorna partija? Nije to put, gospodine Bajatoviću, koji će da vas odvede u EU. Ovo za čega se vi zalažete, to smo već videli pre dva veka. Hoćete od Srbije da napravite skup nahija. Ovaj gospodin iz ne znam koje partije iz Šumadije, on je pričao o Karađorđu. Pa, Karađorđe je presekao mačem takvo stanje u Srbiji, da ne budemo skup nahija, da budemo moderna država, jedinstvena država, jaka država, da pod državni krov dovedemo, ako je ikako moguće, ceo srpski narod. Vi ste krenuli suprotnim putem, ajde da podelimo Srbiju na skup nahija i ajde sada da svako u svojoj nahiji misli samo o nahiji. Ko će da misli o državi? Onaj u Novom Sadu će da misli o Vojvodini, onaj u Kragujevcu će da misli o Šumadiji, onaj u Nišu će da misli… [[Isključen mikrofon.]]
Tri minuta je isteklo. Pravo na repliku narodni poslanik Dušan Bajatović.
Poštovane kolege, možda i nije pametno ulaziti u polemiku sa kolegama iz SRS pošto mi nije poznat politički projekat koji su oni zagovarali a da je uspeo. Malopre gospodin Martinović nije znao staroslovenski, kojim je govorio kolega iz Kragujevca, a obično sve zna i sve razume, pa mi to nije jasno. Kolega Martinoviću, te pijačne replike koje imate, tu demagogiju koju prosipate, sa njom neću da polemišem. To što pričate, to je smešno. Šta ste vi sada rekli? Da li ste rekli meni, koji sam nosio pušku, koji sam učestvovao u antibirokratskoj revoluciji, koji sam odradio sve poslove koje mi je dala ova država, šta ste mi rekli, da sam njen neprijatelj, a da ste joj vi prijatelj? Da li to sugerišete? Po čemu? Zašto ste vi to tako bogom dani, vi srpski radikali, ili vas plaše najnoviji rezultati koje je imala SPS na lokalnim izborima, pa ste rešili da i to povežete? Ne treba pustiti te socijaliste da se razmašu, mi kada dobijemo loptu u šesnaest metara, mi hoćemo da damo i gol. Neću više da polemišem s vama. Mi smo malo u rastu, vi malo u padu, ali to je priroda stvari. Kolegi iz LDP-a hoću da kažem da nisam govorio o tome o čemu ste govorili vi. Možda ste me vi tako razumeli. Šta sam hteo da kažem? Da, glasali smo u vojvođanskom parlamentu da prođe onaj prvobitni Predlog statuta, sa osam amandmana koje smoimali. Tih osam amandmana su uglavnom bile stvari oko koje se javnost sporila. Šta sam hteo da kažem? Nastavljati polemiku u Skupštini Vojvodine, gde taj akt ne može biti donet i ne može izgledati drugačije nego kako je tada izgledao, jer je tako mislila neka politička većina, bilo je besmisleno. Neka ide dalje, neka dođe u Skupštinu Republike Srbije jer mu je ovde mesto, jer će ovde biti usvojen ili odbačen kao politički projekat. Očigledno je da će biti usvojen i očigledno je da ćemo i vi i ja glasati za njega, a to što se politički razlikujemo, bože moj, bogatstvo političkih različitosti.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa narodni poslanik Zoran Ostojić. Time bi ovaj krug replika bio završen. Narodni poslaniče Miroslave Markićeviću, nemate pravo na repliku ni na jedno od izlaganja narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ne dobacuju. Dva puta ste upozoreni da je dobacivanje sa mesta kršenje Poslovnika. Narodni poslaniče Miroslave Markićeviću, molim vas da ne dobacujete. Pravo na repliku nemate. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Govorićete duže 25 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo ne razumem zašto se gospodin Bajatović ovako nervira. Dakle, vas je očigledno neko naljutio, gospodine Bajatoviću, pa ste malo nervozni. SRS nema potrebe da se stidi apsolutno bilo čega što je uradila za ovih 20 godina i nismo promenili našu politiku, a vi se zapitajte da li je možda kod vas došlo do nekih promena. Gospodine Bajatoviću, danas na RTV Vojvodina, kada pričamo o Predlogu zakona o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine, znate šta se pušta? Film o raspadu bivše Jugoslavije, film u kome se kaže da je za raspad Jugoslavije kriv samo jedan čovek, vaš bivši predsednik, bivši predsednik vaše partije i bivši predsednik SRJ, Slobodan Milošević. SRS ni za jotu nije promenila svoj politički program i to nije politički program koji je izmislila SRS. Ono za šta se bori SRS borili su se ljudi poput Karađorđa, Ilije Garašanina, Jovana Ristića, Nikole Pašića i taj program je, gospodine Bajatoviću, vrlo jednostavan, a to je da se svi Srbi slože i prikupe u okviru jedne države. To je projekat koji su neki evropski narodi uspeli da ostvare, neki u 18, neki u 19. veku, neki ranije. Srpskom narodu, nažalost, to nije pošlo za rukom, ali to ne znači da nije dobra ta ideja. Ideja jedinstvene srpske države, gospodine Bajatoviću, jeste dugoročan politički projekat. Ideja velike Srbije podrazumeva da ste veliki Srbin, a veliki Srbin znači da ste veliki čovek. Vi koji menjate politiku od danas do sutra, koji zbog direktorskih mesta menjate ideologiju, koji se zbog fotelja odričete čoveka koji je ubijen u Haškom tribunalu, vi takvi kakvi ste, tu ideju ne možete ni da ostvarite. Mi u SRS se nadamo da će doći vreme, doći će neka bolja generacija Srba, promeniće se valjda i odnosi na političkoj sceni Srbije, pa će ta ideja za koju se bori SRS postati konačno i politička stvarnost.
Gospodin Zoran Ostojić ima reč.
Gospodine Bajatoviću, da su odnosi između vaše partije i SRS ranije postali ovakvi, Srbija bi bila bolje mesto za život. No, nikada nije kasno. Ne bih uživao u polemici partnera iz devedesetih. Samo hoću da kažem da je u sledećem problem - kada kažete da dalje niste mogli tamo polemiku da vodite, polemika je završena. Glasali ste. Volja građana Vojvodine je pokazana i kroz sastav te skupštine koja je donela onakav statut, za koji ste glasali, a na kraju krajeva, hoćemo da se vratimo malo unazad i činjenicom da Ustav nije prošao u Vojvodini. Šta je problem za nas liberale? Kada mislite da ste grešili? Tada kada ste glasali za statut ili danas kada pobeđujete separatiste ovom patriotskom retorikom? Ne znamo kada ste vi u pravu. Da li vi znate? Znate li što je to važno? Vi ste i poslanik. Na čelu ste jednog velikog preduzeća, doduše velikog gubitaša, ali okrećete i donosite odluke o mnogo novca. Pre neki dan ste otišli i sa ruskim partnerima osnovali firmu u Švajcarskoj, a ovamo priča da ćemo zarađivati 500 miliona, milijarde kroz transport. Zarađivaće ta firma u Švajcarskoj. Tamo je napravljena firma "Južni tok". Odlučite se, gospodine Bajatoviću, da li ste tada bili, kako da kažem, svesni i želeli ono za šta ste glasali ili danas pokušavate da, uslovno rečeno, skupljate jeftine poene, obzirom da vi i, recimo, vaše partijske kolege, obavljate odgovorne funkcije u ovoj državi? Bitno je da znate šta želite. Nije sve samo politički marketing. O tome, gospodine Bajatoviću, pričam. Ili ste napustili, hajde da kažem, svoju vojvođansku poziciju i sada kada ste u Beogradu pričate ovo što pričate, pa na primer kupujete, ta firma koju vodite, iako je veliki gubitaš, našla je tri miliona evra da kupi "Beogradsku informatiku". Ta politika dovodi do toga da nam se ljudi smeju u Evropi, pa kažu - imate politiku za zapad jednu, za Ruse drugu, treću za unutrašnjost. Da li vam to zameraju ovih dana? Ne zna se šta je politika. To je ono na šta sam reagovao, gospodine Bajatoviću.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvinite, gospodine Markićeviću, ne možete dobiti reč. Gospođa Čomić je ocenila, a ona je bila prisutna i predsedavala je, da nema osnova za repliku. Taj deo je završen. (Narodni poslanik Miroslav Markićević, sa mesta: Poslovnik.) Po Poslovniku možete. Izvolite.
Gospođo predsednice, zašto slušate toliko tu Čomićku? Stvarno ne razumem. Pa vi ste predsednica. Nisam vas glasao, ali zbog toga što sam opozicija. Hteo sam da vas glasam i mislio sam da ste tolerantni. Zašto dozvoljavate? Niste ni bili u sali. Ona je samo vama rekla - ne daj reč Markićeviću. Zašto vi nju slušate? Opametite se socijalisti. Pre sat vremena sam dobio od Odbora za sprečavanje sukoba interesa da je pokrenut postupak zbog kršenja zakona protiv gospodina Krstića. Očekujem od predsednika Tadića da ga momentalno suspenduje zbog kršenja zakona. Zašto kažem vama, socijalisti? Vaš ministar Škundrić, da li je prekršio zakon ili nije neka utvrdi Vlada. Sedam dana se provlači kroz medije. Pogledajte malo dnevnike večeras pa vidite da li će savetnik predsednika Republike da bude u medijima, da je prekršio zakon, da nije prijavio da ima privatnu firmu kao visoki funkcioner u okruženju predsednika Republike. Slušajte i dalje Čomićku. Kako znate šta je bilo da ona kaže da nemam pravo na reč? Prepoznao sam našu poslaničku grupu u diskusiji gospodina Bajatovića. Mislim da nije imao nikakvu lošu nameru, samo da nas je pogrešno razumeo. Hteo sam da kažem pet rečenica. Da li je ovo Narodna skupština? Zašto ne mogu da kažem pet rečenica? Shvatam da mi dozvoljavate da kažem gospodinu Bajatoviću pet rečenica. Gospodine Bajatoviću, predsednik naše poslaničke grupe i stranke govorio je o autoputu za Kragujevac. Vi ste razumeli da smo protiv gradnje tog autoputa. Daleko bilo, sačuvaj bože. Dobro znate koliko se borio za to. On je samo rekao da ne mogu da se ispunjavaju hirovi i uslovi privatnih kompanija, recimo, iz Italije, koje ne poštuju ugovor sa državom Srbijom i nisu platile ni jedan evro na račun ove države Srbije, a država Srbija iz budžeta plaća automobile po 1.000 evra, a budžet je od svih građana Srbije. Ko je koga ovlastio? Ko je ovlastio Vladu? Ko je ovlastio Mlađana Dinkića za to? To je hteo gospodin Velimir Ilić da kaže. Niste razumeli. Vidite, gospođo predsednice, ništa nije strašno.
Vreme. Nema povrede Poslovnika. Gospodin Palalić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ministri u Vladi RS, na ovoj sednici raspravljamo o dva vrlo važna akta, zakonu o utvrđivanju nadležnosti i odluci o potvrđivanju statuta. Oba potpuno suprotna Ustavu, oba državno štetna, sa pogubnim posledicama po Srbiju i srpski narod. Nisam siguran da su narodni poslanici svesni istorijske odgovornosti kakvu će odluku doneti u danu za glasanje. Čitava Srbija gleda ovu raspravu i osećaju građani da nešto duboko nije u redu sa ovim predloženim aktima, jer nikada ovakva rasprava sa ovolikom zabrinutošću svih koji su govorili o ovim aktima nije vođena u Narodnoj skupštini. Ovi akti, pogotovo statut o kome ćemo sutra pričati, sadrže rešenja koja zaista stvaraju pretpostavke da se na tlu Srbije stvori još jedna država i stvaraju pretpostavke da se otvore procesi separatizma na prostoru Vojvodine. To nisu parole. To nisu strahovi. Stvaraju se institucije, uvode se nadležnosti, remete se odnosi između državnih organa i pokrajinskih organa. Ruši se hijerarhijski pravni poredak, pa može da se stvori nova tvorevina na prostoru Srbije. Niz stvari koje se definišu, rešenja u ovim zakonima, a pogotovo u statutu, zaista ukazuju na to. Da ne govorim o sramoti koja nam je priređena, da Narodna skupština raspravlja o zakonu koji se prilagođava jednom podzakonskom aktu, po rešenjima koje vidimo u zakonu o utvrđivanju nadležnosti vidimo da su mnogi članovi prepisani iz Predloga statuta. Umesto da pravac državne politike i autonomije određuje izvršna vlast i Narodna skupština usvajanjem ovog zakona, pa da se posle toga donosi statut koji će biti usaglašen sa Ustavom, politika se krojila izvan izvršne vlasti, izvan Vlade i izvan ove Narodne skupštine. Definicije i teritorija, međunarodna saradnja, nadležnosti, imovina, odnosi između organa, sprovođenje zakona, institucije - sve su to elementi nove tvorevine i nove države na prostoru Srbije. Već u samoj definiciji vi u statutu, u prva dva stava, imate potpuno suprotno određenje Vojvodine. Ustav Srbije kaže: "Republika Srbija je država srpskog naroda i svih građana koji u njoj žive". Statut kaže: "Vojvodina je autonomna pokrajina građanki i građana". Potpuno suprotno. Zašto se ovde ne definiše i Vojvodina kao - autonomna pokrajina srpskog naroda i svih manjina, kojima treba da budu zajamčena najšira prava, koje žive na prostoru autonomne pokrajine? Određuje se kao regija, koja kao pravni pojam ne postoji? O međunarodnoj saradnjikaže se: "Vojvodina će da zaključuje ugovore", "Vojvodina će da sarađuje". Nigde nema: "da poštuje spoljnu politiku Republike Srbije". Ali, nigde nema "nadležnosti Vlade Republike Srbije", koja će da obezbedi da se ne izađe izvan okvira državne politike Republike Srbije. Zašto se izostavlja nadležnost Vlade Republike Srbije? Institucije - institucije se popunjavaju sadržajem. Institucije predstavljaju temelj onoga što će se događati u Vojvodini - vlada Vojvodine, glavni grad Vojvodine, akademija nauka Vojvodine, Razvojna banka Vojvodine, mreža sudova u Vojvodini, Savet nacionalnih zajednica koji ne postoji kao pojam u Ustavu, zaduživanje. To su pretpostavke procesa koje ćemo gledati na prostoru AP Vojvodine. O nadležnostima ovde u nekoj diskusiji neko je rekao - te nadležnosti može sutra da menja ova Narodna skupština. Ne lezi vraže, oni koji su definisali i ovako hoće da vide Vojvodinu - pobrinuli su se da naredni sazivi Skupštine iVlada to ne mogu da čine. U članu 2. stav 2. se kaže: "U postupku donošenja zakona vodiće se računa o dostignutom nivou prava građana u pokrajinskoj autonomiji..." To znači - sad što se napisalo, ne može da se menja. Kada je u pitanju odnos između organa i ovde često pominjane nadzorne uloge republičkih organa, neverovatno je ovo što ste vi ovde uradili. Da li će zakoni Republike Srbije biti sprovođeni i kako će biti sprovođeni, i da li će se reagovati od strane nadležnih organa Republike Srbije na nezakonitosti odluka koje budu donete u sprovođenju zakona? Vrlo jednostavno i jasno je to sprečeno. Neće moći državni organi Republike Srbije to da poništavaju, ako se ne budu dogovarali sa organima AP - što nigde nema. Dogovaraju se i pregovaraju, kao što je rečeno, kao što je bilo nekada u bivšoj SFRJ, pa su međusobno republike dogovarale kako će se primenjivati zakoni. Kada je u pitanju imovina Ustav kaže - da će se imovina definisati zakonom o javnoj svojini, koji će da utvrdi imovinu AP, vrstu i visinu prihoda. Vi već ovde definišete vrstu prihoda, i u statutu i u zakonu. Prejudicirate unapred zakon o javnoj svojini. Prepustimo zakonu da on definiše koje će vrste prihoda imati AP, a vi ih već prebrojavate. Znači, isto kao što ste statutom prejudicirali rešenja ovog zakona i dovodite sada ministra ovde - da brane jednu svršenu stvar, tako ćete sutra dovesti jednog ministra finansija da objašnjava o prihodima AP koji su već utvrđeni u statutu i u ovom zakonu. Kada su u pitanju odnosi za izvršavanje zakona, vi dajete mogućnost AP Vojvodini, kažem - neverovatno poniženje je ova vlada priredila sebi i Narodnoj skupštini, da AP donosi propise kojima se izvršavaju zakoni - ako ih Vlada Srbije nije donela. Pazite, to je neverovatno. Ne može AP da donosi propise kojima se izvršavaju zakoni - to može da donosi samo Vlada Republike Srbije koja sprovodi zakone. To piše po Ustavu, kao što ni Vlada Vojvodine ne može da utvrđuje i sprovodi politiku - to može samo Vlada Srbije. Želim da ukažem da su vrlo čudni procesi i vrlo čudna politika koja se definiše u okviru ove vladajuće koalicije. Rekao bih da to živi duh komunizma i ideje koje je taj duh stvarao decenijama. Nekada su komunisti govorili - slabo srpstvo,jaka Jugoslavija. Sada gledamo procese - slabo srpstvo, jako evropejstvo. Sve što se čini kroz zakone, kroz stvaranje ovih institucija - Euleks, statut Vojvodine, mešetarenje po Raškoj oblasti, pritisci na Republiku Srpsku, jeste čudna politika koja sigurno ima za cilj da slabi državu Srbiju, da slabi srpski korpus. Da ne govorimo da ste kroz uvođenje Saveta nacionalnih zajednica, faktički, a o tome ćemo pričati sutra, stvorili od srpskog naroda nacionalnu manjinu. Molim vas da povučete ovaj predlog zakona - da se ova vlast više ne ponižava, da ne ponižavamo građane i da sprečimo pogubne procese na prostoru AP Vojvodine, po našu državu.
Gospodin Željko Ivanji ima reč. Izvolite.
Uvažena predsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospodo ministri, kada govorimo o pravnom aktu koji je danas pred nama, moramo da se osvrnemo i na formalnopravni aspekt koji je ovde potvrđen ovim zakonom i koji je definisan Ustavom i usaglašen sa njim. U tom formalnopravnom aspektu želim da napomenem samo da je ovaj akt usaglašen sa odredbom člana 12. Ustava Republike Srbije, članom 176, članom 183. i kada nabrajamo sve te članove, onda možemo jednostavno da zalutamo u toj šumi pravnih normi, ali je važno govoriti prvenstvo o suštini. Hajdemo još malo o tom formalnopravnom aspektu, pogotovo o onom delu koji se tiče međuregionalne saradnje, koja je toliko sporna i koja se navodi kao sporna od strane pojedinaca. Dakle, međuregionalna saradnja je definisana članom 3. zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine i u stavu 1. se već navodi više puta - da je to u okviru spoljne politike Republike Srbije, uz poštovanje teritorijalnog jedinstva i pravnog poretka Republike Srbije. Toliko, dakle, "Republike Srbije" u samo jednom stavu pokazuje naravno i želju koji je napravio ovaj pravni akt - da se jednostavno ne izađe iz okvira Republike Srbije. Suštinsko pitanje ipak jeste pitanje regionalne saradnje koja je priznata, prihvaćena i nužna na nivou svih modernih, civilizovanih država, prvenstveno u okvirima EU, koja apostrofira regionalnu saradnju, koja pomaže regionima da budu ravnomerno razvijeni, kako bi bili međusobno konkurentni i kako bi pobedili u utakmici koja će doneti benefit regionu i državama koje ti regioni čine. Ta regionalna saradnja kako u okviru same države, tako i u okviru drugih država. Što se tiče teritorije i simbola, mogao bih da navodim toliki broj i simbola i zastava, grbova koje imaju regioni nekih evropskih zemalja. To je uobičajeno, ali hoću da podsetim da i drugi gradovi u Srbiji imaju svoju zastavu i svoj simbol predviđeni statutom. Na primer, to je grad Niš, koji takođe ima svoju zastavu i svoj grb, to je član 8. Statuta grada Niša. Takođe, kada govorimo o Nacionalnom parku "Fruška Gora" i kada se apostrofira da taj nacionalni park predstavlja element tzv. državnosti Vojvodine, on govori, taj član 27. govori- da AP Vojvodina osniva javno preduzeće za upravljanje Nacionalnim parkom "Fruška Gora". Znači, Nacionalni park "Fruška Gora" je dakle nacionalni park u okviru Republike Srbije kojim će upravljati javno preduzeće sa teritorije Vojvodine. Normalno je da tim nacionalnim parkom upravlja onaj ko živi tamo i normalno je da on bude više zainteresovan od nas za taj nacionalni park. Zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine kao pravni akt je usaglašen sa svim pravnim aktima Republike Srbije i to je taj formalnopravni aspekt priče o ovom zakonu i statutu Vojvodine. Uz kozmetičke promene koje su pravnim laicima izgledale kao kozmetičke, a kolegama pravnicima suštinske, iscrpljena je priča o pravnim aspektima jednog pitanja koje nedeljama opseda javnost u Srbiji. Suština ovog pitanja prevazilazi taj, slobodno mogu reći, dosadno formalnopravni aspekt i naravno, kao i neka druga pitanja u Srbiji, dobija jednu višu dimenziju, koja na neki način, plašim se, može u nekim slučajevima da postane bezobrazna ili politikantska, kao što je neko to danas nazvao, i predstavlja udaljavanje odgovornosti prvenstveno za ono što smo činili sebi i drugima, ali i zaborav na ono što su drugi radilii nama i drugima. U svim našim podelama, i sami podeljeni, bez imalo osećaja iskrene pripadnosti jednom ili drugom, prečesto smo paranoični, prečesto smo i očajni, jer imamo u sećanju devedesete godine kada smo bili vođeni onima koji su napravili krpu od sopstvene zemlje. Dakle, krajnje je vreme da prihvatimo odgovornost, Srbiji treba Vojvodina koja će imati svoj pravni akt, koji će biti izraz njenih specifičnosti, koji će biti izraz najboljeg lica Srbije, njen simbol koji predstavlja i Srbiju iz vremena izgona sa patrijaršijom koja je tada bila u Karlovcima, sa drugim nacionalnostima, drugim kulturama, običajima. Taj deo Srbije bio je inspiracija, taj deo Srbije je bio slobodan, taj deo Srbije je bio temelj i čuvar naše duhovnosti i kulture. To je tada bila jedina Srbija, dok je sve ostalo tada predstavljalo mit. Srbija je danas ono mesto na kojem smo mi koji smo gradili njenu istoriju i koji smo imali odnos prema toj istoriji, bila ona srpska, šumadijska, sremska, bačka, banatska. U ime komšija koji su dolazili na Božić i u ime nas koji smo odlazili na njihov, takođe naš Božić, i nas koji smo se radovali i Deda mrazu i Božić bati, nastala je Vojvodina kao fenomen i kao ponos. Vodim poreklo iz svinjskog Srema, volim vino iako nisam iz vinskog i volim i Banat i Bačku, ali ne volim one koji bi da posvađaju, one koji bi da zakrve, ne volim one koji će na našoj grbači, potcenjujući ovo ili ono, koji će se profilisati u one koji će sutra da dele. Ne volim one koji će da sude i presuđuju u ime suda i za račun i na račun naroda, koji će da presuđuju u ime Ustavnog suda. Ne volim one koji bi od Vojvodine da naprave krpu, izlizanu krpu kao što je zamalo postala priča o statutu. Nisam ni na strani onih koji bi od Vojvodine da naprave vojvodstvo, isto tako kao što nisam voleo ni one koji se kunu u Kosovo, a o Kosovu ne znaju ništa. I Vojvodina i Kosovo pripadaju nama koji ih znamo, znajući šta nam oni znače. Institucije imaju značenje samo ukoliko im mi damo značenje. Zato Akademija nauka nema značenje ukoliko nema akademika koji bi popunili tu akademiju. Glavni grad pripada građanima, zato moramo imati i građane, ali smo devastirani godinama koje su bile iza nas, 90-im godinama koje su uništile građane, ali su uništavale i institucije. Nijedna centralna vlast nije dobra ni za jednu regiju zato što centralna vlast ubija svaku inicijativu ili na inicijativu ne reaguje, a ukoliko bilo ko želi da realizuje svoju inicijativu, onda preti opasnost da budete brutalno ugušeni birokratijom, a poneko čak i političkim linčom. Centralizam ubija individualnost, individuu, on ubija različitosti i posebnost. On ubija pojedinca koji želi da preuzme odgovornost, a ubistvo se sastoji u tome da umesto da nam omogući da preuzmemo odgovornost, centralizovana država poziva na odgovornost za poteze koje nismo ni imali nameru da preduzmemo. Zato je G17 plus i spremio giljotinu propisa kojim ćemo centralizovanoj državi odseći pipke kojim nas je grlila u želji da nas zaštiti od nas samih. Nikome nije cilj da ovim zakonom, kao što smo čuli - Pančevac ide kod lekara u Novi Sad, umesto u bliži Beograd, cilj je da Novi Sad može da bude konkurentan Beogradu po kvalitetu zdravstvenih usluga. Dakle, suština je u konkurentnosti. Ovaj suštinski deo ne piše u Ustavu, bar ne na ovaj način. Ponešto piše u statutu, više ili manje u formalno-pravnom smislu, a da li cela ova priča ima smisla, zavisiće isključivo od nas samih. Kada je neko postavio pitanje šta će se desiti sa celom Srbijom, da li će i ona biti regionalizovana, obećavam da će cela Srbija biti podeljena u regione jer ravnomerni regionalnirazvoj podrazumeva odgovor na pomisao da će bilo ko, bilo kada pomisliti na secesiju jer regioni moraju imati druge regione za trku koja podstiče konkurentnost, a ukoliko nemate više trkače, nećete imati ni trku, u kojoj centralna država jedino mora da obezbedi uslove da svi potrče u isto vreme. Dakle, nema privilegije ni za koga, jednaki uslovi u konkurentnoj državi konkurentnih regiona koji će podstaći razvoj cele Srbije.
Gospodin Mašić ima reč.
Poštovano predsedništvo, gospodo ministri u Vladi Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću pre svega o neustavnom prenošenju nadležnosti državne uprave na organe AP Vojvodine, inače nadležnosti koje kod nas, a i svugde u svetu, u suštini obavljaju ministarstva kao državni organi. Krenuću pre svega od poljoprivrede, a govoriću i o oblasti visokog obrazovanja i nauke i tehnološkog razvoja. Istine radi, što se tiče poljoprivrede, u članu 183. Ustava stoji da autonomne pokrajine, u skaldu sa zakonom, uređuju pitanja od pokrajinskog značaja i to u oblasti poljoprivrede, vodoprivrede, šumarstva, lova i ribolova. To u suštini ne bi trebalo da bude sporno, međutim sporno je ono što se ovim predlogom zakona daje ili poverava pokrajinskim organima u oblasti poljoprivrede. Krenuću prvo od oblasti same poljoprivrede i to u tački 1) u članu 13. stoji da organi autonomne pokrajine donose, sprovode i nadziru mere agrarne politike i mere ruralnog razvoja. Mere agrarne politike i mere ruralnog razvoja u ovoj državi je donosila država i tako je određeno i Zakonom o poljoprivredi i ruralnom razvoju, koji smo u ovoj Narodnoj skupštini doneli pre par meseci, i normalno je da u svakoj državi postoji jedna strategija razvoja poljoprivrede, a u okviru razvoja poljoprivrede, svakako i razvoja na tim ruralnim ili marginalnim područjima. Međutim, predlogom ovog zakona daje se u suštini nadležnost pokrajinskim organima da oni sami donose i utvrđuju mere agrarne politike. Mislim da to nije od interesa za poljoprivredu u Republici Srbiji, a ni u samoj AP Vojvodini. Posebno ono što je krajnje i nesuvislo, moram tu grubu reč upotrebiti, to je ono što je u tački 7) ovog člana 13. regulisano. Kaže - autonomna pokrajina preko svojih organa predlaže nadležnom ministarstvu uslove izvoza i uvoza određenih poljoprivrednih proizvoda. Da li to znači da određeni ili ne znam koji poljoprivredni proizvodi se iz ove države ne mogu izvoziti ili uvoziti ako organi Pokrajine ne daju određene saglasnosti ili izvrše procenu uslova za izvoz ili uvoz. Mislim da je to krajnje nepotrebno u ovom zakonu i da to nije u okviru ovih ustavnih nadležnosti koje su regulisane. Ono što je takođe zabrinjavajuće, to je inspekcijski nadzor u oblasti poljoprivrede. Dosad je inspekcijski nadzor u oblasti poljoprivrede bio isključivo u republičkoj nadležnosti i to je svuda u svetu da državna inspekcija kontroliše tako značajan privredni resor ili privredni subjekt kakva je poljoprivreda. Ovim predlogom zakona u suštini inspekcijski nadzor u oblasti poljoprivrede, zatim stočarstva kao grane poljoprivrede, vodoprivrede, šumarstva, lova i ribolova prenosi se na pokrajinske organe. Pitam i Vladu, i ministra poljoprivrede, i vas iz vladajuće većine – šta će Generalni inspektorat koji postoji u okviru Ministarstva poljoprivrede nadzirati u AP Vojvodini, ako se sve ove nadležnosti u okviru inspekcijskih poslova prenose na AP? Ubiranje sredstava iz određenih poljoprivrednih oblasti takođe se u potpunosti prenosi AP, a to su naknade za korišćenje i upotrebu voda, zatim ribarskih područja i poljoprivrednog zemljišta. Prema postojećim zakonima, deo ostvarenih prihoda iz ovih oblasti je fakat pripadao Vojvodini, ali veći deo je pripadao i ulazio u budžet Republike Srbije. Sada se u potpunosti to usmerava u AP Vojvodinu. Mislim da su samo ovih nekoliko činjenica dovoljni da se može utvrditi da se ovim zakonima u oblasti poljoprivrede prenose određene nadležnosti koje nisu u skladu ni sa Ustavom, ni u skladu sa postojećim zakonima, i na kraju, sa jednom pravnom i civilizovanom praksom svugde u svetu. Želim nešto da kažem oko visokog obrazovanja. Žao mi je što nema ministra Obradovića, kao nadležnog ministra, da ga pitam kakve će njegove nadležnosti ubuduće biti u oblasti visokog obrazovanja u AP Vojvodini, kada se AP Vojvodini preko njenih organa daje ovlašćenje da izdaje dozvole za rad u visokoškolskim ustanovama na teritoriji Vojvodine, zatim da vrši samostalno osnivanje visokoškolskih ustanova, svakako da donosi odluku i o ukidanju visokoškolskih ustanova čiji je osnivač. I ono što takođe nije do sada nikako bila praksa i što mislim da takođe nema smisla, da donosi odluku o broju studenata za upis u prvu godinu studija iz studijskih programa koji se finansiraju iz budžeta? Istine radi, stoji da ustanove treba da pribave mišljenje visokoškolske ustanove, ne znam samo koje, i Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, najkasnije dva meseca pre raspisivanja konkursa. Sve u svemu, najveći deo nadležnosti u oblasti visokog obrazovanja u potpunosti se prenosi na organe AP i Ministarstvo prosvete u suštini, po meni, nema gotovo nikakvih nadležnosti, jer bukvalno od osnivanja do kompletno nadziranja svih visokoškolskih ustanova, pa čak upisne politike, prenosi se na pokrajinske organe. Dalje, ono što je najdrastičnije kršenje Ustava, to je u oblasti nauke i tehnološkog razvoja. Našim Ustavom, članom 97, isključiva ustavna nadležnost je precizirana u tački 12, u oblasti nauke i tehnološkog razvoja, ona pripada Republici Srbiji. Međutim, ovde u Predlogu zakona u članu 64. utvrđene su određene nadležnosti AP upravo u oblasti nauke i tehnološkog razvoja. U tački 1) stoji da organi AP donose strategiju tehnološkog razvoja za AP Vojvodinu. U svakoj normalnoj državi, strategija tehnološkog razvoja se donosi na nivou države i ona je jedinstvena i za sve pokrajine i za sve lokalne samouprave koje imaju interesa za razvoj određenih, da kažem, tehnoloških inovacija ili nekih drugih poslova u oblasti ovog sektora. Ovde se daju, iako je to potpuno neustavno, ovlašćenja organima AP. Ono što je posebno takođe neosnovano i nedopustivo, a što je u krajnjem već ostvarena stvarnost u AP, to je da se u tački 9) člana 64. ovog predloga zakona određuje da Vojvođanska akademija nauka i umetnosti faktički postoji kao takva institucija i da se u budžetu AP Vojvodine obezbeđuju finansijska sredstva za njen rad. Istine radi, zbog javnosti, još nekoliko minuta ću posvetiti upravo ovoj VANU, malo pažnje i izneti šta ta akademija danas predstavlja, šta je čini, šta je njen program rada i kakvu delatnost i uticaj je ona u proteklom periodu ostvarila. Uz sva uvažavanja i uz prethodno izvinjenje pojedinim članovima te akademije, koje lično poznajem i o kojima imam dobro mišljenje kao univerzitetskim nastavnicima, ali prosto zbog činjenice da je to akademija koja je osnovana, pre svega, kao politička institucija i kao želja i opredeljenje određene političke garniture, a s druge strane imamo SANU kao nacionalnu naučnoistraživačku instituciju, prosto moram javnosti radi neke stvari da kažem. Pre svega, želim da kažem da je ta akademija osnovana 23. oktobra 2003. godine, da je Skupština svojim aktom osnovala, a u to vreme je predsednik Pokrajinske skupštine bio gospodin Nenad Čanak. Od osnivanja te akademije, SANU više puta se oglašavala i osporavala i iznosila činjenice da je nepotrebno postojanje i osnivanje takve institucije. Međutim, nadležne institucije u Republici Srbiji su se oglušavale u pogledu stava SANU i samo ću podsetiti da je još negde u novembru prošle godine predsednik SANU, gospodin Nikola Hajdin, izjavio da je formiranje još jedne akademije na tlu Republike Srbije potpuno nepotrebno i da svugde u svetu akademija nauka i umetnosti se osniva kao nacionalna ustanova i uobičajeno je da svaka država ima jednu nacionalnu državnu ili kraljevsku akademiju, a da se akademije prevashodno osnivaju kao naučne ustanove i da je mogu osnovati samo državni organi koji raspolažu nadležnošću u oblasti nauke. Već sam rekao da nadležnost u oblasti nauke upravo ima Republika. Trenutno VANU ima 17 članova, od toga tri redovna, 14 dopisnih i jednog počasnog, u stvari 18 članova. Ima dva odeljenja, Odeljenja društvenih nauka i umetnosti, koja imaju šest članova, i to sekretara i pet članova, i Odeljenje prirodnih i tehničkih nauka, koje ima 11 članova, i to sekretara i 10 članova. Program rada Vojvođanske akademije nauka i umetnosti je to, kaže – Vojvođanska akademija nauka i umetnosti, kao regionalna akademija sa ambicijama da se ostvari kao srednjeevropska, a orijentiše se prema sistemu vrednosti prostora i okruženja u kome deluje, polazeći od sledećih osnovnih principa: Vojvodina ima specifičnosti koje traži da se naučno opišu i objasne i umetnički izraze, ali je ona istovremeno prostor koji korespondira sa drugim heterogenim evropskim i svetskim regijama; pa rezultat Vojvođanske akademije nauka i umetnosti pruža mostove za povezivanje Vojvodine i Srbije sa svetom, nasušno potrebnim, nakon zbivanja u poslednjoj deceniji na ovom i širem području. Nauka i umetnost ne smeju da budu sluškinje politike, već treba da izučavaju prirodne i društvene, privredne, stručne, kulturne, naučne probleme u sredini u kojoj deluju i da pomognu politici i političarima da bolje uočavaju i rešavaju probleme društvene zajednice. Vojvođanska akademija nauka i umetnosti će u prvom četvorogodišnjem periodu koordinirati sa proširenim naučnim timovima i realizovati strateški projekat od značaja za Vojvodinu pod zajedničkim naslovom „Prirodni i duhovni resursi Vojvodine“. Taj strateški projekat grana se u nekoliko potprojekata, koje koordiniraju odeljenja društvenih nauka i umetnosti, odeljenja prirodnih i tehničkih nauka. To su izvodi iz programa Vojvođanske akademije. U 2008. godini iz godišnjaka Vojvođanska akademija je imala prvenstveni zadatak u potpunom afirmisanju akademije kao regionalne akademije nauka i umetnosti vezane za prostore Vojvodine, a to je značilo ulazak VANU u statut Vojvodine i u budžet Vojvodine. Dalje, razrada dugoročnih podataka vezanih za prirodne i ljudske resurse Vojvodine, jedan od takvih projekata je Enciklopedija Vojvodine. Realizacija potpisanih ugovora o međunarodnoj saradnji sa Austrijom, Slovačkom, Mađarskom, kao i sklapanjem novih ugovora sa akademijama u okruženju, te omogućavanje učestvovanja u međunarodnim projektima. Dalje, dobra intenzivna i proširena saradnja sa pokrajinskim institucijama, pre svega Sekretarijatom za nauku i kulturu, te proširenje saradnje sa Novosadskim univerzitetom i njegovim fakultetima, kao i proširenje sadašnje individualne saradnje sa Maticom srpskom i odeljenjem SANU u Novom Sadu na institucionalnu saradnju. Za sada ili u ovom proteklom periodu postojala je samo individualna saradnja članova akademije sa Maticom srpskom ili pojedinim ljudima i iz odeljenja SANU. Posebno je interesantna ostvarena međunarodna saradnja akademije. U 2008. godini Akademija nauka i umetnosti nastavila je da proširuje svoju saradnju sa akademijama, inostranim naučnim institutima i u protekloj godini realizovana je saradnja sa sledećim institucijama: Austrijska akademija nauka, Slovačka akademija nauka, Dukljanska akademija nauka i umetnosti, Naučnoistraživački institut za vodoprivredu iz Bratislave, Mađarska akademija nauka, javno telo Mađarska sekcija evropskog udruženja društava za podsticanje korišćenja biomase, Katedra za međunarodno javno pravo Instituta za državne i pravne nauke Pravnog fakulteta i Univerziteta u Miškolcu, regionalno odeljenje Mađarske akademije nauka u Segedinu itd. Gospodo, iz ovoga samo kratko što sam izneo može se videti šta je osnov delovanja ove akademije, koliko ona unapređuje naučnoistraživački ili je unapređivala i kroz program rada koliko će unaprediti naučnoistraživački rad u Vojvodini, koliko će poboljšati obrazovni rad. Mislim da postoje svi preduslovi da se učini sve od strane republičkih vlasti da se ta akademija ugasi, da se ljudi koji su birani tamo, koji zaslužuju i imaju sve ono što je potrebno prevedu ili, da kažem, budu izabrani u SANU i da tamo ostvare svoje delovanje. Mislim da će nam se svet smejati da u jednoj ovako maloj državi imamo dve akademije nauka, a sredstva za nauku su na nivou manjem nego što izdvaja i Albanija, kao jedna od najnerazvijenijih zemalja na području Balkana. Evo, toliko.
Ministar Žarko Obradović ima reč.
Poštovane kolege poslanici, želeo bih da vam ukažem samo nekoliko reči vezano za pitanje osnivanja visokoškolskih ustanova. To pravo AP da osniva samostalne visokoškolske ustanove je utvrđeno Zakonom iz 2002. godine. Želeo bih da vas podsetim da ceo postupak vezano za osnivanje visokoškolskih ustanova je vrlo jasno, precizno utvrđen i da ima nekoliko koraka. Narodna skupština Republike Srbije je izabrala Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Nacionalni savet za visoko obrazovanje je formirao Komisiju za akreditaciju provere kvaliteta, kao svoju radnu grupu. Nacionalni savet za visoko obrazovanje, koji je izabrala ova Narodna skupština, utvrđuje standarde vezane za osnivanje visokoškolskih ustanova. Komisija za akreditaciju sprovodi ceo postupak koji se sastoji iz dva koraka. U prvom koraku se daje mišljenje o osnivanju visokoškolskih ustanova, mišljenje podrazumeva ispunjavanje određenih uslova. Ceo postupak akreditacije koji sledi podrazumeva utvrđivanje, odnosno ispunjavanje od strane visokoškolskih ustanova određenih pravila, vezanih za prostor, za nastavno osoblje i za naučne kompetencije izabranih nastavnika. Samo dobijanje dozvole za rad stvarno, posle ispunjenosti svih uslova, nema značaj koji mu se pridaje ili može imati u javnosti. Uostalom, ceo postupak izdavanje dozvole za rad je tek jedna od karika u lancu rada visokoškolskih ustanova i ne treba prenebregnuti činjenicu da sve visokoškolske ustanove, bez obzira na deo teritorije Republike Srbije u kom se nalazi, da li je reč o AP Vojvodini ili negde drugde, jesu i biće predmet provere kvaliteta. To je nešto što nas tek čeka, a na šta se zaboravlja, jer programi se dobijaju, uverenje o akreditaciji traje nekoliko godina, i posle nekoliko godina će se proveravati da li svi oni uslovi koji su ispunjeni još uvek vrede. To će važiti za sve. Neće ni visokoškolske ustanove na teritoriji AP biti izuzete od tog celog postupka, odnosno na taj način se vidi da će uslovi biti isti za sve. Ko ispuni uslove, dobiće dozvolu, ko ne ispuni uslove, naravno da neće.
Narodni poslanik Nenad Čanak ima reč.
LSV smatra da Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine je jedan dokument dosta skromnih dometa i da u njemu ne treba tražiti neke velike inspiracije, zbog toga što je pre tri godine jedna grupa stranaka, od kojih bih apostrofirao DSS i SRS, sa svim njenim frakcijama, glasala za jedan ustav koji je bio nakaradan, loš, protiv koga se LSV, zajedno sa kolegama iz LDP, organizovala da se pobuni. Mi smo to radili, uradili sve što smo mogli kao Liga da građani Vojvodine budu upoznati sa sadržinom tog ustava. Zbog toga taj ustav nije potvrđen na referendumu Vojvodini, ali Vojvođani, kao verovatno najlojalniji deo građana Srbije su ga, iako nije potvrđen u Vojvodini, prihvatili i trude se da se on sprovede. Kada kažem najlojalniji, to ću odmah potkrepiti dokazima. Lojalnost se u civilizovanom svetu meri time ko koliko poreza plaća i koliki je stepen naplaćenosti poreza, jer izvršavanje poreske obaveze je u stvari najbolji dokaz patriotizma u današnjem svetu. Nažalost, Vojvodina u tome prednjači, ali je neki drugi ne slede na onaj način kao što bi to trebalo. Sve u svemu, danas slušamo da ti isti, koji su se kleli da je taj Ustav onaj pravi Ustav i koji su tada govorili da je to ono što će garantovati opstanak Kosova u Srbiji, bore se protiv nekog fantomskog separatizma. Nismo od juče. Svi se dobro sećamo protiv koliko su se separatizama ti isti borili i do sada su uspeli da ne pobede nijedan. Verovatno će u Vojvodini uspeti da pobedi separatizam, jer ga tamo nema. Zato su ga i odabrali za današnje lamentiranje nad celovitošću Srbije, a zaboravlja se da ovaj zakon koji sam spomenuo, dakle, Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina, u sebi ne sadrži praktično ništa što bi značilo nekakvu izvornu autonomnost AP Vojvodine. Od izvornih nadležnosti mogu se spomenuti samo dve: da Vojvodina može da ima mišljenje, što je zaista impresivna nadležnost i, sa druge strane, da Vojvodina može da daje u upravne odbore pojedinih državnih preduzeća po jednog člana upravnog odbora bez prava glasa. To su te impresivne izvorne nadležnosti. Sve ostale su prenete, što možete pogledati, pa videti i sami. Te poverene nadležnosti, to je otprilike kao kada vam neko poveri novac da odete da mu kupite cigarete. To je taj nivo nadležnosti koji se nudi AP Vojvodini. I upravo je zbog toga više nego licemerno kada neko to naziva separatizmom ili pravljenjem države u državi. Politika koju sada sprovodi DSS, SRS i sve njene frakcije, apsolutno pokazuje da je ona kontinuitet logike centralizma, koja je bila pogubna i za SFRJ. Nisam primetio da je ta politika uspela da zadrži u jednoj državi bečke konjušare, ustašoidne tvorevine, mudžahedinske tvorevine, crnogorske švercere i ne znam koga sve se vređalo, s tim da će to biti put kojim će se ostvariti čvrsta i jaka država na prostoru Balkana. Nije se u tome uspelo. Uspelo se u tome da moj uvaženi kolega, koji je govorio pre mene, profesor Mašić, kaže - da će se stvaranjem Vojvođanske akademije nauka i umetnosti, mada ona postoji od 1979. godine, stvoriti dve akademije nauka na teritoriji Srbije. Mene to kao patriotu vređa, to bi bilo tri, pošto postoji kosovska akademija nauka i umetnosti, što je profesor zaboravio ili možda misli da Kosovo nije deo Srbije. Treba se setiti jedne važne stvari. Na teritoriji Vojvodine zbog centralizma kojem je bila izložena više nema nijednog sedišta nijedne banke. Imovina Vojvodine je centralistički preuzeta 1996. godine zakonom koji se zvao Zakon o imovini u vlasništvu Republike Srbije, čime su generacijske tekovine generacija Vojvođana jednim birokratskim potezom pera postale vlasništvo, praktično, Vlade Republike Srbije. Od tada je ta imovina samo uništavana, rasprodavana i sada neko hoće da kaže da se ovim zakonom koji praktično, ponavljam, ne donosi ništa, nešto tu vraća i da se pravi država u državi. Bogu hvala što je u pitanju Vojvodina, jer do sada su oni koji su se branili od takvih stvari, nisu pravili države u državi, nego države van države. Tih država van države do sada ima šest, koje je napravio ovaj tip centralističke brige za državu. Upravo zbog toga, ako ćemo razgovarati o patriotizmu, onda moram da vas pitam - kome vi to ne verujete u Vojvodini, ko su ti iz Vojvodini koji će pokrenuti strašnu operaciju odvajanja Vojvodine od Srbije? Ko, Srbi iz Vojvodine? Dakle, ti isti Srbi iz Vojvodine, gde ima više manastira na Fruškoj gori nego na celom Kosovu, ti isti Srbi će da se otcepljuju? Da li su to možda Mađari iz Vojvodine, Mađari za koje su pravljeni 1999. godine, za vreme bombardovanja, u Mađarskoj kampovi koji je trebalo da prime više stotina hiljada ljudi, a nije ih došlo vih od par stotina, zato što su ostali da dele sudbinu svojih sugrađana i svojih sudržavljana u jedinoj domovini - Republici Srbiji? Da li su to možda Slovaci u Vojvodini, da li su to možda starosedeoci u Vojvodini? Ko je to? Da li su to oni koji su došli da svojim rukama podižu Vojvodinu i da od nje prave svoju poslednju postojbinu, zbog toga što se iz Vojvodine ne ide nikud, osim pod zemlju, osim ako se ne rasteraju akcijama kakve je pravila SRS i ostali koji su proterivali Vojvođane 90-ih godina, a sada se, bože moj, brinu. Naravno da se brinete, znate kakva ste zla tamo pravili. Upravo zbog toga, ovaj predlog zakona ima samo jedan smisao, a to je da se otvori prvo pravo političko pitanje u ovoj skupštini, a to je kako Srbija treba da izgleda sutra. Ako misli da bude razvijena država, onda se treba setiti - Dunavska banovina se protezala od Subotice do iza Kragujevca i niko nije ima ništa protiv. AP Vojvodina postoji 161 godinu, u raznim varijetetima, a Republika Srbija, u raznim varijetetima, 131 godinu. Pa, mislite malo o tome.
Gospodin Aleksandar Martinović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je potpuno jasan scenario za ovu sednicu. Dakle, režim Borisa Tadića je ovde poslao Nenada Čanka kao dežurnog zabavljača da mu se građani Srbije smeju i da pokuša da se oštrica kritike SRS prema ovom nakaradnom predlogu zakona usmeri prema Nenadu Čanku, da bi građani Srbije stekli pogrešno uverenje kako je ovo, u stvari, projekat Nenada Čanka. Nenad Čanak ima do te mere jaku partiju da ne sme samostalno da izađe na izbore ni u jednoj opštini u Vojvodini, a van Vojvodine, o tome na treba posebno ni da se komentariše. Pošto su ovde iznete neke kvalifikacije koje grubo vređajući dostojanstvo ne samo svakog člana SRS, nego mislim svakog građanina Srbije, pokušaću za ovo kratko vreme da nešto kažem. Prvo, gospodine Čanak, pošto neprestano pričate o tome koliko ko plaća poreza, gde je naša imovina, gde su naši novci itd, kažite nam koliki to porez plaćate vi? Odakle vama tolika imovina, a nemate dana radnog staža? Kažite mi koji je to recept za životni uspeh, pa da svi mi taj recept primenimo. Kako je moguće da neko ko je samo poslanik u Skupštini Srbije ima toliku imovinu? Kažite nam sa kolikim doprinosom vi učestvujete u budžetu Srbije, odnosno u budžetu Vojvodine, koliki porez vi plaćate i odakle vam ta imovina? Koga je to, gospodine Čanak, proterivala SRS? U kom to mestu u Vojvodini? O čemu vi govorite? Kažete da vojvođanska autonomija postoji 161 godinu, ako se ne varam. Gospodine Čanak, Srpsko Vojvodstvo nastalo je 1848. godine, bečki dvor ga je priznao 1849, ugašeno je 27. decembra 1860. godine. Gde je tu 161 godina? Ta teza o tome da su se Srbi koji žive u Vojvodini uvek borili za autonomiju nije tačna. Gospodine Čanak 1918. godine, kada je došlo vreme da se Srbi ujedinjene, nažalost, to se nije desilo. Jaša Tomić, najveći autonomaš pod Habsburškom monarhijom, rekao je: "Ideja autonomije Vojvodine u jedinstvenoj srpskoj državi je austrijska starudija". Nema, gospodine Čanak, primera u Evropi koji za sebe traži autonomiju u svojoj rođenoj državi. Ta priča da ste vi nastavljači onih autonomaša iz 1848. godine je isto toliko tačna kao kada bi neko rekao da su papski inkvizitori nastavljači politike Isusa Hrista.
Gospodin Slobodan Samardžić ima reč.
Iako DSS deklarisani separatisti nisu toliko interesantni koliko prikriveni separatisti, ipak je važno da se nešto kaže povodom reči koje je gospodin Čanak ovde izrekao u povodu usvajanja Ustava Srbije. Istine radi, ne zbog nečeg drugog. Naime, mi smo ovde večeras po ko zna koji put čuli neistinu da je Vojvodina imala referendum o Ustavu Srbije. To prosto nije tačno. Referendum o Ustavu Srbije bio je raspisan na teritoriji cele Srbije. Svi građani Srbije su glasali po postupku koji je odredio Slobodan Milošević kada je pravio Ustav, koji je usvojen u septembru 1990. godine. Dakle, moralo je, da podsetim, da se izjasni za taj Ustav 50% biračkog tela Srbije i tako se i računalo. Moguće je da u još nekom mestu nije bilo više od 50%, ali je to pravilo potpuno jasno. Dakle, traži se većina od ukupnog broja stanovnika. Ne znam kako je neko uopšte došao do ideje da broji delove Srbije kako se ko izjasnio u kom delu Srbije. Međutim, ono što je interesantno u ovom zapažanju jeste nešto što je Predlog statuta Vojvodine usvojio u postupku donošenja i menjanja statuta Vojvodine od Slobodana Miloševića i od načina kako je Ustav Srbije bio usvojen, a kako je trebalo da se menja. Naime, u tom predlogu piše da se statut Vojvodine usvaja, dakle, apsolutnom većinom u Skupštini, a da se menja dvotrećinskom većinom. To je, dakle, taj način kada se hoće napraviti dokument za čije se usvajanje predlaže jedna manja većina, a onda se postulira veća većina da bi se on ovekovečio i da ne bi došlo do njegovog skidanja sa dnevnog reda. Ovo građani Srbije moraju znati radi istine. Kada je reč o imovini Vojvodine u ovom zakonu o utvrđivanju nadležnosti, bez obzira šta je bilo sa imovinom Vojvodine, ko je nju kada uzurpirao, da li je uzurpirao itd, mi jedino hoćemo da se zakon o imovini Vojvodine donese pre statuta Vojvodine zato što to Ustav tako nalaže. To, u krajnjoj liniji, piše i u ovom zakonu o utvrđivanju nadležnosti. Znači, ne može Vojvodina u svojoj skupštini da odredi šta će biti imovina Vojvodine ako traži da se donese zakon, ne može da to prejudicira. Ništa više mi tu nismo tražili.
Prošlo je tri minuta. Gospodin Nenad Čanak ima reč.
Samo bih skrenuo pažnju uvaženom kolegi iz SRS da možda se meni smeju, ali zbog vas sigurno plaču ljudi u Srbiji, jer ste ih unesrećili do te mere da su ispražnjena čitava mesta po Vojvodini: Slankamen, Hrtkovci, Beška. Mislite da ne znam? Sva imena 27 mesta, iz kojih su vaši batinaši proterivali ljude. Hoćete da se još pozivate na Jašu Tomića i mislite da niko ne zna da se pozivate na notornog ubicu, koji je svojim rukama ubio Mišu Dimitrijevića, antisemitu, koji se posle političkim vezama izvukao iz zatvora, jer je to vaša praksa, pa vam je valjda zato uzor? To je ono što mi nije jasno. Šta hoćete da mi kažete, da bez jednog dana radnog staža imam veliku imovinu? Pre svega, moja imovina je tolika kolika je, a imam 21 godinu radnog staža, ne znam da li to znate, od čega samo par godina u skupštinama. To je cela priča. Vaši pokušaji da se sada preko noći presvučete u ne znam šta, da se pocepate u hiljade frakcija koje će zajednički sutra sprovoditi isti program "Velike Srbije", koji je već koštao glave stotine hiljada ljudi. To neće moći. Što se tiče gospodina Samardžića, Ustav Srbije kažete prošao je na referendumu u Srbiji. Da, ali ni u jednoj opštini u Vojvodini. Znači, samim tim, svako ko ima iole političkog sluha, dobro bi se zapitao koliko takav Ustav može da bude od koristi državi u kojoj, u njenom navodno najrazvijenijem delu, a Vojvodina odavno nije najrazvijeniji deo, jedan od 15 najrazvijenijih opština u Srbiji, sa najvišim prihodom, osam su na teritoriji grada Beograda, četiri na teritoriji geografske Srbije i tri na teritoriji Vojvodine, od kojih najrazvijenija opština Vršac se nalazi na 12. mestu. To su podaci koji su posledice centralizma o kojem govorimo.
Narodni poslanik Zoran Mašić ima reč.
Hteo bih da repliciram. Istina je što je gospodin Čanak rekao da je u nekom periodu u Republici Srbiji bilo tri akademije nauka, bila je Kosovska i bila je Vojvođanska akademija, svakako i Kosovska akademija nauka i Vojvođanska su bile produkt Ustava iz 1974. godine, Ustava koji je doneo velike probleme i veliku propast Republici Srbiji. Na sreću, promenama Ustava ugašene su bile te akademije, međutim, istine radi, i te akademije, naročito Kosovska akademija, bila je izvor i jezgro separatizma u toj pokrajini, koji je kulminirao i oružanom borbom i doveo do onoga što imamo trenutno u toj pokrajini. Svakako, moja stranka i ja ne odričemo se KiM, nikada se nećemo odreći. Smatramo to integralnim delom Republike Srbije. Neću da budem zlonameran, ni u podsvesti, da Vojvođanska akademija nauka može biti jezgro nečega što je bila Kosovska akademija, ali želim samo i vas i neke druge da podsetim na ono što je rekao akademik Matija Bećković, kao cenjeni i ugledni akademik, a to je - kada akademija dobije mlađu sestru u svojoj pokrajini, možda će i država da dobije sestru u istoj toj pokrajini.
Narodni poslanik Zoran Ostojić, replika.
Gospodin Samardžić je izgovorio nešto što nije tačno, da se za referendum glasalo u celoj Srbiji. Nije se glasalo u celoj Srbiji ili se u Srbiju računaju šume, njive i poljane, ali ne i ljudi. Podsećam vas, gospodine Samardžiću, da građani Kosova, a za vas je Kosovo u Srbiji, albanski nacionalisti nisu bili u biračkim spiskovima. Prema tome, zaista je licemerno toliko povika na državu i državotvornost od onih koji su, dok su bili na vlasti, završili sa državom tako da je Kosovo postala država, od onih koji su plakali kada je Srbija postala država. Kada je Srbija obnovila državnost, 2006. godine, voljom građana Crne Gore, ovde ste državu Srbiju dočekali plačući, a sada su vam puna usta države Srbije. To je zaista licemerno.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS nije proterivala bilo koga iz Vojvodine. Ono što se desilo u Vojvodini 1991. i 1992. godine jeste razmena nekretnina između Srba koji su proterani iz Tuđmanove Hrvatske sa jednim delom Hrvata koji su živeli u Vojvodini. Dakle, Srbi su menjali, gospodine Čanak, kuće koje su u Zagrebu, u Osijeku, u Splitu, u Rijeci vredele tada nekoliko stotina hiljada nemačkih maraka, za kuće u Sremu u pomenutim mestima koje su pre Drugog svetskog rata pravljene od blata. Apsolutno niko nije proterivan od strane bilo koga. U 99% slučajeva, gospodine Čanak, Hrvati iz pomenutih mesta su profitirali jer su za štale, za svinjce, za kuće koje su bile sklone padu, dobili luksuzne stanove, vile, zaista najbolju moguću imovinu koja je ostala u okvirima Tuđmanove Hrvatske. Zaista ne mogu da shvatim, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, da vi dozvoljavate da se ovde izgovaraju najnotornije moguće laži i da se onda tim lažima još i smeje. Dakle, gospodine Čanak, 1992. godine, i vi se sećate ko je bio savezni ministar pravde, vaš ideološki, da kažem, drug i prijatelj, Momčilo Grubač. Kako je moguće da jedna opoziciona stranka proteruje bilo koga iz Vojvodine, a savezni ministar pravde je bio Momčilo Grubač? Ako se ne varam, gospodine Čanak, upravo ste vi, Dragan Veselinov i vaši istomišljenici pozivali proterane Srbe iz Hrvatske da ostanu u Hrtkovcima, da ostanu u Slankamenu, da dođu u Kukujevce itd, zato što je tu bilo imovine koja je mogla da se razmeni sa Hrvatima koji su živeli na tim prostorima. Dakle, apsolutno niko iz SRS nije proterivao bilo koga. Na tom famoznom skupu u Hrtkovcima, 6. maja 1992. godine, Vojislav Šešelj je lično pozvao, odnosno garantovao bezbednost svakom Hrvatu koji živi bilo gde u Srbiji, pa i u Hrtkovcima, a koji je lojalan državi Srbiji. Ali je skrenuo pažnju na činjenicu da su mnogi Hrvati iz Vojvodine imali svoju braću, prijatelje, članove porodice, koji su se borili u sastavu Tuđmanovog Zbora narodne garde. Tuđman se, gospodine Čanak, 1990. godine preko Hrvatske televizije javno zahvalio pučanstvu Hrtkovaca na finansijskoj podršci za pobedu Hrvatske ... [[Isključen mikrofon.]]
Reč ima gospodin Čanak.
Ovako, 6. maja u Hrtkovcima je bio miting SRS na kome je pročitano 18 imena porodica koje se imaju iseliti. Treća na spisku je bila porodica Alekse Ejića, predsednika SPO. Uzgred, ko je Vojislav Šešelj da bilo kome garantuje bezbednost u Srbiji, koja ima svoje državne organe? Služili ste kao paravojna jedinica za proterivanje političkih neistomišljenika i svi se toga dobro sećamo. Ne sedi Vojislav Šešelj u Hagu zato što nije platio porez na promet nekretninama, nego zato što je proterivao ljude bombama.
Gospodine Samardžić.
Gospođo predsednice Skupštine, nije mi jasno na osnovu čega ste dali reč za repliku gospodinu Ostojiću kada u onome što sam govorio niti on niti njegova stranka nisu bili pomenuti. Prosto je zaželeo da se uplete u ovaj razgovor i da doda nekoliko rečenica koje nemaju veze sa ovom temom. Prema tome, to je zaista neprimereno da na taj način postupite. Ali, kada je već reč pala sada sam u prilici da odgovorim na to što je rečeno. Kao što gospodin Čanak govori o građanima Vojvodine, tako i gospodin Ostojić govori o građanima Kosova. Tako nešto u Ustavu Srbije ne postoji, postoje samo građani Srbije. Tačno je da su građani Srbije na Kosovu i Metohiji koji su lojalni Srbiji glasali za ovaj Ustav Srbije. Prema tome, to što većina nije glasala, albanska manjina, činjenica njihove nelojalnosti je poznata tokom 90-tih godina i oni nisu mogli ni da budu evidentirani na biračkim spiskovima. Samo hoću da ponovim da je ovaj Ustav usvojen pod najrestriktivnijim uslovima koji postoje u svetu, dakle, natpolovičnom većinom birača tj. građana te države. Mnogima je krivo što je tako učinjeno i što je takav rezultat postignut i zbog toga pokušavaju naknadno da ga dovedu u pitanje. Legitimnost takvog Ustava je neobično čvrsta i zbog toga će opstati, bez obzira da li se neko slaže sa svim njegovim odredbama ili ne. U krajnjoj liniji, danas vodimo i tako jednu raspravu koja treba da očuva ovaj Ustav Srbije. Napadnut je iznutra upravo ovim zakonom o prenosu nadležnosti, a pre svega Predlogom statuta Vojvodine koji je usvojen u Skupštini Vojvodine. To je zadatak ove sednice i zamolio bih da se vratimo na tu glavnu temu.
Ministar Milan Marković ima reč.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, skoro ceo dan traje rasprava, pa da se uključimo oko nekoliko pitanja koja su se ovde pojavila. Mogu da konstatujem sa zadovoljstvom da se cela diskusija vodi oko svega nekoliko konkretnih pitanja i pokušaću da dam neka razjašnjenja vezano za ta pitanja. (Aleksandar Martinović, sa mesta: Kada mogu da dobijem reč, gospođo predsednice? Prethodnom diskusijom se dobacuje da je država izvršila genocid.)
Molim vas, nemojte dobacivati. Ne možete dobiti reč, rekli ste već šta ste imali. Završen je krug replika, idemo dalje. Molim vas nemojte dobacivati, vratite se temi.
Između ostalog javio sam se i zbog toga da bi se malo vratili temi jer imam utisak da je na momente ovde dominirala određena polemika između opozicionih stranaka, što svakako neće doprineti da razmotrimo odredbe ovog zakona koji se danas nalazi pred nama. Ovde se uglavnom govorilo u celini kako o zakonu, tako i o statutu Vojvodine i, naravno, sve u kontekstu njegove ustavnosti, odnosno osporavanja pojedinih odredbi sa stanovišta Ustava. Nekoliko tema se tu pojavilo. Prva tema je zaključivanje sporazuma koje AP može da zaključuje sa istovrsnim teritorijalnim jedinicama u drugim državama. Moram odmah da kažem da ovo nije ništa novo, niti je na bilo koji način sporno, zbog toga što je to utvrđeno pravo AP članom 181. Ustava Republike Srbije, tako da u najmanju ruku oni koji su učestvovali u donošenju tog Ustava ne bi to isto pravo trebalo i da kritikuju. Podsetiću vas istovremeno da ovo pravo ne pripada samo autonomnim pokrajinama, ovo pravo pripada i svakoj opštini u Srbiji, štaviše, definisano je istim članom Ustava kojim je definisano i kao pravo autonomne pokrajine. Druga bitna tačka jeste pitanje referenduma. Referendum je definisan upravo onako kako ga je definisao opet isti taj Ustav, koji smo svi mi glasali. Štaviše, moram da podsetim da ni teritorija jedinica lokalnih samouprava ne može da se menja bez da se o tome pitaju građani koji žive na teritoriji te jedinice lokalne samouprave. U zakonu i u statutu se vrlo jasno kaže da će ova tema odnosno većina koja je potrebna biti definisana zakonom. Zakono o referendumu i narodnoj inicijativi već postoji, taj postojeći Zakon o referendumu i narodnoj inicijativi i dao je ovlašćenje Vojvodini čak da samostalno reguliše ovo pitanje, ali mi smo u ovom zakonu i u ovom statutu došli na poziciju koja mislim da je potpuno ispravna, da ovo ipak bude definisano republičkim zakonom. Tako da sada bi mogao možda gospodin Čanak malo više da se ljuti, jer smo ovu temu vratili u realne okvire, da se ne bi desilo da za promenu granice AP Vojvodine treba veća većina nego što je za promenu granica teritorije Republike Srbije. Prema tome, mislim da zaista ne bi trebalo politizovati ni ovo pitanje, jer je više nego očigledno da je ovo pitanje direktna posledica ustavnih rešenja i da je rešeno upravo onako kako je to bilo i do sada i kako to treba da bude u budućnosti. Sada vezano za ovo "njenih građana". Ustav kaže da teritorija autonomnih pokrajina ne može se menjati bez saglasnosti njenih građana. Prema tome, nemojte da sada terminološki manipulišemo ili da određenu terminologiju, koja možda nije najsrećnija, dovodimo u kontekst ovoga što ovde danas raspravljamo. Naime, Ustav smo svi zajedno doneli, svi zajedno smo agitovali za njega, glasali za njega i sada ako se suočavamo sa nekim terminološkim nedoumicama iz tog ustava, nemojte da to spočitavamo ovde kroz pitanje statuta i zakona o utvrđivanju nadležnosti. Finansije i imovina. Finansije i imovina su isključivo rešeni na način kako je to predviđeno Ustavom. Dakle, i finansije i imovina će biti rešene posebnim zakonom koji se odnosi na pitanje finansiranja AP Vojvodine, odnosno posebnim zakonom kojim će se rešiti pitanje javne svojine u Republici Srbiji. To je ono što piše i u statutu i u zakonu o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Zaista ne znam zašto od toga pravimo temu. Postavili su ovde pitanje nadzora. Nadzor je definisao Ustav. U članu 186. definisao je kako se vrši nadzor nad opštim aktima koje može da donese Skupština AP Vojvodine i tu niti možete više, niti možete manje. Ne možete produbiti taj nadzor, jer bi to bilo mešanje u ustavom garantovano pravo građana na teritorijalnu autonomiju. Prema tome, možemo kao Vlada za svaki opšti akt da tražimo od Ustavnog suda da se o njemu izjasni, a u međuvremenu taj akt ne može da stupi na snagu, dakle pre njegovog stupanja na snagu Ustavni sud donosi odluku. Nema van toga ništa, nije ni ranije van toga bilo ništa jer je to utvrđeno ovim Ustavom. Podsetiću vas, po prethodnom Ustavu Vlada je to mogla da uradi, ali smo zajedno doneli Ustav kojim smo te granice proširili. Upravo zajedno smo ga doneli. Podsetiću vas, kada smo radili taj ustav predsednik Vlade je bio Vojislav Koštunica. Štaviše, DS je bila opozicija. Da se podsetimo malo. Nije fer. Ovde nije fer kako se vodi ova diskusija. Bili smo u opoziciji kada je taj takav ustav donošen. Tim ustavom je prošireno ovo pravo AP Vojvodine. Tim ustavom koji je upravo posledica velikog angažovanja i DSS, ne našim ustavom. Nadzor nad poverenim poslovima. Nadzor nad poverenim poslovima je rešen Zakonom o državnoj upravi. Nadzor nad poverenim poslovima je potpuno… Izvinjavam se. Mogu li da nastavim? Ne mogu baš da vičem. Nije mi zgodno da toliko vičem. Izvinjavam se. Ne mogu da se nadvikujem. Ceo dan smo ovde. Nadzor nad poverenim poslovima je rešen Zakonom o državnoj upravi. Nadzor nije bio sporan, niti će ikada biti. Mislim da je kolega Žarko Obradović rekao baš iz njegove oblasti, iz njegovog sektora, pretpostavljam da svaki kolega iz svog sektora može reći, većina ovih stvari koje su utvrđene u ovom zakonu su već utvrđene sektorskim zakonima. Da se obavljaju kao povereni poslovi državne uprave, ne vidim tu, ali zaista, baš nikakav problem. Kao ministar lokalne samouprave, deo ovih nadležnosti koje se prenose na AP Vojvodinu takođe bih preneo na grad Beograd, pre svega, a zatim i na druge gradove u Srbiji. Ohrabriću moje kolege iz Vlade. Ne ministra obrazovanja, jer tu je već dosta učinjeno, ali nekim drugim kolegama ću sugerisati da sektorskim zakonima izvrše decentralizaciju Republike i prenesu deo nadležnosti na Beograd, Kragujevac, Kraljevo, Valjevo, Užice, Kruševac itd. Decentralizacija je proces koji nam treba radi boljeg, efikasnijeg obavljanja poslova. Decentralizacija ne znači gubitak bilo kakvih državnih prerogativa. Pitanje Vojvođanske akademije nauka i umetnosti jeste pred Ustavnim sudom u ovom momentu. Istina, pokrenut je u odnosu na Zakon o Srpskoj akademiji nauka i umetnosti. Videćemo kakvo će biti rešenje. Po meni, tu nema ništa tako suštinski sporno da bi ovde prizivali ne znam kakve aveti iz prošlosti i govorili – ovo je ne znam kakav separatistički akt. Ta akademija postoji od 2003. godine. Finansira se iz budžeta AP Vojvodine. Lično sa tim zaista nemam problem. Mogu kao pravnik da budem skeptičan po nekim pitanjima, ali nemojmo da od terminoloških stvari ili nekih simboličkih stvari pravimo uzbunu u građanstvu i dajemo izjave tipa – cepanje države, separatizam. To su tako teške reči koje nam zaista ne trebaju, niti imaju ikakvog uporišta u aktima koji će se danas i sutra, kada bude rasprava o statutu, nalaziti u ovom parlamentu. Kako bi moglo da se diskutuje? Mogao bih da uzmem zakon koji je predložio DSS o utvrđivanju nadležnosti, pa da vam kažem da ni prvi, ni drugi, ni treći, ni četvrti, ni peti član, izuzev, da kažem, četvrti, tu i tamo, recimo, 1, 2, 3. i 5. član nisu u skladu sa Ustavom RS. Ni u prvom članu čak niste uspeli da definišete autonomnu pokrajinu kako ste je definisali u ustavu koji smo zajedno radili. Kada bih hteo još da koristim ovo politikantski, uzeo bih predlog ustava iz 2004. godine koji je uradila Vlada Vojislava Koštunice. Pa bih pročitao, u članu 149. koja sve pitanja Vojvodina samostalno uređuje, to su sva pitanja koja su sadržana i u ovom ustavu. Mogao bih vam reći još nešto, da svoje nadležnosti AP ostvaruje donošenjem pokrajinskih zakona. Dakle, bio sam protiv da tako nešto stoji u ovom sadašnjem statutu. Isto sam protiv i u tome što ste tada pisali u tadašnjem predlogu ustava. To je predlog ustava Vlade RS, nacrt iz 2004. godine. Mislim da trebamo da budemo politički dosledni, da se ova tema suviše ispolitizovala. Jeste bilo osnova u samoj činjenici da je dugo trajala priprema zakona o utvrđivanju nadležnosti, ali zaista mislim da naše reči, naše ocene ovog akta, ovog zakona i statuta treba da budu odmerene i pre svega odgovorne, jer ne mogu svi ljudi koji nas gledaju da poseduju adekvatno znanje i da znaju kako izgleda Omnibus iz 2002. godine, i da znaju da Vojvođanska akademija postoji od 2003. godine, i da znaju da se imovina rešava posebnim zakonom, i da znaju da se referendum ne odnosi na promenu granica Srbije, nego na promenu granica eventualno AP Vojvodine, i da znaju da to isto pravo imaju i opštine i gradovi u Srbiji koji je ovde dat Vojvodini. To naši građani ne mogu svi da znaju, niti treba da znaju. Slušajući našu diskusiju ovde, ljudi će pomisliti da će im od sutra trebati pasoš da pređu Savu i Dunav. Mislim da to nije odgovorno tako raditi, imajući u vidu kakve traume vučemo iz prošlosti. Odgovorno tvrdim, u ovom statutu i ovom zakonu nema apsolutno ništa što na bilo koji način dovodi u pitanje teritorijalni integritet i suverenitet RS. Apsolutno stojim na tom stanovištu. Da li su svi termini potpuno ispravni? Da li su neka simbolička obeležja baš potrebna da stoje? To je druga tema. To je pitanje ukusa, pravne tehnike. Imam neke primedbe. Svako može da ima neke primedbe, ali suštinski nemamo ni na jedan jedini način povređen pravni poredak Republike Srbije, kada gledamo pravni poredak kao skup normi koje čine neku logičku celinu. To ovde ne stoji. Sa druge strane, čuo sam od jednog broja kolega da ovde nema ništa konkretno, da je ovo sve, rekao bih, puno fraza, kao da bi ovde trebalo da stoji bog zna šta više. To je sada opozit od onoga što sam malo pre odgovarao. Dobro je. Eto, vidite da postoje i oni koji misle da je trebalo više i oni koji misle da bi trebalo manje. To mi samo govori da je prava mera ovo što smo uradili. Kada gledamo tu drugu stranu, ipak bih tim ljudima rekao da od člana 10. pa narednih 70 članova razrađuje konkretne nadležnosti u pojedinim oblastima. Prema tome, ne možemo reći da ovim Vojvodina u tom smislu nije dobila određene poslove da radi kao poverene poslove državne uprave, nego da je ovo sada, kako neko reče, sve onako malo marketing.
Gospođa Vjerica Radeta reklamira Poslovnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče Narodne skupštine, javljam se na osnovu člana 27. stav 1. alineja 1. i vašu obavezu da se starate o primeni Ustava RS u okviru naše rasprave. Vi i gospođa Čomić pre vas ceo dan danas u odnosu na SRS sprovodite neverovatno pravno nasilje. Ovde narodni poslanici režimskog dela mogu da kažu i govorili su najružnije stvari o SRS, o našem predsedniku. Niste dozvolili da gospodin Martinović replicira na sve uvrede koje su se čule. Pre vas gospođa Čomić, a neposredno pre gospodina ministra najstrašnije uvrede smo čuli na račun našeg predsednika i SRS, i države Srbije, koju je gospodin Čanak nazvao genocidnom državom u to vreme. Vi niste reagovali, ali zašto bar niste dozvolili gospodinu Martinoviću, a ima pravo, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, ako ste se vi opredelili da se ne borite za izvorne stavove vaše partije i vašeg predsednika Slobodana Miloševića, nemojte nama da uskraćujete pravo na osnovu člana 101. Ustava da se mi borimo, jer to želimo, za stavove i principe SRS, za Vojislava Šešelja, za njegova ugrožena prava u Haškom tribunalu. Nemate razloga da se konsultujete. Bili ste, čuli ste šta je ovde rečeno i najlepše vas molim da vodite računa. Ne možete vi ovu raspravu da skrenete u nekom pravcu u kojem je malo pre pokušao gospodin Milan Marković. Ovde se danas vodi rasprava o vrlo ozbiljnoj i opasnoj temi za građane Srbije…
Vreme. Gospođo Radeta, nema povrede Poslovnika. Terminologija – ratni zločinci i slično je došla upravo s te strane. Upozorila sam da ne možemo tako razgovarati o ovako složenoj i značajnoj materiji i pozivala sam da se vratimo dnevnom redu. Prema tome, i sada vas molim. Dakle, nema povrede Poslovnika, ako niste zadovoljni… molim vas, nemojte dobacivati. Ako niste zadovoljni mojim odgovorom, niste. U danu za glasanje molim da se Skupština izjasni da li sam povredila Poslovnika. Gospodin Samardžić, povreda Poslovnika. Ne, nema osnova za repliku, ne, ne, ne, bio je krug replika, jedni drugima ste objasnili sve. Ne, sve ste objasnili jedni drugima, to je zapravo udaljavanje od aktuelne teme kroz replike. Dakle, ne. Gospodin Miloš Aligrudić, povreda Poslovnika.
Povredili ste član 27. Poslovnika zbog načina na koji vodite Skupštinu, koja je potpuno suprotna Poslovniku i duhu Poslovnika u vezi svih ostalih odredaba, naročito na član 104. Vaše ponašanje, kao predsedavajućeg, vređa narodne poslanike, samim tim i građane koji su ih birali. Mi smo vas već na to upozoravali više puta i zbog toga smo podneli zahtev za vaše razrešenje, koji je danas naravno skinut po hitnom postupku, ali ostaje na stolu da se o tome raspravlja. Naime, ako ministar iznese stavove koji su direktno vezani za materiju o kojoj raspravljamo i direktno se pominju politički stavovi stranke koje je ovlašćeni predstavnik izneo u svom izlaganju, sa direktnim referencom na ono što je rečeno, a svima je danas od strane vašeg potpredsednika dopušteno, kada kažem svima, mnogima da razmenjuju silne replike, baš kada se tiče materije i onoga što je u materiji izgovoreno. Prosto je neverovatno da ne date jednu jedinu priliku predstavniku DSS da o tome govori.
Gospodin Samardžić se javio za repliku pre nego što je ministar govorio. Ako imate repliku na ministra, ne, ne, dobićete reč ako je replika na njegovo izlaganje. Imate reč.
Dakle, ovde čovek mora da se bori za reč zaista kao lav da bi dobio po Poslovniku. Meni je žao što ministar Marković nije ovde, on je izrekao mnoge stvari na račun DSS… Izvinjavam se, ako možete da mi zaračunate ovo vreme, pa da krenem od početka. Dakle, nije dobar postupak da ministar ovde ispriča svoju priču i ode. Moraću sad da mu repliciram, bez obzira što mi je lično neprijatno da to činim u njegovom odsustvu. Zapravo on je odgovorio na nekoliko stvari koje su poslanici DSS danas govorili. Nije odgovorio na niz drugih stvari. Naravno, biću dovoljno fer da njemu repliciram upravo na ono što je on govorio. Naime, on je pomenuo oko zaključivanja međuregionalnih sporazuma da je to u Ustavu regulisano u članu 181. Član 181. Ustava govori samo o saradnji regiona sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama drugih država. Uopšte ne pominje međuregionalne ili međunarodne sporazume. To je novitet statuta Vojvodine i ovog zakona koji prepisuje statut Vojvodine. Potom, oko referenduma, ministar Marković govori da taj referendum treba da se obavi po zakonu. Pa to je zapravo i naša primedba. Međutim, u ovom zakonu o utvrđivanju nadležnosti ne stoji. U stavu 3. člana 4. stoji: Referendum je punovažan ako je na njemu glasala većina građana koji imaju izborno pravo i prebivalište na teritoriji AP Vojvodine. Dakle, ne govori se o tome da referendum mora biti na osnovu zakona raspisan i utvrđen. Potom, ako je reč o zakonima koje je on pominjao – zakon o imovini i zakon o finansiranju nadležnosti pokrajina, onda je pitanje zaštotaj zakon nije donet. To je osnovna primedba DSS i ništa drugo, odnosno zašto sam zakon nije donet. Drugo pitanje – zašto se u zakonu o utvrđivanju nadležnosti prejudicira rešenje iz zakona o imovini koji tek treba da bude donet? Znači, tu opet imamo jedan unutrašnji problem. Najzad, sem svih ovih pojedinačnih stvari kojih je zaista dosta, ministar Marković je, pozivajući se na fer plej itd. ipak nastojao i pokušao da zada nizak udarac DSS. On je dakle pomenuo zakon o nadležnostima koje DSS je dala ovoj skupštini. Podsetiću ga da je taj zakon dat na Skupštinu u aprilu i da šest meseci nije mogao da dođe na dnevni redi Skupštine, tek toliko da on zna. Drugo, kada je reč o tom zakonu mi ćemo o njemu raspravljati, odnosno odredbe tog zakona smo uzeli kao amandmane na ovaj zakon i kada bude reč o pojedinostima onda ćemo o tome raspravljati. Najzad, kada je reč o Predlogu ustava iz 2004. godine, to nije predlog DSS, već predlog Vlade Srbije. DSS je tada bila u koaliciji. Napravila je kompromis sa jednom koalicionom strankom oko zakonske uloge Skupštine Vojvodine, zadržavajući pravo da se na Ustavnoj komisiji bori za svoj stav i on je izboren – današnji Ustav Srbije nema zakonodavnu vlast Vojvodine.
Ko je reklamirao povredu Poslovnika? Gospodin Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 27. alineja 3. Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, tu piše da se predsednik Narodne skupštine stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Primena Poslovnika, gospođo Đukić-Dejanović, nije u tome da vi štitite poslanike režima od poslanika SRS. Sada ispada da svaki poslanik vladajuće koalicije može da iznese ne znam kakvu tešku optužbu, a mi nemamo pravo na to da odgovorimo. Ovde se ne radi o tome, gospođo Đukić-Dejanović, da je političar Nenad Čanak optužio drugog političara Vojislava Šešelja da je izvršio genocid. Ovde se radi o tome da je čovek iz vlasti, koji danas vodi državu Srbiju, tu istu državu optužio da je 1992. godine izvršila genocid u jednom delu Srbije koji se zove Vojvodina. Vi ste tada bili na vlasti, vaša partija. Podsećam vas, gospođo Đukić-Dejanović, da Hrvatska protiv Srbije vodi postupak pred Međunarodnim sudom pravde zbog navodnog genocida. Šta mislite – kakvu će presudu da donese Međunarodni sud pravde, kada čovek koji je deo vladajućeg režima u Srbiji kaže da je ta država izvršila genocid? Nije mogao Vojislav Šešelja kao pojedinac, nismo mogli mi kao stranka da izvršimo genocid nad bilo kim, a da u tome nije saučestvovala država. Ne morate da mislite sada da vi, time što ćete nam dati pravo na repliku, branite SRS. Možemo mi sami da se branimo. Vi ste dužni kao predsednik Narodne skupštine da branite državu Srbiju od strašne optužbe – koja nije tačna, da je država Srbija vršila genocid nad Hrvatima u Vojvodini. Vi to jako dobro znate. To su strašne optužbe. To su optužbe koje direktno idu u prilog Hrvatskoj u postupku pred Međunarodnim sudom pravde. To su optužbe koje treba da opravdaju Tuđmanovu politiku – da se veštački uspostavi ravnoteža zla i da se kaže: „Jeste, Tuđman je proterivao Srbe, ali su bogami i ovi u Srbiji proterivali Hrvate i svi su jednaki“.
Nema povrede Poslovnika. Vi zapravo koristite govor političara, a ne poslanika, više političara nego poslanika u međusobnim dijalozima, a ne u raspravi. Naravno da Srbija nije genocidna država. Gospodin Željko Tomić – povreda Poslovnika.
Da, naravno, iz usta ministra Milana Markovića čuli smo nekoliko stvari koje jednostavno ne odgovaraju istini, pa mora da se reaguje zbog člana 104. koji nas poziva da poštujemo dostojanstvo ovog doma. Ministar je govorio, govorio, ali nije odgovorio samo na jedno pitanje u vezi referenduma, a pitanje glasi – odakle se crpi pravo da pokrajinski statut određuje pitanje referenduma. Iz Ustava ne, jer u Ustavu ne piše – da statut može nešto da radi i da govori po pitanju referenduma. To je kratko i jasno pitanje, ali ste vi jako dugo govorili i niste odgovorili. Još nešto, pošto se ministar služio političkim govorima, ali nije bio opomenut, samo bih vas podsetio, gospodine ministreMarkoviću, vi vladate i na pokrajinskom i na republičkom nivou i kažete – ništa nije bilo sporno. Stalno pričate kako ne vidite ništa sporno. Zašto ste 14 meseci onda i zašto građani Vojvodine i Srbije 14 meseci čekaju ovaj dan? Vi ste odgovorni. Možete da pričate o DSS šta hoćete – 14 meseci građani čekaju na vas. Evo, konačno su dočekali ovaj dan i vi sada prebacujete loptu na opoziciju. Nemojte, molim vas. Kažete da ništa nije bilo sporno, pa što ste menjali tekst? Što ste menjali tekst statuta? Zašto ste to radili? Što ste se onako bezobrazno dopisivali sa vašim Pokrajinskim odborom iz Vojvodine, vaše stranke? Što vam je lupio onakvu ćušku, posle koje ste ćutali, vaša sopstvena stranka vas je unakaradila u medijima? Posle toga ste ćutali kao zaliveni. Je l' tako bilo? Nemojte, čitamo novine, pratimo. Nemojte vi sada nama moralisati i demagogisati. Vas je Pokrajinski odbor DS načepio. Posle toga se više niste javljali, a sada kažete...
Gospodin ministar ima reč.
Dragi moj kolega Tomiću, ne znam to, ja sam ministar pa se ne bavim baš pokrajinskim odborima, ali kao što vidite, nije u skladu sa Ustavom da Pokrajinska skupština donosi zakone. Ako mislite na to što sam tada rekao, to sam rekao i danas, pa ako je neko zbog toga imao potrebu da me unakaradi, kako kažete, pogrešio je, očigledno. Ne znam ko je, nisam pratio to, čuo sam to po novinama nešto. Dakle, što se tiče referenduma, dajte da budemo precizni. Ako ćemo ovde da cepamo dlaku, kako bi se reklo narodski, nadvoje-natroje, nedavno sam u proceduru pustio jedan zakon gde sam napisao da je nadležno Ministarstvo za upravu i jedan narodni poslanik je podneo 16 amandmana, smatrajući da treba da stoji da je nadležno Ministarstvo za poslove uprave. Mišljenja sam da treba da se kaže za upravu, jer svako ministarstvo je nadležno za poslove uprave. Na kraju je prevagnulo mišljenje i u Ministarstvu da ostane za poslove uprave. Prema tome, ako ćemo da cepamo nadvoje-natroje, da li je nomotehnički ispravno da odredba Ustava bude preneta u statut ili nije, možemo o tome da razgovaramo. Mi nemamo nešto posebno izgrađenu tehniku pisanja zakona. Mislim da u Narodnoj skupštini je pokrenuta neka inicijativa tim povodom i da postoji neka inicijativa da se donese nešto što bi bila neka pravila pisanja zakona u Republici Srbiji. Kažem, njih još uvek nemamo, bar ne na neki adekvatan način prezentirano, ali ono što je najvažnije i što želim da ponovim, nama je mnogo važnije da suštinski ništa van Ustava nije uneto u taj statut ili u zakon o utvrđenju nadležnosti, a referendum je unet upravo onako kako je utvrđeno u Ustavu. Dakle, dajte da govorimo o suštini. Suština je vrlo jasna. U statutu, u zakonu nema ništa što ide van granica našeg Ustava. Pravo građana na referendum za promenu teritorije i za opštine, i za gradove i za Autonomnu Pokrajinu Vojvodinu utvrđeno je Ustavom Republike Srbije i nemojmo da plašimo naše građane, imaju oni dosta briga iovako, još da ih mi sad odavde plašimo navodnim pričama, navodnim secesijama i tome slično. Dakle, toga ovde nema. Stvar je potpuno jasna. Nadam se da će kad prođe ova rasprava, posle tri dana verujem da se više niko neće ni sećati ovih teških optužbi koje su se čule u ovom domu i u našoj javnosti prethodnih dana.
Gospodine Samardžiću, javili ste se po kom osnovu? Zaista nije bilo ničeg nejasnog i ničeg uvredljivog.
Nema uvredljivog, ali je govorio o temi o kojoj sam ja govorio. Znači, nije samo pitanje da li je uvredljivo, uopšte nije uvredljivo, nego je netačno i to je problem. Dakle, kada je reč o referendumu, ministre, pogledajte Predlog statuta Vojvodine. Tu imate odredbu o referendumu gde se ne pominje zakon. Sad vi kažete - nećemo dlaku natroje-načetvoro i nećemo sada raspravljati o nomotehničkim pitanjima. Znate u čemu je problem?Problem je u tome što taj statut, sa njime i ovaj zakon o kome danas raspravljamo, ima bar sto do sto dvadeset odredaba, bar 30 do 40 članova koji su na granici takvog jednog nomotehničkogproblematičnog tumačenja. Sistemsko tumačenje i statuta i zakona će vam lako pokazati da broj tih grešaka, koje vi smatrate minimalnim, kada se stave jedna pored druge je takav da tu zaista postoji jedna sistemska namera da se od statuta i od zakona napravi nešto što je suprotno Ustavu Srbije. To je problem. Dakle, ako se uvodi kategorija građana Vojvodine, ako se uvodi kategorija nacionalnih zajednica, ako se uvode prava organa Vojvodine da donose akte o izvršavanju zakona Srbije, ako se ne pominje zakon kada se govori o referendumu, ako se takvih stvari nabroji bar 40-50, onda sistemski gledano nešto žestoko fali i u statutu i u tom zakonu. O tome se zapravo radi.
Gospodin ministar ima reč.
Profesore, vi znate, veoma vas poštujem, bili smo kolege u Vladi, mislim da ste sad slučajno, pretpostavljam, rekli neistinu, odnosno verovatno ste čitali ove kasnije odredbe koje se odnose na referendum o pitanjima iz pokrajinskih nadležnosti. Ali, u članu 3. kada se govori o teritoriji AP Vojvodine stav 5 - odluka na referendumu iz stava 4. ovog člana doneta je ako je za nju glasala većina utvrđena zakonom. Molim vas, nemojte zbog javnosti. Znači - utvrđena zakonom, većina će biti utvrđena zakonom.
Gospodin Zoran Nikolić.
Pozivam se na Poslovnik, na član 104, jer jednostavno u više navrata je rečeno, a sada je ministar Marković to ponovio, odnosno uputio pretnju DSS-u da prestanemo da plašimo građane Srbije, koji inače jako teško žive. Dakle, to jednostavno nije korektno. Ovde niko nikog ne plaši. Da je to istina, pozvaću se samo na reči člana Glavnog odbora DS-a i doskorašnjeg predsednika Pokrajinskog odbora, gospodina Gorana Kneževića, koji ova dva akta proglašava secesionističkim, koji kaže da je na delu puzajući separatizam u Vojvodini. Ako ko poznaje odnose u DS-u u Pokrajini, vi ste rekli da ne znate, zna gospodin Knežević i verovatno je zato smenjen sa mesta predsednika Pokrajinskog odbora. Zato što je prepoznao u ovoj farsi upravo težnje da se polako stvara država u državi i kasnije da se stvore uslovi da se Vojvodina otcepi. Ovde se o tome radi. Građani Srbije, vi prisustvujete jednoj pozorišnoj predstavi u kojoj su uloge podeljene na način da SPS navodno štiti državu i ne dozvoljava da se stvara država u državi. Pri tom, sa tom činjenicom je zadovoljna LSV i LDP. Razmislite, da ne ulazimo u pravne analize, kako je moguće i kako je spojivo da se oko ovako bitne stvari slože jednoglasno SPS i LSV, a sve pod šapom i kapom DS-a, koja po rečima gospodina Gorana Kneževića ide puzajući, ali ide sigurnim putem ka stvaranju države Vojvodine unutar države Srbije.
Gospodin Samardžić ima reč.
Gospodine ministre, dakle, poštujem vas i mi smo bili zajedno u Vladi, ali kada me već opominjete da nisam dobro pročitao statut Vojvodine, moram isto to da učinim za vas. Naime, govorio sam o stavu 3. člana 3. Sada ću ga pročitati i on je bitan za ovo o čemu sam govorio. Dakle, teritorija AP Vojvodine ne može se menjati bez saglasnosti njenih građana, izražene na referendumu. U stavu 4. se pominje da zakon utvrđuje samo većinu i ništa više. Bitan stav o referendumu u kontekstu u kome govorim je stav 3. Znači, molim vas, materijalna greška je na vašoj strani.
Gospođa Nada Kolundžija.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, DS je njen poslanički klub, predstavnici u Vladi Republike Srbije, predstavnici u pokrajinskim organima, predstavnici u lokalnim samoupravama i nema nikakvog spora oko toga kakav je stav DS-a vezano za autonomiju Vojvodine i vezano za ispunjavanje ustavne obaveze kada je u pitanju autonomija Vojvodine. Prosto mislim da je jeftin politički napad pokušaj da se jedan, bilo koji član, bivši ili sadašnji, DS-a identifikuje sa DS. DS smo mi ovde i mi smo vam rekli šta mislimo o ovom statutu i šta mislimo o zakonu o nadležnostima. Takođe smo vam rekli šta mislimo o vašoj promenljivoj politici i o tome kako ste vi u različitim periodima kada ste bili na vlasti i sada kada ste u opoziciji razmišljali o autonomiji Vojvodine, kako tada zakonodavna vlast koju ste nudili autonomiji Vojvodine nije bila država u državi, niti puzajući separatizam, a sada kada autonomija Vojvodine ne sadrži ni jedan element državnosti, vi nas optužujete kako smo mi oni koji hoćemo da odvajamo Vojvodinu. To prosto niti je politički dosledno, niti je politički korektno, a o tome najbolju ocenu daju građani Srbije koji pokazuju svojim glasovima koliko veruju tako promenljivoj politici.
Gospodin Zoran Ostojić.
Gospodine Nikoliću, pomenuli ste LDP u jednom negativnom kontekstu. Pričate o nekoj predstavi u kojoj su nekakvi glumci i podeljene uloge. Dozvolite da vam kažem i da vam ponovim, mi nismo zadovoljni stepenom autonomije koju dobija Vojvodina ovim zakonom i ovim statutom. Problem je u Ustavu koji ste zajedno doneli sa DS, SRS i SPS. U tome je problem. Nemojte da stavljate LDP u vaše pozorišne predstave. LDP jasno kaže - ovo je maksimum na osnovu tog lošeg Ustava, protiv koga smo bili. Ali, iako smo bili protiv Ustava, mi ga, nekako mi izgleda, najžešće ovde branimo. Setite se samo sporazuma energetskog sa Rusijom. Ko je tužio Ustavnom sudu sporazum? Ustavni sud je rekao da to jednostavno ne može da se ocenjuje zbog toga što je to međunarodni ugovor. To nije tačno, ali mišljenje Ustavnog suda je konačno i završno. Vi, ako mislite da je nešto protivustavno, imate priliku da to tužite Ustavnom sudu i to ćete vi i uraditi. Ali gledajte, Zakonodavni odbor je rekao da je sve u skladu sa Ustavom. S druge strane, vrlo brzo ćemo glasati o zakonu gde se ekspropiše zemlja u korist firme u vlasništvu stranaca, što je apsolutno protivustavno i protivzakonito. Zakonodavni odbor odbija da kaže da je to protivzakonito. Odbija da se izjasni, a vi se ne bunite uopšte u toj raspravi, uopšte ne učestvujete, iako je jasno da će ova skupština, zbog toga što nema mišljenja, a nema mišljenja zato što jeste protivustavno glasati za nešto što je protivustavno. OK, pašće to na Ustavnom sudu, taj monopol koji se nudi i daje nekoj firmi, ali budite dosledni. Jednostavno, ovo je maksimum, mi nismo zadovoljni. Vi ste takav Ustav doneli, pisali. Ako mislite da su ovim statutom i zakonom prekoračene granice tog Ustava, jedini merodavan da ceni šta je u ovoj zemlji i u svakoj normalnoj zemlji ustavno ili ne je Ustavni sud. Vaše mišljenje je političko mišljenje, ne pravno.
Gospodin Miloš Aligrudić.
Ovo je, ako dopustite, replika gospođi Nadi Kolundžiji jer je prozvala stav DSS po određenom pitanju, što uključuje i poslaničku grupu. Naime, gospođo Kolundžija, ne možete nam spočitavati nešto što elementarno ne stoji, a s čime ste i lično upoznati. To, u krajnjoj liniji, nije fer. Vrlo dobro znate kako je došlo do predloga Ustava Republike Srbije. Mora da prođe kroz jednu proceduru. Morala je Vlada da podnese ustavni predlog, koji je kasnije išao na referendum i bio potvrđen, izglasan u Skupštini dvotrećinskom većinom i potvrđen na referendumu. To je bila procedura. Da bi se uopšte ustavni predlog našao na stolu, bilo je neophodno da se stvori konsenzus u samoj Vladi između političkih stranaka koje nisu isto mislile o određenim stvarima. Programski stav DSS oduvek je bio protiv zakonodavne nadležnosti Vojvodine. Kada se formalno ustavni predlog našao na stolu koji je Vlada izglasala, pa makar se u njemu i našao takav stav o zakonodavnoj nadležnosti Vojvodine, mi smo, kao što to vi vrlo dobro znate, na Odboru za ustavna pitanja i tokom izrade konačnog predloga teksta branili naš stav da Vojvodina ne može imati zakonodavnu nadležnost. Taj stav je potvrđen na narodnom referendumu, prethodno u Skupštini dvotrećinskom većinom, a zatim na narodnom referendumu. Ovde je suština u nečemu drugom, na šta se mi pozivamo, ne na to. Mi se pozivamo na to, da jedan državni poredak je zasnovan na ustavnosti i on se ne može dovoditi u pitanje - drag nam ili nedrag taj Ustav bio. Ko ima neku ideju da to treba menjati, on to mora jasno da kaže, da započne proceduru, ukoliko ima moć da tu proceduru pokrene. LDP ovde, sa čime se slažem sa gospodinom Ostojić, potpuno u ovom delu što je on to rekao, zajedno smo doneli taj Ustav. LDP se s tim nije slagao i dan-danas se ne slaže. Ti ljudi legitimno govore o tome da taj akt treba promeniti. Oni nisu u političkoj moći da tu proceduru izvedu, ali oni o tome govore. Ovo što se govori s druge strane, pre svega, od strane vladajuće koalicije danas, to je nefer, niti je legitimno.
Ministar Svetozar Čiplić. Izvolite.
Iskreno da kažem, čekao sam trenutak da čujem jednu valjanu pravnu argumentaciju koja bi ukazala da sve ono što opozicija sa pravom opoziciono posmatra jeste pravno problematično. U ovom trenutku nismo dobili nijedan valjan pravni argument da ono što je sada pred vama, uvaženi poslanici i uvažene poslanice, jeste narušavanje Ustava i jeste sporno sa aspekta Ustava, a kamoli priču o tome da ovo što se nalazi u ovom parlamentu predstavlja početak secesije, secezionizma, cepanja države itd. Dobili smo mnogo toga, na neke stvari, iako sam ih lično prihvatio, neću odgovarati. Kao čovek koji je rođen u Vojvodini, kao čovek koji je po svom zavičaju Bačvanin i kao čovek koji je po svojoj naciji Srbin, ovde sam doživeo uvrede da ljudi koji su u Vojvodini, a jesu Srbi, jesu potkupljivi, da su to ljudi koji će rado prodati državu zato što im neko iz Evrope nešto nudi. Isto tako, kao građanin Srbije, iz onog dela koji živi u Vojvodini doživeo sam uvredu da moji sugrađani koji pripadaju nekoj drugoj naciji su po prirodi stvari sumnjivi i da će oni rado Vojvodinu odvesti negde drugde. To su uvrede koje sam ovde primio vrlo lično, na njih neću odgovarati. One neka služe na čast svima onima koji su ih izrekli. Ima nešto pravno. Mi jesmo svesni, svi smo svesni da se ovde radi o sukobu jednog konzervativnog stajališta, koje smatra da je država jaka ako je jaka po ideji iz 19. veka i onih koji državu vode u 21. veku i znaju šta je država 21. veka. U 19. veku država je bila jaka, jer je smatrala da njeni građani ništa sami ne mogu da urade, nego da država sve mora da normira. Država 21. veka služi svojim građanima, pošto su, podsećam, građani suvereni i suvereni. Takva država 21. veka, tehnološki ako hoćete, jeste visoko decentralizovana država. To znači da u 21. veku nema sumnje u građane, da u 21. veku vlast služi građanima, a ne građani Srbiji. Dakle, pitam vas sad - 2002. godina, sećate se da smo tada, 2002. godine, manje-više sve političke stranke učestvovale u ideji o pisanju Ustava. Da li se sećate, to je moje pitanje na koje želim odgovor, gde je nestao predlog regionalne federalne države koju je DSS tada zastupao? To je bila dvodoma Skupština Srbije i tada su postojali regioni kao federalne jedinice. Ne govorim ništa o toj ideji, nego govorim o činjenici da je to 2002. godine stajalo na sajtu političkih stranaka, stajalo je i na sajtu Narodne skupštine kao objedinjeni predlozi svih političkih stranaka. Dakle, ako je to činjenica, a jeste činjenica, pošto postoji u štampanom obliku, onda je potpuno besmisleno. Ovaj posao, a to je posao - proceniti da li ovaj zakon, ovaj predlog statuta, nešto donosi građanima Srbije, a donosi, da li donosi građanima Vojvodine - donosi. Ako ne možemo ništa loše da kažemo o tome, onda ćemo i vređati onaj deo građanstva koji živi u Vojvodini bez problema, onda ćemo govoriti da neke stvari u Ustavu ne stoje, a stoje. Npr., šta je sa onim mojim delom kojim se bavim, mojim resorom, a to su ljudska i manjinska prava. Kaže se da je Vojvodina igrom slučaja, sasvim van Ustava, dobila nadležnosti koje se tiču ljudskih i manjinskih prava. Ustav Republike Srbije je tu jasan, član 79. stav 2. U skladu sa Ustavom na osnovu zakona, ovoga o kome raspravljamo, ili nekog drugog zakona, pokrajinskim propisima mogu se ustanoviti dodatna prava pripadnika nacionalnih manjina. Dakle, možemo imati pokrajinski akt koji dodatno uređuje ili unapređuje tako nešto. Član 183 - autonomne pokrajine se staraju o ostvarivanju ljudskih i manjinskih prava u skladu sa zakonom. Naravno, ako imaju ovu nadležnost i ako se staraju da će morati u nekom aktu poput statuta da o tome nešto i propišu i da kažu način na koji će se starati. Zaista bih voleo da rasprava o ovom zakonu i o ovom statutu ima što više pravne argumentacije, a isto tako ne bih voleo da čujem reči koje meni lično zaista predstavljaju ličnu uvredu i da se, kada se govori o separatizmu ili secesionizmu, onda zamahne dokle treba, pa da se kaže ko, kad, gde, kojim radnjama, ko su ti ljudi koji u Vojvodini to pokušavaju da urade. Ovako, najblaže rečeno, to je uvreda. U svakom slučaju, ono što svi ovde želimo da uradimo, ne samo da poštujemo Ustav u onom delu da građani imaju pravo da uživaju sva prava koje Ustav garantuje, hoćemo da unapredimo Srbiju. Da li onaj koji unapređuje Srbiju, koji pokušavaju da učine da građani žive bolje, treba da budu osumnjičen da će rastakati Srbiju? U svakom slučaju, ne.
U elektronskom sistemu prijavljeni su narodni poslanici Dragan Todorović, Dragan Stevanović, Zoran Nikolić, Slobodan Samardžić i Edip Šerifov. Dragan Todorović, želite repliku, na čije izlaganje? Na izlaganje narodnog poslanika Zorana Ostojića? Izvolite.
Moram da priznam, posle ovako inspirativnog izlaganja ministra Čiplića prosto sam izgubio želju da govorim, ali dobro je to zbog građana Srbije da vide kakve su nam bile sudije Ustavnog suda, kakvi su nam ministri. Mislim da će ovo njegovo izlaganje najbolje pomoći da građani shvate kako kompetentnim ministrima raspolažemo...
Narodni poslaniče, bez obzira na to što je vaša želja da pohvalite ministra Čiplića lep gest koji je verovatno zaslužio, dobili ste pravo na repliku narodnom poslaniku Zoranu Ostojiću, pa vas molim da sadržaj vaše replike bude replika narodnom poslaniku Zoranu Ostojiću, a ne ministru. Molim vas da se prijavite ponovo. Sada moram da obrišem listu govornika, s obzirom da elektronski sistem prima samo pet govornika. Narodni poslanik Dragan Todorović će se prijaviti ponovo. Svi ostali koji su viđeni da su prijavljeni će naravno dobiti reč, tako da ne bude zabune oko toga što više nemate signal da ste prijavljeni na listi. Molim narodnog poslanika Dragana Todorovića da se prijavi. Morate biti brži poslaniče, sad su se već prijavili svi ovi ostali. Molim vas da se prijavite. Želite li repliku? Kasnije ćete se javiti. Narodni poslanik Zoran Nikolić želi repliku. Na čije izlaganje? Gospodina Ostojića. Izvolite. Narodni poslanik Zoran Nikolić ima reč.
već sam rekao građanima da danas prisustvujemo jednoj čarobnoj, pozorišnoj predstavi u kojoj su uloge podeljene i u kojoj podjednako učestvuje i SPS, i LSV i LDP. Gospodin Ostojić se javio i sjajno potvrdio i opravdao svoju ulogu, a to je da proba nekako sa leva da napadne DSS. Ovde je rečeno da oni nisu zadovoljni ovakvim statutom i zakonom o prenosu nadležnosti, odnosno utvrđivanju nadležnosti, ali da će ipak podržati taj zakon, a mi u DSS kažemo sledeću stvar - na osnovu svega što u statutu piše, što je bilo i što je rečeno, a to su te podeljene uloge i koje imaju jasne elemente državnosti, ovim predlogom se utvrđuje samo jak pokrajinski centar, koji će imati veći budžet nego svih 40 opština u Vojvodini, od toga nema koristi ni Zrenjanin, ni Vršac, ni Sombor, ni Sremska Mitrovica, ni Pančevo. Vi stvarate jak centar, ekonomski, finansijski nezavisan, koji pri tom treba da finansiraju građani iz Vranja, Šapca, Užica, Niša, oni koji imaju manje novca, kako bi se nekom dopustilo da stvara državu u državi. Ovo nije koncept decentralizacije i ako LDP želi da ispoštuje svetske standarde o kojima je gospodin Čiplić govorio, a očigledno jako malo zna, onda ovaj predlog i statuta i zakona o utvrđivanju nadležnosti vi kao LDP ne biste smeli da podržite. Ali, s obzirom da vam je po scenariju naređeno da to morate da podržite, vi ćete zato i dići ruku.
Narodni poslanik Dragan Todorović, pravo na repliku narodnom poslaniku Zoranu Ostojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Ostojiću, tačno je da se SRS zalagala za ovaj Ustav i nije problem u Ustavu, problem je što se Ustav ne primenjuje i ne sprovodi. Samo da vas podsetim da još nije kompletiran Ustavni sud, da nije donet zakon o skupštini, da nije kompletiran Visoki savet sudstva, da mnoge stvari nisu još urađene. O čemu se ovde radi? Ovde se radi o jednostavnoj stvari, što smo sigurni da iza ovog zakona, iza statuta, da se krije nešto što će Srbiju koštati, bez obzira na sva ova uverenja i ubeđivanja da će to biti u korist građana Srbije, mislim na građane u Vojvodini, stanovnike Vojvodine. Neće, neće zato što s vama imamo iskustva. Ne verujemo vam, jer imamo iskustva sa SRJ. Tako ste govorili i kad je donet Beogradski sporazum, pa ste stvorili državnu zajednicu Srbija i Crna Gora, pa posle toga je Crna Gora počela da otvara svoja predstavništva, diljem sveta, pre svega u Vašingtonu i u Briselu. Kratko vreme posle toga uvela je marku kao svoju valutu, pa posle toga ste pristali na referendum koji nigde, ni u jednoj jedinoj državi ne bi prošao - da 55% od izašlih može da donese odluku o tome da se Crna Gora otcepi od državne zajednice Srbija i Crna Gora. Teoretski, 50% plus jedan glas, 55% od toga je nešto oko 28%. Ko garantuje da nas to ne čeka i sa Vojvodinom? Vi sad tvrdite, ali tako ste tvrdili i za Crnu Goru - pa Crna Gora evo koliko je već nezavisna. Ništa vi dobro nećete uraditi, jer ovo su nalozi koje vi sprovodite od strane EU i Amerike. Baš vas briga za građane Vojvodine, za građane Srbije. Da vodite računa o interesima građana Srbije, ne bi opljačkali ovu Srbiju i ne bi je i dalje pljačkali. Vas to uopšte ne interesuje, vi samo sprovodite naloge i to je ono zbog čega se Srpska radikalna stranka protivi i ovom zakonu o prenosu nadležnosti i statutu, zato što znamo šta je u pozadini. U pozadini je stvaranje nove federalne jedinice na teritoriji Republike Srbije i to treba sprečiti.
Tri minuta. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, posle njega narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gledajući na stranu SRS, izrazili ste svoj stav da su na vašu adresu došle neke uvrede. Srpska radikalna stranka danas kroz ovu raspravu nikoga, niti je imala nameru, a pretpostavljam da nije uvredila niti vas, a ponajmanje građane Vojvodine i nije ukusno da u ime građana Vojvodine govorite da je neko svojim političkim stavovima danas u raspravi hteo da ih vređa, sa jedne strane. Sa druge strane, i mi bi mogli da kažemo – i mi se vređamo. Vređamo se stavovima onih koji predstavljaju danas ovde Vladu i skupštinsku većinu i ovaj projekat nazivaju aktom decentralizacije. Ovaj projekat nazivaju aktom, kako je to vaš premijer rekao „dosledne primene decentralizacije“. I vi i ja, svako u ovoj sali zna da suštinska, istinska decentralizacija u jednoj državi podrazumeva nešto drugačije i nešto mnogo više od ovoga što je danas na dnevnom redu. Da li da shvatimo ovo da privilegiju decentralizacije imaju samo građani Vojvodine? Da li tom logikom da se vodimo? Kako govorimo o decentralizaciji, a ne spominjemo jug, istok, ne spominjemo Vranje, ne spominjemo Šabac ili bilo koji drugi grad? Prema tome, ako hoćemo da budemo, da kažem, neukusni, ima i prostora i šanse, ali ovo je bilo zaista degutantno da na račun opozicije stavljate nama na teret da vređamo građane Vojvodine. To nam nije namera, ali namera nam je da žestoko kritikujemo politički establišment u Vojvodini, koji je dobio priliku da uređuje ovaj zakon, ali čini nam se da podršku građana na izborima nije dobio promovišući ovakav zakon, nego promovišući radna mesta i neke druge perspektive u ovoj državi. Pa čak i ako bismo prihvatili, pod ne znam kakvim okolnostima, da ovo definišemo delimično kao decentralizaciju, jeste, ali potpuno neustavna i asimetrična decentralizacija. Znate zašto je asimetrična? Zato što je, gospodine ministre, ne obraćam se vama nego svim ministrima u Vladi, koncept decentralizacije ovakav, kakav je pred nama, pisan u Novom Sadu, a ne u Beogradu. Oni su tamo izrazili svoje maksimalističke stavove. Nemaju meru. Gospodin Čanak je nezadovoljan, malo mu je, traži još. Njega i razumemo, ali vi svemu tome dajte podršku. Ako ništa, ćutite na sve to. Da je Vlada zrela politički, pisala bi koncept i počela da sprovodi koncept decentralizacije iz Beograda i pokazala da razume probleme i u Vojvodini, na jugu Srbije, u Beloj Palanci, u Šapcu i u Valjevu. To je koncept decentralizacije. O kakvoj decentralizaciji pričate? Bez priče o finansiranju lokalne samouprave, bez priče o imovini lokalne samouprave, bez priče o jačanju administrativnih kapaciteta, ekonomskih kapaciteta na lokalnom nivou, vi govorite o decentralizaciji. Nas to vređa, ali trpimo. Prema tome, ovo je sukob argumenata i nemojte to da doživljavate lično. Na kraju krajeva, mi imamo svoj politički stav i to je to, svidelo se nekome ili ne. Danas je ovde pokazana, ne slabost Vlade, danas je ovde pokazan suštinski stav i opredeljenje Vlade, najvećeg dela Vlade, da deli mišljenje sa onima koji ne uživaju baš veliku podršku među građanima u Vojvodini, ali nažalost političkim ucenama mogu da rade ovo što rade i svoje političke stavove promovišu kroz ovakve zakone. Danas je neko govorio o sadržaju autonomije. Suština problema jeste u sadržaju koji je definisan ovde. Neko je i od ministara spomenuo, od člana 10. pa nadalje. Sadržaj autonomije je napravljen tako da će kroz vreme da se stvaraju paralelne državne institucije. Vi gradite sistem koji će vam u jednom trenutku poslužiti kao argument da ponovo preispitujete položaj Vojvodine, kojoj sada stavljate i dajete okvire. Govorimo o planiranju i izgradnji, o članu 10. Lepo ste definisali, na najozbiljniji način ćete se baviti prostornim planiranjem, strateškim planiranjem, regionalnim razvojem i svim onim nadležnostima koje privilegiju nemaju da se bave niko drugi u Srbiji, samo oni koji žive u Vojvodini. Da li zaista verujete da na osnovu člana 10. mi treba da poverujemo da će u Vojvodini prostorno planiranje da se razvija kao deo celine koju predstavlja Republika Srbija? Ne, dešavaće se ovako kako je definisano, samo kao deo celine koju u ovom trenutku predstavlja AP Vojvodina. To je opasno i to sistemski stvara nešto što će se u perspektivi izroditi i pretvoriti u sve ono što zaista optužujemo i smatramo da je vrlo pogubno i predstavlja atak na ustavni poredak Republike Srbije. Govorite dalje da će ovo dati šansu da građani na lokalnom nivou u AP Vojvodina uređuju svoj život. Gde to ovde piše? Gde ste se u ovom zakonu pozabavili uređenjem života na lokalnom nivou i u Vojvodini? Znate u kakvom apsurdu mi živimo i u kakvoj apsurdnoj atmosferi raspravljamo? U lokalnim sredinama u Banatu, građani podjednako teško žive kao i u Trgovištu. Ako ne žive gore, onda žive isto kao oni koji su na najugroženijem delu Srbije, na jugu Srbije. To je dokaz da i od ove autonomije koju sada imate u Vojvodini, građani nisu maltene nikakvu korist i vajdu videli i osetili. Trebalo je u tom aspektu da je preispitujete, pa ako ne i da je ukinete, jer suštinski decentralizacija znači jačanje kapaciteta na lokalnom nivou, a ne stvaranje nekog novog malog Beograda, odnosno Novog Sada. Šta je sa poverenim poslovima? U preko 160 stavova ste definisali poverene poslove, u preko 40 članova ovog zakona. Pazite šta je apsurd i šta je ironija? U članu 8. ovog zakona stav 3. kaže: „Sredstva za vršenje poverenih poslova obezbeđuje Republika Srbija“. A onda kroz te poverene poslove definišete poslove kojima će ubirati prihodi AP Vojvodina. Da li je to uzurpacija? Nemamo mi ništa protiv da Republika Srbija iz budžeta obezbeđuje sredstva i za Vojvodinu, za jug Srbije, za istok i za zapad. Nije tu ništa sporno, ali pričate o decentralizaciji, pričate o afirmaciji položaja svih institucija i sektora u Vojvodini. Sad će i Republika Srbija iz budžeta da obezbeđuje sredstva kojima ćete vi da obavljate poslove i praviti prihode AP Vojvodine. Evo vam, član 17 – AP Vojvodina, preko svojih organa, u oblasti voda i u skladu sa zakonom ubira sredstva od naknade za korišćenje i upotrebu voda, čiju visinu utvrđuje Vlada, izdaje vodoprivredne uslove, vodoprivrednu saglasnost itd. Stav 2 – poslovi iz stava 1. ovog člana vrše se kao povereni. Plaćamo ih iz ovog budžeta, a prihodi će biti na pokrajinskom nivou. Tu mogu da se otvaraju vrlo neprijatna i neukusna pitanja. Zaista, neukusna pitanja. S kojim pravom građani u Vojvodini mogu da imaju privilegovani položaj i da sa pokrajinskog nivoa upravljaju svojim vodama, svojim jezerima, ribolovni fondom, šumama, itd, a neko drugi u Srbiji to ne može, nastaviće da njima upravlja neko sa republičkog nivoa u Beogradu. Gospodine ministar, gospodo iz Vlade, završiću jednom konstatacijom.SRS smatra da ovakvim činjenjem, da ovakvim postupcima i ovakvim rešenjima, naročito ovim što sam govorio na kraju, vi tendenciozno proizvodite jedan revolt, revolt građana ostatka Srbije u odnosu na građane koji žive na teritoriji AP Vojvodine, revolt koji ćete takođe u jednom trenutku da iskoristite da opravdate svoje postupke, da ne budete više deo Republike Srbije.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 10 minuta. Za reč se javio ministar Milan Marković. Izvolite.
Mislim da je već i moj kolega Čiplić vrlo jasno rekao da je ova rasprava odavno izašla iz okvira prava i da se vodi sada u domenu politike. Naravno, kada se nešto vodi na domenu politike, moguće je reći i vrednosne sudove koji možda nemaju samo uporište u tekstovima koji se nalaze pred nama. U krajnjem slučaju, vidi se i po tome što neki koji su najviše diskutovali ovde i nisu diplomirani pravnici. Moram da kažem da je meni žao zbog toga. Više bih voleo da mi govorimo o tekstu zakona i da vidimo šta je to sporno u tekstu zakona, zbog čega se našoj javnosti prezentira da je ovaj zakon nešto, ne daj bože, strašno loše po Republiku Srbiju. Kada dobijemo priliku, mi ćemo sada odgovarati na konkretnije stvari. Kolega je izrazio određene bojazni kada je u pitanju nadležnost autonomnih pokrajina u oblasti prostornog planiranja i razvoja. U Ustavu, član 183. kaže – autonomne pokrajine, u skladu sa zakonom, uređuju pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti, i pod brojem jedan – prostorno planiranje i razvoj. Zatim, zakon kaže, između ostalog, najvažnije ću reći – autonomna pokrajina, preko svojih organa, u skladu sa zakonom kojim se uređuje prostorno urbanističko planiranje, pod jedan – donosi regionalni prostorni plan, prostorni plan posebne namene, prostorni plan mreže infrastrukture i mreže područja i objekatasa posebnim funkcijama za područja na teritoriji AP Vojvodine, izdaje urbanističku dozvolu, daje urbanističku saglasnost za objekte itd, vrši inspekcijski nadzor iz oblasti urbanizma, rešava po žalbama itd. Naravno, ovo nije zakon o kojem mi danas pričamo. Ovo je zakon iz 2002. godine. To već postoji. Ništa tu nema novo. To isto je sadržano i u novom zakonu, samo je usklađeno sa novim propisima koji su iz oblasti prostornog planiranja i građevine. Znači, ništa ovde nema. Ovde je jedan drugi problem. Dajte da mi vidimo, i to je gospodin Čiplić pitao i, na žalost, nije dobio odgovor, gde u ovim aktima ima jedna jedina trunka da se bilo ko sumnjiči da pokušava da razbije teritorijalni integritet Republike Srbije. Na osnovu čega se to zaključuje, tako teška optužba? Na osnovu čega? Na osnovu kog člana ovog zakona ili ovog statuta, tako teška optužba? Malo pre kolega Todorović kaže – ko nama garantuje da neko nekad neće ovo ili ono? Čujte, ko nama garantuje da neće u skladu sa novim ustavom se naći tolika i tolika većina u Republici Srbiji, promeniti uređenje ili proglasiti monarhiju? Niko ništa ne garantuje. Ali, ako krenemo tom logikom, nedavno sam u jednom intervjuu rekao, ako krenemo tom logikom da se sumnjičimo, prva stvar koju treba da uradimo je da ukinemo internet, kablovsku i satelitsku televiziju, ukinemo odmah pasoše i zatvorimo granice. Znači, ako ćemo mi da sumnjičimo nekoga zbog toga što, recimo, smatra da treba da zaključuje regionalne sporazume, da može da ima sedište u Briselu ili negde, da su to nekakvi akti separatizma, ne, mi ćemo sprečiti nekoga da nešto radi time što ćemo možda da mu zatvorimo granice ili tome nešto slično. Kakvi crni akti separatizma? Beograd ima ugovor sa Čikagom. Zemun, moje uvažene koleginice Gordane Pop-Lazić, sa Palestinom. Nisam pomislio kada je Gordana Pop-Lazić to uradila i kada sam potpisao tu saglasnost kao ministar,nisam posumnjao da će da odvede Zemun u Palestinu. Kao predsednik opštine sam to isto uradio sa opštinom na Krfu, pa me niko nije sumnjičio da hoću da izdam svoju državu i da odnesem opštinu Palilula na Krf. Znači, dajte, kada koristimo tako teške reči, nije mala stvar optužiti nekoga za separatizam, nije to mala stvar reći da se ovde kriju koreni nekog rastakanja države. Dajte, recite u čemu se to kriju. Mnogo mi olako bacamo te reči, mnogo olako dajemo takvu vrstu kvalifikacija. U čemu? U tome što donosi prostorne planove? Dragi moj kolega, Beograd donosi Generalni urbanistički plan za područje grada Beograda. Dajte, odgovorite vi na to pitanje. Hajde da vodimo takvu polemiku pravničku, bez ovih ocena. Malopre kolega Samardžić kaže: „Ali u stavu 3. ne piše – u skladu sa zakonom“. Nema potrebe, kolega, verujte, ja sam pravnik, vi niste, dovoljno je što piše u stavu 5 – u skladu sa zakonom. Drugačije ne može. Jedan jedini je Zakon o referendumu i narodnoj inicijativi, ne postoji više zakona o referendumu i narodnoj inicijativi. Jedno je ova ovde Skupština Republike Srbije nadležna u vlasti da donese zakon, niko sem nas ovde ne može zakon doneti, samo ova skupština to može. Razumem potrebu političke afirmacije. Kada sam bio opozicija, normalno, nađete temu, pa onda iznesete svoje stavove kao kolega po pitanju decentralizacije itd. Ali, nemojmo da ove akte koji se ovde nalaze pred nama, da ljude koji žive u Vojvodini, da ljude koji tamo rade u Vojvodini, da im na neki način imputiramo da pokušavaju da urade nešto što zaista nije istina i nije tačno.
Povreda Poslovnika, narodna poslanica Jovanović Nataša dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, reklamiram povredu Poslovnika. Smatram da je gospodin Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, povredio Poslovnik time što je kvalifikovao pojedine narodne poslanike koji su učestvovali u raspravi kao nekompetentne zato što, rekao je, nisu diplomirani pravnici. Gospodine Markoviću, da je ovo pravni naučni skup, vi biste pred argumentima redovnih profesora Novosadskog, Beogradskog i drugih fakulteta pali na ispitu, da vam sada ne govorim koja su to imena. Sa druge strane, pored mene sedi gospođa Čomić koja je profesor fizike, Nenad Čanak je ekonomista, gospodin Zoran Ostojić je takođe diplomirani ekonomista, gospođa Pešić je sociolog, gospodin Dragan Stevanović iz SRS je diplomirani ekonomista, koji vam je održao pravničko predavanje. Vi ste se sada uvredili zbog toga što vam je diplomirani ekonomista argumentima, kako vam je rekao, zbog toga što izražava bojazan, kao i čitava SRS i veliki deo javnosti, ne samo oni koji žive u AP Vojvodini, već i kod mene u Šumadiji, u njegovoj Surdulici, da ovim želite da napravite svojevrsni konfederalni status AP Vojvodine. Govorio vam je pravničkim terminima, nije to tako rekao, ali otprilike, i da se izražava bojazan, dakle, da i na štetu građana koji žive i u Novom Sadu, i u Temerinu i u Subotici, pa kao i nas koji živimo u centralnoj ili južnoj Srbiji, ovo nije dobar način da, kako ste i vi pokušali i gospodin Čiplić,da se izvrši decentralizacija u Srbiji. Jasno i glasno vam je rekao - a vi ste baš ministar iz tog resora, da decentralizacija i demokratizacija, u najširem smislu, može da se izvrši samo davanjem većih ovlašćenja lokalnoj samoupravi. Pošto ste vi bili jedan od učesnika u pisanju Zakona o lokalnoj samoupravi, da napravim, pošto vam je to bolna tačka (Predsedavajuća: Dva minuta.) samo da završim rečenicu… evo, već 10 dana u komisiji, zajedno sa koleginicom Vjericom Radetom, treba da se držite striktno tog zakona i da pomognete građanima Srbije da žive normalno i od svog rada, a ne da nam govorite o tome (Predsedavajuća: Dva minuta i 20 sekundi.) ko je stručan, a ko nije.
Ministar Milan Marković nije povredio Poslovnik. Uvidom u stenogram možete videti da je jedino definisao da se rasprava više vodi na političkom nego na pravnom planu i o pravnim pitanjima. Nije načinio nikakvu povredu Poslovnika. Narodni poslanik Slobodan Samardžić, pravo na repliku.
Tražio sam reč za repliku odmah pošto je govorio ministar Čiplić. Ministar Marković je dodao još jedan razlog za to. Gospodo ministri, neće biti da mi upotrebljavamo političke, a vi pravne argumente. Zapravo, ovo što zastupate u ovom zakonu i u ovom statutu jeste jedna politika i ona ima nekakvo pravno uobličenje, ali je vrlo jasna politika. U krajnjoj liniji, u nauci u ustavnom pravu ima puno politike. Ta se nauka u Francuskoj predaje kao ustavno pravo i politički sistem. Da sam u pravu to govori i diskusija ministra Čiplića, kada je, kopajući po prošlosti DSS, što je postala omiljena disciplina mnogih ljudi ovde u parlamentu, napravio grešku. Rekao je da je 2002. godine ta stranka imala jedan predlog regionalnog federalnog uređenja Srbije. Svako ko pogleda osnovni udžbenik ustavnog prava ili političkog sistema, ili javnog prava znaće da su federacije i regionalna država dva različita oblika državnog uređenja. DSS je mogla da napravi ili regionalni ili federalni koncept. Napravila je predlog načela regionalne države. Držala se strogo jednog modela koji je izradio prof. Miodrag Jovičić 1995. godine i po svim parametrima taj koncept je strogo vodio računa da ne zađe u vode federalizma. Gospodin Čiplić je verovatno pobrkao taj koncept sa nekim drugima koji su u to vreme u toj javnoj diskusiji oko Ustava postojali, recimo Foruma Jurisa koji je zaista napravio koncept federalne Srbije. Neki drugi su takođe bili za regionalizaciju. Sve je to prošlo i sve to sada nije važno, imamo Ustav kakav imamo, Ustav sa dve autonomne pokrajine. Ono što je javna stvar i politički nastup DSS jeste da brani taj Ustav. Inače, ta fina pravna priča oko države 19. i 21. veka prosto ne drži vodu. To je jedan koncept moderne države. Ona se sastoji od građana države. Ono što jeste problem ovog statuta i ovog zakona, stalno insistiram na tome da je statut ovde primaran a da je zakon sekundaran, umesto da bude obratno, na to još niste replicirali, jeste problem što on građane Srbije čini neravnopravnim i to baš u onom delu o ljudskim i manjinskim pravima koji se krajnje nelegitimno nalazi u ovom statutu. Taj statut, podražavajući Ustavu, nije odoleo potrebi da unese bar 6-7 članova o manjinskim i ljudskim pravima, iako je to ustavna materija i zakonska materija. Ustav Srbije na veoma uzoran i moderan način je najsavremenije rešio taj problem. Zakon Srbije o zaštiti nacionalnih manjina je dobio najbolje ocene i potvrde Saveta Evrope.
Tri minuta. Reč ima ministar Svetozar Čiplić.
Napokon pravna rasprava. Uvažene poslanice i uvaženi poslanici, možda, uvaženi profesore, niste upotrebili najbolju reč, nisam kopao, naprosto, pošto je reč o materiji kojom se inače bavim, odavno imamo arhivirane sve predloge Ustava koji su tada bili aktuelni. Jedan od tih predloga je bio i koncept pokojnog akademika Jovičića, koncept o regionalnoj državi, a sasvim svesno sam govorio o federalnom uređenju, s obzirom da je karakteristika federalne države da je dvodoma. Po tome je taj koncept bio specifičan. Dakle, čim imate zastupnički dom regiona, kako god, federalnih jedinica, taj gornji dom, bez koga ne može ni jedan zakon da se donese, jasno imate na delu federalnu državu. Da zanemarimo to. Govorim o sledećoj situaciji. Naime, neverovatno je da iste norme istog Ustava čitamo na istom jeziku, a razumemo potpuno drugačije. To je meni potpuno frapantno. Ustav ako i pravi razliku u korpusu manjinskih prava to kaže izričito, a ustavotvorac, veliki broj vas je bio među onima koji su glasali za Ustav i bili ustavotvorci, u tome je video nekakvu svrhu. Ustav garantuje minimum manjinskih prava, a dozvoljava da se ta manjinska prava ponegde i pravno pojačaju. Zašto? Zato što na primeru Vojvodine ima 28 nacionalnih manjina. Neke od njih nisu brojne. Štaviše, ima par stotina pripadnika te nacionalne manjene. Sasvim je logično očekivati da će AP preko odluke pokrajinske skupštine lakše urediti to pitanje nego što će zakonodavac imati i pažnje i volje da to pitanje dodatno uredi. Ta ideja je izričito zapisana u Ustavu. To nije nikakav problem. Naprosto, u skladu sa zakonom to je Pokrajina i uradila, ali ako kaže samo Ustav da pokrajina može uređivati dodatna prava nacionalnih manjina, onda je to ustavotvorac rekao vrlo jasno. Ta praksa u Vojvodini je učinila Srbiju liderom u regionu u domenu manjinskih prava. Ne vidim šta je u tome loše. To je prestižno. Ljudi su zadovoljni što žive na taj način i vrlo su lojalni ovoj državi. Nema suštinski nikakvih bojazni, a ni razlika među nama. Uvaženi poslanik Stevanović je izneo argumentaciju iza koje potpuno stojim. Verujem, zapravo bih očekivao, da u trenutku kada bude decentralizacija, kako Ustav nalaže, cele Srbije, bila sprovedena da ćemo imati daleko više poslaničkih glasova. Nemojte zaboraviti član 20. Ustava. Kaže da je pokrajinska autonomija pravo građana Srbije, svih, a ne ponekih. Ta neravnopravnost proizlazi iz činjeničnog stanja, ne iz Ustava i ne iz volje ove vlade. Tačno je da je reč o asimetričnoj decentralizaciji. Sada je već imamo na delu, i po Ustavu iz 1990. smo je imali na delu. Asimetrična decentralizacija može biti nedovršena, kakva je ova naša, a verujemo da ćemo je dovršiti i ona je na delu, na primer, i u Italiji, ali je zato i fleksibilna. Asimetrična decentralizacija je veoma retka. Po prirodi stvari mora biti asimetrična da bi bila dobra, fleksibilna da bi poštovala razlika. Napokon, imajmo u vidu činjenicu kada govorimo da je opasno decentralizovati državu, jer eto građani će se možda pokvariti pa će poželeti da se od svoje matice otcepe. Da je to tako, da su ti argumenti valjani, najslabija država u ovoj Evropi bila bi Nemačka. Ona ima četiri nivoa decentralizacije. Nikome nije palo napamet da pokuša da Nemačku centralizuje. Poenta je u tome, naravno, nije Nemačka model koji želimo i možemo da dosegnemo, ali govori o tome da su se neki delovi Nemačke nakon Drugog svetskog rata razvili upravo zbog činjenice da su bili decentralizovani. Primer je Badenvirtenberg, od najsiromašnije do najbogatije pokrajine. To je nešto što možemo da koristimo kao primer. Znamo zašto je to bilo tako. Dakle, slažemo se i tu je, u krajnjoj liniji, moja lična sreća, što vidim da među svim poslanicima postoji svest o potrebi prave decentralizacije Srbije.
Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Povredili ste, gospođo Čomić, član 104. stav 3, kada ste dozvolili najpre ministru, a potom i koleginici Nataši Jovanović da iznose ocene i činjenice iz privatnog života drugih lica. Ni ministar, ni Nataša Jovanović nisu povredili Poslovnik. Vi jeste jer je vaša obaveza da vodite računa o članu 104. stav 3. Svaki put do sad ste intervenisali kada bilo ko od narodnih poslanika i nešto slično kaže. Dozvolili ste najpre ministru da komentariše ko je pravnik, ko nije pravnik, da mi ovde govorimo politički, naravno, mi smo političari i mi ovde govorimo politički, a ako ovo nije i političko pitanje, zašto onda, pa nismo mi ludi da ne vidimo, zašto su onda ministri ovde ceo dan ćutali i sad od 18.00 časova, kad je najgledaniji prenos parlamenta, onda nam se ministri smenjuju jedan pa drugi, da oni objašnjavaju građanima Srbije šta su zapravo hteli. Gospodo kolege, po struci ministri, pravnici, recite mi ako tvrdite da ovde nema bojazni i da je sve u skladu sa Ustavom, da li vi vidite razliku između poverenih poslova koje predviđa Ustav i utvrđivanje nadležnosti autonomne pokrajine koju predviđate vi? Da, postoji velika opasnost i ozbiljna opasnost od ovog zakona, od statuta, o kojem će se sutra raspravljati, postoje očigledne secesionističke namere u ovim zakonima.
Nema povrede člana 104. Pažljivim slušanjem, odnosno kasnijim uvidom u stenogram videćete da su ministar Milan Marković i narodna poslanica Nataša Jovanović koristili - neki, svi, poneki. Tako da nije bilo izraza kojim bi se vezalo da se radi o informacijama za bilo koje konkretno lice. U informacijama koje su se odnosile na zanimanja nije stvar o privatnom podatku, pošto su naša zanimanja na Internet stranicama i svi znaju kakvog smo formalnog obrazovanja i čime se bavimo, tako da nema povrede člana 104. Za vašu primedbu da ste dobacivanjem prekršili Poslovnik, nekoliko puta sam zamolila sve nas da se držimo Poslovnika i mislim da saradnjom svih nas ova sednica teče u dobroj atmosferi, i ako to podrazumeva da se po neki put dobaci, i moje upozorenje, toga će biti verovatno još do okončanja rasprave, ali zaista mislim da samo uz saradnju svih nas ovde ova sednica ima dobru atmosferu i dobar način da se prenose informacija i onima zbog kojih svi sedimo ovde, a to su građani i građanke Srbije. Ministar Milan Marković ima reč. Izvolite.
Ovo je malo kontradiktorno ...
Ministre, samo sekund. Molim da ne dobacujete i podsećam vas na odredbe Poslovnika Narodne skupštine da ministar dobija reč kada je zatraži. Nemojte od mene tražiti da kršim Poslovnik. Dobijam sugestiju da ministru ograničim vreme. Ne mogu ni to. Kao što znate, Poslovnik kaže - predstavnik Vlade dobija reč kad god je zatraži i nije ograničen u trajanju svog izlaganja. Rado ću se pridružiti svima vama koji budu imali namere da amandmanima u odredbama Poslovnika to menjaju. Sada o tom pravilu nema pregovora. Izvinite, ministre, nastavite.
Slažem se s vama, što bi rekli stari Rimljani dura lex sed lex, loš zakon ali zakon, tako da ako mislite da je loš Poslovnik... Dakle, daleko od toga da sam mislio da je ovo tema o kojoj treba da pričaju pravnici. Ne daj bože. Ovo je tema o kojoj treba svi da pričaju. Prosto, to je logično i normalno. Mnogi delovi ovog zakona se odnose na oblasti gde su kompetenti ljudi različitih struka. Ali, vratili smo se oko onih tema referenduma, teritorije itd, pa se onda pokrenulo pitanje suverenosti, pravnog poretka, što su ipak neke teme o kojima treba da razgovaraju ljudi koji su na neki način kompetenti da o tome pričaju. Sada, da ne bude da na neko pitanje ne želimo da odgovorimo, zaista smo se uzdržavali. Verujte, nikakva kalkulacija. Sedeli smo i slušali ceo dan. Bilo je tu rasprave između poslaničkih grupa. Na početku su govorili predsednici poslaničkih grupa itd. Uključili smo se u raspravu kada su se praktično iscrpli svi ti argumenti i treba da odgovorimo na njih. Nažalost ili na sreću našu, mislimo da je bilo vrlo malo valjanih argumenata. Pomenuli ste član 137. koji se nalazi u ovom delu Ustava koji govori o državnoj upravi, poveravanju javnih ovlašćenja. Rekli ste da iz nekog razloga bežimo od tog člana. Ne znam zašto bismo bežali od tog člana, koji kaže da je u interesu efikasnijeg, racionalnijeg ostvarivanja prava i obaveza građana i zadovoljavanja njihovih potreba od neposrednog interesa za život i rad. Zakonom se može poveriti obavljanje određenih poslova iz nadležnosti RS autonomnoj pokrajini, jedinicima lokalne samouprave. Dalje se govori da se poveravanje poslova može izvršiti čak i pojedincima itd. Dalje, u Ustavu, u član 178. kaže - Srbija može opet zakonom, to je ono što je po meni najvažnije ovde da svi znamo, poveravanje se uvek može izvršiti isključivo zakonom, odnosno opet Narodna skupština odlučuje o tome. Može se zakonom poveriti da autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave obavljaju pojedina, odnosno vrše pojedinenadležnosti iz nadležnosti RS. Republika Srbija iz korpusa svojih nadležnosti može zakonom poveriti i vršenje određenih poslova. Moram da vam priznam da nisam razumeo šta je tu sporno. Sada pred sobom imamo jedan zakon i tim zakonom vršimo poveravanje određenih poslova državne uprave autonomnoj pokrajini. Pored toga, imamo i poslove koje, shodno odredbi ovog Ustava, spadaju u ono što bismo nazvali izvornim delokrugom autonomne pokrajine. To važi i za lokalnu samoupravu. Ništa ni više, ni manje. Niti je bilo šta sporno u samoj tehnici kako se to radi. Samo kada je u pitanju lokalna samouprava, mislim iz krajnje praktičnih razloga, nismo Zakonom o lokalnoj samoupravi izvršili poveravanje pomenutih poslova. Čak i kada je vršeno, čekalo se da se sektorskim zakonima izvrši poveravanje, recimo, iz oblasti prosvete i zdravstva, a ovde bi bilo po mom dubokom uverenju skoro i nemoguće ili bi trajalo najmanje pet godina svaki pojedinačni zakon i vršiti poveravanje poslova. Na neki način, ovde je izvršena kodifikacija svih tih poverenih poslova, s tim što je ta numeracija otvorena i može se nastaviti dalje zakonima. Zašto je to sporno? Zaista ne znam. Može da vam se ne sviđa pravno-tehnički, ali ne možete osporavati legitimitet takvog rešenja. Meni se inače sviđa. Imamo različite ukuse. Sviđa mi se ovaj pristup. Bilo bi katastrofalno vaditi sve iz pojedinačnih zakona. Zamislite korisnike svega ovoga kako bi morali da se snalaze u šumi propisa. Sada, bar tog problema više niko nema. U ovim zakonima će moći vrlo jasno da se snađu u šumi tih propisa. Imam ovakav pristup i verujem u ovakav pristup. To je opet stvar nekog vašeg opredeljenja. Mislim da je pristup koji vi zagovarate potpuno nemoguć. Bilo bi potrebno promeniti možda 50-60 zakona. To bi bila katastrofa, definitivno. Imamo različito mišljenje o tome, ali nije stvar legitimiteta, nije stvar razbijanja države, nije stvar svih onih optužbi koje su ovde iznošene. Govorimo o različitom pristupu, da li ovo što je ovde napisano treba da bude u 16, 20 ili 30 zakona ili treba da bude u jednom zakonu. Samo se tu, očigledno, razlikujemo. Meni je drago da se samo tu razlikujemo. Važno je da se u suštini uopšte ne razlikujemo. To je što se tiče toga, da ne bude da na to nismo hteli da odgovorimo. Ostalo je jedno neodgovoreno pitanje. Kaže kolega - za poverene poslove mora da se obezbedi novac. Naravno. To je ustavna odrednica. Za svaki povereni posao obezbeđujete novac onome ko će da vrši taj posao umesto vas. Imamo poveren posao državne uprave vođenje matičnih knjiga. Taj novac se obezbeđuje preko sredstava koji idu po Zakonu o finansiranju lokalne samouprave. Kada smo kod finansiranja lokalne samouprave, lokalna samouprava u Srbiji od 2000. godine naovamo iz godine u godinu ima veći procenat udela u BDP. Sada mislim da je dostiglo oko 2,4, ako se ne varam, bez smanjenja vanrednog, što svi sad štedimo. Prema tome, rast bruto društvenog proizvoda je evidentan i to se vidi i u budžetima jedinica lokalne samouprave. Sama raspodela sredstava ide isključivo prema zakonu i tu su krajnje objektivizirani kriterijumi i to nije sporno i da se proveriti. Spremni smo gospodin Čiplić i ja na svako pitanje konkretno da odgovaramo. Dalje ostaje dilema šta je to tako sporno u ovim tekstovima dok se morala da digne na neki način tolika tenzija - da ovo može da bude na neki način, ne daj bože, protiv države i protiv Ustava. I dalje ne mogu da dokučim šta je tu problem sa ovim tekstovima sa pozicije ustavnosti i zakonitosti.
Pravo na repliku narodni poslanik Dragan Stevanović.
Moram da kažem da sam tražio repliku na vaše prvo izlaganje. Pošto ste me sada pomenuli, sada ću vam reći, i u prvom izlaganju i u ovom sada spočitavate mi nešto što nisam osporio. Ne kažem da nisu potrebna sredstva iz budžeta za poverene poslove, ali kroz te poverene poslove radiće se nešto što će predstavljati prihod AP. To sam osporio i doveo sam u pitanje. To je što se tiče te konstatacije. Što se tiče malopređašnjeg izlaganja, nigde ne piše gospodine ministre da neko ko hoće ili treba ovde da sedi i želi da učestvuje u diskusiji - treba i mora da bude diplomirani pravnik. Da se razumemo, jer ne znam, pa ako treba recite gde piše. To je jedna stvar. Druga stvar, dominantno kroz svoju priču govorio sam o decentralizaciji, asimetričnoj, ovakvoj ili onakvoj, a gospodin Čiplić je to primetio. Onda ste se vi javili kao diplomirani pravnik i pričali mi priču - o prostornom planiranju, nadležnostima, šta će to u kontekstu prostornog planiranja da radi AP. Opet ste mi na teret stavili nešto što uopšte nisam osporio. Vrlo dobro znam i po republičkom i po ovom zakonu šta su poslovi u kontekstu prostornog planiranja, i AP, i lokalnih samouprava i Republike. Osporio sam, gospodine Markoviću - da će kroz te poslove da se prave prostorni planovi koji će zajedno biti ugrađeni ili kako vi kažete inkorporirani u prostorni plan Republike Srbije. Zašto vam to kažem? U ovom članu zakona ne postoji nijedan stav ili tačka koji kategorički obavezuju AP da svoje planske dokumente usklađuje sa prostornim planom Republike Srbije. Pogledajte sada šta piše ovde u tački 1 - uređuje razvojno planiranje. Šta je to i koja je to kategorija? Dalje kaže - u skladu sa ekonomskom politikom i strategijom regionalnog razvoja Srbije. Čak se niste udostojili da ovo "strategijom" napišete velikim slovom, pa da znamo na šta se odnosi, na strategiju koja je deklarativni, a ne rezolutni odnosno obavezujući dokument. Ovde nigde niste stavili - prostorni planovi Republike Srbije koji imaju snagu zakona i koji su obavezujući. Još nešto ću da vam kažem da znate, pretpostavljam da znate, Srbija je dobila 1996. godine poslednji prostorni plan koji je rađen 20 godina. Znate li zašto je rađen 20 godina? Rađen je 20 godina, jer su opstrukciju u njegovom donošenju vršile pokrajinske političke strukture AP KiM i AP Vojvodine. Tu se nalaze razlozi zbog kojih SRS izražava sumnju da će ovde stvari da budu čiste.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović - pravo na repliku.
Repliciram, gospodine Čipliću, vama. Dobro je da ste to pomenuli. Danas je u jednom kontekstu svog izlaganja kolega iz poslaničke grupe vladajuće stranke, ali i ranije su, naročito 2002. godine, kada smo donosili i tada protivustavan Omnibus zakon o poveravanju određenog broja nadležnosti AP Vojvodina, neki dali primer, kao i vi malopre - Savezne Republike Nemačke. Sada moram da vam kažem da je tada prof. dr Vojislav Šešelj upozoravao sa skupštinske govornice na činjenicu da to nije dobar primer, niti onda kada smo bili u SRJ, kasnije u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, a kamoli sada kada smo mi, posle ovog otcepljenja druge srpske Republike Crne Gore, unitarna samostalna srpska država, jer je nemačka država između čvrste federacije i regionalno uređene države. Sada možete da zamislite, tamo postoji, kao što vi znate svi, jedna država koja se naziva Nezavisna Bavarska država. Možete da zamislite sada, gospodine Čipliću, da se nađe neka svetska sila, ona se do sada nije pojavila, i da krene sa separatističkim tendencijama i da ohrabruje neke separatiste u Nemačkoj. Da li vi mislite, kada bi se pojavila takva svetska sila, a veća je od nemačke države, da bi to neko mogao da zaustavi? Uzmite primer konfederalne, ako je ona to u suštinskom smislu, nije, ali u formalnom jeste, položaj švajcarske države. Ona opstaje toliko decenija zbog toga što je to dogovor velikih sila. Opet sada zamislite nad činjenicom da postoji neka sila koja će da nasrće i da podgreva takve tendencije i separatističke težnje u švajcarskoj državi. Zašto vam to govorim? Zbog činjenica da upravo kroz taj modela takvog vida, kao što vi kažete decentralizacije, odnosno regionalizacije, koji mnogi od vaših kolega hoće da predstave samo kao ekonomski povlašćeniji i bolji status, krije se nešto drugo. Naime, rekli smo vam da nije naš strah zasnovan na nekakvim našim pretpostavkama, nego na istorijskim činjenicama. Vi, kao ministar u Vladi Republike Srbije, morate da znate da su čak u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, evo ovde sede kolege koji su članovi delegacije Srbije, pokrenute neke tendencije koje ne idu u prilog onome o čemu ste vi pričali, a to je, s čime se slažem - da su po najvišim standardima definisana prava nacionalnih manjina u Srbiji. Je li to tačno - jeste? Mi imamo 26 članova Ustava. (Predsedavajuća: Vreme.) Evo završavam. Oni to definišu. S druge strane, oni nam spočitavaju da to nije u redu. Onda mi odgovorite, pošto ste govorili samo o pripadnicima nacionalnih manjina u Vojvodini, kako ćete onda da rešite položaj bugarske nacionalne manjine?
Narodni poslanici i ministri žele da se prijave za reč. Ponavljam informaciju da elektronski sistem, kada ima prijave, više ne prima nove prijave. Tako ću sada pročitati kojim redom su prijavljeni narodni poslanici, da bi mogli da se prijave i sledeći: narodna poslanica Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, narodni poslanik Aleksandar Martinović, Slobodan Samardžić i Nebojša Ranđelović, koji je prijavljen kao onaj koji [[Nebojša Ranđelović, sa mesta: Prijavio sam se za repliku.]] Molim i ponavljam - izgovaram imena zato da bi bila u stenogramu i zato da bi vi čuli, zato što ću obrisati imena, pa će narodni poslanici koji imaju signal da su u elektronskom sistemu predali zahtev za reč, taj signal izgubiti. Da ne bude zabune oko toga da nećete dobiti reč. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović, razumela sam da je želeo da govori po prijavama za reč [[Nebojša Ranđelović, sa mesta: Ne, nego za repliku još pre pola sata.]] Ne, replika, u redu. Onda ćete, pošto sam vam pročitala ime, dobiti pravo i na repliku. Sada brišem imena, tako da može da se prijavi narodna poslanica Nada Kolundžija, koja želi da govori o povredi Poslovnika. Molim vas još jedanput - nemojte se prijavljivati sada, da bih mogla da dam reč narodnim poslanicima koji žele da govore o povredi Poslovnika. Narodni poslanik koji želi da govori o povredi Poslovnika dobija reč čim se javi na osnovu člana 100. stav 1. Imena narodnih poslanika koji su tražili repliku, treći put ponavljam, očigledno dugotrajan rad daje posledice, jesu imena kojim će poslanici dobijati pravo na repliku. Kada vam kažem ime, onda vas molim da se prijavite, jer je to jedini način da sa više od pet prijavljenih poslanika elektronski sistem radi. Upozorena sam da dugo objašnjavam. Molila bih da me ne upozoravate, nego da čujete prvi put kada objasnim. Onda ne objašnjavam tri puta. Zahvaljujem. Narodna poslanica Nada Kolundžija. Samo vas molim da se prijavite u elektronski sistem. Izvolite, imate reč. Govorite o povredi Poslovnika.
Poštovana gospođo predsedavajuća, pozivam se na član 100. i na član 101. Želim da kažem da u načinu na koji narodni poslanici zloupotrebljavaju Poslovnik i time se obraćam vama, kao predsedavajućem, dakle, pravo na repliku po članu 101. može da se dobije samo ''ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj političkoj grupi, u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Odluku o slučajevima iz st. 1. i 2. donosi predsednik, odnosno predsedavajući Narodne skupštine“. Molim – ne može se sticati pravo na repliku tako što će se polemisati sa predstavnicima Vlade, a da pri tom niko od njih nije nikoga ni pomenuo, a najmanje uvredio. Dakle, oni govore o sadržaju, o temi. Narodni poslanici koji hoće da polemišu sa stavovima, imaju vreme poslaničke grupe, ima spisak i molim vas neka govore na osnovu toga. Ne može se zloupotrebljavati Poslovnik na ovaj način.
Nema povrede člana 104. i potpuno sam svesna načina na koji primenjujem pravo da se dobije replika. S obzirom da je davanje replike diskreciono pravo predsedavajućeg i s obzirom da sam upozorena da načinom davanja replika kršim član 104, objasniću zašto smatram da, u skladu sa članom 27, ako mi dozvolite, naravno, a ako ne želite da čujete objašnjenje, nije problem da nastavimo i bez objašnjenja i bez razloga koji me vode da pri primeni člana 27. dajem pravo na repliku. U toku ove sednice kada raspravljamo o predlogu zakona, vrlo malo, ako ne više od dva ili tri izlaganja i diskusija učesnika sednice odnosila su se neposredno na tekst zakona. Najveći deo diskusija odnosio se na tekst statuta. Podsećam narodne poslanike da je Odluka o davanju saglasnosti na statut sutra na dnevnom redu. Kako nismo intervenisali tokom sednice, u želji da se održi dobra atmosfera i dijaloga, da se ne može govoriti o statutu nego o predlogu zakona i držati se dnevnog reda, i kako smatramo da je tema izuzetno važna i za tok ove sednice i za dobro informisanje građanki i građana Srbije, to je razlog zašto primena člana 27, odnosno staranje o redu na sednici Narodne skupštine, danas ide kroz davanje prava na repliku u krugovima, dok se ne završi razjašnjenje jedne teme. Trenutno su i narodni poslanici i ministri potpuno otišli i od temi, i od Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti, a o statutu da se i ne govori, jer je on sutra na dnevnom redu. Kroz replike narodni poslanici i ministri govore o načinima budućeg uređenja Srbije u celini. Imam izbor – da prekinem krug replika ili da zamolim narodne poslanike da krug replika koji je trenutno u toku svi završimo tako što ćemo kazati svoje mišljenje i o temama koje su dotakli ministri i o temama koje su se kroz dijalog razvile. U svakom drugom slučaju, pravo na repliku striktno ide po članu 101. Dakle, narodna poslanica Nada Kolundžija, da li želite da se izjasnimo o povredi Poslovnika?
Izvinjavam se, rizikujući da mi izreknete opomenu, ali ono na šta sam ukazala jeste da je Poslovnik nedvosmisleno jasno definisao u kojim uslovima se daje pravo na repliku. Samo molim da, kao predsedavajući, poštujete Poslovnik i da pravo na repliku dajete samo u uslovima koji su predviđeni Poslovnikom.
Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, evo imam jedan predlog. U skladu sa članom 27. Poslovnika Narodne skupštine, budući da je rasprava očigledno izuzetno značajna i da u njoj učestvuje veliki broj narodnih poslanika, i ministri u Vladi Republike Srbije, i budući da je ovo tema koja zaista životno zanima sve građane Srbije, posebno one koji žive na teritoriji Vojvodine, i u cilju ujednačene prakse u vođenju ovih sednica, predlažem da sednicu u 20 časova prekinete, kada se prekida i televizijski prenos i da se rad nastavi sutra. Samo da vas podsetim, gospođo Čomić, juče ste rekli: „Pre nego što vas obavestim o amandmanima i izveštajima odbora, kratko obaveštenje. S obzirom da je danas produžen rad i da će sednica Narodne skupštine u televizijskom prenosu biti do 18 časova i 30 minuta, a ukupno vreme produženja nakon 18 časova neće biti duže od 60 do 75 minuta, sa nekim logičnim prekidom, a s obzirom da poslanici putuju, da mogu da stignu kućama i da dođu sutra na sednicu u 10 časova“. To je bilo juče. Molim vas, u cilju ujednačene prakse u vođenju sednica, da ta praksa bude zastupljena i danas. Predlažem da u 20 časova prekinete rad Narodne skupštine i da sutra svi građani Srbije mogu u neko normalno vreme da prate šta se dešava u Narodnoj skupštini.
Nije prekršen član 27, a sutra će sednica početi u 12.00 časova, tako da poslanici mogu danas duže da rade, s obzirom da smo svi zainteresovani za temu i da želimo da potpuno tačnu informaciju prenesemo građankama i građanima Srbije. Danas ćemo raditi do okončanja. Molim narodnog poslanika Dragana Živkova da ne dobacuje. Četiri puta u toku ovog zasedanja sam zamolila narodne poslanike da ne krše Poslovnik Narodne skupštine, da ne remete red na sednici, da ne dobacuju dok dajem objašnjenja koja sami ti narodni poslanici od mene traže. Ako želite striktnu primenu Poslovnika i na ovoj sednici, imate u meni partnera, biće striktne primene Poslovnika. Narodni poslanik Martinović, pravo na repliku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde prisutni ministri u Vladi Republike Srbije očigledno pokušavaju da obmanu građane Republike Srbije. Gospodine Markoviću, mi smo vam rekli da u članu 137. Ustava Republike Srbije piše da može Republika Srbija da poveri javna ovlašćenja autonomnoj pokrajini, ali samo kad su u pitanju poslovi državne uprave, a vi nam kažete – jeste, šta je tu sporno. Sporno je što to ne piše u Predlogu zakona, nego su narodni poslanici ti koji moraju da vas upozoravaju na Ustav Republike Srbije. Vi ste se pozvali samo na one odredbe Ustava za kojevi smatrate da idu u prilog ovom predlogu zakona, a one odredbe Ustava koje vas sprečavaju da usvojite ovaj predlog zakona, njih ste potpuno zaboravili. Što se tiče izlaganja gospodina Čiplića, prosto je neverovatno, najpre gospodin Branko Ružić, pa onda gospodin Čiplić, pozivaju se na primer Savezne Republike Nemačke koja je, sam naziv joj kaže, federativno uređena država. Republika Srbija, ma šta vi radili s njom, još uvek je po slovu Ustava unitarna država. Ne možete da prosto poredite državu koja je unitarna sa državom koja je federativno uređena. Gospodine Čipliću, kakve veze ima decentralizacija u Nemačkoj sa stepenom njenog ekonomskog razvoja? Jeste li ste vi čuli za Maršalov plan? Da nije bilo američke pomoći, ništa ne bi bilo od Savezne Republike Nemačke. Da američke kompanije nisu uložile ogroman novac, ne bi bilo ništa od ekonomskog razvoja Savezne Republike Nemačke. Nikakve to veze nema sa decentralizacijom u Nemačkoj.
Narodni poslaniče, molim vas da sadržaj replike dovedete u vezu sa onim što je ministar govorio. Do Maršalovog plana ipak nismo stigli. Ministar Svetozar Čiplić ima reč.
Lično mislim da, i kada se pominje Nemačka, i kada se pominje njen primer, treba saslušati čitavu rečenicu do kraja. Naime, naravno da mala Srbija, sa ovakvom istorijom, ne može da gleda na Nemačku kao model i primer kojem bi trebalo da težimo. U krajnjoj liniji vrlo jasno sam to i rekao u svom izlaganju. Zapravo, Nemačka nije primer za Srbiju, nego za ona stajališta koja kažu da ako malo decentralizujete državu, eto separatizma i slabosti u toj državi. Nemačka je primer da kada imate na broju nekoliko nivoa decentralizacije da ta država uopšte nije slaba. Ponavljam, nije primer za državu kakva je Srbija, ali jeste primer kako ideja decentralizacije, koja znači da građani koji se nalaze na jednoj teritoriji počnu sami da se bave rešavanjem određenih problema, a da ne čekaju na vrhovnu vlast, na državnu vlast, to je ideja decentralizacije, daje rezultate. To je činjenica. Niko ne spori da postoji i jedna negativna i druga pozitivna strana. Ali, mi u ovom trenutku ne vidimo, niti iko može da dokaže da u ovoj Srbiji, u ovoj skupštini, u ovoj vladi, među građanima, postoje oni koji žele da se Srbiji dogodi nešto loše, da postoji neka organizovana ideja i skupina koja će dovesti do toga da jednostavno decentralizacija koja se vrši ne u skladu sa Ustavom, nego u okviru Ustava, ne u punom kapacitetu koji ovaj ustav nudi, nego manjem kapacitetu, da će ona dovesti do rastakanja države. Napokon, jedan od ključnih problema koji Srbija i dalje ima, i kada pročitate ovaj Ustav, onda ćete se sa mnom složiti, kada ga pročitate kao celinu. Srbija još uvek ima nedovršenu strukturu. Još uvek ima nedovršenu strukturu. Taj debalans u strukturi, koji smo imali po Ustavu iz 1991. godine, jeste debalans koji je pravio problem i u funkcionisanju, dakle u nadležnostima, i zato ovaj zakon pobraja u svim oblastima i određuje nadležnosti. To je zapravo ideja, da ova država ima jasan, uredan pravni poredak koji u domenu decentralizacije neće biti u problemu.
Reč ima narodna poslanica … Želite povredu Poslovnika? Narodni poslanik Aleksandar Martinović. Pravo na repliku?Nemate prava na repliku u ovom krugu. Narodna poslanica Vjerica Radeta, pravo na repliku. Izvolite.
Mislila sam da je ministar Marković izašao, ali vidim da je još tu negde ispred vrata, tu je i gospodin Čiplić, otprilike svejedno je, jer su i jedan i drugi pokušavali da objasne neobjašnjivo i naravno, više ih ne interesuje, pošto je prenos završen, ministri više ovde nemaju šta da rade…
Narodna poslanice, prenos nije završen, u prenosu smo još 20 minuta. Dobili ste reč zato da iskoristite kao pravo na repliku na izlaganje ministra. Ukoliko ne želite više da replicirate onome što je ministar izložio, onda izvolite i govorite o tome. To je pravo na reč. Molim narodnog poslanika da ne dobacuje.
Naravno, želim da repliciram, ali bojim da je to poprilično besmisleno kada više nemamo predstavnika Vlade. Mogu radi zapisnika i da bi se čulo ono što sam želela da kažem, ali ministri su ovde obmanjivali narodne poslanike i javnost, i jedan i drugi, pokušavajući da skrenu pažnju sa suštine Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina. Tražila sam i od jednog i od drugog ministra da pročitaju član 137. Ustava, ali da ga protumače. Gospodin Milan Marković je samo pročitao taj član Ustava i pokušao je da objasni šta su to povereni poslovi. Želim da podsetim, pre svega radi javnosti, da poverene poslove naš pravni sistem poznaje još od Ustava iz 1990. godine. Povereni poslovi su funkcionisali tako što državna uprava svoje poslove zakonima koji regulišu određenu materiju prenosi na lokalne samouprave i na AP. Deo nadležnosti iz državne uprave, recimo, skoro smo preneli Zakonom o planiranju i izgradnji na lokalne samouprave, gde smo predvideli da lokalne samouprave izdaju građevinske dozvole, na primer, do 400 kvadratnih metara, a preko toga, radi Ministarstvo, što je izvorna nadležnost Ministarstva. Predstavnici Vlade nam nisu objasnili šta znači utvrđivanje nadležnosti? Povereni poslovi, znači, da ti poslovi već postoje, pa ih državni organ, državna uprava poverava lokalnoj samoupravi ili AP. Ali, utvrđivanje nadležnosti znači nešto potpuno novo. Znači da se utvrđuje AP Vojvodini neke nadležnosti koje po Ustavu ne pripadaju AP Vojvodini. To je ono što je suština i što predstavnici Vlade nisu želeli da objasne. Uverena sam da jedan i drugi ministar koji su bili ovde to znaju. Nisu oni toliko loši pravnici, ali su želeli da svojim komentarima dovedu u zabludu građane Srbije koji prate rad ovog parlamenta.
Tri minuta je isteklo i molim narodne poslanike da ne dobacuju. Trideset sekundi koje je dobila narodna poslanica da govori je vreme koje sam utrošila na upozorenje o sadržaju njene replike. Molim sve nas na strpljivost i za međusobno slušanje. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju članovi Vlade. Vlada nas je obavestila, gospođo Čomić, da je u Narodnoj skupštini po ovom predlogu zakona zastupaju svi ministri. Aktuelna Vlada Republike Srbije ima 25 ministara. Prosto je neverovatno da od 25 ministara ne može da se nađe nijedan da prisustvuje sednici Narodne skupštine kada se raspravlja ovako delikatan predlog zakona koji je, kao što vidite valjda, izazvao tolike polemike. Sada se postavlja pitanja smisla ove rasprave. TV prenos će biti prekinut za koji minut. Verovatno će biti odložen prenos u neke sitne sate. Predstavnika Vlade nema. Kakva je svrha našeg daljeg rada? S kime mi ovde da polemišemo? Ko da nam daje odgovore na pitanja? Ministri su nas danas ceo dan ubeđivali – nećemo mi da otcepimo Vojvodinu „majke mi mile“. Juče ste rekli – radimo do 19.00 zbog poslanika koji putuju. Danas to više ne važi. Na banalnoj stvari ne možemo da vam verujemo. Ko sutra da vam veruje da iz ovoga neće da se izrodi nova država? Molim vas, gospođo Čomić, bruka i sramota za Narodnu skupštinu da od 25 članova Vlade ne može da se nađe nijedan, da makar sedi ovde. Dovedite onog ministra bez portfelja. Makar neka on sedi ovde. Neka glumi dekor. Neka glumi da u Srbiji postoji Vlada, da postoji organizovana državna vlast. Ovako, apsolutno nema nikog. Nema svrhe ova sednica. Ovo je ismevanje građana Srbije. Ovo je ismevanje svima onima koji očekuju da će na ovoj sednici da se desi nešto krupno. I hoće. Ovo uopšte nisu banalne stvari. Vi hoćete da ih banalizujete, da kažete – ma, evo ovi zli, pokvareni…
Dva minuta, zahvaljujem. Nema povrede Poslovnika. Svaki predstavnik Vlade ima pravo na izlazak i na ulazak, i u toku ove sednice, i u toku bilo koje sednice. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović ima pravo na repliku. Krug replika za koji ste bili prijavljeni je završen, pošto je očigledno da se tema ne koristi za replike, nego za zloupotrebu prava na repliku. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, odustajem od prava na repliku. Obrazloženje zašto sam odustao od prava na repliku daću kada bude moje redovno izlaganje..
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika.
Da, gospođo Čomić, vi ste prekršili i etiku i Poslovnik. Vi ste mene prozvali u sklopu onih poslanika koji su se prijavili za krug replika i rekli ste da nema potrebe ponovo da se prijavljujem i sat vremena strpljivo čekam na svoj red, da biste mi vi sada rekli da nemam pravo na repliku. Dobro, kad vi govorite istinu, odnosno kada se vi pridržavate Poslovnika, a kada ne? Molim vas, zaista vas pre svega pozivam na ono osnovno moralno što imate u sebi, da sad priznate svima o čemu se tu radi? Da li ne želite da me čujete ili imate neke dvostruke, trostruke aršine? Šta treba da radim, da izujem cipelu da vas gađam, da bih skrenula pažnju na sebe ili da stisnem ovo dugme? Ako treba da izujem cipelu, recite mi, i to ću da uradim.
Zahvaljujem. Nemate pravo na repliku. Rekla sam jasno - davanje prava na repliku je diskreciono ovlašćenje predsedavajućeg. Očigledno je u toku sednice da su iscrpljeni svi razlozi za davanje bilo koje replike i da je nastupila zloupotreba prava. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović, po prijavama za reč u raspravi. Izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, zahvaljujem na datoj reči. Odustao sam od korišćenja prava na repliku zato što sam stekao utisak da bih time učestvovao u nečemu što mi na neki način liči na komediju apsurda. U tome nisam želeo da učestvujem i zato sam odustao od replike. Ono što se zove razgovor i diskusija o temi pokušaću da svedem na osam minuta, koliko je mojoj poslaničkoj grupi preostalo. Pre toga bi postavio par pitanja. Najpre, kako da polemišem sa predstavnicima Vlade kojih ovde nema? Održali su nam kraće predavanje iz teorije prava uopšte i iz teorije ustavnog prava. Onda su pokupili svoje torbe i otišli. Ima ovde nas koji se takođe pomalo razumemo u pravo. Ima nas koji smo i profesori pravnih fakulteta. Osnovni je red bio, ako nam ministri drže takvo predavanje, da sačekaju da čuju protivargumente. Njih nema. Voleo bih da dobijem objašnjenje kako da se o jednoj ovako važnoj temi razgovara bez prisustva predstavnika Vlade? To je po meni ponižavanje ovog zakonodavnog tela i svih nas koji smo strpljivo čekali da dobijemo reč. U tzv. neki vole to da zovu "prajm tajm" umeli su da se javljaju za repliku posle svakog poslanika. Sada kada prestaje TV prenos njih ovde nema. Kako to drugačije da shvatimo, nego na onaj način o kome sam maločas govorio? Ministar Marković je tražio da raspravu vratimo u okvire prava. Kako s njim sada da razgovaram kad on nije tu? Zahvaljujem, kolega Martinoviću, može i SMS-om, ali to izlazi iz okvira pravila rasprave u ovom visokom domu. Sa zadovoljstvom ću da diskusiju vratim u okvire prava i u ono o čemu je govorio gospodin ministar, a zove se legitimnost i ustavnost. Neću imati dovoljno vremena da svima postavim sva pitanja koja sam želeo. Govorimo o nečemu što proizilazi iz Ustava Republike Srbije, a o tom Ustavu su davani kvalifikativi ovde, koji se zovu legitimnost i ustavnost. Hajde sada da se pogledamo svi u oči i da prvo pitamo - šta je legitimnost? Taj ustav je donet na jedan krajnje nelegitiman način, uz neregularan referendum. Ajde neka neko ovde ustane i neka argumentovano kaže da je referendum bio regularan. Trajao je 48 sati, uz flagrantno kršenje prava onih koji su bili protiv Ustava, jer su kada je referendum doveden u situaciju da će zbog izlaznosti da propadne, svi mogući državni funkcioneri i svi lideri opozicionih partija, koji su učestvovali i u toj komediji, zvali su građane kršeći sva moguća referendumska pravila da izađu i glasaju, a potom su organizovali i referendumsku krađu. Toliko o legitimitetu. Sada, kakav je taj ustav koji je donesen na takav način. Hajde svi oni koji su bili za taj ustav, izvinjavam se mojim kolegama iz LDP, mi smo vodili antiustavnu kampanju, jer smo i tad rekli da je loš, vidim sada imamo sve više istomišljenika ovde koji su bili za taj ustav i sad odjednom više nisu za njega, nego se i oni slažu da je loš, hajde neka mi tvorci, pisci Ustava kažu da Ustav nije antinomičan, da nije neprimenljiv i da je po mnogo čemu šupalj i loš. Hajde neka mi neko izvede bilo kakav pravnički dokaz da, recimo, član 105. i 134. Ustava nisu u suprotnosti, da su zbog toga neprimenjivi, ili član 5. i član 102. da nisu u međusobnoj suprotnosti i da nisu zbog toga neprimenjivi. Uvažene koleginice i kolege poslanici, sem pripadnika LDP, svi ste učestvovali u tom ustavnom skandalu. Taj ustavni skandal izrodio je ovakav zakon i ovakav statut. Žao mi je što ću to morati da kažem, ali - ko s đavolom tikve sadi, njemu se o glavu razbijaju. Sada, na jednoj strani, govoreći o zakonu i statutu, razlikujemo poslaničke grupe koje su protiv autonomije, a bile su za takav ustav koji predviđa autonomiju, i na sasvim suprotnoj strani neke, koje ovi koje sam sada pomenuo, kvalifikuju kao grupu koja traži državu u državi. Usred te priče, DS, koja mi liči na Socijalistički savez radnog naroda Srbije, jer pokušava da izmiri nepomirljivo i da jalove odredbe jalovog ustava nekako uvede u domen prava, pa da to iznedri ono što će se zvati zakon o kome raspravljamo i statut AP Vojvodine. Jako mi je žao što je to tako. I, naravno, neko će postaviti pitanje - zašto ćete onda vi da glasate za takav zakon i za takav statut? Zato što je to jedini način da se završe bespuća jalovih rasprava i da se pitanje Vojvodine, koje daje mogućnost da se mnogi ovde busaju u patriotske grudi, jednom skloni sa dnevnog reda i da onda postavimo pravo pitanje - od čega će da žive građani ove države? Zahvaljujem na pažnji.
Četrdeset sekundi je ostalo na raspolaganju poslaničkoj grupi. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, a posle njega narodna poslanica Jelena Travar-Miljević.
Šteta što ministar ode, jedan i drugi, jer je rasprava taman dobila lep polemički ton, ali hajde praviću se kao da su tu zbog građana koji će gledati ovo u odloženom prenosu. Premda je i to katastrofa i skandal da RTS prekida ovakav prenos, ovakve stvari koja je na dnevnom redu zbog neke utakmice koja nije od nacionalnog interesa. Ali dobro, to nije prvi put da smo se suočili sa ovakvom poteškoćom. Ovde je u toku rasprave u više navrata od strane predlagača ovog zakona bilo rečeno kako opozicija, a pri tom se prilično aludiralo i na pripadnike DSS, nisu izneli nijedan dokaz za tvrdnju da je statut Vojvodine, a samim tim i ovaj zakon koga podržava, protivustavan. To je znači, jednostavno, igra gluvih. Ljudima se objašnjava nešto na vrlo razložan, jednostavan način. Oni veštom retorikom to okrenu na nešto drugo tako što predstave da je predmet spora nešto što nije. Nijednog trenutka predmet spora ovde nije pravo na decentralizaciju. Nijednog trenutka ovde predmet spora nije pravo na autonomiju. Kada god se predstavnici vlasti ovde suoče sa dobrom argumentacijom zbog čega je ovaj njihov posao loš i u osnovi separatistički, tog trenutka oni izađu sa nekom lažnom spornom temom da bi dezavuisali one koji pokušavaju da na razložan i jednostavan način objasne kakva je ovde separatistička ujdurma u pitanju. Probaću to da objasnim na malo drugačiji način i da vam kažem zbog čega mislimo da je ovaj predlog zakona, kao podrška neustavnom statutu Vojvodine, separatistički akt. Prvo, da bi nešto u jednoj državi bilo separatistički akt, samo po sebi mora da bude u nesaglasnosti sa Ustavom. Jer ako je u saglasnosti sa Ustavom, tu nema reči o bilo kakvom separatizmu. Sama činjenica što se na jedan nepriličan način donose ovi akti, jednim obrnutim redosledom, koji hoće da kaže sledeće: statut Vojvodini se donosi u Skupštini AP Vojvodina, kao podzakonski akt, pre nego što je bilo koji od zakona koji se po Ustavu moraju doneti, koji utvrđuju nadležnosti Vojvodine u oblasti imovine i načina finansiranja, to znači da su poslanici Skupštine Vojvodine unapred zadali zadatak vladajućoj koaliciji u sopstvenoj državi da prati njihovu misao o tome šta i kako treba Vojvodina da radi, odnosno koje su nadležnosti jedne AP u Srbiji, kao što je Vojvodina. Na stranu što se tu stavlja potpuna asimetričnost sa drugom AP, u životnoj realnosti, ali očigledno u formalno-pravnom smislu. Kako mi znamo da je ovo separatistički akt? Danas je bila rasprava o tome da li je pitanje referenduma, kako je izneto u statutu Vojvodine, a na drugi način u ovom zakonu o nadležnostima Vojvodine, da li je to pitanje nešto što treba da upali crvenu sijalicu i da nam kaže da se na taj način htela urediti ova oblast tako da se građani i građanke Vojvodine, kako to vi kažete, sa kapacitetom da na referendumu odlučuju o svojoj teritoriji, da tim izražavaju atribute suverenosti, jer ako neko izražava atribute suverenosti, onda znači da se time izražavaju atributi državnosti. Kako mi dolazimo do tog zaključka? Pošto se očigledno s ministrima ne možemo dokazati, jer oni vrte svoju priču praveći se da ne čuju ono što mi govorimo. Tako što u statutu Vojvodine, ponavljam, piše da se ovo pravo realizuje na osnovu tog statuta, kao pravo izražavanja volje građana i građanki Vojvodine i stavi se iza toga tačka. Drugim rečima, statut Vojvodine uređuje pitanje referenduma za pitanje teritorije tog dela Srbije. Onda se u zakonu navodno spasava stvar tako što se kaže da se to čini na osnovu statuta Vojvodine, ali u skladu sa zakonom, i napravi se jedno zamešateljstvo od kojeg se stvori jedna dvosmislena odredba koja se može, kako se u raspravi videlo, tumačiti kako se kome navrne i pravi se konfuzija. Zašto neko ima interes da uopšte pravi konfuznu normu, pogotovo po ovakvom pitanju? Zbog toga što postoji skrivena namera. Kako znam da postoji skrivena namera? Evo vam čist dokaz. Nije u pitanju cepanje dlake na dvoje, troje ili četvoro, kao što ministar Marković kaže. Ovde je u pitanju cepanje čitave frizure, jer tih dlaka ima po statutu i po ovom zakonu koliko god želite. Evo vam jedan vrlo prost primer. Članom 21. Ustava Republike Srbije rečeno je vrlo prosto: "Pred Ustavom i zakonom svi su jednaki". Ovo je jasna i kogentna norma. Članom 69. Ustava se kaže, za oblast socijalne zaštite, da se prava zaposlenih i njihovih porodica na socijalno obezbeđenje i osiguranje uređuju zakonom. Dakle, Ustavom nije predviđena mogućnost da se ovo pravo reguliše bilo kakvim podzakonskim aktom, a onda u članu 53. zakona o nadležnostima Vojvodine lepo stoji da će Vojvodina preko svojih organa u oblasti socijalne zaštite, a ovde piše - u skladu sa zakonom, samo ne znam kojim to zakonom, verovatno ovim, neustavnim, kaže da Vojvodina sledeće stvari radi: "uređuje, u skladu sa materijalnim mogućnostima, druga prava u oblasti socijalne zaštite, veći obim prava od prava utvrđenih zakonom i povoljnije uslove za njihovo ostvarivanje, kao i druge oblike socijalne zaštite, ako je u budžetu obezbedila sredstva". Šta to hoće da kaže? Ova norma je direktno opasna iz dva razloga. Prvi je što stavlja građane Srbije u neravnopravan položaj. To znači da će građani Niša, Kragujevca, Leskovca, Vranja, Valjeva, Pirota, Čačka i ostalih mesta u Srbiji uživati, ako se u budžetu Vojvodine za to steknu uslovi, manji obim prava ili neka prava neće uopšte uživati, u odnosu na one građane Srbije koji žive u Vojvodini. To ovde piše. Znači, ne piše ništa drugo osim toga. To je jedan razlog. Možda bi građanima Srbije koji žive u Vojvodini ovo delovalo dopadljivo jer bi možda rekli - možda će se nama dati neka prava u oblasti socijalne zaštite, koja drugi građani Srbije neće uživati, ko šiša druge građane Srbije, važni smo mi. Problem je u tom što, pored protivustavnosti i nejednakosti građana pred zakonom i Ustavom, kako je to predviđeno članom 21, pored toga što se krši to pravo, ovde se radi o očiglednoj laži, jer je ova norma jedna od klasičnih normi kojima se podmićuju i potkupljuju građani Srbije koji žive na teritoriji Vojvodine, kako bi možda, bože moj, pristali na ovakvu ujdurmu. To je vaše zamešateljstvo. Hoćete da vam čitam još odredbu člana 58. sa potpuno istom problematikom, koja kaže: "Posebna zaštita majke i deteta", takođe je regulisana ustavnom odredbom o ljudskim i manjinskim pravima, u onom delu Ustava koji to reguliše, zaštićena odredbom člana 21. o jednakosti prava. Kaže ovako: "AP Vojvodina preko svojih organa, u skladu sa zakonom, utvrđuje i obezbeđuje dodatna i dopunska prava i zaštitu, odnosno viši stepen zaštite porodice, prava dece i trudnice, majke tokom porodiljskog odsustva i samohranih roditelja sa decom, u skladu sa programom demokratskog razvoja Vojvodine, sa merama za njegovo sprovođenje". Ovde se čak ni na zakon ne pozivaju. Nema pozivanja ni na Ustav ni na zakon. Preuzima se direktno materija koja po Ustavu mora i isključivo se može regulisati zakonom, da bi uredila Vojvodina po principu nejednakosti građana na teritoriji Srbije. Kako je moguće da Vojvodina može da osnuje javno preduzeće za Nacionalni park "Fruška Gora"? Nacionalni park "Fruška Gora", tako mu naziv kaže, jeste nacionalni park Srbije. Kakvo javno preduzeće dela teritorije Srbije za realizaciju i očuvanje vrednosti Nacionalnog parka "Fruška Gora"? Toga imate koliko god želite. Namerno vam nisam govorio o onim drugim normama o kojima smo govorili u javnosti prethodnih dana. Zašto? Da vam dokažem tezu o separatizmu. Kad imate jednu normu oko koje su ministri, vešto retorički potkovani, rešili da dezavuišu ono što se od strane poslanika opozicije govori kada se objašnjava zbog čega je način na koji je referendum ovde opisan protivustavan, zato što sadrži u sebi elemente državnosti, onda moram da vam kažem da, ako jednu normu ostavite dvosmislenu, a zakon i statut su vam puni nedvosmisleno protivustavnih normi one vrste i onih sadržaja koji na prvi pogled ne pobuđuje mnogo interes javnosti, jer se o tome odmah na prvu loptu ne govori, onda dođete do vrlo prostog zaključka - da je kroz pisanje takvih normi postojala određena namera. Da nema takve namere, ne bi se ovakav propis pisao. Čemu ovakav propis, ako nemate neku skrivenu nameru? Doduše, ta skrivena namera je već postala otvorena u međuvremenu. Ideja je, dakle, da se kroz ovaj akt učini sve što je moguće da se pripremi psihološki, pa i formalno-pravno, na neki način, iako je to protivustavno, teren za sutrašnje zahteve za otvorenu separaciju Vojvodine. To je ideja. Jedna ovde politička stranka, čijeg predstavnika trenutno nema, verovatno ga sad više ovo ne zanima, jer nema direktnog prenosa, rekla je vrlo otvoreno - ne volimo Ustav Srbije, ne slažemo se sa načinom na koji je donet, bez obzira što tu govori neistine, ali makar otvoreno govore o tome - hoćemo to i to, tako želimo da izgleda Srbija, baš nas briga šta većina građana Srbije misli o tome, to je naš projektni zadatak, ko god da nam ga je dao i to makar ljudi govore otvoreno. Opasnost življenja s vama, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, jeste u tome što govorite neistinu iz dana u dan, što jedno pričate a drugo radite, što pokušavate na perfidan način građanima da podmetnete kukavičje jaje kroz ove predloge zakona i kroz statut Vojvodine. Da bi na kraju došli u situaciju da država, kao takva, propadne, i to dejstvom one vlasti koja nije u stanju na teritoriji Srbije, ne u Vojvodini, na teritoriji Srbije, da obezbedi minimalnu socijalnu zaštitu za građane, privredni i ekonomski prosperitet, nije u stanju da definiše prioritete ekonomske politike, nije u stanju da donese običan rebalans budžeta, jer ste otišli u nenormalan deficit iz koga ne možete da izađete. Kršite Ustav i zakon iz dana u dan, hapsite direktore javnih preduzeća zbog toga što su nešto potrošili mimo predviđenih sredstava za jedno preduzeće u toku godine, a ovde nam Diana Dragutinović prosipa bisere kako nije nikakav problem da 15-ak ili 20 dana država Srbija bude u deficitu većem od dozvoljenog. O čemu vi pričate? Kako vi vodite državu? To je prava sramota, ali sutra ćemo imati prilike da nastavimo o ovome razgovor, kada budemo govorili o statutu Vojvodine, pa ćemo da vidimo kako čija argumentacija ovde stoji.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je dvanaest minuta i 40 sekundi. Na raspolaganju je još četiri minuta i 10 sekundi. Narodna poslanica Jelena Travar-Miljević ima reč, posle nje narodni poslanik Gojko Radić.
Poštovano predsedništvo, kolege i koleginice narodni poslanici, verovatno ću, po ko zna koji put, ponoviti da ustavni osnov postoji u Ustavu Republike Srbije za donošenje ovakvog zakona, a to je u članovima 12, 97, 177, 178, 183. i 187. Inače, napomenula bih da je povećanje nadležnosti nižih teritorijalnih jedinica, koje i dalje ostaju podređene višim upravnim instancama, u stvari decentralizacija. To je ono čemu se teži Predlogom zakona o utvrđivanju nadležnosti Autonomne pokrajine Vojvodine. Kao članica stranke G17 plus, koja se zalaže za decentralizaciju i ravnomerni regionalni razvoj, ukazala bih da će se poslanička grupa G17 plus pozitivno izjasniti u danu za glasanje. U svetu 95% demokratski ustrojenih država sačinjeno je od decentralizovanih jedinica, čiji se organi formiraju neposrednom i slobodno izraženom voljom građana ispoljenom na izborima. Decentralizacija je deo šireg procesa diferencijacije upravnih institucija i organizacija. Iskustva prikupljena u državama na celoj planeti potvrdila su da decentralizacija pozitivno utiče na bolji život građana kroz političku stabilnost, obavljanje javnih službi, što dovodi do bržeg protoka informacija i lakšeg pribavljanja potrebnih dokumenata, jednakosti građana i jednakih startnih pozicija, o čemu je već govorio moj kolega Željko Ivanji, boljih ekonomskih prilika makroekonomske stabilnosti. Ukoliko obratimo pažnju na Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, uvidećemo da se već u osnovnim odredbama govori o međuregionalnoj saradnji, da Vojvodina, kao regija u kojoj se tradicionalno neguju evropski principi i vrednosti, može biti član evropskih i svetskih udruženja regiona, kao i to da AP Vojvodina zaključuje međuregionalne sporazume u okviru svojih nadležnosti, što svakako doprinosi ekonomskom napretku i unapređenju ostvarivanja ljudskih prava. Takođe, u osnovnim odredbama se govori o teritoriji AP Vojvodine, koju čine teritorije jedinica lokalnih samouprava, u njenim geografskim oblastima Banat, Bačka i Srem, utvrđenih zakonom. Naravno, kada spomenem svoj Banat, svoju Vojvodinu i svoju Republiku Srbiju, ne mogu da ne spomenem i da podsetim da se upravo u Banatu nalaze tri najnerazvijenije opštine, a to su Žitište, Nova Crnja i Plandište, i da svakako verujem da primenom već usvojenog Zakona o ravnomernom regionalnom razvoju, sprovođenjem pozitivnih mera iz ovog zakona i suštinskom decentralizacijom mogu u narednom periodu unaprediti svoj status. Isto tako, sigurna sam da niko bolje od građana Žitišta ne poznaje interes opštine Žitište, da niko bolje od građana Kragujevca ili Niša ne poznaje te interese i da će oni uvek znati da odluče šta je najbolje. U predlogu ovog zakona uređena su pitanja od pokrajinskog značaja u sledećim oblastima: prostorno planiranje i razvoj, poljoprivreda, vodoprivreda, šumarstvo, lov, ribolov, turizam, ugostiteljstvo, banje i lečilišta, zaštita životne sredine, industrija i zanatstvo, drumski, rečni i železnički saobraćaj i uređivanje puteva, priređivanje sajmova i drugih privrednih manifestacija, prosveta, sport, kultura, zdravstvena i socijalna zaštita, javno informisanje, nauka i tehnološki razvoj, zapošljavanje privrede i privatizacija, rudarstvo i energetika, lokalna samouprava, ostvarivanje ljudskih i manjinskih prava. Posebno bih ukazala na tačku 15) u članu 10, u kojoj AP Vojvodina, preko svojih organa - razvija administrativne kapacitete pokrajinske uprave i lokalne samouprave, s ciljem korišćenja strukturnih i kohezionih fondova EU. Zašto sam ukazala na pomenuti član? Zato što su u velikoj meri dobri rezultati decentralizacije vezani za unutrašnje kapacitete administracije na lokalnom nivou i njenu osposobljenost da sprovodi reformske mere. Reformske mere, kao mere koje građanima pružaju i omogućavaju bolje uslove za život, mogućnost su da se brže dođe do potrebnih dokumenata i informacija. Usvajanje ovog zakona svakako predstavlja još jedan od koraka ka decentralizaciji Srbije. Svi se sećamo da je ove godine usvojen i Zakon o ravnomernom regionalnom razvoju, da je u skladu sa pomenutim zakonom Republika Srbija podeljena na statističke regione, a naravno u skladu sa nomenklaturom statističkih teritorijalnih jedinica, što je svakako jedan od osnovnih koraka ka decentralizaciji i stvaranju uslova za bolji život svih nas. Ne mogu da ne spomenem da se sama stranka G17 plus zalagala za Vojvodinu kao evropsku regiju evropske Srbije, što predstavlja jedan model za dalji razvoj kako Vojvodine kao regije, tako i razvoj Republike Srbije kao decentralizovane države. Jedno društvo svoj puni doprinos tranzicionim procesima mora pružiti, naročito u domenu poštovanja ljudskih i manjinskih prava, razvijanja tolerancije u multinacionalnoj i multikonfesionalnoj zajednici, negovanje različitosti, poštovanja tradicije, kulture i običaja svih nacionalnih zajednica koje žive u njoj, razvijanja dobrosusedskih odnosa i međuregionalne i prekogranične saradnje, razvijanja lokalne samouprave, sa ciljem stvaranja modernih, dobro organizovanih i ekonomski jakih lokalnih zajednica, transformaciji i razvoja ukupne privrede i poljoprivrede, prema specifičnostima samih regiona, uz poštovanje slobode pojedinaca. Sve ovo su svakako principi za koje se zalaže i sama stranka G17 plus.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno šest minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Gojko Radić, a posle njega narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Dame i gospodo narodni poslanici, pravni okvir za donošenje zakona o prenosu nadležnosti AP Vojvodine i statuta AP Vojvodine su odredbe Ustava Republike Srbije od člana 176. do 187, gde je predviđeno da su autonomne pokrajine nadležne samo za pitanja koja se na svrsishodan način mogu ostvariti unutar autonomije pokrajine, a u kojima nije nadležna Republika. Istorija AP Vojvodine ili, kako se u ne tako davnoj prošlosti zvala, Vojvodstvo Srpsko, danas se namerno marginalizuje i namerno ne potencira. Aktuelni manjinski član vladajuće koalicije Vojvodinu je nazvao ratnim plenom Srbije. Sasvim suprotno od toga, osnovna je vekovna borba srpskog i drugog slovenskog življa, pre svega bunjevačkog, da se ujedini sa Srbijom, a što je krunisano i ujedinjenjem u Skupštini 1918. godine u Novom Sadu. Zato zakon o Vojvodini mora voditi računa o timtežnjama, kao i da iskaže specifičnosti ovog područja, a sve u cilju boljeg ekonomskog, kulturnog i uopšte razvoja društva i života svih građana koji žive u Vojvodini. Da li predlog ovog zakona Vojvodine pruža pretpostavke za bolji život njenih građana u sastavu Republike Srbije? Naravno da ne, već pojam autonomije Pokrajine definiše Ustav kao autonomnu teritorije zajednice određene Ustavom. Predlog statuta van tog okvira pokušava odrediti kao regiju, sa elementima državotvornosti unutar države Republike Srbije, a Republika Srbija ima isključivo međunarodni pravni suverenitet i subjektivitet. Shodno Ustavu, kao jedinstvena država može pristupiti međunarodnim institucijama i organizacijama, kao što je EU ili druge. Predloženim statutom odnosno zakonom Vojvodine ista još nema samo članstvo u UN, a može kao regija pristupati maltene svim međudržavnim i međunarodnim institucijama i zaključiti međunarodne ugovore, što je suprotno članu 181. Ustava Republike Srbije. Predlog statuta, u kome je predviđeno da Vojvodina predstavlja sastavni deo jedinstvenog kulturno-civilizacijskog i ekonomsko-geografskog prostora srednje Evrope, pokušava stvaranje koncepta Dunavske monarhije, idejnog tvorca Ota Fon Habzburga, i restituciju Austrougarske monarhije, kojoj se pridodaju još i Švajcarska, Lihtenštajn, Njemačka i Poljska. Ovako određenje u predlogu statuta odnosno u zakonskom prenosu nadležnosti proizilazi da je bolje bilo kakva integracija Dunavske monarhije, samo da se AP Vojvodina izmesti iz suvereniteta Republike Srbije. Ovo ne samo da je protivustavno, nego se i protivi zdravom razumu. Predstavnici vladajuće većine uopšte ne vode računa da je statut AP Vojvodine podzakonski akt koji ne može biti u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije i mora biti u suglasnosti sa zakonom Republike Srbije. Oni, bez obzira na posledice usvajanja ovog statuta tj. prenosa nadležnosti, koji je rascijepni klin u tkivu državi Srbiji, kada je danas jedno takvo sečivo već duboko prodrlo u državno-teritorijalno tkivo Republike Srbije u području AP Kosova i Metohije, a čija se klica krila u komunističkom Ustavu SFRJ iz 1974. godine, jer je dao sve elemente državnosti socijalističkim autonomnim pokrajinama. Predlagači ovakvog statuta i prenosa nadležnosti pokušavaju ispuniti ko zna kakva tajna predizborna obećanja. Često imaginarnim odredbama statuta pokušavaju zamagliti restituciju Ustava SFRJ iz 1974. godine. U pogledu pravnog položaja AP Vojvodine gde je to vidljivo? Pa, u članu 3. predloga statuta Vojvofine, koji definiše da se sastoji od geografskih oblasti Bačke, Banata i Srema, što je u totalnoj suprotnosti sa Zakonom o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, u kome je propisano da se teritorija AP Vojvodine sastoji od taksativno nabrojanih teritorijalnih opština. Brojni članovi predloženog statuta moraju se izmeniti jer trpe kritiku unošenja elemenata države u autonomiju. Tako, na primer, u članu 9. se predlaže simbol AP Vojvodine grb i zastava, koji ne odražavaju pripadnost pokrajine Republici Srbiji. Ista konstatacija neodrživosti odnosila bi se i na član 10. statuta, definicije Novog Sada kao glavnog grada, da u zadnjem momentu nije preformulisana. Protivustavna i protivzakonita je odredba člana 17. predloženog statuta, koja predviđa Vojvođansku akademiju nauka i umetnosti, jer odredbe člana 183. Ustava, gde su taksativno pobrojana pitanja koja imaju pokrajinski značaj, nigde ne predviđaju utvrđivanje nauke i kulture kao delatnosti prenetih u nadležnost AP Vojvodine. Sporne su nadalje odredbe kojima se predviđa da pokrajina određuje svoju imovinu, jer se pokrajinska imovina i lokalnih samouprava utvrđuju isključivo zakonom. U Predlogu se govori o položaju nacionalnih zajednica, koje Ustav ne poznaje, već poznaje pojam nacionalnih manjina, te se na ovaj način pokušava uneti element nacionalnih manjina kao elementa konstitutivnosti pokrajine. Član 26. predloga, koji utvrđuje jezik u službenoj upotrebi, pored srpskog jezika i ćiriličnog pisma, utvrđuje i primenu latiničnog pisma, koje Ustav ne poznaje. Posebno je interesantan član 28. koji uvodi stalnu mešovitu komisiju sastavljenu od predstavnika organa Republike Srbije i AP Vojvodine. PREDSEDAVAJUĆA Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zbog principa na kojima je formirana ova Vlada, po proceni poslanika SPO, našeg konstruktivnog pristupa svim pitanjima koja će unaprediti položaj naših građana u našoj zemlji i otvoriti nove perspektive za naše društvo, želim da kažem da će poslanici SPO, kao desna strana liste ZES, u danu za glasanje podržati zakon o potvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Izuzev onoga što je bila politička demagogija, mislim da smo danas čuli dosta značajne i pravne i političke argumentacija po pitanju sveopšte i sveobuhvatne decentralizacije zemlje, ali i mnogo demagogije i zaista veoma političkih poruka koje imaju cilj da unesu zabunu među građane Srbije, i to tezama da se stvara država u državi, da je ovo najava secesionizma i da i mi iz SPO, kao prosvećeni nacionalisti, razbijamo vlastitu državu. Vlastita država se razbija na brojne načine. Vlastita država se razbija i nerazumevanjem vremena u kome se društvo nalazi, nerazumevanjem onoga šta se dešava svetu i životom mimo sveta. Veliki znak pitanja je postavljen od strane pre svega opozicionih stranaka zašto bi Vojvodina, sa svojom pokrajinskom autonomijom ili regijom, kako se ovde u predloženom tekstu naziva, zaključivala međuregionalne i međudržavne sporazume. Deklaracija o regionalizmu u Evropi od Skupštine evropskih regiona je usvojena 1996. godine i tada je u zemljama EU bilo negde oko 300 regiona u kojima je živelo negde oko 400 miliona stanovnika. Danas je, gospodo, 2009. godina, 13 godina posle usvajanja ove deklaracije. Nažalost, ono što je dobro u zemljama EU nije doprlo do mnogih narodnih predstavnika i oni danas pokušavaju da zbune javnost u Srbiji tezama da, eto, ko ide ka regionalizmu, on ide i ka cepanju države. Ne znam da je jedna jedina zemlja koja je krenula putem stvaranja regija, koje imaju izvanrednu međuregionalnu, međunarodnu saradnju na brojnim poljima, ne znam da se jedna jedina regija, navedite mi primer, otcepila od sopstvene države. Ne, desilo se nešto suprotno. Te regije su uspostavile izvanrednu i ekonomsku, i kulturnu, i sportsku, i naučnu i svekoliku saradnju. Države EU i njihove regije ujednačenog su ekonomskog razvoja. Kada pređete iz regije u regiju nemate utisak, kao ovde u našoj zemlji kada pređete iz opštine u opštinu, da ste prešli iz države u državu, da ste otišli sa planete na planetu. Ako odete u istočnu Srbiju ili na jug Srbije, u velikoj meri i u centralnu Srbiju, a da ne pričam o staroj Raškoj, postoje i područja Vojvodine sa demografskim pražnjenjem i područja u kojima, skoro sam prolazio putem Boljevac-Knjaževac, postoje napuštena sela, gde iz domova ljudi, koji su nekada tu živeli, izbija trnje, koprive i stabla. Imate utisak da je život stao. Ali, postoji nešto, i dobro je da su danas predstavnici Vlade to obećali srpskoj javnosti, a mislim da su obećali i SPO i bez obzira što smo deo vladajuće većine držaćemo ih za to obećanje, obećali su da je ovo početak, uz zakon koji smo usvojili pre nekoliko meseci, sveobuhvatne decentralizacije zemlje. Mi iz SPO smo ubeđeni da je zakon o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine donet u sklopu ostalih pravnih dokumenata koji uređuju sveobuhvatnu i suštinsku decentralizaciju zemlje, da danas mnoge debate, koje su imale puno osnova,ne bi imale svoj osnov. Naime, sa puno razloga se može reći, uvažavajući apsolutno neophodnu nužnost da Vojvodina dobije svoje nadležnosti, ovlašćenja centralne vlasti spuste na pokrajinski nivo u svim segmentima u kojima je to zakon uredio, zašto se ne ide u proces decentralizacije sveobuhvatne i zašto i građani Šumadije, odakle dolazim, nemaju svoju šumadijsku razvojnu banku, zašto nemaju glavni administrativni centar, zašto se cela država tako ne uredi? Mi iz SPO smo insistirali i nekoliko puta postavljali pitanje Vladi, u kojoj učestvujemo, kada ćemo ući ozbiljno u taj sveobuhvatan proces? Političke stranke iz Vojvodine pre svega su se dobro organizovale. Vojvodina je evropska lokomotiva Srbije, ona u mnogo čemu treba da bude uzor ostatku Srbije, zato što je bogata, zato što je u velikoj meri bolje organizovana i što je svest i upornost u ostvarivanju svojih prava za decentralizaciju rezultiralo jednim ovakvim zakonom. Mislimo da Vlada ne treba da predlaže zakone samo pod tom vrstom i pozitivnih političkih pritisaka, već da taj proces treba da krene iz same Vlade RS, ne zbog stranačkog pitanja i našeg programa vezano za decentralizaciju cele Srbije, već zbog toga što kada uđemo u taj sveobuhvatni proces, verujte, za mnoge krajeve može biti kasno. Srbija je danas dramatično u teškom položaju. U zemljama EU kada je stepen razvijenosti regiona jedan prema dva pale se sva crvena svetla, pale se alarmi. Kod nas je stepen neravnomernog razvoja, po nekim pokazateljima jedan prema 15, što zvanično priznaje Ministarstvo, a po nekim pokazateljima čak jedan prema 21. U svakom slučaju, stepen nerazvijenosti regiona u Srbiji je ubedljivo najnegativniji u celoj Evropi. Zbog toga verujem, ne samo da zreli svest i dobro je da su danas ministri vladajuće koalicije izrazili jasnu političku volju da se uđe u sveobuhvatan proces decentralizacije zemlje. Nisam, kao diplomirani pravnik s položenim pravosudnim ispitom, video nijednu odredbu koja je antiustavna. Naravno da je tu bilo mnogo manipulacija pravno-političkih i da je činjenice da Ustav daje samo smernice za donošenje zakona koji će urediti detaljnije neku oblast, ako bi tražili da Ustav predvidi sve ono što treba da predvidi neki zakon, onda bi Ustav morao da ima nekoliko hiljada stranica i ne bi bio Ustav. Zato uvek možete manipulacijom reći da nešto što nije predviđeno u Ustavu, a postoji u zakonu, da je protivustavno. Naravno, mi kao desna strana ZES nikada ne bismo glasali za jednu jedinu odredbu koja je protivustavna i naravno da mislim da i u samoj Vojvodini, posle prenošenja nadležnosti i usvajanja ovog zakona, treba stvoriti regione po tradicionalnoj podeli koja postoji. To su Bački, Sremski i Banatski region i posle toga, kada se formira taj srednji nivo vlasti, onda treba povećati i nadležnosti lokalnih samouprava. Tek tada kada cela Srbija bude podeljena, pre rata su umesto regiona to bile banovine, Leskovac, koji su tada zvali srpski Mančester, imao je 35 opština, tada možemo ući u proces formiranja i novih opština, povećavanja nadležnosti opština i regiona, a centralna vlast ne treba da bude onakva kakvu je doživljavaju ljudi, odnosno kolege koje su danas iznele stav da samo sa jednom čvrstom rukom iz jednog centra treba da se upravlja celokupnim životom u Srbiji. Ne mislimo da je to tako. Tako je bilo samo u vreme diktatura i to nikada nije moglo da izađe na dobro. Ono što je Evropa danas i principi EU je uravnotežen, izbalansiran, policentričan, ujednačen regionalni razvoj. SPO želi da vidi takvu Srbiju. U danu za glasanje ćemo glasati za ovaj zakon. Bez obzira što smo deo vladajuće većine, verujte nam bićemo uporni u tome da se decentralizuje cela država.
Deset minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, jutros je u izuzetno nadahnutom dvominutnom izlaganju predsednik Vlade Mirko Cvetković rekao da ovaj predlog zakona, između ostalog, AP Vojvodini poverava znatno veći broj nadležnosti iz okvira delokruga republičkih organa nego što je to do sada bio slučaj. Ovo piše i u obrazloženju zakona, ali ovo nije istina. Najpre, nije tačno da se ovde radi o poveravanju određenih nadležnosti, s jedne strane. S druge strane, ovaj zakon se jasno i glasno zove zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, i to je ono što danas pokušavamo ceo dan, i u onom kratkom periodu dok su ministri ovde bili pred TV kamerama aktivni, što smo pokušali u komunikaciji s njima da im objasnimo, i razumeli su oni to, naravno, ali su se pravili da ne razumeju. I predsednik Vlade i ministri nisu nikako hteli da priznaju, a mi srpski radikali tvrdimo i svim kolegama koji su govorili, koji kažu da ne vide gde je ovaj zakon i sutra statut u suprotnosti sa Ustavom RS. Moguće je i da neke kolege koje učestvuju u radu da su ovo ovlaš pročitali i da se nisu suviše udubili. Pročitaću još jedanput, pre svega radi stenograma, možda i radi javnosti, ako neko u neko doba bude gledao nastavak ove sednice, ali u svakom slučaju zbog činjenice da je ovo istorijska sednica, mi smo savremenici u poslednjih 10 godina razbijanja jedne države, pa druge države, pa otcepljenja CG, pa svega ovoga što se dešava, okupacije 15% teritorije Srbije na KiM i zato mislimo da je dobro, nadamo se, daće bog, preživećemo i doživećemo i neko vreme. Ali, ne daj bože da se obistini ono što ovaj zakon predviđa i što ovaj statut predviđa, ali plašimo se da hoće i zato mislimo da je dobro da kažemo, da iznesemo stavove SRS, a dobro je i da drugi iznose svoje stavove i da nas ubeđuju u nešto u šta i sami ne veruju. Dakle, ovaj predlog zakona nije u skladu sa čl. 1, 2, 4, 8, 9, 137, 179, 182, 183, 185. Ustava RS. Osim toga, i ovaj zakon i sutra statut, odnosno Predlog zakona narodni poslanici u ovom parlamentu dobili su i po prilično je besmislena ova rasprava zato što narodni poslanici ništa ne mogu da promene u ovoj tekstu zakona. Zašto? Zato što smo mi ovo dobili po principu uzmi ili ostavi. Jer, mi mislimo da ovaj zakon uopšte nije mogao da dođe na dnevni red i nije mogao i ne može da se donese, a objasniću kasnije zbog čega. Čak kad bi ovaj zakon bio moguć i kad bi imao ustavni osnov, onda je redosled morao da bude potpuno drugačiji. Morao je da bude donet ovaj zakon, pa da on bude objavljen u Službenom glasniku, pa da on stupi na snagu, pa da se nakon toga donosi predlog statuta, koji bi bio u skladu sa tim zakonom, koji su narodni poslanici u parlamentu Republike Srbije usvojili. Šta mi imamo danas? Imamo Predlog zakona i Predlog statuta po drugi put, kao usklađen sa Predlogom zakona. Pitanje je koliko i naravno videćemo sutra u raspravi, pokazaćemo da zapravo nije. Kada biste i hteli, kada bi hteli predstavnici Vlade, koji su odsutni naravno, i kada bi hteli predstavnici skupštinske većine u danu za glasanje da glasaju za neke amandmane, koji su podneti na ovaj zakon, to jednostavno ne smeju da urade - zato što bi svaka promena ovog zakona zahtevala promenu Predloga statuta. Statut je već jedanput, mimo Poslovnika Skupštine AP Vojvodine, menjan, jer je prosto neverovatno, nema sad ministra Markovića da pokaže pravničko znanje i da ga pitam - gde je video mogućnost da jedanput prosleđen Predlog statuta Narodnoj skupštini, pre nego što ga Skupština pregleda, da neko može da kaže: vrati moje krpice, neću više da se igram, pa taj statut nestane negde između Beograda i Novog Sada, pa se onda pojavi neki novi tekst statuta i to, bože moj, sa pravno-tehničkom redakcijom. Prvo, pravno-tehničku redakciju nikada ne može da radi parlament. To radi nadležni odbor - da. Drugo, pravno-tehnička redakcija ne može biti pitanje - da li postoji Vojvođanska akademija nauka i umetnosti ili ne postoji? Pravno-tehničko pitanje ne može biti - da li je Novi Sad glavni grad ili nije? Pravno-tehnička redakcija ne može da bude - da li će na poseban način u Vojvodini da se polažu pravosudni ispiti itd? Dakle, radi se o tome da ste ovo vi, iz režima, predstavnici Vlade, pre svega predstavnici režima, da su ovo zbrljavili navrat-nanos, zato što vas teraju ovi vaši prijatelji iz EU, verovatno i Jelko Kacin, onaj što vas je pozdravio sa merdita, verovatno je i on intervenisao da se požurite sa ovim zakonom. Onda ste vi to, daj otaljaće se to, uradiće se, izglasaće se, imate skupštinsku većinu, imate još i LDP da vam u tome pomogne, kada je ovaj zakon u pitanju i baš vas briga - kakve će biti posledice ovog zakona. Nas srpske radikale i te kako briga i mi zato želimo da skrenemo pažnju na neke najkarakterističnije članove ovog zakona. Da sam u pravu, kada sam malopre rekla da je ovo samo reda radi i da je ovo već završena stvar i da ne može da se menja, dokaz je član 88. ovog predloga zakona. Član 88, mislim da ovakva formulacija i ovakva norma ne postoji ni u jednom jedinom zakonu, otkako se pišu zakoni bilo gde na zemaljskoj kugli, kaže: "Nadležni republički organi dužni su da preduzmu sve neophodne mere, uključujući i obezbeđivanje neophodnih finansijskih sredstava radi preuzimanja novih nadležnosti AP Vojvodine, utvrđenih ovim zakonom najkasnije do početka primene ovog zakona". Ljudi moji, i oni koji nisu pravnici, a pravnicima jevaljda potpuno jasno, a i oni koji to nisu - da li možete da privede mozgu ovu formulaciju - da neko kaže da mora sve da se pripremi za primenu nekog zakona koji je tek pre koliko dana, 6. novembra, tek pre 18 dana došao u parlament na razmatranje i danas se tek raspravlja? Dakle, neverovatno. U skladu sa ovim zakonom Bojan Pajtić je i formirao Razvojnu banku Vojvodine, u skladu sa predlogom, a suprotno Ustavu Republike Srbije, to je ona Metals banka. Govorila sam pre neki dan o gospodinu Stevanu Šogorovu, koji je član upravnog odbora te Metals banke, a poznat je po onoj aferi - što je njegova ćerka Jelena vlasnik fakulteta, a mama Mira, njegova žena je državnu imovinu, inače pod zaštitom, spomenik, Zavoda za zaštitu kulture, dala je ćerki za otvaranje fakulteta. Tata Stevan je bio u komisiji za akreditaciju, kada je ćerka Jelena dobila dozvolu za rad tog njenog fakulteta. Njega sada pominjem zato što je on takođe i u ovoj nekoj komisiji, savetu ili kako se to zove, vezano za regionalizaciju, gde su između ostalih i Gordana Čomić i Boško Ristić - čitala sam to pre neki dan. Dakle, taj gospodin Šogorov je u Upravnom odboru banke koja nikako nije mogla da bude formirana na osnovu Ustava, a evo i ovaj zakon još uvek je nije predvideo. Koji su karakteristični članovi ovog zakona? Naravno, član 3. koji govori o međuregionalnoj saradnji, član 4. koji kaže da teritoriju AP Vojvodine čite teritorije jedinica lokalnih samouprava, u njenim geografskim oblastima - Bačka, Banat i Srem, utvrđene zakonom. Sada vi ceo dan pričate i ministri nas ubeđuju da ovde nema nikakve suštinske regionalizacije, da ovde nema nikakvih predradnji za neko eventualno, ne daj bože, buduće otcepljenje, za neke secesionističke ideje. Naravno da ima. Da li može neko da nam objasni, naravno nema nikog iz Vlade - šta je u ovom slučaju i gde će u ovom slučaju biti lokalna samouprava opštine Zemun, opštine Surčin? Da li će to biti deo Novog Beograd, deo Palilule, Ovča, Borča, Krnjača? To je Banat, a ovo drugo je Srem. Da li to znači da vi pravite nekakav region, kakav je bio ideal od Ante Starčevića do Franje Tuđmana? Nažalost, liči na to. Grad Novi Sad, ovo je interesantno, predstavnici SPS-a su pokušali, ne danas već pre, u javnosti da objasne - kako su oni spasili Vojvodinu, odnosno građane koji žive na teritoriji AP Vojvodine, zato što Novi Sad nije glavni grad, nego je administrativni centar. To jednostavno nije tačno i to građani moraju da znaju. Grad Novi Sad je "glavni, administrativni centar i sedište organa AP Vojvodine". Ovo je igra reči i očigledno je da se ovde ništa nije promenilo. Ovde imate član 6. koji govori o zaštiti pokrajinskih poslanika i drugih funkcionera. To je nešto potpuno nebitno i nešto što je regulisano ustavom i zakonom, izbornim zakonima. Danas je ministar prosvete govorio da postoji Prosvetni savet na nivou Republike Srbije, da je on regulisan zakonom itd. i to je sve tačno, ali onda ostaje pitanje - šta će ova glava 11. koja govori o prosveti, koja govori o predškolskom, osnovnom obrazovanju, koja govori o prosvetnom savetu koji daje mišljenje u postupku donošenja nastavnih planova i programa na teritoriji AP Vojvodine. Imali smo skoro slučaj kad je bio ovaj raspust, pa produžen na teritoriji cele Srbije, osim na teritoriji AP Vojvodine, vezano za ovaj grip koji je bio aktuelan ili je i sada, ne znam. Kaže - AP Vojvodina obrazuje komisije i organizuje polaganje ispita za licencu za nastavnike, za vaspitače i stručne saradnike. Šta ovo znači, odnosno ovo isto se odnosi i na polaganje pravosudnog ispita i na polaganje stručnog ispita za rad u državnim organima? Danas je ministar Marković rekao - ako to nekome liči na separatizam, onda svaka čast. Pitam da li ovo znači, izvinite kao pravnik to tako tumačim, da neko ko položi stručni ispit u Beogradu ili položi pravosudni ispit na Pravnom fakultetu u Beogradu, on ne može da bude sudija na teritoriji AP Vojvodina? Gospođo Čomić, ne morate da pravite takve face, to ovde piše. Kao što neko položi pravosudni ispit na teritoriji AP Vojvodine, te ne može biti sudija u ostalom delu Republike Srbije. To ovde piše i to je ono na šta mi skrećemo pažnju. Predvideli ste sanitarni nadzor. To je povereni posao koji se reguliše članom 137. Ustava RS,o kojem su danas ministri izbegavali da govore. Da, povereni poslovi na osnovu člana 137. Ustava Republike Srbije su mogući, postoje od 1990. godine, od tog Ustava u Srbiji, primenjuju se i regulišu se različitim zakonima. Neustavno je, nemoguće po ovom članu da se, kako je rekao ministar Marković, izvrši kodifikacija. Bolje bi mu bilo da se potrudi da se izvrši kodifikacija krivičnog zakonodavstva, a ovo nije predmet, ne može biti predmet kodifikacije. Zato mi srpski radikali tvrdimo da je ovo neustavan zakon i da će ovaj zakon i statut, o kojem se sutra govori, stvoriti mogućnost da građani Republike Srbije koji žive na teritoriji AP Vojvodine dođu u situaciju da će neke usijane glave, na osnovu zakona koji ćete vi ovde da usvojite, na osnovu statuta koji ćete vi ovde da usvojite, da za nekoliko godina dođu u situaciju da nekom padne na pamet da ih otcepi od Srbije. Ovaj zakon je pravni okvir za državnost. Ovaj zakon, rekla sam i jutros, od petka, kad planirate ovo da usvojite, znači da će od petka AP Vojvodina biti država u državi Srbiji. To je po mišljenju i stavu SRS nedopustivo, neustavno. Onaj ko se odluči da ovo brani jednog dana moraće da odgovara i pred Krivičnim sudom, i pred krivičnim većem, a pre svega i više od svega, pred građanima Srbije, pred istorijom Srbije.
Iskorišćeno je 16 minuta vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, moram da primetim da ova sednica nije regularna. Vi znate član 87...
Narodni poslaniče, taj član je već davan kao primer da je kršen i rečeno je da nije. Nemojte da zloupotrebljavate pravo na član 8... (Dragan Todorović, sa mesta: Gde su ministri? ) Narodni poslanici Vjerica Radeta i Dragan Todorović dobacuju. Upozoravam vas da je to ... (Dragan Todorović, sa mesta: Ne dobacujemo, pitamo najpristojnije.) Ne, dobacujete narodni poslaniče i to je razlog za izricanje mere opomene. Ovim putem vas upozoravam da se to ne čini, kao i da se ne zloupotrebljava pravo koje se daje na osnovu člana 100. stav 1. Način da se zajedničkim radom ova sednica u skladu sa Poslovnikom odvija je da svi na tome sarađujemo, ali ako mislimo da je sloboda date reči i zloupotreba date reči, onda pogrešno tumačimo Poslovnik, što je nedopustivo. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, posle njega narodni poslanik Sreto Perić, pa narodni poslanik Boško Ristić.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo, mi danas ceo dan...
Narodni poslaniče Todoroviću, upozoravam vas poslednji put da mi ne ostavljate drugog prostora nego mere za izricanje kazni zbog nedoličnog ponašanja i narušavanja reda na sednici Narodne skupštine, tako da je ovo poslednje upozorenje. Nastavite poslaniče.
Dame i gospodo, danas često pominjemo ovu knjigu koju trenutno držim u ruci, a to je Ustav RS, i svi se pozivamo na to da ustavne obaveze moraju da budu ispunjene. Treba biti iskren da ukoliko u Ustavu RS stoji, u čitavom nizu članova, od člana 176. zaključno sa članom 187. čitav niz odredbi koji reguliše teritorijalno uređenje, odnosno pokrajinsku autonomiju, onda treba da pođemo od toga da to treba i stvarno regulisati i sprovesti u praksi. Ne zalagati se samo na papiru za neku autonomiju, a praktično se zalagati za lažnu autonomiju. Mi treba da se zalažemo za stvarnu autonomiju, a isto tako u skladu upravo sa ovom knjigom, sa Ustavom RS, za jedinstvenu i celovitu Srbiju, a ne dezintegrisanu Srbiju. Upravo zakon o nadležnostima, pa i statut o kome ćemo sutra razgovarati, potvrda su celovitosti i jedinstva RS. Istovremeno biće od koristi za brži privredni razvoj i Vojvodine i drugog dela Srbije. Zakon o nadležnostima doveden je u puno saglasje sa Ustavom, no niko od nas do samo Ustavni sud RS je vlastan da ceni ukoliko neko dovede u pitanje ustavnost bilo koje odredbe zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Isto tako, u dosadašnjim diskusijama mojih kolega zamereno je što su na nekoliko mesta, koliko u ovom zakonu, toliko i u aktu koji budemo sutra razmatrali, pomenuti građani. Ukazujem na to da upravo članom 2. Ustava RS kao nosilac suverenosti određen je građanin, jer suverenost potiče od građana i niko ne može prisvojiti suverenost od građana. Ne bih zbog toga, i upravo zbog prava građana, zbog ljudskih manjinskih prava i sloboda, koji su dobrim delom i ovim predlogom zakona o utvrđivanju nadležnosti detaljnije razređeni nego Ustavom, upravo ove odredbe koje se tiču ljudskih prava, građanskih prava, jer su od člana 18. do člana 81, praktično trećina Ustava RS tiče se tih osnovnih ljudskih i građanskih prava. U diskusijama mojih uvaženih kolega rečeno je da građani osećaju šta će nastati usvajanjem Predloga zakona o utvrđivanju nadležnosti, a opet ovde tvrdim da građani ne treba da osećaju, već treba da znaju i upravo ova diskusija u Narodnoj skupštini Republike Srbije treba da određene sumnje razveje. Jer nedopustivo je da se ovde u Narodnoj skupštini RS tvrdi da će AP Vojvodina odlučivati na primer o mreži sudova u AP Vojvodini. Izričito sam ovaj predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine definiše da AP Vojvodina samo predlaže mrežu sudova. Ukoliko se mi paranoično plašimo od mogućnosti predlaganja nečega, na šta ima pravo svaki naš kolega poslanik ovde u Narodnoj skupštini, da predloži nešto a ova skupština da odluči, mislim da takve diskusije ne doprinose produbljenju poverenja prema svemu onome što se dešava tokom diskusije u Narodnoj skupštini RS. Konačno, respektujući to da ima još dosta prijavljenih poslanika za diskusiju, osvrnuo bih se samo na član 9, i to stav 3. člana 9. Predloga zakona, gde je rečeno da ukoliko nadležni organ RS ne donese propis za izvršavanje zakona u roku utvrđenom tim zakonom, AP Vojvodina može u oblastima iz stava 1. ovog člana svojim aktom, u okviru zakonskog ovlašćenja za donošenje izvršnog propisa, privremeno urediti izvršavanje zakona na teritoriji AP Vojvodine. Smatram da je ovo izuzetno korisna odredba, gde praktično Vlada Republike Srbije, kao ovlašćeni predlagač ovog predloga zakona, dozvoljava mogućnost da se ne čeka i da se ne spava, već da može da se ide u susret životu i potrebama. Hoću samo na jednom primeru i to na primeru lokalne samouprave, dolazim iz Pančeva, da ukažem da je svojevremeno, 2004. godine, bilo oročeno da Vlada Republike Srbije, na predlog Ministarstva za nauku i životnu sredinu, treba da donese pravilnik o graničnim vrednostima emisija, onoga što može da truje narod u sredinama gde narod živi. U roku od šest meseci, tadašnje ministarstvo nije predložilo taj pravilnik i upravo organi lokalne samouprave su išli u tom pravcu da u okviru ustavnih i zakonskih ovlašćenja donesu pravilnik o graničnim vrednostima emisije. To je, između ostalog, samo na području lokalne samouprave u Pančevu doprinelo da može da se ide u susret životu i potrebama i da se štiti narod od zagađenja, u oblasti zagađenja vazduha u Pančevu. U nadi da ćemo nakon sveobuhvatne diskusije o ovom predlogu zakona u načelu, zatim, nakon razmatranja podnetih amandmana, ipak doći do zaključka da zakon o nadležnostima praktično potvrđuje i sprovodi obaveze iz Ustava, da će svi oni koji danas kritikuju i koji će eventualno za dva dana kritikovati i davati neke predloge, predlažem da prihvate Predlog zakona i u danu za glasanje se opredele sve moje kolege narodni poslanici za usvajanje Predloga zakona o nadležnostima.
Osam minuta i 35 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, posle njega narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, brojni ministri u odsustvu, imamo na dnevnom redu Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Ovo je, kolega Mikoviću, obraćam se vama zato što ste pre mene govorili, jedan veoma opasan akt. O njemu ću govoriti sa više aspekata, naravno, on to dozvoljava i podrazumeva. Danas je, koliko ste vi shvatili neozbiljno ovo, ukazuje i činjenica da je danas predsednik Vlade izlagao, pardon izlagao pet minuta i 34 sekunde vezano za ovaj predlog zakona, da bi ministri koji su bili prisutni u toku jednog dela dana počeli da zloupotrebljavaju vreme. To neka im služi na čast. Moram da se osvrnem i da kažem šta je ovaj akt. Ovo je cena. Čega cena? Cena pobede Borisa Tadića na predsedničkim izborima. Sada nekom treba nešto platiti i vratiti. Pokazaću vam koliko sam u pravu, analizirajući pojedine članove, koliko su suprotni sami sebi, koliko nisu u skladu sa Ustavom i koliko poskupljuju život građana u Vojvodini, za koje se navodno vi, onako baš preterano, puno brinete. Ovde nije glavni izvođač Nenad Čanak, kako mnogi žele da predstave. On je jedan od podizvođača. Šta on reče danas - izvršenje poreske obaveze je najveći separatizam, tačka. Znači, izvršenje poreskih obaveza je najveći separatizam. (Glas iz sale: Patriotizam je rekao.) Ako je i najveći patriotizam, vi ste na vlasti devet godina. Hoću samo da vam kažem, namerno sam vam to rekao, da čujem vaš komentar, već devet godina ste na vlasti. Učešće u plaćanju poreza je malo. Zbog čega? Osim što plaćamo kroz promet dobara i usluga, ali na ono što mi privređujemo je veoma mali. Kako i zašto? Zato što tajkuni nisu u sistemu poreza. Nemate moći i snage da od njih naplatite ono za šta bi oni morali da plate. Drugi građani nisu u poziciji da plaćaju, jer ne rade godinama, kolega Mikoviću. Nemaju obaveza, nemaju mogućnosti, nemaju od čega to da plate. Vi ne dovodite do stvaranja i jačanja patriotizma, što bi trebalo da bude obaveza svakog građanina, a posebno nas koji sedimo ovde, a posebno Vlade Republike Srbije, nego dovodite nasuprot tome. Moramo da izrazimo sumnju kada pred sobom imamo ovako opasan akt. Nismo zaboravili vaše izjave iz 2000. godine da je pitanje KiM jedno demokratsko pitanje, koje ćete vi rešiti samo da dođete na vlast. I došli ste, a imamo posledicu tu koju imamo. Ne tvrdim ni ovaj put da je taj problem i to pitanje lako, ali tada kada ste govorili da je to demokratsko pitanje, mi u SRS smo znali da je to veliki i krupan problem ove države. Sada kažete da to donosi samo dobrobit građanima Vojvodine. Zašto niste probali da recimo ova prava koja će imati građani Vojvodine imaju, zašto vi to niste probali, mi se ne slažemo s tim, objasniću kako mi vidimo decentralizaciju, zašto ova prava niste dali građanima upravnog Mačvanskog okruga, sa svojih osam opština, da oni mogu da odlučuju o svom razvoju, da imaju svoju razvojnu banku i da sve ono za što se vi zalažete kod njih bude eksperimentalno i onda da idemo u realizaciju tog pitanja u Vojvodini? Znamo mi šta su obaveza po Ustavu i želimo da se pridržavamo toga, ali ovde smo imali jedan obrnut raspored poteza. Valjda je prvo trebala doneti ovaj zakon, pa onda statut Vojvodine. Ovde je bilo obrnuto, usvojen je statut Vojvodine u Skupštini AP Vojvodina, pa je onda na osnovu tog akta, takvog još uvek nepotpunog, urađen predlog ovog zakona. Samo ću nekoliko stvari, odnosno nekoliko odredaba ovog predloga zakona da iskomentarišem. AP Vojvodina, kao regija u kojoj se tradicionalno neguju evropski principi i vrednosti; vređate ostatak Srbije. Mislim da se u Kragujevcu, odakle je predsednik Okružnog odbora SRS i jedan od potpredsednika Narodne skupštine, gospođica Nataša Jovanović, neguju svetski, evropski i srpski standardi, ali ovde isključujete sve druge. Naravno, mislim da se neguju i u ostalim gradovima Srbije, ali isključujete i sve druge gradove ili oblasti, a dajete to pravo samo Vojvodini. U članu 4. kažete - teritorija AP Vojvodine ne može se menjati bez saglasnosti njenih građana izražene na referendumu i u skladu sa zakonom. Referendum je punovažan pod određenim uslovima. Sada ministri su ovde obrazlažući ovaj predlog zakona rekli - pa na to imaju pravo i lokalne samouprave. Da, imaju. Ne može jedna mesna zajednica bez sprovedenog referenduma da se pripoji drugoj lokalnoj samoupravi, ali to je apsolutno bezopasno i nema nikakvog problema. Odavde mogu da nastanu razni problemi. Šta još AP Vojvodina može da uradi? Može da osnuje razvojnu banku AP Vojvodina, u skladu sa zakonom kojim se uređuje osnivanje, poslovanje i organizacija banaka. Naravno, vi ćete sada reći, u skladu sa zakonom. Da, u skladu sa zakonima, ali to će biti razvojna banka AP i to nema mogućnost nijedna druga oblast ili regija, kako ste vi to ranije govorili. Šta radi još AP Vojvodina? Daje saglasnost na odluku o proširenju delatnosti ustanova, čiji je osnivač Republika Srbija. Zar vam se ne čini tu da je to protivustavno i protivzakonito, da daje saglasnost AP Vojvodina na ono što je osnivač Republika Srbija? To imate u nekoliko odredaba – u članu 33. i članu 34. predloga ovog zakona. Član 43. govori o kinematografiji i filmskoj umetnosti. Možda nije mnogo interesantno, ali samo da vam pokažem na koji način neće biti ono što smo mi danas slušali. „AP Vojvodina, preko svojih organa, u skladu sa zakonom kojim se uređuje oblast kinematografije, vrši inspekcijski nadzor.“ Inspekcijski nadzor se vrši kao povereni posao. U redu, imaju i ostale lokalne samouprave takvu mogućnost. Ali, šta sledi? „Takse i naknade koje se ubiraju na osnovu propisa u oblasti kinematografije prihod su budžeta AP Vojvodine za obveznike čije je sedište na teritoriji AP Vojvodine“. Znači, prihod je AP Vojvodine, a finansira Republika Srbija. „Društvenu brigu za zdravlje na nivou AP Vojvodine, koja obuhvata mere za obezbeđenje i sprovođenje zdravstvene zaštite od interesa za građane na teritoriji AP Vojvodine, vodi AP Vojvodina, donosi posebne programe zdravstvene zaštite za pojedine kategorije stanovništva, odnosno vrste bolesti koje su specifične za AP Vojvodinu“. Ovo mi je interesantno – specifične za AP Vojvodinu. Naravno, nisam lekar po profesiji, ali sam konsultovao ljude kojima je to osnovno zanimanje. Nema tamo specifičnih bolesti, mogu da se pojave u tom delu, da nisu tamo negde u drugom delu Srbije, ali one nisu specifične za taj deo kao bolest, kao pojava. Član 59: „Direktor pokrajinskog fonda imenuje direktore filijale republičkog fonda koji su obrazovani na teritoriji AP Vojvodine“. Odnosi se na penzijsko osiguranje. Znači, direktor pokrajinskog fonda imenuje direktore filijala. Kada je u pitanju Nacionalna služba za zapošljavanje, ako neko od vas prati, član 66. stav 4 – direktor pokrajinske službe, po sprovedenom javnom konkursu, predlaže direktora Nacionalne službe, kandidata za izbor direktora filijale obrazovane za teritoriju AP Vojvodine. Ima nešto u čemu se ne mogu složiti ni s kolegama pravnicima, jer ovde stoji „nadležnosti u drugim oblastima“, član 74. Kaže se: „Predlaže mrežu sudova na teritoriji AP Vojvodine“. Da li neko može da mi objasni, pošto od ministara nema ko, možda može neko od kolega pravnika iz poslaničke grupe ZES, otkud i na osnovu čega predlaže mrežu sudova na teritoriji AP Vojvodine, kad smo mrežu sudova 2008. godine usvojili ovde u Republičkom parlamentu? Kako je sad moguće uspostavljati neku novu mrežu u AP Vojvodina? Član 88. je ono što sam povezao sa kinematografijom – nadležni republički organi dužni su da preduzmu sve neophodne mere, uključujući i obezbeđivanje neophodnih finansijskih sredstava, radi preuzimanja novih nadležnosti AP Vojvodine. Uopšte to nije sporno. Republika Srbija treba da pomaže i učestvuje u finansiranju svih gradova i opština u Srbiji, ne samo AP Vojvodine. Ali, šta se posle dešava? Prihod ostaje tamo negde. Praktično država Srbija treba da finansira one koji ne planiraju, i mi odavde ne znamo do kada, da budu jedan čvrst i sastavni i stalni deo ove teritorije. Kada smo govorili o dva zakona koja su na Trećoj redovnoj sednici ovog zasedanja, o ograničenom ili maksimalnom broju zaposlenih na republičkom nivou i na lokalnom nivou, taj tzv. srednji nivo ili pokrajinski nivo, niko se toga nije dotakao, što znači da ne važi za administraciju Bojana Pajtića ništa od ova dva zakona. Imaćemo veliki broj zaposlenih, jer ima oko 153 poverena posla, što podrazumeva da onaj broj činovnika u pokrajinskoj administraciji neće moći da obavi novopridodate poslove i imaćemo situaciju da se primaju novi. Ko će biti primljen? Biće primljeni članovi stranaka koji su na vlasti u AP Vojvodina i niko drugi, a ovamo ćemo na republičkom nivou zadržati 28.400. Građani AP Vojvodine imaće mnogo skuplju administraciju. Dakle, nije istina da će to biti jeftinije, imaće mnogo skuplju administraciju nego ostali deo građana u Srbiji. U nekoliko članova govorite o potrebi da se dalje razvijaju prava čoveka i pripadnika nacionalnih manjina, i to je u redu. Niko bolje, i niko jače i ozbiljnije se ne zalaže za jačanje prava, odnosno čak i pozitivnu diskriminaciju pripadnika nacionalnih manjina. A šta za one koji ne žive u Vojvodini, koji njima zakoni omogućavaju ta prava? Stoga ovaj predlog zakona ima različit odnos prema građanima Srbije. Na kraju, moram da kažem jednu veliku Puškinovu izreku: Svi mi smatramo sebe za jedinice, a druge za nule. Mi ovaj zakon smatramo za dve nule.
Iskorišćeno je 14 minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, posle njega narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, smatram da ovaj zakon apsolutno ima odredbe koje su u skladu sa Ustavom Republike Srbije i da nijedna od predloženih odredbi ne odskače i ne odudara od duha Ustava i onoga što je kao ustavna garancija dato građanima Srbije, a to je član 12, koji kaže da građani Srbije imaju pravo na pokrajinsku autonomiju i na lokalnu samoupravu. Isto tako, Ustav kaže da je državna vlast ograničena pravom građana na pokrajinsku autonomiju i na lokalnu samoupravu. Tokom današnje rasprave smo čuli pohvale i osporavanja ovakvog jednog predloga zakona. Lično smatram da građani Srbije u ovoj fazi demokratizacije društva imaju pravo na dodatnu demokratizaciju putem decentralizacije. Nema suštinske demokratizacije društva bez decentralizacije državne vlasti. Pravo građana na pokrajinsku autonomiju i pravo Vojvodine da svoju autonomiju uredi zakonom i statutom proističe iz samog Ustava. Očekujem da će i ostali građani Srbije ostvariti svoje ustavno pravo, ma gde živeli u Srbiji. Formiranje srednjeg nivoa vlasti ima racionalni osnov upravo u principu supsidijarnosti, a to znači da svi građani imaju mogućnost da im institucije budu dostupne i da svoje pravo ostvaruju u institucijama nižeg ranga u odnosu na državne, ukoliko je to moguće. Tokom rasprave, oni koji su osporavali, a sada u najvećoj meri njih nema i time pokazuju svoj odnos prema ovom pitanju, koje su postavili kao centralno i najznačajnije u svom političkom delovanju tokom ove godine, ističu da se ovakvim zakonom i statutom Vojvodine upravo uspostavlja državnost AP Vojvodine. Apsolutno su neutemeljeni ovakvi stavovi i oni služe samo za dnevnu politiku, kako bi se građani veoma teškim rečima i ocenama uplašili i na taj način se destabilizovali u stavu da se bore za dalju decentralizaciju društva i za punu participaciju građana u kreiranju državne politike, u kreiranju državnog budžeta, ali i u određivanju prioriteta koji su bitni za rešavanje njihovih životnih problema, ma gde oni u Srbiji živeli. Netačna je teza, izneta tokom rasprave, da Vojvodina dobija ovim zakonom državnost. Elementi i atributi državnosti su potpuno drugačiji. To je pitanje vojske, pitanje unutrašnjih poslova, pitanje diplomatije, pitanje monetarne sfere, izdavanje novca, to je ono čime se država bavi. Sve ono što predstavlja život i rešavanje državnih problema treba da se po principu supsidijarnosti spusti na niže organe vlasti. Pokrajinska autonomija ili regija, ili kako je već zovu, srednji nivo vlasti, jeste najviši oblik lokalne samouprave. To je onaj deo lokalne samouprave koji dobija najveći deo prenesenih nadležnosti od državne vlasti i najveći deo izvornih nadležnosti potpomognutih izvornim prihodima koji obezbeđuju ekonomski razvoj, prostorno planiranje i upravljanje resursima, pre svega u državnoj svojini, a na teritoriji određene pokrajinske teritorije. Ono što je bitno reći, to je da su politički subjekti u Srbiji evoluirali u svom političkom stavu. Moram da pomenem ovde uvodno izlaganje gospodina Samardžića, koji je u ime poslaničke grupe DSS govorio na početku današnje sednice, koji je u veoma negativnom kontekstu pominjao regionalizam. On je takođe govorio o tome da regija, kao pojam, ništa ne znači. Mada u programu DSS, koji je donet 2003. godine, DSS kaže da su regije osnova državnog uređenja Srbije i oni su se zalagali za dvodomni parlament koji bi bio sastavljen iz dva doma, od kojih bi jedan bio - dom regije. Zalagali su se za Skupštinu od 250 poslanika, od kojih bi se 100 poslanika biralo u regionima, a 150 bi se direktno biralo u drug dom. Isto tako, oni su predvideli veći broj regiona, odnosno šest regiona, i odredili su njihova sedišta, odnosno glavne gradove. Predvideli su načelnika regiona koji se direktno bira. Predvideli su zakonodavnu nadležnost, ali isto tako i vladu, sve ono što je bilo sporno tokom rasprave oko statuta Vojvodine. Lično smatram da sama formulacija i naziv ne utiče na suštinu onoga što predstavlja autonomno pravo dela Srbije da se autonomno organizuje i da autonomno rešava svoje probleme i pitanja na osnovu zakona, a u skladu sa Ustavom. Ovde se vrlo često postavljalo pitanje ustavnosti određenih odredbi zakona, a i samog statuta AP Vojvodine. Tu ne treba građani da imaju bilo kakav strah, zbog toga što postoji Ustavni sud koji ocenjuje ustavnost svake odredbe, ali ustavnost se ocenjuje upravo onda kada zakon stupi na snagu. Ovim temama su se bavili eksperti, bavili su se političari, svi ključni subjekti koji trenutno kreiraju politički život Srbije i daju stručno mišljenje, na osnovu bogatog iskustva i domaćeg, tradicionalnog, na teritoriji AP Vojvodina, ali isto tako i evropskog i svetskog. Sigurno da se ovde vodilo računa o tradicionalnom položaju AP Vojvodina i da su tu u potpunosti drugačiji primeri i drugačiji sadržaji pokrajinskih ovlašćenja od onoga što će dobiti buduće regije, odnosno pokrajine, kako se Ustavom nazivaju u državi Srbiji. Sigurno je da je Srbija krenula putem regionalizacije, putem decentralizacije, kako bi se vlast približila građanima, kako bi vršenje vlasti bilo transparentnije i kako bi se problemi građana u svim delovima Srbije rešavali u skladu sa potrebama građana. Razlika je u položaju građanina Srbije koji živi u Pokrajini Vojvodina, u gradu Beogradu i ostatku Srbije. Srbija već ima asimetričnu decentralizaciju, na način koji ne odgovara građanima koji žive u ostatku Srbije. Zašto? Građani u Pokrajini Vojvodina imaju više mogućnosti za ostvarenje svojih prava, imaju potpuniju zaštitu većeg broja organa i bolji i jednostavniji pristup institucijama. Isto tako, položaj građana Vojvodine je doprineo snažnijem ekonomskom razvoju, što je pohvalno za Vojvodinu i za njene građane, ali isto tako predstavlja jednu neravnomernost u razvoju ostatka Srbije, koji tu mogućnost nije imao. U političkom smislu, takođe postoji jedna neravnomernost, uzmimo primer sadašnjeg kreiranja budžeta. U političkom sistemu, koji se pre svega zasniva na partijskoj demokratiji, gde su partije vlasnici mandata u parlamentu, pre svega su programske orijentacije partija politički osnov za delovanje poslanika u parlamentu. Tako da možemo da se pitamo - koga zapravo poslanici predstavljaju u parlamentu, da li predstavljaju pre svega građane ili partije ili predstavljaju partije, a time i građane, gde se partije javljaju kao posrednici između interesa građana, gde partije artikulišu interese građana i preko zastupnika ili poslanika u parlamentu te interese zastupaju? Ako govorimo o kreiranju budžeta, u sistemu budžetiranja koji vlada kod nas, kao jedan tradicionalni sistem, koji nije u dovoljnoj meri transformisan i demokratizovan, dakle, taj sistem budžetiranja traži nadogradnju, traži veću participaciju, odnosno učešće građana u kreiranju budžeta i državne politike. Nemamo priliku da na jednak način utičemo na stavke u budžetu. Tako će se prilikom budžetiranja pre svega javiti Vojvodina, koja može da artikuliše svoje političke, ekonomske i socijalne interese i da preko svojih institucija vrši pritisak na Vladu, kako bi se ostvarile pojedine stavke u budžetu, na način kako to pre svega odgovara vojvođanskom interesu. Isto tako, grad Beograd, koji nosi interes dva miliona stanovnika, ima institucije koje to mogu da artikulišu, ima povoljniju poziciju u odnosu na građane koji žive u gradovima u ostatku Srbije. Građani van Beograda i Vojvodine nemaju institucije sa kapacitetom koje mogu da štiti njihove interese. Ako govorimo o projektnom razvoju, ako govorimo o projektima koji se finansiraju iz republičkog budžeta, vi imate opštine koje nemaju dovoljan kapacitet da učestvuju u kreiranju projekata i da učestvuju u konkursima sa projektima pred institucijama sistema, odnosno budžeta. Da li Vladičin Han, da li Crna Trava, da li Trgovište, Bosilegrad, Gadžin Han, Bela Palanka, imaju kapacitete da izrade projekte koji će dobiti sredstva iz budžeta? Nije dovoljno budžetiranjem odrediti namenu za određena ministarstva, već je bitno gde pare završavaju. Vojvodina, sa ovakvim institucijama, ima mogućnost da se bori za bolju poziciju u budžetu. To je dobro, to je afirmativno. Meni je samo žao što građani u ostalom delu Srbije nemaju mogućnost da izgrade institucije na osnovu ovakvog zakona, da se teritorijalno organizuju, da upravljaju resursima koji su im u neposrednom okruženju. Pre svega, želim da kažem da one političke opcije koje se zalažu za ukidanje autonomije Vojvodine apsolutno ne vode računa o interesima građana. Neprihvatljivi su argumenti da će biti skupa administracija na srednjem nivou vlasti, zato što će srednji nivo vlasti preuzeti nadležnosti, a time i ljude koji su do sada vršili ovlašćenja ili nadležnosti u ime centralne vlasti, odnosno državne vlasti, republičke vlasti. Dakle, raspoređivanjem unutrašnjih kapaciteta će se izvršiti alokacija onih izvršilaca u smislu prenosa nadležnosti. Vrlo je bitno i to što sada po prvi put dobijamo zakon kojim se utvrđuju pozicija i nadležnosti pokrajinskih institucija. Isto tako, bitno je da se, u skladu sa Evropskom poveljom o regionalizmu, poštuju standardi, a to je da se pokrajinska autonomija garantuje Ustavom. Mi ćemo ovde, osim ponašanja pokrajinskih vlasti, osim ocene ustavnosti akata koje te vlasti donose u narednom periodu, imati istovremeno i ustavnu zaštitu pozicije Vojvodine. Vrlo je bitno partnerstvo u kreiranju državne politike. Vojvodina, na osnovu ovog zakona, postaje partner. To se vidi upravo iz onih odredbi koje se ovde često citiraju, ali na pogrešan način. Ovde se kaže da će Vojvodina dobiti pravosuđe, to apsolutno nije tačno. Zakoni koji uređuju pravosuđe, izbor i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija će ostati nezavisno na nivou Visokog saveta sudstva, odnosno Državnog veća tužilaca, a samo one sudije koje se prvi put biraju i stupaju na dužnost, biće prvi put birane u republičkom parlamentu na period provere od tri godine. Apsolutno ne stoji argumentacija da će Vojvodina dobiti svoje pravosuđe koje bi aludiralo na elemenat državnosti. To što će pokrajina imati mogućnost da predlaže mrežu sudova, moramo da građanima objasnimo šta to znači. Vojvodina će imati mogućnost da predloži da u nekom mestu se organizuje sud kako građani ne bi išli do udaljenih sudova koji već postoje, ali će troškove za to snositi vojvođanska administracija i to će biti ne na štetu i na uštrb građana već, naprotiv, institucije će biti približene građanima, a to jeste smisao demokratije. Mi ćemo morati da obezbedimo izborni sistem koji će obezbediti punu participaciju građana u vršenju javnih poslova. Na ovaj način kako je sada definisan izborni sistem u AP Vojvodini, imamo dobar primer približavanja institucija građanima. Dvojni izborni sistem, odnosno mešoviti, jer se deo poslanika za vojvođanski parlament bira direktno, a drugi posredno, govori o tome da se u velikoj meri ova institucija približava građanima i da će parlament Vojvodine biti i raditi u interesu građana Vojvodine. To je dobar model da se i Republički parlament transformiše na osnovu drugačijeg izbornog sistema i da se poslanici biraju na ime i prezime, da budu odgovorni pred građanima, da zastupaju interese građana u ovom parlamentu. Tako se ne bi desilo da jugoistočna Srbija bude najsiromašniji deo Srbije. Vrlo često znam da kažem da siromaštvo živi na jugu i na istoku Srbije. Upravo je centralizovana država dovela do neravnomernog razvoja i ne postoji opravdanje da građani Srbije u najsiromašnijim opštinama žive do sedam ili osam puta gore nego neki u Beogradu ili neki u delovima Vojvodine. To ne amnestira ni samu Pokrajinu Vojvodine da ne vrši decentralizaciju i prenos nadležnosti unutar Vojvodine sve do građana na svojoj teritoriji. To isto tako obavezuje Vojvodinu da se strateški bavi ravnomernim razvojem opština na teritoriji AP Vojvodina. Ovaj zakon i statut Vojvodine ne sme da zanemari obavezu Vojvodine da se stara na isti način da svi građani Srbije i u svim delovima Vojvodine žive na isti način i da imaju jednak pristup institucijama. Želim da podsetim na još jednu činjenicu. Oni koji ovde osporavaju ovakvu poziciju AP Vojvodine i decentralizaciju na ovakav način su učestvovali u donošenju Strategije regionalnog razvoja. Podsetiću da su u Vladi, kojom je predsedavao Vojislav Koštunica, u januaru 2007. godine glasali za Strategiju regionalnog razvoja. Upravo ta strategija regionalnog razvoja govori o tome da treba izgraditi zakonski i ustavni okvir za decentralizaciju Srbije i obezbediti institucije sa dovoljnim kapacitetom i predvideli su da će se Srbija regionalizovati na osnovu statističkih podataka. Prema Eurostat nomenklaturi predvideli su statističke regione kao podlogu za regionalizaciju, potpunu političku i administrativnu. Želim da kažem da se neki politički nedosledno ponašaju, a sve na uštrb interesa građana Srbije. Da zaključim. Decentralizacija Srbije putem regionalizacije jeste nužna. Ona je definisana Ustavom. Čak i one stranke koje se zalažu za ukidanje pokrajinske autonomije su glasale za Ustav koji garantuje pokrajinsku autonomiju. Dakle, nedosledno ponašanje služi samo dnevno političkim potrebama. Decentralizacija i autonomnost pokrajine nisu razlog za separatizam i ne vode ka dezintegraciji države. Dezintegraciju države može da izazove samo loša politika, može da je izazovu ponašanja o kojima smo ovde slušali, a to je recimo humano preseljenje koje predstavlja i osnov za međunarodnu krivično-pravnu odgovornost. Mislim da oni koji se zalažu za takvu politiku dovode u opasnost upravo integritet ove zemlje i oni treba da snose političku i istorijsku odgovornost pred građanima Srbije. Niko u ovom domu neće odgovarati za svoj stav. Kažem ovde pred svim građanima Srbije da se zalažem za decentralizaciju, za regionalizaciju i za uvođenje srednjeg nivoa vlasti na koji će se preneti deo ovlašćenja, kako bi ta vlast bila transparentnija, kako bi se bolje i potpunije borila za interese građana Srbije, kako bi građani Srbije imali mogućnost da učestvuju u kreiranju državne politike i u vođenju javnih poslova i da kontrolišu svoje predstavnike u ovom domu da li rade o njihovom interesu i da mogu slobodno da ih opozovu. Sve ostalo predstavlja demagogiju i nedovoljno svesti o tome kuda žele građani da Srbija ide. Put evropeizacije jeste i put demokratizacije i regionalizacije.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 18 minuta. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, posle nje narodni poslanik Đura Mučenski.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri ma gde bili, Srbija i srpski narod žive u virtuelnoj stvarnosti, pa nam nije teško ni da u ovom parlamentu zamislimo te virtuelne predstavnike Vlade koji tu sede. Ja ću da im se obraćam, možda se neko i oglasi. Pre više od godinu dana DS i njeni koalicioni partneri u AP Vojvodina odnosno u Skupštini AP doneli su Predlog statuta u kome su sebi, po našem mišljenju, prigrabili državne nadležnosti koje, prema Ustavu Srbije, nikako nisu mogli da dobiju. Govoriću kao političar i kao pravnik. To je odgovor na stav ministra Markovića, koji smatra da svi oni koji nisu pravnici nisu kompetentni ovde da govore, a mi izražavamo svoj politički stav, ma šta po obrazovanju bili. Mi sledimo svoju politiku i na to imamo pravo, pogotovo kada je ovakva tema u pitanju. Pitala bih gospodina Markovića, verovatno gleda u odloženom prenosu, kada bi hteo da razgovara o tome kako se prave deca da li bi razgovarao sa ginekologom ili bi razgovarao sa tatom, ma šta mu tata bio po zanimanju? Zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina nisu spominjali niti ga je bilo na vidiku kada se oglasila stručna javnost, ali i politička, pre svega SRS, koja je održala na stotine tribina u gotovo svim naseljenim mestima u AP Vojvodina. Vlasti su se dosetile zakona i odlučile da ozakone sve one nadležnosti koje su statutom već prigrabljene. Uprkos tome statut je i dalje, po našem mišljenju, neustavan. Svi režimski mediji o zakonu govore kao o pratećem dokumentu, što je nečuveno i nezabeleženo u parlamentarnoj praksi. Prateći dokument zakon nikako ne može da bude. Cvetković prima Čanka, prihvata njegove amandmane, svestan da su oni neustavni, ali su zato u saglasnosti sa Čankovim memorandumom o Vojvodini, koji je on davne 1991. godine poslao lordu Karingtonu i konferenciji o Jugoslaviji. Ovim memorandumom obznanjeno je da Vojvodina treba da bude konfederalna jedinica Srbije, a ako to Srbija ne prihvati, kaže on, nezavisna država. Čanak otvoreno tada kaže da teritorije severno od Save i Dunava koje je Srbija anektirala, to je citat, moraju biti vraćene novoj državi. Vlada Srbije je usvojila Predlog zakona, a parlament Vojvodine zakazuje sednicu na kojoj usaglašava predlog svog statuta sa nepostojećim zakonom, jer ga Skupština Srbije još nije usvojila. Da li je to činjenica? Jeste. Pitam u šta vi to pretvarate Skupštinu Srbije? Nije li ovo vaša prćija, da vas 126 može da radi šta hoće? Brine li iko o ustavno-pravnom sistemu? Ako se suspenduje Ustav i Skupština, šta je to onda? Po nama i po političkoj teoriji, ništa drugo osim državnog udara. Režim to radi vrlo perfidno, ali podržavljenje Vojvodine je rezultat ove vlasti i ispunjenje obećanja Cobela, koji je javno zapretio da posle Kosova na dnevni red internacionalizacije dolazi Vojvodina. Umesto odnosa subordinacije, koji se svuda u svetu uspostavlja između države i njenih teritorijalnih autonomija, predlaže se ustanovljavanje partnerskih odnosa između na oko jednakih strana Republike ili republičkih i pokrajinskih organa. Predviđa se osnivanje razvojne banke, nauka, inovacije i tehnološki razvoj prelaze u nadležnost AP, iako to Ustavom nije predviđeno. Pravo zaključenja međunarodnih ugovora takođe Ustavom nije predviđeno. Pravo osnivanja predstavništva u inostranstvu takođe nije predviđeno. Što je najvažnije? Teritorija AP Vojvodina sastoji se od geografskih oblasti, kako se kaže, Srem, Banat i Bačka, kao da se radi o zemljopisu za niže razrede osnovne škole, pa možemo slikovito da objašnjavamo šta je šta. Pitam, evo da je tu ministar Marković, možda jeste, da li se on seća da li u ovoj državi postoji Zakon o teritorijalnoj organizaciji i da li on zna da se Srem prostire malo i u Hrvatsku i da se Banat malo prostire i u Rumuniju? Eto, to je ono što nama pokazuje da tu postoji još nešto i da se iza brda još nešto valja. Da li možda neko zna da su i Surčin i Zemun geografski u Sremu? Nije po Zakonu o teritorijalnoj organizaciji, ali upravo zbog toga oni i preskaču ovakvu odrednicu i ne drže se Zakona o teritorijalnoj organizaciji, mislim na Vladu Srbije koja donosi ovaj zakon i na Skupštinu Vojvodine koja je to u svom statutu predviđa, nego spominje geografske oblasti. Ko je to imao bilbord na kome je pisalo: Novi Sad, moj glavni grad? Nenad Čanak. Šta bi Nenad Čanak mogao da uradi i smeo da uradi da mu DS to ne dozvoljava. On je neprestano vaš glasnogovornik. Sa dva-tri posto možda biračkog tela, tu je uvek uz vas. Vi ga istaknete da priča ono što vi ne smete da kažete, da vam se ne stavi na teret, ali prihvatate sve to. Pokrajini se prenosi 166 nadležnosti kao poverene. U 36 materija se pokrajini poverava inspekcijski nadzor, a u 19 rešavanje po žalbi, što je do sada bilo, a i po Ustavu, isključivo nadležnost Republike. To je ono što nije u skladu sa Ustavom. Osniva se 12 novih ustanova i javnih preduzeća. Povećava se i broj radnika u administraciji, a vodite navodno neku drugu politiku. Čak u statutu predviđate preambulu. Ne liči li to onda na ustav? Gde ste videli bilo koji statut koji ima preambulu. Podsetiću vas šta smo vam mi, srpski radikali, govorili kada se donosio Omnibus zakon. Citiraću šta je prof. dr Vojislav Šešelj tom prilikom rekao, zato što je to apsolutno aktuelno i odnosi se i na ovaj zakon. Ovako kaže prof. dr Vojislav Šešelj - nadležnosti AP mogu da se odrede samo Ustavom, a ostvarivanje tih nadležnosti može se regulisati samo statutom AP, a ne zakonom koji će doneti republička skupština. Postoji pet osnovnih institucija političkog sistema. Znate da je on veoma stručan za politički sistem. To su država, federalna jedinica, autonomija, region i lokalna samouprava. On naravno govori o teoriji. Samo nadležnosti lokalne samouprave mogu se određivati zakonom. Sve ostale nadležnosti mogu se odrediti isključivo Ustavom. Ako neko po Ustavu dobije određene nadležnosti, onda ih on sam uređuje u okviru onoga što mu je Ustav dao. Ne sme postojati neki viši organ državne vlasti ili viša državna institucija koja će umesto njega tu oblast uređivati. Kao što vidite, nije nam ovaj zakon bio ni potreban, ako hoćemo da se držimo Ustava i u slučaju da je statut u skladu sa Ustavom. ''To jeste smisao autonomije, dao mi je nešto Ustav i ono što mi je Ustav dao ne dam nikome. Niko ne može da mi osporava do promena Ustava.'' Ko sada štiti statut Vojvodine? Štite ga srpski radikali. Štitio ga je i tada Vojislav Šešelj. Dakle, zakonom se ne mogu utvrđivati nadležnosti AP, zakonom se ne može ni osnivati AP. Samo Ustav može da odredi da u Srbiji postoje autonomne pokrajine, ne samo što je Ustav utvrdio da u Srbiji postoje autonomne pokrajine, nego je jasno i poimenično naveo koje su to pokrajine. Ovim vašim tzv. Omnibus zakonom zadirete u dve stvari. Zadirete u Ustav, jer proširujete nadležnosti autonomnih pokrajina, ali zadirete i u prava autonomnih pokrajina koje im je Ustav već direktno dao. Vi ih uređujete. Ne možete da ih uređujete. Ono što je Ustav dao autonomnim pokrajinama može da uređuje samo AP svojim statutom i pravnim aktima koji su ispod statuta, a vi možete da pazite da ona ne prekorači te svoje nadležnosti ili da ih ne ostvaruje na način koji je protivan Ustavu i ništa više. Ima li išta ovde sporno? Nema ništa. U materijalu koji smo dobili, odnosno aktu koji smo dobili od Skupštine AP Vojvodine, kaže se da predlog statuta AP Vojvodine, koji je usaglašen sa Predlogom zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, dostavljamo vam prečišćen tekst. Taj zakon nije donet. Kako je onda moguće da statut bude usaglašen sa nepostojećim zakonom? Kako znate da će taj zakon da bude izglasan u ovoj Narodnoj skupštini? To je hipotetički onako. Možda će biti, a možda i neće. Šta ako ne bude? Šta onda biva sa statutom? Ovakvo neznanje zaista je neviđeno i ponižavajuće za sve nas, ma kojim poslom da se bavimo, ma šta da smo radili u životu, da smo proveli neko vreme u ovom parlamentu imali bismo toliko iskustva da znamo da ne pravimo ovakve greške. Gde je taj Sekretarijat za zakonodavstvo, gde je taj ministar za državnu upravu, lokalnu samoupravu, da malo obrati pažnju na ovakve stvari, da se priseti nekih zakona o kojima on brine, a da ne priča ovde prazne priče? On je taj koji je danas najviše političkih nekih ocena ovde izneo, ne upuštajući se konkretno u to šta zakon nama donosi, odnosno čemu on služi. Evo, kazaću vam - on služi samo da pokrije sve ono što je protivustavno u samom predlogu statuta. Kud plovi ovaj brod, mislim da mnogi od vas znaju, ali svesno na to pristaju. Neki možda i ne znaju. Njima će savest verovatno biti čistija. Ovo je sednica u kasne sate. Navikli ste po mraku mnogo štošta važno za ovu državu da donosite. To je vaš stil rada. Sve što govorimo, a verujte da govorimo samo zbog toga da bi bilo zapisano, jer ovakvo poniženje ne bismo trpeli sa vaše strane i odavno bismo napustili salu Skupštine Srbije, jer bez prisustva ijednog predstavnika Vlade zaista je iluzorno pričati, gotovo strašno, ali neko će jednog dana ući u biblioteku Narodne skupštine RS, izučavaće ovaj istorijski trenutak, jer on će svakako imati posledice. Kakve? Ne bih želela da budem ptica zloslutnica. Volela bih da ste vi u pravu, a da mi nismo u pravu, ali bili smo u pravu kada je bila u pitanju SCG, i kada je bio ovaj omnibus zakon. Sve se obistinilo što smo govorili. Rekla sam i danas na početku kada sam obrazlagala zašto sam izdvojila mišljenje na Odboru za ustavna pitanja - ne volim ovu salu Skupštine zbog toga što u njoj države samo nestaju.
Četrnaest minuta i 50 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Đuro Mučenski, a posle njega narodni poslanik Dejan Mirović.
Poštovana predsedavajuća, drage kolege, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, imao sam dilemu na koji način da današnju diskusiju o ovim zakonima usmerim. S obzorom da je ovde dosta teških reči i teških kvalifikacija bilo izrečeno, pokušaću na jedan taktičan način, kroz određene praktične primere pokažem, šta nama suštinski donose ovi zakoni i šta je ono što je najvažnije u njima. To je na neki način i odgovor zašto je nama svima potrebna suštinska decentralizacija, koja pre svega mora da se desi u našim glavama i da to prihvatimo kao jedan normalan tok, jer to je nešto što je neizostavno, ukoliko želimo dobrobit građanima ove zemlje. Želim da ovu polemiku sa teškim rečima i stvaranjem neke atmosfere straha, da donošenjem ova dva zakonska rešenja donosimo i stvaramo priliku za secesiju, nego je upravo suprotno, da stvaramo jednu stabilnu državu i da stvaramo, kroz praktične primere, poboljšanja života, dobitak za sve građane Srbije, a to su primeri koje ću vam u sledećim tačka izneti. To je pitanje privrednog razvoja, znači, pitanje oko koga ćemo se svi složiti da je najvažnije u ovom momentu. Pomenutim zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine stvaraju se osnovi za brži razvoj, privredni razvoj, kroz razvojne planove, donošenje prostornih planova, osnivanje razvojne banke, stvaranje kontakata sa evropskim fondovima i na taj način pravljenje atmosfere za ulaganja i za otvaranje novih radnih mesta. Kroz dva sekretarijata, koja sada rade po sadašnjem Zakonu o nadležnostima, pokazaću da i u ovim skromnim uslovima, kada nemate puno mogućnosti finansijskih, možete dobrom organizacijom da napravite i da otvorite nova radna mesta u današnjim uslovima finansijske krize. To je Sekretarijat za nauku i tehnološki razvoj koji kroz program sufinansiranja visokih tehnologija i novih materijala, koji je do sada otvorio 64 pogona i otvorio negde oko 18.000 novih radnih mesta. Takođe Sekretarijat za rad, zapošljavanje i ravnopravnost polova je kroz svoje projekte ove godine obezbedio takođe oko 18.000 radnih mesta. To su radna mesta koja su prva šansa za pripravnike, za mlade ljude. To su programi koji su vezani najvećim delom za očuvanje i zaštitu životne sredine, za brigu o starima, za brigu o samohranim majkama, za projekte samozapošljavanja samohranih majki, za brigu i zapošljavanje marginalnih grupa, programi koji su raspoređeni u svim opštinama. Na taj način vi imate praktičan primer kako se skromnim sredstvima može voditi ravnomerni regionalni razvoja na teritoriji AP Vojvodine. Drugo pitanje jeste pitanje koje je regulisano u ovom zakonu, a bilo je u prethodnom zakonu, a ovim novim zakonskim rešenjima se otvaraju mnogo bolje i veće mogućnosti, to je pitanje kvaliteta zdravstvene zaštite. Poveravanje niza nadležnosti iz oblasti zdravstva ostvaruje se kvalitetnija i bolja zdravstvena zaštita na republičkom nivou. Znači, Narodna skupština treba da donese sistemske zakone, dobre sistemske zakone koji će urediti tu oblast, a onda kroz određene nivoe decentralizacije vlasti, prepustiti brigu o zdravlju nižim lokalnim nivoima vlasti, koji će o tome sigurno kvalitetnije, bolje voditi računa zato što bolje poznaju problematiku. Kao primer to je poveravanje poslova za donošenje posebnih programa zdravstvene zaštite za pojedine bolesti koje su, recimo, specifične za AP Vojvodinu. Tu je i odgovor našem kolegi Periću, ne u smislu da se one ne javljaju u drugim regijama, nego se zbog specifičnosti navika, ishrane i određenih drugih stvari mnogo češće javljaju na teritoriji AP Vojvodine. Analizom zdravstvenog stanja od 2002. do 2004. godine utvrđeno je da se najčešće javljaju bolesti pluća, bolesti krvnih sudova, šećerna bolest i maligne bolesti i to je nešto što zahteva dugotrajno, skupo lečenje i vi morate da se borite protiv toga. Na koji način? Tako što ćete učestvovati u osnivanju zdravstvenih ustanova koje će to da leče i da se brinu o tome, na taj način što ćete učestvovati u planu razvoja kadrova zdravstvenih radnika, što ćete preuzeti odgovornost za rad tih zdravstvenih ustanova, ali što je mnogo važnije, da ćete kroz akcije ranog otkrivanja i suzbijanja bolesti raditi na prevenciji i ranom otkrivanju toga. Reći ću vam da je Izvršno veće, sa Pokrajinskim sekretarijatom, na osnovu takvih analiza donelo plan kojim se radi i finansiraju se projekti na ranom otkrivanju urođenih bolesti štitne žlezde kod male, novorođene dece i fenilketonurije, gde je kroz programe pregledano 100.000 dece i otkriveno 70 slučajeva, koji se pravovremenim lečenjem završavaju pravim rezultatom i ne ostavljaju invaliditet, koji bi inače bio prisutan i to je nešto što je za pohvalu. Takođe, kroz rano otkrivanje plućnih bolesti kroz sistem fluorografisanja, rano otkrivanje šećerne bolesti, rano otkrivanje malignih bolesti kroz određene programe prevencije, gde je pregledano negde oko 6.000 žena pilot projektima, gde je otkriveno 248 slučajeva u stadijumu kada je moguće izlečenje - to su te praktične stvari koje pokazuju da, kada imate dobro organizovanu zdravstvenu službu, možete mnogo bolje to da radite zato što određeni projekti i planovi jesu pokrenuti na nivou Republike, ali još uvek nisu doživeli punu implementaciju. Ono što je takođe važno, da onda možete da utičete da se veći deo procenta sredstava koja su namenjena zdravstvu uključuje u te preventivne programe. Kao primer ću navesti da je u 2008. godini 21% sredstava zdravstva Vojvodine namenjeno za preventivne programe. Sa ovakvim prenetim nadležnostima vi zaokružujete jedan sistem koji će biti efikasniji, jer možete da planirate, da radite, da analizirate i donosite zaključke. Duboko sam uveren da ovakav sistem zaslužuju i svi građani Srbije. Treća stvar koja jeste specifična na neki način za Vojvodinu u smislu pitanja ostvarivanja prava nacionalnih manjina, ne zato što ta pitanja se ne ostvaruju i nisu regulisana u celoj Srbiji, nego zato što u Vojvodini dobro funkcioniše i dobro je uređen sistem koji reguliše pitanje ostvarivanja prava nacionalnih manjina u sferi – obrazovanja, informisanja, kulture i službene upotrebe jezika. To je proizvod jedne duge tradicije, jednog iskustva koje postoji, poznavanja problema i specifičnosti nacionalnih zajednica. Ne sporim uopšte da to nije rešeno dobro drugde, ali prosto kao jedno iskustvo koje se može preneti i na osnovu koga se može dobro ustrojiti sistem i u drugim delovima naše zemlje. Normalno, donošenjem zakona o nacionalnim savetima taj problem je sistemski rešen, na naše veliko zadovoljstvo, i to jeste osnov da se on rešava i u drugim regijama ove države, ali model, način rešavanja i praktična iskustva koje AP Vojvodina ima u tome jeste nešto kao resurs koji treba iskoristiti. To su mali praktični odgovori na neka životna pitanja koja zaokupljuju svakodnevni život našeg građanina. Velike odgovore na isprazna pitanja ostaviću ostalim akterima, a ono što želim da naglasim je da donošenjem ova dva zakona, kao član DS, kao član poslaničkog kluba ZES, sa zadovoljstvom ću u danu za glasanje podržati ova dva predloga i mislim da ćemo time napraviti jedan značajan korak u decentralizaciji naše države, kao načinu rešavanja boljeg života, a to je deo naših predizbornih obećanja koje ćemo i ispuniti.
Devet minuta i 55 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Boris Aleksić, posle njega narodni poslanik Srđan Milivojević. Poslanička grupa SRS ima na raspolaganju 12 minuta i 20 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, ministri nestali u akciji, pred nama je Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine i odmah moram da razočaram predstavnike DS koji su pričali o lokalnoj samoupravi, ovaj predlog zakona nema nikakve veze sa lokalnom samoupravom. Ovde se radi o teritorijalnoj autonomiji. Onom kome nije jasno šta je to, a posebno pravnicima iz DS, predlažem da otvore knjigu iz ustavnog prava i prouče šta je lokalna samouprava, šta je teritorijalna autonomija, šta je AP Vojvodina, šta je AP Kosovo i Metohija. Najpre, Vlada Republike Srbije prilikom stvaranja ovog predloga zakona nije uzela u obzir stavove najznačajnijih pravnika u našoj zemlji, pre svega akademika Koste Čavoškog, profesora Smilje Avramov, profesora Ratka Markovića, profesora Vojislava Šešelja i drugih. Postavlja se pitanje zbog čega se donosi ovaj zakon? Jedan predstavnik vladajuće koalicije je izneo jedan zadivljujući biser danas, izjavio je da Vojvodina treba da ima investicionu banku, pa čak i Šumadija treba da ima investicionu banku. Šta je problem u celoj ovoj priči? Republika Srbija nema investicionu banku. Sve investicione banke Republike Srbije uništio je ministar Mlađan Dinkić kada je došao na vlast. Sad vi predviđate investicionu banku Vojvodine ovim zakonom i dalje predlažete stvaranje investicione banke Šumadije, a Republika Srbija nema jednu takvu instituciju. Dakle, sve je jasno. Kada je u pitanju donošenje ovog zakona, prvo bih želeo da istaknem da je apsolutno nemoguće bez donošenja ovog zakona usvojiti protivustavni statut Vojvodine. On, naime, predviđa 166 novih nadležnosti Vojvodine koje Ustav Republike Srbije u svom članu 183. nigde ne pominje. Predviđa stvaranje već pomenute investicione banke, uticanje na izbore, izbore sudija, stvaranje mreže sudova. Vojvodini se poverava upravni i inspekcijski nadzor, rešavanje u drugom stepenu, rešavanje po žalbi. Stvaraju se i nova pokrajinska preduzeća, ustanove i na ovaj način se povećava administracija u Vojvodini. Nedavno je Vlada Republike Srbije proklamovala strategije uštede u Republici Srbiji. Najavili ste otpuštanje više hiljada radnika iz državne uprave, a sada ovim zakonom predviđate stvaranje novih javnih preduzeća, novih ustanova u AP Vojvodini i naravno povećavanje administracije republike Vojvodine. Dakle, u drugim delovima Srbije pokušavate da uštedite otpuštanjima, a u Vojvodini zapošljavate nove ljude u državnoj upravi i na taj način diskriminišete druge građane Republike Srbije. Očigledno da će ovim zakonom kao i statutom deca koja su rođena u Novom Sadu i Subotici imati više prava od dece koja su rođena u Pirotu, Vranju, Loznici, Nišu, Kraljevu, Beogradu itd, drugim delovima Republike Srbije. Prema ovom zakonu Vojvodina će imati pravo da zaključuje međunarodne ugovore i imaće svoja predstavništva u inostranstvu. Primera radi, regioni u Mađarskoj i Hrvatskoj nemaju ova prava, a vi polako stvarate jednu tvorevinu sličnu tvorevini koja je postojala ranije na teritoriji srpskih zemalja, koja je bila poznata pod nazivom – Banovina Hrvatska. Očigledno je da EU stoji iza pritisaka i zahteva da se usvoji ovaj nakaradni zakon i da se usvoji nakaradni statut Vojvodine, a pre svega u okviru EU ujedinjena velika Nemačka. Dakle, to je vrlo jasno. Kasnije ću obrazložiti sve to i daću vam konkretne podatke. Simbolično Banovina Hrvatska stvorena je sporazumom Cvetković-Maček, sporazumom premijera Cvetkovića, a danas se tvorevina slična Banovini Hrvatskoj stvara dok je premijer, predsednik Vlade takođe Cvetković. Banovina Hrvatska stvorena 1939. godine najavila je nova stradanja, sukobe, razaranja, masovna ubistva, genocid nad Srbima, koncentracione logore itd. Druga simbolika jeste da se DS vraća na svoje izvorne tekovine, tekovine Josipa Broza Tita i na njegov Ustav iz 1974. godine, koji je podelio Srbiju na tri dela. Upravo povratak na ovaj ustav otvoreno su zahtevali Vašington i Brisel od Republike Srbije i očigledno da Boris Tadić sada ispunjava njihove želje u nadi da će doći do famozne EU. Sramota je, evo još malo simbolike, da Vojvodstvo Srbije i Tamiški Banat, kako je nekad bilo poznato, kao simbol i Pijemont srpstva u Austriji i Austrougarskoj, sada postaje simbol nečeg drugog, da krst sa četiri ocila i dvoglavog belog orla zamenjuju novi simboli Vojvodine, tri žuta sektaška pentagrama. Dakle, kakva ironija. Međutim, postavlja se pitanje zaista zbog čega se donosi ovaj zakon? Srpska radikalna stranka raspolaže konkretnim podacima da su određene institucije iz EU i organizacije tražile da se upravo donese ovakav zakon, koji bi otvorio mogućnost da se donese statut Vojvodine, a takođe da rešenja predviđena u statutu budu takva kakva jesu, kakve ih je predvidela Vlada Republike Srbije. Pre svega, vodeću ulogu u ovoj akciji igra Nemačka i njena organizacija koja se zove Federalna unija evropskih etničkih grupa. Federalna unija evropskih etničkih grupa primenjuje stari princip „Volks grupen“ koji je primenjivan u Drugom svetskom radu. Oni su održali niz sastanaka u Subotici, Novom Sadu, a njihovi zvanični bilteni su već odavno objavili rešenja koja su predviđena ovim predlogom zakona i Predlogom statuta Vojvodina, koji dolazi na skupštinsku raspravu sutra. Njihov zvanični bilten FUEN–Aktuelno na engleskom jeziku, postoji i na nemačkom naravno, predviđa stvaranje regiona i osovinu Subotica-Novi Sad-Zagreb-Vukovar-Osijek. Dakle, to se vidi jasno na ovim kartama i to je nesporno. Oni su sa predstavnicima vojvođanskih institucija, kao i nekih manjinskih partija, održali niz sastanaka. Dakle, predstavnici Federalne unije evropskih etničkih grupa, da ne bude zabune, njih sponzoriše nemačko ministarstvo spoljnih poslova, a prema tvrdnjama francuskog stručnjaka generala Pjer Mari Galoa, i nemačka služba bezbednosti BND. Oni su u drugom broju svog časopisa FUEN-Aktuelno predviđali određena rešenja za Kosovo i Metohiju, a takođe i Vojvodinu. Na svojim kartama, kao što može da se vidi, oni Vojvodinu od ostatka Srbije odvajaju međudržavnim granicama, isto kao i KiM, ovde je i Crna Gora bila. Dakle, veoma je jasno. Jedan od sastanaka, prvi u nizu na teritoriji Republike Srbije, održan je novembra 2000. godine i tom sastanku u Subotici 17. i 18. novembra 2000. godine prisustvovali su predstavnici Federalne unije evropskih etničkih grupa, između ostalog predstavnici manjinskih stranaka iz Vojvodine i predstavnici institucija iz Vojvodine. Tu je bilo takođe nemačko društvo „Dunav“, asocijacija udruženje nemačke manjine itd. Međutim, nemački stručnjaci u saradnji sa francuskim stručnjacima objavili su jednu zbirku dokumenata u kojoj se govori o federalnoj uniji evropskih etničkih grupa. Još jednom podvlačim da su oni u svojim časopisima predvideli rešenja koja vi predviđate ovim zakonom i statutom Vojvodine. Ta zbirka dokumenata je objavljena u ediciji izdavačke kuće ''Jasen''. Autori su Vlater fon Geldendah i Hans Ridiger Minov, a predgovor je napisao general Pjer Mari Galoa. U ovoj knjizi objavljen je niz dokumenata, između ostalog, nepobitnih dokaza, da su federalnu uniju evropskih etničkih grupa, čija rešenja vi danas primenjujete u Vojvodini, stvorili stručnjaci za manjine koji su delovali još u vreme Drugog svetskog rata u Čehoslovačkoj, za interese sudetskih Nemaca, direktno protiv Čeha. Između ostalog, u ovoj knjizi se navodi sledeće – listovi FUEN-a ''Evropa etnika'' i FUEN – Aktuelno, to je ovaj časopis koji sam vam pokazao, evo ga još jednom ovde, posvetili su brojne hvalospeve sećanju na antisemitu i nacional-socijalističkog rasistu Teodora Fajtera. Bio je bliski saradnik FUEN-a. Tom prilikom, FUEN je hvalio glavno antisemitsko Fajterovo delo „Nacional autonomija“ iz 1938. godine. U njoj se propagira nacional-socijalističko narodno mišljenje. Dame i gospodo, ovo su nepobitni dokazi. Ovde imamo i faksimile. Ovo je ta zbirka dokumenata. Objavili su je nemački i francuski stručnjaci, a upravo danas ta rešenja vi primenjujete, protiv Republike Srbije, a u Vojvodini. Ceo projekat je postao jasan i kada je vaš Boris Tadić otišo u posetu Nemcima, kada je otišo u posetu Italiji, kada se sastao sa Silvijom Berluskonijem. On je potpisao sporazume, zamislite sa kime, sa Lombardijom. Ne sa Republikom Italijom, već sa Lombardijom. To je taj sever Italije koji je razvijeniji od juga Italije. Nije samo slučaj u Srbiji da je sever zemlje ili deo tog severa razvijeniji od juga neke države. To je opštepoznata činjenica. Postoji, evo i u Italiji. Italija, pre svega Lombardija, treba da uputi Vojvodinu kako da se dalje osamostali od Republike Srbije, a naravno, Nemačka …
Narodni poslaniče, vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno. Reč ima narodni poslanik Nandor Maraci.
Poštovana potpredsednice, poštovano predsedništvo, žao mi je što su kolege radikali napustili, a mislim da smo ih mi pošteno slušali do kraja i na ovakav jedan način, kako su se oni ophodili prema nama, uopšte nije ni kolegijalno ni pošteno. Ali, svako ima pravo na svoje mišljenje, kao što su oni imali svoja mišljenja, imamo i mi naša mišljenja u DS. Mislim da je vreme najbolji lek koji će dokazati ko je bio u pravu i sada, možemo reći, posle 13 meseci, da je Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine napokon stigao u ovaj sveti dom, mislim da u danu za glasanje će DS glasati za ovaj zakon i normalno za statut AP Vojvodina. AP Vojvodina, odnosno Skupština AP Vojvodine, usvojila je ovaj važan dokument. Takođe, Zakonodavni odbor Narodne skupštine zaključio je da je zakonom o prenosu nadležnosti Vojvodine u skladu sa ustavno-pravnim sistemom Srbije. Znači da je Predlogom zakona o prenosu nadležnosti po mnogim pitanjima razjašnjen i ne postoji nikakva sumnja u ustavnost ovog dokumenta. To se vidi u članu 2. Neću da citiram. Vi ste to dobro svi pročitali. Takođe, član 5, gde su međusobni odnosi republičkih i pokrajinskih organa utvrđeni Ustavom i zakonom takođe regulisani, tako da mislim da ne postoji nikakva sumnja u vezi regularnosti ovih dokumenata. Što je izuzetno važno, Predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine pripremljen je polazeći od odredbe člana 12. Ustava RS. Takođe, izuzetno je važno da odredbe Ustava RS, kojima se uređuje pokrajinska autonomija i pravni položaj autonomnih pokrajina, odredbe Ustava od člana 176. do 187, a posebno se u pripremi predloga zakona pošlo od člana 183. Ustava RS, u kome je utvrđeno da autonomne pokrajine u skladu sa zakonom uređuju pitanja od pokrajinskog značaja, odnosno da će na osnovu ovog zakona Pokrajina od republičkih organa preuzeti 153 nove nadležnosti. Bilo koju od ovih nadležnosti da spomenem, svaka je važna. Spomenuću nekoliko. Prostorno planiranje, regionalni razvoj i izgradnja objekata, bilo je dosta dileme oko toga. Mislim da je to razjašnjeno i da nema potrebe da dajem neko posebno obrazloženje ovog člana. Sklapanje međuregionalnih ugovora je izuzetno važno. Mogu navesti nekoliko primera - Vojvodina je sklopila međunarodni ugovor Dunav - Tisa - Kriš - Moriš, što je normalno. Vojvodina sa južnom Mađarskom, Rumunijom, Temišvar i Arad, onaj deo,već odavno su sklopili međunarodni ugovor. Tu nema nikakve dileme. Takođe, ako gledamo zdravstveni turizam Vojvodine, gde je Kanjiža centar ovog zdravstvenog turizma i ima izuzetno dobru saradnju sa južnom Mađarskom, znači i tu je regionalna saradnja na izuzetno visokoj visini. Prenose se nadležnosti u oblasti obrazovanja. Što se puno govorilo, nadležnosti u oblasti poljoprivrede, ruralni razvoj, vodoprivreda, šumarstvo, lov, ribolov i mnoge druge nadležnosti koje su izuzetno važne za pokrajinu Vojvodinu. Što se tiče lova i ribolova, hteo sam više da govorim o tome da je tu bio naš ministar, jer kada smo govorili o setu ekoloških zakona, imao sam prilike da govorim o ribljem fondu. Ove nadležnosti koje proizilaze iz zakona RS, mislim da će se još bolje regulisati. Predstoji nam i zakon o lovu, koji će uskoro doći u ovaj dom, u Skupštinu RS, gde ćemo regulisati na osnovu tog zakona i nadležnosti koje pripadaju Vojvodini. Smatram da će ovim Vojvodina dobiti mnogo, takođe i Srbija. I na kraju bih citirao reči profesora Petrovića. On će verovatno sutra biti ovde. Znači, nakon stupanja na snagu novog statuta, i ovih nadležnosti koje će pripasti Vojvodini, sledi vrlo dinamičan rad Skupštine AP Vojvodine jer će biti potrebno doneti niz propisa, kako bi se rad pokrajinskih organa uskladio s najvišim pravnim aktom Vojvodine. Posle donošenja ovih izuzetno važnih zakona u Vojvodini predstoji jedan period, gde se ovi zakoni moraju uskladiti sa najvišim pravnim aktom Vojvodine. To će normalno trajati neko vreme, a mislim da ćemo u danu za glasanje izglasati ove zakone, na ogromno zadovoljstvo mnogih Vojvođana. Mislim da mnogi građani Srbije, koji su pratili rasprave koje su bile eto možemo reći 13 meseci, shvatiti da je ovo pravi čin i da će i druge oblasti u Srbiji krenuti ovim putem. Hvala vam što ste me saslušali.
Osam minuta i tri sekunde iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, a pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predstavnici odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Da. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija, predsednica poslaničke grupe ZES.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uzela sam reč zbog toga da bih pokazala kako oni koji se predstavljaju kao dušebrižnici, kao zaštitnici teritorijalnog integriteta, suvereniteta države, kao oni koji tvrde kako mi ovde razbijamo državu, ne pokazuju nikakav interes za ovu raspravu. Njima jedino jeste važno da iznesu opšte političke parole, bez napora da iznesu argumentaciju za ono što tvrde. Nažalost, ova rasprava je pokazala da oni nisu raspravljali o samoj suštini ovih akata i o tome šta ti akti sadrže i kakvi su efekti tih akata. Neću posebno da komentarišem kvalifikacije koje su iznosili, ali mislim da je i zbog građana važno da kažemo da ovde postoje oni koji još uvek govore na nivou zavera, međunarodnih zavera, plaćenika, onih koji sprovode nečiju volju, kako ne razumeju uopšte šta je interes i potreba građana Srbije, kako govore o tome da je neko prigrabio državnu vlast, ne razumevajući da jegrađanin, po Ustavu RS, nosilac suvereniteta i kao nosilac suvereniteta ima suvereno pravo da prenosi svoj deo suvereniteta na lokalnu samoupravu, na region, AP i na državu Srbiju. Ono što jeste nešto što može sve da nas ražalosti jeste da ovako važnoj temi u ovoj zemlji još uvek postoje oni koji pristupaju samo kao posebnoj političkoj temi na koju mogu da računaju da dobiju neki politički poen.
Pre nego što za danas zaključimo rad u večernjem ili noćašnjem delu, želim da se zahvalim skupštinskim službama, zaposlenima u Narodnoj skupštini, i ekipi RTS, s kojima smo zajedno radili sve do sada, do 22.40 časova. Za danas završavamo rad. Rad nastavljamo sutra, 25. novembra u 12.00 časova, raspravom o Predlogu odluke o potvrđivanju statuta AP Vojvodine. Hvala svima. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 104 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali trenutno prisutno 90 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pre nego što nastavimo tok sednice u otvaranju tačke dnevnog reda, dva obaveštenja narodnim poslanicima. Prvo, obaveštavam narodne poslanike o našim gostima u njihovoj kući, u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Dakle, deo današnje sednice, počevši od 12.00 časova, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine pratiće predstavnici Savezastudenata Pravnog fakulteta iz Kragujevca. [[Aplauz.]] Danas su sa nama u Narodnoj skupštini: Danica Đusić, Milica Živanović, Marija Aksentijević, Tanja Petronijević, Nevena Janković, Miloš Trandafilović, Stefan Vuk Milanović, Vladica Milunović, Đorđe Tanasijević, Aleksandar Tošović, Marija Mićković, Bojana Mićović, Novak Vlahović, Kristina Popadić, Ivana Živadinović, Mladen Kundović, Vojkan Kundović, Željko Vimić, Tamara Perović, Kristina Janković, Marko Radosavljević, Ivan Jezdić, Aleksandra Stanić, Milica Đurđević, Stefan Simić, Novak Vlahović, Ivan Jezdić, Nenad Mladenović i Isidora Kolović. Dobrodošli u Narodnu skupštinu, u vašu kuću. Drugo obaveštenje, a pre nego što nastavimo rad, želela bih da vas, u ime predsednice Narodne skupštine gospođe Slavice Đukić-Dejanović, obavestim da je danas, 25. novembra 2009. godine, dan kada se u svetu obeležava Međunarodni dan borbe protiv nasilja nad ženama, koji je pre deset godina ustanovljen od strane UN. Narodna skupština Republike Srbije odazvala se pozivu Interparlamentarne unije, najstarije međunarodne parlamentarne organizacije, da pruži svoj doprinos jačanju građanske svesti o ozbiljnosti ovog problema i o potrebi svih nas da učestvujemo u borbi protiv nasilja nad ženama. U tom kontekstu, a na inicijativu predsednice Odbora za ravnopravnost polova Narodne skupštine Republike Srbije gospođe Gordane Paunović-Milosavljević, obaveštavam vas da će današnja sednica Odbora, kojom predsedava narodna poslanica, biti posvećena borbi protiv nasilja nad ženama. Pozivam sve narodne poslanike da ličnim primerom, da kroz rad u telima Narodne skupštine i u direktnoj komunikaciji sa građanima, nastave da pokazuju našu opredeljenost da se iskoreni ovaj veliki društveni problem, nekada potpuno u tami privatnosti, a sada, radom svih nas, predstavljen kao tema o kojoj društvo mora razgovarati i sa kojom se mora izboriti. Zahvaljujem narodnoj poslanici Gordani Paunović-Milosavljević na organizaciji današnje sednice Odbora za ravnopravnost polova. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Milica Radović, Saša Dujović, Dejan Radenković, Jasmina Milošević, Nikola Krpić i Petar Petrović. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da sednici prisustvuju i predstavnici Skupštine AP Vojvodina Tamaš Korhec i Dragoslav Petrović. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O DAVANjU PRETHODNE SAGLASNOSTI NA PREDLOG STATUTA AP VOJVODINE Primili ste Predlog odluke o davanju prethodne saglasnosti na Predlog statuta AP Vojvodine, koji je utvrdio Odbor za ustavna pitanja. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i Zakonodavnog odbora. Podsećam vas da, prema članu 163. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na političke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme za raspravu u načelu iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svaki po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Đuro Perić, poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Dušan Bajatović, poslaničku grupu SPS - JS; narodni poslanik Aleksandar Martinović, poslaničku grupu SRS. Ukoliko još neka od poslaničkih grupa ovlasti predstavnika, molim vas da o tome obavestite predsedavajućeg ili sekretara Narodne skupštine. Saglasno članu 163. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnica predlagača narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović, predsednica Odbora za ustavna pitanja, želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović.