Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 90 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nema obaveštenja da su sprečeni da sednici prisustvuju neki od narodnih poslanika. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda o tačkama 6. do 17, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Prelazimo na zajednički načelni pretres 6 - 17. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O CARINSKIM PITANjIMA (SA IRANOM I HRVATSKOM), KONTRAGARANCIJAMA (ZA ZAJMOVE: AUTOPUT BEOGRAD – NOVI SAD, ŠKOLSTVO, NAVODNjAVANjE, PROJEKAT ZA SRBIJU, PENZIJSKU ADMINISTRACIJU, RESTRUKTURIRANjE PRIVREDE - 2, PRIVATNI I FINANSIJSKI SEKTOR - 2) I GARANCIJI ZAJMA ZA OPREMU RUDNIKA "TAMNAVA" Pošto ministar finansija nije prisutan, dajem pauzu od pet minuta, jer imam informaciju da će doći svakog časa. [[Posle pauze – 10,35]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Da li predstavnik predlagača, gospodin Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.)
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, da vam se izvinim na ovom kašnjenju, na početku. Danas na dnevnom redu imamo deset kontragarancija koje izdaje Vlada Republike Srbije, po osnovu različitih zajmova i dva sporazuma između Vlade Republike Srbije, o uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima, sa Vladom Republike Hrvatske i Islamskom Republikom Iran. Što se tiče ova dva sporazuma, kao što znate, do sada Skupština Srbije nije ratifikovala ove sporazume s obzirom na to da je to bio predmet ratifikacije Skupštine državne zajednice. Međutim, od 1. januara ove godine ne postoji više zajednička carinska kancelarija i s obzirom na to da je prihvaćen pristup dva koloseka u pridruživanju Evropskoj uniji, države članice posebno zaključuju sporazume o pomoći u carinskim pitanjima sa drugim državama. Što se tiče konkretnih sporazuma, sporazum sa Republikom Hrvatskom je potpisan 15. decembra 2005. godine. Suština sporazuma je da se razmenjuju informacije između dve carinske službe i da se te informacije koriste u eventualnim sudskim procesima. Takođe se predviđa učešće eksperata u tim procesima, kao i zaštita ličnih podataka koji se mogu naći u tim informacijama. Ovim sporazumom omogućuje se efikasnija saradnja u sprečavanju i istrazi kršenja carinskih, deviznih i spoljnotrgovinskih propisa, pružanje pomoći u davanju obaveštenja u cilju suzbijanja krijumčarenja, usavršavanje carinske tehnike i rešavanje problema koji eventualno mogu nastati u primeni carinskih propisa. Takođe, cilj sporazuma je da se ubrza carinski postupak u robnom i putničkom prometu i da se izvrši odgovarajuća saradnja u obuci kadrova i razmeni stručnjaka. Sličan je sporazum između Vlade Republike Srbije i Islamske Republike Iran, o uzajamnoj pomoći u saradnji u carinskim pitanjima. Ovim sporazumom je takođe regulisano uzajamno pružanje pomoći u sprečavanju i istrazi kršenja carinskih deviznih i spoljnotrgovinskih propisa, obaveštenja koja se koriste u svrhu suzbijanja krijumčarenja i sve one aktivnosti koje omogućavaju efikasniji rad ove dve carinske službe. Inače, Savet ministara državne zajednice je u februaru 2004. godine dao saglasnost da se ide u bilateralno pregovaranje sa Iranom, dok je u Teheranu 1. juna 2005. godine potpisan sporazum između Vlade Republike Srbije s jedne strane, Vlade Republike Crne Gore i Vlade Islamske Republike Iran o uzajamnoj pomoći u rešavanju ovih pitanja. Što se tiče kontragarancija, kao što znate, Skupština Srbije daje kontragarancije za garancije koje već izdaje državna zajednica Srbija i Crna Gora. Međutim, Zakonom o javnom dugu, koji nije postojao do prošle godine kada je usvojen u Skupštini Srbije, nije postojala obaveza da se daju kontragarancije za zajmove Svetske banke, tako da danas ovde u suštini imamo samo tri kontragarancije čije usvajanje omogućava povlačenje sredstava, dok je čak sedam kontragarancija zapravo formalno davanje kontragarancije za nešto što je već povučeno u prethodnom periodu, a što je odobrila Skupština državne zajednice. Dakle, imamo sedam kontragarancija po zajmovima Svetske banke za kredite koji su već povučeni na osnovu ratifikacije u Skupštini državne zajednice i jedino imamo tri nove kontragarancije, a to su: Evropska banka za obnovu i razvoj, Evropska investiciona banka i nemačka banka za razvoj. Pre svega, kao i obično kada govorimo o zaduživanju države, želeo bih da istaknem nekoliko važnih podataka vezanih za stanje javnog duga Republike Srbije u ovom trenutku. Naime, na dan 28. februar 2006. godine ukupan javni dug Republike Srbije iznosi 9,7 milijardi evra. To je 4,5 milijardi evra manje nego 31. decembra 2000. godine, jer je tada javni dug Republike Srbije bio 14,2 milijarde evra. Od ovih 9,7 milijardi evra, koliko danas iznosi ukupni javni dug, što znači domaći i spoljni, 4,8 milijardi evra je spoljni dug, 700 miliona evra su garancije koje su izdate po spoljnim zajmovima i to spada u potencijalni dug ukoliko javna preduzeća koja su zajmoprimci ne budu bila u stanju da ih plaćaju, onda je to takođe potencijalni javni dug Republike Srbije, tako da spoljni dug Republike Srbije, ukupni i potencijalni zajedno iznose 5,5 milijardi evra, a ostalo je sve domaći javni dug, pre svega obaveza prema staroj deviznoj štednji, zajmu za privredni preporod Srbije i ima još nekih manjih stavki. Što se tiče učešća ukupnog javnog duga Republike Srbije u bruto domaćem proizvodu danas iznosi 44%. Ako se sećate 2000. godine u decembru mesecu naš ukupan nivo javnog duga u odnosu na domaći proizvod bio je 170%, pa je to smanjeno na početku mandata ove vlade na nešto iznad 60%. Nakon završetka aranžmana sa MMF i dodatnog otpisa duga prema Pariskom klubu od 700 miliona dolara, koji je izvršen u februaru ove godine, ukupan nivo javnog duga je pao na 44% u bruto domaćem proizvodu. Da vas podsetim, jedan od kriterijuma za članstvo u Evropskoj monetarnoj uniji je nivo javnog duga od 60%. Dakle, mi smo sada na 44%, znatno ispod ovog kriterijuma, pri čemu moram da naglasim da Srbija još uvek plaća tzv. kosovski dug, odnosno dug koji je lociran na preduzeća koja u ovom trenutku nisu pod ingerencijom naših fiskalnih vlasti. Taj kosovski dug je nešto iznad milijardu dolara i do sada je, od 2000. godine do danas, od kada je počela ponovo isplata dugova, na ime kamata za kosovski dug plaćeno oko 130 miliona dolara. Želim da kažem da je Ministarstvo finansija Republike Srbije pokrenulo inicijativu za potpuni otpis duga od milijardu dolara, plus da se dodatno otpiše ukupni dug Republike Srbije za iznos do sada plaćenih kamata od 130 miliona dolara. Pregovori će ići, videćemo kako će se završiti, ali, u svakom slučaju, mi očekujemo da nakon otpisa ovog duga od milijardu dolara naš ukupni nivo javnog duga padne na oko 39% učešća u bruto domaćem proizvodu. Mnogi govore da je Srbija visoko zadužena zemlja. To, jednostavno, nije tačno u ovom trenutku. Mi jesmo bili visoko zadužena zemlja 2000. godine, kada smo imali učešće javnog duga čak 170% u bruto domaćem proizvodu. To vam mogu ilustrovati i sa podacima o nivou godišnjih otplata javnog duga, jer se različite cifre iznose u javnosti potpuno proizvoljno. Dakle, ono što država, što Republike Srbija plaća ove godine jeste spoljni dug od 316 miliona dolara i domaći dug od 413 miliona dolara. Moramo biti svesni da je domaći javni dug veći od spoljnog javnog duga. Domaći javni dug su, pre svega, obaveze prema staroj deviznoj štednji, prema štedišama. Ove godine samo starim deviznim štedišama se plaća preko 250 miliona evra, isplata kreće 31. maja ove godine i ta sredstva su, kao što znate, obezbeđena u budžetu za ovu godinu. Što se tiče spoljnog duga, spoljni dug otplate sa ovim kosovskim dugom, čak i sa ovih milijardu dolara za koje mi očekujemo da će biti otpisan nikada neće preći, do 2017. godine, 480 miliona dolara. Dakle, to je maksimalni iznos godišnjih otplata spoljnog duga. Ove godine 316 miliona, 2017. godine biće 480 miliona dolara. Zajedno sa domaćim dugom, obavezama za staru deviznu štednju i drugim obavezama, maksimalni nivo otplate javnog duga Republike Srbije očekuje se 2010. godine u iznosu od milijardu dolara. Inače, u ovoj godini mi ćemo platiti 730 miliona dolara na ime javnog duga, što smo obezbedili u budžetu koji je ova Skupština usvojila za ovu godinu. Sada plaćamo 730, a 2010. godine će biti maksimalni nivo otplate od milijardu dolara, međutim, imajući u vidu da naša ekonomija u poslednje dve godine raste po stopi od 8%, zaista neće biti nikakav problem da se tih milijardu dolara plati 2010. godine, jer, to jeste dodatno opterećenje, ali će u međuvremenu i prihodi budžeta rasti, pošto se to događa iz godine u godinu, takav trend se nastavlja i u ovoj godini. U tom smislu mi ne treba da se opustimo, mi jesmo srednje zadužena zemlja, ali sigurno da nema baš nikakve opasnosti od neke krize dugova, ukoliko se i u budućem periodu nastavi da se odgovorno upravlja javnim finansijama. Još jednom da ponovim, mi sada imamo četiri puta niži javni dug nego pre pet godina. Srbija se zapravo razdužila. Što se tiče konkretnih kontragarancija o kojima govorimo, one ulaze u ovaj podatak koji sam izneo. Dakle, sa ovim kontragarancijama koje se danas nalaze pred vama, pred poslanicima Skupštine Republike Srbije, ukupan javni dug Republike Srbije zajedno sa garancijama iznosi 9,7 milijardi evra. Mi danas ovde imamo 10 kontragarancija u ukupnoj vrednosti od 380 miliona evra, od čega se 174 miliona evra odnosi na stare zakone o zaduživanju usvojene u Skupštini državne zajednice, koji su sada po osnovu srpskog zakona o javnom dugu predmet davanja kontragarancija, tako da ćete vi videti da ovde postoje dva zajma Svetske banke sa početka 2002. godine na koje mi dajemo kontragarancije. Oni su odavno povučeni, jednostavno, formalno po Zakonu o javnom dugu moramo dati kontragarancije na sve zajmove, za koje Republika Srbija garantuje i odgovara. Što se tiče novih kontragarancija za one zajmove koji tek treba da se povuku, tri su najvažnija, a to je pre svega kontragarancija Evropskoj banci za obnovu i razvoj za projekat finansiranja deonice autoputa Beograd – Novi Sad. To je faktički izgradnja mosta kod Beške u iznosu od 72 miliona evra. Dakle, od tih 72 miliona evra najveći deo preko 50 miliona će biti upotrebljen za izgradnju mosta kod Beške, kako bi se potpuno uspostavio autoput između Beograda i Novog Sada. Ostali deo će ići na izgradnju određenih deonica ovog autoputa. Takođe, ovde je pred vama i predlog o davanju kontragarancije Evropskoj investicionoj banci u iznosu od 25 miliona evra za izgradnju devet novih škola u mestima gde su analize pokazale da ima manjka kapaciteta, jer mi imamo jednu situaciju, u nekim gradovima imamo više kapaciteta u školstvu, a negde imamo manjak. Što se tiče novih škola, nove škole će biti građene u Novom Sadu na Veterniku, Staroj Pazovi, Subotici, odnosno u Bajmoku, u Zemunu dve nove škole, pri čemu će jedna biti osnovna škola za učenike sa posebnim potrebama, jedna nova srednja tehnička škola u Vranju, srednja medicinska škola u Kraljevu, srednja medicinska škola u Novom Pazaru i jedna osnovna škola u Smederevu. To su nove škole, 25 miliona evra je iznos ovog kredita. Što se tiče uslova otplate za ovaj prethodni kredit za Bešku, za autoput Beograd – Novi Sad, zajam se otplaćuje u 22 jednake rate na svaki šest meseci, počevši od 17. jula 2010. godine. Dakle, zajam se otplaćuje od 2010. do 2020. godine, na deset godina. Do 2010. godine je period počeka. Kamatna stopa je u visini euro libora. Što se tiče kontragarancije na zajam Evropske investicione banke, ovo je takođe zajam sa rokom otplate 20 godina, periodom počeka od pet godina i euro liborom kao kamatnom stopom. Euro libor je, otprilike, negde, oko, ispod 3% na godišnjem nivou u ovom trenutku. Što se tiče trećeg predloga zakona o kontragaranciji, izvinjavam se, ovde se radi o garanciji, ne o kontragaranciji, to je Predlog zakona o garanciji Republike Srbije nemačkoj finansijskoj organizaciji, odnosno banci za razvoj, po zaduženju Javnog preduzeća EPS za finansiranje projekta za nabavku rudarske opreme za potrebe površinskog kopa ''Tamnava – Zapadno polje''. Radi se o kreditu od 16 miliona evra, pri tom uz ovaj kredit ide donacija od 9 miliona evra. Kredit bi se otplaćivao u periodu od sedam godina, počevši od 2008. godine i kao što i sam naziv kredita kaže – koristio bi se za nabavku odgovarajuće rudarske opreme za potrebe površinskog kopa ''Tamnava – Zapadno polje''. Osim ove tri garancije i kontragarancije, svih ostalih sedam se odnosi na zajmove Svetske banke, pri čemu su neki krediti već povučeni. Svi ovi krediti koji se odnose na strukturna prilagođavanja ti zajmovi su već povučeni. Poslednji je povučen u decembru ove godine, nakon što ga je ratifikovala Skupština državne zajedice. Što se tiče projektnih zajmova, ovde imamo zajam za projekat revitalizacije sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje u iznosu od 25 miliona dolara. Zatim, ovde takođe postoji jedan zajam od 25 miliona dolara, koji će se iskoristiti za finansiranje projekta konsolidacije naplate i reforme penzijske administracije u Srbiji, čiji je cilj da se efikasnije naplaćuju doprinosi za penzioni fond. Jedan zajam Svetske banke odnosi se na modernizaciju EPS-a i Elektromreže Srbije, u iznosu od 21 milion dolara. Svi ostali zajmovi su zajmovi za strukturno prilagođavanje, već sam rekao, povučeni u prethodnom periodu. Dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu da zajedno sa ovim kontragarancijama, u iznosu od 380 miliona evra, ukupan nivo javnog duga Republike Srbije iznosi 9,7 milijardi evra, od čega spoljni 5,5 zajedno sa ovim garancijama, a da je to samo u ovom trenutku 44% našeg bruto domaćeg proizvoda, imajući u vidu da mnoge zemlje u Evropi imaju znatno veći nivo duga, pre svega Hrvatska, Danska, Grčka, mnoge zemlje, Belgija, posebno – Belgija ima skoro 100% nivo javnog duga u društvenom proizvodu, imaju više nego mi, dakle, predlažem da ova skupština usvoji ove predloge, koje je Vlada Republike Srbije predložila da bismo imali održivu situaciju u pogledu servisiranja javnog duga, kao što smo imali u ovim godinama. Naravno, potrebno je da i dalje naš društveni proizvod raste, najmanje po stopi od 5% godišnje. Međutim, imajući u vidu da u poslednje dve godine imamo u proseku 8% rasta, s obzirom na to da je 2004. godine naš društveni proizvod rastao 9,3% u Srbiji, a prošle godine 6,5%, dakle, to je u proseku oko 8% za dve godine, ukoliko se takav rast nastavi, zaista neće biti problema sa servisiranjem ovih dugova, a posebno imajući u vidu mogućnost dodatnih otpisa dugova, čak preusmeravanja otplate jednog dela duga prema Pariskom klubu, uz završetak Koridora 10 na jugu Srbije. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, ovlašćeni predstavnik SRS.
Dame i gospodo poslanici, evo, kada sam slušao ministra Dinkića stekao sam utisak da ne živi u ovoj državi, da je ovde blagostanje i da ovde sve cveta. Gospodin ministar ispriča kako smanjuje državni dug, nije rekao da ga je povećao 2001. godine, kada je priznavao dugove koje nismo morali da priznamo, pa sada priča o tome kako su uspeli te iste dugove da otpišu. Hvali se kako Srbija ima mnogo manji javni dug, nego ostale zemlje koje su mnogo razvijenije nego Srbija i koje imaju mnogo jaču privredu nego Srbije. Gospodine ministre, rekli ste da se strana država i te države zadužuju kod međunarodnih udruženja koja imaju novca i taj novac upumpavaju u privredu, a taj novac privreda vraća. Ovde ste ostavili našu domaću privredu da se sama snalazi na finansijskom tržištu, apsolutno sama. Uništili ste domaće bankarstvo, smanjili ste broj banaka, a samim tim ste smanjili i konkurenciju. U državu se stalno upumpava preko stranih banaka novac koji se daje pod mnogo, mnogo nepovoljnijim uslovima nego što bi to bilo uobičajeno i da se država o tome stara. Kada je u pitanju naša privreda, a vi ste ministar finansija i privrede, treba da znate da nemate ni subvencije za izvozna preduzeća, znači, za firme koje se bave izvozom, samo ste osnovali neku agenciju za promociju izvoza i to je to. Pričate o tome kako ovde raste životni standard, kako raste proizvodnja, a uopšte ne spominjete, recimo, situaciju koliki je naš spoljnotrgovinski deficit; koliki je i da li je u rastu ilije u padu. Otkad ste vi na vlasti nikada nije bio veći. Nikad! Možda ste ga malo smanjili u odnosu na 2004. godinu, ali nikad nije bio veći. Postavljate pitanje, ta i ta roba koja ulazi, odakle će da se vrati novac. Čime će to da se plati? Normalno, devizama. Šta ćete ako nemate dovoljno novca da upumpate u privredu? Da upumpate na tržište? Šta se onda dešava? Dolazi do ugrožavanja i stabilnosti dinara i do inflacije u državi. Zašto o tome ne pričate. Zašto ne pričate da zbog pritiska EU niste u stanju da domaćoj privredi koja posluje, baš zbog toga što nema povoljne kredite, pod nepovoljnim uslovima, ima nepovoljnu konkurenciju na svetskom i domaćem tržištu, zašto ne priznate da ne možete carinskim propisima da omogućite da bar ovde normalno funkcionišu. Određujete carinske stope na osnovu preporuka EU. Vi sami znate da naša privreda, ovakva kakva jeste, ne može da izdrži taj pritisak. Koji je stranac došao u državu da napravi neku fabriku? I kome se više daju ove kontragarancije i koja je namena? Slušao sam ovde razne priče, postavlja se pitanje opravdanosti svih kontragarancija. Nemojte, nije to baš tako sjajna situacija. To što ste vi otpisali, najmanje za godinu dana toliko uspete privredu da zadužite. A u toj privredi rade građani i od te privrede se puni budžet Republike Srbije. To što sada iz izvoza nešto uspete kroz carinu da prikupite, to nije dug, to ne može da bude ekonomska politika države na duge staze, gospodine ministre. Sada da pređemo na kontragarancije, a pošto sam već imao situaciju da o nekom zakonu govorim samo minut i 20 sekundi na osnovu Poslovnika koji je doneo tadašnji kompletan DOS, sada je moj kolega uspeo objedinjavanjem rasprave u 12 tačaka da me natera da pokušam za minut i 20 sekundi da pričam o jednoj tački dnevnog reda. Kaže se, daje se kontragarancija za autoput Beograd – Novi Sad 72 miliona evra. Evo pitanje, gospodine ministre, zašto je Narodna skupština u maju ili junu prošle godine, baš u trenutku kada je potpisivan ugovor o tom zajmu, donosila odluku o raspisivanju koncesije autoput Beograd – Novi Sad. Hoćemo li mi nekome da uredimo autoput, da sredimo, da postavimo infrastrukturu i onda da, umesto država, pa samim tim i građani Srbije imaju koristi, to damo nekom drugom na korišćenje da zarađuje novac. Da li se zato daje ova kontragarancija?! Ovde se kaže da je korisnik kontragarancije Republička direkcija za puteve. Ukoliko damo kontragaranciju ko je korisnik kredita. Najverovatnije da je korisnik kredita i onaj koji će da bude korisnik koncesije. Zašto bi država davala nekome kontragaranciju, a nije državni organ. Zašto? Postavlja se pitanje ko će taj da bude, a svi pokazatelji govore da će, ako koncesija bude bila data na 20 do 25 godina, kako se planira, da bude dobar najmanje desetak milijardi evra. Priličan novac. Finansiranje škola. Kada čovek pogleda sasvim lepo, naša dece treba da idu u pristojne škole, da imaju pristojnu opremu i sredstva za učenje itd. Naše Ministarstvo za prosvetu, gospodine ministre, ukida škole. Racionalizuje, kako to vi, eksperti, volite da kažete, školski prostor. Nemam ništa protiv da sve ove škole, za koje se ovde piše da će biti napravljene od kredita, budu napravljene, ali zbog smanjenja, odnosno racionalizacije tog poslovnog prostora imaće samo Ministarstvo više para u budžetu. Ne moramo da zadužujemo državu. Možemo to našim sredstvima koja već imamo, koja su već tu. Gase se škole po Srbiji koje su najstarije u Evropi, na Balkanu, ako niste znali. To nema veze. Bitno je, pravićemo nešto, zadužićemo državu, a nema veze što imamo novca za tu namenu. Sistemi za navodnjavanje, isto je lepo, slažem se, ti sistemi su bitni za državu, bitni su, videlo se to, a vidi se i sada. Visoki vodostaji mogu da prime velike akumulacije vode i treba to očistiti i urediti. Želim da postavim pitanje ministru: prošle godine smo imali poplave, da li je kriva neka viša sila za te poplave? Za neke jeste, ali za neke nije. Za neke je kriva Rumunija, je li se usudio neko od vas, gospodo iz vlasti, da postavi odštetni zahtev Rumuniji za one poplave koje smo imali u Vojvodini. Niko! Ćutite! Oni izmišljaju da su rumunske nacionalne manjine ugrožene u Srbiji i to predsednik Rumunije kaže Savetu Evrope. Dalje, Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Komponenta Srbija i Crna Gora – projekat za Srbiju). Čovek bi pomislio da je u redu. Hajde da vidimo i to. O čemu se radi? Vidi se da će ovde, a ne kaže se iznos, ne kažem to vama, nego građanima, jer se pominju nekakva specijalna prava, ne kaže se ni u evrima, ni u dolarima, ne kaže se ni u dinarima, nego specijalna prava vučenja, znači, ne znamo koliko je zaduženje građana Srbije, nismo u obavezi da znamo koliko jedno pravo, specijalno pravo vučenja košta. To vi treba ovde da napišete, ali je korisnik EPS i to, milion i 240 specijalnih prava vučenja i elektromreža Srbije u iznosu od 1.660.000 specijalnih prava vučenja. Gospodine ministre, kome se daje ovaj novac i zašto naša EPS stalno mora da se zadužuje? Šta je bilo sa velikom pljačkom u EPS-u i NIS-u, ko je tu profitirao? Vuk Hamović i Vojin Lazarević?! A sada, zato što su dva, da kažem, belosvetska mangupa opljačkala državu za pola milijarde evra, sada mi uzimamo, pa zadužujemo državu novim kreditima. Verovatno da bi oni i dalje mogli da se bogate, da imaju infrastrukturu u elektroprivredi, da i dalje zarađuju, kao što su i sada zarađivali, na štetu građana Srbije. Reforma penzijske administracije, gospodine ministre, kažete da se taj kredit uzima da bi se poboljšala i konsolidovala naplata u penzioni fond. Čuli smo juče da čak ni EPS, a na to možete da utičete, ne uplaćuje u fondove penzionog i zdravstvenog osiguranja. Dakle, na čiju vi to naplatu mislite, od koga? Od privatnih preduzeća? Odmah, ukoliko ne uplati, dolazi mu inspekcija, zatvara objekat, daje nalog, vrši prinudnu naplatu. Za koga podižete ovaj kredit? Za EPS, da njih naterate da vam bolje uplaćuju u fond. Ali onda je to suludo, onda je država nesposobna; da li je vama to cilj da bilo šta što u ovoj državi vredi jednostavno nestane? Sada, u sledećoj kontragaranciji prevazišli ste i sami sebe, dajemo kontragaranciju SRJ, kredit povučen 5. februara 2002. godine, kaže se da je korisnik kredita Republika Srbija, ne zna se ni za šta je novac potrošen. A i šta će, nema veze, bitno je da ćemo mi da se odreknemo bilo kakve savezne države, čak i ove nakazne tvorevine koja se zove državna zajednica, ali hajde, opet je neka zajednička država, barem na papiru, a sada se unapred odričemo i SRJ i državne zajednice. Izgleda da taj međunarodni finansijski faktor na nas vrši pritisak, da mi sami, tj. Narodna skupština Republike Srbije ukine zajedničku državu unapred. Jedan od načina je ovaj, pogotovu što je donet poseban zakon o ovom kreditu, donela ga je opet Savezna skupština, a mi sada poništavamo zakone koji su već doneti, prihvatamo neke nove obaveze i postavlja se pitanje da li uopšte državna zajednica ima mesta u UN. Ko onda predstavlja Srbiju, državna zajednica je i pred međunarodnim finansijskim organizacijama i UN, priznati pravni subjekat? To što nema budžeta to ste krivi vi, gospodine ministre, vaš predsednik stranke, Miroljub Labus, jer vi ste učestvovali u tome da nestane zajednička država, učestvujete još uvek u tome. To je vaš problem. Vi se sami zalažete kao stranka da se raskine zajednička država. Vi se zalažete i za to da Kosovo ode, nema veze, i Kosovo dajte, samo da ostane nas nekoliko ovde, da možemo lepo da se bogatimo. Dalje, 14. tačka – Drugi kredit za strukturno prilagođavanje Republike Srbije, piše: Korisnik kredita Republika Srbija. Gde se i kod koga opet zadužuje, za 30 miliona i 100.000 specijalnih prava vučenja, a gde će novac da bude potrošen, to niko ne zna, to niste rekli za ovom govornicom. Jednostavno zadužujete državu. Dajemo kontragaranciju za nešto, prvo što ne znamo šta je, a druga stvar, ne znamo ni koliko to košta. Poslanici nisu u obavezi da znaju šta su to specijalna prava vučenja, koji je to parametar, da li je to nešto što se menja, da li je to novac? Dajemo sada još jedno zaduženje države, za koje slobodno možemo da kažemo da je čisto politički marketing, prvi kredit za programski razvoj politike u finansijskom sektoru. Kredit je odavno potrošen, a sada se postavlja pitanje, pošto smo već imali raznih kredita, šta se to u privatnom i finansijskom sektoru popravilo za sve ovo vreme. Šta se to popravilo, šta se to desilo u privatnom sektoru, da li se država uopšte stara o malim i srednjim preduzećima, jer svi se zalažete za to da su oni nosioci svih privrednih aktivnosti, čak i u velikim državama koje su finansijski mnogo jače. Za koga ste podigli ovaj kredit? Za projekte na papiru, nešto da napišete što možda nikada neće biti sprovedeno u delo ili će eventualni korisnici tih kredita biti neko ko je povlašćen. Znači, ne znamo za šta se taj novac koristi. Evo, 38 miliona specijalnog prava vučenja, opet niko ne zna koliko to košta, opet se postavlja pitanje čemu ovo suludo zaduživanje države i građana Srbije. I 17. tačka – EPS, projekat za nabavku rudarske opreme, za potrebe površinskog kopa "Tamnava - Zapadno polje". Sada se, ministre postavlja pitanje zašto mi toliko zadužujemo EPS, jer smo rekli da su se EPS, odnosno elektromreže već zadužile, a sada zadužujemo i rudnike. A ja vas lepo pitam šta ste uradili u vezi Vuka Hamovića i Vojna Lazarevića, u vezi krađe struje. Zašto jednostavno ne pohapsite ta dva mangupa, konfiskujete im to što su pokrali i vratite EPS-u. Zašto? To radite sa Bogoljubom Karićem, pa zašto to ne uradite i sa tom dvojicom. Ili su oni možda vaši? Ovako kako sada radimo, zadužujemo Elektroprivredu. Odakle će ta sredstva da budu vraćena?! A ona će sigurno da budu vraćena povećanjem cene električne energije. Nedavno je bilo već jedno poskupljenje, još jedno poskupljenje se najavljuje, sigurno će ga biti do jeseni. Postavlja se pitanje kuda vi to vodite državu, gospodine ministre, pogotovu ako znamo da svako poskupljenje električne energije mora da ima posledice po građane Srbije, kojima pada životni standard zbog tog poskupljenja, po privredu Srbije, jer je cena električne energije ukalkulisana u svaki proizvod,znači na jedan određen način stimuliše inflaciju, što opet dovodi do pada životnog standarda građana i sveukupne moći države da se na bilo kakvom tržištu suprotstavi međunarodnoj konkurenciji.
Reč ima ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić.
Hvala, evo, samo par pojašnjenja. Ostao sam dužan za neka pojašnjenja vezano za termin ''specijalna prava vučenja''. Specijalna prava vučenja faktički predstavljaju valutu međunarodnih finansijskih organizacija, MMF i Svetske banke. Narodna banka Srbije, kao i druge centralne banke u svetu, svakog dana objavljuju kursnu listu, koliko jedno specijalno pravo vučenje vredi. Konkretno, na današnji dan jedno specijalno pravo vučenja jednako je 1,19 evra. Dakle, to jeste valuta, specifična, koja se koristi samo u terminologiji MMF i Svetske banke i zbog toga nije nešto što se objašnjava u zakonima. Međutim, sigurno je da i građanima i narodnim poslanicima treba objasniti šta je to specijalno pravo vučenja. Uostalom, MMF i Svetska banka su međunarodne finansijske institucije osnovane od strane zemalja članica. Mi smo jedan od članova i prihvatili smo u tom statutu ovaj termin. Zbog toga se u svim ugovorima koji se odnose na MMF i Svetsku banku pominju specijalna prava vučenja. To znači one imaju promenljiv kurs u odnosu na druge valute, formira se njihov kurs na bazi korpi stranih valuta i kažem trenutno je taj kurs 1,19 u odnosu na evro. Što se tiče ovih pitanja i nerazumevanja, eventualnih, oko zajmova Svetske banke, ponoviću još jednom, zajmovi Svetske banke se daju za dve namene. Prvo, to su projektni zajmovi za konkretne projekte, kao što su poboljšanje stanja u elektroprivredi, navodnjavanje, penziona reforma ili nešto drugo. Dakle, oko tih zajmova nema dileme. Video sam da sada postoji dilema kod prethodnog govornika za šta služe zajmovi za strukturno prilagođavanje, odnosno za razvoj privatnog finansijskog sektora. Suštinski, ti zajmovi su odobravani Srbiji još od početka 2002. godine za budžet. Direktno su išli u budžet i služili su u to vreme za pokrivanje budžetskog deficita, a na kontu reformi koje su sprovođene u finansijskom i privatnom sektoru. Drugim rečima, dok je Srbija imala deficite, imala ih je sve do 2005. godine, zajmovi Svetske banke za strukturno prilagođavanje su trošeni da bi se pokrio taj budžetski deficit. Prošle godine je bila prva godina kada Srbija nije imala deficit i suficit, tako da zapravo mi više nećemo povlačiti ove zajmove za strukturno prilagođavanje. Ovde mi dajemo, već sam objasnio, kontragaranciju za neke zajmove koji su odavno povučeni i pokrili su deficit u nekim prethodnim periodima. Jedine nove garancije i kontragarancije se odnose na ove projektne zajmove za Bešku, za škole, za reforme penzione administracije i za navodnjavanje i odvodnjavanje, za čišćenje kanala za navodnjavanje i odvodnjavanje. Želeo bih da kažem još nešto. Imajući u vidu da Republika Srbija ima suficit u budžetu u ovoj godini, sav prihvaćeni prihod koji se ove godine ostvari biće korišćen isključivo za javne investicije. Ministarstvo finansija će u narednih deset dana predložiti Vladi Republike Srbije nacionalni investicioni plan u vrednosti od milijardu evra, gde će ključni sektori biti zdravstvo, školstvo, infrastruktura i privreda. Dakle, četiri ključna sektora, vi ste u pravu, nije idealna situacija u Srbiji. Mi znamo da ima puno problema i teškoća, međutim, činjenicom da smo smanjili nivo javnog duga sa jedne strane, da smo napravili budžetski suficit, po prvi put će građani Srbije moći da vide za šta služi budžetski suficit. Jer, kada imate budžetski suficit sve što ostvarite viška možete da investirate onog časa kada izađu bageri na autoputeve, kada se objave tenderi za nabavku 30 hiljada računara za škole, 30 hiljada kreveta za bolnice, za školske klupe, table, za autoput Beograd, za obilaznicu oko Beograda, za autoput od Kragujevca do Koridora 10, za gasifikacije na lokalnim područjima, za lokalne puteve, za ekologiju, za mnoge druge projekte, građanima će biti po prvi put jasno zašto je dobar budžetski suficit. Dobar je, zato što smo dve godine štedeli da bismo napravili jednu rezervu koja će ove godine iznositi između 1,3 milijarde do 1,5 milijardi evra, imajući u vidu procenjene minimalne prihode od privatizacije, koju možemo da uložimo i u zapošljavanje i u razvoj privrede, u infrastrukturu, u lečenje ljudi, u školstvo, dakle u stubove našeg sistema, što će doneti, siguran sam, boljitak u budućnosti. Dakle, efekat svake politike se ne može meriti u jednoj godini. Mora se sagledati ceo ciklus, tako da na kraju mandata ove vlade, nakon četiri godine, biće tek jasno šta smo radili u prve dve godine mandata, a šta radimo poslednje dve godine i da je sve to imalo i te kako konzistentnosti i smisla.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik SPS.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas imamo jedan set kontragarancija, odnosno zakona o izdavanju kontragarancija Republike državnoj zajednici Srbija i Crna Gora. Sve ovo može da se posmatra na dva načina. Jedan je u principu rutinski, jer se kod međunarodnih finansijskih institucija zadužuje državna zajednica Srbija i Crna Gora u odgovarajućim volumenima. Ta se sredstva raspoređuju na Crnu Goru i na Srbiju. Ono što pripada Srbiji ima konkretne korisnike tih finansijskih sredstava poput Direkcije za puteve, EPS, Elektromreže Srbije itd, ali za one koji koriste sredstva u Srbiji, tipa direkcije i slično, garanciju, odnosno kontragaranciju državnoj zajednici Srbija i Crna Gora mora da da Srbija kao članica državne zajednice Srbija i Crna Gora, jer se ta sredstva i koriste na području Republike Srbije. Otuda to i jeste nadležnost Ministarstva finansija, ali ja želim da ukažem na jedan drugi aspekt kontragarancija. Pre svega sa stanovišta pitanja, ili projekata ili oblasti u kojima se koriste sredstva po osnovu tih zaduživanja kod međunarodnih finansijskih organizacija, uključujući Svetsku banku, Međunarodnu banku za obnovu i razvoj, Evropsku banku za obnovu i razvoj, Međunarodno udruženje za razvoj itd. Najpre bih rekao nekoliko rečenica u vezi sa izlaganjem gospodina ministra, koje se tiču ukupnog javnog duga Republike Srbije. Pretpostavljam da su podaci koje nam je izneo, a sa 28. februarom 2006. godine, tačni i to je nešto sa čime treba i možemo da budemo zadovoljni. Jedino ostaje dilema kako je došlo do toga da se poveća ukupni javni dug Republike Srbije u periodu od 1992. do kraja 2000. godine. To je jedna posebna tema, a ja znam pouzdano, mislim da ni ministar nema druge podatke, da je do povećanja duga Republike Srbije u tom periodu došlo pre svega po osnovu kamata koje su obračunavane u periodu 1992-2000. godina, pa kada se sabralo sve to krajem 2000. godine onda smo imali takvo zaduženje, o kojem je govorio ministar. Onda je u pregovorima sa klubom poverilaca Pariskog i klubom poverilaca Londonskog kluba došlo do toga da se dobar deo tih kamata otpiše, te je došlo do ukupnog smanjenja javnog duga Republike Srbije. Dobro je i to da Vlada radi na tome da se javni dug koji pripada Kosovu i Metohiji, koliko znam to je milijardu i 160 miliona dolara, odnosno dug Republike Srbije, otpiše. I to ima svoju logiku, pre svega zbog toga što su ta sredstva i korišćena za izgradnju kapitalnih objekata na području Kosova i Metohije, a danas Republika Srbija, iako je Kosovo i Metohija formalno-pravno i dalje u sastavu Republike Srbije, nije u mogućnosti da koristi ništa od tih resursa na Kosovu i Metohiji, već,naprotiv, ima i obavezu da ispunjava, odnosno plaća kamate. Vidimo da je to u 2006. godini bilo oko 130 miliona dolara. Naravno da to jeste jedan od osnovnih zadataka Ministarstva finansija i drugih nadležnih institucija, da u pregovorima sa međunarodnom finansijskim institucijama dođu do otpisa tog duga, jer nema nikakvog smisla da Republika Srbija plaća dugove po osnovu Kosova i Metohije, pri čemu valja znati da nema nikakvih prihoda po osnovu privređivanja tih kapaciteta, odnosno kapitalnih investicija koje su izgrađene na Kosovu i Metohiji. Za mene je ovde najinteresantnija kontragarancija koja se daje za projekat finansiranja revitalizacije sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje. Dame i gospodo poslanici, kraj 2005. i početak 2006. godine upravo govori o tome da u tu oblast treba ulagati i te kako značajna sredstva, mislim viša sredstva nego što je to ovim projektom učinjeno. Da li je u pitanju 25 miliona evra ili 16 miliona i 600.000 vučenja, za mene nije u ovom trenutku najvažnija stvar, ali sam siguran da sa 25 miliona evra mi ne možemo da rešimo do kraja taj problem, a problem je u 2006. godini toliko došao do izražaja da mi se čini da nema prečeg posla za Vladu i za nadležno ministarstvo nego da se uđe u jednu široku akciju rešavanja tog problema. Mislim da je pitanje odvodnjavanja čak veći problem nego navodnjavanje. Vi imate izgrađen kanal Tisa-Dunav-Tisa, koji je, nažalost, zamuljen i koji ne obavlja svoju funkciju. Vi danas imate situaciju da je u Vojvodini na stotine hiljada hektara zemlje poplavljeno, a da taj kanal ne funkcioniše. On je istovremeno trebalo da služi kao drenaža da odvodi te podzemne vode, međutim, desilo se da je sve to zamuljeno, začepljeno. I pored tih neregulisanih vodotokova sa strane, imate situaciju da i podzemne vode izbijaju na površinu i plave na stotine hiljada hektara plodnih površina u Vojvodini, ne samo u Vojvodini, nego u čitavoj Srbiji, u slivu reke Morave itd. Ogromne su štete koje nastaju po tom osnovu. Bojim se da ćemo mi u 2006. godini imati takve gubitke u poljoprivredi, koje danas ne možemo ni da zamislimo, jer je sigurno potrebno da prođe bar nekoliko nedelja, možda čak i meseci da se sva ta silna voda sa prostora Vojvodine i drugih plodnih površina u Srbiji povuče, da bi poljoprivrednici mogli da uđu u neku aktivnost na tim zemljištima. Ako uđu u fazu juna meseca, onda to više nije moguće i ova godina je do kraja izgubljena. To je rizik koji upravo govori o tome da je neophodno sistematsko planiranje jednog šireg zahvata sa stanovišta Vlade i učešća međunarodnih finansijskih institucija u finansiranju takvih projekata, jer dugoročno mi, čini mi se, nemamo prečeg posla od tog. Naravno da o ovome mogu da govorim i na drugi način, ali ne bih da širim tu priču. Zato mi uopšte nije problem da li ćemo se mi kao država dodatno zadužiti tih 360 ili 380 miliona dolara, nego mi je osnovno i ključno pitanje kako ćemo ta sredstva iskoristiti. Nije problem u visini duga, nego je problem u kvalitetu onih projekata koje tim sredstvima finansiramo. Nadam se da je svaki od ovih projekata dobro osmišljen i dobro zamišljen. Mana predloga koji dolaze u ovu skupštinu u formi zakona o kontragarancijama upravo je u tome što ne sadrže dovoljno informacija o projektima koji se finansiraju ovim sredstvima. Onda dolazimo u situaciju da ni kao narodni poslanici nismo dovoljno obavešteni o tome šta se zapravo finansira tim sredstvima, kako se to radi, koji su to projekti, šta je dalje zamišljeno u toj oblasti i kolika su to finansijska opterećenja u smislu kamate, otplate glavnice, grejs-perioda itd. Mislim da ne bi bilo teško svim obrađivačima ovih kontragarancija, ma iz kog ministarstva da to potiče, da naprave preciznija i konkretnija obrazloženja, u smislu nabrajanja projekata i u smislu visine investicija za svaki projekat, da bismo razumeli o čemu se tu radi. Da ministar nije rekao o kojim se školama radi, koje se finansiraju po osnovu projekta unapređenja srednjeg i osnovnog obrazovanja tamo gde je organizator tog zajma Ministarstvo za prosvetu i sport, mi ne bismo znali da je ovih devet škola u pitanju. Znali bismo samo da je u pitanju devet škola, ali ne bismo znali da je to devet škola koje su i regionalno ravnomerno raspoređene u Srbiji. Dakle, ima tu Vojvodine, ima centralne Srbije, ima južne Srbije itd. Razume se, ja ne mogu da budem protiv finansiranja takvih projekata, pa i na ovaj način koji znači zaduživanje i davanje odgovarajućih kontragarancija. Istina je ovo što je rekao gospodin ministar – da su kontragarancije, zapravo, samo potencijalno zaduženje Republike Srbije, u slučaju da onaj koji je direktni korisnik sredstava ne obezbedi vraćanje tih kredita. Recimo, kod Direkcije za puteve, ukoliko Direkcija za puteve ova sredstva, od 72 ili 75 miliona evra, namenjena za završetak mosta kod Beške, ne vrati, onda će ona u odgovarajućem vremenskom periodu biti uskraćena za deo sredstava iz budžeta, koja bi inače opredeljivali za Direkciju za puteve. Prema tome, oni imaju ekonomsku logiku u svemu tome, imaju prihode koje ostvaruje Direkcija za puteve u toku svake godine i imaju visinu opterećenja po osnovu zaduženja, imaju obavezu da to zaduženje oni ravnomerno i uredno finansiraju, odnosno servisiraju. Ako to ne čini Direkcija za puteve, onda mora činiti Republika Srbija, jer međunarodna zajednica nikome ne oprašta dugove. Ne treba ni da ih oprašta, ukoliko smo ih pametno i celishodno iskoristili. Malopre sam govorio o projektu odvodnjavanja i navodnjavanja. Želim da vas upozorim na to da možete i sami o tome da pročitate, da mnogi investitori neće da ulažu u područja koja su podložna eroziji i klizištima, u kojima nisu regulisani vodotokovi, jer investicije u tim područjima nisu sigurne. U kom smislu nisu sigurne? Ne u pravnom smislu, nego u prirodnom, geografskom smislu, jer ako izgradite neki proizvodni kapacitet na području koje je sklono poplavama ili klizištima, onda imate pojačani rizik, a ne postoje osiguravajuće kuće koje bi to do te mere osigurale da investitori nemaju rizik. Prema tome, tu je dodatni motiv da se u taj projekat uloži mnogo više sredstava nego što je to sada slučaj. Samo još nekoliko rečenica u vezi sa Sporazumom sa Republikom Iran. Nadam se da ste pročitali obrazloženje. Ono donekle upućuje upravo na opravdanost toga. Mislim da je ovo jedan rutinski problem, jer je taj sporazum ratifikovan u Skupštini državne zajednice Srbija i Crna Gora, a mi ga sada ovde na neki način potvrđujemo, zato što se tiče Srbije, koja u okviru Ministarstva za finansije ima Carinsku upravu, a ta Carinska uprava treba da sarađuje sa istim nadležnim organom u Islamskoj Republici Iran. Za mene je naročito značajno u sadržaju ovog sporazuma što će se zajedničkim snagama, koristeći i ljudske i sve druge tehničke resurse, voditi borba protiv narkomanije, odnosno protiv trgovine narkoticima i drugim opojnim sredstvima, drogama, naročito onim robama koje su u tretmanu akciza, kao što je duvan, alkohol itd. Znači, mi dolazimo do toga da i kod Republike Hrvatske i kod Republike Iran imamo sporazum na osnovu kojeg ćemo uzajamno sarađivati, a u obostranu korist. Ne vidim razloga da ovo može biti predmet bilo kakvog osporavanja ovde u Skupštini, te stoga sve ove kontragarancije i garancije koje su predložene, odnosno zakone i ova dva sporazuma sa Hrvatskom i sa Iranom, po meni, valja podržati i Vladu obavezati da još više radi na sporazumima te vrste, naročito na ovim projektima tipa odvodnjavanja, navodnjavanja, širenja školske mreže, reforme penzione administracije, a to jeste problem, iako se nekima može učiniti da mi nepotrebno sada uzimamo zajmove i da finansiramo reformu administracije u oblasti penzionog. Uveravam vas da je tu sigurno toliki problem i da je neophodno racionalisati rad tih službi, jer iz penzionog fonda moramo da finansiramo i penzionere, ali i one koji rade na obavljanju tih poslova, da bi penzioner dobio tu svoju penziju, koja je svakako mala. Stoga će poslanička grupa SPS glasati za predložene zakone.
Reč ima predsednik poslaničke grupe G17 plus Miloljub Albijanić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kontragarancije koje se danas nalaze na dnevnom redu uvek otvore pitanje duga države Srbije. Ne znam zašto određenim poslanicima smeta jasna i nedvosmislena činjenica. Završetkom ugovora sa MMF otpisano je 700 miliona dolara duga sada, što ukupno iznosi 4,7 milijardi dolara. Ako se kaže da je to četiri puta manji dug to znači da je dug iznosio 170% bruto društvenog proizvoda 2000. godine, a danas on iznosi 44% u odnosu na bruto društveni proizvod. Jasno se vidi po spoljnim ocenama da je stanje popravljeno i to nedvosmisleno valja reći građanima. Taj rezultat niko ne može da spori jer je on validan, jasan, prepoznatljiv, možete ga uzeti u Ministarstvu finansija, možete ga uzeti u Republičkom zavodu za statistiku, gde god želite, gde vam je volja i to svim građanima Srbije jeste jasno, dakle, da je država Srbija u dobroj meri rasterećena duga, u dobroj meri se oslobodila balasta prošlosti i dužničke krize iz devedesetih godina. Koje su to još ocene o tome da je stanje u toj sferi popravljeno? Znate da je Srbija proglašena od strane Svetske banke za svetskog šampiona po brzini reformi i ambijentu za strana ulaganja ovde. To je ocena koja dolazi od Svetske banke. Ne možemo je mi kreirati. Ona je takva i ona je činjenično stanje o Srbiji, o novom licu Srbije, o Srbiji kao zemlji u koju vredi ulagati. Bilo je još nekoliko ocena koje valja pomenuti. Poznato nam je da je u Beogradu uspešno održana skupština Evropske banke za obnovu i razvoj, videli ste naslove u novinama – ovo je novo lice Srbije, u Srbiju vredi ulagati, jedan novi imidž naše države, i to valja istaći. Poznata vam je činjenica da smo postali trgovinski partner sa SAD time što su i poslednje sankcije skinute. Sve su to ocene koje stižu od međunarodne zajednice. Ocene, naravno, stižu i od Evropske unije, jer smo dobili pozitivnu ocenu studije izvodljivosti i započeli pregovore o stabilizaciji i pridruživanju, koje jako dobro vodimo. Ono što je takođe važno istaći, da sve ove ocene spolja kruniše podizanje kreditnog rejtinga Srbije. Tri puta u prethodne dve godine je poboljšan kreditni rejting naše zemlje. Neće nama neko tek tako da poboljšava kreditni rejting, ako mi imamo problem. Očigledno je da su reforme poodmakle, da se reforme dobro sprovode i u bankarskom sistemu gde su najbolje izvršene, ali i u oblasti finansija takođe. Jasno je da te ocene zapravo govore o tome da smo na pravom putu, na putu reformi i na evropskom putu. Treba reći da je 2005. godinu obeležio značajan priliv stranih investicija, 1.600.000.000 dolara, što je najviše od 2000. godine do danas. Ali, kada već govorimo o stranim investicijama valja reći, a pre dva dana je svima u Srbiji bilo vidljivo, da je napravljen sporazum u Vladi Republike Srbije između Austrijanaca i države Srbije, sporazum kojim se zapravo završava priča o ''Mobtelu'', sporazum kojim se povlače sudske tužbe i koji jasno govori o tome da taj mobilni operater ide na licitaciju sa početnom cenom od 800 miliona evra. Prema tome, jasno je vidljivo da će u 2006. godini nivo stranih investicija premašiti cifru koja je bila u 2005. godini, što i jeste želja da poboljšamo razvojni put koji svi želimo, a razvoj omogućavaju direktne strane investicije. Ono što je takođe pomenuto u diskusiji ovde to je pitanje spoljnotrgovinskog deficita. Valja reći da je izvoz u 2005. godini povećan za 30%, što je značajno umanjilo spoljnotrgovinski deficit 17% i jasan je trend i namera Vlade Republike Srbije i Ministarstva finansija. Prema tome, važno je reći da se u Srbiji, pored tog ambijenta koji smo uspeli da povratimo našoj zemlji u svetu, regulišu i one obaveze koje su u samoj državi, to su dugovi penzionerima, to su stari dugovi koji takođe opterećuju državu, poput stare devizne štednje, zajma za preporod Srbije, na jedan dobar način i te se stvari regulišu. Valja napomenuti da je Vlada Republike Srbije štedljiva, da je efikasna, da se administracija u značajnoj meri smanjila za 10%. To je prvi put posle 2000. godine da se administracija smanjuje. Šta je želja? Želja je da administracija bude efikasnija, a ne ovako glomazna i baš to se radi. Šta je problem? Kada pogledate strukturu zaposlenosti videćete da se administracija po broju smanjuje u državnoj upravi, videćete da se zaposlenost smanjuje u javnim preduzećima. Šta ćete još videti? Videćete jedan problem, a to je da se zaposlenost povećava u lokalnim samoupravama. Pogledajte i sebe u oči gde se nalazite na vlasti u lokalnim samoupravama, da li se baš na tim mestima povećava zaposlenost, što je protivno trendu koji nameće Vlada Republike Srbije. O tome valja dobro razmisliti i krenuti onim putem koji nameće Vlada Republike Srbije. Ono što je bitno, to je da je Vlada Republike Srbije u 2005. godini krenula sa određenim projektima, kao što su, stanovi za bračne parove do 45 godina i sada pogledajte situaciju. Osnovana je Nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita. Sa kojom idejom? Pošto je 1990. godine prekinut lanac dobijanja stanova, šta onda uraditi pošto poslednjih 15 godina ljudi nisu mogli da rešavaju svoje stambene probleme? I, Vlada se našla tu da garantuje za kredite koje bi ljudi uzimali za rešavanje, jer bi ta rata kredita zamenjivala stanarinu koju privatno plaćaju, ako nemaju gde da stanuju. Takođe, osnovan je Fond za mlade talente, a povezan sa ovom pričom o stanovima, iz razloga što se mladim ljudima koji su najbolji u državi dodeljuju nagrade za osvojene medalje, što se najboljim studentima dodeljuju stipendije, zapravo, motivišu se ti mladi ljudi da ovde ostanu i doprinesu razvoju naše države i naše zemlje. Ono što je takođe bitno, ponoviću da se priča oko ''Mobtela'' uspešno završila. Bitno je reći da se sankcionišu neki koji su krali državne i narodne pare i te pare se danas kroz projekte Vlade Republike Srbije i Ministarstva finansija, milijardu evra za Srbiju, vraćaju državi i građanima Srbije. To je suština. Treba jasno i nedvosmisleno ljudima to i reći. Naravno, investiraće se u različite oblasti. U zdravstvo. Zar nije dobro da se renovira 160 domova zdravlja u Srbiji? Ko će reći da to nije dobro?! Da se zamene stari kreveti, da se nova oprema donese, da se renoviraju klinički centri. Zar nije dobro da konačno u školama svaka škola ima računarsku učionicu? Zar nije dobro da se stare klupe i stolice zamene novim? To jeste ulaganje u investiranje u budućnost, jer svi znamo da je važno ulagati u obrazovanje. Naravno, ulaganje će biti i u svim drugim oblastima, kao što su: saobraćaj, obilaznice oko Beograda, stanogradnja, energetika, poljoprivreda, policija, sudstvo, itd. Sve oblasti su predviđene za značajne investicije, a milijardu evra za Srbiju zapravo je pravi način da se otete pare vrate građanima Srbije. Poslanička grupa G17 plus svakako će glasati za pomenute kontragarancije, ali istovremeno pozivamo i druge poslaničke grupe da to učine. Važno je bilo da kažem ove argumente i činjenice. Ko god želi, može da proveri. Republički zavod za statistiku ima validne podatke i vi možete videti na osnovu tih podataka da je jasno vidljivo da do napretka u Srbiji dolazi. Mogu u tri reči da kažem kako može da se okarakteriše sadašnja Vlada Republike Srbije, Ministarstvo finansija, sva ministarstva u Vladi: red, zakon i napredak.
Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da je, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela samo jedna poslaničke grupe, SRS. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi Gordana Pop-Lazić.
Gospodine Mihailoviću, sinoć je prekinuta sednica i gospodin Marković, kao predsednik Narodne skupštine ili vi koji ga menjate, trenutno, bili ste u obavezi da date jedno obaveštenje, jer je sednica prekinuta zbog nekih događaja. Vi ste krenuli kao da se ništa nije desilo. To je prva i to velika povreda Poslovnika, koji je gospodin Marković pisao. Druga velika povreda Poslovnika je što niste izrekli opomenu mom prethodniku. Devedeset posto vremena je potrošio da priča o nečemu što nije na dnevnom redu, a onih 10% što ima nekih dodirnih tačaka sa dnevnim redom ne odgovara istini. Apsolutno ne odgovara istini, čak ni onoj istini koja se zasniva na nekim statističkim istraživanjima, jer ni statistika ne vodi čoveka sa 44 godine života kao mladog. To treba da znate. Šta vredi, on je zadužen za ove stvari, a između ostalog i za to. Pošto se moj prethodnik genijalno dosetio da deset zakona spoji da se vodi jedna rasprava, tu postoje dva zakona koja nikako ne mogu da uđu u ovaj paket sa ovih osam. To su ova dva sporazuma, gde predlagač i ovaj ko predstavlja Vladu povodom ovih zakona priznaje da njima nije stalo do državne zajednice, zajedničkog života, zajedničke neke državne tvorevine, koja bi obuhvatila teritoriju Srbije i Crne Gore. Jednostavno, kao da se ništa ne važi, šta se desilo. Kada ste donosili Ustavnu povelju, po nalogu Havijera Solane, onda ste masakrirali jednu državnu tvorevinu, pa ste i carine prebacili na nivo republika, država članica državne zajednice. Sada čujemo da ste ugasili i tu zajedničku kancelariju i sada svako može da potpisuje sporazum u ime Republike Srbije. Pogledajte predlog zakona, protumačite ko je potpisao ove sporazume, sa nezavisnom državom Hrvatskom i sa Iranom, u ime Republike Srbije. Videćete, neka Emilija. Šta je ona? Ko je ona? Ko je dao ovlašćenje njoj da potpiše nešto? Verovatno ovi koji su malo više na toj lestvici nisu ni smeli da se potpišu, pa su podmetnuli nekog činovnika da se potpiše. Prošlo je Vladu i sad teraj dalje. Znači, razarate državu na svakom koraku, svakim potpisom i svakim potezom. Kada sam već kod ovog sporazuma, sa vama dragom nezavisnom državom Hrvatskom, moraćete nekako da objasnite građanima Republike Srbije šta ste to napisali u članu 8. Sporazuma. Verovatno da neko neće da shvati ili da niko možda neće da shvati šta ste napisali, pa kažete – kontrolisana isporuka. Naravno, radi se o nekoj pomoći kako da se spreči nelegalna trgovina narkotika itd. Prvo, u članu 8. stav 1. kaže – carinske službe strana ugovornica uzajamno se dogovaraju itd. Kaže – mogu da koriste metod kontrolisane isporuke radi kontrole pošiljke opojnih droga, prethodnih psihotropnih supstanci ili druge robe u cilju otkrivanja carinskih prekršaja i identifikacije lica koja vrše carinski prekršaj. To može nekako da se shvati, ali ovo što sada ide, kaže – nezakonite pošiljke. Znači, potpisnici Sporazuma su saglasni da je nešto nezakonito. Kaže – nezakonite pošiljke čije se isporuke kontrolišu (ovo je srpski jezik, a vidim da ovamo ima neka strana varijanta) mogu, uz saglasnost nadležnih organa, biti zaustavljene ili se može dozvoliti nastavak kretanja, a da roba ostane nedirnuta (a u pitanju je nezakonita isporuka) ili da se roba iz stava 1. ovog člana ukloni ili zameni u potpunosti ili delimično. Gospodine Dinkiću, apsolutno sam siguran da vi ovo ne podržavate, bez obzira šta ja mislim o vama i politički i lično, ali sam apsolutno siguran da vi ovo ne podržavate, jer ovo je, praktično, legalizacija nelegalnog prometa droge. Kaže ovako, još jedanput da vam pročitam, ministre, možda vam ova hrvatska varijanta teže ide, meni mnogo teško ide, ja ne razumem, ''nekontrolisane pošiljke čije se isporuke kontrolišu'', znači, vi kontrolišete nezakonite isporuke, ''mogu, uz saglasnost nadležnih organa, biti zaustavljene ili se može dozvoliti nastavak kretanja'', vi dozvoljavate kao alternativu nastavak nezakonite isporuke. Pretpostavljam da vam je ovo Čeda Jovanović diktirao, da više Legija ne ide sa ronilačkom opremom kada iznosi drogu, nego neki drugi da legalno završava preko carine. Kako možete da donesete ovo, ovako? Kako možete da uspostavljate neke odnose i uzajamnu saradnju u nelegalnom prometu droge? Pogledajte kako vam je podmetnuo taj iz inostranstva. Iran – Srbija – Hrvatska, kao transverzala. Ne znam koje je boje ta transverzala, samo znam da se radi o transverzali u kojoj treba da se omogući legalan promet droge prema zapadnom tržištu. Molim vas, ako je to, kako reče gospodin, transverzala, zašto identičan sporazum nije napisan sa državom Iran. Ovakve gluposti u Sporazumu sa državom Iran nema. Znači, vi dilujete sa nezavisnom državom Hrvatskom. Vi ste u istom poslu. Vi omogućavate da nelegalan promet bude nekažnjen i da se na našim granicama ne zaustavlja put droge. Gde je onaj vaš veliki predstavnik što je tražio da se ovo stavi u dnevni red, neka izađe i neka kaže zašto traži od nas da glasamo za ovaj sporazum. Ne znam na šta je prešao. Mi ne možemo ovo da prihvatimo, ne možemo da glasamo da se uspostave neki prijateljski odnosi sa onima koji su proterali 500.000 naših rođaka. Ne možemo sa onima koji su 1991. godine, dok je predsednik Vlade bio Stipe Mesić, isterivali ljude iz Zagreba, Varaždina i drugih mesta, samo zato što su Srbi, samo zato što možda ne mogu da prihvate da su građani drugog reda. Bilo je 12% Srba, a sada je samo 2,5%. Kada se uspostavi 12% dajte da razvijamo prijateljske odnose, a ne radi dilovanja droge. Vi sada u tom otvaranju na izvol'te, izvolite, nezakonit promet može da ide dalje. Ne znam ko vam piše ovaj zakone o kontragarancijama, garancijama i ovim stvarima. Prosto je neverovatno da državna zajednica da garanciju, pa naravno, pošto je to neozbiljna tvorevina, a zna Solana šta je pravio. Da bi to dobilo na ozbiljnosti, traži se kontragarancija od onoga ko faktički može da odgovara, jer je nosilac prava i obaveza i ima neku imovinu, pa se traži kontragarancija od Republike Srbije; pa, onda u ovim vašim sporazumima Republika Srbija daje kontragaranciju, Republika Srbije je korisnik kredita, Republika Srbija je ovo, ono. Tu ste malo nešto pobrkali. Ako ste hteli da imate papir o kontragaranciji, onda ste to mogli da završite sa jednim, eventualno dva člana ovog zakona. Ali, vi ste po nekom automatizmu ubacivali tu još dva, tri člana koja su potpuno besmislena. Republika daje kontragaranciju, ona je korisnik kredita i ona preuzima obavezu da ukoliko kao korisnik kredita ne vrati, onda će Republika, kao kontragarant, da vrati. Odakle? Iz iste kase, iz iste kese. Molim vas, ovo se ne piše ovako! Treća stvar, vrlo bitna, ovde imamo tri aranžmana. Jedan je sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj, drugi je sa Međunarodnim udruženjem za razvoj, a treći je sa Evropskom investicionom bankom. Neki sporazumi su potpuno nepotrebni, recimo, ovaj sporazum, odnosno kada je u pitanju zakon, a to je kontragarancija, gde se obezbeđuje 16 ili 17 miliona evra da bi se poboljšala administracija, mislim da se odnosi na penzije, penzijska administracija. Kako reče ministar na početku, pa da bi se bolje naplaćivali doprinosi. Ministar je mogao da naplati ove doprinose od B92. Ministar to dobro zna, on je zaustavio tu akciju. Bila je neka inspekcija i konstatovala je da tamo svi rade na divlje. Ovi što preko B92 vas kritikuju i kunu se u zakon, te onaj Jugoslav, te ovaj, što ne peru kosu tamo itd. Oni su ljudi od zakona. Otišla neka inspekcija i videla, oni ni pola nisu prijavili u radni odnos, da li je tako, gospodine ministre? Treba da uplate doprinos. Nema. B92 može da radi šta hoće. Slična je situacija i sa drugim televizijama, ali u zamenu ministar je dobio sasvim pristojan termin u B92 i da ne napada G17 plus, već da daju medijsku podršku u nekim akcijama itd. Sada nešto što ministar vrlo dobro zna, ne vredi da demantuje. U vašoj poslaničkoj grupi mnogi ljudi vas pitaju, gospodine ministre, kakva je ta ekonomska politika, jer ne mogu da shvate ... (Iz sale: Ne izmišljaj!) Ja izmišljam? Doneću ti papir! ... ne mogu da shvate kakva je to ekonomska politika, jer to ne mogu da objasne građanima, pa su vam kazali na jednom sastanku, gospodine ministre, pa kako kada mi ne shvatamo, kako drugima da objasnimo, kakva je to ekonomska politika. Znam vrlo pouzdano da Međunarodno udruženje za razvoj, pored ovih sporazuma koje nude tamo, a nude neke kredite, daju poneki aneks. Od toga se jedan do dva aneksa vide, ali postoje dva-tri aneksa koja se ne vide. Oni služe kao spisak političkih zahteva kojima se uslovljava zajmoprimac. Samo da vas podsetim, oni su 2001. godine nas uslovili da rast penzija mora da bude manji, da se ide sa uprosečavanjem troškova života i rasta cena na malo. Oni su od nas tražili da dignemo cenu električne energije na neki nivo, postupno, do one prosečne cene u Evropi. Oni su tražili da podignemo cenu lekova, tražili su još neke intervencije u pogledu budžeta. Ispostavili su spisak od 400 preduzeća koja moraju da idu u tzv. tendersku privatizaciju i da se omogući na izvol'te ovima iz inostranstva da završavaju neke poslove. Siguran sam da i povodom ovoga postoje ti politički zahtevi i treba javnost da se obavesti. Nije politički zahtev, otišla Artmanova, jer Karli treba Mladić. Nije politički zahtev Mladić, pa idemo dalje na pregovore. Kao što vidite, to se rasteže. Uvažavaju oni vaše probleme. Međutim, tu postoje ozbiljni zahtevi koji dovode u pitanje suverenitet ove države, a ako se pogrešno predstave činjenice, što ste vi u dobrom delu svog uvodnog izlaganja i uradili, onda može da se stvori stvarno jedna vrlo loša slika. Mogu da vam kažem, posle Đelićeve promene statističkog načina, kako statistika iskazuje bruto društveni proizvod, a samo da vas podsetim, da je šest puta menjana potrošačka korpa, za vreme onog Milosavljevića, da bi nas ubedili da ''to malo ima je mnogo'', a to je iskoristio i predstavnik vaše stranke koji se malopre prosto čudio kako neko sme da prigovara, pa sve je najbolje u Srbiji. Ako zapostavimo tu statistiku i te iskaze, onda moram da vas podsetim, ministre, zato što znam da ćete da shvatite, za razliku od nekih iz vaše poslaničke grupe, mi već dugo vremena otvaramo vrlo važno pitanje, gde se nalazi društveni razvoj Republike Srbije. Ko treba da obezbedi akumulaciju? Kako treba da obezbedi akumulaciju? Da li izgradnja infrastrukture ili ovog svega šireg, što je u obavezi, ima neke dodirne tačke sa državom, da li je to trošak ili nešto novo. Ako imamo toliki suficit, zašto se zadužujemo. Ne treba neko veliko znanje iz oblasti ekonomije. Ako imamo suficit, znači da smo obezbedili sredstva sa kojima možemo da finansiramo svoj razvoj infrastrukture, a pre svega mislim na infrastrukturu. Gde je politika razvoja? Da li je ovo društvo sposobno da na kraju godine nešto ostavi da bi se razvijalo. To su vrlo važna pitanja na koja ne postoji programski odgovor ove vlade. Ona prethodna ništa nije mogla, to da znate, ne mogu da vas upoređujem sa njima, stvarno. Kod njih ništa nije bilo. Kod njih, Đelić, pao čovek sa Marsa, nije imao pojma šta se dešavalo u Srbiji, ispričao sve i svašta, napisao neke zakone. Nijedan zakon nije primenljiv. Gde je razvoj? Ko obezbeđuje sredstva za razvoj i kada se zadužuje? Apsolutno sam siguran da sa ovom stihijom, bez nekog programa, dolazimo u situaciju u kojoj smo bili od pedeset i neke godine do osamdeset i neke godine. Samo da vas podsetim, kada je '80 i neke godine napravljen jedan presek, pa su se ljudi i za sebe da vide šta je urađeno ovih godina i kada se napravio presek koliki je naš dug prema inostranstvu, onda se došlo do zaključka da sve što je društveni razvoj, neka novostvorena vrednost je rezultat nekih zajmova i kredita. Znači, društvo je pokazalo svoju nesposobnost da izdvaja za svoj razvoj. Zato otvaram opet pitanje, da li je to trošak, gde se akumuliraju sredstva za budući razvoj i kada dolazimo u situaciju da moramo da se zajmimo? Vidite, ovi sa železnice su pre dve godine ušli u neku koprodukciju, sa ovima iz NDH, sa "Radetom Končarom" da oni poprave lokomotive, da one budu bolje. Naravno, otišlo je na popravku sve, vratilo se, a lokomotive neupotrebljive. Pogledajte, nema nikakve logike, jer priča se o koncesiji, ovde ste nas prozivali za sve i svašta, rekli ste, sutra će koncesije da budu, nego ovi radikali prave neke probleme. Zašto je most kod Beške izvan aranžmana koncesija. U Veljinoj varijanti koncesije on daje koncesionaru i onaj deo koji je izgrađen od Toponice do proseka, iako je sve već to izgrađeno, on budućoj koncesiji, ali daje zbog navodnog održavanja. Kada se tako razume, onda nam Direkcija za puteve uopšte ne treba. Sve možete da pogasite. Pošto ima još mojih kolega koji hoće da pričaju, ja ću ovde da prekinem i iskoristiću priliku kada bude reč o konkretnim amandmanima i zakonima da vam ukažem da mi nismo protiv razvoja, mi smo za to da se prave škole, da se prave putevi, mostovi, ali nam objasnite, ako je suficit na sve strane, rekli ste, milijarda suficita, od toga uložite malo za ove stvari, nemojte da ulazimo u ove zajmove, jer ono što je otpisano, kako vi to tumačite, samo ste zaboravili da kažete da je bilo i nenaplativo. Dakle, u suštini nije bilo potraživanja prema nama, a država od 1992. godine do 2000. godine – 5. oktobra i da je htela, nije mogla da se zaduži jer je bila pod sankcijama. Država je izražavala spremnost da uredno servisira svoje obaveze koje ima po međunarodnim kreditima, pa su neke primali te rate, a veliki broj godina nisu hteli da prime, jer je i to bila mera kako da nas unište. Uvek su u saveznom budžetu bila planirana sredstva za servisiranje duga prema inostranstvu. Kada govorite o zaduženju, kada pričate to epohalno, neko je ranije zadužio, napadate Tita, ako ga napadate, ali nemojte da to što mislite o njemu pričate o nekome ko je bio na vlasti 1998. ili 1999. godine. Taj, 1998. i 1999. godine i da je hteo nije mogao da uzme kredit. Ko je smeo da da kredit. Bila su samo dva aranžmana, jedan je bio za one šine, a drugi je bio za naftu. Slažem se da postoji mogućnost da se to kritikuje,da li je to bilo dobro, ali kroz zaduženja iz perioda 90-tih godina, znači, savladajte činjenice da biste znali šta je istina, jer stvarno deluje smešno kada kažete, zaduživali se, a onda kažete, izopštili ste se od celog sveta, pa vodili ste politiku izolacije, a ovamo kažete, zaduživali ste se. Nema logike. Hvala.
Reč ima ministar finansija. Mlađan Dinkić.
Evo pojašnjenje vezano za pitanje o kontrolisanju o isporukama Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Hrvatske, i sa Iranom u uzajamnoj pomoći u carinskim pitanjima. Niste verovatno pažljivo pročitali, u oba sporazuma postoji taj član kontrolisanje isporuka, dakle, i u Sporazumu sa Hrvatskom i Sporazumu sa Iranom, pri čemu je u Sporazumu sa Hrvatskom to član 8. a u Sporazumu sa Iranom to je član 11. Dakle, verovatno niste to detaljno pročitali. Zašto stoji ovaj član? Ja sam isto reagovao kao i vi kada sam prvi put pročitao, pitao sam nadležne ljude u carini, stvar je sledeća. Po pravilima Svetske carinske organizacije, policija i carinska služba ukoliko uoči da se krijumčari droga, ima pravo, ako nacionalno zakonodavstvo omogućava, naše omogućava, a i hrvatsko, iransko, uopšte, svi oni koji su članovi Svetske carinske organizacije, da namerno puste jednu isporuku koja je manja, da bi uhvatili veću ribu u sledećem navratu. Dakle, kontrolisano se propušta nelegalna trgovina, ako je manja količina u pitanju, kako bi se otkrio čitav lanac i kako bi se izvršilo hvatanje u onom trenutku kada je najveća isporuka u pitanju. To je objašnjenje koje je meni kao ministru finansija dato iz carine i policije. Dakle, ovaj član nema nikakve veze sa finansijama, ima veze sa bezbednošću. Upravo zahvaljujući primeni tog člana, prošle godine naša carina je napravila nešto što spada u domen najvećih evropskih ustanova, četiri kilograma kokaina je uhvaćeno, što je najveća zaplena u poslednjih nekoliko godina, a 300 kilograma kokaina i to samo u jednom hvatanju. Dakle, ja još jednom želim da zahvalim onim carinicima koji su to uradili, oni su već dobili jednogodišnju platu kao nagradu od Ministarstva finansija, to je zaistamalo u odnosu na ono što su uradili. Nadam se da će naša carina i dalje biti među vodećima u svetu po otkrivanju šverca narkotika. Dakle, sve carinske službe međusobno koordiniraju, sarađuju, javljaju i kada postoji neka sumnja, čak i kada se otkrije, oni to moraju po zakonu da evidentiraju, da jave kolegama i onda se hvata tamo gde je centar isporuke, jer inače, postigao bi se manji efekat. To je objašnjenje. Dakle, nisam stručnjak za ovu oblast, ali to je objašnjenje koje su meni dali. Što se tiče drugog dela prethodnog izlaganja, mislim da su bitna pojašnjenja. Nije neopravdano pitati se, zašto, u situaciji kada imamo budžetski suficit, kada ćemo imati privatizacione prihode milijardu i trista do milijardu i po evra, najmanje, u ovoj godini, sem u nova zaduživanja, i to je pitanje koje je bilo ovde postavljeno. Međutim, evo odgovora i na to pitanje. Tačno je da, kada imamo budžetski suficit, sav privatizacioni prihod može da ide za investicije i za saniranje nekih prethodnih dugova koji postoje, dugovi u farmaceutskoj industriji, dugovi prema vojsci, odnosno prema dobavljačima, dugovi penzionera, i sve ostalo. Sigurno je, ostaje dosta za investiranje, pa je pitanje čemu onda novi krediti, zato što je ideja da sa milijardom napravimo dve milijarde. Dakle, da ne investiramo samo milijardu, iz sopstvenih sredstava, a tamo gde je infrastruktura u pitanju, da dodamo i da napravimo više. Evo jednog primera, u nacionalnom investicionom planu, koji ćemo predložiti sledeće nedelje Vladi, odnosno to će biti na razmatranju za dve nedelje na Vladi, mi ćemo predložiti da 200 miliona ide za putnu infrastrukturu, 200 miliona evra. Međutim, potrebe nisu samo na ključnim koridorima. Ključni koridori ne mogu da se naprave sa 200 miliona evra. Ova koncesija nije samo na pravcu od Subotice do Beograda, već i od Beograda do Požege, s obzirom na to da želimo da razvijemo i zapadnu Srbiju. U tom smislu ta koncesija vredi 800 miliona evra. Činjenica je da je manje isplativa trasa, sa finansijskog aspekta, od Beograda do Požege, nego što je Beograd – Subotica. Jasno je, veći je promet i zbog toga se stavlja pod koncesiju i nešto za šta smo se zadužili, kako bismo isfinansirali razvoj jednog drugog dela naše zemlje, a to je zapadna Srbija. Dakle, da bi i zapadna Srbija mogla brže da se razvija nego do sada, na taj način koristimo te efekte. Drugo, sa ovih 200 miliona evra, kada pogledate kolike su potrebe za lokalne puteve, svaka opština, svako mesto ima potrebu za razvoj lokalnih puteva, posebno u onim nerazvijenim područjima, gde je potrebno asfaltirati seoske puteve. Potrebno vam je maltene blizu milion evra za svaku opštinu da biste završili, da svaka opština izgleda onako kako bi trebalo, sa asfaltiranim lokalnim putevima. Sama obilaznica oko Beograda u prvoj fazi košta 120 miliona evra i potpuno bi bilo neracionalno da mi sada damo 120 miliona evra iz privatizacionih prihoda za obilaznicu oko Beograda, kada možemo da napravimo aranžman koji sada pregovaramo sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj i Evropskom investicionom bankom; mi damo trećinu, oni trećinu i druga ova banka trećinu, dakle, jednu trećinu da Srbija – 40 miliona i po 40 miliona Evropska banka za obnovu i razvoj i Evropska investiciona banka i imamo 40 milina iz privatizacionih prihoda za obilaznicu, a ostaje nam 160 za druge projekte. Ideje da zaista završimo i priključke nekih bitnih pravaca na autoputeve, na Koridor 10, pre svega Kragujevac da spojimo sa Koridorom 10, znači sa Batočinom. Znači ona mesta koja su imala naglu ekspanziju sa dobrom lokalnom politikom i privukla strane investitore i napravila industrijske zone, kao što je Inđija. Da spojimo Inđiju sa Koridorom 10, to su mali pravci, ali ogromno zagušenje saobraćaja. Zatim, da napravimo jedan dobar put od Loznice do Šapca, da napravimo jedan valjan put od Zaječara do Knjaževca, do Stare planine. Jer hoćemo od Stare planine da napravimo čudo od skijaškog centra, sa 100 kilometara staza, da povežemo Svrljig sa Starom planinom, takođe, da se završi i pravac od Niša i da u tom delu Srbije imamo odgovarajuće investicije. Razgovarali smo sa gospodinom Bogdanovićem, gradonačelnikom Beograda, o saobraćaju u Beogradu. Nepodnošljivo je. Ne može se Gazela rekonstruisati, ukoliko se ne ubrzaju radovi na obilaznici. Dakle, potreban je ne samo jedan, nego su potrebna dva mosta u Beogradu: ovaj preko Save da finansira Grad Beograd, a mi iz Republike Srbije da finansiramo most kod Vinče i da na taj način potpuno zaobiđemo Beograd sa teretnim saobraćajem. Mi smo postigli dogovor sa gospodinom Bogdanovićem. Pitanje je bilo kako finansirati dva mosta kada nema para, kada oni imaju para samo za jedan most. Mi smo rekli: evo, sada smo ovo završili sa ''Mobtelom'', imamo sigurnih prihoda, zašto da čekamo da dva mosta budu građena pet godina, hajde odjednom dva mosta da gradimo. Tako da je to ono što je suficit, plus most u Kraljevu, naravno. Ovo je most koji je već lokalna samouprava našla da se druga traka napravi, znači most koji spaja. U svakom slučaju, logika je, ako već gradimo infrastrukturu, postoje evropske banke, kao Evropska investiciona banka, Evropska banka za obnovu i razvoj, koje će rado sufinansirati projekte. Mi ćemo da krenemo, da ne bi čekali proceduru, krenućemo sa obilaznicama oko Beograda odmah čim usvojimo ovaj plan na Vladi, a onda ćemo pregovarati za zajmove. Juče smo razgovarali da faktički tako upotrebimo ta sredstva. Sledeće nedelje ja očekujem da Vlada usvoji ovaj nacionalni investicioni plan. Nakon toga će se izvršiti selekcija svih investicionih potreba u Srbiji, po raznim oblastima. Napraviće se redosled prioriteta, napraviće se tzv. generalni plan i onda će se posebni planovi za svaku oblast realizovati na taj način. Plan je da u infrastrukturi, osim sredstava iz privatizacije, angažujemo i dodatne kredite, da bude efekat na dinar naše investicije još dva dinara kredita, kako bi maksimalne efekte napravili. Srbiji je potrebna brza izgradnja infrastrukture radi bržeg privrednog razvoja. Dakle, i da ide koncesija koja ide od Subotice do Požege, da vidimo kako da gradimo Koridor 10 od Niša do bugarske granice i od Leskovca do Preševa i plus ovi važni regionalni putevi. Zaboravio sam još jedan važan regionalni put. Veliki značaj Rumunije u poslednje vreme, mora da se napravi dobar put od Beograda do Vršca, odnosno do rumunske granice. Dakle, to su sve pravci koji se planiraju. Nemoguće je sve ovo zatvoriti samo sa 200 miliona evra. Potrebno je i koncesija i kredit i prihodi od privatizacije, ako želimo sve odjednom da gradimo. Možda ne može, baš, sve ovo odjednom, ali veliki broj ovih projekata mogu jednom da krenu. I, kada znamo da ćemo osim ovih puteva praviti industrijske parkove, industrijske zone, siguran sam da ćemo značajno pokrenuti privrednu aktivnost u našoj zemlji. Hvala vam.
Izvolite, gospodine Albijaniću, pa Krasić. Izvolite.
Izvinjavam se, zaista ću kratko, ali gospodin Krasić je našao za shodno da izokrene određene stvari koje sam izrekao, da pogrešno saopšti javnosti. Nisam rekao da se u Srbiji dobro živi i da ovde teče med i mleko, ali sam jasno rekao koja su poboljšanja i kako izgleda napredak. Potrošačka korpa, koju ste pomenuli, 2000. godine je bilo tri plate za jednu potrošačku korpu. Danas je potrebna jedna plata za jednu potrošačku korpu. Neću reći da je to dovoljno, naravno da nije jer ljudi imaju i druge obaveze, kao što su računi za struju, komunalije, telefon itd. Znači da nije dovoljno, ali je jasna tendencija napretka. Takođe, prosečna plata 2000. godine bila je 40 evra, a danas iznosi 220. Ako me pitate da li je dovoljno, pa naravno da nije. I nemojte da izokrećete moje reči i moje izlaganje. Kad već pominjete bruto domaći proizvod i pogledate Srbiju u poslednjih 20 godina primetićete da imamo blagi rast do osamdesetih godina. Između osamdesetih i devedesetih nema rasta bruto domaćeg proizvoda i tada prvi put, zapravo, nastupa dužnička kriza. Između 1990. i 2000. godine imamo nagli pad bruto domaćeg proizvoda i tek od 2001. godine ponovo imamo rast. I to su činjenice, to su jasne stvari, to su tačni podaci, prihvatili vi to ili ne. To su vam tačni podaci. I nemojte moje reči da izokrećete i pominjete Tita, koga nisam pomenuo. Vi ste glogovim kocem išli gore na Dedinje. Jasno je sledeće: da li je danas bolje u Srbiji, to je osećaj svakog pojedinca koji o tome može da sudi. Ne mogu ja umesto ljudi da kažem da je bolje. Stanje nije dovoljno dobro, ali se sve čini da bude bolje. Evo, uzeću primer svog oca koji danas prima poljoprivrednu penziju u iznosu od 4.800 dinara. Ja njega pitam da li je stanje danas u Srbiji bolje ili nije, a on mi kaže – jeste. Pitam ga može li da mi kaže razloge, a on kaže – ja danas imam poljoprivrednu penziju, ranije je nije bilo ili je bilo dugovanje za poljoprivredne penzije. Danas jeste u mogućnosti poljoprivredni proizvođač da konkuriše za poljoprivredni kredit. Gospodine predsedavajući, možete li vi ove radikale da umirite, pošto ne dozvoljavaju. Simpatično je to što dobacuju, ali građani Srbije... (Predsedavajući: Isteklo vam je vreme, gospodine Albijaniću.) ... završavam. Dakle, molim posebno građane koji nas slušaju, baratam tačnim podacima i ne dozvoljavam da se moje reči izokreću ovde za govornicom. Hteli vi ili ne, napredak u Srbiji postoji. Rad Vlade Republike Srbije je takav da će napretka u budućnosti još biti. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Albijaniću, samo još seljaci da poveruju. Izvolite, gospodine Krasiću, replika.
Da sam na mestu Albijanićevog oca i meni bi bilo drago da vidim svog sina na televiziji i to je potpuno normalan osećaj. Ja tu shvatam i vašeg oca, gospodine Albijaniću i, naravno, nemam šta da dodam, to su emocije i to treba da se neguje. Ali, nema gospodina Dinkića, on je opet zauzet. Ono što je napisano u ovom sporazumu sa NDH, u članu 8. i ovo što stoji u članu 11. sa Republikom Iran, dve su različite stvari, potpuno različite stvari. Prvo, nije teško vizuelno da se vidi razlika. Član 8. ima dva stava, član 11. je jedinstven. I u članu 11. sa Republikom Iran može da se prepozna ovo što je ministar pričao. Kaže: ''Strane ugovornice mogu, na osnovu uzajamnih aranžmana, da donesu odluku da se dozvoli ulaz u, prelaz preko ili izlaz iz njihove teritorije, robe za koju se zna ili se sumnja da je predmet prometa, sa znanjem ili pod kontrolom nadležnih organa, a radi istraživanja i borbe protiv carinskog prekršaja'' itd. To znači da su se države dogovorile – možemo mi malo, što kaže Dinkić, i da propustimo neku robu, da bi uhvatili neke koji su glavni, ali to stoji sa Republikom Iran, sa NDH to ne stoji. Ne može jednim tumačenjem da se dođe do nekog zaključka da je tu propisano ovo što je u članu 11. To je prva stvar. Druga stvar, koja je vrlo bitna, niko u ovoj sali nije osporio shvatanje Vlade da treba da se grade zaobilaznice, mostovi, doduše, nije pomenuo pruge, i drugi infrastrukturni objekti. Zašto bi radikali prigovarali na inicijativu da se napravi škola na onoj teritoriji gde ne postoji jedan objekat koji bi mogao da bude škola, a ima potrebe, postoje deca itd? Mi to ne prigovaramo, ali mogli ste da čujete gospodina Arsića, on je to vrlo jasno objasnio ovde, nekoliko puta – ako je činjenica da se gase škole na nekim teritorijama gde je demokratija nepovoljnija i ti objekti se prodaju, izdaju u zakup itd, onda ta sredstva treba usmeriti za izgradnju novih škola na nekim teritorijama gde postoji potreba. Ne znam zašto vi prigovarate na ovo što je vrlo logično. To bi vam rekao svaki srpski domaćin, pa i vaš otac, gospodine Albijaniću, on je seljak čovek, ne presipa iz šupljeg u prazno, nego je domaćin čovek i znakoliki mu je guber. Vi nama prigovarate na elementarnu logiku. Ono što je gospodin Dinkić namerno izbegao da odgovori, a odnosi se na to da li ćemo mi biti sposobni, u trenutku kada treba da se vraća, da vratimo na način kako je to propisano sporazumima za koje se sad daje kontragarancija. Mi ne znamo te sporazume, pošto je to usvojeno u zgradi preko puta, verovatno su tu neki duži rokovi, verovatno ono od 22 rate, to je polugodišnje, znači, to je 11 godina, verovatno se četiri-pet godina ne plaća ništa, čeka se itd. Kakva su ekonomska kretanja u našoj zemlji? Ona su nepovoljna, sa gledišta perspektive privrednog prostora. Između 900.000 i milion ljudi je bez posla, vrlo nepovoljna starosna struktura ljudi koji čekaju posao. Onaj ko ima 50 godina teško danas može da se zaposli. Novi ljudi, nova radna mesta, nema ih. Nema novih radnih mesta! (Predsedavajući: Vreme.) Samo još jednu rečenicu. Ako izvučemo iz statistike neke podatke, a ne raščeprka se da se vidi šta je u pozadini toga, onda može da se da loša slika koju daje i gospodin Dinkić i gospodin Albijanić. Ima robe,pretežno je strana, nema naše robe, ima nešto malo kod prehrane i kod drugih stvari.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, a potom Nataša Jovanović.
Poštovane kolege, velika je inspiracija da se izađe za ovu govornicu kad je ministar Dinkić tu, makar i u hodniku, ali kad prati zasedanje, jer njemu zaista ima šta da se kaže. Takođe je velika inspiracija izaći za govornicu kada je očigledno da niko drugi, osim SRS, nije zainteresovan da prokomentariše ovo što nam je Vlada u vidu kontragarancija predložila na usvajanje, osim jednog poslanika koji, naravno, mora da podrži svog stranačkog kolegu koji je na funkciji ministra, ali je to učinio na jedan nesrećan način, govoreći nam o tome da su reforme poodmakle. Zapisala sam, kao da sam znala šta će biti sporno. Kaže: ''Reforme su poodmakle čim dobijamo dobre ocene''. Ja tu stavljam znak pitanja – od koga? A vi kažete: od Evropske unije, a mi znamo da su oni mnogo dobronamerni prema nama, ili od nekog sveta ili od nekog zapada, a to znači da smo na dobrom putu. Nešto mi je taj slogan poznat – ''Srbija na dobrom putu''. Ne znam samo gde ćemo da stignemo. Imajući u vidu šta je statistika i koliko je to jedna lažljiva metoda, ukoliko joj se naredi da treba da radi na takav način da da lažne rezultate, kad govorimo o tome koliko je povećana prosečna plata, a znamo da je nekad radilo dva miliona ljudi, a sada radi milion ljudi, a isti fond plata, pa kad se to podeli, neki koji se ovde bave matematikom, koji su profesori matematike, trebalo bi da znaju da je to nešto što nije kako treba. Prema tome, niti mi živimo bolje, niti ćemo živeti bolje, sve dok u ovoj Srbiji ne bude pune uposlenosti. Da li ima takvih država u svetu? Ima, ali kod nas, nažalost, u porodici ili radi jedan član ili ne radi nijedan, pa neka mu je ta prosečna plata ne znam kolika, nedovoljna mu je. Razumem da ovde ima onih koji su jako zadovoljni svojim statusom, imali bi razloga ovde i da časte, nekom ćemo da kupimo i luster za useljenje i taj može da bude euforičan za ovom govornicom. Kao prosečan građanin, prosečno upućena u to šta se u državi dešava, postaviću samo ona pitanja koja ljudi postavljaju meni kad me sretnu na ulici. Šta bih ja njima iz svega ovoga rekla, kad bih im pročitala šta je ovo za šta smo uzeli kredite i za šta sad dajemo kontragarancije Republike Srbije, nikome ništa ne bi bilo jasno. Oni bi rekli: šta je to, zašto smo uzeli, za šta će biti utrošeno ili da li nam je neko rekao u šta je to već utrošeno, da li smo morali da uzmemo kredit ili smo to mogli iz drugih sredstava, pa imamo suficit u budžetu, a ne trošimo taj suficit na te stvari i da li mi moramo da ulažemo toliko u infrastrukturu, samo iz kreditnih sredstava ili nas to možda NATO pakt tera da tu infrastrukturu sredimo, s obzirom na to da je Vuk Drašković potpisao, neovlašćeno i protivustavno, onaj sporazum sa NATO paktom o slobodnom prolasku kroz našu teritoriju.?! Možda ti njihovi konvoji neće moći po ovim našim rupama da idu, nego su im potrebni malo bolji putevi. Dakle, nedovoljno, pre svega, obrazloženo ovo što smo dobili za one koji se prosečno razumeju u materiju, a pošto smo mi tipični predstavnici ovog naroda, sebe kvalifikujem kao takvu. Dakle, prosečno se razumem u ovu materiju i nisam neki ekonomski ekspert, ali znam, a i ministar mi je potvrdio, lepo mi je odgovorio kada sam ga iz klupe pitala koliki nam je spoljnotrgovinski deficit, a on kaže: 2005. godine – 6,022,3 milijardi dolara, a bio je 7 milijardi. Znači, nešto malo manji, da li zbog toga što smo više izvezli ili zbog PDV-a, to je već stvar za stručnjake, da oni procene, ali izgleda da je zbog ovog drugog. Spoljni dug je 11,6 milijardi. On se ne smanjuje ili vrlo malo. Zašto je to tako? Zato što mi nemamo šta da izvezemo. Ako pitate bilo koju zemlju koja bi želela da sarađuje sa nama i da uveze iz Srbije neku robu koja joj se dopadne ili koja je isplativa, reći će – ne mogu da obezbedim kontinuiran uvoz te robe istog kvaliteta. Zato što mi više nemamo ni jednu jedinu ozbiljnu firmu u ovoj državi. To je naš problem i zato ne možemo da kažemo da je Srbija na dobrom putu, jer nije na dobrom putu. Nije na dobrom putu, jer je pogrešila u startu. Nije mogao U.S. ''Steel'' da kupi ''Sartid'' za 23 miliona, a da ga sutra U.S. "Steel" uknjiži kao svoju imovinu na 600 miliona. Toliko vredi, toliko oni procenili kada su upisali koliko im vredi imovina, 600 miliona. Mi dali za 23 i još preuzeli dug. Kome smo mi to učinili i kako sada da neko normalan ne posumnja da je od toga neko imao nekakve koristi?! Normalno je da se sumnja, a zašto dozvoljavamo da se sumnja. Sve smo živo dali što smo mogli da damo, šta god da nam se tražilo, nijedna privatizacija nije urađena kako treba, u svakoj ima neke malverzacije. Ministru Dinkiću možemo ovde da postavimo sto pitanja vezano od uništavanja službe Platnog prometa, Nacionalne štedionice, drugih raznoraznih prodaja, uništavanja domaćih banaka, do ne znam čega. Gde su pare što je jurio po Kipru? Ne nađe ih nigde ili ih nađe, pa ih negde drugde sklonio, ima ostrva koliko hoćete do kojih ne možemo ni da stignemo i ne možemo na karti da ih nađemo. Evo ovaj, recimo, jedan zajam koji smo uzeli za izgradnju ovih sedam škola. Ja sam bila jedna od tih, otišla da potpišem taj memorandum sa Međunarodnim investicionim fondom. Da vam iskreno kažem, otišla sam kao predsednik opštine da to potpišem, jer je nesporno i drago nam je bilo što smo se kvalifikovali i ušli u plan za izgradnju jedne škole u naselju ''Altina", s obzirom na to da ta deca, evo imam tačan podatak, ima ih 778, idu u pet osnovnih škola koje su udaljene toliko da mora da se prelazi autoput. Zaista je to nesigurno i problematično i sada treba da se gradi jedna škola, da potpišemo taj sporazum, Ministarstvo, lokalna samouprava i Međunarodni investicioni fond. Međutim, hvale, hvalospevi, zahvalnost njima što oni daju 50% i to u vidu kredita, dakle 25 miliona evra, a država Srbija obezbeđuje 25 miliona evra da bi se izgradilo sedam škola, verujte mi da su me prozvali da nešto kažem ja sam rekla da se nisam javila za reč. Bilo mi je neprijatno da ih direktno ispljujem i da im kažem istinu, jer te škole ne gradi Evropski investicioni fond, nego grade građani Srbije koji će da vraćaju taj kredit. Treba samo stvari nazvati pravim imenom. Dakle, mi sami pravimo tih sedam škola, ali eto nismo imali para sada da izgradimo sedam, mogli smo tri da započnemo, nego smo uzeli još kredita da bi to uradili za godinu dana ili godinu i po dana, jer nam se žuri. Ne vredi, kada ministar finansija voli da ode bilo gde u Srbiju, promeni tri grada u toku dana, kaže – ovde radimo rekonstrukciju domova zdravlja, a onda priča o kupovini kreveta. Nije to rekonstrukcija domova zdravlja. Valjda je mreža domova zdravlja važna za ovu Srbiju, da li je pravilna, da li ima dobru opremu, a ne promena kreveta. Krevete će da kupe sami domovi zdravlja, lokalne samouprave, uvek ima donatora da se kupi 30 kreveta. Stvari su potpuno nakaradno postavljene. Ako se nama stalno otpisuju neki dugovi, a mi smo stalno isto dužni, onda tu nešto nije u redu sa tom matematikom, a živi se sve gore i ne možete da kažete, niti da tvrdite da se živi bolje. Ako mesečno sve veći procenat od svoje plate izdvajate samo za komunalne troškove, uključujući i struju i vodu, telefon, Internet, što je postalo normalno da svaka kuća ima, razne kablovske programe i sve ostalo, šta vam onda ostaje za život. Treba da školujete decu. Vi, gospodine Albijaniću, imate malu decu, ne znate vi šta je to. Ne znate koliko košta jedna knjiga za studenta; koliko košta jedno piće, jedan izlazak nedeljno, a ako imate sina pa mora devojci da plati piće ili bioskop, da vas pitam da li možete mesečno da mu izdvojite vi sa vašom platom. Zamislite kako se mizerno osećaju oni gde jedan radi ili gde niko ne radi. Zato se u Srbiji dešava sve ovo što se dešava. Stanje je alarmantno. Bez obzira koliko se kitili nekim ciframa i pokušavali da tvrdite da je bolje, izađite samo na ulicu, pitajte ljude, razgovarajte sa njima, oni će vam reći kako im je. Nije tačno da se u lokalnim samoupravama zapošljava sve veći broj ljudi. Moguargumentovano da vam tvrdim da nije tako. Ali postoji problem, postoji jedan pravni vakuum gde službenici lokalnih samouprava nisu potpali pod onaj Zakon o državnim činovnicima i državnim službenicima, pa je to ostalo nekako neregulisano. Očekujemo da će to vrlo brzo da se reguliše. Ima dosta razlika u platama. U nekom svom zahtevu prema lokalnoj samoupravi, ovo je najnovije, ministar je tražio da se plate vrate na septembar mesec. Morao bi da nam dokaže kako je to moguće da primeni zakon koji je donet u novembru, znate kada smo doneli budžet, a zna se kada je bio septembar, dakle, pre toga je bilo nekih povećanja, recimo za septembar i trebalo bi da zna da su sve isplate u toku godine, za bilo koji mesec, samo akontacije do završnog računa. Dakle, vi u decembru mesecu možete da isplatite za januar, februar i mart sve dok na obrascu ne podvučete crtu i ne kažete konačan. To ministar sto posto zna s obzirom na to da je bio asistent na pravnom fakultetu, ali pošto neće to da zna on je sad procenio da treba malo da ošine po lokalnim samoupravama, koje su ionako bedne, da bi malo nakupio para da smiri malo prosvetare, ali teško da će uspeti da ih smiri.
Reč ima narodni poslanik Miloljub Albijanić, replika.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, ne znam, gospođo, zašto vama smeta rečenica –Srbija na dobrom putu. Ne znam šta biste vi želeli, da bude na lošem putu, pa biste se tada valjda bolje osećali?! Rekli ste da je statistika lažna. Znači li to da ste sada priznali, dok ste bili na vlasti, da ste javnosti lažno predstavljali podatke koristeći statistiku? Odgovorno tvrdim da danas podaci, koje radi Republički zavod za statistiku, jesu tačni, validni i ispravni. Ne mogu da verujem da postoje ljudi u Srbiji, makar bili poslanici SRS, da žele da u Srbiji bude loše. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ti si majmun, stvarno si majmun.) Gospođo, nemojte da dobacujete, nemojte tako vulgarno da dobacujete.Predsedavajući je dužan da vas opomene. Dakle, ne mogu da verujem da u Srbiji, makar bili poslanici SRS, žele da bude loše.
Molim vas, da se saslušamo. Izvolite, gospodine Albijaniću.
Ne mogu da verujem da vama smeta red, zakon i napredak. Zašto vam smeta? Šta biste želeli? Kažete ovde da je uništen platni promet, a činjenično stanje je da je platni promet prebačen u banke na vrlo efikasan način i vama smeta što danas to dobro funkcioniše kao i u drugim evropskim zemljama. Postavili ste pitanje gde su pare, šta je sa parama na Kipru, potpuno pogrešno. Pitanje je upućeno vama. Sami sebi treba da postavite to pitanje,jer ste tada kada su te pare odlazile vi bili na vlasti i ja vam postavljam pitanje – gde su pare koje ste izneli iz zemlje ili pomagali da se iznose? Konstatovali ste da smo sve više dužni. Vama ne vrede činjenice i podaci da je 4,7 milijardi dolara smanjen dug, smanjeno rasterećenje za čitavu državu i građane. Šta vama vredi to govoriti, kada vi hoćete da okrenete podatke. Kažete da nisu tačni podaci da se više zapošljava u lokalnim samoupravama. To su tačni podaci. Primer, opština Šid: predsednik opštine SRS, otpušteno devet, primljeno 56 ljudi. Gde ćete vi tu vašu sramotu da iznosite ovde u javnost? Da ne pričamo da na pojedinim mestima rade ljudi koji ne ispunjavaju zakonske uslove i ne mogu da nateraju predsednika opštine da poštuje zakon. Da li zbog toga vama smetaju red i zakon.
Reč ima narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, pa onda predsednik opštine Šid.
Molim vas, predsedavajući, da ubuduće opomenete poslanika kada onako direktno uvredi poslanike SRS i neke građane Srbije koje tako identifikuje sa nama u negativnom smislu. To pre svega nije lepo. Možda niste pažljivo pratili, ali namera mu je bila veoma loša, s obzirom na to da znamo kako se gospodin Albijanić ponaša i da je vrlo nevaspitan. Ja sam ustala ne zbog nas, nego zbog tih građana koje ste tako ružno poredili sa nama, ovako nekulturnim, prostim i ne znam ni ja već kako nas vrlo često kvalifikuje, oni koji šire jezik mržnje i tome slično. Srbija nije na dobrom putu, Srbiju upropašćujete svakodnevno! Nema reda, nema zakona. Juče hapsite, ne smete da hapsite. Danas u novinama, juče svi pitaju šta to Nataša govori za govornicom, a danas sve novine pišu o tome. Ko i na osnovu čega ide i hapsi rođake generala Mladića? Da li je to država u kojoj vlada zakon? Šta je to? Da li je to uvedena diktatura ovde? Nemojte vi svi da se pravite ludi – ja ne odgovaram za ovaj resor, ovo pitaj Jočića, njega ne može juče niko da navata da ga pita nešto, ovo pitaj Dinkića, ono pitaj Koštunicu i šta ja znam. Ama, ljudi, svi ste odgovorni za to. Ne može sad svako od nas – zamislite da sam ja slučajno bila u nekim kontaktima sa nekim ko je možda imao neke kontakte sa generalom Mladićem, ne znam ni ja gde. Vi možete sve nas da pohapsite. Idu ove SMS poruke – mogu li da dođem da spavam kod tebe na tri dana, nešto me jure ovih dana, i tome slično. Vi kako ste glupi vi ćete i to da shvatite kao da stvarno krijemo generala Mladića, da nas pohapsite sve. Vodite računa šta radite, ničija nije, što ono kažu "gorela do zore"!! Vreme nosi nove probleme, valja se Dunav, teče Sava, ne možemo da zgazimo u isti dan i u isto vreme. Jednom će neko da vas pita šta ste to radili. Nemojte posle kada vas novinari jure da se ne javljate i da ne odgovarate na pitanje. Gospodin Jočić treba da sazove konferenciju za štampu pa da kaže o čemu se radi. Da li je isto naređenje, da li zna, da li ne zna, da li je neko prekoračio ovlašćenje ili nije, a, evo, generale, ako me čujete i sada ne dajte se ni živi, ni slučajno ovima u Hag.
Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, narod je želeo na poslednjim izborima da ja budem predsednik opštine Šid. Ja to i jesam i adekvatno vršim svoju ulogu i radim sve po zakonu i po zaključcima Vlade gospodina Albijanića. Vlada je donela zaključak da se smanji 10% radnika u svim opštinama, a ne samo u opštini Šid. Mi smo to uradili po zaključku Vlade. Inače, da nismo, ne bismo dobili sredstva od Vlade, jer ste to vi zapretili sa jednim zaključkom. To što ste rekli da smo zaposlili 56, na osnovu ovih devet, to je čista laž, to ste vi izmislili, a ja vam to mogu dokazati kad god hoćete. Mi možemo po zakonu da zaposlimo i 100 radnika na određeno vreme, što ne snosi sankciju na otpuštenih ovih devet, koji su bili na neodređeno vreme. Shvatio sam da, otprilike, gospodin Albijanić nije upućen u te poslove i da on ne zna o čemu se tu radi. Zbog toga samo da kažem, poslanicima i građanima Srbije, da će najverovatnije i drugi predsednici opština imati problema kao što imam ja, jer su oni naučili ovih devet da tuže opštinu zato što su izgubili posao, iako smo mi po zakonu sve uradili i isplatili im, platili im otpremninu po zakonu, a oni su na sudu izjavili da misle da su nagrađeni za njihov rad, pa su to te pare. To su ih naučili eksperti da tako rade. Ovo će biti jedinstven slučaj u Srbiji i uopšte u sudstvu da neko ko je postupio po zakonu, dobio rešenje o višku radne snage, dobio otpremninu, tuži sudu, i verujte spor se vodi, i sada smo mi glavni okrivljeni. Oni šalju svoje inspekcije, inspekcije dolaze, daju nalog da se dotični vrate na posao, sve je van pameti. Prvo te, kaže, otpusti, a kada otpustiš, onda dođu i kažu vrati ih. A šta mi radimo? Presipamo iz šupljeg u prazno, a to se odražava od nas eksperata. Gospodine Albijaniću, ako vam još nešto nije jasno što se tiče opštine Šid, slobodno me pitajte, objasniću i vama i građanima.
Gospodin Krasić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, dobro je što vodite računa o nekom redu, jer ste poremetili scenario koji su napravili Mlađa i Albijanić, jer su oni hteli apsolutno da srozaju ovu diskusiju, što se obično i dešava kada su u pitanju zakoni koje brani pred ovom skupštinom Mlađan Dinkić.
Ja o scenariju nikada nisam vodio računa, ali, izvolite.
Da, poremetili ste im scenario. Radi se o članu 104. Ja nisam lično uvređen kada izađem, gospodine Albijaniću, niti bilo ko, jer o moralu se ne raspravlja za skupštinskom govornicom, nego na drugom mestu. Međutim, stvarno uvredljivo deluje za ljude koji provode dosta vremena u Narodnoj skupštini, pišu amandmane, učestvuju u raspravi, posvećeni su ovom poslu za koji su uostalom i plaćeni i dođe onda jedan čovek, onako, prošeta se pored Skupštine, hajde da navrati nešto da kaže i da ode kući. Šta se još sada dešava? Pogledajte, gospodine Anđelkoviću, ovo dobro zapamtite. Sasvim je očigledno da postoji oštar sukob unutar DOS-a, ovog izvornog DOS-a. Da vas podsetim kako se sada zamenjuju teze. Mlađan Dinkić je išao na Kipar da traži pare, obavestio javnost – našao sam pare, vraćam ih, milijarda i 700 dolazi za koji dan. Posle toga se pojavio Velja koji nije verovao Mlađi, otišao i on na Kipar, proverio je i rekao – ništa nisam mogao da uradim, pošto je Mlađa pre mene otišao i on je to bolje završio. Onda, treći koji je otišao bio je Vladan Batić; a ovaj sveti trijumvirat se posvađa u međuvremenu.
Taman sam se uplašio da ga ne zaboraviš.
Ne mogu nikako da ih zaboravim. Pošto su se posvađali, sada Batić pokreće postupak protiv Velimira Ilića i Mlađana Dinkića sa pitanjem – gde su naše pare. Sa Kipra su pare otplovile na neko drugo ostrvo, treće ostrvo, pa se nešto vraća ovde na neke nelegalne načine, a očigledno je taj nezakoniti promet pod kontrolom, kao ono sa NDH što ste zaključili. Sada dođe ovde gospodin Albijanić, čovek navikao na balone, šerpe itd. i on kao ekspert te njegove stranke i kaže – u vreme kada ste vi bili na vlasti, a pokazuje na radikale, pare su išle na Kipar. U ovoj skupštini, čovek koji je napisao knjigu o ministarskim putovanjima na Kipar, mislim da se zove Dragan Vlahović, ima osamdeset i nešto strana, sa fotokopijom dokumentacije, svega i svačega, tačno sa terminima kada je ko nosio i kako je nosio. Kako je guverner Narodne banke Kipra čekao na aerodromu i zašto je rađeno. I Mlađa je izvršio kontrolu i Borka Vučić, koju ste napadali i ispostavilo se da je genije, kako reče gospodin Dinkić. Jeste genije za bankarstvo itd. Nema nikakvog kriminala, nema ničega. Mlađan Dinkić je 82 kutije obrazaca 10-54 Narodne banke, u to vreme Jugoslavije (a to je bio obrazac sa kojim su se legalno iznosile devize u inostranstvo) pokupio i smestio ovde i ne da nikome da vidi šta je bilo i šta se plaćalo i kako se plaćalo i gde je to. (Predsedavajući: Vreme.) Vidite, ovi mangupi to zloupotrebljavaju, pa napadaju nas radikale za period kada mi nismo bili na vlasti, nego smo bili u opoziciji, a neki naši bili čak u zatvoru.
Vreme. Hvala. Reč ima gospodin Perić, po Poslovniku.
Gospodine Anđelkoviću, pored toga što dobro vodite ovu skupštinu uvek kada predsedavate, malo i grešite. Dosta dozvoljavate ovom Albijaniću. Do sada ste morali bar nekoliko puta da ga opomenete. Ovakvo ponašanje u Skupštini stvarno ne dolikuje poslaniku, ali dobro, snaći će ga i to, verovatno, ako nastavi ovako dalje. (Predsedavajući: Tolerantan sam, gospodine Periću, nikog ne kažnjavam.) Već dve godine u ovoj skupštini i u ovim klupama slušam gospodina Albijanića i on stalno priča, na dobrom smo putu, na dobrom smo putu, a mi se još nismo ni pokrenuli putem. Mi smo sigurno na dobrom putu bez povratka od propadanja, i to je tačno. Sve je gore nego što je bilo. Govori o potrošačkim korpama, a čuo sam ga jedno 20, 30 puta, stalno neke korpe, te bile dve za platu, te bila jedna za platu itd. Gospodine Albijaniću, sada sa platom možeš i deset praznih korpi da šetaš po samoposluzi, to ti niko ne brani. Dalje, nisam shvatio, dugo sam razmišljao, zašto gospodin Albijanić, kao šef poslaničkog kluba, uvek brani gospodina Dinkića i kada ga on brani on je tek neodbranjen. Dobro, shvatiće to. Više mu nanese štete nego što ga pomaže. Ali sam shvatio, posebno ga brani kada treba da se zaduži država oko neke garancije, oko nekih kredita. Na kraju sam to povezao i shvatio da verovatno od tih para, od tih zaduženja, od tih kredita Dinkić mu daje za balone, kada neko umre da pušta balone i da se veseli. To nije normalno za jednog čoveka, a još više za poslanika, ali, to je na njemu. Imamo mi sada i eksperte, a postoje i posebni slučajevi, pa narod kaže, hajde, pusti ga, on je bez imalo mozga... Hvala.
Hvala gospodine Periću, replika gospodin Albijanić.
Dakle, nema razloga da repliciram gospodinu Periću, lepo nas je zabavio ovde. Jedino što želim da kažem da je govornik kome repliciram, zapravo, priznao da su u Šidu zaposleni ljudi na određeno vreme. To je potpuno svejedno. Ljudi primaju plate i doprinose kao i zaposleni na neodređeno vreme. To znači da je zaposlenje u opštini Šid povećano i tu informaciju sam dobio od građana opštine Šid, a o svemu tome građani će suditi na izborima. Sada apelujem da nastavimo rad po dnevnom redu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Ovaj poslanik koji pripada stranci čiji se naziv u Srbiji kao sinonim prevodi kao lopovčine, ne šifra nego lopovčine, usuđuje se ovde da bezočno laže i iznosi neistine, kada je u pitanju i opština Šid i ostale opštine u Srbiji. Govorim čak i o opštinama gde nisu na čelu srpski radikali, kada se zna da je zapošljavanje u opštinama isključivo vezano za odluku, odnosno zaključak Mlađana Dinkića, neću da kažem Vlade, ali, doduše, Vlada stoji iza toga. Mlađan Dinkić je taj koji preti i podseća da je ovde, kada smo raspravljali o budžetu bukvalno je pretio da svima koji su korisnici budžeta neće isplaćivati plate ukoliko ne smanje broj zaposlenih onoliko koliko on to traži. Prvo odmah na početku ove godine, posle novogodišnjih praznika, lepo poveća plate zaposlenima u Vladi Republike Srbije. To prođe, onako, kao neprimećeno, a odmah posle toga se dogovori sa Nenadom Bogdanovićem da se povećavaju plate i u gradskoj upravi. I, danas su najveće plate zaposlenih u gradskoj upravi u Beogradu i u Vladi Republike Srbije, mislim na administraciju. Onda Nenad Bogdanović po Beogradu šalje depeše, a Dinkić dalje po Srbiji, da se smanjuje broj zaposlenih i da se zaposlenima u lokalnim samoupravama u Srbiji smanjuju plate za 20%. Trebalo bi da onaj ko se zalaže za red i zakon, bar kaže ono što je istina. To što govori da njegovu stranku karakteriše, odnosno ovu vladu, red, zakon i napredak, mislim da je najsmešnija kovanica svakom građaninu Srbije. Jer, ako nekada nije bilo reda u Srbiji, nema ga danas. Ako se nekada kršio zakon u Srbiji, krši se danas. Kada je vrh Vlade i vrh vlasti u Srbiji (ne samo sada, nego od 2000. godine) umešan u najveće kriminalne i korupcionaške afere, ako je to red i ako je to zakon i ako je za red neko ko maše balonima, pored, neposredno uz mesto gde se održava sahrana bivšeg predsednika Republike, onda, zaista, neka mu je na čast i taj njegov red i taj njegov zakon. A koliki je napredak u Srbiji, to znaju svi građani Srbije. Možete vi da pričate ovde koliko god hoćete i o vašim statističkim lažima i o vašim raznim podacima kojima pokušavate da ubedite građane Srbije da lepo žive. Nažalost, građani Srbije nikad gore nisu živeli. Ne radujem se tome makar što ste... (Predsedavajući: Vreme.) ... makar i vi bili i vaši predstavnici u Vladi, bila bih mnogo srećnija da danas građani Srbije žive bar malo bolje ili bar isto kao što su živeli. Ali nažalost, žive mnogo, mnogo gore. Jedina je nada da ćete morati uskoro raspisati izbore i da će građani Srbije metlom da vas pometu.
Zahvaljujem se. Da li vi želite repliku ili po Poslovniku? Po Poslovniku, onda ste prvo vi, pa dalje vi. Mislim da treba konačno da dobijemo (ja sam, kao što se sećate u više navrata tražio) koliko je bilo zaposlenih u opštinama 2000. godine, koliko 2003. godine, a sada je red da dobijemo za 1. januar 2005. godine i onda da tačno vidimo ko je koliko šta zapošljavao. Jer, činjenica je da se 2001, 2002, 2003, 2004. i 2005. godine, verovatno, u najmanju ruku, duplirao broj zaposlenih u lokalnoj samoupravi. Da ne bi bilo da raspravljamo ko je koliko zaposlio, ako nema ministarstvo mogućnosti da dobije od opština, a ja sam to više puta tražio na Odboru za finansije i ovde na Skupštini, onda je red (gospodine Albijaniću, sačekajte malo) iz socijalnog i penzionog osiguranja da se dobiju dokazi koliko je bilo prijavljenih u fondu PIO zaposlenih 1. januara 2000. godine, 1. januara 2004. godine i 1. januara 2005. godine, kako bi svi poslanici znali koliko je gde zaposleno i koliko je ko zaposlio u lokalnoj samoupravi. Izvinite i izvolite.
Gospodine predsedavajući, žao mi je što dozvoljavate više puta, ne samo sada, upotrebu krajnje nedoličnih reči, koje unižavaju ne samo instituciju, već i ljude koji sede u njoj, a pogotovu građane Srbije koji sve ovo slušaju. Sa indignacijom odbijam ovakve primitivne i prostačke reči koje se čuju, a pre svega uvredu, koja se meni lično izriče, jer pripadam stranci G17 plus, kojom se ponosim. A da mi neko kaže da sam lopovčina, ne da protestujem, nego ne pristajem na tako prizeman, primitivan način. Molim vas da budete pristojni dok govorim, jer nikome od vas nisam dobacivala i pogotovu ne dozvoljavam da mi pričate i da me kvalifikujete na način koji je neistinit, nepristojan i necivilizovan. Sramota je, derem se, naravno, jer nisam lopovčina, ja sam tri meseca u ovom parlamentu, a vi sedite 12 godina. Puna su vam usta brige za narod, puna su vam usta velike pravde, sramota .... (Nataša Jovanović, sa mesta: Jedva si i došla.) Jedva sam došla? Sram vas bilo... (Nataša Jovanović, sa mesta: Hajde sklanjaj se.) Da se sklanjam, kome da se sklanjam? Ovde daju ton polupismeni i poluinteligentni ljudi koji barataju sa tri ili četiri padeža, zasmejavaju one koji barataju sa pet padeža i na to smo sveli ovu skupštinu i diskusiju u njoj. Sramno je da se ne držimo dnevnog reda. Oni koji koriste ovu govornicu da seju prostakluk, primitivizam, nepristojnost, necivilizovan odnos, naravno da unižavaju sve nas. Protestujem zbog uvrede koja mi je izrečena zbog pripadnosti stranci koja je nešto najvrednije što trenutno ova Srbija ima. (Dobacivanja iz sale.) Vaše graktanje samo dokazuje da sam apsolutno u pravu.
Samo momenat, gospođo, nemojte istim tonom da odgovarate za šta ste izašli da protestujete za povredu Poslovnika....
Ne dozvoljavaju mi da govorim.
Ne, jedna je stvar da li vam dozvoljavaju da govorite ili ne, ali nazivati poslanike polupismenim i nazivati poslanike na način kako ste vi krenuli, a upravo ste izašli da demonstrirate takav govor, takođe je kršenje Poslovnika. Molim vas da upozorite na član Poslovnika koji je prekršen....
Rekla sam, član 104.
Znači, član 104. Poslovnika i vi ste taj član prekršili.
Nije tačno.
Ja ovde odlučujem da li jeste ili nije, pa vas molim, ukoliko imate, ukazali ste na povredu Poslovnika, još nešto recite. Nemojte te termine da upotrebljavate ovde u Skupštini.
Dobro, izvinjavam se onima koje sam povredila ako sam rekla da su polupismeni, ali mislim da pred Srbijom svi smo na tom testu i apsolutno će oni da procene o kolikom stepenu pismenosti se radi. Zahvaljujem.
Ja molim, to sam već jednom ovde učinio. Molim vas, gospodine Spaho, kada vam ja dam reč, sedite sada. Znači, sećam se ovde jedne rasprave pre par meseci kada je i sa jedne i sa druge strane bilo isto teških reči, nisam reagovao ni na jedne ni na druge, jer svako treba da vodi računa pred svojim biračima kako će se obraćati i ovde u Skupštini i biračima, ali je nedopustivo isto tako da reagujete na takve termine sa terminima koji su takođe nedopustivi. Narodni poslanici su izabrani od strane građana i takvi kakvi su izabrani su najbolji predstavnici građana Srbije. Ta činjenica mora da se uvažava, mora da se ima u vidu i da se poštuju narodni poslanici, ovde međusobno, a onoliko koliko će građani poštovati, oni će to pokazati na izborima. Molim vas da to imate u vidu kada se ovde obraćate Narodnoj skupštini, a ne da zloupotrebljavamo Poslovnik radi međusobnog vređanja. Izvolite, gospodine Spaho, po Poslovniku, pa vi gospođo Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, dolazim iz Loznice, opštine gde vlast drži G17. Tamo je G17 dosta otpustio, čak i radikala, čak i jednog Muslimana koji je radio u opštini, to je bio jedini Musliman i otpušten je, a radio je kao portir. Zaposlili su 25 svojih članova na carini i vi sada nešto kažete za Šid. Nemojte više izlaziti i govoriti za opštine gde su srpski radikali, jer oni su se dokazali, počev od Niša, pa nadalje, koliko je dobro, šta i kako rade. Ja ću se još nadovezati i na ovo, kada sam već izašao, za ova previranja do hapšenja, dakle, porodice gospodina Mladića...Ja poručujem,kao Musliman, đeneralu Mladiću da se ne preda, jer koliko god je branio i svoj narod i svoju zemlju, toliko je branio i mene i moju porodicu i hiljade Muslimana koji su se borili na strani Srba u to vreme. Ja pripadam, gospođo, SRS, a ona nikada nije bila lopovska stranka, niti sam ja lopov, a ne znam kojoj vi stranci pripadate...i kese i pare, ja mislim da ste vi lopov.
Po Poslovniku, narodni poslanik Kojčić, da li vi za repliku? Prvo po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, imam čast da se naslonim na vaš komentar malopre, pošto se dan-dva događa nešto, ne znam kako se to stručno zove u politikologiji, ali je priča poznata većini. Kaže se ovako: kada neko kine, kihne, u Kini, onda, kaže, uznemiri jednog leptira, leptir poleti, uznemiri jato vrabaca, a jato vrabaca napravi lahor, a lahor napravi monsun u Indiji i onda dođe do orkana u Londonu i tako dalje. Znači, mi moramo da vodimo računa i kada kinemo da ne proizvedemo negde neki tajfun. Tačka 2. ja mislim da je, apsolutno, svima nama, pre svega, koji sedimo ovde potpuno jasno da je jedna vrsta harmoničnog odnosa, ako tako može da se kaže, al' na demokratiju ne mislim kao na unionist, kao homogenost, kao ne znam kakvo jedinstvo, jednoumlje, da možemo da se složimo barem oko procedure i stila. Nešto reguliše Poslovnik, a nešto reguliše sam naš stil ponašanja. Ono što je ovoj zemlji najmanje potrebno, u ovom trenutku, jeste blokovska podeljenost. Znači, mi i vi. Moram da kažem, tu su radikali, mene nekada kada pitaju, ne znam, vi ste demokratski blok, to nije demokratski blok, to su ljudi koji prihvataju demokratska pravila igre i ja ne prihvatam da mene neko uvede u tu zamku blokovske podele. Ne znam, ovakvi su "žuti", kako kažu, mislim da je to nedolično govoriti na taj način o ljudima. Ne, to su sve demokratske stranke, mi svako na svoj način radimo, ima, naravno, što bi rekli komunisti, devijacija, svuda ima pojedinaca, ali ono što je nama potrebno, to je ono što bi se zvalo demokratsko jedinstvo. Znači, Srbija ne sme da doživi da bude podeljeno društvo, a ponajmanje da se iz ove kuće generiše ta podeljenost. Da se vratim na onu priču, vodimo računa i kada kinemo. Nije rečeno nikome, govorim i sebi samom, u krajnjem slučaju. Hvala vam.
Zahvaljujem se, gospodine Kojčiću. Reč ima Vjerica Radeta, po Poslovniku, replika, dobro. Dakle, replika, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Da repliciram gospođi koja je u ovu skupštinu ušla po dnevnom redu, treća tačka jagnjeće-praseće pečenje i riba, četvrta tačka piće, peta tačka muzika prema afinitetu i šesta tačka razno. Gospođi koja je ovde pokušala da se predstavi kao pismena pa reče – u ovom instituciji, nisam razumela problem sa padežima. Ali, znate, ne mislim da je u Srbiji sramota biti i polupismen i nepismen i ne govoriti sve padeže. Mnogo je časnih ljudi u zemlji Srbiji koji ne koriste sve padeže, koji nisu dovoljno pismeni, koji nisu preterano obrazovani, ali su časni i pošteni. I narodni poslanici koji predstavljaju takve ljude i koji ovde koriste možda lokalizme svoga kraja odakle su došli su časni i pošteni. Ali, biti lopov u Srbiji je uvek bilo strašno i biće uvek strašno. Velika je razlika, znate, optužiti nekoga da je nepismen, polupismen, taj može slobodno da se ponosi. Građani koji su izabrali takve, ako smo to mi srpski radikali, a možemo i da izmerimo i da pregledamo diplome sa ove strane sa diplomama sa one strane pa baš da vidimo koje su jače i gde ih više ima. Ali, kažem, mi na taj način ne želimo da komuniciramo, mi smo narodni poslanici, predstavljamo građane Srbije i predstavljamo poštene građane Srbije, jer takvi za nas glasaju. Naravno, verujem i da su za vas glasali pošteni građani jer nisu znali šta se u stvari krije i šta je prava suština stranke kojoj pripadate. Koliko god se vi branili, činjenica je i istina je ono što vam se govori i ono što svi u Srbiji o vama govore, ali pošto ste mnogo pismeni bilo bi lepo da objasnite vašim odbornicima u skupštini Aranđelovac, koji svaki put kada vi predsedavate umiru od smeha, pošto nikako da naučite, šta je opšti, a šta je pojedinačni akt. Pa bilo bi lepo da možda pitate i nekog ovako polupismenog i neobrazovanog, možda bi znao da vam objasni ono što bi bilo zaista uobičajeno da znate obavljajući funkciju koju obavljate.
Replika, narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Dakle, ja ću svakako završiti sa polemikama i ne želim na ovaj način da nastavljamo rad, nego da se vratimo na dnevni red. Želim da kažem da je stranka G17 plus ponosna na Vidoja Petrovića, gradonačelnika Loznice. Takvi su potrebni Loznici i takvi su potrebni Srbiji. Hvala vam.
Zahvaljujem se, nastavljamo dalje po redosledu prijava. Narodni poslanik Nataša Jovanović, a potom Momir Marković. Izvolite, gospođo Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik poslaničke grupe, grupacije G17 plus nije upućen kako se zove tekst koji mu je prezentovan i Republičkoj vladi prošle godine, u novembru mesecu, tačnije 9. novembra. Taman posla da tamo njegovi zapadni mentori pišu – Srbija na dobrom putu. Oni pišu – Srbija, i dokle se stiglo sa izvršavanjem zadataka koje smo vama, poslušnim đačićima, dali da završite u što kraćem roku. I to je zaista jedna obimna da ne kažem studija, ali jedan izveštaj koji se radi polugodišnje. U njemu su sadržani svi segmenti našeg društvenog života. I osnovni uslov svih uslova je da se razgovara o ovome o čemu mi danas razgovaramo ili bilo kojoj ekonomskoj temi, znate šta? Izručenje svih srpskih heroja Haškom tribunalu. Za to se zalaže Miloljub Albijanić, za to se zalaže Koštuničina vlada, Mlađan Dinkić, ali neće vam više ići tako lako, gospodine Albijaniću. To što ste juče celog dana hapsili i privodili šurake Ratka Mladića, njegove bliže i dalje rođake i maltretirali mu sina ne samo da će da vam izađe na nos, gospodine Albijaniću, nego će ljudi, oni isti za koje se hvalite da se rukuju sa vama ispred zgrade Skupštine, kad god prođu da urade nešto gore od onoga što ste doživeli kada ste prolazili pored moje noge, znate. Jer, ono što vi radite danas brukajući Srbiju i ponižavajući srpski narod, a sve sa ciljem da ispunite stranice i stranice ovoga, nema nikakve veze sa vašom šupljom i praznom pričom. Možda je vaš otac, verovatno je to čovek poljoprivrednik koji živi na svom imanju u selu i pokušava da stvori nešto, i školovao vas je i želeo je, verovatno, da od vas bude čovek i da vi kao čovek dođete jednoga dana i da budete predstavnik naroda. Doduše, to je bilo veliko iznenađenje i za vas samog, niste mogli kao mali da sanjate da ćete nekoga da predstavljate u Srbiji, a kamoli da budete poslanik, ali to je sada već priča za laž i obmanu vaše organizacije, kako ste vi to prevarili građane pa dobili tu šačicu mandata. Ali, nemojte vi, gospodine Albijaniću, da pominjete ni Šid, ni Zemun, ni Novi Sad, ni Aranđelovac, ni Kragujevac, naročito nemojte da vam je palo na pamet da pomislite da je Kragujevac na mapi Srbije odakle ja dolazim!! Znate što? Tamo niste mogli cenzus da dostignete. Osvojili ste 1,6 posto birača, a onaj vaš kandidat za gradonačelnika, od 11 postojećih kandidata, znate koji je bio, deseti. A šta je on sada, načelnik Šumadijskog okruga! I vi pričate Miti Avramovu da on otpušta ljude i da radi neke nečasne stvari, vi koji u Kragujevcu niste mogli da probijete cenzus i gde vladu u malom predstavlja čovek sa par stotina glasova!! Obraćate se čoveku koji je dobio 70 posto glasova građana Šida i koji je jedan od najboljih i najuspešnijih predsednika opština u Srbiji. Nemojte više da izlazite i da se javljate, pokrijte se po ušima i ćutite. To što ste noćas vežbali pred ogledalom ili ne znam već gde, ja sam mislila da je samo manir Borisa Tadića, i gestikulacije, i povećanje i snižavanje tona i veoma loša dikcija, kada se već govori o tome kako ko govori, da li nakaradno, da li sa padežima. Meni to inače para uši. Gospodine Albijaniću, niste morali toliko da glumatate, jer niste ni impresionirali ministra. Pokupio se i otišao. A tek srpsku javnost? Pa ko vama da poveruje, gospodine Albijaniću? Pa cela Skupština zna da ste se vi ne samo na brzinu skućili, nego smo se ponudili još ako vam treba, a ne treba vam sigurno ništa, neki luster ili nešto da vam donesemo, možda balone da kačite po kući. Vama je to inače manir, mislim, samo su vam baloni u glavi. E, sada što se tiče ovih famoznih rezultata i ovih kontragarancija, vratiću se na neistine, jer je besmisleno pričati sa vama. Vi ste to nabiflali i ispričali ste nešto što ne može da potvrdi ni ministar, ne stoji iza tih vaših tvrdnji. Naprotiv, on zna, a pišu mu i ovi nalogodavci iz ove ekspertize od 9. novembra prošle godine, da je ekonomska situacija veoma loša. I da, od usvajanja one vaše čuvene (s kojom ste se hvalili svuda i na svakom mestu) studije o izvodljivosti ili studije izvodljivosti, segmenti po kojima je trebalo da se prate parametri ostvarivanja tih datih zadataka nimalo nisu u vašu korist. To je sada jedan problem nad kojim vi treba da se zabrinete, jer da ste bili iole promućurniji, mislim na celu Koštuničinu vladu i na prethodnu dosmanlijsku, koju vi i dan-danas hvalite iako niste direktno u njoj učestvovali, vi biste onda na dnevnom redu današnje sednice imali mnogo više ratifikacija sporazuma sa Ruskom Federacijom, sa Kinom, sa afričkim zemljama, sa bliskoistočnim zemljama, sa Indijom. A ne da nam sa ustaškom hrvatskom državom nudite ratifikaciju Sporazuma o carinskim propisima, kada vrlo dobro znate da je Republika Srpska Krajina okupirana, da u poslaničkoj klupi SRS sedi gospodin Buha, koji je predsednik vlade Republike Srpske Krajine u izbeglištvu, kada ovde ima pola miliona Srba koji su ostali bez svojih domova i proterani najvećim genocidom koji je napravljen u proteklih 15 godina nad srpskim narodom!! Da vas ne vraćam na Jasenovac, jer očigledno ste, kao i Mesić, kao i ostale ustaše, i vi to zaboravili!! Što se tiče ovog izveštaja ovde, znate šta oni kude – kude vaše rezultate, kaže: nisu dobri, ali za njih je bila dobra, kako kažu, „proslava“ desetogodišnjice „Oluje“. Ti isti koji vama daju zadatke preko Odbora koji vodi vaša koleginica Milivojević i koje vi slepo prihvatate, hvale ustašku ''Oluju'' i kažu, slavili su deset godina ''Oluje'' pa možda zbog toga srpske vlasti ne žele sa njima da imaju intenzivniju bilateralnu saradnju. Taman što ste dobili u novembru mesecu packu, vi kažete – ne, dobri su nama Hrvati, mi volimo ustaše. Već na sledećoj sednici, posle četiri meseca, ide ratifikacija ovoga. O čemu vi pričate? Zamenik ministra trgovine jedan je od najvećih hrvatskih lobista. Već su ga novinari nazvali ''Hrvoje'', onaj Srećković, pominjala sam ga pre neki dan. Pogledajte koliko u našim marketima i hipermarketima, koji su otvoreni u Srbiji, u kretanju robe i kapitala ima hrvatske i slovenačke robe, a šta je sa srpskom proizvodnjom. Gospodine Albijaniću, kako je moguće, ako ste se vi skućili i našli sebi, ne znam pod kojim uslovima i mogućnostima, kredit povoljniji od povoljnijeg, što ni meni nije pošlo i mnogim poslanicima SRS koji nemaju svoj krov nad glavom i koji žive kao podstanari, kako je moguće da se vi onda pozivate i da terate građane, ako Vlada to već radi sa ovim kontragarancijama, da srljaju u zaduživanje, kada vrlo dobro znate da je to omča oko vrata i kada znate (a to su vam napisali i ovi vaši mentori u izveštaju)da to može da bude generator inflatornih tokova, za koju ni ove godine ne znate kolika će da bude, ni ministar finansija, ni guverner Narodne banke. Od nagađanja devet-deset, mi dođosmo na 17%. S druge strane, potpuno ste zaboravili privatni sektor. Da ne govorim o činjenici da ne samo da niste raskrinkali, a to je bio manir, pogotovo vaš, pokazivanjem raznih afera na monitorima, na konferenciji za novinare, pre nego što ste ušli u Skupštinu, nijednu aferu niste raskrinkali vezano za privatizacije koje su obavljene pod DOS-ovskom vlašću, niste se tome ni suprotstavili. Zbog čega? Vi ste samo drugi, zamenjeni igrači i dobro vam je dok imate tu ulogu. Dobro vam je da hvalite ovaj sporazum vezan za elektroprivredu, jer vas ne zanima koliko je stvarno poskupela struja, a nije poskupela, od 1. aprila 15,14% za domaćinstva. Nažalost, nije bila prvoaprilska šala, nego ste napravili, odnosno ''Elektroprivreda Srbije'', potpisao i predsednik Upravnog odbora i Đorđević, direktor „Elektroprivrede“, potpuno drugačiji tarifni sistem i potpuno drugačije tarifiranje za građane Srbije. Šta kažete – stigao april mesec, nema više grejanja na struju, dok dođe do jeseni ili do prvog obračuna, daćemo im za dva meseca, to će da se zaboravi. Neće da se zaboravi, ja ću danas da im kažem, kako to izgleda. To u plavoj zoni više nije do 600 kilovat sati struje, koja je pod vlašću DOS-a i pod vašom vlašću 20 puta poskupela. Od 0,9 centi došlo je do celih 10, sada 12 kilovat sati za crvenu zonu. Gde su tu plate, gde su tu zarade? Otpustili ste milion ljudi sa posla. U sledećoj, zelenoj zoni je to, umesto od 600 do 1.600 kilovata, mnogo manje, a da ne govorim o ovoj crvenoj, vama sigurno to ništa ne znači, ko zna ko vama plaća. Vi verovatno imate poslugu da vam plaća i račune za komunalije i za struju. To su za vas sitne stvari. Vi se bavite ovim „ozbiljnim“ državnim pitanjima. E, moj Albijaniću, tako nećete daleko da dogurate. Nećete, zato što uz sve vaše glumatanje i sve ove najoštrije kritike koje ste dobili od ovih koje slušate i do čijeg vam je mišljenja stalo, niste se usredsredili, ni ova vlada, ni resorni ministri, na ono što je strateško pitanje za ovu državu, a to je da rešavate veoma velike socijalne probleme. To ne radite od nivoa lokalne samouprave. Samo gde su radikali na vlasti to se veoma uspešno radi, iz svih postojećih resursa, iz svih postojećih para koje se prelivaju u budžet. Šta ste vi u međuvremenu uradili? Vi danas nama pričate o napretku u društvu, o potrošačkoj korpi. Smeju vam se i ovi ekonomisti koji se svrstavaju u grupu onih ne nesvrstanih, protiv kojih vi imate nešto, mislim zemalja nesvrstanih, zato što ne znate ništa o tome i ne znate, jer ste se smejali kada je gospodin Nikolić primio ambasadora Maroka, da Maroko ima 30 i nešto miliona stanovnika, pa vam je i to sad smešno, jer se niko od ovih vaših prijatelja sa Zapada nije pojavio da kaže da Kosovo i Metohija neće da dobije nezavisnost, nego, upravo predstavnici Maroka i nama prijateljskih zemalja. Tako vi vodite državu. A kako je vodite, što reče Vjerica malopre, ne počišćeni metlom ili onim Krstićevim motkama. Nije to demokratski metod delovanja, nego lepo ajmo mi na izbore, pa vi da se prišunjate negde, ne znam na kom biračkom mestu glasate, ako ste se kao ovaj vaš Jelašić nastanili sada na Senjaku ili na Dedinju, da glasate, a posle toga, posle pet na dan izbora slobodno isključite telefon, nemojte više nikome da se javljate, jer vi više nikome nećete da budete ni važni. Vi ćete biti jedan običan građanin Miloljub Albijanić, koji je tog dana iskoristio svoje biračko pravo i koji će, koliko sutradan, po objavljivanju rezultata izbora, da vidi da je u zgradu Vlade Republike Srbije, u Nemanjinu ulicu, došao gospodin Tomislav Nikolić, mandatar za sastav nove Vlade, da predoči naciji kojim putem, a biće mnogo bilji, ide Srbija.
Za repliku se javio narodni poslanik Miloljub Albijanić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se za repliku na izlaganje gospođice Jovanović. Gospođice Jovanović, razumem vaše probleme i frustracije, ali ne mogu da vam pomognem. Dakle, ima nekoliko stvari koje su bitne. Jedna je, hvala Bogu, skućio sam se, roditelji su bili vredni, imamo kuću u Tometinom Polju, opština Požega, i to jednu dobru porodičnu kuću, uz jednu lepu rečicu. To je jedno pravo mesto, ''zlatna dolina'', kako je ja zovem. Za Hrvatsku ne bih želeo da ne kažem da nije dobro da je nazivate ustaškom, bez obzira šta se dešavalo, jer danas sede u vlasti u Hrvatskoj i Srbi, bar zbog njih razdvojite te stvari. Znam šta vas muči. Muči vas intervju koji sam dao jednim novinama, gde sam rekao da sam prosvetni radnik i da se bavim poboljšavanjem obrazovanja kod ljudi, ali ne i vaspitanja. Rekao sam tada da Nataša Jovanović mora da se obrati nekome za naklonost ko je vaspitačke profesije, kao što sam rekao da ću, ako budem ministar prosvete, osnovati agenciju za vaspitavanje radikala, jer sada ove kazneno-popravne institucije ne donose rezultate, jer se pozivate na imunitet. To je vas iznerviralo i sad pokušavate lično u odnosu na mene nešto ovde da pravite. Ne vredi vam to. Vaspitanje se odnosi na vas. Morate voditi o tome računa.
Narodni poslanik Nataša Jovanović.
Obično o nečijim frustracijama ili ne kada se obraćaju osobi suprotnog pola, treba da govore osobe suprotnog pola. Pošto ja vas tako ne doživljavam, a ja sam dama, meni je zaista besmisleno, ''koleginice'' Albijanić, da sa vama na takav način razgovaram. Stvarno ne znam, pitala sam na brzinu kolege, vi ste stvarno dali intervju nekim novinama? Nažalost, zbog velikog stepena siromaštva, u pojedinim ruralnim sredinama i u nekim sredinama gde nije dostignut takav civilizacijski napredak ljudi nemaju mokre čvorove u kućama, pa koriste neke druge načine da zadovolje minimum svoje higijene. Mislim da oni usput, kada krenu na ta mesta, nose intervju sa vašom slikom, tako da je to verovatno završilo tako. Što se tiče vaspitanja, gospodine ili koleginice Albijanić, potrudite se da u maniru, pre svega, čestite osobe vaspitavate svoju decu, kada već vas nisu vaspitali, a verujem da su vaši roditelji imali dobru nameru, a oni učenici iz škole gde ste vi bili kao upravnik ''konclogora'' pamte dane kada ste ih jurili po školskim veceima i ko zna gde da vidite da li je neko zapalio cigaretu. Počnite vi prvo primerom od sebe, ostavite pušenje i nemojte više da pušite, i nemojte da baljezgate svašta sa ove govornice.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, a zatim Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar Dinkić, ministar Velja Ilić i još neki ministri kada vide da sam se prijavio za diskusiju pokupe se tog trenutka i odu i pravo da vam kažem ne nedostaju mi. Molim narodne poslanike da prestanu sa ove govornice da pominju roditelje. Pretpostavljam da sada roditelj narodnog poslanika koji je ovde pomenuo kako njegov otac prima poljoprivrednu penziju od 4.000 dinara, čovek crveni. Smatram da je taj čovek vrlo uspešan poljoprivrednik i sve što je radio uradio je kako valja, jedino njega nije napravio...da čovek ...
Nemojte, gospodine Markoviću. Svakome je svoje dete najlepše, najpametnije i najbolje.
Prihvatam kritiku. Sa druge strane, doveo je čoveka u neprijatnu situaciju, jer njegov komšija ne prima penziju, a komšija sa druge strane izbačen sa posla, on i žena, a ovaj prima 4.000. Usput, neka se raspita šta može taj čovek za 4.000 da kupi. Ima još jedna stvar, njegov otac nije vlast, njegova stranka je na vlasti i za sve greške i krivice, sve lopovluke, sav kriminal odgovornost snosi Albijanić i njegova stranka, a ne otac Albijanića. Da se vratimo na temu. Prvo da raščistimo, u ovim predlozima zakona o kontragarancijama negde ćete naći iznos u dolarima, u evrima, a negde u specijalnim pravima vučenja, pa da građanima Srbije bude jasno šta su to prava vučenja, jer ovde imate, recimo, 110 miliona evra i 239.800.000 specijalnih prava vučenja. Prešli su se u jednom, od ovih predloga zakona, pa su preračunali i kažu: 55 miliona specijalnih prava vučenje je 70 miliona dolara. Prema tome, građani Srbije, ovih 239.800.000 specijalnih prava vučenja je preko 300 miliona dolara zaduženja!! Toliko o tome. Zašto se traže kontragarancije Srbije kada je već državna zajednica Srbija i Crna Gora dala kontragarancije? Da li vi to, dame i gospodo iz Vlade, iz vladajuće koalicije, rešiste pitanje državne zajednice Srbija i Crna Gora pre referenduma? Da li možda vaši mentori ne veruju da će posle referenduma opstati tvorevina koju su oni skrpili i napravili pa nije više zajednička država, nego državna zajednica Srbija i Crna Gora? Da li to ovi kreditori traže od vas da date garanciju na garanciju? Upravo tako. Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije za obnovu deonice autoputa Beograd – Novi Sad, sa predlogom da se uzme u pretres, vrednost 72 miliona evra, uz onih 120 miliona evra (koje smo izglasali pre ovih velikih ferija od tri meseca, koje nam je dao gospodin Marković, predsednik Skupštine) to je 200 miliona evra i to na onom istom autoputu koji pripremaju da daju koncesionaru na 32 godine. Na onom istom autoputu na kome se naplaćuje putarina i samo od putarine može da se izgradi i most i put i da se uopšte ne daje pod koncesiju. Donosio sam ovde obračun i pokazivao da je to moguće, da se napravi autoput Beograd - Požega. Koncesionar neće morati da uloži nijedan dinar pri ovakvom stanju, neizgrađenom mostu. Neće morati da uloži nijedan dinar čak i da je morao da pravi most i da pravi onaj deo puta od Novog Sada do Horgoša, onog drugog dela. Samo od naplaćene putarine može da napravi taj deo i da napravi autoput Beograd – Požega. Ovde se krije ona velika pljačka, ovde se kriju sabrana dela Velje Ilića, koja uredno složena drži ministar Jočić u registratorima. Izgleda da će naš ministar kada dođe morati da otvori te registratore, a uskoro će doći. Sledeći je Predlog zakona o davanju kontragarancije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje projekta za poboljšanje stanja škola, sa predlogom da se uzme u pretres. Pošto je ovo već bilo 2005. godine, interesuje me za šta su pare potrošene, gde je specifikacija opreme koja je kupljena. Neka ne izlazi Albijanić da priča da se kupuju krede, sunđeri, stolice, table za pisanje i da za to mora da se uzme kredit. Koja država na ovoj zemaljskoj kugli za kredu uzima kredit? Debele pare su otišle negde. Tražim, kao narodni poslanik, specifikaciju za sve za šta su potrošene pare. Neka to bude poslaničko pitanje, gospodine predsedavajući. Kada smo već kod školstva da vam kažem kako se radi u Beogradu. Predškolska ustanova ''Pčelica'' na Savskom Vencu, pošto je jedan od moćnika iz SPO, a SPO je na vlasti, pomažu u mnogim gradovima, a u Srbiji su direktno u vlasti, pa se ljudima može, srušio zid između svog dvorišta i dečijeg obdaništa, uzurpirao polovinu dečijeg obdaništa, doveo u opasnost život te dece i nikome ništa. Može mu se, iz SPO-a je. Tražim, takođe, kao poslaničko pitanje – šta je javni tužilac preduzeo po ovom pitanju? Predlog zakona o davanju kontragarancije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj, projekat revitalizacije sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje. Hoću da mi se objasni, ali nema ministra da mi objasni, da li je samo projekat ovoliko koštao, jer ne videh u Srbiji da je išta napravljeno. Podzemne vode trebalo je da budu regulisane ovim, pretpostavljam da je trebalo da bude izrada kanala za odvodnjavanje i navodnjavanje, da odvlači podzemne vode i sutradan, kada treba, da dovede vodu do poljoprivrednog zemljišta. Kanala nema, pola Srbije je pod vodom. Uzeto je 16.600.000 specijalnih prava vučenja, pa podelite onih 70 miliona na 55 miliona, pa pomnožite i ispašće da je, negde, 20 miliona dolara potrošeno na projekat za izgradnju kanala. Kako li su naši seljaci do sada pravili te kanale kada nisu imali ovakve projekte, koji koštaju 20 miliona dolara. Zahtevam, po ovom zakonu, da se dostavi narodnim poslanicima koliko je para povučeno od ovog kredita, gde su potrošene, specifikacija radova i da mi se odgovori na pitanje zašto je ovolika voda kada je ovo već urađeno. Sledeće je Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Komponenta Srbija i Crna Gora – projekat za Srbiju), sa predlogom da se donese po hitnom postupku, 13 miliona 900 hiljada specijalnih prava. Takođe zahtevam da se narodnim poslanicima dostavi šta je sa ovim parama urađeno, jer je 24. 2. već podignut kredit. Sada – Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Projekat konsolidacije naplate i reforme penzijske administracije. Ko razume, shvatiće. Da bi radila penzijska administracija mora da se podigne kredit, da se oni konsoliduju i da se oni reformišu. Takođe, zahtevam da se narodnim poslanicima odgovori gde su ove pare potrošene. Dolazimo do čuvenog Sporazuma sa nezavisnom državnom Hrvatskom, ustaškom državom Hrvatskom, Hrvatskom u kojoj nema Hrvata, sve ''go'' ustaša, Hrvatskoj u kojoj je 500.000 Srba proterano, što nije stiglo da pobegne pobili su!! Hrvatskoj, u kojoj, reče maločas Albijanić, u njihovom Saboru sede i neki Srbi. Ti Srbi su poput Miloljuba Albijanića. To nisu Srbi i ne zastupaju srpske interese!! Istoj onoj Hrvatskoj koja sada kupuje po Srbiji. Kupili su "Frikom", kćerka jednog od visokih ustaških funkcionera kupila "Krečanu" u Jelen Dolu. Žao mi je što nisam juče bio kada se raspravljalo o zakonu o rudarstvu da pitam ministra, ako je uopšte bio tu, da li se naplaćuju koncesije, jer vi ste prodali cementare, sa cementarama se prodali i nalazišta laporca!! Prodali ste krečanu, a sa krečanom ste prodali celo ono brdo kod Jelen Dola!! Prodali ste Fabriku vode "Knjaz Miloš", sa njom ste prodali i nalazišta!! I kolike su te koncesije ako ih uopšte naplaćujete?! Ta Hrvatska kupuje po Srbiji, a ''Hrvoje'' i ostali ''hrvojčići'' i dalje brane njihove interese!! Upravo su se ovde prešli pa su obračunali onu cenu da je 55 miliona i 500 hiljada specijalnih vučenja predstavljalo protivvrednost od 70 miliona dolara – to je Kontragarancija po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj (Strukturno prilagođavanje privrede Republike Srbije). Gde utrošiste ovih 70 miliona dolara? Šta to strukturiraste i prilagodiste od privrede kad i dalje ništa ne radi, kada nijedan od dimnjaka u Srbiji ne dimi, kada nijedna fabrika u Srbiji ne radi, kada otpustiste milion ljudi?! Takođe, zahtevam da se narodnim poslanicima objasni gde su utrošene ove pare. Zatim, kredit Međunarodnog udruženja za razvoj (Drugi kredit za strukturno prilagođavanje), sa predlogom da se uzme u pretres. Ovde se, opet, radi o 30 miliona i 100 hiljada specijalnih prava vučenja u jednom odgovoru za oba, da ne trošite reč. Sledeće, kredit za razvoj privatnog finansijskog sektora. Nazdravlje! Hoćemo li mi to sada da kreditiramo Nacionalnu štedionicu, koja je strana? Hoćemo li da kreditiramo ''Raiffeisen'' banku? Koga ćemo mi da kreditiramo sa ovim, odnosno ko će da troši ovaj kredit za razvoj privatnog i finansijskog sektora? Koju to banku još Srbija ima da je državna banka, da je banka građana Srbije, neka je i privatnik, al' da je u ovom delu? Dalje, za Programski razvoj politike u privatnom i finansijskom sektoru, drugi kredit. Ovo je u redu, s tim što tražim da se narodnim poslanicima odgovori da li je, ovo što je ovim kreditom za "Tamnavu", za površinske kopove, da li je kupljeno i koliko koštalo, koliko je kredita potrošeno. Dame i gospodo narodni poslanici, srpski radikali sigurno neće glasati ni za jedan od ovih predloga.
Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a da se pripremi Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada Republike Srbije opet po direktivi ministra finansija Mlađana Dinkića, koji sada ovde nije, mora da se opet stavi u ulogu žiranta državne zajednice Srbija i Crna Gora, koja očito ne funkcioniše. U pitanju su kontragarancije za niz zamišljenih projekata, počev od škola, sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje, obnove deonica autoputa Beograd – Novi Sad, kredita za razvoj, koji su po nekom šablonu namenjeni "prilagođavanju Srbije", svemu i svačemu. Još malo pa ćemo se prilagođavati i kako da dišemo, odnosno onako kako neko zahteva sa strane. Ono što je zaista neverovatno kada je ova tačka dnevnog reda u pitanju svakako je broj ovih predloga zakona, ima ih 10, koje je vladajuća skupština onako grupno pretvorila u jednu tačku, pa će poslanici Narodne skupštine, uglavnom su to poslanici SRS, govoriti i o Iranu, i o školama, o odvodnjavanju, autoputu, Hrvatskoj, razvoju itd. Međutim, to se ne dešava prvi put u ovoj Narodnoj skupštini i nas poslanike SRS to uopšte ne iznenađuje. Jedan od korisnika zajma je, kao što vidimo, Ministarstvo za kapitalne investicije, odnosno Republička direkcija za puteve. Doduše, Sporazum je zaključen još pre godinu dana, i to na pozamašnu sumu od 72 miliona evra. Upada ovde u oči jedna činjenica koja se tiče namene zajma. Ovde se radi, kako piše, za obnovu deonice autoputa Beograd - Novi Sad, a koliko se sećamo Skupština Srbije je prošle godine, na predlog Vlade, upravo za ovu deonicu dala saglasnost za izdavanje koncesije. Pitanje je gde će otići ova sredstva u iznosu od 72 miliona evra, ako već nisu otišla. Ako pratimo kako se ministar Velimir Ilić razbacuje obećanjima tamo gde se održavaju lokalni vanredni izbori, možemo da pretpostavimo za šta će se koristiti ovako dobijeni krediti. Videli smo to u Smederevu, Kraljevu, Bečeju, šta znači zloupotreba položaja ministra u Vladi Republike Srbije. U nekim selima su meštani imali sreću što su raspisani izbori u njihovoj opštini. Rastrčali se ministri iz vladajuće koalicije, dele šakom i kapom, asfaltira se i gde treba i gde ne treba, obećavaju se po selima aerodromi. Valjda ministar ima u planu otvaranje ''međuseoskog'' vazdušnog saobraćaja. A kada izbori prođu svi nestanu, sele se u drugu opštinu, verovatno će to biti opština Bor, pošto su tamo uskoro izbori za predsednika opštine i taj asfaltni cirkus ide dalje. Daju mu bombastičan naziv, ovom predlogu zakona, namena za razvoj, penzioni fond, obnova deonica autoputa, a ovamo se rasipa na sasvim druge stvari. Kada smo kod zajma za obnovu deonica autoputa Beograd - Novi Sad, pitao bih odgovorne u Republičkoj direkciji za puteve – gde su vam pare od naplaćenih putarina u Srbiji. To su ogromne pare koje se mere milionima. Da li to ide tamo gde ministar Velimir Ilić ima svog kandidata na lokalnim izborima, pa se ponavlja ona priča iz Smedereva –Saša je taj koji će vam kao roda doneti asfalt. Od čijih para? Od para građana Srbije koji se zloupotrebljavaju za interes stranaka na vlasti. Jedna od kontragarancija se odnosi na finansiranje projekata za poboljšanje stanja škola. Bilo bi dobro da je predlagač bliže objasnio gde će biti utrošeno ovih 25 miliona evra, osim što je navedeno da se radi o izgradi devet škola. Ministarstvo prosvete bi trebalo da se pozabavi, kao i cela Vlada Srbije, zašto su škole u Srbiji u svakom petom selu pred zatvaranjem. Šta država čini da to zaustavi. Pred ovim problemom svi zatvaraju oči i čitavi predeli u Srbiji, pogotovo na jugu Srbije, ostaju bez i jednog deteta. Te škole koje ćete graditi, pa ne vrede one valjda tri četiri miliona po jednoj školi, osim ako nije nešto nametnuto, po nekoj deklaraciji koje ova vlada zna da ispoštuje do poslednjeg slova. Čudno zvuči predlog za davanje kontragarancije Republike Srbije po kreditu Međunarodnog udruženja za razvoj, a koji je namenjen JP EPS i JP ''Elektromreža Srbije'', jednim manjim delom. U momentu kada u Srbiji struja opet drastično poskupljuje i do kraja ekonomski iscrpljuje građane Srbije, Vlada stavlja na dnevni red ovakav predlog zakona. Umesto da Vlada preseče odliv sredstava onima o kojima je pre skoro dve godine raspravljao Anketni odbor, radi se upravo suprotno, uzimaju se krediti za potrebe EPS. Pravo pitanje bi bilo – zašto na dnevni red Narodne skupštine Republike Srbije još nije stavljen izveštaj Anketnog odbora gde se jasno vidi koliko je para iz EPS-a otišlo u džepove pojedinaca? Sredstva za otplatu po sporazumu će obezbediti EPS i EMS, kako piše u Predlogu zakona, a ta sredstva će biti, da znaju građani Srbije, nova i nova poskupljenja struje. Naravno, za to se niko u Vladi Srbije ne sekira i ne uzbuđuje preterano, sve će to koštati građane Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se, gospodine Iliću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite. Imate 23 minuta.
Hvala. Dame i gospodo poslanici, koleginice Albijanić, to što ste prihvatili da raspravljamo o 15 tačaka dnevnog reda u objedinjenoj raspravi verovatno je trebalo da znači da poslanici dođu u situaciju da u stvari ne mogu da raspravljaju o predlozima Vlade Republike Srbije. Sigurno ste tako instruisali Mlađana Dinkića i rekli mu – samo ti dođi, budi pet minuta i nema tu ko šta da raspravlja i ko će istovremeno da priča o 15 predloga. E, vidite, mi smo se potrudili, kao što to svaki put biva, mi srpski radikali govorimo o svemu što zaslužuje pažnju Narodne skupštine i narodnih poslanika. Naravno, odvojiću samo nekoliko od ovih predloga, zato što nije moguće da svima posvetim istu pažnju. Suštinski problemi u ovim vašim predlozima su u tome da vi predlaganjem da Srbija daje garancije Srbiji i Crnoj Gori u stvari već unapred osuđujete Srbiju i Crnu Goru na raspad. Nemate vremena ni da sačekate Milov referendum. Naravno, znamo da, pogotovo vi iz G17 plus, podržavate ideju samostalne Srbije, odnosno odvajanja Crne Gore od Srbije, a onda dalje i odvajanje, za početak, Kosova, a kasnije verovatno Vojvodine, Raške oblasti i koliko god vam budu tražili od Srbije. Znamo da to jeste vaša politika. Neshvatljivo nam je da poslanici poslaničkih grupa koji se baš tako otvoreno i javno ne izjašnjavaju nemaju šta da kažu za ovakve i ove predloge Vlade Republike Srbije. Znali smo i do sada da je Vlada Vojislava Koštunice štetočinska vlada, ali da je to vlada koja želi zvanično da postane narko-diler, to do danas nismo znali. Znali smo da možda pojedini članovi Vlade idu čak dotle da se bave i tim poslovima, ali da ovim predlogom sporazuma Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Hrvatske priznajete, odnosno prihvatate činjenicu da Vlada, odnosno da se država bavi narko-dilerskim poslovima, to je zaista previše, makar i od vaše vlade. Kada je govorio Zoran Krasić, on je citirao član 8. I ja ću da ga citiram zbog javnosti. U članu 8. ovog vašeg predloga sporazuma između Vlade Republike Srbije i ove ''endehazije'', ustaške Hrvatske, kažete: ''Carinske službe strana ugovornica, na osnovu uzajamnog dogovora i u okviru ovlašćenja koja imaju shodno nacionalnom zakonodavstvu, mogu da koriste metod kontrolisane isporuke radi kontrole pošiljke opojnih droga'' itd. U drugom stavu kažete: ''Nezakonite pošiljke čije se isporuke kontrolišu, mogu uz saglasnost nadležnih organa biti zaustavljene ili se može dozvoliti nastavak kretanja, a da roba ostane nedirnuta ili da se roba iz stava 1. ovog člana ukloni ili zameni u potpunosti ili delimično''. Pošto je Mlađan Dinkić predstavnik Vlade za ovaj zakon, volela bih da je ovde da ga pitam da li je on u ime Vlade ovlašćen za zvaničnog narko-dilera u okviru Vlade Republike Srbije ili će to da radi neko drugi od njegovih kolega. Dakle, čak i da ste nam predložili neki normalan sporazum sa ustaškom Hrvatskom, mi srpski radikali ne bismo hteli i ne bismo mogli da glasamo za njega, zato što smo mi, valjda, jedini u Srbiji svesni činjenice da je ustaška Hrvatska izvršila etničko čišćenje, da je pola miliona Srba u tom etničkom čišćenju isterano, da je Republika Srpska Krajina okupirana od strane ustaške hrvatske države. Sve su to nama zaista dovoljni, i više nego dovoljni, razlozi da, dok se ta pitanja ne razreše uopšte ne raspravljamo, čak, kažem, ni o normalnim sporazumima sa ustaškom Hrvatskom, a pogotovo ne o ovom zaista nebuloznom predlogu, koji je Mlađan Dinkić ovde pokušao nešto da objasni, pa je rekao da on i nema pojma šta tu piše. Tražio je da neko njemu objasni, pa su njemu nešto objasnili. Naravno, ni njemu samom nije jasno šta nam predlaže, nije jasno ni vama koji ćete da glasate za ovo. Naravno, nije prvi put da vi glasate za ono što vam ponudi Vlada, a da i ne znate za šta u stvari glasate. Kada je u pitanju ustaška Hrvatska, moram da kažem da, ako već Vlada Srbije želi nekakve kontakte i nekakvu normalizaciju odnosa sa tom ''endehazijom'', da bi onda bilo bolje da se malo povede računa o uslovima, onim ljudima, našim prijateljima, sunarodnicima koji se, nemajući ovde valjda od čega da žive i nemajući uslova za život, vraćaju da bar umru tamo gde su se rodili i uglavnom se vrlo stari i vraćaju. Vi obmanjujete javnost Srbije, valjda da se dodvorite Evropskoj uniji kako su stvoreni uslovi i kako se u velikom broju Srbi vraćaju u Hrvatsku. Naravno, to nije tačno. Dakle, oni koji se vrate, bar onoliko koliko nama objave, a s obzirom na to da mnogo dobro poznajem situaciju i na teritoriji Hrvatske i na teritoriji BiH, znam odlično kako se progone svi koji pokušaju da se vrate. Znate i vi koliko je ljudi ubijeno, koliko na razne načine maltretirano i mučeno. To bi mogla eventualno da bude tema razgovora sa tim predstavnicima ustaša, a ne dilovanje droge kroz Srbiju. Interesantan mi je ovaj predlog zakona o ratifikaciji Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Crne Gore i Vlade Islamske Republike Irana o uzajamnoj pomoći i saradnji u carinskim pitanjima. Ovde samo želim formalno da pitam Mlađana Dinkića, možda nas negde gleda na ekranu, pošto Predrag Marković obično, kada hoće da obmane javnost Srbije zašto nema poslanika skupštinske većine u sali, kaže – oni su gore negde i prate rad. Sada, ako nas Mlađan Dinkić gore negde gleda i prati rad, da nam objasni kakav je to sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Crne Gore i Vlade Islamske Republike Irana. Zar ovo ne bi trebalo da bude sporazum između Saveta ministara Republike Srbije i Crne Gore i Vlade Irana? Ako nije tako, zašto ste onda rekli da je ustavni osnov za donošenje ovog zakona član 72. stav 1. tačka 1. Ustava Republike Srbije. Gde je onda Ustav Republike Crne Gore, kako vi smete da predlažete ovo, a niste konsultovali Ustav Republike Crne Gore? Vi apsolutno ništa ne znate. Vladini predlagači apsolutno ništa ne znaju, većih neznalica i štetočina zemlja Srbija zapamtila nije. Ovaj sporazum, odnosno Predlog zakona o davanju kontragarancije Republike Srbije Srbiji i Crnoj Gori po zajmu Evropske investicione banke za finansiranje projekta za poboljšanje stanja škola, prvo, ponavljam ono što smo svi vas pitali, zašto Republika Srbija garantuje Srbiji i Crnoj Gori, ko je ovde stariji kokoš ili jaje, ali naravno, o tome ste vi rekli svoje mišljenje i znamo šta inače mislite o zajedničkoj državi. Ja hoću nešto drugo da obavestim i narodne poslanike, a pre svega javnost Srbije, inače veoma zabrinutu javnost, a pre svega, prosvetnih radnika u Srbiji. Naime, ovih dana pojavljuju se po školama predstavnici, predstavljaju se da su predstavnici sindikata koji se zove ''Prosvećenost'', vodi ga neki Repac, koji vrbuje, ali bukvalno vrbuje, prosvetne radnike u Srbiji da im o svom trošku organizuje nekakve seminare, čija je suština denacifikacija prosvetnih radnika, bukvalno, kažu prosvetni radnici koji su se malo detaljnije raspitali o tome da se radi o ispiranju mozgova, odnosno o tom pokušaju. Zamislite šta je interesantno. Pitali su se prosvetni radnici, mnogi su pitali i mene. Do danas nisam znala da im odgovorim, ali danas znam, kažu, kakav je to sindikat koji ne traži da onaj ko priđe tom sindikatu plati neku članarinu, nego naprotiv, idu po školama i nastavnicima koji uđu u taj sindikat daju u kešu po 100 evra. Sada pitam Mlađana Dinkića, da li je to od ovog kredita, od ovih para kojim ste zadužili građane Srbije, da li od njih po 100 evra dobijaju prosvetni radnici koji dobrovoljno pristaju da im ispiraju mozak i da od njih prave neke klonirane nastavnike, koji treba da uništavaju generacije učenika u Srbiji u okviru onog vašeg sistema obrazovanja. Dakle, imali smo mi i imamo na ove predloge i amandmane i u pojedinostima ćemo govoriti još mnogo toga, a ja ponavljam ono što su rekle sve naše kolege, nećemo glasati za ovo, a mislim da bar za neke, o kojima smo posebno pričali, nijedan poslanik koji se oseća poslanikom Narodne skupštine Republike Srbije neće smeti da glasa za ovo.
Zahvaljujem se gospođi Radeti. Sada ćemo da napravimo pauzu, a pauza će biti do 15,00 časova, a posle pauze reč ima Aleksandar Vučić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan, nastavljamo sa popodnevnim radom današnje sednice. Sa liste prijavljenih za reč po tački dnevnog reda, koja je načelni pretres, to su objedinjene tačke vezane za kontragarancije i ratifikacije sporazuma i ugovora, ostalo je još deset minuta za poslanike SRS, ali jedini preostali prijavljeni trenutno nije u sali, nije korektno da izgovaramo ime. Pošto na listama više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Hvala. Zaključujem zajednički načelni pretres o tačkama 6 - 17. dnevnog reda ove sednice. Zahvaljujem. Pre nego što pređemo na 18. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o dopunama Zakona o zadrugama, hoću još jednom da obavestim sve, da biste mogli da planirate svoje vreme. Ono što smo najavili juče popodne, danas ćemo raditi samo do završetka načelnog pretresa 18. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o dopunama Zakona o zadrugama. Sutra neće biti sednice i nastavak će biti u ponedeljak, otpočećemo raspravu u pojedinostima, jer, kao što ste juče dobili obaveštenje, jedna tačka dnevnog reda je skinuta zbog povlačenja kandidature za zaštitnika građana. Izvolite sada, po Poslovniku, gospodine Vučiću. Poslanik Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, zanimljivo mi je da vidim predstavnike vlasti kako žure da završe sednicu. Mislio sam da se ponosite predlozima zakona koje ste stavili pred narodne poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Imate pravo, gospodine predsedniče, možete da završite i da kažete imate 10 minuta, oni nisu u sali, jer nam je bilo potrebno 30 sekundi da u salu uđemo. Možete to da uradite, ali nije u skladu sa dobrim običajima, nije u skladu sa običajima ove Narodne skupštine, zato što ste znali da želimo da iskoristimo preostalih 10 minuta, bez obzira na to da li se vama naša diskusija dopada ili ne. Samo sam želeo da vam ukažem na činjenicu da je to bilo krajnje nekorektno, jer ste možda razmišljali da će time neko da nanese štetu političkoj partiji kojoj pripadate. Ali, ne treba mi čak ni vaš odgovor po kojem ste vi najobjektivniji na svetu ili ne znam ni ja šta, tako da sam izašao samo ovo da kažem da ljudi znaju da smo imali još šta da kažemo. Doneo sam ovde, pošto ste video sam juče nešto pretili i pokazivali, da vidite koliko je ovo debelo. Ovi papiri, ove fascikle, e, tu ima oko 525 strana, 525 strana kriminala i lopovluka. Sve je pretočeno u krivične prijave, 525, ne jedna, ne dve, ne pet, to može svako, ne 10, ne 50, 525 strana. Ne smeje se, vređa gospodin Albijanić na najgori način, čudi me da ne vidi predsednik Narodne skupštine. A ja se smejem tome, smejem se. Pa rekao mi je, evo zbog gledalaca, zbog građana koji prate rad Narodne skupštine, gospodin Albijanić pokazuje da sam lud, da nisam normalan. Možda ste, gospodine Albijaniću, vi u pravu, možda sam i ovakav, možda sam i onakav, i lud i nenormalan i kakav god hoćete, ali 525 strana o lopovluku i kriminalu i korupciji da nakupite, bogami, to dokazuje da niste ni ludi ni nenormalni, nego da ste baš ono što vam je lepo saopštila Vjerica Radeta. Hvala vam najlepše.
Hvala vama, gospodine Vučiću. Moram da dam pojašnjenje koje nije po Poslovniku, nego po pravilima fizike. Kada ispred mene za govornicom stoji neko ko je toliko izrastao, hvala bogu, kao gospodin Vučić, zbilja ne vidim fizički prva dva sedišta levo i desno do kraja. To je perspektiva. Dakle, vidim sve ostalo. U tom smislu nisam u mogućnosti da reagujem na gestove i grimase, ukoliko ih ima. Kao što ste i sami konstatovali, da, nastojalo se krajnje korektno sa početkom nastavka ove sednice. Žao mi je ako sam nekoga oštetio, ali ne sumnjam da postoji dovoljno sposobnosti da se u detalje obrazlože politički stavovi tokom narednih tačaka. Prelazimo na 18. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPUNAMA ZAKONA O ZADRUGAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Srpska radikalna stranka – jedan sat, 36 minuta; Demokratska stranka Srbije – jedan sat, tri minuta, 36 sekundi; Demokratska stranka - Boris Tadić – 43 minuta, 12 sekundi; G17 plus – 37 minuta, 12 sekundi; Socijalistička partija Srbije – 26 minuta, 24 sekunde; Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 – 20 minuta, 24 sekunde; Za Evropsku Srbiju – šest minuta; poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, tri poslanika SPO i tri nezavisna poslanika – po pet minuta, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača, prof. dr Bojan Dimitrijević, ministar trgovine, turizma i usluga, želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, zamoljen sam da u ime predlagača, a to je Ministarstvo za privredu, obrazložim Predlog zakona o dopunama Zakona o zadrugama. Biće relativno kratko obrazloženje, ali ćete shvatiti šta je Vladu i Ministarstvo motivisalo da predloži ovaj kratak zakon. Osnov samostalnosti zadruge je njena imovina. U našem pravnom sistemu u svom poslovanju zadruge koriste, pored zadružne imovine, imovinu koja je u zadružnim i drugim javnim evidencijama evidentirana kao društvena imovina, svojina, odnosno društveni kapital. Udeo društvenog kapitala u ukupnom kapitalu zadruga je značajan, naročito kada je u pitanju nepokretna imovina, pod kojom se podrazumevaju: poljoprivredno zemljište, građevinski i drugi objekti koji su u funkciji obavljanja delatnosti zadruga. Tako je od, prema evidenciji, 2446 zadruga, u 1978 zadruga društvena svojina sa procentom učešća do 51%, a u 468 zadruga sa preko 72%. Značajan pokazatelj kod zemljoradničkih zadruga, taj društveni kapital u osnovnom kapitalu zadruga učestvuje sa, prema ovoj evidenciji, 72,56%. Zbog u praksi uočenih pojava nekontrolisanog odlivanja društvene svojine, odnosno društvenog kapitala i zadruga, pre svega putem ulaganja društvene imovine, odnosno društvenog kapitala, kao osnivačkog uloga, u druga postojeća privredna društva i na taj način umanjenja imovine kojom zadruga raspolaže, a koja, u krajnjem slučaju, može dovesti do nestanka zadruge, s obzirom na značajno učešće društvenog kapitala u ukupnom kapitalu zadruga, potrebno je dopuniti važeći Zakon o zadrugama odredbama kojima se uvodi prethodna saglasnost agencije nadležne za poslove privatizacije za raspolaganje tom imovinom. Ovaj vid kontrole raspolaganja društvenom imovinom u zadrugama privremenog je karaktera, imajući u vidu da će pitanje društvene imovine u zadrugama, odnosno promene svojinskog oblika te imovine, biti rešeno novim zakonom o zadrugama, koji je u fazi pripreme. Međutim, dok se ne donese novi zakon o zadrugama, potrebno je, radi očuvanja zadrugarstva i principa na kojima ono počiva, efikasnom kontrolom sprečiti nekontrolisana raspolaganja društvenom imovinom u zadrugama, do konačnog uređenja statusa te imovine novim zakonom o zadrugama. Ako dozvolite, samo još nekoliko rečenica. Novi zakon je u pripremi. Verovatno bi do kraja godine trebalo da bude usvojen u Skupštini. Međutim, budući da je posle Agencije za registraciju postalo jasno, kada je dobijen detaljan uvid u to kako rade zadruge, da se na tajnačin u značajnoj meri odliva društveni kapital, u ovom zakonu je aktivirano slično rešenje koje postoji u Zakonu o privatizaciji, kojim se zaista pokušava zaštititi društveni kapital u tom prelaznom periodu, jer, bukvalno od momenta kada je najavljen rad na sveobuhvatnom novom zakonu, koji će konačno razrešiti pitanje oblika svojine, ubrzane su i određene, uslovno rečeno, spekulativne aktivnosti. Namera predlagača je bila da, koristeći slično rešenje i praksu koja se pokazala iz Zakona o privatizaciji, to rešenje ugradi i u Zakon o zadrugama, da bi na taj način u ovom kritičnom prelaznom periodu sprečilo razne zloupotrebe i odlivanje društvenog kapitala koji je tokom godina postao dominantan u našim zadrugama.
Hvala vama, gospodine Dimitrijeviću, posebno vam hvala na dodatnom naporu koji ste uložili zbog procedure u Skupštini, o čemu su dobili svi podatke. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Aleksandar Vučić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo je bio najavljen ministar Bubalo, trebalo je on da dođe, a onda je naknadno stigao papir sa izmenom i rečeno je da će doći ministar trgovine i turizma da nam obrazloži ovaj zakon. Da ljudi ne bi mislili da mi ovde razgovaramo o nekom temeljnom zakonu koji rešava suštinska pitanja i suštinske probleme zadruga i zadrugarstva, ovaj ceo zakon, koji se sastoji od tri člana, mogli ste da smestite u jedan član. Nikada ne bi morala Vlada Srbije, da je imala bilo kakve mogućnosti u skladu sa Ustavom Srbije, tehnički bi to menjala, pošto nije, onda je zato donela ovakav predlog pred Narodnu skupštinu, računajući – hajde, to ćemo brzo da završimo i niko ni o čemu neće da govori. Kaže se da dolazi do sve većih nekontrolisanih spekulantskih radnji i otimanja, odnosno krađe društvene imovine iz zadruga. Vidite, vi hapsite Mladića, hapsite svakog ko vam padne na pamet, ko se ikada video sa njegovim sinom, pošto smo i tu informaciju dobili, a nisam znao da i među vama ima vojvoda. A i ne liči na vojvodu. A vi ste lord? E, takva nam je i država. (Šta li vam Tijanić dođe u toj podeli? Dvorske lude su, za one koji ne znaju, intelektualci.) Dame i gospodo narodni poslanici, želim da govorim o onome što se zbivalo u našoj zemlji od onoga što neki lažno nazivaju oddemokratskih promena, a u stvari od trenutka kada je počela velika pljačka, jer do tada je bilo prikrivene, ovakve i onakve, od tada je krenula velika neskrivenai otvorena pljačka društvene i državne imovine. Govoriću u skladu sa činjenicama i sa presekom stanja koje je radio ekspertski tim SRS, te ćete čuti neke interesantne podatke o našoj poljoprivredi, o zadrugama i o svemu drugom. Ono što je danas za našu zemlju najznačajnije kada govorimo o napretku naše proizvodnje, poljoprivredne i industrijske, a nema je, u padu su, mi ne možemo da dostignemo 1990. godinu ko zna koliko još vremena. Ovaj podatak biće vam alarmantan: broj stoke u Srbiji krajem 2005. godine isti je kao 1910. godine, ne znam da li ste imali taj podatak. On dovoljno loše govori u kakvom stanju se nalazimo. Od svega 25.000 kombajna i 420.000 traktora, uz prosečnu starost od 18 godina, posledice su sve niži prinosi po jedinici površine. A svake godine, pre svega zbog nedostatka odgovarajućeg podsticaja gotovog novca i povoljnih kredita kojima se hvalite, svakodnevno ostaje neobrađeno gotovo 200.000 hektara zemlje, to dovoljno govori šta sve Srbija propušta. Na taj način svaki proizvod postaje sve skuplji i nekonkurentniji, kako na domaćem tako i na stranom tržištu. Vlada Srbije trebalo je da se pojavi sa merama zaštite domaće proizvodnje. Trebalo je da kažu kako uvode potrebne standarde, dobijanje potrebnih sertifikata npr. za klanice, mlekare itd. kako i kojim merama će da spreče uvoz genetski ili na drugi način nekvalitetnih i neodgovarajućih proizvoda za ljudsku i životinjsku ishranu. Takođe, cenovna politika je ostavljala i ostavlja ogromnu štetu na razvoj poljoprivrede, a o tome nismo čuli ni jednu jedinu reč. Takođe, država je morala, a nije, da obezbedi premije za poljoprivrednu proizvodnju, koja iznosi po 30% recimo u Australiji, Kuvajtu i nekim drugim zemljama. Moramo postići proizvodnju za izvoz u visini od najmanje 15% od vrednosti planiranog izvoza. Iako je poljoprivredna proizvodnja, recimo, 2004. godine, a 2005. tek za nešto manje u našem bruto društvenom proizvodu sa 65%, dok je direktno učešće oko 26%. Albijaniću, slušaj ovo, nešto da naučiš. Samo edukativno delujem na narodnog poslanika da nešto konačno nauči, moći će nešto pametno da kaže.
Sve je to u redu, gospodine Vučiću, zvonio sam jer upozoravam da nema diskusije tokom izlaganja poslanika. Malopre sam, kao što ste čuli, upozorio tokom telefoniranja jednog poslanika, jer sam naprosto protiv toga da se ometa govornik. Budite ljubazni, nastavite.
Dakle, izvozne subvencije se ukidaju, a navodno, više će pažnje kreatori naše ekonomske politike posvetiti modernizaciji i razvoju sela uopšte. Evropska unija sa 500 miliona stanovnika, nešto manje, daje subvencije za poljoprivredu u visini od 127 evra, dok u našoj zemlji sa devet miliona stanovnika, pošto neki već izbacuju Kosovo i Metohiju pa zato računaju sedam miliona, iznosi nešto više od 20 evra. Pogledajte na kom smo nivou i kako poljoprivredni proizvođači mogu da rade i funkcionišu. U Evropskoj uniji, kao i u SAD, ali i u mnogim drugim zemljama koje sa njima nemaju nikakve veze i koje nisu na tom stepenu razvoja, postoje posebni kanali za subvencionisanje poljoprivrede, ne samo u obliku zajedničke poljoprivredne politike, te stoga posebno licemerno deluje reforma naše poljoprivredne politike koja isključuje mogućnost da se u zemljama novim i budućim članicama, a da ne govorim o nečlanicama, u određenom roku razvija međunarodna konkurentna proizvodnja u ovom sektoru. Namerno se i smišljeno razara poljoprivreda kao primarna grana privrede u našoj zemlji i kao naša razvojna šansa, po svaku cenu, da ni na koji način ne bismo mogli da ostanemo i budemo konkurentni na evropskom i svetskom tržištu. Čak na osnovu Berlinskog sporazuma Francuska i Nemačka, zemlje jezgra Evropske unije, koje su odavno svoju poljoprivrednu proizvodnju učinile međunarodno konkurentnom, predložile su da se direktna pomoć poljoprivrednim proizvođačima Unije u periodu od 2007. do 2013. godine gotovo zamrzne na nivou iz 2006. godine, zbog budžetskog dela rešenja ovog predloga, smanjenje i izdvajanje iz budžeta za pomoć poljoprivredi, ali istovremeno njegovo povećanje u sporijem ritmu od stope rasta inflacije. Mi iskazujemo iskrenu sumnju da će taj sporazum ikada zaživeti. Nismo napravili domaću razvojnu banku i o tome govorimo, uništen nam je kompletan bankarski sektor, uništen, opljačkan i pokraden. Neki su političkim merama direktno, banke ugašene, zatvorene, a neke se prodaju po neuporedivo nižim cenama od tržišne. ''Komercijalna banka'' u Rumuniji, da kažete da je bila tri puta veća ili tri puta moćnija nego što je to ''Komercijalna banka'' danas u Srbiji, prodata je 3,4 milijarde dolara. A znate za koliko predviđaju i hoće da prodaju ''Komercijalnu banku'' u Srbiji? Za 270 ili 280 miliona!! Računajte samo koliko desetina ili stotina miliona neko misli da strpa u sopstvene džepove. Kao i u svemu drugom. U svemu drugom glavna politika naših ključnih političara jeste kako i koliko će njihovi džepovi da budu dublji, odnosno koliko će, pošto to u džepove više ne može da stane, da podstaknu, odnosno u kamione da natovare para. Naravno, osnovni zahtev stranih kupaca i strateških partnera u ovom domenu jeste ukrupnjavanje proizvodnje, odnosno stvaranje novih kooperativa, kao i konsolidacija postojećih. To su strani kupci. Najčešće imamo primer ''Salford'' investicionog fonda koji je došao, uzeo, ako se ne varam, sedam ili osam mlekara u Srbiji i oni su sve to stvarali kupovinom više preduzeća u državnoj svojini, međutim, bez potrebnih ulaganja u smislu modernizacije, promene strukture i specijalizacije proizvodnje, kao i stvaranja međunarodno konkurentnog proizvodnog sistema za različite proizvode. Izvrši se bukvalno minimalna reforma, minimalna modernizacija sa otpuštanjem radnika, a zatim se ide na skuplju prodaju od onoga kako je to učinjeno sa prethodno državnim ili društvenim kapitalom. Neko će reći da za to služe investicioni fondovi, zato se na takav način ponašaju i u svim drugim zemljama sveta, ali ja na to moram da kažem da smo imali zakonske uslove kojima bismo obezbedili neuporedivo veću sigurnost za radnike, za zaposlene, ali smo mogli da obezbedimo neuporedivo bržu i ozbiljniju modernizaciju nego što je to danas slučaj. Da vam ne pričam koliko imamo razliku zbog nedostatka ozbiljnih mera u poljoprivredi, nesubvencionisanja i nepomaganja onoga što bi trebalo da bude naša razvojna šansa, jer je o tome trebalo da govori ministar Dinkić, a ne samo o tome kako su sve pare koje su dolazile služile za pokrivanje budžetskih deficita, a od razvojnih šansi nema ničega. Na kraju će ovaj novac koji je izdvojen za investicije ići najvećim delom na socijalne fondove ili na pokrivanje socijalnih potreba, koje su nesporne takođe, ali od novih razvojnih šansi Srbiji ne ostaje ništa. Ne treba da vam kažem koliko je proizvodnja mesa ili koliko je prinos pšenice u razvijenim zemljama viši, 2,3 - 2,7, čak i tri puta, nego što je u našoj zemlji, a po potrošnji đubriva smo među poslednjima u svetu, sa samo 40 kilograma po hektaru. Mi u svemu zaostajemo, osim u onome kako i na koji način da se opljačka ono što su ljudi stvarali decenijama, godinama, što je ostajalo i opstajalo na ovakav ili onakav način kao državna ili društvena svojina. Sam Predlog zakona je priznanje Vlade da se u prethodnom periodu namnožio broj štetočina, namnožio broj onih koji špekulantskim radnjama pokušavaju da se dočepaju društvene imovine, pokušavaju da to otmu i onda jedan im služi za lično bogaćenje, a iz toga niko nikakve koristi ne može da ima, prosto zato što nema modernizacije, nema ozbiljnih reformi, nema ozbiljnih ulaganja u poljoprivrednu proizvodnju. Mi smo danas slušali o tome kako u Srbiji sve cveta, kako smo mi ne visoko zadužena zemlja, visoko smo zadužena, a ne srednje zadužena zemlja. Slušali smo o tome kako će u Srbiji tek da poteku med i mleko, a do sad su tekli pomalo, a sad će da poteku ne u potocima, već u rekama i morima, ima da se izlije prava poplava meda i mleka na građane Srbije. Kao što su govorili poslanici SRS to, jednostavno, nije realno. Niko od nas nije ni blesav, ni glup da vam govori da ste vi za sve krivi ili da ste vi za sve odgovorni – pa ćemo sada u svakom trenutku da kažemo da je to jedino vaša krivica. To se sistemski dešava već od 70-ih i 80-ih godina. Nedostaci su prikrivani na različite načine. Naravno da od 90-ih godina dolazi do velikih kriza i do velikih sukoba na prostoru bivše Jugoslavije, Srbija to mora da oseti. Ali ono što jeste naš problem to je što nema dovoljno ozbiljnih mera kako, na koji način i šta mi to sve treba da uradimo. Ja sam spremio ovde i zato mi je žao... Nije sve u redu zato što mi govorite sve vreme iza leđa i zaista me dekoncentrišete. I nemam nameru da vam ovo kažem zbog toga što želim nekakav politički poen da dobijem, računam posle minut završićete, ali ne završavate, a čujem vas kako razgovarate.
Gospodine Vučiću, upravo zbog vođenja sednice razmenjujem konsultacije, ne iza leđa, nego za svojim stolom. Izvinite, ako vas to dekoncentriše. Omogućiću vam punu koncentraciju za čitanje ovih podataka.
Čuli ste šta mi je rekao vaš stranački kolega, da sam lud ili da nisam normalan. Zamislite nekog ludaka koji će još da bude koncentrisan, a da mu sve vreme pričate iza leđa.
Molim vas, ne dobacujte dok govornik govori. Nastavite, gospodine Vučiću, i ne obraćajte pažnju na to šta kolege, stranačke ili nestranačke, govore o vama. Meni je važno da Skupština funkcioniše na način po zakonu, kao i vama, i ja vas molim da nastavite svoje izlaganje.
Hvala vam, gospodine Markoviću, veoma sam ponosan što mi gospodin Albijanić nije stranački kolega, a narod će proceniti ko je i kakav je ko. Niko srećniji nije od mene što smo na potpuno udaljenim političkim polovima, tako da pretpostavljam da su nam osećanja zajednička. Dakle, nismo mogli da čujemo kako i na koji način će Srbija, sem prazne priče kako je na dobrom putu, pa su se neki uznemirili zbog toga što je neko rekao da ne znamo koji je to put, da ne znamo šta to znači, sem te prazne priče i onoga što ste već Bogu ocu dojadili. Svaki dan tobož neke razgovore nastavljate, nešto mnogo važno se dešava, tobože, evo ga, sastala se neka Miščević, sastao se ovaj, sastao se onaj, ne znam na koji način sa ne znam kim i šta je rezultat svega toga?! Da li ima neki rezultat, ministre, za sve to? Gde je taj rezultat? Hoćete da vam ja kažem? Sada sam dobio poruku, čujem neku trojicu momaka drugova sina Ratka Mladića, da su sina uhapsili! Da li ima nešto da je narodu bolje? Ima, da su u Jagodinskoj pivari danas ljudi morali da brane svoju fabriku; i ne znaju ni od koga ni na koji način, ima 15 povređenih 30 uhapšenih. Da li ima nešto da je dobro za narod? Da li ima negde nešto da će ljudi da žive bolje? Šta će građani Srbije da imaju od ovoga? Hoćete li da vam ja kažem zašto se ovo donosi? Ne zbog ovoga. Ovo se donosi da bi potpuno bila partijsko-politička kontrola i da bi sve išlo preko Agencije za privatizaciju, i ono što do sada nije išlo na takav način. Da li je bilo pljačke? Da, bilo je! Sada će da bude još više!! To je jedini mogući razlog, nikakav drugi i ni za šta drugo ne postoji. Samo sam čekao da se osnuje još jedna posebna agencija – ovde piše da je to agencija nadležna za poslove privatizacije. A ja čekam da se napravi još jedna agencija, da još neko opere malo para i da se time reše problemi. Mi smo doneli ovde ono što su ekonomski eksperti srpskih radikala pisali oko naših problema i o tome sam hteo da govorim, pa su me sprečili. Iskoristiću deo onoga što govore stranci, koje toliko poštujete, o ekonomskim problemima, neću o političkim. Recimo, Đulijano Amato, predsednik Međunarodne komisije za Balkan, nedavno kaže da je nivo nezaposlenosti daleko iznad nivoa tolerancije. U Srbiji i Crnoj Gori broj stanovnika ispod linije siromaštva je oko 30%. Stopa nezaposlenosti 33%. A onda je komentarisao i ono o čemu mi stalno govorimo, da vidite samo koliko nas poštuju ti kojima se oni hvale, s vremena na vreme, pa kaže: najveći problem je visok stepen korupcije. Sad slušajte njegov primer, da vidite samo da to ne govore srpski radikali, naveo je činjenicu da je osnovni moto privrednika u Srbiji, osnovni princip – ko prvi stigne, prvi ugrabi. Ima u srpskom jeziku nekoliko lepših reči i nekoliko lepših rečenica, ali mislim da dovoljno slikovito prikazuje kako i na koji to način u našoj zemlji danas funkcioniše. Imamo industrijsku proizvodnju, a to nema baš veze sa tržištem. Tačno je, bilo bi dobro kada bi se prepustilo tržištu i ako ne može sve da se ostavi laissez faire ekonomiji. Ali nije u pitanju tržište, već je u pitanju kriminal i korupcija, a ne tržište, što ne znači da kod njih toga nema. Naravno, ima u svakoj zemlji na svetu i ne optužujem vas ja za sve što se dešava, jer prosto nisam od onih koji će kada padne kiša da kaže da mu je kriva vlast, kao što je vama kriva za sve SRS. Vi kada vladate, ne vi lično, nego govorim o vašoj vlasti, kada vladate na bilo koji način, kada bilo koji problem imate, vama su krivi srpski radikali. Industrijska proizvodnja naravno stagnira, iznosi svega 45% industrijske proizvodnje iz 90-te godine. Privatizacija nije dovela do povećanja međunarodne konkurentnosti privrede, oporavka domaće proizvodnje i rasta zaposlenosti. Prihodi od privatizacije su, kao što smo danas čuli od ministra Dinkića i to je jedina istina koju je izgovorio, zaista, išli za pokrivanje javnih rashoda, a uopšte nisu išli u razvoj. Naš ključni problem za sutra koji ćemo imati, za bilo kad u budućnosti, jeste što strateški za razvoj nije ništa urađeno. Koji su to naši problemi danas u Srbiji? To su: pad industrijske poljoprivredne proizvodnje, nepostojanje konkurentnosti industrijske poljoprivredne proizvodnje na domaćem i stranim tržištima, nedovoljne i neisplaćene subvencije za poljoprivrednu proizvodnju i izvoz, pad spoljnotrgovinskih aktivnosti, od toga veštački pad uvoza zbog PDV-a na tom osnovu de jure neiskazana, ali de facto postojeća neprihvatljivost, nepokrivenost uvoza izvozom na nivou od 25-30%, stagnacija izvoza na niskom nivou i spoljnotrgovinski deficit, izuzetno brza i neplanska liberalizacija koju nisu pratila vancarinska ograničenja uvoza, previsoka poreska opterećenja, restriktivna monetarna politika, preskupi krediti za podsticanje privrednih aktivnosti, fiksni i veštački devizni kurs, visoka javna potrošnja, inflatorni pritisci na likvidnost ekonomskih subjekata, pogoršanje strukture monetarne mase M1, bankarski sistem, uništene domaće razvojne banke i kvaziinostrane banke, koje imaju status domaćih banaka, držanje deviznih rezervi u stranim bankama, izostanak restrukturiranja velikih državnih ekonomskih preduzeća i ponovo, sedamnaesti od ovih velikih problema, visok nivo korupcije. Ekonomski problemi naše zemlje nisu od danas. U monetarno-kreditnoj politici imamo takođe velike muke od potpunije evroizacije privrede i stanovništva, do toga da mi jesmo visoko uvozno zavisni, tako da nijedna devalvacija do sada nije mogla niti može da proizvede pozitivne efekte, jer je uvozna zavisnost izuzetno brzo neutralisala pozitivne troškovne efekte devalvacije. S druge strane, veštački održavan kurs poskupljuje izvoz i pojeftinjuje uvoz. Restriktivne mere monetarne politike, o kojima sam govorio, Narodne banke Srbije... (Vladimir Homan, sa mesta: Vreme.)
Samo nastavite, gospodine Vučiću, ja sam vas prekidao, zbog toga vam produžavam vreme.
Nije u tome problem, govorio sam o nečemu što nije imalo veze ni sa politikom, niti sam vas vređao, niti bilo šta drugo. Smetalo vam je i to. Vama smeta sve što vam čovek kaže. Ne morate da mašete rukama. Slabije vidim, da vam pravo kažem, imam minus jedan, ali dovoljno vidim koliko je vremena. Vama ni naočare ne mogu da pomognu da vidite ni gde je Srbija pod vama otišla ...
Molim vas, gospodine Vučiću, nemojte polemisati sa poslanicima, vodim računa o vremenu i upozoravam govornika, nema razloga, upozorio sam poslanika da ne dobacuje, nema razloga da vi raspravljate sa njim na ovaj način, budite ljubazni i nastavite izlaganje.
Gospodine Markoviću, ja ću da raspravljam sa kim ja hoću, a ne sa kim ćete vi da mi kažete. Sada ću da vam kažem nešto, nastaviću da govorim u okviru onog vremena koje ima SRS, nije mi nikakav problem, mogao je bar da sačeka da završim rečenicu. Nećemo glasati ni za ovaj zakon, kao ni za sve druge, zato što vi ne znate šta je strategija, ne znate i ne vidite Srbiju u budućnosti. Jedino gde vidite Srbiju to vam je od 1. do 5. aprila, od 5. aprila do 30 aprila, do 5. maja, do 30. maja, opet, a i kad budete završavali najprljavije poslove i ako ih ne daj bože završite, opet ćete da imate nešto od maja do maja, a ostajaćete i opstajaćete na vlasti po svaku cenu i za sve ćete da okrivljujete SRS iz samo jednog razloga, što će taj circulus vitiosus što bi jedanput taj začarani krug nameštanja tendera, licitacija, aukcija, ljudi koji su apsolutno nesmenjivi u raznim privrednim komorama, sportskim udruženjima, klubovima, kulturnim institucijama i u svemu drugom, mora bi da se prekine jedanput. Zato što bi to lopovsko kolo moralo jedanput da bude prekinuto. Zato nećemo ni za ovaj zakon da glasamo.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Pitam, da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč. (Ne.) Hvala. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe DSS i SRS. Reč ima narodni poslanik Mika Vlaović, a potom Zoran Krasić, Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, gospodine ministre, ova dopuna zakona trebalo je da se uradi mnogo ranije. Ne bih da generalizujem, da sve zadruge u Srbiji stavim u isti koš, ali jedan deo dobrih zadruga, bar u Vojvodini, za sada su same sebi svrha. Ljudi zaposleni koji upravljaju zadrugom koriste tu imovinu, zalažu je za kredite, dižu kredite, a mnogi se od toga i bogate. Dobro je što je ovaj predlog stavljen na dnevni red, treba ga podržati i treba sprečiti trgovinu društvenom imovinom. U stvari, u Vojvodini malo ima zadružne imovine, zadrugarstvo je slabo bilo razvijeno, a, onda, kada je to počelo, to su stvorili zadrugari. Nisu to stvorili zaposleni u zadruzi. Dobro je ograničiti da se ta imovina ne otuđuje, da ostanu skladišni prostori, poslovni prostori, da sutra kada na dnevni red dođe zakon o zadrugama ili zadružnim društvima ili kako se to već bude krstilo i usvojilo, da ostane zemljoradnicima koji će preko tih zadruga ostvarivati svoja prava, prodavati proizvode, kupovati repromaterijal i tako udruženi doći u nešto bolju situaciju. Spomenute su subvencije. U redu, zemljoradnik sam i oba sina su mi zemljoradnici i rizikujem da me zemljoradnici napadnu ako kažem nešto što nije u njihovom interesu. Sve premije koje su do sada davane nisu dobrim delom dobijali zemljoradnici. Ukinuta je premija na soju, suncokret, šećernu repu, opet su cene i bez premije iste kao što su bile i sa premijom. Prošle godine za soju je dobio premiju samo onaj ko je uzeo seme soje, a soja je samoplodna i može da se seje i ona koju zemljoradnik vrši na sopstvenoj njivi. Za 100 kilograma semenske soje trebalo je da da 250 kilograma. Praktično, ostvarena premija išla je onome ko je imao uljaru za preradu soje, selektovao seme od merkantilne soje i dao zemljoradnicima kao semensko. Na tome je dobio premiju, a zemljoradnici dobili malo, neku sitnicu. Još nešto, subvencije daju zemlje koje su bogatije od nas koje imaju jaku industriju, a slabo razvijenu poljoprivredu. Pa, da ne bi bile zavisne od uvoza poljoprivrednih proizvoda iz industrije uzimaju deo dohotka i ulažu u poljoprivredu. Do juče, pa još i dan-danas poljoprivreda održava jedan deo industrije i ko god se zalaže za subvenciju neka kaže odakle će uzeti da na to mesto da. Nije problem u subvencijama, nije problem u premijama, problem je u nečem drugom. Tri čoveka drže preradu uljarica, tri čoveka u Srbiji drže šećerane, pa ta tri četiri čoveka lako se dogovore koju cenu da odrede, a ovi ostali još uvek ne mogu da se dogovore po kojoj će ceni proizvoditi. Tako tajkuni, koji su na lak način došli do plena, maltene pljačkaju na određen način. Onaj predlog koji je imalo Ministarstvo trgovine podržavam, iako sada nije dnevni red, da se ograniče marže, jer marže su te koje pljačkaju zemljoradnike i građane Srbije. Od njive do trpeze zarađuju prerađivači i trgovci, poljoprivredi ostaje malo, a kupci kupuju skupo. Hvala.
Hvala vama, gospodine Vlaoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, potom Vjerica Radeta, Aleksandar Vučić. Izvolite, gospodine Krasiću. Tražili ste da budete četvrti? Slažete se, gospodine Vučiću. U redu. Izvolite i izvinite, ovo je oko spiska, pošto je bilo izmene. Izvolite.
Pre nego što krenem na ovaj predlog zakona, gospodine Vlaoviću, da li vi napadate Vladu ili podržavate? (Mila Vlaović, sa mesta: Podržavam.) Ko je skinuo te subvencije? Nenarodna crveno-crna koalicija ili ova Ivana Dulić? (Mika Vlaović, sa mesta: Slažem se što su skinuli, ako ste dobro slušali ono što sam pričao.) Znači, da seljaci znaju ko se slaže. Slušao sam šta ste ...
Izvinite, gospodine Vlaoviću, gospodine Krasiću, izvinjavam se, razumem vaše prijateljske međusobne razmirice, molim vas, ne dozvoljavamo, već smo to malopre rekli, zbog svih ostalih poslanika, nema diskusije sa govornikom da bi govornik mogao da sačuva koncentraciju i da se obrati. To važi i za vas, gospodine Krasiću. Hvala. Izvolite.
Dobro, mada mi nije jasno to što ste rekli, ali hajde. Ovo je epohalni zakon o dopunama i, gospodine Dimitrijeviću, obavestite ministra Bubala da je preuranjen. Ovaj zakon je preuranjen, ova dopuna. Tražite da se ovaj zakon donese u onom trenutku kada je već društvena svojina u zadrugama, na neki način, promenila svoj svojinski oblik. Između ostalog, na način kako ste vi u uvodu ove tačke dnevnog reda naveli, a vi ste naveli samo dva oblika kako se topi društvena svojina: da li preko osnivačkog kapitala nekog novog preduzeća ili na drugi način. Znači, zakasnili ste. Moram da kažem da je preuranjeno. Zašto je preuranjeno? Nije završen ceo taj posao i vi pokušavate da ga zaustavite. Posle dve pune godine, vi ste, navodno, saznali za ovaj problem onog momenta kada se uspostavila agencija koja vodi registar privrednih subjekata. Onda ste došli, navodno, do saznanja da u zadrugama postoji i tzv. državnog kapitala. Mislim da je mnogo ispravnije da se priča o državnom kapitalu u tim zadrugama nego o društvenom, a sada ću da vam kažem zbog čega. Očigledno da ovaj zakon reguliše pravni položaj i status zadruga. U okviru toga, verovatno centralno pitanje jeste imovina zadruga. Dakle, delatnost se reguliše nekim drugim propisom. Pod nazivom ''zadruga'', to je jedan oblik pod kojim se posluje, naziva jedan subjekat, ali suštinski imamo različitu situaciju. Imamo male zemljoradničke zadruge gde su jednostavno seljaci sami napravili zadrugu ili nasledili nešto od 20-te i neke godine, u stvari, početkom 20. veka kada je krenulo zadrugarstvo (i vi iz G17 plus da znate, Narodna radikalna stranka je omogućila stvaranje zadruga u Srbiji, da znate zbog istorije) tako da imamo male zadruge koje su poslovale tim zadružnim kapitalom, ali imamo nešto što se zove zemljoradnička zadruga. U međuvremenu je postao gigant, pa recimo, u Lajkovcu, ona Mlekara je formalno-pravno bila zadruga, onda imate, moram da kažem, velike industrijske kapacitete gde se proizvodi, prerađuje, pa čak i flašira vino, i dan-danas imaju u svom nazivu zemljoradnička zadruga. Da vam ne pričam dalje, verovatno razumete na šta se odnosi. Neke zadruge formalno-pravno imaju svoje zadrugare kao osnivače, ja ne znam da li je sto ili neki drugi broj osnivača, i vidite, vi ste se posle dve godine vlasti setili da u zadrugama postoji društveni kapital i da treba njega spasavati na način kako je to urađeno 2001. godine, a tu moram da vas ispravim kada je promenjen Zakon o preduzećima, kada je izuzeto od privatizacije, pa čak i onim članom – četiristo i neki data je mogućnost da se uvode privremene mere. Dakle, vaša Vlada je isto koristila to zakonsko ovlašćenje pa je uvodila privremene mere, a sada ne mogu tačno da kažem koliko je tih preduzeća bilo, jeste – 398, ali desilo se to da je kapital morao da se spasi, jer je postojala mogućnost da se on istopi. Postoji nekoliko oblika gubitka tog kapitala. Jedan od tih čuvenih oblika jeste kada zaposleni pojedu društveni kapital, a to ovako deluje brutalno, ali na bazi svog poslovanja, toliko umanje osnovna sredstva, dakle, da ta sredstva gube svoju vrednost i onda, bukvalno rečeno, kada se napravi presek, vi imate sredstva ali nemate vrednost. Dakle, imate objekat, imate nešto ali ne postoji vrednost. Postoji drugi način, a to je bila praksa ovih nekolik meseci, možda čak i godinu dana, da privredni subjekat koji postoji pod nazivom zadruga, pokušava na sve moguće načine da se otkači društvenog kapitala kako bi dobili jedan drugi status, moram da kažem firme koja radi sa privatnim kapitalom. Negde su prosto jedva čekali da se pojavi nešto, da se otkače tog društvenog kapitala, jer onda računaju da mogu bolje da posluju. Naravno, dobra je inicijativa svaka koja ima za cilj da zaštiti društveni kapital. Dobra je svaka inicijativa koja treba da onemogući obezvređivanje društvenog kapitala, ali ja nešto nisam siguran da li je to u trendu i da je bila u trendu kada je formirana ova vlada. Verovatno bi neke nepokretnosti u društvenoj svojini bile prodate po daleko većim cenama, nego što su prodate posle intervencije Vlade, konkretno ministar Dinkić. Jedan institut je imao neku svoju vrednost, ne znam, 18 i nešto miliona evra, pošto je on napravio neku galamu, pa je posle, navodno da to ide legalno, prodato za 10, faktički se izgubilo onih osam miliona. Tako da kada vi, ne konkretno Vi ministre, nego kada Vlada Vojislava Koštunice istrči pred Narodnu skupštinu sa ovakvim obrazloženjem, dakle, srceparajućim – da se štiti društveni kapital, ja sam apsolutno siguran da to prerasta u svoju suprotnost, na bazi nekog iskustva koje postoji, a ja ovde vidim, verovatno pet ili šest narodnih poslanika koji su članovi skupštinskog Odbora za privatizaciju i oni vrlo dobro znaju kakvi su problemi u preduzećima koja se privatizuju. Dakle, bilo je kapitala, ušlo je u neki proces, izgubio se kapital, posle je došla neka aukcija, još više se izgubio kapital, zaključen ugovor, prva rata je isplaćena, a druga možda nije ni isplaćena, raskida se ugovor, nema kapitala. Znači, nije dovoljno da se samo u obrazloženju nekog predloga zakona navede – Vlada je motivisana željom da se zaustavi rasprodaja društvenog kapitala, državnog kapitala, do onog momenta dok se ne donese neki novi sistemski propis kojim će ta oblast biti regulisana. Mi danas i juče pričamo samo o tome, jer juče je bio na dnevnom redu zakon o planiranju i izgradnji i rečeno je, mi menjamo ovaj Šumarčev zakon, ali smo svesni da ovo što menjamo nije to ono što želimo, ali kroz godinu-dve dana napravićemo nov zakon koji će biti po našoj meri. Ništa to ne znači, to neko nas zamajava ovde. Ako je hteo da menja zakon, on je prvog dana mogao da krene, ako mu je trebalo jedno stručno mišljenje kako treba taj zakon da izgleda, mogao je bilo koju organizaciju ili asocijaciju građevinskih inženjera da pita, pa bi oni za 17 dana napravili nacrt jednog tako dobrog zakona. Ja sam i 2003. godine predlagao, uzmite propise iz Slovenije koji su važili 70. i neke godine, imaćete najbolje propise o izgradnji, inače nije to to. Vidite, pre vas je ovde bio gospodin Dinkić, pobegao je odmah, nije mogao da odgovori na jedno pitanje, onda je počeo malo levo, desno i onda kaže, znate, nije dovoljno što mi, jer mi smo rekli da će biti neka koncesija od Subotice do Beograda, tu je velika frekvencija, tu ima interesovanja za koncesiju, ali je, kaže, problem od Beograda do Užica. Pre šest meseci taj isti ministar sa ove govornice nas je upozoravao, kao, vršena su snimanja protoka saobraćaja, ne znam koliko hiljada treba da bude u satu, pa ako se pojavi toliko i toliko hiljada, onda je investicija isplativa i tako dalje. Ne znam da li vi u Vladi uopšte razgovarate. Potpuno sam siguran da Dinkić i Velja Ilić ne razgovaraju. Dakle, za šest meseci od njih se čuje različita priča povodom istog problema. Skrećem vam pažnju zato što će isto biti i sa ovim predlogom zakona. Poručite gospodinu Bubalu, neka pogleda neke knjige koje su na ovu temu napisane, kažite mu da se SRS zalaže samo za dva oblika svoje, za privatnu i za državnu. Ovo što je između i što je modalitet, pa čak i zadružni, jeste u stvari jedan od dva oblika svojine, a kada je u pitanju zadružna, verovatno je imanentno privatna svojina koja dobija neki poseban status pošto postaje osnivački kapital neke asocijacije. Ali, ukoliko smatrate da donesete novi zakon o zadrugama i da regulišete samo taj deo kako će 150 ljudi da udruže neka sredstva da bi preko toga poslovali, radili, onda vam nije potreban zakon. Našoj poljoprivredi za oblast zadrugarstva takav propis nije potreban. Ne vidim koja je beneficija ko je član zadruge i to je osnovni problem. I zato sam malopre na početku rekao, ne znam ko je opozicija, a ne znam ko je vlast. Čovek koji glasa za sve predloge Vlade, izađe i kritikuje Vladu na jedan vrlo primeren način sa primerima iz prakse: objasni šta se sve u međuvremenu izgubilo, ko je postigao neki monopol na našem tržištu i zbog tih monopola nema seljaka ni u prenosnom smislu reči, nema ga ni kao kooperant, nego ga neko tamo maltretira, zavisi od nekoga. Znači, ako donosite novi zakon o zadrugama, vodite računa da mora da bude neka beneficija i neka korist zašto se seljaci udružuju u taj oblik sa svojom imovinom, pa zašto ne reći i svojim radom i svojim proizvodima, da bi jedinstveno istupali na tržištu, da bi postigli kvalitetniju cenu, a ne ''svaka vaška obaška'' od tezge do tezge. Mora da se računa i na neku beneficiju, neku korist od takvog organizovanog oblika proizvodnje. To je ipak organizovani oblik proizvodnje. Ovo vam pričam zato što sam bio nekada i direktor radne zajednice jedne velike radne organizacije, koja je u ono vreme imala osnovnu organizaciju kooperanata koja je bila društvena varijanta ZEM zadruge itd. Ovako kako je napisano, kakav je postojeći Zakon o zadrugama i kako sve to funkcioniše, ja nisam dotakao onaj deo gde postoji toliko i toliko hiljada zadrugara, pa još toliko, možda neuporedivo manji broj ljudi koji su u radnom odnosu u zadruzi. Oni sad imaju potpuno različite pravne statuse: ovaj ima status zaposlenog, ovaj ima status, tamo, nekog, kooperanta zadrugara, ugovorno, i tako dalje, pa na kraju godine treba da dele neku dobit. A dok su bile nekada one zadruge onda su ti seljaci mogli dobrovoljno da idu na PIO, od 1986. ih naterali da bude obavezno. Čim ste ih naterali, ne vi, nego oni ranije, da idu u obavezno, sve je propalo. Znači, mi sumnjamo da je samo ovo razlog zbog koga se dopunjuje ovaj zakon, ali moram da vam kažem, gospodine Dimitrijeviću, a to obavestite Bubala, ne mogu da kažem da ove dopune koje dajete treba da važe retroaktivno, to ne mogu da vam kažem. Ali, moram da vam skrenem pažnju da je državna svojina i društvena, takođe, zaštićena nekim drugim propisima i kao sankcija za nepoštovanje tih propisa javlja se ništavost ugovora. Te, ukoliko mislite da štitite društvenu svojinu u zadrugama od dana donošenja ovog zakona a da ne vidite šta se desilo u međuvremenu, onda pravite još veću grešku. Ja vam vrlo precizno pričam. Znači, zaštita po ovom zakonu je moguća od dana donošenja na bazi ovoga, ali iskoristite ovlašćenja koja postoje u drugim propisima da se stave van snage svi akti raspolaganja koji su imali za cilj da se otuđi društvena svojina. Jer, onda ovo ima nekog smisla. Mada, ja smatram da društvenu svojinu možete u tim oblicima da zaštitite i bez ove dopune zakona. Međutim, očigledno, kada se pravio dnevni red, moralo je da se ubaci i ovo što ste ovde zamislili, ništavost i njene pravne posledice, a oni imaju za posledicu vrlo važnu sankciju da se smatra da od početka nešto nije ni postojalo, znači da otuđenje nije ni izvršeno. Pogledajte, ali stičem utisak da ćete biti u velikim problemima sa nekim firmama koje su formalno-pravno u svom nazivu imale naziv zadruga, a u međuvremenu su privatizovane. Mogao bih onda da postavim pitanje, ne Vama nego gospodinu Bubalu, zašto se kasni sa ovim zakonom ili zašto ste preuranili, s obzirom na to da prljav posao nije završen. Ovde je moglo da se desi da se kompletan prljav posao završi, a onda na kraju tačka prljavog posla – zakon kojim mi to štitimo. Da se više ne desi, a ono nema ni teoretske šanse više da se desi. Prljavština završena.
Hvala vam, gospodine Krasiću. Dakle, samo je malo promenjen redosled, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, potom Nataša Jovanović, pa Aleksandar Vučić. Izvolite. Molim vas, gospodin Šarović je poslednji prijavljeni, evo možete proveriti. Onaj ko je prijavljivao, dakle, ćirilicom je upisao prvo imena, pa potom latinicom, pa sam ja onda dodao ćirilicom. Znači, tri različita rukopisa i idem tačno redom. Molim vas, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nekoliko meseci rekla sam ministru Bubalu da on u ovom parlamentu u ime Vlade Srbije podnosi predloge izmena i dopuna zakona po uzoru na Haški tribunal. Dakle, kad god mu se desi neka situacija koja nije u zakonu regulisana onako kako njemu odgovara, on se pojavi ovde sa izmenama i dopunama zakona da prevaziđe taj problem, onako kako on misli da bi bilo najbolje. I, tada je ministar Bubalo rekao da do kraja mandata nikad više neće ovom parlamentu podneti predlog izmena i dopuna zakona, to se poslanici sećaju, poslanici SRS sigurno, a verovatno i ovi drugi, ako su slučajno bili u sali. Ovo sam rekla da bih razjasnila zbog čega Bubalo nije danas ovde, nego je, kako reče ministar Dimitrijević on zamoljen. Kako ta Vlada lepo komunicira. Vlada moli ministra da dođe umesto Bubala u Parlament da obrazlaže predlog. Doduše, ovde stoji da će pored Predraga Bubala biti i Bojan Dimitrijević, ali, evo, nije nama to mnogo ni bitno, jednostavno, želela sam da obavestim javnost kako ministar obmanjuje narodne poslanike i građane Srbije, a nije mu prvi put, naravno. Mislim da mu jeste negde pri kraju, pošto neće još dugo biti ministar. Što se tiče ovog predloga zakona o dopunama Zakona o zadrugama, gospodin Dimitrijević je u svom nazoviobrazloženju pročitao ono što je Bubalo napisao u obrazloženju zakona. Između ostalog, kaže da razlozi za donošenje ovog zakona, s obzirom na izneto, a gore je nešto izneto, radi sprečavanja nekontrolisanog odliva društvene svojine, odnosno društvenog kapitala iz zadruga koje bi u krajnjem slučaju vodilo nestanku zadruga, imajući u vidu značajno učešće društvenog kapitala u ukupnom kapitalu zadruga, potrebno je dopuniti važeći Zakon o zadrugama ovakvim izmenama i dopunama. Zamislite onda razloge za donošenje po hitnom postupku ovakvog zakona. Kaže, predlaže se hitan postupak kako bi se sprečile štetne posledice po zadruge i društvo u celini, imajući u vidu da je u poslednje vreme prisutan odliv društvene svojine iz zadruga, naročito kroz ulaganje te imovine u druga pravna lica. To je onda, takođe, razlog zašto zakon, suprotno članu 120. Ustava, stupa na snagu narednog dana od dana donošenja. Jer, u članu 120. Ustava jasno kaže: ''Zakon, drugi propis ili opšti akt stupa na snagu najranije osmog dana od dana objavljivanja, osim ako, iz naročito opravdanih razloga, nije predviđeno da ranije stupi na snagu''. E, sada ću ja vama, drage kolege, da objasnim koji su to naročiti razlozi koji su se ministru Bubalu učinili alarmantnim. Radi se o tome da su u postojećem Zakonu o zadrugama neke stvari vrlo precizno definisane, između ostalog, zadružna pravila koja predviđaju zaključivanje ugovora zadrugara u kojima zadrugari garantuju svojom imovinom, a u tom ugovoru se precizno raspodeljuju dobici i pokrivaju eventualni gubici u poslovanju zadruge. Zadruga isključivo, odnosno striktno je u zakonu napisano, nikada ne može postati preduzeće. Zato je vrlo interesantno odakle su se sada pojavile ove brojke što je ovde ministar Dimitrijević rekao, ne znam od 2.466 zadruga u 1.978, ako sam dobro zapisala, možda ne potpuno precizno, ali otprilike, preko 51 procenat je društvene svojine. O čemu se ovde radi? Radi se o tome da, verovatno, postoji negde neka zadruga koja je još uvek ovako dobrostojeća i da zaista postoji neki društveni kapital i, onda lepo, država preko svoje agencije i svog Đorđevića treba da se umeša u tu zadrugu, da povede računa o tih 51 procenat, a negde verovatno znatno manje, jer je logično po Zakonu o zadrugama da ne može biti 51 procenat, ali evo da to prihvatimo tako kako ste nam rekli. Dakle, iz tog razloga je ovde predloženo da zadruga, to je novododati član 49a, koji kaže: „Zadruga koja koristi imovinu koja je evidentirana kao društvena svojina, odnosno kao društveni kapital, ne može bez prethodne saglasnosti agencije nadležne za poslove privatizacije da donosi odluke o raspolaganju tom imovinom, a naročito odluke o: prodaji, poklonu, razmeni, korišćenju, poravnanju sa poveriocima, davanju zaloge, davanju hipotekei davanju garancije, davanju u dugoročni zakup i ulaganju u druga pravna lica“. Ovde je vrlo interesantno da ste se setili i ''poravnanja sa poveriocima''. Ovo je u najmanju ruku nekorektno – da vi unapred neke eventualne poverioce, neke zadruge ograničavate i već sada im kažete da oni ne mogu da ostvare svoja potraživanja prema nekoj zadruzi, pa ćete vi lepo da se umešate, a ako vam to neko slučajno ne dozvoli, onda će biti kažnjen novčanom kaznom od 50.000 do 3.000.000 dinara, ako donese odluku o raspolaganju imovinom bez prethodne saglasnosti agencije nadležne za poslove privatizacije. Ove izmene i dopune Zakona su potpuno sa istim ciljem kao što su i izmene Zakona o privatizaciji, izmene Zakona o Akcijskom fondu, izmene Zakona o hartijama od vrednosti. Dakle, vi tu nešto čačnete, vaši mediji prenesu kako se donosi zakon o zadrugama, u ovom konkretnom slučaju. Da nije nas, srpskih radikala, građani bi stvarno mislili kako ste vi vredna Vlada i vodite računa o svojim građanima i o svakom segmentu ovog društva, a vi, u stvari, izmenama i dopunama zakona samo uokvirite ono što je vama interesantno, da vi uzmete kajmak, da gospodin Đorđević i njegova Agencija svuda gde može, do sada nije mogla u zadruge, a od danas ćete da se upetljate i u zadruge i da završite svoj deo posla. Ništa nije smešno, gospođo, ovo je tužna istina države Srbije i to građani dobro znaju. Ministre Dimitrijeviću, vi ste danas obećali da ćemo za mesec, dva ili tri imati novi zakon o zadrugama. Sada vas pitam da li ste vi svesni šta ste rekli? Šta će nam posle ovoga zakon o zadrugama? Vi ćete lepo da raspolažete sa 51%, vi ćete da uredite da u svakoj zadruzi bude 51% i onda tu država pokazuje svoju brigu. Kada mi kažemo, kada je reč o NIS-u i o EPS-u, o strateškim delovima privrede Srbije, da moramo da vodimo računa o najmanje 51% državnog kapitala, to vam nije palo na pamet da prihvatite. Onda može da se EPS privatizuje i do 70%. Tu niste videli nikakav državni interes. Naravno, ne vidite vi ni ovde državni interes, vidite pojedinačne, lične interese i vidite interes popune budžeta, da biste zadovoljili neke želje Mlađana Dinkića, tih hiljadu i kusur strana, gospodine Vučiću. Radi se o tome da, izgleda, Mlađanu Dinkiću fali malo para u budžetu, zato što je od svih budžetskih korisnika povećao plate u Vladi Republike Srbije, povećao plate u Skupštini grada Beograda, a za 20% naredio smanjenje plata svim lokalnim samoupravama u Srbiji. To je način funkcionisanja ove vlade, kao što je način funkcionisanja ove vlade obećanje svega i svačega, između ostalog i obećanje izručenja Ratka Mladića, sada, do Velikog petka. Pošto ste navikli da to radite na Vidovdan, ne bi bilo čudo da takvu gadost pokušate da uradite i na Veliki petak ili na Vaskrs, ali se uzdam u Boga da vam ovaj put to neće proći. Džabe vam je i što hapsite Mladićeve rođake i što hapsite momke koji su se družili ili se druže sa Mladićevim sinom. Ne možete više zaplašiti nikoga u Srbiji. Mladić je daleko od vašeg domašaja, hvala Bogu. Obećavajte vi Karli del Ponte šta god hoćete, ali uzalud vam obećanje.
Dogovorili smo se u međuvremenu o novom redosledu, narodni poslanici Nataša Jovanović, Nikola Todorović, Lazar Čavić, Aleksandar Vučić, Zoran Mašić. To je lista govornika. Gospođice Jovanović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto ministar zadužen za ovaj predlog izmena zakona nije došao, a to je ministar Bubalo, jer očigledno beži od odgovornosti, moraću da iznesem neke sumnje koje su utemeljene i opravdane zbog činjenice da je gospodin Dimitrijević najavio zakon o zadrugama, koji, kao što ste čuli, apsolutno neće imati nikakvog smisla, odnosno imaće u onom delu koji će da se tiče razgraničavanja u okviru svojine u zadrugama, jer ova izmena tačke zakona, da bi građani Srbije znali, odnosi se na deo društvenog kapitala koji poseduju zadruge u Srbiji, one koje još uvek poseduju. Tradicija zadrugarstva, a o tome je govorio i gospodin Krasić, još od vremena Narodne radikalne stranke, kao i tradicije preduzetništva i onoga na čemu bi danas trebalo da se zasniva ta mala, srednja privreda, potpuno je uništena i zbrisana. Početkom devedesetih godina usledio je strmoglavi pad, kada smo imali prekid kod privatizacije u Srbiji, kada je Demokratska stranka insistirala da se onakav zakon o privatizaciji stavi van snage, odnosno da se prekine sa procesom privatizacije. I mi u Šumadiji imamo više tih skandaloznih primera. U selima Šumadije, koja imaju preko 100 godina staru zadrugarsku tradiciju, u kragujevačkoj, u račanskoj opštini, u knićanskoj opštini, naročito, te zadruge su dovedene na ivicu propasti. Međutim, vodi se i dan-danas, u smislu da su one imale mogućnost da kroz aranžmane sa bankama po veoma povoljnim kreditima, zadrugarima pomažu da obnavljaju stočni fond, mehanizaciju, kroz saradnju sa jednim od najvećih proizvođača hleba i peciva, a to je „Žitoprodukt“ Kragujevac, kroz saradnju sa kragujevačkom mlekarom, koja je u međuvremenu, naročito pod vašom vlašću, doživela strmoglavi pad. Kao nasleđe društvenog kapitala, koje imamo zbog dolaska komunista na vlast posle 1945. godine i društvenog oblika svojine, koja je u stvari svačija, a ničija, neverovatno koliko je problema prouzrokovalo u procesu privatizacije, a da ni prethodna DOS-ovska vlast, koja je samo želela što više da zgrabi i da pojedinci strpaju u svoje džepove, a i ova sada ne ide na to da se te, u pravom smislu reči nepravde koje su poljoprivrednicima nanete tokom tih decenija komunističkog vladanja, isprave. Kada su se ugledni srpski domaćini pre Drugog svetskog rata, između dva svetska rata, ljudi su se udruživali, da li je to u knićanskom Grivcu ili u Žunju ili je u Drači kod Kragujevca ili tamo u Topoli, u Vinči, sve je jedno, oni su imali najbolju nameru, a to je da pomognu jedni drugima i da pomognu onima koji nameravaju da unaprede svoju poljoprivrednu proizvodnju, bez obzira kojom granom poljoprivrede se bave. Kad uđete u ovaj šumadijski atar, mislim administrativno, mada ova kapija kreće već ispod Avale, da krenete, recimo, od Topole, od topolskih sela, da krenete od kragujevačkih, sve do Knića i tamo do kragujevačke Rače, nema nijedne jedine zadruge koja je opstala, a uporno vam govorim, sa tog sam područja, tamo sam rođena i znam kako su se i u mom selu seljaci radovali kada su mogli kao zadrugari da ostvare sve te beneficije i kako je to mogao svako i od mojih rođaka i njihovih prijatelja, i po mnogim selima širom Srbije. Danas je prosto nemoguće, zato što se danas poljoprivrednicima pomaže na sledeći način. Evo ja ću da vam ispričam, a zamolio me jedan ugledni domaćin iz sela Veliko Krčmare kod Kragujevca, da upitam pre svega ovu gospodu iz vlasti, kako se dolazi gospodo danas do poljoprivrednog kredita (jer taj ugledni srpski domaćin iz Velikih Krčmara koji je čuo da se priča negde o tome) jer on više nema zadrugu, nema više nijedne zadruge u račanskoj opštini i kome on da se obrati. Da ode u banku? Ko će njega tek tako da primi. Da ode u Fond za razvoj, pa on je član SRS. Uzgred budi rečeno, nije član G17, DSS ili ovih žutih gde je predsednik opštine u toj opštini iz Demokratske stranke. Čuo je čovek da se daju neki krediti od 150 do 250.000 dinara i računa da ne mora da ide u banku, po onoj već poznatoj reklami, da ''izvede kravu'', uđeš odmah i izađeš i da na takav način sa kamatom od 18% kupi kravu i zanavlja stočni fond. Nego je računao, rešila Vlada Republike Srbije da pomaže seljake u Srbiji pa će i on da dođe do tog kredita. Nema od toga ništa. On je to samo čuo i moguće je da je lista odabranih napravljena u Rači Kragujevačkoj, napravljena je, to mi vrlo dobro znamo jesenas kada su bili izbori u Opštini Kula, u mestu Ruski Krstur, pa je to urađeno u Bačkoj Palanci, u Pivnicama, sve dolaze vajni stručnjaci za poljoprivredu iz G17. Sada to rade na području Grada Kragujevca, u svim kragujevačkim selima i samo kažu ljudima – učlanite se kod nas, evo krediti, samo što nisu stigli. Pred izbore u Opštini Kula obećali su samo u tom selu preko 50 kredita, a čujem da se buni ova što je glavni agronom iz stranke čiji je predsednik u izbeglištvu, Bogoljubove stranke, kaže – idu ovi pa mi kupe glasače, kao da i jedni i drugi imaju mnogo pa se pobunili ko će pre da otme nekoga. Nisu ludi šumadijski poljoprivrednici da veruju u prazna obećanja. Nema toga zato što nema sistemskog uređenja grana poljoprivrede, odnosno određivanje prioriteta. To sve sami ljudi moraju da rade. Pošto se vama kraj vlasti svakako bliži, a verujem da mnogi mladi ljudi (ne samo ovi stari ugledni domaćini poput ovog iz Krčmara koga sam spomenula, uz situaciju, sigurna sam, apsolutno) kada dođe do razgraničavanja u procenat koliki je to deo društvenog kapitala, sada vam je to ovaj zakon omogućio i omogući će vam sledeći da dajetepoznatim kupcima u zakup pre svega, po bagatelnim cenama, ogromne komplekse zemlje, ipak verujem (jer pratim kako se i na koji način dobijaju i kako pokušavaju nekim novim projektima mladi školovani ljudi koji hoće da ostanu u selu, nema mnogo takvih primera, ali daće Bog da ih bude sve više i naša radikalska vlast će to da im omogući, jer mene ohrabruje kada čujem da jedan mladi školovani čovek u jednom velikom selu pored Lazarevca odluči da ne ide dalje, iako je bio odličan đak u Elektrotehničkoj školi, već da krene sa obnavljanjem stočnog fonda u svojoj porodici i da tu ostane da živi, pa poštujem i ono, a verovatno niste čuli što je u kolubarskom kraju i te kako veliki hit da pored toga što država nema sluha za ratare, nema sluha za ljude koji se bave voćarstvom. U čačanskom i naročito u požeškom kraju bacaju tone i tone voća koje proizvedu, jer nikako ne mogu da plasiraju i preko agrozajednice i preko voćarskog instituta iz Čačka. Ima jedna porodica u selu Ježevica kod Čačka, koja svake godine zbog takve nebrige države, a vredni su ljudi i taj čovek ima dvojicu sinova koji ozbiljno rade taj posao, najbolje sorte srpske jabuke ostane im i propadne, imaju svoje hladnjače, obećaju da je izvoz osiguran, nema od toga ništa i oni su prepušteni sami sebi. Dok su bile zadruge u Srbiji, u srpskim selima, vraćam se na početak priče, nisu morali da budu prepušteni sami sebi. Ovako ljudi, kao što su ovi iz valjevskog okruga, koriste priliku, čuli su i dobar je to posao, ohrabrili se i krenuli sa nekim skromnim sredstvima, oni koji su ostali bez posla sa onom bednom nadoknadom koju su dobili od po 100 evra ili 200 maraka i krenuli da proizvode dobru i u svetu veoma cenjenu i skupu vrstu japanske pečurke koja se zove ''šitaka''. Da li će da se proizvodi ''šitaka'' ili ćemo mi kao država, odnosno sigurna sam da će to da uradi budući radikalski ministar za poljoprivredu, da ozbiljno krenemo sa restrukturiranjem srpske privrede, to će tek građani moći da vide. Dok se to ne desi moram našim poljoprivrednicima da poručim da njih zaista čeka ova, kao i svaka godina, sve teža i teža. Veliki je angažman i borba srpskih radikala, pre svega predsednika skupštinskog Odbora za poljoprivredu, prof. dr Zorana Mašića i svih ostalih. Nisam član Odbora za poljoprivredu, ali sam zbog svih tih nedaća koje su zadesile šumadijski kraj, pre svega kragujevački, direktna šteta koju smo imali prošle godine od 154 miliona, mislim na Grad Kragujevac, na poljoprivrednim usevima zbog elementarne nepogode. Jedan jedini dinar Vlada Republike Srbije u Kragujevac nije uputila da bi se pomoglo da ponovo niknu ti plastenici, voćnjaci i da se ljudi oporave, iako je na tome insistirao profesor Mašić. Sve to što smo čuli, naročito u intenzivnom radu Odbora za poljoprivredu za vreme ove bespotrebne skupštinske pauze, jer se Odbor sastajao četiri ili pet puta, mogli smo da vidimo skandalozne stvari, a to je da se niko sistemski ne brine o voćarima, o ratarima, da se niko nije zabrinuo na takav način na koji su to uradili članovi Odbora i Komisija. Vlada Republike Srbije to nije uradila do kraja i na valjan način da se šteta nadoknadi. Da ne govorim o načelnicima okruga, naročito o načelniku šumadijskog okruga i onda o čemu da pričamo? Tekuće stvari iz jedne nepogode, iz jedne nesreće koja je, nažalost, zadesila velika područja u Srbiji, nekoliko okruga, ne rešavaju se. Kako onda od vas da očekujemo da uradite nešto u pravom smislu reči da se izvrši preko potrebno restrukturiranje u srpskoj poljoprivredi? Grupa ekonomista sa kragujevačkog Ekonomskog fakulteta je, još krajem 1999. godine, izašla sa jednom više nego dobrom studijom o tome kuda ide srpska poljoprivreda i kako da se izvrši proces restrukturiranja, jer ako voćari iz godine u godinu, počev od DOS-ovske vladavine, pa prošlogodišnjeg bacanja na tone malina, višanja, jabuka i ostalog voća, imaju probleme sa vama, ako više nema subvencija, ako su seljaci u Šumadiji i u Kragujevcu došli dotle da su iz revolta jednog jutra ustali i sjatili se ispred kragujevačke mlekare, koja je osnovana još 1954. godine, i prosuli sve svoje mleko jer ne veruju više ovoj vlasti, baš kao ni onoj lokalnoj, onda vama nema pomoći, a sa vama ni poljoprivrednicima u Srbiji. Pošto danas razgovaramo o jednom drugom problemu, juče smo o rudarstvu, pa danas o svim ovim zaduženjima u koje srlja Vlada i uvlači građane, nema onda pomaka, niti bolje Srbije, niti bolje budućnosti do promene vlasti i do dolaska naše stranke na ključne pozicije u državi.
Replika na pominjanje poslaničke grupe, odnosno stranke, zamenik predsednika poslaničke grupe G17 plus, Snežana Stojanović - Plavšić, a potom će reč imati narodni poslanik Nikola Todorović.
Zahvaljujem se. Zaista sam se trudila da se uzdržim od svih komentara tokom čitavog današnjeg i jučerašnjeg dana, ali mislim da se zaista nekad prevrši mera i da, prosto, zarad građana Srbije treba reći istinu. Divim se koleginici koja je sa jednakom strašću i jednakom stručnošću u stanju da raspravlja i o vojnim pitanjima i o pitanjima poljoprivrede i o pitanjima rudarstva, to je stvarno za divljenje. Nisam takav stručnjak u oblasti poljoprivrede, mnogo bih više volela da čujemo stručnjake da o ovoj temi raspravljaju, ali moram da kažem ono što mi je poznato kao narodnom poslaniku i što je poznato svima koji se ovom oblašću bave. Ovo je prvo Ministarstvo poljoprivrede koje je donelo ozbiljnu strategiju o razvoju poljoprivrede oko koje su se, koliko sam obaveštena, svi jednoglasno u Odboru za poljoprivredu složili. Dakle, svi su saglasni da je ta strategija za razvoj poljoprivrede u Srbiji dokument koji je dobra osnova za razvoj poljoprivrede u Srbiji. Bazirano na tom dokumentu razvija se i politika u oblasti poljoprivrede, koju svi ocenjuju kao dobru, iz prostog razloga što se sada prvi put neko sistematski ovim pitanjima bavi. Mi smo imali jako usitnjene posede, jako zastarelu mehanizaciju, imali smo niz problema koji svakako srpsku poljoprivredu nisu kvalifikovali za evropsku utakmicu i evropsko tržište, koje nas uskoro očekuje. To je ono što Ministarstvo poljoprivrede, po opštim ocenama, najozbiljnije radi, od stočnog fonda do svih drugih pitanja. Posebno sam htela da obratim pažnju na pitanje kredita, jer to mi je pitanje posebno zanimljivo, iz prostog razloga što su izrečene neistine. Apsolutno je netačno da dobijanje poljoprivrednih kredita ima bilo kakve veze sa bilo kakvim članstvom u bilo kojim strankama. Dolazim iz kraja u kome je podeljeno jako malo poljoprivrednih kredita, a to je jug Srbije. Apsolutno je tačno jer je, nažalost, u mom gradu podeljen jako mali broj, mislim da je svega devet kredita, ima oko 2.000 članova G17 plus u Leskovcu. Dakle, potpuna je neistina da članstvo G17 plus ima bilo kakve veze sa ovim. Sa ovim ima veze koliko kapaciteta ima lokalna samouprava da pomogne poljoprivrednicima u podnošenju prijava za kredite. U mom gradu gde je socijalističko - radikalska vlast, nažalost, takvih kapaciteta nema. Ljudi se žale da kada odu u jedinice lokalne samouprave koje su zadužene za ovo, za registraciju, koje je neophodno da biste došli do kredita do raznih potvrda u katastru i sve ono što je potrebno da biste imali dokumentaciju za kredit, oni vam tamo jednostavno kažu – ko vas to laže da možete da dobijete kredit. To su problemi zbog kojih ljudi ne dobijaju kredite u Srbiji. Inače onaj ko ima kompletnu dokumentaciju, ko uspe da napravi kvalitetan program on može da dobije kredit. Da kažem još nešto. Dobijanje kredita ne zavisi od Ministarstva poljoprivrede. Puno sam se raspitivala, zato što me je interesovalo da dam odgovor građanima Leskovca, odnosno seljacima iz Leskovca koji su bili zainteresovani, pa ću vam reći. Ministarstvo poljoprivrede odobrava program, a onda nakon toga dokumentacija odlazi u Garancijski fond. Slažem se da kolega mnogo bolje o tome zna. Garancijski fond, zatim, proverava da li postoje uslovi da dotično domaćinstvo dobije poljoprivredni kredit. Kada se sve to završi i informacije koje ja imam, barem iz mog kraja, jeste da ogroman broj ljudi sa uspehom prođe proceduru u Ministarstvu poljoprivrede i u Garancijskom fondu. Gde nastaje problem? Problem nastaje najčešće u bankama i mislim da je to nešto čega je i Ministarstvo poljoprivrede svesno. Dakle, banke su one koje donose konačnu odluku o tome, u zavisnosti od sopstvenog interesa, da li će odobriti taj kredit ili neće. A koji je njihov interes? Interes je da kredit bude vraćen. Banke na osnovu svoje poslovne politike odlučuju da li će dati kredit nekome ili neće. Nažalost, ukoliko ne postoje potpune garancije, a u mom kraju najčešći problem su nerešeni imovinski odnosi, parcele koje nisu upisane, koje se vode na dedove i pradedove, tad jesu problem da banka da konačno odobrenje za kredit. To je istina koja je meni poznata, a ta istina apsolutno nema blage veze sa tim da li je neko iz neke stranke ili nije. Naravno, sve stranke su pozvane da pomognu svojim članovima, da napišu kvalitetne programe, da ih upoznaju sa procedurom i da im pomognu da do kredita dođu. To je nešto što je potpuno legitimno.
Gospodine Vučiću, pomenut je predsednik Odbora za poljoprivredu i javio se za repliku. Nijedna stranka, ni poslanička grupa nije pomenuta u negativnom kontekstu. Pomenuta je, ja se ne prepirem, nego vam dajem obaveštenja. Pomenuta je vlast u opštini Leskovac, kao socijalističko - radikalska. To sam dobro čuo. U odnosu na to kao predstavnik stranke dobićete reč, ali prvo reč ima lično pomenuti gospodin Mašić, a ja vas sve upozoravam, pošto mislim da delimo zabrinutost i pre nego što stigne gospodin Mašić hoću da kažem da je i Odbor za poljoprivredu i gospodin Mašić, lično, obaveštavao o načinu rada i rezultatima rada i predsednika Skupštine i poslanike. Molim vas da prilikom ovakvih pitanja ne plašimo građane, zbilja je neophodno, građani mogu da se učlanjuju u stranke koje im se sviđaju i ne treba da se plaše da će to uticati da dobiju neke kredite, i nemojmo stvarati takvu atmosferu ni na jedan način. Ne daj bože da građani treba da napuštaju stranke da bi dobili kredite. Izvolite, gospodine Mašiću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ipak želim da repliciram gospođi Plavšić, uz sva uvažavanja, u odnosu na nešto što je izrečeno za ovom govornicom, a odnosi se na oblast poljoprivrede. S obzirom na to da je pomenut Odbor za poljoprivredu, našao sam se prozvan, s obzirom na to da sam u funkciji predsednika Odbora za poljoprivredu. Istine radi, prvo da krenem od strategije razvoja, dugoročne strategije razvoja poljoprivrede. Odbor za poljoprivredu je u nekoliko sednica raspravljao o tom dokumentu i mi smo usvojili u načelu taj dokument, uz priličan broj primedbi na koncept te strategije, uz obećanje i ministra i njegovih saradnika, koji su aktivno u to vreme učestvovali sa nama u raspravi, da će se izvršiti te ispravke i korekcije koje su pre svega date od članova Odbora i od određenih stručnih i naučnih radnika iz oblasti poljoprivrede. Nažalost, moram da kažem da Odbor apsolutno nije izvešten o tome da li su razmatrane te primedbe koje su date u okviru rasprave od stručne i naučne javnosti i od toga što je Odbor kao svoje zaključke dao Ministarstvu u smislu izmene tog dokumenta, nego je taj dokument usvojen na Vladi, a ja kao predsednik Odbora, niti ijedan član Odbora nismo taj dokument in extenso dobili. Rečeno je da se nalazi na sajtu Ministarstva, pa uzmite pa pogledajte. Ako je to dugoročna strategija, ako je to strateški dokument, mislimo da je trebalo da bude štampan u nekoliko stotina ili hiljada primeraka, podeljen poljoprivrednim proizvođačima, jer Ministarstvo već izdaje neke stručne publikacije, pa je mogao i to, a pogotovo da se dostavi nama narodnim poslanicima. To je prava istina, tu ima i članova Odbora, mogu potvrditi. Sledeća stvar, što se tiče kredita, fakat, ja sam to i za ovom govornicom rekao, da je ova vlada učinila u smislu stimulisanja poljoprivredne proizvodnje kroz budžetske projekcije i da su odvajana značajna sredstva za kreditiranje. Međutim, imam i ličnih saznanja, a to ima i Odbor, da je ipak bilo određenih stranačkih privilegija, u najmanju ruku, kod dodeljivanja ili čak neke asocijacije poljoprivrednih proizvođača kao što je 105 plus, sve na neki način ima predznak ''plus''. To je jedno udruženje poljoprivrednih proizvođača, osnovano u Bačkoj. Ne bih želeo, radi digniteta tih ljudi, da spominjem imena i kolike su iznose dobili, ali simptomatično je da su neki ljudi koji pripadaju članstvu G17 i koji su promoteri te asocijacije ili udruženja poljoprivrednih proizvođača dobili po 200.000 evra kredita. Problematično je u ovakvoj državi i sa ovakvim stepenom razvoja poljoprivrede da se iznos od 200.000 kredita da, ali ako treba reći ću ime i prezime jednoga, ne želim da stvarno govorim ime. Upravo, Odbor je zbog toga, izvinjavam se predsedniče, završavam, insistirao kod Ministarstva poljoprivrede da nam dostave spisak imena poljoprivrednih proizvođača, za koju namenu su dobili sredstva i iznose. Ministarstvo poljoprivrede nije htelo da nam da tu informaciju i onda smo odredili grupu od tri člana Odbora za poljoprivredu da izvrši uvid, odabere desetak tih građana koji su dobili kredite i da izvršimo uvid u namensko trošenje tih sredstava i mogućnosti vraćanja, odnosno da li ti ljudi vraćaju kredite. To treba narednih dana da obavimo. Po nama, nije bilo razloga da nam se ne da precizna informacija o tome. U odnosu na taj uvid u spisak, simptomatično je da su tu opet neki ljudi spominjani ovde, vlasnik ''Budućnosti'' iz Čuruga, gospodin, koji je inače savetnik za poljoprivredu gospodina Labusa, znači Vitošević, dobio je kredit od nekih 15 miliona dinara za unapređenje stočarstva. Taj gospodin je, to sam ovde već spominjao, uvozio junice i prodavao našim poljoprivrednim proizvođačima. Prema tome, ako je neko dobijao pare i za te namene da uvozi i da preprodaje, onda to nije u pravom smislu stimulisanje poljoprivredne proizvodnje. Zato, da je uvažen naš predlog da se u pravom smislu napravi uvid i provera, inače Uredbom je predviđena obaveza da se izvrši provera namenskog trošenja tih para, ovako je dozvoljena sumnja koja će vući i davati povoda da kritikujemo to. U svakom slučaju, budite sigurni i vi kao narodni poslanici, a i naša javnost, daćemo obići tih desetak poljoprivrednih proizvođača, jedan predstavnik DSS, jedan G17 i jedan SRS, a nakon te provere izvestiti o svim nepravilnostima koje uočimo tamo. Toliko i hvala. Izvinjavam se za prekoračenje vremena.
Sve je u redu. Hvala vam, gospodine Mašiću. Ostajete pri zahtevu za repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, nije ovo danas prvi put da poslanici vlasti napadaju Natašu Jovanović. Nisam izašao zato što je Nataši Jovanović potrebno da je neko brani, kako se danas odbranila, eno Albijanić se još nije oporavio, još dva neće. Izašao sam zbog nečeg drugog da vam kažem nekoliko reči. Kažete, vi ste stručnjak za rudarstvo, vi ste stručnjak za poljoprivredu, vi ste stručnjak za to planiranje, izašla kao stručnjak. Ona je izašla kao predstavnik naroda, kao ono što narod vidi i oseća. Ima majku na selu kod koje ide, pa i danas ako treba i kopa i plevi i sve što treba od poljoprivrednih radova da obavlja, što ne sme da govori što obični ljudi osećaju, što ne treba da govori to. To što Nataša Jovanović sedi ovde po ceo dan, za razliku od vas, pogledajte, ima šest poslanika većine i moram da priznam, sedam, od toga je šest iz G17, najrevnosniji ste iz vlasti, moram da vas pitam, šta vam smeta u tome, kamo lepe sreće da su svi narodni poslanici kao Nataša Jovanović i da se trude i da rade svoj posao. To je suština, a ne da o tome govorite na posprdan način ili pokušavajući nekoga da ismevate. Time o sebi govorite, a ne o njoj. Ona će da govori kao predstavnik naroda, kao obična žena koja zastupa svoje komšije, prijatelje, sve ljude koje sreće onako kako su je ljudi izabrali i u skladu sa programom SRS. Taj trud zaslužuje poštovanje, zato je ljudi vole, i koji se slažu i koji se ne slažu, zato što vide da se bori za svoje principe i za svoje ideje. Vidite, dok se ona bori i mnogi drugi poslanici SRS, a zarad javnosti, trenutno je u Narodnoj skupštini Republike Srbije tri-četiri puta više poslanika SRS nego svih ostalih zajedno. Doneo sam da vam pokažem čime se bavi Boris Tadić. Boris Tadić, dame i gospodo... Oprostite, gospodine predsedniče, pokazaću posle i vama. Vidite, Boris Tadić je napravio, kaže, ponovo, pa sada Topalovići (pokazuje plakat), tu smo, kaže maratonci trče počasni krug, mnogo su pametni, a potpisao se Boris Tadić, kao što vidite. Ne znam da li ga je savetovao savetnik za fekalna pitanja Nebojša Krstić ili ne. Tu smo mi, Toma Nikolić i Aleksandar Vučić. A sada imam nekoliko ozbiljnih pitanja i na kraju ćemo malo i da se našalimo. Ja na svoj račun. Da li vidite kako ih reklamiramo, pošto oni ne vole da rade ništa, pa da pokažemo narodu Srbije šta je ono što rade. U trenutku kada teku razgovori o Kosovu i Metohiji, u trenutku kada imamo milion problema u zemlji, narod nema hleba da jede, na šta oni troše pare! Uzimaju plate ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, uzimaju plate od građana Srbije i te plate troše, evo, na ovo. Namerno sam izdvojio da bih na svoj račun pravio šale, stavili su, evo vidite, gospodine predsedniče, kakvu su mi lepu sliku stavili, napisali ''Mirko''. Baš mi je lepa. ''Mirko'' napisali. Da li su oni gledali kraj tog filma, šta njima ''Mirko'' radi na kraju filma. Izgleda da nisu odavno to videli. Poštovani građani Srbije, pošto smo se malo našalili, ovo je slika i prilika predsednika Republike. Eto čime se on bavi. To je jedini posao kojim se oni bave. Da li znate šta su uradili? Pošto su mislili, valjda, kako su nekome sada naneli, ne znam, kakvu štetu, pitam se što me zovu onoliki, silni novinari pre dan, dva, tri. Kažem, na njihovom sajtu objavljeno. Jok. Oni pripremu već uradili. A da li ste videli šta smo im napravili? Sada, kao, to je, da li ste videli šta rade predsednik i stranka predsednika Republike!! Troše milione mesečno, primaju od građana Srbije i nisu ušli u ovu salu! Ne ulaze u salu. Jedino građani Srbije ih plaćaju, a oni taj novac uzmu i štampaju ovakve plakate. Baš im hvala, daću im ja, imam još jednu lepšu sliku, ova mi je, ovako, druga po lepoti.
Molim vas, privedite kraju.
Šta me molite sada ...
Da privedete kraju, replika je.
Hoću, gospodine predsedniče, mnogo ste ljubazni.
Zamoli ću vas i nešto, a mogu i odmah tim povodom, pošto sam uložio mnogo u autorska prava, molim vas da ne pokazujete nešto što pripada autorskim pravima i što je neko drugi zloupotrebio, jer na taj način kao da podržavate ove koji piratizuju, a reč je o ...
U pravu ste. Hteo sam da pokažem samo čime se bave i šta rade, pošto građani Srbije nemaju utisak i nemaju dovoljno znanja šta oni rade u toku dana, dok poslanici ovde rade i ostaju, svakog dana nekada do šest, sedam-osam uveče, a dođu ujutru rano u Narodnu skupštinu. Oni ne rade ništa osim što gledaju kako će da potroše narodni novac. Ne brinem ja za ovo, kao što sam rekao, neka se dobro čuvaju ''Mirka'', ali nevezano za ''Mirka'', taj ''Mirko'' će da goni, a ovaj ''Bili'',što su ovde nacrtali, i svi ostali, ima da ih gone za sve lopovluke koje su u Srbiji počinili i Tadićevi tajkuni na čelu sa Draganom Đilasom, koji je danas jedan od najvećih, a možda najveći tajkun u današnjoj Srbiji, moraće za svoj kriminal i korupciju da odgovaraju. Nadam se da će biti prilike kada će imati još više vremena, neće ih biti u Skupštini, neće raditi te ozbiljne poslove. Možda će negde da okopavaju kukuruz, u popravnim ustanovama. Siguran sam da će i tada raditi nešto neuporedivo korisnije za građane Srbije, nego što to rade danas. Na kraju, sasvim sam siguran da baš u skladu sa ovim Topalovićima, nešto mi se svidelo, nadam se da nisu imali ružne asocijacije, pretpostavljam da nisu. Moram da vas obavestim, čovek koji je mnogo godina vozio Tomislava Nikolića tako se preziva, pa je poginuo, nažalost, a pretpostavljam da nisu to želeli na ovakav način da nekome stavljaju do znanja. Da im kažem, ako misle na ove Topaloviće iz filma, evo, obećavam im i preuzimam tu ulogu, u potpunosti, kako god hoće, to znači, sahranićemo ih politički i to vrlo brzo i do kraja, neka ne brinu.
Hvala vam, gospodine Vučiću, na ovoj dugoj replici. Reč će dobiti narodni poslanik Nikola Todorović, a ja sam dužan da obavestim još jednom, dakle, svi narodni poslanici svih poslaničkih grupa koji su sa izbornih lista građana, koji su ih birali, došli u Skupštinu, primaju novac u skladu sa zakonom i o tome mora da vodi računa stručna služba. Kako taj novac troše, nije korektno da se uopšte izjašnjavamo i to je stvar samih političkih stranaka, ali je vrlo važno da su svi poslanici u mogućnosti da rade u Skupštini, da pomognu donošenje zakona i u odnosu na to, unapred, na osnovu zakona, za to dobijaju novac. Njihovo je političko pravo da li će učestvovati u radu, da li će učestvovati u donošenju zakona, da li će diskutovati i na taj način nastojati da promene nabolje zemlju, na način na koji oni to smatraju ili to neće raditi i o tome će svako od nas i od vas odgovarati svojim biračima. Hvala vam što ste mi pružili priliku da na ovo podsetim. Izvolite, reč ima narodni poslanik Nikola Todorović, pa Lazar Čavić, pa ćete onda imati priliku, gospodine Vučiću, kao govornik.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Ministarstva, koliko nema smisla ovaj predloženi zakon, ja ću, par napomena, komentarišući odredbe Zakona o zadrugama, ukazati da ne može imovina koja se stekne u zadrugama, bilo kog tipa, postati društvena, državna, ne može se pretvoriti u preduzeće i na taj način dovesti u kontekst njenu privatizaciju, restrukturiranje preduzeća ili na neki drugi način odlučivanja. Ako ste imali priliku da pogledate tekst Zakona o zadrugama na koji se pozivate, koji je donet 1996. godine, pa izmene 1998. i 2005. godine, onda znate, u tom zakonu je lepo objašnjeno ko može osnovati zadrugu, kojih tipova zadruga, da li su to opšte ili specijalizovanog tipa, jer zadrugu mogu da osnuju 10 punoletnih građana, gde u zakonu stoji procedura tih zadruga, postoje zadružna pravila, postoji ugovor zadrugara gde je do detalja utvrđeno, odnosno gde su utvrđene obaveze i prava zadrugara, odnosno uloga zadrugara u toj zadruzi, da li je to imovina, novac, osnovna sredstva, mašine ili uređaji. Zadruga se osniva radi sticanja zajedničkog dohotka, radi lakšeg privređivanja, plasmana proizvoda, zavisno do tipa i vrste zadruge, lakših i povoljnijih nabavljanja osnovnih sredstava repromaterijala. Te zadruge posluju na način kako to zadružna pravila određuju, odnosno Zakon o zadrugama gde se do detalja precizira i ko su zadrugari, način sticanja svojstva zadrugara, način prestanka svojstva zadrugara, podela dobiti u ostvarivanju dohotka u zadrugama, odnosno način nadoknade gubitaka ako nastanu zbog lošeg rada u zadruzi. Posebno na šta bih skrenuo pažnju to je način upravljanja i rukovođenje zadrugama. Znači, direktor zadruge i predsednik upravnog odbora odgovara iličnim sredstvima za gubitke koji nastanu zbog lošeg rada u zadruzi. Ne može se desiti da se sada država seti da neka imovina koja postoji u nekoj zadruzi, da li su one zemljoradničke ili radne zadruge, ili neke druge zadruge, po načinu delovanja te zadruge, mogu imati osnivačke uloge, može i članarina, kada je u pitanju studentska zadruga, ali govorim o ovim zadrugama gde su ulozi u pitanju. Zadruga u prometu, u pravnom prometu istupa u svoje ime i za svoj račun, jedna vrsta, druga vrsta i za račun zadrugara ili u ime i za račun zadrugara, što je slučaj komisionog načina rada. Ako zadruga isposluje i svoj račun, onda su to jasna pravila, način upravljanja zadrugama, način rukovođenja zadrugama, sticanje i uvećanje dohotka, način osnivanja zadruga, pa i prestanak postojanja zadruga. Ne može se na ovajnačin zadruga kao preduzeće privatizovati u stečaj ili bankrot, ako se to ne poštuje u postojećim pravilima. Posebno bih napomenuo i uticaj obaveze revizije izveštaja, odnosno završnih računa kod zadruga, odnosno uloge zadružnih saveza, u ono vreme Saveza Jugoslavije, Zadružnog saveza Srbije itd. U praksi znam da su u poslednjih par godina, te zadruge loše radile zbog lošeg rukovođenja, zbog neprimenjivanja propisa. Veliki broj zaposlenih u tim zadrugama nisu primali zarade, plate, nisu davali otkaze, nisu napuštali preduzeća, a te zadruge nisu uplaćivale doprinose PIO i nastao je jedan veliki problem kod jednog broja zaposlenih. Postoji i imovina iz koje su se mogli nadoknaditi gubici koji su nastali zbog lošeg rada u zadrugama, odnosno obaveza prema državi kada su u pitanju uplate poreza i doprinosa. Ne vidim, otkud sada da se država seti da je ta imovina, koja se može steći i na način kako se zakonom određuje osnivanje zadruga, upravljanje zadrugama, način sticanja dohotka, odnosno dobit u zadrugama, kako se to može proglasiti državnom imovinom kada je ona već uknjižena, jer postoje zadružne knjige sa tačnim podacima, imenima zadrugara sa svim potrebnim podacima i to je određeni obrazac, propisan, gde se svi potrebni podaci vode na određeni način. Posle svega, posle toliko godina, tip tih zadruga je opšti, da li je za poljoprivredu, da li je za stočarstvo, pčelarstvo ili neka druga zadruga posebnog specijalizovanog tipa, isti je razlog i nije u pitanju samo poljoprivreda, već govorimo o zadrugama, i ako imamo na umu postojeći Zakon, način osnivanja i način prestanka rada, način sticanja imovine, podela imovine, pa kaže, sticanja i svojstva zadrugara i prestanak svojstva zadrugara ili nasleđivanja, ako zadrugar umre ili prestane da postoji iz nekog drugog razloga, onda ne vidim kako ta imovina odjednom, zato što je neko u državi odlučio da postane državna, da se na ovakav način izuzme od onih koji su tu imovinu sticali, nadam se, u skladu sa Zakonom koji postoji i nisu regulisali niz obaveza koje su po važećim propisima. Skrenuo bih pažnju kada se predlažu ove dopune Zakona, da ne vidim nikakvu logiku da li je to moguće tako ako se pogleda postojeći Zakon i ako se njegov sadržaj zna, ne vidim način da se ta imovina proglasi državnom i da se oduzme zadrugarima koji su tu zadrugu osnovali, na način kako je to zakonom predviđeno.
Hvala, gospodine Todoroviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Čavić, a potom Aleksandar Vučić, pa Zoran Mašić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao poljoprivredni proizvođač koji nije registrovan i koji je u prošloj godini predao preko dva vagona žita i nisam ostvario onu subvenciju koju je Ministarstvo odredilo, a pojedini tajkuni koji vladaju Opštinom Pećinci, koji su prijavljivali na stotine hektara zemljišta i uzimali su tu subvenciju bez ikakve kontrole, našao sam za shodno da kažem par reči u vezi ovih zadruga. Smatram da je veoma kasno pokrenuto pitanje ovih zadruga. U Sremu, od Šida pa do Zemuna, u svakom selu postojala je zadruga. Te zadruge su bile okosnice poljoprivredne proizvodnje. Zadrugarstvo je negovalo novu tehnologiju proizvodnje, nabavka delova, mineralnih đubriva i zaštitnih sredstava. U Opštini Pećinci postojalo je 15 zadruga, znači 15 sela imamo, 15 zadruga je postojalo. One su zapošljavale negde oko hiljadu radnika. Svi ti radnici su poslati kući. Znači, na 15 hiljada birača, koliko opština Pećinci ima, to je veliki broj ljudi koji su ostali faktički gladni, jer, uglavnom, ti ljudi koji su radili po zadrugama su ljudi koji nisu imali ni hektar zemlje, koji su se mogli vratiti poljoprivrednoj proizvodnji. Takođe, zadružna zemlja je sva rasprodata tajkunima kao što su Miodrag Kostić i Andrija Drašković. Svega dve zadruge rade u opštini Pećinci, ali i tu su umešali prste ljudi iz senke. Ostale zadruge samo postoje formalno. Zašto formalno? Znači, tu se otvara pitanje društvene zemlje. Tu se prave sumnjivi ugovori o zajedničkoj proizvodnji, a korist imaju samo pojedinci koji su već gore pomenuti. Ko radi društvenu zemlju? Bar kod nas, znači brat izdajnika srpskog naroda, Andrija Drašković. Kako se bogate? Pa prebijanjem dugova, znači na lak se način bogate. Ja bih bio pametan da imam vlast. E, ovako: Zemljoradnička zadruga ''Šimanovci'' ostala je dužna MK ''Komercu'' jednu količinu para, oni su dali 24 hektara zemlje kao prebijanje duga. Vrednost te zemlje je bila u to vreme 24 hiljade evra. Šta je radila opštinska vlast, gde su na vlasti demokrate, DS? Oni su to zemljište tokom prošle godine pretvorili u industrijsko zemljište i sada taj hektar zemlje više nije hiljadu evra, nego je sada njegova realna vrednost 60 hiljada evra, iliti u prevodu 1,440.000 evra. Znači, vidite kako se ljudi bogate na lak način. Moram da pomenem još nešto drugo, zbog čega su to demokrate uradile. Jednom prilikom je Vjerica Radeta ovde rekla, šta je dobio predsednik Opštine Pećinci? Dobio je u samom centru Pećinaca poslovni prostor koji je velike vrednosti, oko 150-200 hiljada evra, navodno, za 30 hiljada evra. Ali, nije, to je bila samo kompenzacija za prodaju šećerane koju je dobio MK ''Komerc'' i Miodrag Kostić za neka tri evra. Takođe, pare od prodaje ostalog zemljišta koje se nalazi na teritoriji opštine Pećinci koristeći se u ovoj godini za izgradnju paralelnog puta pored autoputa Beograd – Šid, znači, tu je normalno proširenje industrijske zone, pravi se nova industrijska zona gde će opštinski funkcioneri opet staviti određenu količinu para u džep. Takođe, moram da kažem za ostala mesta u Opštini Pećinci –ostala su i dalje u bedi i blatu i niko ne gleda ni na zapošljavanje, niti neko gleda, niti vodi računa o ostalim ljudima koji su u teškoj finansijskoj situaciji. Moram da pomenem i ovu agenciju, znači ministar je pomenuo agenciju koja će voditi računa o raspolaganju i čuvanju društvene imovine. To je samo čista farsa, zna se unapred kome će pripasti to zemljište koje je društveno. I još nešto, ovde je jedna koleginica pomenula kredite. Nije istina da svako može da dobije poljoprivredni kredit sa odgovarajućom dokumentacijom. Samo politički poslušnici mogu da dobiju to. Znači, to je tipičan primer i moje opštine. Kako su oni uspeli da sačuvaju opštinsku vlast kada smo mi imali 16 odbornika na jednoj strani, a oni 14. Uspeli su. Pripremili su dokumentaciju i biznis-plan su izradili, opština je platila biznis-plan i nekoliko odbornika je dobilo povoljne poljoprivredne kredite. Iako nisam član Odbora za poljoprivredu prisutan sam na svakom Odboru za poljoprivredu i imao sam prilike da slušam izlaganja predsednika Odbora dr Zorana Mašića, koji je tražio od ministarke da se da na uvid ko je sve dobio kredit za poljoprivredu. Pošto ja već znam ko je u Opštini Pećinci dobio kredite, ali to je samo nenamenska potrošnja, znači niko nije uložio u poljoprivredu. Uložili su u kafiće, kola i izlaske. Znači, da se proveri to jednom, da vidimo ko može da dobije, ko ne može da dobije. Samo na takav način možemo da krenemo napred. Šta još nisam rekao što se tiče tog zemljišta u Opštini Pećinci. Kupinovo, koje je poplavljeno, tu je dosta društvenog zemljišta poplavljeno, niko ne vodi računa o tom zemljištu. Moram da kažem, Zemljoradnička zadruga Kupinovo leži na jednom velikom bogatstvu, ovih dana je jedan tajkun uzeo, tu se radi o termalnoj vodi. Ta termalna voda može da se iskoristi, a on je uzeo za neke sitne pare to zemljište i, normalno, prodaće ga za kratko vreme za velike pare. A da li će ova vlada nešto uraditi? Čisto sumnjam!
Hvala vam, gospodine Čaviću. Još dva prijavljena govornika: Aleksandar Vučić, pa Zoran Mašić. Izvolite, gospodine Vučiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uglavnom SRS, a ovim radikalima što idu na promociju u Lapovo, da napune sale, da im bude uspešna promocija knjige Vojislava Šešelja, a ostaloj gospodi i damama, narodnim poslanicima, ima ih ukupno petoro sem radikala, takođe, s poštovanjem. Želim da nastavim ono što sam govorio, a što nema veze sa ovim žutim lopovima, nego što ima veze... da, da, kažem nema veze sa ovim žutim lopovima, nego ima veze sa onim što sam govorio o razvoju naše privrede. Dakle, kao jedan od ključnih problema naših, a povodom onoga o čemu je jutros govorio ministar za finansije, Mlađan Dinkić, jasno je da nijedna zemlja istočne i srednje Evrope u tranziciji nije rešila problem nezaposlenosti isključivo prodajom preduzeća, već, pre svega, osnivanjem novih. Međutim, pošto je rizik ulaganja u Srbiji veliki, naravno, nerealno je očekivati da će stopa nezaposlenosti koja se kreće na nivou od oko 15 posto, čak i 17, početi da se smanjuje. Rešenje leži, naravno, pored pomenutog smanjenja korupcije, i u otvaranju malih i srednjih preduzeća, o kojima smo danas već više puta govorili. Problem je što Srbija nema nikakvu koncepciju razvojne politike, odnosno ne postoje zajedničke ekonomske strategije na nivou državne zajednice, i u samoj Republici Srbiji. Danas smo čuli da ni sami ne znamo koja je to strategija Republike Srbije, sem onoga da Srbija bude na ''dobrom putu'' i da oni o nečemu pregovaraju, a što sa suštinskim razvojem Srbije nema nikakve veze. Najveći problem predstavlja tzv. strukturna nezaposlenost, kao i trajanje nezaposlenosti, jer je 70 posto nezaposlenih dugoročno nezaposleno. Sa ovakvom neoliberalnom koncepcijom budućeg razvoja studija zapošljavanja i studija o siromaštvu, koje su napravile MMF i Svetska banka, a nešto slično je pravila i Vlada Srbije, takođe neće rešiti problem, jer je u interesu međunarodne finansijske oligarhije da se povećava produktivnost sve jeftinije radne snage, što održavanje postojećeg nivoa nezaposlenosti ili njegovog povećavanja i te kako omogućavaju. Takođe, posle 2000. godine uvedena je metodologija za računanje nezaposlenosti Svetske banke i MMF, po kojoj, ukoliko je pojedinac radio samo jedan sat u toku nedelje neće biti uključen u broj nezaposlenih, što je gotovo neverovatno, umesto da se ide na ispunjenje radnih sati. Uz sve probleme koje imamo, posebno u poljoprivredi i u tome kako i na koji način bi trebalo razvijati mala i srednja preduzeća u oblasti poljoprivrede, nameštaja, konfekcije, pre svega proizvoda u nižim fazama prerade, jer se koristi jeftina radna snaga bez povezivanja i stvaranja malih i srednjih preduzeća viših faza prerade, odnosno čineći to samo deklarativno jedna je jedina celina nacionalnog proizvodnog sistema. Ako se tako nastavi nigde nećemo dogurati. Interesantno je, takođe, nije dobro što nije ministar ovde, da se mala i srednja preduzeća u sektoru usluga podstiču samo sporadično i to u domenu turizma, na čemu bi trebalo, naravno, posebno insistirati u Beogradu, ali i u drugim centrima, dok se građevinarstvo, kao naša, i u prethodnom periodu pre 2000. godine, izuzetno propulzivna grana uopšte ne podstiče ni od stranih ni od domaćih institucija. Uz sve to, kada se uzme u obzir, sve ono što sam malopre govorio o poljoprivrednoj proizvodnji, o zadrugarstvu, o pljački društvene imovine, o pljački državne imovine koja se nama svakodnevno odigrava, o tome kako imamo suštinsku stimulaciju uvoza i podsticanje rasta spoljnotrgovinskog deficita, Srbija ne može da bude na dobrom putu i ne može da ide napred. Ovakvi zakoni, kakvi se donose, govore nasamo da Vlada Republike Srbije bez strategije radi na popunjavanju rupa, na rešavanju trenutnih problema na koje naiđe. To vam je kao kada vozite putem i imate deset velikih rupa, ali vi naiđete na jednu malu, a tih deset velikih su vam bile uočljive – hajde sutra ujutru da popravimo tu malu: stavićemo malo asfalta, malo betona, nije važno kog materijala, samo da se ta rupa usput zakrpi, a ove ostale koje smo uspeli da izbegnemo, nismo ni videli i nije nam čak ni važno što će ceo put da propadne, što će da nestane i što će biti potrebno mnogo više novca za rekonsturkciju. Tako se i naša država danas ponaša, na isti način. Nema nikakve vizije, nema ničeg ozbiljnog što neko vidi. Jedina stvar u zemlji nam je, siguran sam da ste to primetili, kad ćemo nekog da hapsimo, kad ćemo nekog da isporučujemo, jer tada će sve da nam procveta. Ljudi, uhapsili ste protivpravno Slobodana Miloševića, oterali ga u Hag i šta nam je od toga bilo bolje?! Koliko ste ljudi protivzakonito hapsili i šta nam je bilo od toga bolje? Samo ekonomski da govorimo, da ne pričamo ništa o politici, da ne pričamo o moralu, da ne pričamo o pravu, da ne govorimo kakvi su to zločinački postupci za jednu državu, da govorimo samo o ekonomskom aspektu – šta je Srbija za to dobila? Ono na čemu vi insistirate, da se tom logikom služimo, koliko su građani Srbije zbog toga dobili novca u svoje džepove? Nisu dobili ništa! Dobili su produženje opstanka na vlasti onih koji su u tome učestvovali. Vi vidite, na šta smo mi danas doveli pojedine medije, državne i privatne, da oni žale što bi neki Srbi, nekakav Mišković i ne znam ko još, ma kakvi da su, uopšte ne mislim o njima ni dobro ni loše, baš me briga, ali najveći je problem što bi možda Srbi mogli da kupe „Merkator“. Kažu – što će Srbi imati potpuni monopol u trgovini?! Znate zašto? Oni vole da to bude slovenačko. Oni idu u „Merkator“ dok je to slovenačko, a da to postane srpsko, onda im više ne bi bilo ''fensi'' da idu tamo. Pogledajte, šta smo napravili od države. Pogledajte šta smo uspeli da uradimo. Ne krivim vas, krivim sve nas koji se ovim poslom bavimo i treba svi da se stidimo zbog toga, apsolutno svi. Da je Sredoje Mihajlov, da je Rafailović, da je bilo ko, kazaću da je bolje on, nego onaj Bavčar. Još ako ima taj kapital da to plati. Ne zbog toga što je meni draži Srbin od Slovenca, jeste draži, ne samo zbog toga, nego zbog toga kad se širite u regionu na takav način, vi dobijate ogromna tržišta za svoje proizvode i time podstičete i trgovinu i proizvodnju, imate ogromna finansijska sredstva koja se slivaju u vaše resurse, da ne pričam od poreza i svih ostalih fiskalnih dažbina. Ne, oni krenuli u hajku i kažu da ne može da bude srpsko. Molimo vas, da ostane slovenačko po svaku cenu! To mi danas imamo u Srbiji, kao i ovo o zadrugama, o čemu pričamo. Hajde na najbrži mogući način da se opljačka imovina, ali pošto nije išlo to pod našom kontrolom, ta pljačka, pod kontrolom ljudi iz Vlade Srbije, sada ćemo to mi da kontrolišemo. Imamo mi našu agenciju, preko naše agencije kontrolišemo sve. Tu tačno određujemo kako i na koji način, kako i koliko možemo da dozvolimo, kome da dozvolimo do kog dela da učestvuje u privatizaciju i da to sve bude apsolutno pod našom kapom. Jedini smo sa ovakvim zakonom. Ministra ne interesuje, došao je da pročita dve rečenice iz obrazloženja, napustio je raspravu, ima pametnija posla?! Bubalo je tražio da ga ovaj zameni, pošto i on ima pametnija posla?! Da li ima neki ministar da nam kaže koja su mu to pametnija posla sem da se pojave pred narodne poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije, šta imaju važnije da rade, šta je to danas značajnije? Hajde da ovaj kaže da je jedan otišao u Rumuniju, ali šta rade ovi drugi? Vidim da onaj jedan nadziđuje tamo gde živi, onaj Parivodić! Dobro je nadzidao!! Lepo je i to, nadzidao si, ali dođi nekad u Narodnu skupštinu, razgovaraj malo sa narodnim poslanicima. Ne interesuje ih to. Mi smo imali različite pritiske za urušavanjem i uništavanjem naše privrede i taj postupak se nastavlja. Oni koji to ne razumeju, imaju veliki problem, jer ova priča o tome kako mi moramo sve to da učinimo i da uništimo sve naše kapacitete, posebno sve razvojne šanse u poljoprivredi, ide na vodenicu onima koji kažu– da, mi hoćemo širenje Evropske unije, ali tobož' zbog nas. Ne, oni to traže zbog sebe, zbog ekonomije obima, zbog novih tržišta, zbog jeftine radne snage, zbog jeftinih sirovina. Neke interese može da ima i Srbija. Nekada da, nekada ne, ali mi se nameće pitanje zašto mi moramo slepo da slušamo o svemu. Valjda treba da se rukovodimo našim interesima, pre svega. Moramo da vodimo računa o interesima Srbije i o interesima našeg naroda. Zamolio bih vas da ubuduće ovakvi predlozi zakona ne dolaze na dnevni red. Da nam donesete jedanput zakon za koji ćete reći – sad smo jednu sferu društvenog života rešili u potpunosti, zadovoljni smo time kako smo je rešili, a ne da nam, kao danas kažete: ovo su jedan ili dva člana u zakonu i sa tim smo kasnije, a pravi zakon ćemo da donesemo za godinu, dve ili tri i tada ćemo taj problem da rešimo. Hajde da rešavamo na ozbiljan način sve probleme, da nemamo više tzv. sporednog zakonodavstva. Imamo mnogo suštinskih zakona koje je predložila opozicija, koje je predložila SRS, koji se nalaze u proceduri, a koje ne stavljate na dnevni red. Da vas podsetim, to su: zakon o izmenama i dopunama zakona i o privatizaciji, o planiranju i izgradnji i mnogi drugi o kojima nećete da raspravljate. Još jedanput da podsetim ove, žao mi je što moj šef Toma Nikolić nije mogao da vidi ovaj plakat koji sam iznosio malopre, a koji su lepili protiv nas. (Predsednik: Molim vas da mu posle pokažete. Nemojte sada, molim vas. Podsećam vas na pirateriju.) Moram sada. Računam da ima mnogo građana Srbije koji to nisu videli.(Narodni poslanik Aleksandar Vučić pokazuje plakat.) Liči na „žute“, potpisao se Boris Tadić. Dobro je da građani Srbije vide čime se bave, na šta troše narodni novac, onaj koji dobijaju od građana Srbije u Narodnoj skupštini, a ovde ih nema da razgovaraju o bilo kom zakonu, da raspravljaju o bilo čemu. Neka se spreme, neka odu na visinske pripreme, neka trče što je moguće više, jer kada ih pojuri ''Mirko'', teško njima.
Hvala vam, gospodine Vučiću. Stranke ostvaruju iz različitih izvora prihode i troše ih na načine na koje sami opredele, a izborne liste dobijaju novac u Skupštini i u odnosu na to odlučuju kako će da ga potroše. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pridružujem se mišljenjima koja su ovde izneta danas, da je ovakav Predlog zakona, sa ovim izmenama o kojima danas raspravljamo, trebalo davno doneti, jer bi sigurno to značajno doprinelo da, pre svega, poljoprivredno zadrugarstvo bude sačuvano, jer ono je i bilo najrazvijenije u našoj zemlji i svakako je imalo značajnog uticaja na razvoj poljoprivredne proizvodnje. Međutim, upravo zbog svih nedaća koje su snašle našu zemlju urušili su se i propali mnogi poljoprivredni kombinati, pa svakako urušile i propale mnoge poljoprivredne zadruge. A što je svakako najcrnje, upravo zbog nepotpune zakonske regulative, većina tih zadruga, koje su raspolagale društvenom imovinom, ili je otišla u stečaj ili na namirivanje potraživanja ili su je kupili određeni ljudi koji su imali para, kupili zadružnu i društvenu ili državnu svojinu i zemlju, nekretnine i sva sredstva. Dobro je da i danas, odnosno u danu za glasanje pretpostavljam da će biti donete izmene ovog zakona i da će ovo još malo zadruga koje postoje po Srbiji biti očuvane tj. barem taj društveni kapital da će biti sačuvan od rasturanja, prodaje ili namirivanja onih koji potražuju od tih zadruga. Upravo sagledavajući taj problem baziraću se u svojoj raspravi na oblast poljoprivrede i poljoprivrednih zadruga, jer mislim da su one najznačajnije i podvlačim ponovo da su najviše urušene. Sagledavajući taj problem, Odbor za poljoprivredu je u nekoliko navrata imao i raspravu i podsticao, davao upozorenja Vladi Srbije, Ministarstvu poljoprivrede da preduzmu konkretnije korake upravo u donošenju novog zakona iz oblasti poljoprivrednog zadrugarstva. S tim u vezi sredinom prošle godine imali smo raspravu u jednom predlogu zakona o poljoprivrednim zadrugama koji je sačinio Zadružni savez Srbije. Na pretposlednjoj sednici Odbora za poljoprivredu jednoglasan zaključak skupštinskog Odbora je bio sa zahtevom od Vlade i od Ministarstva poljoprivrede da urgentno sačine predloge zakona o poljoprivrednim zadrugama, zatim, zakona o poljoprivrednom zemljištu, jer je on takođe veoma značajan upravo za očuvanje državnog i društvenog zemljišta koje je u zadrugama i poljoprivrednim kombinatima i, trećeg zakona, zakona o bezbednosti hrane, koji je takođe značajan sa aspekta očuvanja zdravlja naših građana, ali i sa aspekta izvoza životinjskih proizvoda na svetsko tržište. Nažalost, još ništa od toga nije urađeno. Nijedan od tih zakona nije ušao u proceduru, a uzgred da kažem da tom dugoročnom strategijom razvoja poljoprivrede, o kojoj smo danas govorili i koja je spominjana, a o njoj je raspravljano pre dve i po godine, usvojena je pre godinu i nešto dana, i upravo su tom dugoročnom strategijom u prioritetu donošenja zakona ovi zakoni koje sam spomenuo, a da, evo, ni do današnjeg dana oni nisu ušli u proceduru, što svakako ima nesagledive uticaje pre svega na oblast poljoprivredne proizvodnje i zaštitu državnog zemljišta. Zato i danas, računajući da me svi prisutni narodni poslanici, a i građani Srbije, podržavaju u zahtevu, upućujem ponovo zahtev Vladi i resornom Ministarstvu za oblast poljoprivrede da učini maksimalne napore da javnu raspravu i svu drugu proceduru privede kraju i upravo ove zakone pusti u proceduru i da ih donese ovaj narodni parlament. Ovde se ovim izmenama daju određena definisanja da sve šta je društvena imovina zadruga, da se ne može otuđiti bez saglasnosti Agencije za privatizaciju, pa, između ostalog, stoji i davanje u dugoročni zakup. Malo je čudno da se i to predlaže, da se ne dozvoli davanje u dugoročni zakup, a pre svega poljoprivrednog zemljišta, jer upravo zakonom o poljoprivrednom zemljištu, koji je u pripremi, ide se ka tome da se državno zemljište upravo daje u dugoročni zakup poljoprivrednim proizvođačima i samo na taj način može se na pravi način oploditi, i onaj ko uzme to u zakup da može računati da će ga duži niz godina koristiti, raditi i ulagati u njega. Zato mislim da ovo ovde što predlažete nije dobro i, nažalost, nisam amandmanom intervenisao da ovo ne stoji, da je po meni bolje da zemljoradnička zadruga i oni koji upravljaju tom zemljoradničkom zadrugom daju u dugoročni zakup nekome zemljište, nego da ono ostane neobrađeno ili zaraslo u parlog. Ponovo računam da će se zakonom o poljoprivrednom zemljištu upravo to regulisati na pravi način, pa i ta oblast zadrugarstva tj. imovine poljoprivrednih zadruga da će biti na bolji način regulisane. Oporavak naše poljoprivredne proizvodnje je moguć samo obnavljanjem i revitalizacijom poljoprivrednih zadruga ili stvaranjem novih udruženja i asocijacija poljoprivrednih proizvođača koji će upravo brinuti o toj proizvodnji, ali i o plasmanu i prodaji. Znači, izvesno je da razvijene države zapadne Evrope i Amerike ulažu u oblast poljoprivredne proizvodnje, one subvencioniraju pre svega po hektaru obradive zemlje. Naša zemlja se u ovoj fazi tranzicije opredelila za jedan drugi model podsticaja kroz davanje kredita, faktički uz ukidanje subvencija i neiskazivanje nikakve brige, pre svega, za proizvođače u smislu prodaje i plasmana njihovih proizvoda, nego smo ušli u slobodno tržište i faktički daje se mogućnost svakom poljoprivrednom proizvođaču da u skladu sa svojim mogućnostima i sposobnostima nađe tržište i plasira poljoprivredne proizvode. Međutim, iako je u postupku izrade određeni informatički sistem kojim treba poljoprivredni proizvođači da se obaveste o cenama tih poljoprivrednih proizvoda na svetskom tržištu, ali većina naših poljoprivrednih proizvođača još nema personalne računare, kompjutere, nema pristup internetu i dolaženje do informacija, a u krajnjem i na Zapadu, tamo gde je slobodno tržište i gde se tim putem mogu izveštavati, postoje vrlo jake asocijacije i udruženja poljoprivrednih proizvođača. Prema tome, naša država mora i u tom smislu podsticati formiranje takvih asocijacija i udruženja. Podvlačim ponovo, da li će biti u formi novih zadruga, novih zadružnih i zadrugarskih odnosa ili će to biti u nekoj drugoj formi, ali jedino će to biti garant uz još veće podsticajne mere, uz još veća kreditna sredstva i subvencioniranja po hektaru obradive zemlje kada budemo došli u tu fazu. Možemo unaprediti našu poljoprivredu proizvodnju, vratiti je na onaj nivo koji smo nekada imali i biti zemlja koja će u mnogo većem obimu nuditi poljoprivredne proizvode na svetskom tržištu, nego što je to bilo ove godine i ovih godina, tako da apelujem pre svega na predstavnike Vlade da što brže i intenzivnije pristupe donošenju onih zakona koji su bitni i značajni za našu zemlju, ne gledajući primarno na ono što nam sugeriše Brisel, Evropska ekonomska zajednica i neki drugi centri političke i ekonomske moći. Treba da gledamo i naše društvene i narodne interese i da Vlada i te neke zakone koji su bitni i značajni za određene oblasti, a sada govorim o oblasti poljoprivrede, što pre pusti u proceduru, a iskreno se nadam da će to biti uskoro.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93? Ministar je iskoristio svoje pravo. Hvala vam. Zaključujem načelni pretres i završavamo sa današnjim radom. Kao što sam najavio, zbog važnosti zakona koji su na dnevnom redu određujem ponedeljak, za nastavak sednice raspravom u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda u, u 10,00 časova. Hvala i prijatan vikend onima koji mogu da se odmore.