Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 96 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoji uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Radoslav Zdravković. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2006. GODINU (sa Memorandumom za 2006. godinu, projekcijama za 2007. i 2008. godinu i finansijskim planovima republičkih organizacija za 2006. godinu) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, koja se na kraju jučerašnjeg dela sednice javila za reč po Poslovniku. Pošto nije u sali, pitam da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika poslale poslaničke grupe: SRS, DSS, G17 plus i Nova Srbija i samostalni poslanici 9 plus 9. Reč ima narodni poslanik Milorad Belić. Neka se pripremi Nataša Mićić. Imate reč, gospodine Beliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, trudiću se da budem kratak i koncizan, s obzirom na to da je ministar u sinoćnom ekspozeu bio vrlo opširan, detaljan i ne bih želeo da vređam vašu inteligenciju, niti naših građana koji nas gledaju. Međutim, kada se radi o Predlogu zakona o budžetu, jasno je da će opozicija imati uvek kontraargumente. Uostalom, to je njen posao. Mi smo na to navikli. Bilo koji zakon da se nađe na dnevnom redu, pa i ovaj, koji je vrlo detaljan, vrlo iscrpan i, na kraju krajeva, posle dužeg vremena imamo i suficit od gotovo 40 milijardi. To samo po sebi govori dovoljno. Pokušaću u najkraćim crtama da iznesem neka svoja razmišljanja o ovom predlogu zakona vama, odnosno građanima. Imajući na umu u kakvom su stanju bile finansije u Republici u prethodnom periodu, imajući na umu i onaj stepen zaduženosti i sveopšte stanje u društvu i privredi, ovaj suficit od 39,5 milijardi je svakako rezultat odgovornog rada pre svega Vlade, odnosno njenih ministarstava. Kritičari će uvek pronaći kontraargumente, najčešće one koji su na klimavim nogama, ali činjenice govore suprotno. Ukazaću samo na neke činjenice. Tačno je da u Srbiji živi najveći deo stanovništva, ali to je proces koji traje bar dve decenije unazad. Teško da može neko imati čarobni štapić i da, baš u ovom mandatu i baš u ovom trenutku i baš za godinu dana, uradi nekakve spektakularne, epohalne stvari, bar što se tiče poboljšanja kvaliteta življenja u Srbiji. To je jasno. Međutim, sigurno je povećan procenat onih koji žive sigurnije, bolje. Naravno, tu ne mislim na one novokomponovane bogataše, tajkune. Jednostavno, mislim na građane u čijim je sredinama ili u čijim je gradovima sprovedena uspešna privatizacija, a privatizovano je, kao što ste mogli videti u Predlogu zakona, 316 preduzeća i oprihodovano gotovo 280 milijardi evra, a taj trend će se nastaviti, kao što smo čuli sinoć, i u 2006. godini, kada će praktično taj proces biti okončan. Zatim, restrukturiranje velikih sistema, što je takođe jedan od prioriteta, a s druge strane jedan od vrlo složenih poslova i zadataka, takođe je doprinelo poboljšanju u određenim sredinama. Značajna kreditna ulaganja, subvencije Vlade, a na kraju krajeva, ako hoćete i redovnost penzija, vraćanje Zajma za privredni preporod Srbije, stare devizne štednje itd, to je sve ono što je otpočelo u prošloj godini, praktično formiranjem ove nove vlade. Ono što je naše, mislim na vladajuću koaliciju, predizborno obećanje, to je ulaganje u poljoprivredu. To je jedno od predizbornih obećanja svih nas bilo. Vidite, tih ulaganja, odnosno subvencija po različitim osnovama ima više od 10 milijardi. Da se ne bih ponavljao, ukazao bih na dve–tri stvari. Pre svega, definisani su ti dugoročni razvojni ciljevi poljoprivrede, da bi se po svakom osnovu približili Evropskoj uniji, što je cilj i građana Srbije i, naravno, ove vlade i svih nas koji sedimo u ovom domu. U te subvencije, mere za unapređivanje poljoprivrede, odnosno različite poljoprivredne grane, vrlo značajna investiciona ulaganja, uključeno je čak i rešavanje problema seoskog vodosnabdevanja, izgradnje kanalizacione mreže, sanacije vodotokova, izgradnje seoskih puteva. Ovo govorim zato što će nas građani najpre razumeti kada pričamo o ovim stvarima, koje njih najviše tište. Mi znamo u kakvom se stanju uglavnom nalaze sela, pa onda govorimo o prilivu gradskog stanovništva, odnosno pritiscima seoskog stanovništva na grad itd, zbog čega se prazne obodne oblasti Srbije. Jedan od tih razloga je svakako i ovo što nije bilo definisano i što to mlado stanovništvo u selu nije bilo motivisano da ostane i da živi u selu. Zatim, vrlo je značajno i ono što se tiče podsticaja turizma. O tome smo, takođe, čuli. Za nas je to posebno značajno. Dolazim iz jedne od tih turističkih regija. Pre svega Divčibare je, kako naš narod u Valjevu kaže, zaista sve zaslužilo da ponovo dobije status vazdušne banje. To su bukvalno pare pod otvorenim nebom, ali da je samo trebalo da bude neki domaćin, gazda koji će shvatiti to i otpočeti ulaganja, da bi vratio turiste i da bi oživeo tu regiju po osnovu turizma. Veoma je korisno što jeu Predlogu zakona o budžetu značajan deo sredstava izdvojen za kulturu, čak 130 miliona za podršku srpskom filmu. Ovde moram da budem i malo zlurad. Ne bih voleo da vidim ministra u glavnoj ulozi, kao što se to desilo u prethodnom periodu, kada je ministar kulture, Lečić, finansirao filmove, igrao u tim filmovima, ali i usput – ona jedna cela garnitura, klan koji se sada okuplja u nekim novim strankama itd. Naravno, ima puno mladih i neafirmisanih glumaca koji žele svoje mesto pod suncem. Na kraju krajeva, ova naša domaća publika zasitila se više tih likova. Znamo ko je bio najveći heroj, ko je pobio najviše Nemaca u jednom periodu samoupravnog socijalizma. Isto tako, to se dešava i poslednjih godina, pa onda ne može da se snimi film od Bjele, Koje itd. Takođe, voleo bih da ovih 932 miliona, koji su predviđeni za program i projekte u kulturi po posebnim odlukama Vlade, iskoristio bih priliku da preporučim Ministarstvu kulture, odnosno samom ministru da značajan deo tih sredstava usmeri u opremanje, po bilo kom osnovu, Arhiva Srbije. Ako ste imali prilike, a ja jesam, da obilazite te ustanove kulture – od Arhiva Srbije, pa do Arhiva Srbije i Crne Gore, bivšeg Arhiva Jugoslavije i, na kraju krajeva, do međuopštinskog Istorijskog arhiva u Valjevu –zaista je svim tim kućama neophodna pomoć i što se tiče investicija, znači ulaganja u njihovo opremanje. A znamo da smo letos usvojili Zakon o popisu i evidentiranju oduzete imovine, pa i u tom smislu treba računati da će arhivima biti potrebna značajna pomoć. Verujem da ova stavka od 1,5 milijardi predviđena za RTS, da se to tiče onih poznatih davanja, odnosno ulaganja po osnovu TV pretplate, jedne bolne teme, o kojoj smo pričali, ali sa kojom smo bili, prosto rečeno, suočeni. Pretpostavljam da je to ta cifra, s obzirom na to da se radi o značajnom, značajnom ulaganju. Takođe, 40 miliona za rekonstrukciju bioskopske mreže u Srbiji, od kojih su samo apostrofirani Sremski Karlovci i Niš. Pa i tu bih ukazao na jednu veoma, veoma lošu situaciju i stanje. Svi ti bioskopi trpe, vape za nekim ulaganjem lokalne samouprave, koje su najčešće nemoćne, a mnogi od nas su sentimentalno vezani za taj čarobni prostor bioskopskih sala, kada su dolazili filmovi, pa možda posle jedne određene pauze, koji su se vrteli tamo po svetskim centrima. Ali znamo da ništa ne može zameniti onaj ambijent, bez obzira na video i DVD, šta naša deca sada gledaju i kažu, dokle je otišla naša tehnika. Zato bih pozdravio i ovu stavku. Što se tiče Ministarstva vera, ovih 150 miliona što je izdvojeno za rekonstrukciju i adaptaciju verskih objekata, moram samo da vam kažem da je opština Valjevo, bez obzira što se nalazi negde u dnu po nekim parametrima po kojima se rangiraju određene lokalne samouprave, u 2005. godini je izdvojila više za rekonstrukciju verskih objekata nego što je celo Ministarstvo vera, koje nije imalo ovu predviđenu stavku. Naravno, tu računam i infrastrukturu, odnosno put, vodovod, elektromrežu, a ne samo verske objekte. Što se tiče obrazovanja, time bih završio, što se tiče onih pozitivnih stvari u ovom budžetu, to je Ministarstvo nauke i zaštite životne sredine, što značajna sredstva opredeljuje i za stipendiranje najboljih srednjoškolaca i studenata, i zaista taj trend treba da se nastavi, kako bismo na bilo koji način pokazali da želimo da zaustavimo i da zadržimo tu pamet ovde u Srbiji. Šta je moglo biti bolje, i kroz neke amandmane koje smo podneli, mislim na poslanike Nove Srbije i samostalne poslanike 9+9? Pa, naravno, ta famozna Narodna kancelarija, o kojoj smo već govorili kada smo pričali o Zakonu o zaštitniku građana. Vidite, u celom Predlogu budžeta ne postoji specifikacija rashoda, ne postoji posebno izdvojena Narodna kancelarija u razdelu 2, koji se tiče instituta predsednika države. Međutim, zato je ima, malo kasnije (na strani 120), u obrazloženju sredstava po pojedinim korisnicima. Velika je zabluda, pre svih građana, koji smatraju da je ta Narodna kancelarija nešto što im zaista može rešiti neke njihove probleme, po bilo kom osnovu. Dakle, građani se žale, ali videli ste u jučerašnjoj štampi, ili prekjuče, oko 15 hiljada dopisa je stiglo i kabinetu predsednika Vlade. Različitih ima tamo žalbi itd. O čemu se radi? Prosto, ne bih ponavljao, govorio sam o tome kada smo pričali o Zakonu o zaštitniku građana, mi sada imamo predviđenih 30,8 miliona dinara u razdelu 46, koji se baš tiče postojanja i rada zaštitnika građana. Sa tim predviđenim sredstvima, naravno, omogućeno je zaštitniku građana da radi, imaće svoja četiri zamenika, a kao što znamo po zakonu predviđeno je da u lokalnim samoupravama, znači opštinama, mogu postojati i tzv. ombudsmani. Veoma su bitna ovlašćenja koja imaju zaštitnici građana, sve ono što nema Narodna kancelarija. Narodna kancelarija ne samo što je jednopartijski servis i meka za udomljavanje partijskih kadrova DS – taj film smo gledali kada smo govorili, sećate se, i o tzv. Vladinoj kancelariji u prethodnom sazivu, pa tamo gde su bile neuspešne lokalne samouprave ili gde nije bilo uporišta DS, DS je formirala tzv. Vladine kancelarije – nego su sada to kancelarije opet tamo neke sive eminencije, dakle, gospodina Đilasa i onih šetača koji se šetkaju po Srbiji i, naravno, troše naše pare. Prema tome, ombudsman ili zaštitnik građana ima i zakonsko pravo da pokreće inicijativu za opoziv funkcionera koji su se ogrešili o prava građana. To je sasvim dovoljan razlog. Tu možemo videti kako se troše pare, po kom osnovu, što ne možemo videti u razdelu 2, koji se tiče predsednika države. Dalje, racionalizacija ukupnog broja zaposlenih u organima državne uprave. Moram da priznam da mi tu ministar sinoć nije bio jasan. Video sam tabelu 2004, 2005. i 2006. godina. Da li to znači da se u 2006. godini neće vršiti restrikcija radne snage u državnoj upravi, odnosno u ministarstvima, s obzirom da je ta kvota ispunjena u 2005. godini. Nisam baš siguran da je to ispravno, s obzirom da, ako pogledamo druge stavke, videćemo da se iz budžeta, bilo na indirektan ili direktan način, finansira još 186.547 zaposlenih. Sigurno da tu ima prostora za dalje smanjenje javne potrošnje, što je bolna tema, zbog čega nas pritiskaju i zbog čega je ovaj budžet prilično restriktivan. Tu moram istaći pozitivan primer opštine Valjevo, koja je od 2000. godine do 2005. godine umesto nekih 150 ili 160 zaposlenih, koliko je optimalan broj, naravno po različitim osnovama, zaposlila duplo veći broj. Kada uporedite Užicem sa Kraljevom što se tiče prostora ili broja stanovnika, vi sada imate situaciju da nova opštinska vlast ima jednu neprijatnu situaciju, jer nikome nije jednostavno da ostavlja nekoga bez posla, ali je nužna racionalizacija i to je na vrlo uspešan način i urađeno. Vidim da je predviđeno samo obrazovanje, osnovno i srednje, i to 6.711 zaposlenih, pa nisam siguran, bez obzira na ona tri ili četiri osnova koja su ponuđena mojim kolegama u prosveti, kako će to ići i na koji način? Dobro je što neće biti zasnivanja radnog odnosa bez saglasnosti Vlade i što se plata može povećavati samo do 9% u iznosu na septembarsku, u protivnom ona transferna sredstva, koja su dobrim delom jedan od vrlo značajnih izvora finansiranja pojedinim siromašnim opštinama, biće obustavljena. Na kraju, time bih završio, u razdelu 13, gde se govori o finansiranju Ministarstva za kapitalne investicije, moram da podsetim javnost, a naravno i sve nas, da je u prošloj godini rebalansom budžeta najveći komad otkinut upravo Ministarstvu za kapitalne investicije, više od dve milijarde dinara. Međutim, rezultati su sasvim drugačiji, izuzetno uspešno Ministarstvo, izuzetno uspešan ministar, to moram da kažem, pre svega zbog onih neodmerenih napada, zbog onih organizovanih napada koji se svakodnevno vrše na ministra Velimira Ilića. Dovoljno je samo uveče pre svake informativne emisije da pustite onaj izveštaj iz Srbije, Auto-moto saveza - Stanje na putevima, i videćete da je od Subotice pa dole do Peštera ili do juga Srbije zaista Srbija pretvorena u gradilište, bar što se tiče puteva. Znamo da su vrlo povoljne ocene i MMF-a što se tiče restrukturiranja ovih velikih javnih preduzeća. Znamo izuzetno zalaganje tog ministarstva, zahvaljujući čijim sredstvima su obnovljeni i pojedini verski objekti, pa i u mom valjevskoj kraju svetilište "Lelić", koje će postati verujem u međunarodnim okvirima ono što su neka druga verska svetilišta, sada da ih ne nabrajam, po svetu. Zatim, angažovanje ovog ministarstva prilikom onih poplava itd. Baš zato što su najbolji rezultati, otuda su i najžešći bili napadi, a naročito kako se rejting Nove Srbije bliži onoj famoznoj cifri, odnosno postotku od 5%, onda su ti dirigovani napadi učestali, pretpostavljam upravo da je i to posao Narodne kancelarije i onih sličnih tamo službi, mentora, paradržavnih institucija itd. Na kraju, da mojim Valjevcima i čitavom Kolubarskom okrugu ne bih ostao dužan, zaista bih pitao i ministra, bez obzira na sve ono što nam je obrazložio zbog čega je budžet ovako kresan, zbog čega je Direkcija Kolubarskog okruga za razvoj i otklanjanja posledica od zemljotresa ponovo ostala bez 300 miliona? Kažem bez 300 miliona, jer smo u prošloj godini planirali 500 miliona, pa je rebalansom skinuto na 200 miliona. U 2005. godini imali smo tih 500 miliona, ali dinamika priliva tih sredstava je bila vrlo loša, odnosno u ovoj sezoni radova kada je trebalo najviše, tada je bilo dosta problematično. U narednoj godini planirano je svega 200 miliona, što je neprihvatljivo iz više razloga. To ću prilikom obrazlaganja amandmana naširoko pokušati da objasnim, ali da znate da samo u Kolubarskom okrugu, u tih šest opština, još uvek ima blizu 5.000 nerešenih zahteva građana, čiji su objekti za stanovanje oštećeni od zemljotresa. Duga je priča zašto to nije rađeno 1998. i 1999. godine, pa 2000. i tako dalje, ili kome je rađeno, kakve su zloupotrebe bile? Krivu Drinu nikada niko nije ispravio. Samo govorim da će država, ako ovako bude ostalo, ući u jedan svestan rizik da će građani podneti tužbe, a to je i obaveza koju je država preuzela, praktično ugovorna obaveza sa građanima, i zbog toga se nadam da ćemo kroz usaglašavanja na poslaničkom klubu i ovde, što se tiče amandmana, uspeti da nekako malo ispeglamo i tu stavku. Zahvaljujem, i ako sam se ponovio negde, izvinjavam se i vama i građanima.
Narodni poslanik Nataša Mićić, nije tu. Reč ima narodni poslanik Suzana Grubješić, a neka se pripremi Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče, pred nama je plan prihoda i rashoda državne kase za narednu godinu, koji mora da bude verifikovan ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. U jednoj rečenici, ovaj budžet se može opisati kao restriktivan i štedljiv, jer politika štednje nema alternativu, ali s druge strane prvi put ove godine Srbija u istoriji modernih finansija ostvaruje suficit u budžetu, i to u iznosu od 39,6 milijardi dinara. Ova vest sama po sebi možda ne bi bila toliko značajna, ali zbog nje, tj. zbog ostvarenog suficita, konačno posle desetak godina, naši najstariji sugrađani mogu da računaju na redovnu isplatu penzija u tekućem mesecu za prethodni mesec, kao i na vraćanje tzv. starog velikog duga, i to ne u obveznicama, kako je prvobitno bilo planirano, nego u gotovom novcu. Koliko sam shvatila, dinamika isplate je već utvrđena, tako da bi jedna četvrtina penzija od jedne i po, koliko se ukupno duguje, stigla već sa redovnom novembarskom penzijom. Isplata druge rate je planirana za juli 2006. godine, a isplata celokupnog duga bi trebalo da se obavi do 2008. godine. Prvi put posle jedne decenije penzioneri sa sigurnošću mogu da računaju na redovne isplate – mesec za mesec i na to da će im ova država vratiti kompletan dug, bez obzira na deficit njihovog matičnog fonda, koji, nažalost, iznosi čak 84 milijarde dinara. To je bar za mene bila najvažnija vest i najznačajnija posledica ovog suficita ostvarenog u budžetu. Ostale, ne manje važne posledice, jesu pre svega isplata zemljoradničkih penzija koje su, kao što znamo, u kašnjenju čak 20,5 meseci. I to je stari nasleđeni dug. Država se maksimalno trudi da i ovoj kategoriji stanovništva, a radi se uglavnom o starim i siromašnim zemljoradničkim porodicama i ogromnom deficitu njihovog matičnog fonda, što pre i na najbolji način obezbedi i redovnu isplatu i smanji taj zaostali dug. U toku novembra zemljoradničke penzije isplaćene za oktobar biće uvećane za 40 procenata i to je, u stvari, ta jednokratna nadoknada za već pomenuto kašnjenje. Ko će još imati koristi od suficita? Pre svega, zaposleni u vojsci, obrazovanju i zdravstvu i to kao rezultat racionalizacije u tim velikim budžetskim korisnicima. Najveće povećanje se očekuje u oblasti zdravstva, gde je preko sedam hiljada ljudi sporazumno napustilo posao u zdravstvenim institucijama. Ovde, po prvi put od 1945. godine, Fond zdravstva ima suficit i to u iznosu od oko 10 milijardi dinara. Naravno, suficit će se koristiti i za otplatu glavnice domaćeg i spoljnog duga, pri čemu je znatno veća porcija domaćeg duga i iznosi oko 40 milijardi dinara, a spoljnog oko 6,4 milijarde dinara. U domaći dug, podsetiću, spadaju isplate starih deviznih štediša, štediša ''Dafiment'' i ''Jugoskandik'' banke, kao i isplate po osnovu Zajma za privredni preporod Srbije. Kada se pogleda struktura prihoda i rashoda ovog predloga budžeta, jasno je da sledi novo fiskalno prilagođavanje i svi znamo da preveliki deo društvenog proizvoda odlazi na javnu potrošnju i na to ne treba da nas podseća MMF, već svako ko se imalo razume i prati oblast javnih finansija svestan je te činjenice, kao i potrebe da se javna potrošnja mora smanjiti kroz niz konkretnih aktivnosti i rezanja troškova u oblastima najvećih budžetskih korisnika. Sa problemom javne potrošnje ova vlada se srela još na početku svog mandata, jer je previsoka javna potrošnja postojala i ranije, ali sada po prvi put uspeli su da naprave značajne rezove i da smanje javnu potrošnju za nekih 26 milijardi dinara, a u procentima to je 1,3 posto društvenog bruto proizvoda. Šta doprinosi ovoj prevelikoj javnoj potrošnji? To su, pre svega, deficiti fondova socijalnog osiguranja, tj. manjkovi u penzionom i zdravstvenom fondu. Mi ćemo uskoro na dnevnom redu ove sednice imati i set zakona iz oblasti zdravstva, jer je na dnevni red došla konačno i ozbiljna reforma ovog sektora. Kao što sam rekla već, Ministarstvo zdravlja je dalo saglasnost za odlazak uz stimulativne otpremnine, 7.140 od prijavljenih 8.500 zdravstvenih radnika, a prema grubim računicama na taj način se javna potrošnja smanjuje za nekih 10 milijardi dinara. Dodatno smanjenje javne potrošnje se obezbeđuje kroz umanjene subvencije društvenim i javnim preduzećima. Ta činjenica ohrabruje i mene lično raduje, jer predstavlja jasan pokazatelj da ova vlada neće podržavati opstanak preduzeća koja koriste novac poreskih obveznika za pokrivanje svojih gubitaka. Tu se slažem sa onima koji smatraju da su velika javna preduzeća glavni problem srpske privrede i da od rešavanja tog problema zavisi da li ćemo uspešno okončati tranziciju do 2008. godine, kako je planirano. Namera je da se do kraja 2007. godine u potpunosti ukine ovaj vid budžetske podrške, jer bi do tada trebalo da budu privatizovane sve društvene firme, a godinu dana kasnije bi trebalo da bude završeno i restrukturiranje velikih sistema. Već naredne godine ne bi trebalo da bude ni budžetskih podsticaja izvozu, jer su oni u suprotnosti sa pravilima Svetske trgovinske organizacije, sa kojom teku pregovori o pristupanju paralelno sa pregovorima o pridruživanju EU. A koliko vidimo iz ovog predloga budžeta smanjuju se subvencije i u železnici, takođe po osnovu dobrovoljnog odlaska viška zaposlenih, čime će se smanjiti i fond plata i otvoriti prostor za povećanje plata onima koji ostaju da rade. Smanjuju se subvencije RTS, koje će se ubuduće finansirati naplatom pretplate uz račune za struju. Za 2006. godinu, kao što vidimo, planirano je i neto smanjenje ukupnih rashoda vojske za 3,5 milijarde dinara, jer je vojsku u međuvremenu takođe napustilo dobrovoljno oko 7 hiljada lica, i to uglavnom građanskih lica na službi u vojsci, što će omogućiti da ostatak zaposlenih konačno i dobije povećanje plata, pošto se neracionalnosti uklanjaju i u broju zaposlenih civila u vojsci. Kada pogledamo prihode budžeta, vidimo da je najveći rast prihoda ostvario PDV i to oko 40 procenata više u odnosu na prihode od starog poreza na promet iz 2004. godine. To pokazuje da je sada svima jasno da je uvođenje PDV bio pravi potez, koji je doprineo ne samo uvođenju reda i finansijske discipline, nego ostvario i značajan doprinos u ukupnom porastu javnih prihoda, od momenta kada je stupio na snagu. Kada govorimo uopšte o privrednim kretanjima u 2005. godini, pomenula bih jednu lošu i dve dobre stvari, od nekoliko dobrih koje su se desile. Loša stvar je stopa inflacije, skoro duplo veća od planirane, neću govoriti o njenim uzrocima. To je posao finansijskih monetarnih vlasti. Reći ću samo i to, onako udžbenički, da inflacija zavisi od ponude i tražnje, cene energenata i stepena monopolizacije, a da u privredi Srbije postoje moćna monopolska središta, koja su izuzeta od delovanja tržišne konkurencije, a dok god postoje, inflacija će biti viša nego što bi bila da zavisi samo od odnosa faktora tražnje i spoljnih činilaca. Za narednu godinu vidimo da je planirana inflacija od 9,3 procenta i nadam se da je ta prognoza ovaj put precizna. Od pozitivnih stvari koje su se desile, prvo, izdvojila bih smanjenje spoljnotrgovinskog deficita, koji je u prvih devet meseci ove godine iznosio 3,3 milijarde evra, odnosno za 13% je bio manji nego u istom periodu prošle godine. Značajno je porastao izvoz. To je rezultat sprovedenih promena i onih koje se sada sprovode, kao i direktnih stranih investicija, za koje se ove godine očekuje da će biti na nivou od oko dve milijarde dolara. S druge strane, to je imalo za posledicu povećanje deviznih rezervi NBS, što je druga pozitivna stvar koju pominjem iz 2005. godine. Devizne rezerve su trenutno na nivou od oko pet milijardi dolara i dovoljne su za pokriće petomesečnog uvoza. Ovaj put neću pričati o MMF, tu je ministar finansija kao šef pregovaračkog tima, ali ću pomenuti nekoliko stvari koje su bile predmet spekulacija, što u pisanim medijima, što u raznim emisijama koje smo mogli da gledamo. Prvi sporazum je sklopljen 2002. godine, sada se radi o šestoj završnoj reviziji tog sporazuma. Razni analitičari, eksperti i dobro obavešteni građani su davali komentare tokom boravka Misije u Beogradu i izrečeno je dosta neistina, tako da je šefica Misije morala da se oglasi i da demantuje jednog, kako su ga mediji nazvali, "stručnjaka" za bankarstvo, a podsetiću da se taj "stručnjak"bavio sanacijom ''Dafiment'' banke. Odatle je sva njegova "stručnost". Izneo je svoju tvrdnju, rekao da MMF zahteva da evro ubuduće vredi 130 dinara. Na to je šefica Misije odgovorila da politika kursa ne bi trebalo da pretrpi neke veće promene i time ga najjasnije demantovala. To je samo jedan od primera, a bilo ih je mnogo, pošto se u javne finansije svi razumemo. Želim da kažem da verujem ljudima koji vode pregovore sa MMF od 2002. do danas i sigurna sam da će se oni uspešno okončati. Dozvolite da na kraju pomenem jednu drugu instituciju, a to je Evropska komisija, koja u svom godišnjem izveštaju (koji će sutra biti predstavljen u Skupštini Srbije, objavljen je pre nekoliko dana) upravo konstatuje da je na polju ekonomskih reformi u Srbiji stanje stabilno, da je mnogo učinjeno, a da posebne pohvale zaslužuju upravo ove dve stvari koje sam pomenula, a to su smanjen spoljnotrgovinski deficit i povećane devizne rezerve. Na kraju, ovo je jedna vrsta poruke ljudima koji kreiraju i vode ekonomsku politiku ove zemlje, a ovde sedi ministar finansija koji je na čelu te ekipe, a to je da se mora nastaviti sa odgovornom politikom, sveobuhvatnim strukturnim reformama, pa čak i onda kada se čini da za to nema dovoljno javne podrške. Zahvaljujem vam se.
Reč ima narodni poslanik Nataša Mićić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, ono što je pozitivno u Predlogu ovog zakona o budžetu jeste smanjivanje javne potrošnje za 1,3%. Istina, to jeste urađeno pod pritiskom MMF i bilo bi bolje da smo već ove godine vodili računa o tome, da nismo morali da trpimo pritiske. Međutim, ono što je loše, to je da ovaj budžet nema karakter ni reformskog ni razvojnog budžeta. Nadovezala bih se na narodnu poslanicu koja je izlagala pre mene, koja je rekla da se uspeh jedne zemlje meri po deviznim rezervama, a mislim da se uspeh jedne vlade meri po rastu zaposlenosti i po smanjenju bogatstva. Vidite, u ovom predlogu budžeta, u samom obrazloženju kreator budžeta priznaje da u ovoj godini apsolutno ne postoji rast zaposlenosti u odnosu na prošlu godinu. To je loše. Loše je, jer mi imamo 890.067 nezaposlenih. To je čitava armija, čitava vojska. Potpuno je loše da se sada budžet kreira kao socijalni i da se gubitaši, nelikvidne firme favorizuju, a da pri tom imamo toliki broj nezaposlenih. Pa, svi ćemo postati gubitaši i broj nezaposlenih će se sve više povećavati. Ono što je takođe loše i ono što govori da ovaj budžet nije reformski, to je činjenica da se ta javna potrošnja, tih 1,3% smanjuje upravo od prosvete i zdravstva. Pomalo je čudno za zemlju u kojoj postoji 40% funkcionalno nepismenih ljudi, odnosno 20% nepismenih, da se javna potrošnja smanjuje na leđima prosvete. To je apsolutno nenormalno za jednu zemlju kao što smo mi, posebno uzimajući u obzir da imamo samo 5% visokoobrazovanog stanovništva. Recimo, druge zemlje Evropske unije, npr. Finska ima 60%. Mislim da je racionalizacija u prosveti poslednja metoda kojom se može reformisati prosveta. Pre svega, smatra se da postoji, a ne može postojati višak zaposlenih u prosveti kada već imamo toliko nepismenih. Taj višak koji ministar vidi možda se mogao preusmeriti da radi na obrazovanju odraslih. Mislim da bi to bila dobra ideja. Takođe je loše što u ovom predlogu budžeta Vlada još jednom pokazuje svoju fascinaciju Ministarstvom unutrašnjih poslova, BIA i vojskom. Toliko se pozivamo na evroatlantske integracije, na Partnerstvo za mir i NATO, a u ovom budžetu se za šest milijardi povećava stavka za MUP u odnosu na prošlu godinu. Zatim, što se tiče smanjivanja u prosveti, htela bih još da kažem da se, s jedne strane, smanjuje broj radnika u prosveti, a, s druge strane, za preko 50% u odnosu na 2004. godinu se povećava broj zaposlenih u Vladi. Dalje, povećava se broj zaposlenih MUP-a, ne 1.400 radnika, kako piše u obrazloženju, već 2.600 u odnosu na 2004. godinu. To je jako loše za našu zemlju. S jedne strane smanjujemo za prosvetu, a s druge strane povećavamo broj zaposlenih u policiji. Znači, mi se pretvaramo u jednu policijsku državu. Da li je to naš put ka Evropi? Mislim da nije i da je to po sve pogrešno. Na kraju bih samo htela da u pogledu ove planirane inflacije od 9,3% za 2006. godinu izrazim skepsu. Recimo, prošle godine je za 50% bila veća inflacija od planirane, ove godine ona će biti dvostruko veća, posebno uzimajući u obzir činjenicu da se povećanje rashoda planira za 17%. Prosto sam skeptična i ne verujem da će inflacija biti ovako kako ste planirali – 9,3%. Sve u svemu, neću glasati za ovaj budžet. Kažem, drago mi je da se počelo raditi na smanjenju javne potrošnje, ali nama je potreban jedan reformski, razvojni budžet, a ne ovakav koji, faktički, nije ni socijalni, nego lažno socijalni.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, ovlašćeni predstavnik SRS. Molim vas ubuduće da se javljate kada se javljaju predsednici i ovlašćeni predstavnici. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, čuli smo ministra, čak i nekoliko narodnih poslanika. Ministar je voleo da se pohvali i da kaže da je njegov budžet u suficitu. Voleo je da kaže da ima više para nego što državi treba, bar tako tvrdi. Po nekoj definiciji zbog običnog građanina se i priča da je ovo suficit, stiče se utisak da mi imamo više para nego što stvarno treba. Običan građanin, koji sluša ove diskusije, ne zna da dugove koji su nastali po nekom osnovu i koji treba da se plate određenim sredstvima zovemo suficit. To jeste problem, to je neka novotarija koja je krenula od rebalansa budžeta 2005. godine, pa se sada nastavlja i dalje. Znači, da bismo pokazali kako je monetarna politika uspešna, kako Ministarstvo i Vlada Republike Srbije rade dobro, napišemo da su stavke koje su predviđene za otplatu starih kredita u stvari višak para. I to je taj toliko hvaljeni suficit? Međutim, hteo bih da se osvrnem malo i na 2005. godinu, koja jeste u neku ruku polazni osnov za ovaj budžet. U 2005. godini počeli smo sa nekoliko zakona koji se i te kako tiču načina prikupljanja budžetskih sredstava i uopšte utiču na sve privredne tokove u državi. Da krenemo od te 2005. godine, jer ministar očigledno u želji da ovde sebe prikaže kao uspešnog, sve ono što je dobro tvrdi da je njegova zasluga, a sve što je loše da je u pitanju viša sila. Znači, ili je kriva neka druga situacija ili je kriva međunarodna situacija u svetu, da li je kriv Bog što godina kasni itd. Međutim, nesporno je da on ima i te kako zasluge za loše stvari. Prva i najvažnija, čak i mnogo važnija od tog lažnog suficita, jeste inflacija. Kaže se da se inflacija u ovoj godini kretala iznad planiranih okvira, kao posledica visokog rasta cena sirove nafte. Znači, nafta je kriva u svetu – sirova nafte na svetskom tržištu, povećanje administrativno regulisanih cena proizvoda i usluga, posebno na lokalnom nivou. Znači, lokalne samouprave su krive, opštine, za rast inflacije i neuobičajeno zakasnela poljoprivredna sezona. To su razlozi zašto je inflacija veća nego što je ministar planirao. Mislim da bi bilo poštenije da se kaže, što se tiče poljoprivrede, da je kriv porez na dodatu vrednost za rast cena poljoprivrednih proizvoda i ništa drugo. Po prvi put otkad postoji seljak u Srbiji, poljoprivredni proizvođač plaća porez na repromaterijal, na semensku robu, na robu za prihranjivanje, na zaštitu bilja, na drugi repromaterijal koji je potreban u poljoprivredi. Sasvim je normalno da su jednom seljaku potrebna veća novčana sredstva za obradu istih površina, pa je došlo do manje obrade površina zbog nemanja tih sredstava, što je uticalo na rast cena, a svakako je u te cene poljoprivrednih proizvoda ukalkulisan porez na dodatu vrednost. Ministar kaže, da bi sebe opravdao pred poljoprivrednicima, da će biti više subvencija u ovoj godini za poljoprivredne proizvođače. Mora se priznati da je ministar u Predlogu budžeta naznačio nešto veća sredstva za poljoprivredne proizvođače. Ali, postavlja se pitanje – koje poljoprivredne proizvođače? Poljoprivredne proizvođače koji su registrovani: pravna lica i fizička lica, preduzetnici? Zašto se insistira da subvenciju u poljoprivredi moraju da imaju samo ova pravna lica, samo lica koja su registrovana za obavljanje delatnosti poljoprivrede. Pa da bi se i dalje srpskom seljaku zavlačila ruka u džep – da se prijavi kao preduzetnik, i na to, ne samo da plaća porez na katastarski prihod kako je do sada bilo, već i porez na dobit, dohodak itd. Čini se da ministar i njegova koleginica, ministar poljoprivrede, nisu svesni da 90% poljoprivrednih proizvođača u stvari raspolaže sa četiri ili pet vrsta obradivih površina i postavlja se pitanje uopšte smisla da se registruje kao preduzetnik, jer preduzetništvo za poljoprivrednika povlači i neke druge novine, kao što su poslovne knjige itd. Znači, to je kada se tiče poljoprivredne proizvodnje i zašto su cene poljoprivrednih proizvoda poskupele i uticale na inflaciju. Nije u pitanju kasna godina, nego je u pitanju poreska politika ove vlade. Kada je u pitanju rast cena sirove nafte, tačno je da ta tendencija postoji još od 2003. godine, od početka iračke krize. Tada su napravljene prve greške, a ministar u 2004. godini nastavlja da pravi iste greške kao i njegov prethodni kolega Božidar Đelić. To je neprestano povećavanje akciza na naftu i naftne derivate. U 2004. godini imali smo tri povećanja i to izmenama i dopunama Zakona o akcizama. Bilo je opomena sa ove govornice baš od poslanika SRS da se to ne radi, jer postoji opasnost od povećanja cena sirove nafte – poremetićemo čitave cikluse u privredi Srbije. Ne, bilo je bitno da se budžet napuni. Onda smo imali kao neko ublažavanje, ali to svakako zbog već donetih i primenjivanih zakonskih propisa nije moglo bitnije da utiče na smanjenje cena nafte i naftnih derivata. Da bi se potpuno slika zaokružila još se za inflaciju krive lokalne samouprave (kasnije ćemo to videti u članu 19. šta sve ministar finansija planira za lokalne samouprave), čije su cene usluga koje pruža lokalna samouprava krive za inflaciju. Niko neće da postavi, odnosno ministar nije postavio pitanje i dao odgovor zašto lokalne samouprave povećavaju cene svojih usluga. Postavlja se pitanje zašto i ko je za to odgovoran? Zato što su se troškovi uvećali? A za uvećanje tih troškova direktno je odgovorna Vlada Republike Srbije. Na prvom mestu zbog povećanja električne energije. Šta najviše utiče na cenu vode? Električna energija. Šta najviše utiče na cenu komunalnih usluga? Cena nafte i naftnih derivata. Ko upravlja cenom nafte i naftnih derivata i električne energije? Vlada Republike Srbije. Znači, ona je odgovorna za povećanje cena komunalnih usluga na lokalnom nivou, a ne same lokalne samouprave. To ministar uporno izbegava da kaže. Postoji još jedna činjenica u svemu tome, a to je da se prvi put od kada je Srbije naplaćuje porez na vodu. Sada imamo stavku da svaki građanin koji dobije račun za vodu, piše u računu, prvo je bilo 20%, a onda je smanjeno na 8% na isporučenu vodu za piće. Znači, lokalna samouprava je kriva što je morala po Zakonu o porezu na dodatu vrednost da uvrsti stavku – porez na dodatu vrednost u svoje račune. I onda je kriva ona za inflaciju od 15%. Isključivo je kriva Vlada Republike Srbije, u svakom slučaju i te kako Ministarstvo finansija, kao i Mlađan Dinkić reformator. Kaže se da su banke krive za inflaciju, odnosno za kurs dinara. Poslovne banke koje posluju sa stanovništvom, krive su za nelikvidnost dinara, odnosno njegovo stalno padanje u odnosu na evro, na rast potrošnje, pazite sad to, i dao je sebi za pravo da preko NBS utiče na poslovnu politiku poslovnih banaka, obrazlažući to da se vrši strahovit pritisak na novčanu masu i kurs dinara. Da bi onda s druge strane, radi svog marketinga, ministar je rekao sledeće: da su devizne rezerve 5 milijardi 300 miliona dolara i da pokrivaju 260% novčane mase. Ministre, zašto onda uvedoste veće kamate za građane, što niste aktivirali te devizne rezerve?! Što niste smanjili preko deviznih rezervi pritisak na novčanu masu? Imate pokriće, kažete šest meseci da nemamo ni jedan jedini dolar, ni jedan jedini evro, možemo da uvozimo. Ko da je to mnogo važno. Koga štitite, uvoznički lobi ili građane Srbije?! Kažete, 40% je veća potrošnja u septembru u odnosu na avgust. Pa, ne znam kako je to moglo da vas iznenadi i zatekne, gospodine ministre, to je nešto sasvim normalno. Šta se u septembru kupuje? Kupuje se ogrev, kupuje se zimnica, deca se šalju u školu. Normalno da čovek ono što je štedeo u toku cele godine da će tada da upotrebi. Ono što je zarađivao u toku leta radeći na dva posla tada će da troši, da obezbedi svoju porodicu. Nema tu neke velike matematike. Sada se postavlja pitanje, zašto sprečavate građane da podižu kredite i otkud vama ta informacija da stanovništvo ne može da ga vrati. Nije valjda banka maloumna da da nekom kredit, a pre toga da ne proceni njegovu kreditnu sposobnost. To je prva stvar koju traži. Proverava kolika mu je plata, napravili ste dobar informacioni sistem da ne može neko da se zaduži kod dve ili tri banke, a da jedna banka za to ne zna. Znači, postoji jedna kontrola podizanja kredita. Nije mi samo jasno, zašto vršite pritisak na banke da povećanjem kamatnih stopa za građane na kratkoročne kredite štitite kurs dinara i novčanu masu. Čemu vam služe onda tih 5 milijardi i 300 miliona dolara, ako ne baš za takve intervencije. Dalje, gospodine ministre, kažete da je dug penzionerima 45 milijardi dinara. Kažete da nije problem da se ta sredstva isplate, ali će opet doći do povećanja novčane mase i opet će biti vršen pritisak i na novčanu masu i na kurs dinara. Čemu opet onda devizne rezerve? Evo, 45 milijardi dinara, a to je negde oko 550 miliona evra. Imate devizne rezerve od pet milijardi i 300 miliona dolara i opet se postavlja pitanje zašto to ne aktivirate. Kažete, sada po meni nelogičnu stvar, dug Republike Srbije je povećan zato što su se stvorili uslovi za njegovo vraćanje. Valjda se dug povećava kada se uzimaju novi dugovi, a možda ste predvideli veća sredstva za vraćanje nekih starih dugova. Ali se sada postavlja pitanje na kakav vi to dug mislite. Kaže se još nešto. Kada je u pitanju taj suficit, kako to izgleda i gde će biti sredstva usmerena u ovoj godini i kaže se i tvrdi se da su mnogi napadali i plašili se od dužničke krize. Srbija ne mora da strahuje, tu je ministar finansija, Mlađan Dinkić, da je od toga spasi. Da vidimo kako će biti upotrebljen taj suficit, osim u onom delu za otplatu starih dugova. I na to ćemo da se vratimo gospodine ministre. U članu 5. kaže se – u 2006. godini izdaće se garancije i kontragarancije Republike Srbije do iznosa od 43.150.719.510,00 dinara. A da vidimo kome će se izdati? Prvo, ko će da daje kredit? 1. Evropskoj banci za obnovu i razvoj po osnovu četiri kredita u ukupnom iznosu od 14 milijardi dinara; a) JP "Železnice Srbije" za projekat obnove železnice u iznosu od 5.603.740.800 dinara. Postavljam pitanje ministru – da li će ove kontragarancije da budu date za one čuvene lokomotive koje su nabavljene mimo Zakona o javnim nabavkama. Stvarno bih se zapitao i pitao Vas, kao ministra Vlade Republike Srbije, kako možete da sedite u jednom istom kabinetu sa ministrom koji kaže da Zakon o javnim nabavkama nije dobar i da ga ne treba primenjivati? b) Direkciji za puteve i za izgradnju Koridora 10 Dobanovci-Bubanj Potok u iznosu od 5.136.000.000; v) JP PTT milijardu dinara; g) malim opštinama za kontragaranciju itd. 2. Evropskoj investicionoj banci po osnovu pet kredita u ukupnom iznosu od 18.400.000.000 dinara, i to: a) Direkciji za puteve za izgradu Koridora10 Dobanovci-Bubanj Potok; ponovo, b) Direkciji za puteve za sanaciju mostova u iznosu od 2.054.000.000 itd. Mene interesuje kolika će sredstva da budu upotrebljena za sanaciju mostova na autoputu Subotica-Beograd,pogotovo što je poznato da ministar za kapitalne investicije ima i strahovitu želju da taj koridor da pod koncesije. Znači, mi ćemo da se zadužujemo, da Republika Srbija daje kontragarancije, a jedan od ministara u Vladi Republike Srbije će da daje koncesije na ta sredstva. Ne želim da čitam dalje, Vladi Francuske za kredite gradovima itd. Znači, jedan deo suficita već je opredeljen. Biće na budžetu Republike Srbije, pod stavkom – date garancije i moraće tamo da stoji dok se ta sredstva ne otplate. Dalje, pitanje stanja duga Republike Srbije na dan 31. avgust i kaže seda je to 796-800 milijardi dinara i predviđa se neka dinamika isplate tih sredstava. Sada, gospodine ministre, imam jedno pitanje da postavim, šta je bilo sa tim čuvenim bankama na Kipru? Šta je bilo sa tim parama koje su bile u tim bankama? Gde su ta sredstva od tih banaka? Navodno, neko je pokrao državne pare, prebacio ih na Kipar! Sada više nema ni banaka, nema ni para, a videli ste tamo, bili ste tamo, istraživali ste tamo, Vladan Batić tvrdi da su pare pronađene! Sadašnji vaš kolega u Vladi Republike Srbije, Velja Ilić, isto tvrdi, tad je doduše tvrdio, da su pare pronađene. Postavlja se pitanje gde je tih 4 – 4,5 milijarde dolara. Gde su završile te pare? Priča se puno toga, da su završile na nekim ostrvima, Sejšelskim, Kajmanskim, po nekim okeanima gde nije bilo Cunamija itd?! Šta je sa tim parama, gospodine ministre? Mislim da treba ovde narodnim poslanicima da odgovorite, da li je tačno da je neko pokrao taj novac za vreme vlasti pre 5. oktobra ili ako je neko ukrao posle 5. oktobra da kažete ko je to ukrao. Nemoguće da ste toliko dugo predizbornu kampanju i svu stručnost koju imate usmeravali na banke na Kipru. I, dolazite na vlast: idete tamo u inspekciju, budete tamo nekoliko meseci i odjednom – nema ništa, prestaje ta priča?! Gde su te torbe koje su unošene u avion, sa dolarima, markama itd? Dalje, gospodine ministre, stalno istrajavate na jednom delu, a kažete, monetarna politika mora ostati čvrsta. I te kako se dobro sećam kraja '90. godina, kada ste se pojavili kao ekspert G17, baš taj deo, monetarna politika mora biti čvrsta, najviše ste kritikovali svaku drugu vlast koja je u tom trenutku bila. Sada to što ste kritikovali tada, sada sprovodite kao neku politiku Ministarstva i Vlade.
Hvala. Reč ima ministar finansija, gospodin Mlađan Dinkić.
Ovde su postavljena neka pitanja, koja su očito plod nerazumevanja ekonomske politike. Naravno, da smo dali više sredstava za poljoprivredu. Kao što znate, tri puta je veći agrarni budžet nego što je bio pre kada je formirana naša vlada. Ovog puta značajna sredstva, osim subvencija, koja su ostala u poljoprivredi, idu i za investicije u poljoprivredi i za nabavku nove opreme za hladnjače, za sušare, dakle, 5,5 milijardi dinara ide za te namene. Naravno, ova sredstva mogu da koriste samo registrovani poljoprivredni proizvođači, s obzirom na to da su se oni deklarisali da se bave poljoprivredom, da im je to osnovna delatnost, prijavili su tačno čime se bave, koje kulture gaje, da li se bave stočarstvom, ratarstvom ili nekom drugom delatnošću. Sve uređene zemlje podstiču samo one poljoprivrednike koji jesu registrovani. Trenutno je 120.000 takvih poljoprivrednih proizvođača, što znači da se ne radi o malom broju. Naša politika će biti da i dalje podstičemo, upravo, samo registrovane poljoprivredne proizvođače, a oni koji ne žele da se registruju, imaju pravo izbora, niko ih na to neće naterati, ali neće moći da koriste stimulativne mere. To što smo napravili rezultiralo je time da Srbija ponovo ima suficit u izvozu hrane. Imali smo deficit u izvozu hrane, dok ova vlada nije došla. Prethodnih godina više smo uvozili hranu, nego što smo izvozili. Sada ponovo imamo suficit u izvozu hrane i dobrim delom to je rezultat povećanja produktivnosti u poljoprivredi. Produktivnost je povećana zbog toga što se koriste savremenije mere, zbog toga što se koristi nešto savremenija oprema. Naravno, to nije dovoljno i to mora da se nastavi u budućnosti. Zato povećavamo investicije u poljoprivredi. Međutim, ono što više puta u ove dve godine ponavljam sa ove govornice, a nikako da objasnim pojedinim poslanicima, jeste čemu služe devizne rezerve. Devizne rezerve zemlje služe isključivo jednom cilju – održavanju stabilnosti domaće valute i intervencijama u slučaju pogoršanja platnog bilansa. Ako vidite kako se kretao kurs dinara u ovoj godini, kurs je devalvirao svega 7%, upravo zbog toga da bi se na taj način kočili inflatorni pritisci. Jasno je da devizne rezerve daju garanciju da će dinar biti stabilan i u narednom periodu. Ako se setimo šta je bilo 1990. godine – devizne rezerve bivše SFRJ u jednom trenutku su dospele do iznosa od oko 10 milijardi dolara. To je bilo za vreme vlade Ante Markovića. Dakle, oko 10 koma nešto milijardi dolara su bile devizne rezerve bivše SFRJ. Kada se država počela raspadati, one su počele da se tope, a onda je tadašnja vlast spiskala te devizne rezerve i napravila najveću hiperinflaciju u istoriji čovečanstva, koja je dostigla 300 miliona procenata, u januaru 1994. godine. Dve godine je trajala. Razlog zašto se došlo do hiperinflacije je zato što su neki mudraci došli na ideju da devizne rezerve stave u funkciju potrošnje, upravo ovo što ste vi malopre govorili. Sa tako mudrom politikom za dve godine je potrošeno tih 10 milijardi. Rezerve su spale na nulu, a narod je dobio plate od tri marke, hiperinflaciju, nestašice, nemanje struje i sve ostalo. Dakle, nikada dok god budem radio sa svojim timom, a evo već pet godina učestvujem u reformama u Srbiji, nikada niko ozbiljan, ne samo ja, neće dozvoliti da se devizne rezerve troše mimo standardnih pravila i procedura čemu devizne rezerve služe. Da li ste se Vi ikada, gospodine, upitali zašto se devizne rezerve zovu rezerve. Zašto se ne zovu devizna potrošnja? Rezerve se zovu zato što se čuvaju, a čuvaju se da biste imali dugoročnu stabilnost dinara. Ono što je činjenica, jeste da Centralna banka, u ovom trenutku, ima veće devizne rezerve nego što je nekada pre 15 godina imala Centralna banka SFRJ. Ako pogledate koliko Srbija učestvuje u odnosu na celu bivšu Jugoslaviju, ovo je veći relativni udeo, nego ranije. Međutim, činjenica je da Centralna banka nema više potrebe da povlači nove kredite. To jeste strategija za budući period. Centralna banka neće više povlačiti nove kredite od MMF-a od iduće godine, s obzirom na to da ovaj nivo deviznih rezervi obezbeđuje punu sigurnost za kurs dinara u narednom srednjoročnom i dugoročnom periodu. Tako da sa ovim pokrićem novčane mase od 260% Srbija ima bolje performanse nego zemlje koje imaju tzv. režime valutnog odbora, odnosno karensi borda. U tom smislu, sledećih par godina biće iskorišćeno da se u celosti vrati kredit MMF-u od 900 miliona dolara, a da istovremeno, imajući u vidu očekivani novi priliv stranih direktnih investicija, devizne rezerve ne samo da neće padati, nego će i dalje nastaviti da rastu. Dakle, centralna banka će u potpunosti izmiriti sve svoje dugove koje je imala, a da devizne rezerve ostanu nepromenjene. Međutim, kada bi neko sada te devizne rezerve uzeo da deli građanima, onda biste imali jedan prividan pozitivan efekat na kratak rok, ljudi bi bili srećni, kao što su bili srećni početkom 1992. godine kada je bila nešto veća potrošnja, ali se onda zahuktala inflacija i sve to što su dobili pojela im je u jednom vrlo kratkom roku. Dakle, monetarna i fiskalna politika, ipak, jesu stvari koje treba izučiti i biti stručan za njih. Ponosim se onim što sam zaista uradio. Ako neko smatra da treba devizne rezerve potrošiti, onda on govori narodu – hoću da izazovem hiperinflaciju. Jedini način da imate sigurnost je da čuvate devizne rezerve. Znam da to deluje čudno običnom narodu, zašto da čuvaš, zašto ne daš narodu da to potroši, ali ako to potrošiš, država nema mehanizme da čuva narod od inflacije, a inflacija je najgori neprijatelj, mislim na hiperinflaciju – svima. Ono što sete postavili kao sledeće je pitanje garancija i kontragarancija. Tačno je da se predviđa davanje garancija i kontragarancija, o čemu, naravno, ova skupština mora da se izjasni i, između ostalog, za ŽTP, Železnicu, s obzirom na to da se planira obnova pruga, ali i nabavka teretnih vagona, s obzirom da u ovom trenutku nedostaje jedan značajan broj teretnih vagona, imajući u vidu da se povećala robna razmena Srbije sa inostranstvom i da je potrebno modernizovati železnicu. Železnica u svim zemljama ne može da se snađe samo iz sopstvenih prihoda, već se subvencioniše od strane države i naše stanovište je da železnicu, kao javno preduzeće, treba modernizovati i treba omogućiti nabavku odgovarajuće savremenije opreme. Zbog toga ćemo predložiti ovoj skupštini da se izdaju garancije i kontragarancije za nabavku odgovarajuće opreme i za modernizaciju pruga, pre svega, na Koridoru 10 u narednoj godini od Evropske investicione banke i Evropske banke za obnovu i razvoj. Međutim, kada govorimo o ovom vašem pitanju vezanom za lokomotive, kao što ste obavešteni iz javnosti, evo koristim i direktnu priliku da vas obavestim, poslali smo budžetsku inspekciju u ''Železnice Srbije'' i o rezultatima nalaza te inspekcije javnost će, kao i uvek do sada, biti obaveštena. Što se tiče Zakona o javnim nabavkama, ja ću biti drugi ministar koji će reći da sadašnji Zakon nije najbolji i da smo spremili promene Zakona o javnim nabavkama. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ali se ne primenjuje.) U pravu ste, postojeći zakon mora da se primenjuje dok se novi ne usvoji. Dakle, nažalost, Zakon o javnim nabavkama koji je donela prethodna vlada, mi smo ga nešto modifikovali, donet je po slovenačkom modelu. To je bio jedan od retkih zakona kojeg su Slovenci doneli, a koji je bio loš. Prepisan je od Slovenaca tada kada je donošen 2003. godine, u najboljoj nameri. Međutim, i Slovenci su priznali da im je zakon bio loš i u međuvremenu su ga promenili, tako da je nama ostao taj slovenački zakon. Mi smo već pola godine radili na promeni Zakona o javnim nabavkama, kako bi ga uskladili sa pozitivnim primerima u EU. Sada je zakon na čitanju kod Evropske komisije. Dakle, želimo da nam EU da zeleno svetlo i očekujemo u prvom kvartalu sledeće godine da se nađe u skupštinskoj proceduri. Hvala.
Vi ste tražili reč po Poslovniku? Repliku traži vaš kolega, hoćete li da mu ustupite prvenstvo? Izvolite, reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Nemojte da plašite narod. Gospodine ministre, kao prvo, spomenuste 1992. godinu, drago mi je da ste se u to malo upleli, samo ima i vašeg učešća, ne direktno u toj godini, nego u raspletu svega toga. Tada se desilo da tih 10 milijardi dolara, kako ih spominjete, najveći deo je drpila Ljubljanska banka. Baš kažem drpila, ukrala, kako hoćete, Slovenci, a nama su ostavili dinare. To je jedan od razloga hiperinflacije, vi tu niste krivi. Ali gospodine ministre, vi ste sa Slovencima delili naše devizne rezerve, vi ste sa Slovencima delili naše zlato, bratski, priznali ste sukcesiju umesto secesije, nasilno otcepljenje, otimanje deviznih rezervi građana ove Republike, vi ste poklonili Slovencima Priznali ste im da je ljubljanska banka imala to pravo. Ko vam je sada kriv za to? Kažete, to nije bilo, vrednost zlata se gubi. Pa šta, ona se gubi u jednom delu, ali sada imamo obavezu, sada imamo muku da nas i Slovenija i Hrvatska i Bosna i Hercegovina tuže za ratnu štetu, a bili su secesionisti. Za to ste vi odgovorni, gospodine ministre. Dalje, kažete – čemu služe devizne rezerve, baš tome o čemu i pričate, zašto niste intervenisali. Intervenisali ste po narodu, po grbači! Čemu onda služe? Ne za potrošnju, za intervenciju da se stabilizuje neki deo tržišta. U redu, u septembru je bila povećana potrošnja, ali nećemo valjda narod da poubijamo zato što kupuje više. Kupuje zato što mu treba, kupuje ono što mora: hranu, ogrev, odeću. Ne kupuje nešto drugo. Ne kupuje kuće, vile i stanove, nego to kupuje i na to se povećavaju kamate. Dalje, gospodine ministre, kada je u pitanju ova priča oko poljoprivrednih proizvođača – kažete 120 hiljada registrovanih poljoprivrednih proizvođača – a šta ćete sa onima koji se nisu registrovali, gde je prosek domaćinstva preko 55 i 60 godina, šta ćete – da ih poubijate?! Oni ne treba da žive. Pričate o subvencijama, ali ko ima pravo na subvencije? Na subvencije ima pravo samo registrovano domaćinstvo. Niste čak ni onim staračkim domaćinstvima dali pravo da imaju subvenciju za mleko, za priplodne junice, jednu ili dve. Te subvencije ste im ukinuli i kažete: mora da se registruje. Ali gde će da se registruje čovek od 65 ili 70 godina; dete mu je u belom svetu, ne može ni samog sebe da prehrani, nego još mora da ga dotira – pa ga vi registrujte kao poreskog obveznika. Pa još kažete pravo izbora. Kako vas nije sramota? Ako ste već uveli da mora poljoprivredni proizvođač da se registruje da bi ostvario neku subvenciju, zašto mu niste dali za pravo da bira hoće li da plaća penziono ili neće za poljoprivredne penzije, nego da i to bude izbor, ako već pričamo o izboru, ali ne na ovaj način. Hvala.
Reč ima ministar finansija Mlađan Dinkić.
Samo kratko, što se tiče poljoprivrede, verovatno niste dobro slušali i čuli obrazloženje strategije razvoja poljoprivrede. Naime, sva domaćinstva u Srbiji biće podeljena po novoj strategiji, koju je usvojila Vlada sredinom ove godine na tzv. produktivna domaćinstva, ona koja rade i ona, koja ste vi nazvali staračkim domaćinstvima, gde nisu fizički sposobni da privređuju. Što se tiče produktivnih domaćinstava, ona će biti podsticana preko ovih podsticajnih mera i ona, naravno, moraju biti registrovana. Njima su namenjeni krediti za nabavku mehanizacije i ostalog. Što se tiče domaćinstava koja su neproduktivna, zbog starosti ili drugih razloga, ona će dobijati direktna plaćanja iz budžeta, nevezano od toga da li su registrovana ili nisu. To će biti subvencija na dohodak i to jeste praksa u EU. Najveći deo sredstava koji ćemo mi povući od EU biće namenjen upravo za poljoprivredu. Sredstva će se deliti kao podsticajna, to su ova sredstva koja već sada imamo, s tim što će biti uvećana, a ona domaćinstva kojima ne treba traktor, jer su stari, dobijaće direktno novac, kao neku vrstu direktne pomoći na njihov dohodak. Što se tiče bankarskih kamata, naša procena je da u Srbiji, prvo, postoji velika konkurencija među bankama, a drugo, marže su veoma visoke i njihovi profiti su visoki. Povećanje stope obavezne rezerve ne znači da će kamatne stope za građane biti povećane. Zašto? Zato što banke jednostavno, da bi na tržištu opstale, moraće da po istim kamatnim stopama nude kredite stanovništvu, jer neke banke će, one koje su jače, ići sa nižim kamatama, a ove druge će morati da to prate, kroz povećanje stope obavezne rezerve mi faktički kočimo priliv stranih sredstava u zemlju radi kreditiranja. Dakle, obavezna rezerva je uvedena na kredite spolja ka poslovnim bankama. To je ono što mi kočimo, što znači da hoćemo da se banke prostiru onoliko koliko su dugačke, onoliko koliko možemo da podnesemo da se toliko kreditira. Jer činjenica jeste sledeća, to sam već pominjao: kada imate nekoga ko ima neku potrebu, naravno, evo vi ste roditelj, recimo, vi ne možete a da ne zabranite detetu vašem da nešto čini, da nešto ne čini, a ono želi. Deca žele sve živo da postignu, ali neko mora da im kaže – ovo možeš da uradiš, a ovo možeš kada malo porasteš. Isto je i sa našom situacijom. Zamislite sada da mi dozvolimo da se za godinu dana stanovništvo toliko zaduži da pokupuje sve, a da sutra nema novca i da ih banke isteruju iz stanova, da im banke naplaćuju tako rate. Sledeća vlada bi imala probleme. Naša vlada ne bi imala probleme da mi sada pustimo – hajde narode, zadužite se koliko god hoćete. Ali kako ćete sutra da vratite? Vi bi trebalo da budete na neki način zahvalni ovoj vladi što vodi računa i odgovorna je prema budućoj vladi.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, vi morate nekako da dovedete u red i da zabranite uvredljivo izlaganje ministra finansija. Njegovo uvredljivo izlaganje se zasniva na nekoliko činjenica. Prvo, što i ono što zna okrene, a ne da odgovor na pitanje koje mu je ovde postavljeno, nego otvara drugu temu. I u tom galimatijasu imamo nekoliko ključnih momenata: prvi, ministar nam kaže da nije čitao izveštaje. Samo ću da vam navedem nekoliko mesta i nekoliko adresa gde postoje izveštaji povodom nečega što je već opštepoznato činjenično stanje. To je pitanje kako je došlo do, u ono vreme velikih deviznih rezervi, 10,8 milijardi dolara, kada je ukupan spoljni dug one SFRJ bio 17 milijardi dolara, za vreme Ante Markovića, pa ga je MMF, čije interese vi zastupate ovde, naterao da raskrčmi te devizne rezerve. Kako su se raskrčmile devizne rezerve? Postojala je prethodnica u vidu "Agrokomerca" i sistema menica bez pokrića. Dalje, banka Ambrozini i filijala Ljubljanske banke u Njujorku, na čijem čelu je bio Lorens Iglberger, nekadašnji ambasador SAD u SFRJ, rasturili su. Sećate se afere povodom duga Ljubljanske banke štedišama? I vi priču sa početka devedesetih godina, odnosno 1989. godine i 1990. godine, o visini deviznih rezervi, prebacujete na januar 1994. godine, a izašli ste da odgovorite na pitanje gde su pare sa Kipra. Gledajte kakva je tu manipulacija u pitanju. Dalje, kaže se modernizacija železnice. Samo da vas podsetim: Vi ste bili na vlasti kada je Đinđić potpisao ugovor za 1.000 vagona da se izvezu u Brazil. Što gazite po mrtvim ljudima? Godina 2005. je godina kada uvozimo radnu snagu, a vi nam sada pričate kako se smanjuje broj zaposlenih. Odgovorite na pitanje, šta je sa onim lokomotivama vašeg prijatelja Koraća, koje su morale da se remontuju u Zagrebu, u fabrici "Rade Končar"? Eno ih, ne mogu da idu! To su vaše ekonomske reforme. Nemojte Vi da okrećete činjenice. Ako ne znate za neku činjenicu, kažite – ne znam. Malopre ste izašli da pričate o Zakonu o javnim nabavkama. Pa Vi ste ga hvalili, Vi ste ga zajedno prepisivali sa Đelićem, pa ste čak pogrešili u prepisivanju dva člana. (Ne mogu da vam kažem tačno broj, imam tamo zapisan.) Tada ste se hvalili kako je to moderno, evropsko, a sada kaže – jao, to je najgori slovenački zakon. Puj pike ne važi se, bilo pa prošlo. Tad je važilo, a sada se ne važi?! Molim vas, vodite računa, malo cenite dostojanstvo i pamćenje građana Srbije. Verovatno neko prati ovaj prenos, pa se hvata za glavu kada čuje neke stvari koje iznosite, koje potpuno odudaraju od onoga što ste pričali 2000 – 2001. godine itd. Nemojte, dajte skoncentrišite raspravu na ono što su stavke budžeta, da tu malo popričamo. Držite neka predavanja o deviznim rezervama. Šta vi znate šta su devizne rezerve? Vi ne držite devizne rezerve zbog stabilnosti valute. Vi držite devizne rezerve zbog MMF. Još izađete ovde pa nam pričate – nema više zaduživanja. Kako smete to da kažete? Sa sistemom Svetske banke uvek sve države moraju pomalo da se zadužuju. Videli ste primer Čaušeskua, kada se razdužio, oni ga ubili i rasturili mu državu. Nemojte da vređate dostojanstvo ovih poslanika, valjda ima poslanika koji nešto znaju. Za razliku od vas oni čitaju i izveštaje, prate šta se dešava. Vi izađete ovde i – puj pike ne važi se. Samo da vas podsetim: ugovor je zaključen, Brazilu treba da se izveze 1000 vagona, a vi sada izađete i kažete uvozimo vagone. Znači, uništili ste i taj deo naše industrije. Nema više, ne proizvode se vagoni kod nas. Hajde sada napravite spisak. Šta je još to što treba da se uništi? Vi ste eksponenti politike MMF. Gde god zaglibi MMF tu države više nema. Prvo MMF, pa onda američka čizma. To nam je put sa vama!
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, ovlašćeni predstavnik SPS. (Vjerica Radeta, dobacuje sa mesta.) Vi ste prvi insistirali na tome, međutim, postoji po Poslovniku. (Vjerica Radeta, sa mesta: Koji član?) Član 93, pročitajte, remetite, zaista, one ''za'' i ''protiv'', i molim vas da se pridržavate Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moram da kažem da je ova prethodna rasprava bila interesantna, ali da konstatujem da je u izlaganju gospodina ministra u jučerašnjem danu izneto obilje podataka, kojima inače raspolaže ovaj predlog budžeta, koji optimistima daju za pravo da podrže budžet i da vide ono što je dobro u budžetu, a opet pesimistima daju pravo da taj budžet kritikuju. Mislim da budžet, ovaj kakav je predložen, ne treba kvalifikovati ni kao dobar ni kao loš, nego kao realan. Zašto tako mislim? Pre svega, gospodin ministar je to rekao, a to se nalazi u nizu obrazloženja svih budžetskih stavki, da je osnovni cilj ovog budžeta i ekonomske politike koja će se voditi u 2006. godini ta makroekonomska stabilnost; svođenje inflacije sa sadašnjih 15 ili 16 procenata na prihvatljivih 9,3 odsto, rast društvenog proizvoda od 5 procenata u 2006. godini i, ono što je veoma važno, smanjenje javne potrošnje za 1,3 odsto u odnosu na 2005. godinu. Koliko sam razumeo iz svih ovih razgovora i diskusija jedan jedini zahtev MMF, koji se tiče ukupnih finansija u Republici Srbiji je upravo taj da se javna potrošnja u Srbiji smanji za 1,3 odsto. Čak i da ga nema, da nema takvog zahteva MMF, mislim da bi svi u ovoj zemlji, koji ozbiljno razmišljaju o privrednom rastu, morali doći do tog saznanja da se javna potrošnja neizostavno mora smanjivati iz mnogo razloga. Zato mi je jako važno ono što je gospodin ministar najavio na kraju svoje jučerašnje rasprave, a to je da će ukupan, odnosno kao krajnji rezultat ovakve politike, koja će se voditi u 2006. godini, biti stvaranje mogućnosti za dodatno rasterećenje privrede. Dakle, porezi na zarade trebalo bi da se sa sadašnjih 14 procenata smanje verovatno za procenat-dva, možda čak i četiri, na 10, i da se, eventualno, ide na smanjenje pojedinih doprinosa, recimo kada je u pitanju doprinos za zdravstvo, i to pre svega kao rezultat racionalizacije u zdravstvu, a ne kao namere da se opšti nivo zdravstvene zaštite naših građana u Srbiji smanji. Onaj ko želi da razgovara o zapošljavanju ove armije nezaposlenih, o milion ljudi koji se trenutno nalaze na evidenciji službe za zapošljavanje, on prosto u tome mora videti šansu da onih milion ljudi jednog dana nađe posao. Zašto? Zato što bi tim eventualnim smanjenjem i striktnom realizacijom stavki iz ovog budžeta zaista došlo do smanjenja javne potrošnje, a time i do pojeftinjenja otvaranja svakog radnog mesta. Ako će ukupne obaveze na zarade sa sadašnjih 73 posto pasti na 65 ili 66 prihvatljivih u ovom trenutku, onda će Srbija sigurno postati mnogo atraktivnija za ulaganje i domaćeg i stranog kapitala u otvaranje novih radnih mesta. To odmah iza sebe povlači jednu jako pozitivnu posledicu, ubiranje većih iznosa doprinosa u svim fondovima socijalnog osiguranja, počev od penzionog, preko zdravstvenog i svih onih drugih stavki koje se u ovom budžetu nalaze i imaju tretman ili kategoriju tzv. socijalnih davanja. Ovde uočavam da je u projekciji budžeta za 2006. godinu upravo za tu kategoriju socijalnih davanja planirano oko 48 milijardi dinara i ona će se davati iz različitih razdela: iz Ministarstva za finansije, ali pre svega iz Ministarstva za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku. Na ovom mestu je, takođe, važno podsetiti i na potrebu da se penzioni fond, pre svega onih osiguranika po osnovu rada, u budućnosti sve manje finansira iz budžeta, a sve više iz doprinosa. Jedini način da se to zaista postigne je povećano zapošljavanje i povećani prihodi penzionog fonda po osnovu doprinosa koje će zaposleni uplaćivati. To, naravno, važi i za fond osiguranika po osnovu poljoprivrednih zanimanja, odnosno za penzionere po osnovu zemljoradničkih delatnosti. U tom fondu imamo jako veliki problem koji će se verovatno u ovom trenutku kratkoročno rešiti nekim merama i podsticajima iz budžeta, ali dugoročno ćemo imati i dalje sličan problem. Podsećam, penzioni fond se u ovom trenutku finansira iz budžeta sa oko 89, čak 90 procenata, a samo 10 procenata potrebnog prihoda penzionog fonda poljoprivrednika, da bi se isplaćivale penzije, ostvaruje se putem ubiranja doprinosa po osnovu osiguranja poljoprivrednika za penzije poljoprivrednika. Upravo na toj tački država mora svim merama da učini da uplata doprinosa za poljoprivrednike po osnovu penzija ne bude teret, nego da bude prosto ulaganje u budućnost. Ne znam šta je potrebno u ovom trenutku uraditi, ali sam sasvim siguran da i iz Ministarstva za finansije i iz Ministarstva za poljoprivredu i iz svih drugih ministarstava moramo sve učiniti da seljake privolimo da uplaćuju te svoje doprinose, pre svega zarad te sopstvene koristi. Kada već govorim o penzijama, onda ovde moram, radi javnosti, da istaknem činjenicu da su ipak povećana sredstva za penzije. Jedan deo se uplaćuje iz razdela Ministarstva za finansije, a drugi deo se uplaćuje iz razdela Ministarstva za rad, socijalnu politiku i zapošljavanje. Ukupni prihodi tog penzionog fonda, po osnovu rada, odnosno penzionog fonda po osnovu radnika iz radnog odnosa je oko 84 milijarde dinara. Oni su u odnosu na prošlu godinu veći za pet miliona u apsolutnom iznosu, a za 6,2 procenta u relativnom iznosu. Učešće budžeta u fondu penzija po osnovu rada učestvuje sa oko 34 koma nešto i tendencija je da se to učešće i u budućnosti smanji. Kako? Jedino povećanim uplatama doprinosa, ali ne povećavanjem doprinosa, jer bi time povećali opterećenje zarade, time bi smanjili atraktivnost za otvaranje novih radnih mesta, nego povećanjem broja zaposlenih. Broj zaposlenih se nikako ne može povećati bez investicija, stranih i domaćih. Mi ovde moramo da stvorimo takav ambijent da te strane investicije dođu. Moram da kažem da sam bio prilično skeptik kada je ministar na kraju prošle godine obrazlagao budžet za 2005. godinu i kada je zračio optimizmom u smislu da ćemo mi imati povećana strana ulaganja, da ćemo ostvariti budžetski suficit itd. Pošto se sve to desilo, danas nemam razloga da izražavam sumnju u takvu prognozu gospodina ministra, jer se pokazalo da je bio u pravu. Verovanto je išla na ruku i činjenica da smo po osnovu privatizacije u 2005. godini, umesto planiranih 25 milijardi, ostvarili 38 milijardi. U 2006. godini, koliko shvatam, planira se 30 milijardi dinara po osnovu privatizacije, a najverovatnije da ćemo moći i u 2006. godini da ostvarimo višak sredstava od privatizacije, verovatno do 45 milijardi dinara, što će stvoriti uslove da se neki budžetski rashodi i izdaci pokriju u mnogo većoj meri nego što je to u ovom budžetu planirano ili da se izdvoji tzv. rezerva, opreza radi, da bi se izmirivale obaveze po osnovu državnog duga. Kada pogledam strukturu duga, na neki način, vidim nešto što možda drugi ne vide, ali vidim jedno pozitivno kretanje stvari, jer se ukupan dug u međuvremenu nije povećao i on u ovom trenutku iznosi 823 milijarde. Od toga, 796 milijardi u stranoj valuti. To jeste pomalo rizična kategorija, zato što imate opasnost od nekakvog rasta kursa evra ili drugih valuta u kojima smo zaduženi. To u nekom nominalnom iznosu može povećati dinarski dug, ukoliko se ovi parametri u pogledu rasta cena do nivoa 9,3% na godišnjem nivou, ne realizuju, odnosno ne ostvare. Kada pogledam strukturu tog duga u deviznom znaku, kako se to u žargonu kaže, onda vidim da je od tih 796 milijardi, 295 milijardi po osnovu stare devizne štednje, a onih 500 milijardi je dug prema drugim poveriocima, uključujući Pariski klub, Londonski klub, zajam za privredni preporod Srbije, dugove prema Italiji, Švajcarskoj, Francuskoj, Poljskoj i nekim drugim zemljama. I kada se isplati taj deo stare devizne štenje, utešno je to što će taj novac ostati u Srbiji i neće ostati nigde van. Oni koji budu došli do tog novca po osnovu stare devizne štednje, imaće nekoliko alternativa, između ostalog i da tim novcem pokreću mali privatni biznis, da osnivaju mala i srednja preduzeća, što može biti dodatna inicijalna kapisla za razvoj upravo tog sektora malih i srednjih preduzeća. Kada pogledate izdatke koji su planirani u budžetu, ovde samo želim da podsetim one koji se razumeju u finansije da rashodi i izdaci nisu isto. Tu nema nikakve nesaglasnosti. Ukupni izdaci su 448 milijardi, ali ukupni rashodi su 425 milijardi. Zašto? Zato što i nabavka nefinansijske opreme, izgradnja građevinskih objekata itd, koja se finansira iz budžeta, jeste izdatak iz budžeta, ali nije potrošnja. Zato dajem za pravo ministru da je upravo ta tačka u budžetu i to određenje da ćemo u ovoj godini značajno uvećati ta sredstava koja se tiču tzv. investicija, da je nešto što je možda i najpozitivnije u ovom delu budžeta, jer upravo preko investicija, malopre sam to rekao, otvaramo mogućnost za izgradnju novih malih, srednjih ili velikih kapaciteta i za zapošljavanje nove radne snage. Kao što znate, ja sam socijalista i uvek brinem o tim socijalnim kategorijama. Realnost mi nameće da kažem da je ovaj budžet realan, jer imam uveravanja, kada pogledam sve ove stavke, da se čak ni nivo zdravstvene zaštite u Srbiji neće smanjiti, iako ćemo imati manje izdvajanje iz budžeta za zdravstvenu zaštitu. Hajde ovde da se sporazumemo oko nekih stvari. Država Srbija garantuje zdravstvenu zaštitu svim građanima i svi građani će biti na bilo koji način osigurani, odnosno moći će da koriste zdravstvenu zaštitu, ali svi građani nisu obavezno osigurani. Obavezno osigurani su oni koji rade u nekim preduzećima, koji imaju status penzionera ili neki drugi status, za koje se uplaćuju doprinosi u zdravstvenom osiguranju. U kategoriji onih zdravstvenih osiguranika koji nisu obavezno osigurani, u ovom trenutku se nalazi oko 850.000 ljudi. Po pravilu, to su oni koji se nalaze na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje, za koje nema ko da uplati doprinos, jer ima i onih drugih za koje se uplaćuju doprinosi, jer se privremeno nalaze na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje i primaju odgovarajuće naknade. Kada primaju odgovarajuće naknade, onda se uplaćuju i doprinosi po njihovom osnovu. Za penzionere, po osnovu rada, penzioni fond uplaćuje u zdravstveni fond, odnosno u Zavod za zdravstvo, odgovarajuće iznose. Ako ste primetili, to je 24 milijarde dinara iz penzionog fonda za Fond zdravstva, odnosno za Zavod za zdravstveno osiguranje. Takođe, iz penzionog fonda poljoprivrednika itd. Na ovom mestu želim da podsetim da je, upravo zahvaljujući SPS i njenom vrlo energičnom zahtevu da se ne smeju dirati prava penzionera koja bi ugrozila egzistenciju penzionera, govorim o penzionim zakonima, o setu tih zakona, došlo do toga da je prosečna penzija u najmanjem iznosu od 25% u odnosu na prosečnu zaradu. Upravo iz ovog razdela Ministarstva za rad i socijalnu politiku, po tom osnovu imate dopunska i velika ulaganja u penzioni fond poljoprivrednika, te će kao posledica toga, svedok sam ovih dana da mnogi već primaju neke uvećane penzije, povećanje prosečno isplaćenih penzija po osnovu poljoprivrede biti oko 60%. Takođe vas podsećam da je za prvih osam meseci u Srbiji prosečna zarada isplaćena u nekom iznosu od 12.668 dinara, a da je prosečna penzija za prvih osam meseci bila oko 10.900 dinara. Odredba da se penzije ne mogu smanjivati ispod 60% je omogućila da penzioneri u ovom trenutku budu zaštićeni. Ona jeste u krajnjem kratkoročna i odnosi se samo na period do 2008. godine, ali 2008. godina je ona godina koja će biti posle izbora, pa oni koji budu izašli na izbore neka glasaju za sebe, pre svega, neka razmišljaju o tim određenima koja će ih zaštiti i u budućnosti. U svakom slučaju, oni koji glasaju, treba da glasaju, pre svega, za sebe. Sada nekoliko stvari koje ne mogu da prihvatim do kraja onako kako su ovde napisane. Na primer, određenje je da ćemo morati da smanjimo subvencije za izvoz i da je to u suprotnosti sa pravilima Svetske trgovinske organizacije, pije vodu, ali samo donekle. Zašto? Zato što je još 1986. godine u Urugvaju održan jedan skup Svetske trgovinske organizacije i na tom skupu su se dogovorili da postepeno smanjuju subvencije za izvozno orijentisanu privredu. Mi ovde sada imamo opredeljenje da se već u ovoj godini potpuno ukinu subvencije za izvozno orijentisanu privredu. Da nema ovih drugih određenja, a to je da se povećaju sredstva za Agenciju za finansiranje i osiguranje izvoza u iznosu od 1,5 milijardi dinara i da nemam saznanja da će se kapital te Agencije u ovoj godini sa sadašnjih deset miliona evra uvećati na 25 miliona evra i time povećati mogućnost za finansiranje i osiguranje izvoza, onda bi bio izričito protiv i priče o tome da se smanje subvencije u izvozno orijentisanoj privredi. Iskreno rečeno, nisam znao za ovaj podatak, a u njega nemam razloga da sumnjam, da je upravo ta poljoprivredna proizvodnja i oblast prehrane ostvarila značajan suficit u spoljnotrgovinskoj razmeni, a za nas je značajno i 200 miliona dolara, koliko se ovde pominje. Dakle, one prethodne subvencije i prethodne stimulacije za razvoj poljoprivredne proizvodnje počinju da daju rezultat. Zato je potpuno opravdano da ova sredstva ne da nisu umanjena, nego su čak i nešto uvećana u onom delu koji se odnosi na poljoprivredu. Ne treba niko da plaši seljake, biće i dalje subvencija za mleko, biće subvencija za pšenicu, za skladištenje pšenice i za sve podsticajne aktivnosti za rast poljoprivredne proizvodnje. Možda bi mogla biti veća pozicija oko mera za unapređenje sela i akcija, ali to je prosto neka realnost koja nam je ovde prisutna. U okviru Ministarstva za privredu imamo bitno smanjenje subvencija za privredu sa nekih četiri milijarde 600 miliona na tri milijarde 850 miliona. Bio bih izričiti protivnik ovakve pozicije, iako sam sada pomalo u dilemi da li je to opravdano, jer su subvencije uglavnom ona sredstva koja se usmeravaju preduzećima koja se restrukturiraju. Ali, pošto postoji plan da se ubrza privatizacija u 2006. godini i pošto postoje neka druga sredstva kao što su krediti, odnosno mikrokrediti za zapošljavanje u iznosu od milijardu dinara, i kao što postoje sredstva za tzv. regionalni razvoj u iznosu od jedne milijarde ,i za nabavku mašina i oprema u iznosu od 900 miliona, onda to na neki način kompenzuje smanjene subvencije i omogućuje da privreda u 2006. godini dobije ono što joj u suštini pripada. Pre svega u funkciji razvijanja proizvodnji, oživljavanja onih koje su prestale da rade i stvaranja uslova da u postupku privatizacije postanu i te kako privlačne za strane, a i domaće investitore. Naravno da je dobra stvar podsticati stambenu politiku, odnosno izgradnju i kupovinu stanova. Ovde su povećana sredstva na dve milijarde 800 miliona dinara, ali je važno izdržati na onome što je ministar rekao, da kamate za stambene kredite ne smeju preći tih 4,5% dogovorenih na godišnjem nivou. Mi smo sada imali situaciju da poslovne banke odobravaju kredite građanima po raznoraznim osnovama, po pravilu potrošačke kredite, ali kada se sabere kamata, naknada i troškovi obrade kredita, onda se dolazi do frapantnih podataka da je kamata na godišnjem nivou čak i oko 20%, a da građani koji su ta sredstva koristili to u tom trenutku nisu ni znali. Kada su se građani sa tim parama pojavili na tržištu imali smo jednu neprirodnu situaciju da nam na 40% raste promet bez pokrića u proizvodnji. Razume se da se time vrši inflatorni pritisak i to je jedan od razloga zašto nam je inflacija prešla tih 15% u desetom mesecu i zašto se ne uklapa u osnovna određenja makroekonomske politike. Povećanje obaveznih rezervi od strane banaka na tu vrstu kredita je potpuno opravdano, ali bojim se da ne smemo tu pogrešiti da u isti koš stavimo i mala i srednja preduzeća i sve koji će radi pokretanja poljoprivredne proizvodnje doći do toga da eventualno banke suočene sa povećanjem obaveznih rezervi povećaju i kamate, jer to bi bio trošak na proizvodnju, udar na troškove i inflatorni pritisak. Zato će verovatno zakon o bankama biti interesantno područje u kojem se neke mere u tom pogledu predviđaju, doduše ne eksplicitno i ne konkretno u samom zakonu, ali u ovlašćenjima NBS, u tom delu, sasvim je sigurno da ćemo moći da dođemo do svih ovih mera. Samo još jedna rečenica, 2003. godine ukupna javna potrošnja je učestvovala u bruto društvenom proizvodu sa 44,3%, 2005. godine to će biti 41,8%, 2006. godine 40,8%, a 2008. godine 38,5%. To je ono što je važno, jer to je sada deo priče da ćemo imati nove investicije, otvaranje novih radnih mesta jer će ta cena radnih mesta bitno pasti. Kada je zdravstvo u pitanju, samo radi razbijanja straha, želim da kažem nekoliko podataka, i to: zdravstvo je u bruto društvenom proizvodu 1998. godine učestvovalo sa 6,6%, a 2005. godine učestvuje sa 6,6%, ali je bruto društveni proizvod u 2005. godini projektovan na 1.600 milijardi, a u 2006. godini na 1.839 milijardi i to su neuporedive kategorije. Mislim da zadržavanje ovog iznosa, procenta učešća u bruto društvenom proizvodu, omogućuje da nemamo nikakve teškoće u zdravstvenoj zaštiti, ali te racionalizacije moramo izvršiti jer svako razuman radi ono što mu je u interesu, a to znači da smanjuje nepotrebne troškove, ali ne na uštrb lekova i nivoa kvaliteta zdravstvene zaštite nego na uštrb onih troškova koji se pojavljuju kao neracionalni u svim ovim fondovima, u državnoj administraciji itd. Sve u svemu, mi ćemo kao SPS u narednoj sedmici imati sednice svojih organa, naš odnos prema Vladi gospodina Vojislava Koštunice se nije promenio, moj predlog će biti da uz male korekcije na nekim stavkama ovaj budžet prihvatimo.
Po Poslovniku, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 104. stav 1 – poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. To znači da govore istinu. S obzirom na to da se ovde već maše nekakvim podacima, nekakvim uspesima, pogotovo vezanim za isplatu stare devizne štednje, ja bih da vas zamolim da sa starom deviznom štednjom više ne mašete jer je ta isplata debela pljačka onih koji staru deviznu štednju imaju. Imali su nesreću da imaju devize u bankama koje je ministar Dinkić posekao i sada im se to isplaćuje videćete kako. U poslanički klub SRS došlo je pismo gospodina Bogdana Stokuće, radio čovek u Libiji, da ne čitam celo pismo, zaradio neke pare, stajale mu u Beobanci. Nije Dinkić kriv što je proglašeno to za staru deviznu štednju, što nije isplaćeno onda. Ukupna vrednost njegove imovine u Beobanci je bila 13.633 evra. Beobanka ugašena, odlučila Vlada da isplati starim deviznim štedišama ono što im pripada. Ako uzmemo da je 31.1.2003. godine orijentaciono evro bio oko 70 dinara, njegova ukupna vrednost je bila 956.431 dinar. Isplaćeno mu je 295.950,72 dinara u Nacionalnoj štedionici i ukupno ga je pokrala država za 660.480,28 dinara. Toliko o staroj deviznoj štednji, toliko o tome koliko se vraća sve ono što su građani u te banke uložili. Možete da pričate, dame i gospodo, vi iz vladajuće koalicije o svemu, ali nemojte o staroj deviznoj štednji. Ko god je sa đavolom tikve sadio, vidite kako mu se o glavu lupaju.
Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Mićić.
Reklamiram povredu Poslovnika, članova 99. i 100, koji se odnose na dostojanstvo Skupštine. Mislim da je jedno od najvažnijih pitanja svake zemlje, pa i naše, pitanje budžeta.
Gospođo Mićić, to je po starom Poslovniku.
Dostojanstvo Skupštine, mislim da je član 100. ili 101.
Član 104.
U svakom slučaju, povređeno je dostojanstvo Skupštine s obzirom na to da ne prisustvuju ni premijer, ni članovi Vlade. Podsetila bih vas da je u prethodnom sazivu svaki put premijer dolazio, a mi nismo udostojeni ovde ni za jedan budžet do sada da nam se obrati premijer. Stoga ne čudi činjenica da svaki ministar ima svoj feud. Juče sam glasala protiv Zakona o policiji jer se ministru policije daju prevelika ovlašćenja, a danas ovde za ovom govornicom kažem da je ovaj budžet rezultat nezdrave ambicije ministra finansija, koja se iskazuje činjenicom da je više od 50% državnih troškova, tačnijeoko 257 milijardi, u rukama jednog čoveka, ministra finansija. On odlučuje o redistribuciji tih sredstava, što otvara veliku mogućnost i za korupciju. Tako da ni sledeće 2006. godine u ovoj zemlji neće nevidljiva ruka slobodnog tržišta diktirati uslove i razvoj u ovoj zemlji, već gvozdena ruka ili produžena ruka, može biti, ministra finansija. Zato ponavljam, ovaj budžet nije ni reformski, ni razvojni. Ne stvara uslove za porast zaposlenosti, za smanjenje siromaštva i plus otvara mogućnost za korupciju. Dodatni podatak za to je da je Ministarstvo finansija ove godine u odnosu na prošlu povećalo sredstva rezervi za tri milijarde. Pitam ministra finansija, recimo, zbog čega je to predviđeno na taj način. Hvala.
Hvala, gospođo Mićić. Vlada je za svog predstavnika kod ovog zakona odredila ministra finansija, Mlađana Dinkića. Vi, ako niste zadovoljni, ne znam čime mogu to da vam obrazložim, pa možete da tražite da se Skupština izjasni u danu za glasanje. Skupština će se izjasniti. Reč ima ministar finansija, Mlađan Dinkić, izvolite.
Zaista ne mogu da se načudim, mogu sve da čujem, ali zaista kada se neznanje demonstrira, to je nešto što me najviše ljuti. Ministarstvo finansija na svom razdelu oduvek ima najviše sredstava, zato što su na razdelu finansija svi transferi organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja. To što se 110 milijardi prebacuje penzionom fondu, Nacionalnoj službi za nezaposlene, Fondu PIO poljoprivrednika i ostalim organizacijama, to nisu sredstva kojima raspolaže Ministarstvo finansija. Skupština odlučuje da se 110 milijardi transferiše da bi se pokrili ovi deficiti i to nije novina koju je uvela ova vlada. Vi niste možda čitali budžete od 2000. do 2004. godine, u svim budžetima je ista situacija. Kada pogledate, zapravo, šta je to pravi budžet Ministarstva finansija, to je samo budžet plata onih koji rade u Ministarstvu finansija, plus budžet carine i poreske uprave. Što se tiče Trezora, celokupan se finansira iz sopstvenih prihoda. Zaista doživljavam da me u ovoj zemlji za sve i svašta napadaju, ali da Ministarstvo finansija raspolaže sa 200 i nešto milijardi, to je prosto neverovatno da neko može uopšte da kaže. To nisu pare kojima mi raspolažemo, to su sredstva koje Skupština odobrava namenjena za pokriće deficita u penzionom fondu i u ostalima. Nemam nikakvo diskreciono pravo za raspodelu tih sredstava. Skupština odlučuje o tome, a samo se za Trezor označava mesečnom dinamikom. Dakle, ovo je samo moj odgovor na to pitanje, jer očito se radi o neznanju. Zaboravio sam šta je bilo drugo. Hvala.
Hvala, gospodine ministre. Molim samo da se sa uvažavanjem obraćate narodnim poslanicima, bez obzira iz koje su poslaničke grupe. Za reč se javio ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9, Miodrag Stamenković, izvolite.
Zahvaljujem se gospodinu predsedavajućem. Uvažiću primedbu prethodnog predsedavajućeg i neću kršiti Poslovnik, jer u drugom delu člana 92. Poslovnika stoji da ovlašćeni predstavnik može da koristi dva puta po 10 minuta, a ja ću svoje izlaganje svesti na onih drugih 10 minuta, pa nisam prekršio, jer se nisam javio na samom početku. Lako je ministru da brani budžet kada su kalibri iz kojih se puca na njega dosta tanki, kada se kao municija koriste ćorci, odnosno prazna politička priča umesto struke. Od struke nema ni "s". No, da krenem sa budžetom. Nažalost, rekoše da ovaj budžet u startu nije razvojni i nije reformski. A to normalno dolazi od onihkvazireformskih snaga, koje su sebe proglasile za lidera u procesu tranzicije, samo zbog toga što su u jednoj godini prodali duvansku industriju. Čak ni duvansku industriju, nego tržište duvana od milijardu i 200 miliona dolara, a duvansku industriju su poklonili. E, ti takvi lideri su dobri, a ovaj budžet nije razvojni i nije reformski. Sada ću morati zbog toga ukratko samo nekoliko rezultata i o nekim projekcijama. Neću govoriti o ciljevima ekonomske politike za 2005. godinu, a to su rezultati za prvih osam meseci 2005: izvoz je povećan za 45% uz povećanje uvoza od 30%, odnosno ...
Izvolite, opominjem poslanike da budu malo tiši, vi nastavite.
... pokrivenost uvoza izvozom povećana je sa 32% na 45%. Najznačajniji pozitivan rezultat je da je deficit računa platnog bilansa sa 15 ili 6% BDP u prošloj smanjen na 8 do 10% BDP u ovoj godini, projekcija do kraja godine. Budžetski deficit od 3,9% u 2003. godini, 2005. suficit od 1,3%, što je doprinelo smanjenju deficita tekućeg računa platnog bilansa, smanjenjem državnih dugova i padu kamatnih stopa na tržištu državnih hartija od vrednosti. Taj budžetski suficit, koga neki kritikuju, iskorišćen je za vraćanje dugova iz prošlosti i 2005. godine je isplaćeno 7,5 milijardi dinara duga putnoj privredi preko Ministarstva za kapitalne investicije, koje je, i pored znatno smanjenih sredstava, najuspešnije Ministarstvo. I svi oni koji ga kritikuju zna se iz kojih razloga, ne smeta im što idu po veoma kvalitetnim novim putevima, što se u Srbiji nije gradilo od postojanja do današnjeg dana koliko se sada gradi. To je upravo razlog da se napada i Ministarstvo i ministar, jer zaboga, od tog dela Srbije uspeh se ne oprašta. Taj budžetski suficit, pored tih 7,5 milijardi stvorena je osnova za vraćanje duga penzionerima od 45 milijardi dinara. Budžetski suficit je omogućio realizaciju potpuno novih programa Vlade, a to je ono što interesuje nas koji se bavimo privredom; makrokredite za samozapošljavanje, subvencione stambene kredite sa oborenom kamatnom stopom, osnivanje Fonda za mlade talente, podsticaj regionalnog razvoja, Pad eksternih dugova omogućio je zaduživanje privatnog sektora bez povećanja ukupne zaduženosti zemlje. To je bila bukvalno stimulativna mera za razvoj privatnog sektora, a povećan je 10% broj zaposlenih u ovom delu. Sada odgovor na ono pitanje – gde je rast zaposlenosti. Ima ga u kvalitetu radnih mesta, dragi moji, jer kvalitet radnih mesta nisu društvena preduzeća sa negativnim kapitalom u kojima su ljudi prividno zaposleni, nego upravo radna mesta u novootvorenim malim i srednjim preduzećima. Samo da vas podsetim: u EU 80 miliona takvih radnih mesta su osnova za bogatstvo i blagostanje u EU. Prema tome, to jeste izuzetno reformski karakter promena koje imamo, zato što menjamo kvalitet radnih mesta. U tom cilju Vlada je uložila jednu milijardu za program makrokredita za samozapošljavanje, a to je 4.000 novih radnih mesta. Pola milijarde za investicije i za zapošljavanje u Kragujevcu, Boru i Vranju; jednu milijardu za druge aktivne programe. Rezultat toga, ako neko slučajno zna da se konektuje neka pogleda na internatu, pola gradova u Srbiji je eksplodiralo – svi grade ili planiraju industrijske zone, poslovne inkubatore, slobodne bescarinske zone, a sve je to slika privrede kakvu imamo u Evropi. Sve je to podsticaj preduzetništvu, koji je najveći reformski deo ovog budžeta. Na kraju, tačno reče ministar, po prvi put se vidi kraj procesu tranzicije i to zahvaljujući egzaktnim pokazateljima. Već drugu godinu zaredom imamo visok privredni rast, mada se sećate da su nam na proleće prognozirali da ćemo propasti, da ćemo imati negativan rast proizvodnje. Znači, dve godine zaredom – povoljna privredna konjunktura. Jedini neostvareni cilj je smanjenje inflacije, za mene to nije nikakva katastrofa, jer inflacija ide sa konjunkturom. Da nema konjunkture, mi bismo imali malu inflaciju, ali sterilni sistem. Da je ta inflacija pala na onih 4,5%, koliko smo planirali na kraju tranzicionog perioda, sada bismo imali smanjene investicije i negativne trendove. Ovde je primedba da je ta inflacija rezultat uvođenja PDV. To je smešno. PDV uteruje sivu ekonomiju u legalne tokove, kontroliše novčane tokove i upravo ne pogoduje inflaciji. Najteže reforme su iza nas. Zato ovaj budžet za 2006. godinu ima osnovne karakteristike –uravnotežen, smanjenje javne potrošnje i ima javne investicije. Hoću da završim kao sam obećao u roku od deset minuta, skratiću dosta toga, neću govoriti o ciljevima i prioritetima ekonomske politike u 2006. godini. Ministar je dosta toga rekao. Čvrstom monetarnom i fiskalnom politikom i institucionalnim reformama, kojih i te kako ima, Vlada garantuje makroekonomsku stabilnost; smanjenje javne potrošnje (tih 1,3% će biti kontinuitet i u sledećoj godini), sigurnost poslovanja, jačanje konkurentnosti privrede, dugoročno održiv privredni rast, zasnovan na povećanju domaće štednje, investicija i izvoza; smanjenje deficita tekućeg računa platnog bilansa i obaranje ukupnog javnog duga ispod 50% bruto društvenog proizvoda, uz redovno servisiranje dugova. Javna potrošnja – to je ono zašto se neki bune, jer se teško gube stečene privilegije, ali je interes svih građana Srbije. Javna potrošnja opterećuje privredu, smanjuje ekspanziju privrednu i upravo ugrožava osnovne interese građana. Zbog toga je za pozdraviti to što će u 2006. godini njeno dodatno smanjenje od 1,3% u bruto društvenom proizvodu na trajnoj osnovi, i to: – 0,55% racionalizacijom troškova u fondu zdravstva, smanjenjem subvencije društvenim preduzećima i ukidanjem izvoznih subvencija od 0,4%. To jeste normalno, subvencija u privredi je bila – sipanje vode u pesak, a ne razvojni dinar. Zato se sada ide sa razvojnim dinarom, odnosno sa ulaganjem u privredne aktivnosti; 0,2% smanjenje broja civila, što je već završeno u vojsci, znači, završen je jedan bolni posao. Smanjuju se transferi. Nažalost, nemam vremena da vam pričam, završiću, malo pogled unapred, o makroekonomskom okviru za period 2006. i 2008. godine i trećem i o četvrtom delu, koji je za mene ujedno najbolji u ovom budžetu, to je treći deo koji govori o javnim finansijama, a pre svega četvrti, koji govori o strukturnim reformama. Te strukturne reforme, ovako planirane, veoma dobro podržane zakonskom aktivnošću, pozdravljam, jer će obezbediti da stvarno do 2008. godine završimo sa tranzicijom, na žalost svih onih kritičara koji bi želeli da bude što gore, da bi njima bilo što bolje. Mogu da poručim, kao predstavnik stranke koja ima najbolje rezultate, ovaj budžet i političare kritikuju oni koji nikada nikakvih rezultata nisu pokazali. Mi ćemo glasati za ovaj budžet.
Hvala. Po prijavama za reč, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, zatim, Slavoljub Matić, a ako ne bude u sali, onda, Milka Silajev. Izvolite.
Juče ste nam, ministre, sat i po vremena ovde govorili o zamišljenom budžetu zemlje dembelije, a očekivali smo, na dnevnom redu je budžet Republike Srbije za 2006. godinu, da nam malo pričate o tome kako će građani Srbije da prežive još jedan vaš budžet. Kažete – do sada ste pet puta obrazlagali budžet, a dve godine ste ministar. Sama činjenica da ste tri puta obrazlagali rebalans budžeta, govori o tome koliko ste dobar tvorac budžeta. Još ste rekli da ste vi prvi put lično zadovoljni. E, to je ono što nas brine, to što ste vi zadovoljni, bojim se da znači da će građani Srbije biti jako nezadovoljni realizacijom ovog budžeta. Toliko toga ste juče ovde ispričali, pa sam pokušala da evidentiram neke najkarakterističnije stvari da pokušam da ih prokomentarišem. Kažete da su ciljevi ovog budžeta obaranje inflacije, nastavak strukturnih reformi i povećanje izvoza. Nisam uspela da zapišem, rekli ste još dve stvari. Ovi ciljevi su zaista na mestu. Ne znam koji bi to poslanik i koji bi građanin Srbije rekao da ima nešto protiv ciljeva koje ste izneli. Ali, stvari govore nešto sasvim drugačije. Vi ste do pre nekoliko dana pričali da lažu ekonomisti, Vi i Vaš partijski prijatelj Jelašić, koji pričaju o nekoj dvocifrenoj inflacije za ovu godinu, a sada je sami priznajete. Kolika će stvarno biti inflacija, odnosno kolika bi stvarno bila kada ne bi statistika radila ono što radi, odnosno ispunjavala želje naručilaca, a uostalom to najbolje znaju građani Srbije kroz svakodnevne svoje troškove. Nastavak strukturnih reformi i povećanje izvoza. Šta ćemo mi to, ministre, da izvozimo kada ništa ne proizvodimo? Zaista, ne razumem koji vam je bio motiv kada dobro znate da ste pozatvarali sve što se zatvoriti moglo, da sada pristižu, to je opet greh onih pre vas koji su rasprodali privredu Srbije, pa su onda tavorila ta razna preduzeća dve godine, sada ističe taj rok od dve godine koliko su po ugovoru bili obavezni da, kao, čuvaju delatnost preduzeća koje su kupili, e sada dolazi do izražaja ono što smo mi pričali tada – da se preduzeća jeftino kupuju samo zbog dobrih lokacija. I, naravno, svi ti radnici naknadno dobijaju otkaze, jedna tura je dobila otkaze još kada su otkupljena preduzeća, a sada se i ovaj ostatak nalazi na ulici, zato što novi vlasnici, gazde menjaju delatnost; tamo gde je bila, proizvodnja čarapa, prave hotele, baš ih briga za proizvodnju, oni hoće ono od čega će da zarađuju. Kažete – u toku ove godine izvršena je reforma državnog penzionog fonda, a sledi zdravstveno osiguranje i obrazovanje. Tu sam se sledila. Ako bude reforma zdravstvenog osiguranja i obrazovanja kakva je reforma penzionog fonda, onda stvarno – narode Srbije, neka vam je Bog u pomoći!!! Od ove vlade, od ovog budžeta, od ovog ministra pomoći nemate, naprotiv!!! Na koji način ćete reformisati zdravstveno osiguranje? Videćemo kada budemo o tome raspravljali, ali je interesantna Vaša ideja o, bar onom što u medijima saznajemo, jer ovo što ste ovde ispričali je sve divno i krasno, na koji način mislite da reformišete obrazovanje? Da li Vi zaista mislite da u našem obrazovnom sistemu ima mesta za otkaze; da prosvetni radnici strahuju da li će da se zamere direktoru, da li će lepo da mu kažu – dobro jutro ili će malo mrko da ga pogledaju. Sada direktori već slušajući ovo što Vi najavljujete, što najavljuje Vaš kolega Vuksanović, zloupotrebljavaju to što su direktori, uvode strahovlade po školama i umesto da se prosvetni radnici bave onim što jeste njihov posao, oni moraju da se dodvoravaju direktorima, da rade kako oni kažu, da bi se zaštitili, da bi obezbedili i sačuvali svoja radna mesta. Onda idu dalje Vaše hvale, ovo zaista ne znam gde ima, možda ste doneli iz Japana! Kod njih je sigurno ovako. Privredni rast najviši u Evropi?! E sada je problem zbog tog visokog privrednog rasta od 8,6 projektovanog za, ovu, narednu godinu, a sada je 6,1% – nastaje inflatorni udar. Dalje, kažete, rekordan rast inostranih investicija. Gde li su, ovaj narod u Srbiji za njih ne zna, jer da ima tih investicija i da je to nekakav rekord, onda bi valjda bio smanjen broj nezaposlenih. Valjda taj neko ko investira pravi neku fabriku, valjda mora i da zaposli nekoga u toj fabrici. To građani Srbije ne znaju. Kažete, povećana štednja na dve milijarde evra. Možda je to tačno, ali zašto ne kažete da se u tu štednju uračunavaju depoziti pri otvaranju, uzimanju kreditnih kartica. Zašto ne kažete da su tu depoziti koji se ulažu za podizanje potrošačkih kredita, pa izdvojite to da vidite kolika je stvarna štednja. Naravno, vi sve to dobro znate, ali lepo zvuči kada pričate. Kažete, suficit u proizvodnji, ovo je stvarno, prehrambenih,odevnih i predmeta od krzna. Koja to naša sada tekstilna fabrika radi, a pogotovu koja izvozi? Ministre Dinkiću, dajte malo, pa budite realni!! Dalje, kažete, ministre, da smo sada u uzlaznom privrednom ciklusu. Valjda u uzlaznom privrednom ciklusu treba ljudi da se zapošljavaju, a ne da i dalje ostaju bez posla, treba da rastu realno plate, a ne da kupovna moć građana opada. Govorile su moje kolege šta znači povećana kupovna moć i šta znače troškovi u septembru, šta znači trošenje kredita. Ove godine su građani iskoristili ove vrlo skupe i nepovoljne kredite, potrošačke, pa onda te kredite troše za svoje svakodnevne potrebe!! Već od iduće godine će biti problem i sa vraćanjem kredita i sa podmirivanjem ovih redovnih troškova. Kažete, osnovne karakteristike budžeta su smanjivanje javne potrošnje, bitno veće javne investicije, znatno veći razvojni deo budžeta. Zaista lepo zvuči, ali je trebalo da kažete, nadam se da ćete to ipak da kažete, šta zaista znači smanjivanje javne potrošnje –udovoljavanje zahtevima MMF: smanjivanje penzija, pretnja otkazima u zdravstvu, obrazovanju, u pravosuđu i ako je to ono što je vaš cilj i vaša namera, onda hvala, ali Srbiji to ne treba. Bitno veće javne investicije, to ste samo napomenuli, niste nijednu naveli i bilo bi lepo da vidimo koje su to bitno veće javne investicije. Dalje ste rekli, jedna od osnovnih karakteristika budžeta, znatno veći razvojni deo budžeta, a to je pravljenje bazena na Banjici. Neverovatno! Gospodine ministre, ovo što ste nam predstavili kao budžet, niti je razvojni, niti je socijalni, niti je reformski. Ovo je nešto što će da se potroši do juna ili jula meseca, pa ćemo onda, gospodo kolege poslanici, imati rebalans budžeta, pa ćemo opet da povećavamo iznose i to je suština budžeta Mlađana Dinkića. Hvalite se velikom budžetskom rezervom, hvalite se suficitom. Čuli ste od kolega šta to u stvari znači. Veliku budžetsku rezervu, zapravo, izvlačite iz budžetskog suficita, odnosno iz kredita i zaduženja. A zašto ste vi predvideli tako veliku budžetsku rezervu? Da se Vlasi ne dosete; sada će Mlađan Dinkić da raspoređuje pare naroda Srbije, pa onda nije predvideo u budžetu one "borkinje" za ljudska prava, to su ona Kandić, Vučo, (Vučo reče da su one ''borkinje'' za ljudska prava) i nije njih predvideo, ali će zato da im daje parice iz budžetske rezerve, pa onda to građani neće znati. Nije predvideo ovde kod troškova ''manekena'' Srbije, predsednik Republike, ukupno 122 miliona 946 hiljada – građani Srbije koštaće vas predsednik DS, koji se lažno predstavlja kao predsednik svih građana Srbije, nije predviđena Narodna kancelarija, zato što ste, ministre, očekivali da ćemo mi svim oružjem da napadnemo Narodnu kancelariju, a i zato što vi znate, pretpostavljam, da Narodna kancelarija nema utemeljenje u Ustavu, ni u jednom pozitivnom zakonskom propisu. Boris Tadić nikako nije smeo da formira Narodnu kancelariju, a pogotovu sada po svim mesnim zajednicama postoje narodne kancelarije Borisa Tadića. Zato ćete vi i Narodnu kancelariju da plaćate iz velike budžetske rezerve, a u obrazloženju budžeta, dakle, u razdelu 2 govori se o predsedniku Republike i ukupnom trošku od 122 miliona 946 hiljada dinara za troškove predsednika Republike i tu se ne spominje Narodna kancelarija. U obrazloženju na str. 120. i 121. kod predsednika Republike, razdeo 2 u stavu 2. se kaže: ''U okviru ovog razdela planirana su sredstva za obavljanje funkcije predsednika, odnosno Generalnog sekretarijata predsednika Republike Srbije, kao i za rad Narodne kancelarije''. Ministre Dinkiću, voleli bismo da znamo koliko je to para, konkretno, za rad Narodne kancelarije. U poslednjem stavu na ovoj strani (koji se završava na narednoj strani 122.) kaže se: ''U okviru sredstava za tekuće popravke i održavanje izvršavaju se rashodi popravki i održavanja objekta na Andrićevom vencu broj 1, u kojem se nalazi sedište Generalnog sekretarijata (ali nije, to je sedište predsednika Republike, pa i generalnog sekretarijata), održavanje i čišćenje mermera, parketa, tepiha, zavesa, mebla i drugo''. A izostavili ste ogledala, pošto je Tadić na sve zidove stavio ogledala da može da se ogleda, kao i izdaci na ime tekućih popravki i održavanje prostorija Narodne kancelarije. Dakle, opet Narodna kancelarija sakrivena, a mi hoćemo da građani Srbije znaju koliko će da plate Narodnu kancelariju i onog Đilasa i koliko će da plate "borkinje" za ljudska prava. Bilo bi dobro, ministre, da ste nam rekli, kada ste pričali o tome kako će građani Srbije dobro da žive u 2006. godini (rekli ste da je 2005. godina, poslednja godina, kako vi tzv. reformisti volite da kažete, te teške tranzicije, bolne tranzicije, dakle, sledi nam godina u kojoj će teći med i mleko), ali niste nam rekli – kolike će biti stvarno penzije, koliko će biti plate prosvetnih radnika, koliko će biti plate zdravstvenih radnika, koliko će biti plate zaposlenih u pravosuđu. To se očekuje od vas, to se očekuje od ovog parlamenta. Objasnili ste sinoć da plate u zdravstvu, čini mi se, mogu da se povećavaju za 9 procenata. Nisam to zapisala, ali čini mi se toliko, što nije mnogo, ni bitno, ali bitno je ono što se krije iza toga. Biće tolike plate, ako se niko ne primi na posao novi, a ako se neki ljudi otpuste, onda će plate u tom okviru moći da se povećavaju. To se odnosi na sve korisnike budžetskih sredstava. (Mlađan Dinkić, sa mesta: Samo na lokalne samouprave.) Samo na lokalnu samoupravu? Shvatila sam juče kada ste govorili da se to odnosi i na zdravstvo, i na pravosuđe, i na prosvetu, jer ste govorili o dobrovoljnim odlascima iz ovih oblasti, pa bi onda to značilo da, ako neko u jednoj školi ima 50 zaposlenih – imaju, recimo, predviđenih milion dinara za plate i direktor otpusti njih 49, njegova plata milion dinara. Ko će da radi i kako će da radi to ne znamo?! Ovo što ste govorili vezano za stambene kredite, ministre, više puta smo vam govorili, a zaista sam sada ubeđena da vam je jasno da smo bili u pravu. Džabe vam krediti, džabe vam sredstva predviđena za kredite, džabe vam smanjena kamata, može da bude i dva posto, nema građana Srbije koji pri ovakvim uslovima mogu da uzmu kredite. Morate da nađete, evo sada smo dobili zakon o hipoteci. Pričala sam sa vašim kolegom Parivodićem, koji je ovlašćeni predlagač, ni on nema još uvek rešenje, kaže da pokušava da ga nađe. Mora Vlada, morate kroz neki propis da nam ponudite da se nađe veza između korisnika kredita i buduće nekretnine. Do sada kredit može da uzme samo neko ko već ima nekretninu, jer na nju može da upiše hipoteku. Nemamo mi ništa protiv da neko ko ima stan da uzme kredit da kupi veći stan, neko ko ima stan da uzme kredit da kupi poslovni prostor i obrnuto. Nemamo ništa protiv, ali to nije ono što treba građanima Srbije. Građanima Srbije treba da se omogući da povoljan kredit uzme neko ko nema nikakvu nekretninu, a vi nemate za to i dalje rešenje. Onda nemojte da obmanjujete javnost i da lažnim informacijama građane uljuljkavate, da kažete – možete da dobijete kredite. Pa onda građanin ode, sakuplja tamo gomilu dokumentacije i kaže - sve je to u redu, a sada samo dajte nekretninu na koju ćete upisati hipoteku. Dakle, vidite, pokušajte da pomognete ministru Parivodiću da nađete rešenje za ovo. Vidite, dame i gospodo, deo ovog budžeta predviđen je za ono protiv čega smo se mi iz SRS borili od kada je ova nova Vlada nama predlagač zakona, jer ona prethodna je sve ovo radila ali kroz uredbe, a ova nova preko skupštinske većine kroz zakone. Veliki deo sredstava je predviđeno za razne agencije, komisije, direkcije, uprave itd, a mi nemamo predstavu šta oni stvarno rade. Znamo mi šta je po zakonu predviđeno, šta ko od njih radi, ali šta zaista rade – to mislim da niko u zemlji Srbiji ne zna?! Onda vam se neki bune, pa se javljaju po medijima. Naravno, nemam nameru ni njih da štitim, jer ni oni nisu ništa uradili, znate dobro na koga se to odnosi, jer da rade bar te agencije, koje građani Srbije plaćaju, ne samo agencije, razne komisije, uprave, ne znam kako se sve već ne zovu, da rade, onda se sigurno ne bi desilo da vaš, novi prijatelj, Karić, dnevno prima sedam hiljada evra, a od toga je polovina državnih para. Nisu to pare ''Mobtela'', jer on sam kaže da mu je plata 250 hiljada evra. To znači da dnevno Bogoljub Karić dobija 7 hiljada evra. Pola od toga je državnih para. Ministar Dinkić se izgleda iznervirao što sam rekla da je Bogoljub Karić njegov prijatelj. Činjenica je da jeste. Znamo i ko je putovao u Japan da vas pomiri, gospodine Dinkiću. Znamo da ste tamo sa Karićem zajedno kupovali lance i katance i da ste se dogovorili da ćete vi ispred njega da idete da stavljate lance i katance, a on iza vas da obećava da će da ih skida. Završili ste to sa bankama u Srbiji, završavate i sa osiguravajućim društvima. Pozivam narodne poslanike da shvate ozbiljno sve naše primedbe, da pročitaju budžet, da ne slušaju ono što je juče Dinkić ovde ispričao o željama njegovim i ono što je saznao u Japanu, kako se lepo i dobro živi. Nemojte da podržite ovaj budžet, neka ga gospodin ministar vrati, neka ga još jedanput dobro pregleda i neka zaista konačno dobijemo budžet od koga će građani Srbije imati nekakve koristi, a ne samo da im se uzima za sve moguće i za nemoguće, da građani Srbije plaćaju porez na vodu, a da Dinkić plaća narodnu kancelariju Tadićevu i Đilasovu, to je zaista nedopustivo.
Pošto narodni poslanik Slavoljub Matić nije u sali, reč ima Milka Silajev, a neka se pripremi Momir Marković.
Poštovano predsedništvo, predstavnici Ministarstva, poštovane dame i gospodo poslanici, posle jednog vrlo kompetentnog izlaganja gospođice Grubješić, posle realističkog, realnog i kvalitetnog izlaganja gospodina Todorovića, govorila bih o ovom budžetu sa optimističkim pristupom. Znate, razlog za optimizam sigurno postoji, jer prošlogodišnji predlog budžeta je iznosio 362 milijarde, ovogodišnji predlog budžeta iznosi 487,9 milijardi. Ipak je to razlog za optimizam, bez obzira na sve žalopojke koje se čuju sa ove govornice. Malo više optimizma u Srbiji svima nama ne bi škodilo, a ja sam optimista. Postoji izreka – vera u uspeh, polovina uspeha, i nadajmo se da ćemo kao Srbija uspeti da što pre uđemo u ovu Evropu, poštujući norme koje ona propisuje, poštujući sve ono što ona na neki način preporučuje. Vi znate da je rasprava o budžetu uvek svojevrsni test da li Vlada ima podršku u većini parlamenta. Ovoga puta glasanje o predloženom planu javnih prihoda i rashoda za 2006. godinu ima još veću specifičnu težinu, jer od njegovog usvajanja zavisi i sudbina trogodišnjeg aranžmana sa MMF. Budžet je usaglašen sa zahtevima MMF, kada je reč o ciljevima koje on mora da zadovolji, a to su: smanjenje javne potrošnje, stroža monetarna politika, novi zakon o bankama, privatizacija javnih preduzeća, nastavak strukturnih reformi. Kada Skupština uz budžet usvoji i zakone o zdravstvenom osiguranju i bankama, izmene Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, kao i zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima, očekuje se da bord direktora MMF pozitivno oceni poslednju reviziju, što bi značilo i uspešno okončanje aranžmana. Predlog budžeta, kao što znate i kao što sam rekla, bio je 487 milijardi, rashod je 448 i Srbija drugi put, drugu godinu zaredom ostvaruje budžetski suficit, ovaj put u visini od 39,6 milijardi dinara. Njime treba da se amortizuje deficit u tekućim računima platnog bilansa i smanji pritisak na inflaciju. Kada se ostvare ova dva cilja treba da se smanje stope poreza na plate i doprinosa za zdravstveno osiguranje, predviđeni rast bruto društvenog proizvoda od 5%, a očekivani rast cena na malo 9,3%. Vlada je predvidela da nastavi i vodi čvrstu monetarnu politiku i da nastavi sa reformom institucija sistema. Budžetom je planirano smanjenje javne potrošnje za 1,3% bruto domaćeg proizvoda, planirani prihodi od privatizacije i naplate odobrenih kredita su 30 milijardi dinara, a izdaci po osnovu otplate spoljašnjeg duga u idućoj godini iznosiće 47,4 milijarde dinara. Najveće učešće u strukturi izdataka imaju transferi, čak 40%. Ukupni transferi biće 110 milijardi dinara, od čega više od polovine tih sredstava odlazi organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, tj. 84 milijarde za pokriće deficita u Fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih. Za finansiranje nadležnosti državne zajednice planirano 55,4 milijarde dinara, dok deo budžeta za poljoprivredu u narednoj godini iznosi 23 milijarde dinara. Inače, smanjenje javne potrošnje za 1,3% bruto nacionalnog proizvoda najviše doprinosi racionalizacija iz oblasti zdravstva, zatim, smanjivanje subvencije neefikasnim društvenim preduzećima, smanjivanje plata u državnim organima, smanjivanje broja zaposlenih u državnim organima za 10%. Ovim smanjivanjem stvara se mogućnost smanjivanje stope poreza. Suficit se koristi za otplatu domaćeg i spoljnjeg duga, a značajna sredstva se izdvajaju za posebne programe Vlade, o kojima posebno želim da govorim. Novina u budžetu za 2006. godinu je da će Fond zdravstva, po prvi put od 1945. godine, imati suficit u iznosu od 10 milijardi dinara, što bi trebalo da bude posledica dobrovoljnog odlaska 7.140 zaposlenih i trajnog ukidanja njihovih radnih mesta. Uglavnom su to sporedne delatnosti, a nikako lekara i stručnih lica. Čak se planira i povećanje broja lekara, s obzirom na to da imamo dosta lekara na birou. Uštedi u Fondu zdravstva trebalo bi da doprinese i ukidanje nepotrebnih rashoda po osnovu Predloga zakona o zdravstvenom osiguranju, koji je na dnevnom redu Skupštine Srbije. Što se tiče trošenja suficita u narednoj godini, 47,4 milijarde biće usmereno na otplatu javnog duga, pri čemu je za otplatu domaćeg duga predviđeno 40,4 milijarde dinara, a za otplatu spoljnjeg 6,4 milijarde dinara. Predviđena su izdvajanja za stambene kredite u iznosu od 2,8 milijarde dinara, za kreditiranje izvoza 1,5 milijarde dinara, za mikrokredite za nezaposlene i za podsticanje regionalnog razvoja po milijardu dinara. Fond za mlade talente, po drugi put, će biti udvostručen i iznosiće 900 miliona dinara. Subvencije železnici treba da se smanjuju, jer se smanjuje i broj radnika. Investicije u oblasti kulture biće usmerene na obnovu svih kapitalnih objekata i institucija kulture, tako da je za rekonstrukciju Narodnog pozorišta, Biblioteke, Muzeja predviđeno 40 miliona dinara, za proizvodnju srpskog filma 130 miliona dinara, za otkup knjiga 140. Ovo je moj optimistički prilaz budžetu, jer je i takav realno optimistički, a za kapitalne izdavačke projekte 15 miliona dinara. Jedna od novina je uvođenje nacionalne penzije za sto istaknutih samostalnih umetnika u kulturi, u iznosu od 30.000 dinara. Vlada planira da nastavi obnovu Hilandara i za to je predviđeno 113 miliona dinara, dok je za programske aktivnosti Narodnog pozorišta predviđeno 84 miliona dinara, a i Srpskog pozorišta u Novom Sadu 48 miliona dinara i 25 miliona dinara za Narodno pozorište u Nišu. Istovremeno je predviđena i rekonstrukcija pozorišta u Subotici, Užicu, kao i revitalizacija bioskopske mreže u velikim gradovima Srbije. Budžet za sport u 2006. godini trebalo bi da bude dvostruko veći u odnosu na ovu godinu. Biće investirano 220 miliona u izgradnju objekata koji će biti korišćeni za Univerzijadu 2009. godinu, a 62 miliona biće utrošeno za rekonstrukciju bazena SC "Banjica" zbog organizacije Evropskog prvenstva u vaterpolu. Značajan iznos od 330 miliona dinara predviđen je za rekonstrukciju i izgradnju lokalnih sportskih objekata po čitavoj Srbiji, jer je u zdravom telu i zdrav duh. Našoj Srbiji su potrebni sportski tereni, potrebno je da se naša omladina više angažuje u sportu. Vlada je planirala i pet puta više sredstava za Ministarstvo vera, što će biti iskorišćeno za adaptaciju verskih objekata nateritoriji Republike i oko pola milijarde namenjeno je graničnim prelazima u Srbiji. Predviđena su sredstva za subvenciju turizma – 280 miliona, kao i razvoj infrastrukture u turizmu, jer je to grana koja je perspektivna za Srbiju i koja nimalo nije za zapostavljanje. Planira se da se radi na razvoju turizma Stare Planine, Palića, Divčibara, Soko banje, Golije, Vlasine. Raspored sredstava će biti po posebnom aktu Vlade Srbije. Za poljoprivredu je namenjeno 23 milijarde dinara, što je za šest milijarde više nego prošle godine, a subvencije poljoprivredi nisu ukinuti. Učešće poljoprivrednih penzija u budžetu za narednu godinu povećano je sa 0,6 na 0,8%. Poljoprivredne penzije biće uvećane, pa će u januaru biti isplaćena penzija za 2006. godinu, a poslednja isplaćena penzija poljoprivrednicima bila je 2003. godine. Nastaviće se ulaganje u infrastrukturu na selu i to: vodovoda, kanalizacije, puteva, kreditiraće se zasadi voća, vinove loze. Za izmirivanje obaveze Republike za staž osiguranja po posebnim propisima i naknadu razlike do minimalne penzije, predviđen je iznos od 6,6 milijardi. Iznos od 720 miliona biće namenjen programu rehabilitacije i zapošljavanju lica sa invaliditetom. Deo sredstava od 350 miliona namenjen je Fondu solidarnosti, a raspored se vrši po posebnom aktu Vlade. Dvanaest milijardi duga penzionerima, od ukupno 45, rešen je tako što će penzionerima biti isplaćeno, umesto u obveznicama, u kešu, i to u dve rate. Prva rata treba da bude isplaćena u decembru ove godine, a druga u julu naredne. Iznos od 15,4 milijarde dinara namenjen je za transfer gradovima i opštinama Srbije. Iznos od 713 miliona dinara namenjen je za Koordinaciono telo VladeRepublike Srbije za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa, a raspored se utvrđuje posebnim aktom Vlade. Sredstva od milijardu dinara namenjena su za mikrokredite za programe zapošljavanja onih koji su ostali bez posla, sa ciljem da im se omogući otpočinjanje samostalne delatnosti, i deo za podsticanje regionalnog razvoja Bora, Vranja i Kragujevca i drugih gradova u iznosu od milijardu dinara. Najvažniji zadatak Srbije jeste smanjivanje deficita platnog bilansa i inflacije, jačanjem konkurentnosti privrede i investicija, uz istovremeno smanjivanje potrošnje. Zato je u proceduri zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima. Suština tog zakona je uspostavljanje kontrole rasta cena plata u javnim preduzećima, čiji je osnivač lokalna samouprava. Komunalna preduzeća će za povećanje cena morati da traže saglasnost Vlade, a članom 19. zakona o budžetu ograničavaju se i plate zaposlenih. Usvajanje ovog zakona je od ogromne važnosti za funkcionisanje države: aranžman sa MMF treba uspešno da se završi i okonča. U suprotnom, posledice će biti katastrofalne jer bi tada prekinuli pregovore o stabilizaciji i pridruživanju Evropskoj uniji. Nijedna ozbiljna zemlja ne bi dala signal svojim investitorima da ne dođu u Srbiju, to bi bio veliki korak unazad. Sada je Srbija pravi hit za ulaganje i mi treba da koristimo tu šansu. Za sve u životu postoji pravo vreme, a ovo je vreme velikih odluka za Srbiju po mnogim pitanjima, kada nam je potrebno mnogo pameti, odsustvo sujeta i neslaganja. G17 će podržati ovaj predlog zakona, a nadam se da će i opozicione partije to uraditi obzirom na njihovu veliku političku zrelost, kao i to da su svesni trenutka u kome se zemlja nalazi.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, neka se pripremi Savo Urošević.
Dame i gospodo narodni poslanici, da ostade ministar još malo pozdravio bih ga sa sajonara. Lepo je, mi smo izuzetno bogata zemlja, kada smo mogli prvog ili kako bi on rekao ''najprvog'' čoveka iz oblasti telekomunikacija i ministra finansija da šaljemo čak u Japan da se pomire. Mogli su doduše i negde na Kopaoniku to da obave, ali ipak je Japan malo dalje. Dame i gospodo, ministar Dinkić je svojevremeno rekao da će kruna njegove karijere biti Nobelova nagrada. Doduše, video je da je Andrić napisao knjigu otprilike ove debljine i za to dobio Nobelevu nagradu za književnost, pa je i on počeo ove predloge zakona o budžetu da piše ovako debelo. Nije suština u debljini, suština je u onome što se unutra nalazi. Obavestite ga kada bude došao, za statističke podatke se ne dobija Nobelova nagrada. Drugo, juče sam se, kada je počelo izlaganje, posle govora ministra malo uplašio. Narodni poslanik Matić je tako kritikovao ministra da sam verovao da je koalicija pukla, da su izbori na pragu. Mi još nismo uspeli da ubedimo sve građane Srbije u opasnost da se i jedan glas da sadašnjoj vladajućoj koaliciji. Jedva 43% građana Srbije je po istraživanjima odlučilo da glasa za nas. Dakle, treba nam još malo vremena da ubedimo onih 7% pa da onda sami preuzmemo odgovornost. Na kraju sam konstatovao da je narodni poslanik Stamenković podmetnuo poslaniku Matiću svoje beleške, pa je onaj ne gledajući čitao Stamenkovićeve beleške i zato je kritika narodnog poslanika Matića upućena ministru bila onako žestoka. Svi koji su slušali ministra Dinkića dobro su shvatili budžet jer je sve podatke ponovio, neke četiri, neke pet puta. Imao sam osećaj da su mu pisali u 4-5 primeraka, izvlačili i spojili zajedno, pa je čitao sve, tako da smo iste podatke čuli po četiri-pet puta. Dobar bi bio pedagog, vidi se juče da zna da priča bajke. Međutim, da krenemo od toga šta ovaj budžet predstavlja. Prošlogodišnji budžet je bio 396 milijardi 99 miliona dinara. Ovogodišnji je 487 milijardi 900 miliona dinara. Razlika je 92 milijarde. Za 92 milijarde će više Ministarstvo finansija kroz poreze, razne druge dažbine i otimačine skinuti sa grbače građana Srbije. Prema tome, građani Srbije, tih 92 milijarde nisu tuđe pare nego pare koje se sada nalaze u vašem džepu, a na kraju godine se sigurno neće nalaziti. Strana 32 – obrazovanje. Lepo je što je malo veći deo sredstava predviđen za obrazovanje. Međutim, u obrazovanju, u zdravstvu i u svim drugim segmentima društvenog života povećanje plata zavisi isključivo od toga koliko će radnika koji su zaposleni u tim segmentima ostati bez posla. Dakle, proporcionalno će se povećavati broj plata i broj nezaposlenih koji će čekati posao na birou. To je suština ovog projekta, ovako debelog koji je Dinkić predložio. Što se obrazovanja tiče, kako se o obrazovanju vodi računa i koliko je štete donelo to što ste pre svega gledali da je član neke od stranaka iz vaše koalicije, da vam kažem da je recimo u Lipljanu postavljen Radojica Mitrović, član DSS-a, inače jedini predstavnik Srba u šiptarskoj opštini Priština. Prvo što je uradio pripremio je 42 otkaza za sve prosvetne radnike. Inače, radi se o dve škole, o poljoprivrednoj školi i gimnaziji. Potpisao je rešenja nekim vucibatinama iz Lipljana, formirao svoje obezbeđenje. Treći dan štrajkuju glađu i već je dvoje ili troje završilo u Urgentnom centru. Prema tome, za obrazovanje treba odvojiti sredstva, ali obrazovanje ovakvo kakvo jeste, ovakav kakav jeste, ministar ne može da vodi. Sledeće je Ministarstvo za kapitalne investicije. Čuli smo jutros slavopojke ministru za kapitalne investicije, ali do dana današnjeg taj isti ministar ili neko iz njegove stranke ili neko iz njegovog ministarstva mi ne odgovori na pitanje u kojoj se to još državi gotov put daje pod koncesiju. Put Horgoš – Novi Sad, pola auto–puta je napravljeno, treba napraviti još jednu polovinu. Novi Sad – Beograd je napravljen ceo auto–put. Za most koji treba da se napravi kod Beške država se zadužila za 120 miliona evra ili dolara i finansiraće ga država. Prema tome, samo auto–put od Beograda do Požege je ono što bi svaka pametna država mogla eventualno da da pod koncesije, a da ne pominjem one lokomotive koje su pomenuli moji prethodnici. Ne radi se tu o velikim parama, radi se o nekoliko miliona evra provizije koje je verovatno neko iz železnice, a bogami i neko iz Ministarstva (sumnjam na jednog ali ne smem da kažem, preti novinarima i bojim se da će i meni da preti) strpao u džep. Radi se o cifri od 640 miliona evra suvih para, od naplate putarine od pre mesec i po dana. Sada autoput Horgoš – Novi Sad i Novi Sad – Beograd može mirne duše od naplate putarine da finansira izgradnju i druge trake i mosta i autoputa Beograd – Požega. Prema tome, toliko o tim silnim hvalama vašeg ministra za kapitalne investicije. Vreme mi ne dozvoljava da mnogo više pričam, moram da skratim. SRS je dosta amandmana podnela pa ćemo pričati o svakom amandmanu. Sledeća je stran 39 – Centar za razminiranje. Kod tog Centra za razminiranje, za koji je predviđeno ukupno 7.419.000 dinara, pa malo da popričamo. To je onaj isti Centar za razminiranje koji je kompletnu akciju razminiravanja radio na prelazu u Batrovcima, pa im vojska dala mapu, šemu minskog polja, sa ucrtanim minama. Oni su od ukupne površine očistili sve ono okolo minskog polja i 25 mina u minskom polju. Minsko polje i dan–danas kod Batrovaca stoji. To je isti onaj centar koji je očistio onu bombu na Avali kada je bombardovan toranj na Avali; ostala jedna neeksplodirana bomba od 500 kg. Međunarodna zajednica je dala donaciju od 200.000 evra da se ta bomba izvadi. To je taj isti centar koji je planirao čišćenje te bombe, išli su 21 metar u dubinu i bombu nisu našli, a znali su gde je otprilike. Centar kaže, niste očistili bombu, ne možete povući sredstva, sredstva preduzeću "Ratko Mitrović". Centar za razminiranje nije platio od donacija, nego je plaćeno iz budžeta. To je isti onaj centar koji sada čisti, odnosno isključivo slovenačka firma ITF i jedna hrvatska firma "Enigma" uzimaju poslove i onda naše minere angažuju kao fizičku radnu snagu da čiste. Dobili su četiri lokacije u Nišu. Projekat je napravljen, samo su tereni izvan. Naseljeno mesto je još uvek zagađeno, pre svega kasetnim bombama i vrlo opasnim bombama, ne čisti se i nema ga u projektu. To je isti onaj Centar za razminiranje koji u projektu predviđa na Kopaoniku, gde su pale silne kasetne bombe, i pošto je Kopaonik 80% pod četinarskom šumom, one su se okačile i zakačile na drveću, samo čišćenje na zemlji i pod zemljom, ako je neka od tih bombi ispod zemlje. Mine koje se nalaze na krošnjama, koje predstavljaju latentnu opasnost, ne čiste se. Takav centar za razminiravanje treba rasformirati i formirati neki centar od stručnih ljudi, koji će sigurno raditi, jer ima dosta još minskih polja neraščišćenih. Na kraju, strana 33 – Ministarstvo kulture, a inače po ostalim delovima ovog projekta za Nobelovu nagradu ću pričati kada budem govorio o amandmanima. Ministarstvu kulture predviđeno je 3,582.694 itd. To je isto Ministarstvo kulture kome su SRS i poslanici SRS, članovi Odbora za kulturu, još pre dve godine ukazali na stravičan lopovluk koji se u Muzeju istorije Jugoslavije, naočigled svih obavlja i dan-danas. Ministarstvo kulture se pravilo blesavo, nemamo zakonske mogućnosti. Nemamo zakonske mogućnosti da zaustavimo lopuže i kada su se stekle, onda, kaže mi ministar pre neki dan na Odboru za kulturu, vodiću vas da vidite kako je to sređen muzej. Sređen, sve očišćeno, ništa nema. To je isti onaj Muzej za koji smo podneli krivičnu prijavu, poslanici SRS, članovi Odbora su podneli krivičnu prijavu, 21 Titov sat je ukraden, posle sedam dana je prodat u Njujorku za pet miliona dolara. Ministarstvo kulture ima sve informacije, ali nema želje da završava posao ili ima interesa. Treću relaciju ne mogu da nađem. Dame i gospodo narodni poslanici, o ovom ovako debelom budžetu, a pogotovo kada se uporedi sa ovim budžetom iz prošle godine koji smo takođe kritikovali, ima mnogo štošta da se priča, ali to ćemo tokom rasprave o amandmanima, jer treba još mnogo mojih kolega da govori u načelu. Uvek smo kao stranka uskraćeni za vreme, jer mnogi džabe dobijaju ovo vreme.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Sava Urošević, a neka se pripremi Nemanja Šarović. Gospodine Uroševiću, samo da znate, poslaničkoj grupi G17 plus je preostalo 10 minuta za ovaj zakon. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Ministarstva finansija, poštovani narodni poslanici, puno pozitivnog je rečeno o novom, petom, Predlogu budžeta za nepune dve godine, otkako je ova većina na vlasti i otkako je u Ministarstvu finansija gospodin Mlađan Dinkić, odnosno otkako je na čelu Vlade u ekonomskom delu stranka G17 plus. Šta pokazuje to što je za drugu tranzicionu Vladu, a ističem da je druga tranziciona Vlada u najnepovoljnijem položaju, jer prva tranziciona Vlada je imala mnoge povoljne okolnosti za svoj rad, sve što ona ne stigne da uradi, a što je teško u tranziciji, zadatak je druge tranzicione Vlade. Ova se vlada u potpunosti upustila u borbu sa svim teškim problemima i na najbolji mogući način ih rešava. Jedan od dokaza je i ovaj budžet, a pet puta ova vlada izlazi i traži poverenje od Skupštine. Nadam se da će, a i siguran sam, i peti put da dobije poverenje na najkritičnijoj tački, a to je usvajanje budžeta. Osnovna karakteristika, po mom mišljenju, ovog budžeta je i ta što se ponovo i u 2006, kao i u 2005. godini, pojavljuje suficit. Zašto je to osnovna karakteristika po meni? Godinama smo imali deficite i borile su se prethodne vlade na razne načine sa deficitima. Ti budžetski deficiti su uglavnom bili izvori inflacije. Već drugi put imamo suficit koji pokazuje da i kod ovog budžeta omogućeno je pravo punjenje prihodne strane, tako što je izvršena reforma poreskog sistema, što je uveden porez na dodatu vrednost. Poreska uprava sada radi bolje nego ikad i naplaćuje u većem procentu obaveze od korisnika. Takođe, suficitu je doprinela činjenica da je javna potrošnja značajno smanjena i svedena na neke evropske okvire, odnosno teži okvirima u delu društvenog proizvoda kod zemalja u kojima u potpunosti vlada tržišna ekonomija. Samom pojavom suficita otvorena je mogućnost da se u 2007. godini smanjuju poreske stope ili smanjuju poreske stope, možda čak i PDV, a sigurno poreske stope doprinosa na prihod građana, što će značajno rasteretiti privredu i omogućiti da dođu u većem broju strane investicije. Kažem, dosta se toga čulo, ne bih se osvrtao na pozitivne strane budžeta. Prokomentarisao bih još za ovom govornicom neke iznete tendenciozne tvrdnje, poput toga da je na inflaciju u ovoj zemlji uticao PDV u većoj meri nego što jeste. Ministar je priznao da je jednokratno kod uvođenja PDV inflacija povećana zbog toga što su pojedini artikli poskupeli. Oni koji nisu imali porez do sada, sada imaju. Jedan od kolega poslanika je rekao da je PDV uticao na porast cene poljoprivrednih proizvoda. Obzirom na činjenicu da se bavim poljoprivrednom proizvodnjom, mnogo bih voleo da u toj poljoprivrednoj proizvodnji postoji takva ravnoteža, kao što je kolega naveo, da tržište meni prizna uvek proizvodnu cenu. Kolega je rekao, poskupela proizvodnja, skočila cena. Na tržištu poljoprivrednih proizvoda izvanredno funkcioniše zakon ponude i tražnje. Tržište poljoprivrednih proizvoda je uvek rezultat jedne ravnoteže ponude i tražnje, a ne realnih troškova koji se pojavljuju u proizvodnji tih proizvoda. Pre nego što kažem poslednju rečenicu, reći ću još jednu stvar koju sam primetio, analizirajući ovaj budžet, a to je krajnje konzervativna procena prihodne strane u budžetu. Očekivao sam da bude najmanje povećanje 2006. na 2005. prihodne strane za procenjeni rast domaćeg društvenog proizvoda koji je 5% i za predviđenu inflaciju –9,5%. Znači, trebalo je da bude najmanje 14,5%. Tako nešto sam očekivao. Međutim, imamo rast prihodne strane za samo 12%. Tako da još jednom očekujem jedan rebalans polovinom godine, kada se bude videlo da će prihodi u budžetu biti veći i da ćemo posle tog rebalansa imati puno investicija. Na kraju, citiraću kolegu Todorovića koji je govorio pre mene o budžetu, koji je rekao da za ovaj budžet ne može da se kaže ni da je dobar, ni da je loš, nego da je realan. Ja bih dopunio, kada je nešto realno – onda je to najbolje. Prema tome, siguran sam da će poslanici G17 plus glasati za ovaj budžet. Pozivam i ostale poslaničke klubove da, glasajući za ovaj budžet, doprinesu reformama u Srbiji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, a neka se pripremi Branka Bošnjak. Izvolite, gospodine Šaroviću.
Zahvaljujem se. Dame i gospodo narodni poslanici, velika je razlika između nas SRS i vas iz G17 plus, jer mi, kada nešto ponesemo od papira za skupštinsku govornicu, ponesemo ih ne da bi čitali unapred napisane tekstove, već da bismo se podsetili u toku govora na određene činjenice. Ne verujem da postoji bilo ko, čak i od vas, ko može da zapamti budžet, koji ima par stotina strana, napamet i sve ove razdele. Moram primetiti da je ono što je karakterisalo gospodina Dinkića, a i vas iz poslaničke grupe G17 plus, da ste sve vreme čitali unapred pripremljene bajke. Gospodin Dinkić je više ličio na Alisu u zemlji čuda, čitajući ovde svima nama i zabavljajući poslanike time što je imao da kaže. Ko god je objektivno slušao i pokušavao da proceni, zaista, nije mogao da razazna da li se, kako je rekla gospođa Radeta, radi o zemlji dembeliji ili o nekoj drugoj. Sa današnjicom u Srbiji, to što ste vi pričali, nema apsolutno nikakve veze. Pitajte građane Srbije da li oni veruju u te bajke, koje nam vi pričate. Kao prvo, ovde ste napravili par stvari koje su krajnje nekorektne i suprotne nekom parlamentarizmu i parlamentarnom duhu. Najpre ste spojili pet zakona u jedinstvenu raspravu. Svaki poslanik iz poslaničke grupe SRS ima, po zakonu, 14 sekundi; za 14 sekundi treba da obrazložim budžet kome su, pri tome, pridodati planovi Republičkog fonda za PIO i još neki fondovi. Pet fondova. Znači, kompletan zakon o budžetu i finansijski planovi pet fondova treba da budu obrazloženi za 14 sekundi. Pitam vas, ukoliko je toliko dobar budžet, zašto niste tačku po tačku raspravljali po pet sati, pa čak i predložili, da ne bude rasprava pet sati, nego da bude 10. Da je to toliko dobro, a svako bi valjda, ko racionalno i normalno razmišlja, ko zaista veruje u to, rekao – meni odgovara da ova rasprava bude što duža, da građani Srbije vide koliko im mi dobra donosimo ovim novim budžetom. Naravno, od toga nema ništa. Ministar Dinkić ponaša se u svom starom maniru. Juče je ovde skoro dva sata izlagao to što je imao, a onda je jutros napustio. Njega očigledno ne zanima šta bilo ko od poslanika, pa i njegovih, ima da kaže. Možda zato što već zna, ne znam da li vam je on pisao te govore ili je ista osoba i njemu i vama pisala govore. Očigledno je da on ne želi ni vas da sasluša, niti bilo koga drugog. Gospodo, to govori o vama. Nemojte vi kroz to da cenite opoziciju. To je odnos koji vaš ministar ima prema vašoj poslaničkoj grupi. Što se tiče onoga što nam je rekao ministar Dinkić, sam je rekao da peti put obrazlaže budžet, ali da je prvi put lično zadovoljan, a nas iskustvo uči da, što je on zadovoljniji, da je građanima Republike sve teže i teže. Čuli smo dosta nebuloza o suficitu, koji ćemo imati u ovoj godini, svojevremeno nam je ministar obećavao kolika će inflacija biti. Sada vidimo da od toga nema ništa, biće, maltene, duplo veća od one koju je obećao. Ali, gromoglasno se najavljuje za 2006. godinu suficit u budžetu od, čak, 39 milijardi dinara. Treba primetiti da je ovaj budžet, u odnosu na prošlogodišnji, oko 20% veći; znači, 20% su veća zahvatanja od građana Republike Srbije, od privrede u Republici Srbiji, od ono malo preduzeća koja danas rade, nego što su bila u 2005. godini; praktično, 10% od budžeta se odnosi na planirani suficit. Ako zanemarimo to da je diskutabilno da li ćete ostvariti ili nećete ostvariti toliko budžetske prihode, čovek se zapita – zašto, ukoliko vam nije potrebno toliko da potrošite, privredi u Srbiji, građanima Republike Srbije, derete kožu sa leđa. Vi se ovde hvalite kako su vam mnogo veća primanja po tom osnovu, kako mnogo više uzimate od građana i od privrede po osnovu poreza. Na taj način se pravi adekvatna privredna klima za zapošljavanje novih radnika, za razvoj, za privredni rast i sve ostalo. Zašto niste za nekoliko procenata smanjili PDV, sa 18 na 14%? Zašto malo građanima Srbije ne popustite tu omču oko vrata? Nego, evo, da bi mogao ministar Dinkić da izađe i kaže: 39 milijardi je suficit, a sada ćemo skidati nekome kožu sa leđa; i da bi mogao reći – vidite, kako sve divno funkcioniše. Druga stvar, zaista nemam mnogo vremena ukoliko želim kolegama da ostavim neko vreme, pogledajte ono što je zaista upadljivo, razdel 110 – predsednik Republike. Kaže, ukupno: 122.946.000. To je cena vaše kohabitacije sa predsednikom Republike, pa se malo svađate, pa se malo volite, ali kada treba da se odvoji – za predsednika Republike 122 miliona. Nakon toga, za Ustavni sud Srbije –39 miliona dinara košta Ustavni sud Srbije ovu državu. To je tri puta manje nego predsednik Republike. Koliko vredi taj Boris Tadić? Da niste projektovali neko ogledalo da mu napravite u narednoj godini, kakvo do sada nije viđeno u svetu. Kako je moguće da više od tri puta košta predsednik Republike, kao inokosni organ, nego Ustavni sud Srbije, koji bi trebalo veliko zlo ovde, koje je moguće u Srbiji, da spreči? Vama zato odgovara, zato ne prolaze sudije Ustavnog suda, zato se predlažu onako kako se predlažu i onakvi kadrovi kako se predlažu, zato se predlažu sa zakašnjenjem, jer vam odgovara situacija da Ustavni sud Srbije ne postoji. To je ono što vam je odgovaralo i nakon 5. oktobra 2000. godine, kada ste došli na vlast, onda godinu i po dana nije radio Ustavni sud. Sada nije radio, nekih, sedam-osam meseci, istekao je jednom sudiji staž. Znači, vi iz dana u dan gubite sudije Ustavnog suda. Dakle, mnogo je toga što vi treba da objasnite. Drugo, zašto nigde nije na jasan način rečeno nama i građanima Srbije koliko će ove godine biti potrošeno na kancelariju predsednika Republike, odnosno Narodnu kancelariju, kako je već zove. Jasno je da ona nije narodna, prevashodno zbog toga što narodna kancelarija postoji samo u onim opštinama gde je Demokratska stranka na vlasti. To je onda predsednik svih građana. Narodna kancelarija, to je sada već svima jasno, služi samo da se zaposle aktivisti DS. Onda neki, koji nisu ovde mogli da prođu na izboru za sudije, a bili su najbolji kandidati, neutralni, ovakvi ili onakvi, kada ne prođu na izboru za sudije, sledeći mesec se zapošljavaju u narodnoj kancelariji. Dakle, ne znam kada ćete prestati da obmanjujete narod i građane Republike Srbije. Ovo što ste ovde predvideli svakako nije dobro. Poslanička grupa SRS za ovo neće glasati. Možete vi nas pozivati do mile volje da mi za ovo glasamo, jednostavno, ne pada nam na pamet, mi ćemo ostati dosledni, mi znamo zašto su nas građani Republike Srbije birali. Znamo šta im nudimo, da nas sledeći put izaberu još u većem broju. To je upravo ovo, da bi se suprotstavljali vama i ovakvim projektima. Dalje, kaže se da je ostvarena reforma penzijskog sistema. Zato su penzije sve manje i manje, pa će biti usklađivane na šest meseci. Ukoliko inflacija bude onolika koliko se već sada čuje da će biti,ukoliko do Nove godine, a već se priča da će do 115 doći evro, pa vi vidite kako će to izgledati preslikano na penzije kada se sačeka šest meseci da se usaglasi rast cena, inflacija sa rastom penzija. Sledeći su zdravstvo i prosveta. Znači, prosveta, zdravstvo i pravosuđe su naredni koji mogu da budu mirni i da kažu da ih čekaju reforme. Već smo čuli najave od MMF da je to nešto što nije popularno, ali moraće da se smanje plate zaposlenih. Onda je rekao ministar Dinkić, jeste, ali to je ako se niko ne otpusti. On je čovek već našao rešenje. Jednostavno, otpustiće pola zaposlenih, povećaće nominalno plate ovima koji ostanu, ali to što će opet desetine hiljada ljudi ostati na ulici, to je ono što njega ne zanima. Dakle, ponavljam, zaista je izuzetno kratko vreme koje imamo za raspravu, ja sam samo za nekoliko stvari koje su vezane za budžet uspeo da kažem po nekoliko reči. Ovo je sramota gospodo i za vas, za sve vas koji ste glasali i koji hoćete praktično da ubijete parlamentarizam u Srbiji. Ne znam dokle mislite da se krijete, da skraćujete raspravu. Za većinu zakona niko iz vladajuće koalicije nije ni zainteresovan da ih pročita, da izađe ovde i da bilo šta kaže o zakonu ili...pa vam onda sada smeta i to što mi sami izlazimo, pa ste sada odlučili da skraćujete vreme. Dakle, budite sigurni da to nije način na koji ćete uspeti da nas zaustavite u našoj kritici. Bolje bi vam bilo da malo pročitate i vi ove zakone, pa kada vas pitaju negde građani, ako uopšte smete da odete u narod, da znate šta ćete im reći o ovome. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Branka Bošnjak, neka se pripremi Dragoljub Stamenković, a ako on nije tu, onda će reč imati Rajko Baralić, pa potom Nadica Momirov, pa Zoran Antić. Još jedno obaveštenje, molim vas, zbog rasporeda vašeg vremena, na osnovu dogovora sa šefovima poslaničkih grupa, za ponedeljak, u 10,00 časova, zakazao sam sednicu koja će imati samo jednu tačku dnevnog reda – rezolucija o principima pregovaranja i principimapravljenja pregovaračkog tima, ali to neće uticati na rad Skupštine, jer smo dogovorili da će Skupština raditi sada u petak, da ne bi gubila nijedan dan, subota i nedelja se ne rade, a danas ćemo raditi samo do završetka objedinjene načelne rasprave o 2, 3, 4. i 5. tački dnevnog reda.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo drage kolege, dozvolite mi samo da se prvo obratim gledaocima penzionerima, da ih zamolim da ne slušaju sve one koji ih plaše negativnim smanjenjima penzija i neisplaćivanjem penzija. Po ovom budžetu prvi put u istoriji penzioneri će dobijati penziju mesec za mesec, a prvi put će dobijati odgovarajuća povećanja penzija, a već u januaru biće im isplaćen zaostatak, kompletan zaostatak penzija koje do sada nisu dobili, i to ne u obveznicama, nego u kešu. Zato, molim vas, nemojte se obazirati na ove pretnje. Računajte da je ovaj budžet baš razmišljao prevashodno o penzionerima. Znači, pred nama je budžet za 2006. godinu i on predviđa prihode od 487,9 milijardi dinara, a rashode od 448,3 milijarde dinara, a to dalje znači da se predviđa suficit od 39,6 milijardi dinara. Suficit budžeta nije dugoročno ekonomsko strateško opredeljenje ove vlade i osnovni cilj ekonomske politike za narednu godinu biće da do kraja 2006. stvori uslove za smanjenje poreza i doprinosa za plate, što je jedno od osnovnih obećanja stranke G17 plus pred izbore. U obrazloženju Predloga budžeta zacrtani su strateški ekonomski ciljevi: zadržavanje visoke stope privrednog rasta od minimalnih 5%, održavanje makroekonomske stabilnosti, smanjenje javne potrošnje, rast izvoza i stranih investicija, obaranje inflacije na novih 9,3% uz relativno stabilan kurs dinara, nastavak reformi u privredi i dalje smanjenje deficita tekućeg računa platnog bilansa. U periodu 2006. i 2008. godine, ekonomska politika Srbije baziraće se na ubrzanom strukturnom reformisanju koje će se obezbediti sledećim merama: povećanje zaposlenosti i standarda stanovništva. Planiraju se sledeće aktivnosti: dalja privatizacija preduzeća u društvenom vlasništvu radi povećanja efikasnosti domaće privrede, sa akcentom na poboljšanju izvoznih rezultata i povećavanju zaposlenosti, restrukturiranje preduzeća u društvenoj svojini, uz odgovarajuće socijalne programe za radnike koji ostanu bez radnih mesta. Poseban postupak Vlada planira za restrukturiranje javnih preduzeća, koji je inače značajno sproveden i u ovoj godini. Ekonomska politika bazira se na daljim ulaganjima u razvoju malih i srednjih preduzeća. Najznačajnije mere započetih reformi sprovode se u oblasti ulaganja u ljudske resurse. I dalje je veoma visok stepen nezaposlenosti. Mora se rešavati kroz nacionalnu strategiju zapošljavanja. Predviđeni modeli koji će se sprovoditi jesu:razvoj malih i srednjih preduzeća, programi prekvalifikacije, uvođenje novih tehnologija, ulaganja u nerazvijene regione, stimulisanje privrednih grana koje upošljavaju veliki broj nezaposlenih i kao posebna mera, briga za zapošljavanje lica sa invaliditetom. Deo budžeta koji analizira javne investicije govori u prilog realnih očekivanja, da će se zacrtana ekonomska politika i sprovesti. Budžet za 2006. godinu predviđa povećano ulaganje u javne investicije i to za čitavih 52%, odnosno u 2005. godini, do kraja godine biće potrošeno oko 15 milijardi, a za 2006. godinu planiraju se ulaganja u visini od 22,7 milijardi dinara. Koja je struktura tih investicija, odnosno kako će ona biti potrošena? Tri puta više uložiće se u stambene kredite, što ovim rešava stambena pitanja onih koji nemaju stanove, ali i stimuliše razvoj graditeljstva, obara cenu stanova, razvija industriju nameštaja, transporta, bankarskog sistema i što je najvažnije, ovo sve predstavlja izvor novih radnih mesta. Tri puta više uložiće se u podsticajne mere povećanja izvoza. Ovo će nastaviti pozitivan trend izvoznog rasta, jer kao što znate u ovoj godini, to je 40%. Dva puta više uplatiće se u Fond za mlade talente. Stranka G17 plus posebno želi da zadrži mladost i inteligenciju u ovoj zemlji. Dva puta više planira se u Fondu za regionalni razvoj, s tim što će država ovog puta finansirati nerazvijena područja, a ne gigante, preduzeća velike gubitaše. Dva i po puta više biće investirano u građevinske objekte. Budžet predviđa dva puta više ulaganje u sport i to za sportske objekte biće potrošeno oko 620 miliona dinara. To će se većinom ulagati u sportske objekte van Beograda, osim za neke objekte koji su neophodni za održavanje univerzijade, kao što je bazen na Banjici. Sa druge strane, predviđa se finansiranje sportskih saveza i sportskih programa, sa akcentom na obavezno nagrađivanje svih sportista koji postižu vrhunske rezultate, a koji su nagrađeni na međunarodnim takmičenjima. U oblasti kulture planira se 6,4 milijarde dinara i to za popravke kapitalnih objekata, koji propadaju već decenijama. Rekonstruisaće se Narodna biblioteka, čiji temelji pucaju, vlaga caruje u podrumima i naravno da knjige buđaju. Predviđa se rekonstrukcija objekta Narodnog muzeja u Beogradu i ugroženi fundus umetničkih predmeta će biti rekonstruisan, posle dužeg niza godina. Želim posebno da se zahvalim na razumevanju pri odobravanju sredstava za otkup umetničkih predmeta savremenih srpskih stvaralaca, jer pretpostavljam da većina vas zna da u okruženju, susedne zemlje otkupljuju naša kapitalna dela i time smanjuju mogućnost da naši građani vide dela kapitalnih umetnika. Što se tiče ulaganja u objekte kulture u unutrašnjosti, odvojena su sredstva za rekonstrukciju pozorišta u Novom Sadu, Nišu, Subotici, ali i 90 miliona dinara će se potrošiti na popravku manjih bioskopa po manjim mestima. Uložiće se 135 miliona u popravku dvorskih objekata na Dedinju; 130 miliona dinara odvojiće se za podršku srpskom filmu; 100 umetnika će dobiti nacionalne penzije; uložiće se 190 miliona u objekte svih verskih zajednica i to tako što će svi koji su aplicirali za sredstva dobiti ta sredstva. Posebni program realizovaće se kroz ulaganja u turizam. Prevashodno će država ulagati u infrastrukturu, a očekuje se od privatnika da ulože u objekte, hotele i ugostiteljske objekte. Ministarstvo turizma je izradilo jednu studiju, uz asistenciju Svetske turističke organizacije, koje su to oblasti u koje treba ulagati, a to su: srpske banje, ali tu je i Divčibare, ulagaće se u Palić, Goliju, Vlasinu. Čini mi se da je bitno reći da će se, između ostalog, uložiti i u niški aerodrom, koji treba da služi turizmu. Na kraju, posebno želim da pohvalim analizu predloga reformi u oblasti energetike, jer predviđa strategiju razvoja energetike Republike Srbije do 2015. godine. Time će nas uvesti u društvo zemalja koje brinu o ekonomskoj nezavisnosti, jer ulaganjem u sopstvene resurse, posebno u obnovljive izvore, naša zemlja postaje ekonomski nezavisna. Vi znate da je evropski prosek oko 20 posto obnovljivih izvora energije, a Srbija troši svega jedan posto ovih resursa. Zato ohrabrujem predloženu strategiju energetskog razvoja i želim da se zahvalim na ovom predlogu budžeta i Vladi i Ministarstvu i da predložim, kao stranka G17 plus, da glasate za ovaj budžet.
Gospodin Stamenković trenutno nije tu. Onda, narodni poslanik Rajko Baralić, a neka se pripremi Zoran Antić.
Hvala lepo, gospodine predsedniče, uvažena gospođo iz Ministarstva finansija, dame i gospodo narodni poslanici, budžet jeste najvažniji zakon u toku jedne godine. On je važan za sve građane, koji od njega treba da imaju korist. Neki od njega žive, 216.954 ljudi, zaposlenih, prima platu direktno ili indirektno iz budžeta ili pomoć od budžeta Republike Srbije. To je 216 hiljada porodica, koje od toga žive. Ali, ono što je za nas takođe važno jeste da li smo našli potreban balans između onoga što građani treba i moraju da plate da bi sve ovo u državi funkcionisalo tako da svi budu elementarno zadovoljni, da nijedna važna funkcija ne bude ugrožena, a da nivo opterećenja ne bude takav da ne može da se podnese. Velika je umetnost komponovati budžet da ovo o čemu govorim sve funkcioniše na dobar način. Uvek će biti onih koji će imati argumentaciju da nešto može bolje, da je negde opterećenje moglo biti niže, a da je za neke namene trebalo da se obezbedi više sredstava. Ja ću da govorim o nekoliko pitanja, uvek govorim o izvorima kada je budžet u pitanju. Nije danas ovde gospodin ministar, obećao sam na jednom skupu da ga pitam, a pitao sam ga to nedavno na poslaničkom klubu. Nedavno je objavila štampa da sve privatizovane cementare u Srbiji, krečana Jelen Do, zatim, oni koji se bave eksploatacijom mineralnih voda u Srbiji, duguju državi Srbiji, po osnovu preuzetih a neizmirenih obaveza, na osnovu Zakona o koncesijama i drugih zakona, više od 50 miliona dolara. Ponovo ukazujem na ovaj problem i molim ljude iz Ministarstva finansija, molio sam to i ministra na poslaničkoj grupi, lično, nemamo mi nikakav razlog, kako to narod kaže, da se štrecamo pred ovim ljudima koji su privatizovali ovo u Srbiji. Ima nekoliko zakona koje su oni prekršili. Mi smo dužni da ukažemo na to i da molimo sve državne organe da obezbede da vlasnici cementara u Srbiji, krečane Jelen Do, punionica mineralne vode i drugi koji koriste neobnovljive prirodne resurse, mineralna blaga, da na osnovu postojećih zakonskih propisa državi izmiruju obaveze i na taj način pomognu da se budžet brže puni, a da na drugom mestu uzimamo manje ako je to moguće. Znači, 2002, 2003, 2004. i 2005. godine, kod usvajanja budžeta za narednu godinu govorim o ovom problemu i čini mi se da nisam dovoljno jasan. To je zločin prema prirodnom bogatstvu ove zemlje, a nezakonitim ponašanjem obezbeđujemo da ovi novi vlasnici nezakonito stiču bogatstvo koje ni po ljudskom, ni po božijem, ni po ovom zakonu, koji mi ovde usvajamo, njima ne pripada. Zato molim, da bi građani Srbije razumeli, kada neko kupi cementaru, on kupi rotacione peći, da li je on stekao pravo na majdan laporca, na eksploataciju laporca, to je posebno pitanje. Podsećam da je, jedan od tih majdana laporca Beočinske cementare u sastavu Nacionalnog parka Fruška Gora i da se rabi, kako se to kaže, uzima se rudno bogatstvo u Nacionalnom parku Fruška Gora, da se za to ne plaća ono što je neophodno, da se ne puni budžet. To može još biti najmanji problem, to može biti nacionalna bruka. Sledeće pitanje se odnosi na jedan takođe važan fenomen, koji u Srbiji postoji, i takođe funkcioniše na sličan način kao i ovo o čemu sam ovde govorio. To je potpuna, nekontrolisana ekspanzija operatera, kablovskih distributera kablovskih televizija u Srbiji. Posebno ukazujem da se krše odredbe Zakona o koncesijama iz 1997. godine, Zakona o saobraćaju i vezama savezne države iz 1993. godine. Nisu doneti drugi, ovi zakoni su na snazi. Posebno ističem da je SBB kablovska televizija, čiji osnivač jeste Soroševa fondacija, u ovom trenutku u Srbiji ima 200 hiljada korisnika. Takođe želim da kažem da svi oni koriste najrazličitiju infrastrukturu javnih preduzeća, telekomunikacionih i drugih postrojenja, stubova poštanske telekomunikacione ili elektro mreže i čitav niz drugih infrastrukturnih objekata, kao što je telefonska kanalizacija Telekoma u Srbiji i mnogo toga drugog. Oni to koriste, a ne plaćaju ili neadekvatno plaćaju. Stiču na osnovu potpuno nezakonitog poslovanja profit. Država ostaje uskraćena za enormna finansijska sredstva. Nije to najveći problem u celoj ovoj priči, iako jeste veliki problem. Najveći problem se odnosi na ideju, na mogućnost, na ono što će se dogoditi za dve ili tri godine. Recimo, ova mreža SBB, u eksploataciji ovim tempom i usavršavanju kako je sada krenula, biće u potpunosti u mogućnosti za dve ili tri godine da preuzme, praktično, sve ono što je danas u oblasti telekomunikacija u javnom preduzeću u Srbiji. Dakle, preko ove mreže biće potpuno omogućeno besplatno telefoniranje za svakog ko poseduje bilo koji računar u Srbiji. To je dobro. Nije dobro što najveći broj građana Srbije nema računar i što će morati da uz povećane impulse održavaju javno preduzeće u životu. Odgovorni smo da kažemo danas ovo ovde, ne zbog toga što bi to bio ključni doprinos da se poveća osnova za budžet, a svi smo dužni da prepoznamo izvore za budžet i da ukazujemo na to, već zbog toga što može nastupiti velika šteta o kojoj ovde govorim, sa nesagledivim posledicama. Sledeće pitanje odnosi se na promet, govorio sam o tome kada smo govorili o nekoliko zakona iz oblasti trgovine. Još uvek u Srbiji postoji veliki promet u sferi kataloške prodaje, u sferi slične prodaje, na kućnu adresu, na razne druge načine. Upozoravam još jednom sve koji su nadležni da se na ovaj način stiču velika finansijska sredstva, da nema kontrole kako ta roba ulazi u zemlju, da nema kontroles obzirom na to da se radi o kešu, da se najčešće avansira. Probajte da nešto kupite na taj način, uvek će vam tražiti da unapred uplatite, pa onda pouzećem ili na neki drugi način da preuzmete robu. Po zakonu velikih brojeva, smatra se da se u Srbiji, otprilike, napravi oko 25 miliona ovakvih transakcija u toku jedne godine. To su velika finansijska sredstva. Ako je u pitanju samo po jedan dinar, to je 25 miliona. Dakle, molim sve one koji su odgovorni, zna se koji su to, nadležna ministarstva, ima ih nekoliko, trgovina, finansije, inspekcije itd, da ovoj i sličnim pojavama posvete dužnu pažnju i da svi zajedno pomognemo da se izvori za budžet dovedu na onaj nivo da plaćaju svi koji treba da plaćaju, a da oni koji plaćaju, plaćaju manje nego što danas plaćaju. To je poštena pogodba sa građanima. Hteo sam da ukažem na nekoliko stvari koje ovde odobravam i podržavam. Pet stotinamiliona po osnovu ovog razdela koji ide na Ministarstvo za trgovinu i turizam ide za poboljšanje infrastrukture u oblasti turizma u Srbiji. Posebno bih hteo da istaknem značaj Golije. Ja sam narodni poslanik iz Čačka, iz Moravičkog okruga, a Golija se nalazi uglavnom na teritoriji opštine Ivanjica, koja je danas, nažalost, najnerazvijenije područje u Srbiji. Pre onog rata se govorilo, kada je neko imao veliki problem ili kada je trebalo da bude ekskomuniciran "viđen za Ivanjicu". Danas je nivo prosečne zarade u Srbiji najniži, praktično, zato što su prestala da funkcionišu velika preduzeća u oblasti konfekcije, zapaljena je Fabrika čarapa "Proleter", ŠPIK je u teškoj poziciji, iako je strateška fabrika, Fabrika tepiha, takođe. Dakle, ogroman problem se nalazi u ovoj maloj varošici, u ovoj opštini. Molim vas, Golija je biser u Srbiji, Golija je netaknuto, nedovoljno istraženo, neispitano prirodno i turističko područje. Ne znam kako će se ovih 500 miliona podeliti, ali sam potpuno siguran da se izgradnjom, pre svega, puteva i drugih potrebnih objekata u infrastrukturi, za ovo područje može obezbediti dau narednim godinama postane jedna od najznačajnijih turističkih regija u Srbija. Golija to jeste po svemu što predstavlja. Golija je lepša od Kopaonika. I biljni i životinjski svet, i potencijalna skijališta i sve ono što se tamo nalazi, garantuju da bi se ova finansijska sredstva mogla na najbolji mogući način iskoristiti upravo tako da se najveći deo tih sredstava uloži tamo. Ja sam predsednik Odbora za turizam i mene sve rane moga roda bole. Svaka regija u Srbiji, i Stara planina, i sve banje u Srbiji, i mnogi drugi krajevi, Vojvodina je jedno od najinteresantnijih turističkih područja danas u Srbiji, treba ulagati. Moliću ministra finansija da ne cepkamo ova sredstva svakom po 20.000, pa da ne može da uradi ništa, da se dogovorimo da u toku jedne godine makar u jednoj regiji nešto značajnije uradimo, da bi stvar mogla da funkcioniše ovako kako predlažem. U protivnom ćemo bacati novac koji je skupljen od građana Srbije, a to nam nije namera. Dakle, to sam želeo da kažem. Druge kolege govore o onome što je njihova tema, a ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe, gospodin Jovan Todorović govorio je o suštini samog budžeta.
Hvala, gospodine Baraliću. Reč ima gospodin Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon o budžetu je, u svakom slučaju, izuzetno bitan zakon za sve građane Srbije, ali moram da izrazim svoje nezadovoljstvo onim kako je on koncipiran. Verujem da je i za veliku većinu građana Srbije on razočarenje, jer u suštini predstavlja nastavak jedne ekonomske politike, čiji smo svedoci već par godina i koja čini građane poprilično nezadovoljnim, sve siromašnijim i nesigurnijim u egzistenciju u nekom dužem periodu. Nema sumnje da ekonomska politika sa kojom se započelo pre par godina, pre svega, karakteriše nezainteresovanost kreatora te politike za proizvodnju. Tu je najočigledniji problem u privatizaciji – nezainteresovanost za sve ono što se dešava kroz proces privatizacije, a tu imamo jako loše trendove u samoj privatizaciji. Isto tako, veliki gubitak radnih mesta. Ministar je i najavio gubitak nekih četrdesetak hiljada novih radnih mesta u toku naredne godine. To je očigledno jedna nebriga za radna mesta, a to je najveći problem građana Srbije danas. Dalji pad standarda ogleda se i kroz smanjenje plata i nadnica građana Srbije i prevelika fiskalna opterećenja naše privrede. Rekao bih da su to karakteristike ekonomske politike koja se do sada sprovodila, kojom je većina građana Srbije nezadovoljna. Mi iz SRS smo očekivali da će konačno Vlada da izađe sa jednim mnogo realnijim predlogom budžeta. Ovaj predlog budžeta podrazumeva blizu 480 i nešto milijardi. Ako je prethodni bio oko 400 milijardi dinara, znači da je realno uvećan za nekih dvadesetak procenata. Vlada i ministar Dinkić od građana očekuju da stegnu kaiš, a on je sebi dozvolio da za dvadesetak procenata uveća budžet neprimereno. U suštini, postavlja se pitanje kako će građani i privreda uspeti da popune ovaj budžet i isplati li se uopšte danas raditi, poslovati u Srbiji. To je osnovno pitanje sa kojim se susreće većina privrednika danas u Srbiji. Što se ciljeva ekonomske politike za 2006. godinu tiče mislim da su očigledno neostvarljivi, da je u pitanju spisak nekih lepih želja i ja bih prokomentarisao ovih nekoliko najvažnijih inflacija od 9%. Tu smo projekciju imali i prethodne godine, za 2005. godinu i ona je već dvostruko veća. Izaći pred narodne poslanike sa takvom projekcijom inflacije čini mi se da je nerealno. Inflacija iz godine u godinu sve više raste i ona je, pre svega, posledica jedne kratkoročne ekonomske politike koju danas sprovodi Vlada Srbije. Restriktivna monetarna politika, koja je najavljena u govoru gospodina Mlađana Dinkića, sasvim sigurno znači dalji pad privredne aktivnosti i nema razloga za optimizam u nekom budućem periodu. Od početka je veliki problem bio problem politike kursa, koji će da se izrazi u narednom periodu, odnosno dosad je već, a i biće velikih problema kod spoljnotrgovinskog deficita. I tu je gospodin Mlađan Dinkić najavio poboljšanje, pad tog spoljnotrgovinskog deficita. Sa ovakvom politikom kursa koja direktno utiče na naš izvoz nema govora o smanjenju tog deficita, a ako uzmemo u obzira da smo pre nedelju dana usvojili Zakon o spoljnoj trgovini koji ukida sve one subvencije koje su imali izvoznici i dalje liberalizuje naše tržište, što znači da pogoduje uvoznicima, stvarno smatram da je nekorektno da se izlazi sa ovakvim procenama. Mislim da je to još jedan argument u mojoj tvrdnji da je ovo samo spisak lepih želja. A konkretno, želeo bih da naglasim kada je donesen Zakon o spoljnotrgovinskom poslovanju neophodno je bilo da se donesu prateća zakonska rešenja kojima bi se pomoglo privredi, bar ona prateća rešenja koja dozvoljava EU, ukoliko niste imali hrabrosti da idete korak dalje, i takvom nebrigom prema privredi u svakom slučaju dokazuje se i pokazuje nezainteresovanost za sve probleme građana Srbije. Što se privrednog rasta tiče od 5%, isto tako je stvar želje da se pokaže dobra volja ministra i Vlade da na vreme servisira dugove, jer je to neki privredni rast koji bi garantovao da ćemo u narednom periodu sve naše obaveze prema inostranom dugu uspeti da ispunimo. On je možda i ostvariv, on u suštini zavisi od nekih drugih stvari, a ponajmanje od industrijske proizvodnje. Mi imamo skromnu industrijsku proizvodnju. U ovoj godini zavisio je od usluge, u prethodnoj godini od poljoprivredne proizvodnje, bez obzira što nismo uspeli da taj dobar rod preradimo i dodatno ojačamo svoju privredu i ojačamo privredni rast. Ipak se bitno odrazio na privredni rast u 2004. godini. Ono što je očigledno, imamo nizak bruto društveni proizvod i eventualni privredni rast zavisi od mnogih faktora koje je teško predvideti u ovom trenutku. Naglasio bih ono šta su nedostaci ovog budžeta, ovog Predloga budžeta i ono za šta se zalagala SRS u ekonomskoj politici koja se sprovodi par godina. To su veliki problemi u procesu privatizacije. Vlada se hvali brojem privatizovanih preduzeća, a istina je mnogo drugačija. Ostalo je 600, 700 velikih preduzeća, sa blizu 400 do 500.000 radnika u tim preduzećima. Preduzeća koja su privatizovana dosad, uglavnom su imala mali broj radnika. Čak ni izmena i dopuna Zakona o privatizaciji nije bitno promenila problem restrukturiranja. Oročen je na godinu dana, ali Vlada ne uspeva da postigne i ne privatizuje ta preduzeća. Veliki problem su investicije koje nam je predstavio gospodin Mlađan Dinkić. Pre svega stižu kroz privatizaciju. Tu je jako malo zelenih investicija, nema ni tu razloga za bilo kakav optimizam. A kada je u pitanju finansijsko tržište svedoci smo da tu postoji jedan lobi koji sprečava donošenje finansijskih zakona kojima bi se eventualno prikupila neka sredstva od naših građana i pomoglo privredi da, u ovom teškom tranzicionom periodu, ispliva i bude što je moguće likvidnija. Veliko je nezadovoljstvo srpskih radikala i predlogom subvencija. Subvencije, pre svega, u poljoprivredi ili se umanjuju iz budžeta u budžet ili ostaju ista, a realno ih umanjuje inflacija. Znači, to je ono što bode oči, a situacija u poljoprivredi je jako loša. Liberalizacijom uvoza, koja će se ostvariti ovim zakonom o spoljnoj trgovini, biće još gora i bilo je neophodno da ta sredstva kojima se pomaže poljoprivredi budu znatno veća. U privredi isto tako imamo problem, da, Vlada smanjuje sredstva koja su namenjena privredi kroz subvencije. Mislim da je neophodno da se brže ide u privatizaciju velikih preduzeća i restrukturiranje, a ne da sesmanjuju subvencije, jer krivica za sporu privatizaciju leži pre svega na Vladi. Odgovornost je na njima, a ne na menadžmentu. Samo još par reči o mikrokreditima koje je Vlada predvidela. Sredstva su izuzetno skromna, radi se o nekih milijardu dinara. To je 4.000 radnih mesta u projekciji, a ministar Dinkić je najavio 40.000 novootpuštenih u narednoj godini, a da ne govorimo o tome da imamo blizu 1.000.000 radnih mesta. U oblasti zapošljavanja ništa posebno se nije promenilo ovim predlogom budžeta. Korupcija i dalje vlada u Srbiji. Korupcija i pravna nesigurnost su možda najveći problemi, a čini mi se i najlakše rešivi kada bi se imala dobra volja. U ovom predlogu zakona ono što mi je palo u oko to je daSavet za borbu protiv korupcije za nekih 30% ima manja sredstva nego što ih je imao u budžetu za 2005. godinu. Dozvolite mi na kraju malo lokal patriotizma. Pomoravski okrug je dobio sredstva koja su za 50% uvećana u odnosu na prethodnu godinu, dok su svi ostali okruzi imali od 100 do 150% uvećanje tih sredstava. Iskreno ne znam pravi razlog zbog čega je to tako, ali smatram da bi ministar ipak trebalo da izađe pred poslanike i obrazloži veliku razliku između sredstava koja su projektovana u ovom budžetu za pojedine okruge. Sve u svemu, propuštena je još jedna šansa da imamo jednu ofanzivniju razvojnu politiku. To očigledno ne možemo da očekujemo od ove vlade i dve godine ove vlade, dve godine ove skupštinske većine dovoljno je da građanima Srbije pokažu šta mogu. To je ono čime su oni nezadovoljni i nije ni čudo što je većina građana Srbije danas za neke nove vanredne izbore, a ministar nije ni predvideo izbore. Biće ih sigurno sa ovakvim budžetom i nama ostaje da budemo u tim zahtevima i u borbi da što pre dođemo do nove vlade i novog ministra finansija.
Objavljujem pauzu do 15,00 časova.
Dobar dan. U vaše i svoje ime čestitam reprezentaciji koja je pre 15 sekundi pobedila sa 2:1 u Zagrebu i plasirala se na evropsko prvenstvo. Moje i vaše čestitke. Reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, ukupno vreme koje je na raspolaganju je još 35 minuta; neka se pripremi Petar Jojić, potom Darko Glišić, pa Zoran Krasić. Izvolite, gospodine Momčilov.
Poštovane koleginice i kolege, izvinjavam se zbog ovog kašnjenja, međutim, to je jedna sasvim normalna situacija, jer na ovakav način na kakav mi danas radimo ne pamtim da se ikada radilo u parlamentu. Naime, o čemu se radi. Zbog ovakvog zbrzavanja i aglomeracije velikog broja zakona o kojima moramo po hitnom postupku da raspravljamo, bio sam na sednici Odbora za zdravlje koji mora da da amandmane na predložene zakone. Mi smo radili dosta dugo i moramo i dalje da nastavimo taj svoj rad, tako da smo potpuno sprečeni i paralisani i ne možemo da učestvujemo u ovoj raspravi. Ono što bih hteo odmah da kažem je jedna interesantna stvar. Za budžet se kaže da je najvažniji zakon koji se donosi u parlamentu, a juče kada je gospodin ministar ovde imao svoj ekspoze, onda smo videli tužnu situaciju, jer je na početku bilo jedva 50-ak narodnih poslanika, koji se ubiše od rada i kojima je jako stalo da se radi efikasno i dobro. Ono što bi hteo da kažem, neke stvari u vezi sa budžetom moramo da naglasimo. Mi iz SRS prvo protestujemo zbog ovakvog načina rada u parlamentu. Začuđeni smo da ovde nema više narodnih poslanika, koji treba da govore o najvažnijem dokumentu koji treba da usvojimo. Dalje, ono što ističemo kao nešto što smatramo da apsolutno nije dozvoljeno je i to što se budžet, koji se donosi za jednu godinu, vezuje za pakete zakona, sistemske. I kaže se da je neophodno da bi budžet bio dobar da se donesu i sistemski zakoni iz zdravstva, koji će omogućiti smanjenje javne potrošnje. Prvo, to uopšte nije neophodno, to je notorna neistina. Svima je poznato da je deo budžeta plan Fonda za zdravstveno osiguranje i da se jednostavnom izmenom plana Fonda zdravstvenog osiguranja može i potrošnja kresati. Uopšte nije potrebno žuriti i sistemske zakone vezivati iz zdravstva, kao jedan preduslov koji će omogućiti da ispunimo zahteve MMF. Ovde često i u medijima dobijamo netačne informacije, pa dobijamo informaciju da MMF traži da se penzionerima krešu penzije, a onda ona gospođa Sorsa kaže – poručujem građanima Srbije, MMF nije protiv penzionera i nije za smanjivanje penzija, to je rekla na odlasku iz Beograda. Neko je pustio glas, budžet i zakoni iz zdravstva i zakon o osiguranju, to je povezano, to jedno bez drugog ne može. Nije tačno, neistina, sramota je da nadležni članovi Vlade i odgovorni ministar to tvrdi, a to uopšte nije tačno! Nešto što je interesantno. Mi smo čuli jedan ekspoze, ako ste slušali juče pažljivo gospodina ministra, vi biste pomislili da se nalazimo u jednoj visokorazvijenoj zemlji koja ima određene teškoće, ali evo sunce se rađa uveliko, dan je već uveliko počeo i sunce nas je jako ogrejalo. Znači, najgore smo prošli, jedna milina. Ako čovek hoda ulicama, ako se malo samo druži sa ljudima koji su većina ovog našeg naroda, onda će videti sasvim drugačiju sliku. Treba kazati da je 32% ovde u ovoj zemlji nezaposlenih i više. Kaže se, pa dobro, ima ih u sivoj ekonomiji. Jeste, ima ih, ali gledajte sada i prođite našim ulicama i pogledajte one tezge, silne, po glavnoj ulici. A pričano je da je to relikvija jednog bivšeg režima i sistema. Šta je to danas? Otkud taj silni narod na tezgama, po ulicama Beograda i ostalih gradova Srbije? Pita li se neko to. Znači, 20% je apsolutno siromašnih po najstrožim merilima koja se danas u svetu primenjuju, a koliko je onih koji su i te kako u toj zoni siromaštva i da ne govorimo. Kao lekar moram da podsetim i na još jednu stvar. Srpski narod, u celini gledano je danas opterećen bolestima više nego ikad. Najveća smrtnost kod nas je zbog kardiovaskularnih bolesti i zbog moždanog udara. Od 2000. godine naovamo povećana je smrtnost našeg naroda od ovog ubice broj jedan, ne da je zaustavljena, nego je povećana. Ako čitate štampu, pogledajte, 1. septembra u NIN-u, Karolin Jinger daje neke svoje opservacije na naš sistem zdravstva. Naslov članka je – Vreme je da ozdravimo srpsko zdravstvo. Šta kaže Karolin Jinger? Na osnovu ispitivanja Svetske banke, vezano za projekat istraživanja siromaštva u Srbiji, 45% građana se prošle godine, 2004, nije javilo lekaru, a imalo je zdravstvene potrebe! To kaže direktorka Svetske banke u Beogradu. A kaže i zašto se nisu javili. Zato što nisu imali dovoljno materijalnih sredstava da plate ono što je bilo neophodno da se plati! Dalje, ista osoba kaže da na mito i korupciju u zdravstvo, odlazi, po procenama Svetske banke, između 2 i 4% bruto nacionalnog dohotka. Molim vas, 2 do 4%. Ovde je bila jedna svečanost, uparađena kako zna da bude, povodom Svetskog dana siromaštva. Ta gospođa je bila gost ovde. Mi iz SRS nismo bili prisutni. Da vam pročitam samo zapisnik šta piše: "Karolin Jinger je svoje izlaganje zaključila isticanjem ključnih poruka – nije bilo značajnih promena u nivou siromaštva u prethodnom periodu u Srbiji, ali je ekonomski rast ostavio izvesne praznine, što je uslovilo da veliki broj ljudi živi u uslovima ekstremnog siromaštva". Veliki broj živi! Nije nego jeste, svakome je jasno šta je. "Stanje siromaštva je izraženije u selu nego u gradu. Potrebno je ostvariti veći pristup organizacijama socijalne pomoći". Potrebno je veći pristup socijalnoj pomoći! Pazite! "Potrebno je obezbediti da ekonomski rast bude održiv. Potrebno je učiniti pouzdani sistem socijalne zaštite." Sistem socijalne zaštite! "Potrebno je omogućiti širi pristup sistemu zdravstvene zaštite, kao i obrazovnom sistemu". Širi sistem! Šta smo mi čuli od gospodina Dinkića? Moramo da 1,3% bruto nacionalnog dohotka potrošnje krešemo. Gde ćemo kresati? Na zdravstvu i školstvu. Jinger govori jedno, ovde klimaju glavom i dive se; čuli smo da su se učesnici divili, da su kazali da je to baš tako. Ali, gospodin Dinkić ima drugu priču. Mi ćemo da krešemo ono što je socijala – zdravstvo i školstvo. Kako ćete, gospodo narodni poslanici, vi ste deo ovog naroda? Šta su komentari, izvinte? Voleo bih da čujem komentare. Ako je to već sve tako, jasno vam je saopšteno – 0,55% bruto nacionalnog dohotka će biti kresano od zdravstva, i kako: od nezdravstvenih troškova, a to su bolovanja, nadoknada za smrt i putni troškovi. Zamislite sada siromašan, bolestan narod, kome se zakonom daje pravo na sve ove troškove i hvalimo se da omogućujemo novom zakonskom regulativom ta prava narodu – i sada krešemo. Kako to može da se poveže jedno sa drugim? Kako to može da bude koherentno, da uzimate, siromašnom, bolesnom narodu u trenutku kada mu je najpotrebnije i ono malo sredstava koje ste do sada davali? O čemu se radi? Vidimo da je predložen finansijski plan Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje 2006. godine. U tom izveštaju lepo stoji, nama je podeljeno, da se ostvaruje suficit. Pazite, narod bolestan, 45% naroda ne ide kod lekara zato što ne može da plati ono što treba, a zdravstvo ima suficit. Ministar jasno kaže, idemo na suficit da bismo dogodine smanjili izdvajanja za zdravstvenu zaštitu. Pobogu ljudi! Mi imamo mali nacionalni dohodak, hajde da mi ministar kaže, naravno, nema ga, neće nam to kazati, da li Albanija ima veći bruto nacionalni dohodak od nas? Možda i ona ima, ne bi me čudilo da je to tako. Kada gledate koliko izdvajamo po glavi stanovnika za zdravstvo, vi ćete to da krešete. Šta ste pokušali? Prvo, da raspalite po penzionerima, da njih ubrzano oslobodite od ovako ''velikih'' penzija. No, usporen je tempo, zahvaljujući amandmanima socijalista. Kada to niste uspeli, sada na drugu, nezaštićenu kategoriju – udarićete na bolesne ljude. To je vaš način vođenja politike i društva. Može da se kaže ovako: da, vi radikali samo kritikujete, a gde bi vi našli tih 1,3% bruto nacionalnog dohotka. Ako je u korupciju već otišlo od 2 do 4% bruto nacionalnog dohotka, da je to neko kontrolisao i da nije dozvolio, mi bismo imali dostupna ta sredstva. Dalje, da li je potrebno da Ministarstvo finansija tri miliona dolara potroši na rekonstrukciju ove zgrade koja je pored Vlade, koja najviše blješti u Beogradu, istera statističare iz namenski građenih prostorija, sa nekoliko kilometara razvedenih linija užičenih kompjutera, da bi se Ministarstvo raširilo i baškarilo. Znači, od ta tri miliona isplatili bismo sve kukove koji su potrebni tokom jedne godine za zdravstvo Srbije. Prema tome, rasipanje postoji i ima na svim stranama. Sam Fond je jedan izvor rasipništva, a kada budemo govorili o ovim stvarima o amandmanima, to ćemo vam i dokazati. Hoću da kažem još jedno, ovakva matematika i ovakvo igranje je nedozvoljeno. Na sednici Upravnog odbora Republičkog zavoda od 24. oktobra 2005. godine, držim taj zapisnik, donet je uravnotežen finansijski plan. Tri dana posle toga, na nečiji mig, imamo suficit. Ovakvo igranje brojevima, to je sramota, to je skandalozno! Kasnije ćemo kazati i zašto. Prema tome, postoji još jedan dodatni motiv koji treba kazati. U statutu Zavoda jasno piše, kazaću vam koji je član i broj, moraju prihodi i rashodi u finansijskom planu biti uravnoteženi. Krši se zakon – koga briga šta piše u statutu i budžetskom zakonu, uopšte nije važno, mi imamo suficit. Hvala.
Hvala vama, gospodine Momčilov. Gospodine Jojiću, izvinjavam se, Vi ste sledeći govornik iz SRS, ali pre toga ima prijavljen još jedan govornik, gospodin Živojin Stefanović, pa potom Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, za razliku od uvodničara i ovlašćenog predstavnika SPS, koji je ovde izneo niz pohvala, možda je u pravu sa svog gledišta, gospodin Todorović, najverovatnije će SPS podržati Predlog budžeta, ali za razliku od njega, rekao bih nekoliko konkretnih primedbi na predlog budžeta. O nekima ne bih govorio da sam imao prilike da se, kao predstavnik jedne lokalne samouprave, sretnem sa ministrom i porazgovaram o problemima koji se provlače već dve godine u budžetu, a ne rešavaju se. S obzirom na to da aktuelna vlada vodi računa o budžetu i trošenju sredstava i realizaciji budžeta samo u opštinama gde oni participiraju u vlasti, a gde ih nema, kod tih sredina se ne realizuje budžet. Najverovatnije deo suficita je i iz tih para, prenose se nekoliko godina i ne realizuju se. Moja osnovna primedba, s obzirom na to da dolazim sa juga Srbije, na dve stvari: prvo, što se smanjuju sredstva subvencije u privredi; drugo, u vezi sa tim, što se de fakto Predlogom zakona o budžetu, ukida Fond za razvoj. To je jedina institucija od koje su jug Srbije i privreda leskovačkog kraja imali nekakve vajde. To je bio, upravo, podsticajni fond i podsticajna sredstva preko koga je Srbija činila nekakav uravnomeren ili uravnotežen razvoj naših krajeva. Ukidanjem ovih sredstava iz budžeta – ionako zapostavljena privreda nije uspela za ove četiri godine da izvrši restrukturiranje i pripreme za prodaju – cela će tekstilna industrija otići otprilike pod stečaj, a do ove vaše revolucije zapošljavala je 12.500 ljudi. Postavlja se pitanje da li ovakav budžet može da bude razvojan i u tom delu ne delim slaganje sa našim uvodničarem na ovu temu. To što će biti na ovom zasedanju zakonom oformljen fond za razvoj, što će fond da bude pretvoren u akcionarsko društvo, to nama ništa ne znači, jer će sutradan da bude pretvoren u neku akcionarsku banku i samo to kreditiranje i njena priprema za nekakvu prodaju ili podsticaj neke proizvodnje, nama ništa neće doneti ni novo ni lepše. U članu 12. Predloga ovog zakona predviđeno je da lokalne samouprave mogu za narednu godinu predviđati sredstva, masu sredstava za lične dohotke, masa isplaćena septembra ove godine, povećana za 9% pa puta 12. Mi koji dolazimo iz lokalnih samouprava znamo u kakvom se položaju nalaze radnici državnih organa uprave. To je položaj za žaljenje, obespravljeni, sa najnižim ličnim dohocima, i na ovaj način sa 9% na ovu osnovicu ništa ne znači; nema ni novog zapošljavanja, a u tim malim sredinama i malim opštinama, jedino u tim javnim preduzećima i javnoj upravi dođe do nekog zapošljavanja. Mogu vam reći u Leskovcu, na primer "Zdravlje" koje je prodato ili pokradeno, za dve ili tri godine kako je prodato, otpušteno je blizu 1.000 ljudi, a primljeno samo 14. Od tih radnika se traži da budu efikasni, da rade zakonito i da ne podležu korupciji i mitu. Sa ovakvim materijalnim položajem mislim da mi sasvim suprotno činimo. Za razliku od toga kada potcenjujemo njihov rad i njihov položaj, u Predlogu budžeta u delu razdela kod predsednika države Srbije predviđena je Narodna kancelarija. Izgleda da odavde iz Beograda ne vidite šta radi Narodna kancelarija, a to je preko puta. Da li Vlada vidi da se tu pravi paralelni organ vlasti, neka nova država? Ovo nisu sredstva za Narodnu kancelariju, za njihova isturena odeljenja, jer isturena odeljenja su istureni štabovi DS. Na nekim isturenim odeljenjima nema državne zastave, nego zastave partijske, odnosno DS. To je paralelni organ po okruzima. Onda ukinimo okruge, jer sada svi idu da se žale, imajući u vidu da su i dalje stranka na vlasti, iako glume opoziciju. Jer je pravosuđe još uvek njihovo, javna velika preduzeća su njihova, inspekcije su njihove i onda na poziv iz Narodne kancelarije, a ne iz okruga, inspekcija i svi drugi intervenišu, deli se neka pomoć iz budžeta i sve to u korist DS. Ukoliko hoćete da im tako date sredstva za njihovu predizbornu ili buduću izbornu kampanju, onda im povećajte u onom delu stavke gde je razdeo političkih stranaka, pa kažite da je ona najbolja stranka, perspektivna, proevropska. Onda dajte pare da se zna da se to finansira za tu namenu, a ne, navodno, za funkcionisanje Narodne kancelarije, koju je konstituisao predsednik države, jer na ovaj način se odlivaju sredstva, a legalnim organima uprave dajemo mogućnost: septembar ove godine puta 9% za bivšu godinu. Mislim da sami sečete granu na kojoj sedite. Na ovaj način će okruzi biti, da tako kažem, sami po sebi ukinuti. Kada je u pitanju onaj drugi razdeo kod Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, konkretno, tu mislim na izdvajanja za objekte u oblasti vodosnabdevanja. Jedanput sam za ovom govornicom govorio na tu temu, a sada želim sledeće da kažem. Neverovatno je da je ta direkcija centar otuđene moći, da u Predlogu budžeta, pa čak i u obrazloženju ne kaže se od ovih milijardu i 300 miliona koji se izdvajaju iz budžeta pa plus još dve milijarde prihoda od naknade za iskorišćenu neispuštenu vodu, koji će se to objekti graditi. Ispada da samo direktor i njegovi saradnici znaju koje će objekte graditi, kome će pomoći, kome neće pomoći i ispada da onaj ko nema vezu u toj direkciji ne može objekat da započne ili da završi. Ja sam konkretno govorio o dva objekta, to je vodosistem Barje, regionalni i Rzav. Kada je u pitanju sistem Barje, dve godine na ovaj način nema realizacije budžeta za taj objekat i tu je Vlada zakinula 200 miliona. Prošle godine 100 miliona i ove godine 100 miliona. Dakle, prošle godine je raspisan tender, namerno se obara tender iz Direkcije za vodu, dolazi 31. decembar, sredstva ugašena. Ove godine ponovo se planira 100 miliona i sada je tender raspisala Direkcija za vodu koja nema prava. Nema odluke Skupštine da ona to gradi i sada je opet kraj godine, opet je u toku postupak žalbe, opet se isti žale, opet će proći decembar i opet će 100 miliona za taj objekat biti zakinuti, a mi smo taj objekat, poštovane dame i gospodo, u vreme najvećih sankcija i blokada doveli do izgrađenosti od preko 80%, a od te čuvene revolucije 5. oktobra, na tom objektu se ništa ne radi, izuzev nekih sredstava koje obezbedi lokalna samouprava. Zato u tom delu ne mogu podržati Predlog budžeta jer se mora reći zašto se daju sredstva i ko kontroliše utrošena sredstva, ko kontroliše Direkciju za vode, da li može direktor da odluči, dok sam ovde to neću graditi ili kada mene ne bude tada gradite. Evo konkretan primer kako se omalovažavaju opštine koje nisu, da tako kažem, uslovno, vaše. Juče sam postavio pitanje i izvinjavam se što koristim ovu govornicu, da li da učestvujem, da dajem kvorum ili ne. Evropska agencija za rekonstrukciju lokalnih samouprava donela je odluku da sa milion evra pospeši izgradnju industrijskog projekta u Leskovcu. Mi smo uzeli milion evra kredita od jedne strane banke, u pitanju je Raiffeisen banka, ali sada se pita ministar za lokalnu samoupravu, gospodin Lončar, treba da potpiše u ime Vlade to. To nisu sredstva iz budžeta. Dva dana već nemamo odgovor, zašto to ne želi da potpiše, jer ukoliko je budžetska inspekcija u Leskovcu, neka kontroliše budžet, neka lopove pohapsi, ali grad, opštinu i taj objekat ne može zatvoriti. To zavisi od volje jednog ministra. Da mi je dao odgovor, možda ne bih danas govorio ovako na ovu temu. Kod obrazovanja, Ministarstvo prosvete, doneta je odluka da Republika učestvuje sa 70% u finansiranju izgorele Medicinske škole. Do današnjeg dana Ministarstvo nije ispunilo svoju obavezu. Ako vi to znate, ja ne znam, znači, ovde državu vodi G17 plus, ja se izvinjavam. Malopre je koleginica rekla – mi iz G17 plus ne damo da mladost ide u Evropu. Dobro, ako je to vaše, mi ćemo se tome pridružiti. Ovaj budžet donosi Skupština, a ne pojedinačno stranka. Vaš ministar to može da predloži. Molim vas, do pre pet dana nisu bila isplaćena sredstva i tamo nije bilo grejanja, do ponedeljka je bila restrikcija, časovi su skraćeni na 30 minuta, ne zbog štrajka, nego upravo zbog toga što Ministarstvo nije ispunilo svoju obavezu. Kada se to ima u vidu, ovo što sam izneo, par činjenica, stiče se utisak, budi uz Vladu, biće realizovan budžet i onda ne bi bilo suficita. Ima nekoliko opština koje nisu sa vama i na takvu jednu uštedu, vrlo perfidnu, dakle, neuplaćivanjem sredstava ili odlaganjem vi pravite deo suficita za ovaj budžet.
Na osnovu pominjanja stranke, zamenik predsednika poslaničke grupe G17 plus, reč ima Snežana Stojanović –Plavšić.
Evo, koristim pravo na repliku, jer zaista ono što sam čula od prethodnog govornika, prosto ne mogu da verujem da čovek tako nešto može da izgovori za ovom govornicom, a obratiću se, pre svega, građanima Leskovca kada ovo govorim, jer oni jako dobro znaju o čemu mi pričamo. Zaista ne mogu da verujem da se protiv novog siromaštva bore oni koji su značajno doprineli porastu tog siromaštva. Ne mogu da verujem da se protiv visoke inflacije bore oni koji su imali inflaciju 313.663.558%, u godini kada su oni bili na vlasti. Zaista ne mogu da verujem da ljudi koji su doveli, čije su tadašnje vlasti dovele do potpunog kraha monetarnog sistema i potpunog kraha ovih preduzeća, za čije se jadne radnike sada borimo, a govorimo o tekstilnoj industriji u Leskovcu, mogu sada sa ove govornice, ne trepnuvši, da govore o tome kako oni sada brane te radnike. Nema izlaza u politici koja je tada bila i to je potpuno jasno građanima Leskovca. To je ono što je istina. Neću dalje govoriti o tome kako se siromaštvo može smanjivati, to ću govoriti nekom drugom prilikom, jer nije sada prilika za repliku, ali ono što želim da kažem vezano za opštinu Leskovac, u kojoj participira gospodin, koji je govorio maločas, na nekim značajnim mestima, dozvolite mi da kažem par stvari. Ovde se gospodin zalaže za to da ne treba ograničavati plate i broj zaposlenih u lokalnim samoupravama. Ja ću vam reći da se iz budžeta opštine Leskovac blizu 50 procenata troši na plate. Šta ostaje za građane Leskovca i za ono čemu je budžet zaista namenjen? Da li je to taj razvojni budžet, o kome treba da se govori? Dakle, umesto standardnih 15 do 16 procenata, koliko bi trebalo po standardima, troši se preko 50 posto. Zaista nešto od čega je mene sramota, a što nije pomenuo prethodni govornik, a to je, ne volim da koristim tu reč, ali sada moram da kažem, jer su to dokazali neki organi koji su vršili istragu u opštini Leskovac, radi se o krađi socijalne pomoći u opštini Leskovac. Dakle, šta je zaposlena gospoda, bliski saradnici vladajuće strukture u opštini Leskovac, radila? Uzimala je socijalnu pomoć od najsiromašnijih, znači, ona sredstva koja su opredelili za socijalnu pomoć. Oni su, jednostavno, našli neke jadne ljude koji su u stanju socijalne pomoći, naterali ih da potpisuju da su primili nekih tri hiljade dinara, a preostalih 27 hiljada je nestalo. To je ono što se dešava u opštini Leskovac. Prosto ne mogu da verujem da neko ko predstavlja lokalne organe vlasti u ovoj opštini može uopšte da govori o ovome. Neka bar ćute o tome. Jednostavno, neću dozvoliti da se bore za prava siromašnih oni, izvinjavam se, gospodin nije među onima koji su pritvoreni i, naravno, njega nisam prozvala direktno, ali ako su privedeni neki ljudi iz najbližeg okruženja, između ostalog i načelnik finansija te opštine, onda bar postoji moralna i politička odgovornost onih koji su na vlasti u Leskovcu, da makar ćute o socijalno ugroženima, o siromašnima itd. Što se tiče vodosistema "Barje", gospodin koji je govorio uključen je u izgradnju ovog vodosistema, ima možda 25 godina. Zašto ga nije napravio već jednom? Postoji čak i jedan vic o tome. Leskovčani pričaju taj vic; kako su poznati, za razliku od građana Pariza ili Londona, po tome što nikada nisu napravili vodosistem "Barje" i bazene, koji su konačno napravljeni 2000. godine, nakon njihove vlasti. Dakle, hajde, molim vas, da ne okrećemo istinu, da ne zamenjujemo teze i da probamo da zaista ono za šta smo odgovorni kažemo – jesmo, tu smo odgovorni, ali sada smo spremni da podržimo razvoj ove zemlje, sada hoćemo da učestvujemo u tome, sada ima dobrih pravaca i mi smo spremni da te pravce podržimo i učestvovaćemo u tome, kao što, zaista, maksimalno korektno rade neki ljudi, kolege i poslanici iz SPS.
Pogrešno je tumačenje, narodni poslanik Živojin Stefanović.
Što južnije, sve tužnije i umesto da to, gospođo, raspravite sa nama dole, vi ste otvorili ovu pozornicu ovde, postali ste Evropljanka i ne smeta vam to, mi sa našim dijalektom itd. Počeli ste mnogo beogradski, pa možete proevropski itd, a na ove teme koje ste vi izneli, sa vama sam spreman da se suočimo u Leskovcu, gde hoćete i kad hoćete. Vi od toga bežite, sakrili ste se u Beograd i odavde diktirate. Vi dobro znate da je tekstilna industrija Leskovca, to i radnici znaju i u onim sankcijama i u blokadama, kada je Krasić bio ministar, čak je dato sto puta više para nego sada, sa ovim vašim razvojnim budžetom, tekstilne fabrike su izvozile, a radnici su ulazili i izlazili iz fabrika. Sada ste udarili katance i sada moraju da idu u stečaj, to je vaše. Drugo, bazene smo mi završili, a ne kada ste vi oktobarsku revoluciju prošli. Objekat "Barje" je 80 posto urađen. Od one tako ozloglašene crveno-crne koalicije i lokalne samouprave, tako osiromašene, fabrika je napravljena i sada treba to dovršiti. Ali vi ne govorite da vaš direktor Direkcije za vodu više potroši na putovanja. Pogledajte, prošle godine bilo je više od 100 putovanja van zemlje; išao čak u Brazil da prodaje našu vodu. Ne znam čiju ćete prodati, jer "Knjaz Miloš" je prodat. A vi to dobro znate i vaša porodica od tog tekstila dobro živi, vi ćete se iz tog tekstila školovati. Nažalost, moj prijatelj je vaš otac, on je umro, bio je jedan uspešan direktor, vi to dobro znate i tekstil je bio grana sa ponosom. Upravo sada kada hoćete da uđete u EU, vi ćete to zatvoriti, a ona je zapošljavala više ljudi nego ukupna naša industrija. Govorite o "Zdravlju", koga je Vaša vlast sa Dosom prodala za 3,2 miliona evra, a na taj dan imala je 12 miliona evra gotovih proizvoda, lekova, a da ne govorimo dalje. Pitanja koja postavljam ministru Bubalu, on kaže da je davno prošlo vreme. Pre toga Maršićanin kaže – prva privatizacija koju ćemo preispitati biće "Zdravlje". Dalje, kada govorite o ovim zloupotrebama, nemojte time da mašete za govornicom, prvi, odnosno drugi posle Gorana Cvetanovića, kao predsednika Skupštine, to su organi uprave i oni će odgovarati. To ne sme da bude tema razgovora ove skupštine i ne može da bude pravo jednog ministra da ne potpiše ili potpiše, neka budžetska inspekcija radi svoje i neka sve pohapsi koji su kriminalci. Tražili ste od 2000. godine da me uhapsite, pa ste rekli – nema ništa, ili je prevejani kriminalac ili je pošten čovek. Davno ste hteli, čak i bivši predsednik opštine je govorio – čekamo svaki dan da ga uhapsimo. Vi danas za ovom govornicom nama presuđujete. Ko vam je to dao pravo? Je l' vaš predsednik suda? Postavili ste tužioca, vašeg čuvenog eksperta iz G17 plus (onog protiv koga smo izrazili ovde neslaganje da bude), da bi štitio nekoga i da nas goni. Dajte, pozatvarajte sve, ali nemojte da pričate napamet neke stvari ovde koje ne stoje. Kako je tamo inspekcija, tražim da inspekcija dođe i u Direkciju za vodu u Srbiji.
Naravno, nadležni organi će da rade svoj posao, a mi svoj. Reč ima narodni poslanik Darko Glišić, pa potom Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da kažem mom prethodniku gospodinu Stefanoviću, biće Zoran Krasić opet ministar posle sledećih izbora i nemojte da brinete, biće ponovo dobrih investicija u Leskovcu. Slušajući diskusiju koleginice iz G17 plus sada mi je jasno zašto je Tomislav Nikolić dobio tri puta više od Borisa Tadića u drugom krugu u Leskovcu. Čini mi se da će to na sledećim izborima biti još više izraženo, i ne samo u Leskovcu. Što se tiče samog budžeta, jedan budžet koji se donosi za Republiku Srbiju treba da bude nešto što će građanima Republike Srbije da omogući jedan zdrav ambijent u kome bi oni mogli da zadovolje neke svoje osnovne potrebe, da taj budžet da krila privredi, da taj budžet pokuša da reši ono što je gorući problem ove države, a to je veliki broj nezaposlenih. Naravno, u prvoj rečenici kada ministar Dinkić kaže da je zadovoljan budžetom, smatram da građani nakon toga mogu da kažu da će nakon njegovog zadovoljstva ovim budžetom oni moći da zakukaju od sreće, jer ako je Mlađan Dinkić zadovoljan budžetom znači da neće biti dobro po građane. Smatram da ovaj budžet nije razvojni i da neće doneti ništa dobro građanima Republike Srbije. Jedan od prethodnika iz vladajuće koalicije je rekao jednu zanimljivu stvar. Kada je diskutovao rekao je da neće biti mnogo novih radnih mesta, ali će biti kvalitetnih. Ne razumem šta mu to znači kvalitetnih, kada pogledamo ovaj budžet po razdelima i kada vidim koliko ima agencija zavoda, razvoda, šta sve niste izmislili, gde ćete svoje partijske drugove da zapošljavate, onda razumem da će biti kvalitetan za vas i za vaše partijske istomišljenike i po iznosu plate koja će biti i po broju radnih mesta, ali običan narod od toga zaista nema ništa. Ne vidim ni da će poljoprivredi doneti nešto dobro, jer sećam se diskusije pred budžet za ovu godinu u kojoj se nalazimo i rečeno je da će ona zaista dati krila poljoprivredi, da će biti puno investicija, da će poljoprivreda zaista da procveta. Izađite iz Beograda i videćete od onih osnovnih stvari koje su potrebne poljoprivrednicima, a to je nafta, da ćete kod svake pumpe naći kilometarske redove naših građana koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom i čekaju naftu. Mogu vam navesti primer iz opštine iz koje dolazim. Malo –malo, svako veče u Ubu su redovi, čekaju ljudi da natoče naftu da bi mogli da obrade zemlju i da obave osnovne poslove koje imaju pred kraj godine. Naravno, ministar nam nije rekao ono što možda najviše zanima građane Republike Srbije, u kom rasponu će se kretati evro u sledećoj godini. Ne može se to tačno reći, ali bar smo mogli neki okvir da utvrdimo da li će to biti onih zastrašujućih 115 dinara koliko kažu oni koji nam otprilike diktiraju sve ili ne. Zavisi pošto će Jelašić prodati vilu, ni za milion evra nije pristao. Mislim da je to nešto što bi ministar trebalo da obrazloži, pre svega, javnosti. Nama poslanicima je prilično sve jasno. Vidim da je jasno i nekim poslanicima vladajuće većine, imajući u vidu kolegu Stefanovića i njegovo izlaganje. Kada gledamo po razdelima, naravno da ne mogu da preskočim predsednika Republike. Naprosto, ne mogu da zaobiđem razdeo koji predviđa sredstva njemu. Voleo bih da je on predsednik svih građana, a nije. Voleo bih da sredstva koja se odvajaju predsedniku Republike zaista idu predsedniku Republike za njegove aktivnosti i za ispunjavanje njegovih predizbornih obećanja, ali naš predsednik Republike bi mogao slobodno da se pridruži Goranu Bregoviću i onom njegovom orkestru "za svadbe i sahrane", jer on osim svadbi, sahrana i utakmica ništa drugo i ne radi u ovoj državi. Ogleda se, doduše. U kampanji je obećao 500.000 radnih mesta. Da vidimo koliko je otvoreno. Obećao je da će biti ambasador srpske privrede. Obećao je da će sa njim na čelu Republike privreda da procveta, da će biti privrednih aranžmana iz meseca u mesec. Da vidim gde su ti privredni aranžmani. Obećao je stabilnost u državi. Da vidimo gde je ta stabilnost. Taman se sve političke stranke dogovore oko nekih problema, konkretno oko izlaska Srba na Kosovo, svi se usaglasimo da ne treba da izađu, a pred izbore Boris Tadić kaže da treba da izađu. Evo, sad oko Rezolucije se svi usaglasimo kako treba da izgleda tekst rezolucije oko možda najvećeg problema i gorućeg pitanja koje nas tišti, a to je Kosovo i Metohija. On opet ima neke svoje rezolucije, neke svoje vizije, neće da dođe na sednicu Skupštine. Dakle, sve što radi su utakmice. Doduše, smišlja plakate po Beogradu koje njegovi aktivisti lepe o nekim predstavnicima SRS, ali je to valjda mislio na sebe, jer Boris Tadić je najveći lažov. Sve ovo što sam nabrojao Boris Tadić nije ispunio i zbog toga je Boris Tadić najveći lažov u Srbiji. Naravno, ne mogu da preskočim razdeo za predsednika Republike, jer se daju sredstva i Narodnoj kancelariji. Ministar to nije po ekonomskim klasifikacijama predvideo, ali zato u obrazloženju ima da će biti i za Narodnu kancelariju. Ne znam samo koji je pravni osnov za osnivanje te kancelarije i na osnovu čega su uspeli da izvedu da ta Narodna kancelarija bude nešto što je sastavni deo predsednika Republike i nešto što pomaže građanima. Nigde nisam video da je ta Narodna kancelarija bilo šta pomogla. Kao neko ko pripada toj struci, moram se toga dotaći, a završiću brzo, da bih ostavio i svojim kolegama iz poslaničke grupe još vremena, što se tiče Republičkog geodetskog zavoda. Vi ste ovde napomenuli kako oni ostvaruju svoje prihode. Ministre, pošto ste već u toj Vladi, tražite da Vlada ukine Uredbu koju je donela za vreme ministra Šumarca. Mnogo veće prihode će Republički geodetski zavod i katastri da ostvaruju po propisima koji su bili ranije, jer ste im sada sve ukinuli. Privatne geodetske službe sve rade. Vi sada školujete, obrazujete nekog o državnom trošku, on dođe da radi u državnoj geodetskoj firmi i tamo samo sedi i mastiljavi, ništa drugo ne radi. Naravno, još je tu tema koje bih hteo da pomenem. Na kraju samo jedna u 30 sekundi. Imaću jedno poslaničko pitanje i molim da mi to ne računate u vreme, ali samo 30 sekundi vezano za još nešto. Jasno mi je da je između vas i ministra Ilića bilo prilično problema. Očigledno da ste vi smirili ministra Ilića, da je vas smirio Bogoljub Karić, da je tu uspostavljena neka trojna osovina, da nema više napadanja između vas. Možda ćete čak zajedno na izbore, ko zna? Kad ste mogli zajedno u Japan, možda ćete zajedno na izbore. S obzirom na to da je često pominjana kupovina poslanika, odbornika, kako u parlamentu, tako i širom Srbije, moram da napomenem da ste vi iz G17 prvi uveli tu modu, kako u republičkom parlamentu, tako i u lokalnom. U opštini Ub su bili izbori 2002. godine. Vi niste ni učestvovali na izborima, sada imate tri odbornika, jer ste kupili tri odbornika. To ste kupili jednog, reći ću vam iz koje firme i kako se zove. Ime mu je Zoran Sitarica, čak vam je vodio odbor donedavno, sada je potpredsednik odbora. On je sahranio fabriku obuće "Boston" u Ubu, čak je i sudoperu iz te fabrike odneo rođenoj kući, ukrao. Danas je 200 radnika na ulici, ne mogu da se isplate primanja koja su im obećana, ne mogu da se isplate oni osnovni finansijski izdaci koji su obavezni prema njima, a on čovek vodi politiku, kaže "ja sam ekspert G17". Sahranio je fabriku. Ako ste svi takvi eksperti, a računam da su ovi na lokalu ogledalo vas koji ih vodite na republičkom nivou i obrnuto, smatram da te izbore treba koliko danas da održimo i molio bih svako ko ima iole morala, vidim da se javlja u nekim poslanicima, da ne glasa za budžet Republike Srbije i da tako omogući da se održe što pre novi izbori. Sada bih želeo da postavim konkretno poslaničko pitanje. Tražim tumačenje od Ministarstva finansija da li je dozvoljeno da se opštinska sredstva, opštinski budžet oročava u nekoj banci, a da se kamatom nagrađuju saradnici onog ko ta sredstva oročava? Naime, predsednik opštine Ub je oročavao opštinska sredstva u banci, a kamatu je delio onako kako on misli da treba, uglavnom pripadnicima, između ostalog i vaše stranke, davao i nagrađivao neke svoje saradnike. Dakle, tražim zvanično od Ministarstva finansija da mi protumači, da li je to u skladu sa zakonom i u skladu sa propisima o ponašanju i postupanju prilikom izvršenja budžeta, kako je propisalo Ministarstvo finansija.
Nisam shvatio da li je pretnja ili obećanje ono za gospodina Krasića?
To što sam rekao za gospodina Krasića, to je realnost i to ćete videti nakon sledećih izbora.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, pa Zoran Krasić.
Dame i gospodo, budžet Republike Srbije bi trebalo da odražava jednu ravnotežu između prihoda i rashoda. Međutim, ta ravnoteža nije postignuta Predlogom ovog budžeta. Dame i gospodo, u prvom delu bih želeo samo da napomenem da mi nije jasno, jer smatram da se iza ovoga može kriti svašta. Korišćenje roba i usluga iznosi 22 milijarde dinara. Postavljam pitanje kakve su to robe i kakve su to usluge? Ako su te usluge, da vidimo da li se one mogu pročitati negde i da li se mogu prezentirati poslanicima Narodne skupštine. Ako bi se poljoprivrednicima izdvojio ovaj iznos, poljoprivrednici bi mogli da kupe oko 8.000 traktora srednje klase, a te specijalne usluge bismo mogli jedne godine da preskočimo, jer imamo iz prethodnih godina usluga. Ali nema ni reči o tome gde su te usluge; ko je te usluge pružao, da li su to bile obične usluge, po ugovoru, po kakvom ugovoru, da li su to bile specijalne usluge, da li su bile specijalne usluge u zemlji i inostranstvu, da li su to bile specijalne usluge za partije pojedinih pripadnika itd? Ono što bih želeo opet napomenem, na strani 8. – Tužilaštvo za ratne zločine. Vidite koliko je ovde izdvojeno sredstava - 41.274.000 za Tužilaštvo za ratne zličine. Da li to znači da mi treba da imamo jedno tužilaštvo koje treba da bude produžena ruka Haškog tribunala i da goni Srbe po Srbiji, da goni one koji su branili našu zemlju u toku napada i okupacije? Znamo da su neki u to vreme, posle 5. oktobra, prikupljali brojne podatke, koristeći podatke čak i BIA, odnosno MUP, javne i državne bezbednosti, prikupljali podatke da bi optužili naše nevine građane i one koji su doprineli da se zemlja brani u najtežem trenutku sa 19 najmoćnijih zemalja sveta, sa kojim se suočila. Mislim da u ovom delu nije bilo osnova da se predviđa ovolika stavka za ove izdatke. Koliko ih tamo radi? Kolike su im plate? Šta će oni raditi, kada se već zatvara, takoreći, i Haški tribunal? Naravno da očekujemo oslobađanje prof. dr Vojislava Šešelja, jer nema nijednog relevantnog dokaza zbog čega bi on trebalo da bude u Hagu. Optužnicu protiv njega pisali su oni koji su ovde i znamo ko je sve učestvovao u njoj, u toj sramnoj optužnici koja nema nijedan dokaz. Držao je vatrene govore, eto to vam je sve. Kada pogledate korisnike budžetskih sredstava na strani 12.– kancelarija za saradnju sa medijima, 44 miliona. Kada pogledate na istoj strani – Kancelarija za pridruživanje Evropskoj uniji, 49 miliona; Savet za borbu protiv korupcije 10 miliona; Služba za upravljanje kadrovima 5,8 miliona. Ministarstvo unutrašnjih poslova i Ministarstvo odbrane su ovde zaista sasečeni, do te mere, da neće moći obavljati svoju funkciju za koju su osnovani u našoj državi. To su najznačajniji resori u našoj državi. Ako uporedite Ministarstvo odbrane i Ministarstvo unutrašnjih poslova sa Ministarstvom finansija odmah ćete uočiti bitnu razliku jer je budžet Ministarstva finansija prevelik. U Ministarstvu finansija predviđeno je za usluge po ugovoru, tekuće usluge i specijalne usluge oko 700 miliona. Kakve su to usluge, zaista nije jasno?! Nije jasno zašto Ministarstvo finansija ne kontroliše lokalnu samoupravu i budžetske korisnike. Navešću vam, opština Pančevo ima blizu 2,5 milijarde dinara za tekuću godinu. Nije bilo budžetske inspekcije, ne znamo gde su pare. Čujemo da su neke pare deponovane u neke banke! Donete su odluke za investicije, kanalizaciju, vodovod, gasifikaciju, za opremanje škola, ustanova. Nema para! Ko je dao pare i u koju banku? Ako je tačno da imamo veliki broj poreskih službenika i činovnika, a došao sam do podatka da je među hiljadama ljudi koji naplaćuju poreze, a da imamo samo 27 budžetskih inspektora, moram vam reći da Ministarstvo finansija mora podneti izveštaj za lokalnu samoupravu, pogotovo javna preduzeća, da prekontroliše gde su pare koje se koriste po Zakonu o budžetskom sistemu. Naći ćete sve i svašta na terenu i kod lokalne samouprave, ali to se smišljeno zaobilazi. Sa druge strane imate sredstva koja su predviđena za zaštitu životne sredine, ali pretežno sredstva idu za plate zaposlenih. Ne idu sredstva tamo gde treba. Uzmite Pančevo, najgoru crnu tačku, svakog dana umire na desetine ljudi. Vidite koliko grobalja sada ima Pančevo, začudićete se. Ne znam koliko sredstava Ministarstvo finansija predviđa za invalide, za penzionere u ovoj opštini, jer Pančevo zaslužuje prioritet. Potpredsednik Vlade, gospodin Labus, bio je u Pančevu, obećao i rekao da treba dosta sredstva, rekao je čak i cifru 360 miliona evra. Da vidimo gde se troše ostala sredstva. Uvek ću vas podsećati, dame i gospodo, i ministra finansija da mora da se vidi šta će biti sa Pančevom, jer grad od 130.000 ljudi umire.
Izvolite, gospodine Krasiću.
Iskoristiću ovo vreme i stvarno da se potrudim da ne ponavljam one stavove koje sam već više puta ponovio, kada je barem u ovom zasedanju Narodne skupštine na dnevnom redu bio budžet, rebalans ili bilo koja druga tačka koja se na neki način ticala javnih finansija. Znači, preskočiću ovaj virtuelni suficit, koncepciju kako se dolazi do javnih prihoda, pa zašto ne reći i ovo što treba da odrazi stanje javnog duga i načina kako da se on reguliše. Ono što može da se konstatuje povodom ove velike knjige, jeste da ovde imamo praktično izveštaj o radu Vlade i ministarstava za 2005. i 2004. godinu i imamo istovremeno jednu projekciju, jedan plan, može se reći, kratkoročni plan za sledeće, otprilike, tri godine. Doduše, on sada ima naziv memorandum, gde se vidi šta Vlada planira u narednom periodu da radi. Ono što stvarno prolazi kroz sve ove akte jeste jedan kontinuitet politike da se ovde praktično ne vidi kojim merama Vlada u onom delu gde javne finansije mogu da utiču, gde se pitaju, može da deluje podsticajno na razvoj privrednih tokova u Republici Srbiji. Podsećam vas da, od početka mandata ove vlade, pa i one prethodne, stalno se priča o otvaranju novih radnih mesta, novi investicioni ciklusi, investicije iz inostranstva, pa hvalospevi koliko je to para iz inostranstva, ali u praksi se dešava jedan obrnuti proces. Od toliko velikih investicija verovatno treba da se očekuje da dođe do zapošljavanja. Međutim, kod nas je proces otpuštanja. Ondajedan od poslanika G17 plus izađe ovde i pročita kako ova vlada garantuje nešto penzionerima. Naravno, morao sam da dobacim da ste kojim slučajem sinoć gledali na Televiziji "Politika" jednu emisiju u kojoj je nekadašnji ministar za rad, zdravstvo i socijalna pitanja, Marija Todorović, koja mrzi radikale, kao član Upravnog odbora iznela sve stavove SRS kada je bio Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, sa tabelama (ekspertski, onako kako vi volite), grafikonima. Naravno, više volite da sve raste nego da pada, ali ukazala je na još teži položaj penzionera. Da ne bude zabune i da neko kaže da Dinkića samo napadaju radikali, kad god se suprotstavite MMF i njihovoj politici, njihovim ultimativnim zahtevima, računajte na podršku SRS. Kad god slepo sledite interese i zahteve MMF, računajte da će SRS da vas napada. Računajte da ćete žestoko biti napadnuti od strane SRS. Zašto? Zato što se sve to što smo vas kritikovali i ukazivali gde treba šta da se radi, pokazalo da je tačno. Naravno, nikada ne mogu da se izbegnu u jednom budžetu i sredstva koja se vode kao investiciona sredstva koja ulaže država; verovatno uvek idu na neke objekte komunalne infrastrukture, saobraćaja itd. U tom smislu treba tumačiti one stavke koje treba da odslikaju investiciona ulaganja države, ali bi ona mogla da budu minimalna, strogo kontrolisana, namenska, a ne ovako kako ste naveli u ovom vašem aktu, ovde gde je predlog želja. Tamo ste zapisali ukupna masa sredstava toliko i toliko, pa će biti glasina da nema, ovamo nema. Znači, jedna lepa želja, jedno lepo opredeljenje. Ona sredstva, normalno je da to budu privatni izvori i državni izvori. Ali dominantni oblik naših investicionih ulaganja za proteklih 20, 30 godina, pored tih stranih kredita, bila je i emisija kreiranje sredstava, nije bitna tehnika kako, sredstava koja su u startu bila društvena sredstva. Ta društvena sredstva ne postoje. I posle one ludačke privatizacije, Vlahovićeve, nijedno od očekivanja privatizacije se nije ostvarilo; niti je povećana produktivnost, niti zadovoljene potrebe za robom na našem tržištu, niti veća upošljenost. Sve negativni rezultati jedan do drugog. Stvarno postaje opasno, ako strane banke i budžet ako nam zavisi od ministra budu jedina sredstva investicija u Republici Srbiji, jer mi se protivimo tome. Vi naprosto niste dali daha privredi da ona dobije svoju samostalnu investicionu sposobnost i da stimulišete nekim merama te investicije. Dalje, tu ima puno stavki, a kada bude o amandmanima, onda ćemo to, što se kaže, u detalje. Međutim, ne mogu da shvatim Vladu. Vi ste pre mesec dana izglasali Zakon o zaštitniku građana. Sada ste ostavili Narodnu kancelariju, a samo što niste naveli ime, naziv. Sada predsednik Republike ima 62 zaposlena. Uzmite po ovim razdelima i po ovim stavkama da vidite gde i u kom organu koliko ima zaposlenih. A tu ste razudili kompletno; što agencija, što ove stvari, a neke niste ni ubacili u budžet. To moram da vam kažem, to ćemo u pojedinostima, to ćemo da uzmemo u obzir. Niste ni znali da se u međuvremenu doneo zakon i stvorile su se obaveze prema budžetu, ne samo da postoji razlika u pogledu naziva, imena, nego i nadležnosti poslova koji, u krajnjem slučaju, definišu samu suštinu te pozicije koja se odvaja za neki državni organ. Nije sada stvar da se ide na rebalans. Ako se u startu naprave dobre procene, onda naravno, verovatno je uvek potreban taj rebalans pri kraju godine. To definiše pravilo ponašanja mnogima koji zavise od budžeta. Naravno, neću da komentarišem odredbe Predloga zakona o budžetu, a naročito posle člana 7. gde imamo čak i pojedine odredbe koje su ne samo suprotne Ustavu, nego su u suprotnosti i sa zakonima koje je ova Narodna skupština donela pre dva meseca. O tome ćemo krasnije. Kao predstavnik opozicione strane, izražavam stav SRS da mi ovakav budžet ne možemo da podržimo. U međuvremenu se samo umnožio broj razloga zbog kojih ne možemo da podržimo ovaj budžet, jer mi nemamo pravo da brzo zaboravljamo. Opasno je kada rade neke stvari oni koji su u mogućnosti da brzo zaborave. Sećamo se i čarapa na glavi, otimanja Narodne banke i kriznih štabova. Podsetiću vas na sve: i Kipra, i onog Volfa Minića i svih mogućih stvari koje su se desile; kako ste formirali cene električne energije, kako ste došli do švajcarske i druge formule za penzije, a o zdravstvu će gospodin Momčilov i ova ekipa lekara u toku treće tačke dnevnog reda, objedinjene rasprave, do tančina da vam objasne stavku po stavku, šta sve radite i kako radite. Nemojte da sledite politiku MMF, jer ta politika neminovno dovlači vojničke čizme i razaranje Republike Srbije.
Molim vas, budite ljubazni.
Kada bude u pojedinostima i kad god jauknete, objasniću vam sa konkretnim činjenicama i dokazima ispravnost svih stavova SRS kada su u pitanju javne finansije. Ako nam ne verujete, izađite sa vašim stavovima i idite na tribinu u neko selo i objasnite seljacima ovo što ste nama pričali, kako im je sve najbolje i čujte kako će da bude. Nemoguće je da se vi toliko hvalite, a ankete samo kažu 0,9%.
Hvala vam što verujete anketama, a moramo da verujemo i časovniku koji je ispred nas. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona i jedinstveni pretres o predlozima odluka. Prelazimo na zajednički načelni pretres 2-5. tačke dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O FONDU ZA RAZVOJ REPUBLIKE SRBIJE I JAVNIM PREDUZEĆIMA (izmene važećih), SPREČAVANjU PRANjA NOVCA I BANKAMA (novi zakoni) Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 2, 3, 4. i 5, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave u zajedničkom načelnom pretresu za poslaničke grupe iznosi pet časova, podsećam vas da je rasprave po poslaničkim grupama sledeće: SRS – jedan sat, 36 minuta; DSS – jedan sat, tri minuta, 36 sekundi; DS – 43 minuta, 12 sekundi; G17 plus – 37 minuta, 12 sekundi; SPS – 26 minuta, 24 sekunde; Nova Srbija i samostalnih poslanika 9+9 – 21 minut, 36 sekundi i poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, četiri poslanika SPO, dva poslanika SDP i četiri nezavisna poslanika – po 5 minuta,na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Istovremeno vas obaveštavam da su ovlašćeni predstavnici za ovu načelnu raspravu: SRS – Veroljub Arsić, Nova Srbija, samostalni poslanici 9+9 – Nikola Jovanović, SPS – Jovan Todorović. Još jedno obaveštenje, kao što je upozorio narodni poslanik Paja Momčilov, 29. sednica Odbora za zdravlje i porodicu biće nastavljena u četvrta, 17. novembra 2005. godine, u 16,00 časova u sali na V spratu. Otvaram zajednički načelni pretres 2, 3, 4. i 5. tačke dnevnog reda: – Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o fondu za razvoj Republike Srbije,Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa, Predlog zakona o sprečavanju pranja novca i Predlogu zakona o bankama Da li predstavnik predlagača, mr Mlađan Dinkić, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Dinkiću.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je paket od četiri zakona, pri čemu su prva dva u zajedničkoj nadležnosti Ministarstva privrede i Ministarstva finansija, kao što znate za ovlašćene predlagače, odnosno izvestioce na Skupštini su određeni ministar Bubalo i moja malenkost. Tako da iako ova prva dva zakona su više u resoru Ministarstva privrede, a imajući u vidu da je ministar privrede trenutno na službenom putu, u SAD, izneću obrazloženje za ova prva dva zakona. Ova druga dva zakona jesu u resoru Ministarstva finansija. Kada govorimo o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj, želim da kažem da cilj ovog zakona jeste da uskladi zakonska rešenja sa stanjem u praksi. Naime, Fond za razvoj je u početku osnovan da bi pomogao privredni razvoj nevezano za sektor svojine i najviše sredstava Fond za razvoj je odobravao '90. godina, u vidu subvencija tadašnjim javnim ili društvenim preduzećima. Kako je počeo proces tranzicije, Fond za razvoj je počeo da menja svoju ulogu i preusmeravao je svoje aktivnosti ka privatnom sektoru. Ovim zakonom se i zakonski konstatuje da Fond za razvoj može odobravati sredstva samo privatnom sektoru, a da se ne mogu krediti iz Fonda za razvoj ubuduće odobravati preduzećima sa društvenim, odnosno državnim kapitalom, kao ni javnim preduzećima. Ovo je iz razloga što je cilj da se potpuno završi proces privatizacije društvenih preduzeća, da javna preduzeća imaju i druge izvore finansiranja. Naime, osnovna uloga Fonda za razvoj u budućem periodu biće kreditiranje onih koji ne mogu da dobiju kredite po tržišnim uslovima ili ne mogu ovako da dobiju te kredite iz razloga imperfektnosti tržišnog mehanizma. Dakle, iako tržište jeste najbolji mehanizam za regulisanje ekonomskih aktivnosti, ono nije savršeno u svim domenima. Poznati su defekti tržišta, na primer u siromašnim opštinama, jer poslovne banke nisu zainteresovane da odobravaju kredite, jer vide tamo veći rizik. Takođe, poslovne banke, nažalost, nisu zainteresovane da odobravaju kredite početnicima, jer oni nemaju kreditnu istoriju i zbog toga se banke plaše da li će moći da naplate kredite. Zato je potrebno da postoji institucija koja će biti državna i gde će država preuzeti rizik naplate kredita. Fond za razvoj će, zapravo, biti ta institucija. Osnovna uloga Fonda za razvoj biće da odobrava kredite, pre svega, radi uravnoteženja regionalnog razvoja, dakle, u opštinama gde ima preduzeća koja ne mogu lako da povuku kredite od poslovnih banaka. Zatim, početnicima koji, takođe, ne mogu da dobiju kredite od banaka. Fond za razvoj će preuzeti ulogu da njima daje kredite, pa ukoliko neko ne vrati, rizik je države. Ali, naravno, mora da se da šansa i onima koji počinju, posebno kada su mladi u pitanju, da imaju neku ideju da se ona realizuje. Naravno, uloga Fonda za razvoj će biti da se poboljša zaposlenost u Srbiji i izvoz. To će biti osnovni principi na osnovu kojih će Fond za razvoj ubuduće davati kredite. Želim da kažem da je u ovom trenutku kapital Fonda za razvoj 38 milijardi dinara. To je iznos od oko 450 miliona evra. Dakle, Fond za razvoj raspolaže zavidnim kapitalom. On je nastao dotacijama iz budžeta od 1991. godine, kada je Fond osnovan, zaključno do ove godine, kao i naplatom kredita uz odgovarajuću kamatu. Kapital Fonda se stalno uvećavao. U ovoj godini stepen naplate kredita koji su dati od strane Fonda za razvoj je 98%, što znači da je Fond već prešao na ove tržišne uslove poslovanja. Međutim, zapaža se jedna tendencija da dobra preduzeća u malim opštinama, posebno ako se radi o nerazvijenim područjima, ne mogu lako da dobiju kredite. Ovim zakonom će Fond za razvoj biti obavezan da upravo takvim preduzećima ponudi kreditnu podršku pod povoljnim kamatama, jer znate sami da su kamatne stope Fonda za razvoj od 1 do 5%, u zavisnosti od razvijenosti područja. Takođe će Fond za razvoj, po ovom zakonu, nastaviti komisiono da obavlja i poslove za državu. Dakle, da različite programe Vlade sprovodi u delo. To su, pre svega, mikro krediti za samozapošljavanje, kao i krediti za regionalni razvoj. Kao što znate, u budžetu za 2005. godinu imali smo kredite za podsticaj za zapošljavanje u regionima Bora, Kragujevca i Vranja. To će biti prošireno i na druge opštine, tako da će se ti krediti i dalje, preko Fonda za razvoj koji ima neophodnu stručnu osposobljenost, i dalje distribuirati krajnjim korisnicima. Na neki način, ovim zakonom se Fond za razvoj transformiše u razvojnu banku Srbije. Bez obzira što Fond neće biti klasična banka, način na koji on posluje i principi rada već sada ga mogu svrstati u razvojnu banku Srbije. Ovaj zakon zabranjuje da se ubuduće Fond za razvoj dokapitalizuje od strane budžeta Republike Srbije, iz prostog razloga što već sada raspolaže sa 450 miliona evra kapitala. To je dovoljan kapital da kroz plasiranje i naplatu sredstava može i dalje da uvećava vrednost. Naravno, nije zabranjena dokapitalizacija Fonda iz drugih privatnih izvora, pri čemu je dato ograničenje da vrednost državnog kapitala nikada ne može biti manja od 51%, što znači da postoji mogućnost za dalji rast kapitala Fonda. Teorijski, neko može da uloži 449 miliona evra, a da i dalje država ostane većinski vlasnik Fonda za razvoj sa postojećih 450 miliona evra kapitala. Dakle, to su ključne izmene u ovom zakonu. Želim da kažem da Fond za razvoj već funkcioniše na ovim principima. Ovaj zakon, na neki način, formalizuje već postojeću praksu u funkcionisanju Fonda, s obzirom na to da je prvobitni zakon donet još 1991. godine, a da je u međuvremenu praksa odstupila od prvobitnih ideja. Međutim, ovim se formalizuju te promene. Što se tiče drugog zakona, koji je danas na dnevnom redu, to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa. Reći ću koje su ključne izmene u ovom zakonu. Najpre, postoji niz terminoloških usklađivanja sa Zakonom o privrednim društvima i Zakonom o registraciji privrednih subjekata, kao i sa prestankom važenja nekih saveznih zakona. Takođe, ovde se uređuje i pitanje načina raspodele dobiti, kao i usmeravanje uplaćivanja dela sredstava po osnovu ostvarene dobiti osnivaču, takođe, u skladu sa Zakonom o privrednim društvima. Imamo nekih promena koje se odnose na sprečavanje monopolskog ponašanja javnih preduzeća, ne samo republičkih, već i onih čiji su osnivači lokalne samouprave. Konačno, ovaj zakon uređuje i uslove za podelu besplatnih akcija zaposlenim, bivšim zaposlenim i ostalim građanima Srbije u procesu privatizacije delova ili celih javnih preduzeća. Što se tiče terminoloških usaglašavanja, ne bih vas s tim zamarao, zadržao bih se na poslednje dve ključne promene u ovom zakonu. Naime, ovaj zakon precizira krajnji termin za donošenje godišnjih planova, odnosno programa poslovanja javnih preduzeća na 1. decembar tekuće godine, što znači da sva javna preduzeća moraju do 1. decembra tekuće godine podneti predlog svog programa Vladi Republike Srbije za narednu godinu, a Vlada je dužna da u roku od maksimalno 10 dana da odgovor na taj program. Naravno, pretpostavka je da se taj program usvoji do kraja tekuće godine. Sada je bila praksa, pošto nije bilo precizno utvrđeno do kada su javna preduzeća dužna da podnose svoje programe, da su neki programi usvajani čak u septembru mesecu za tekuću godinu, maltene kada je godina već istekla. To je bilo neprecizno u zakonu. Sada se precizira obaveza – do 1. decembra najkasnije program mora da se podnese za sledeću godinu. Takođe, utvrđuju se obavezni elementi koje svaki program javnih preduzeća mora da sadrži. To su: planirani izvori prihoda i pozicije rashoda po namenama, elementi za celovito sagledavanje politike cena proizvoda i usluga, kao i politike zarada i zaposlenosti u tom javnom preduzeću, koji moraju biti utvrđeni u skladu sa politikom projektovanog rasta cena i zarada koju utvrđuje Vlada Republike Srbije planom ekonomske politike, odnosno budžeta za narednu godinu. Ovo je jako važna promena, daću vam nekoliko primera, za razliku od javnih preduzeća, koja su na republičkom nivou, gde je već u 2005. godini rast mase plata bio limitiran na 7%, bilo je rečeno da, ukoliko se želi veći rast individualnih plata, se mora krenuti sa racionalizacijom troškova, što je u osam velikih javnih preduzeća i učinjeno. To nije bio slučaj sa javnim preduzećima na lokalnom nivou. Tako da smo imali, posebno početkom 2005. godine, značajno podizanje cena komunalnih usluga, od strane javnih preduzeća na lokalnom nivou. Ukupno su cene komunalnih usluga u prvih deset meseci ove godine podignute u Srbiji za 30%. Dakle, ukupan nivo inflacije u Srbiji je za prvih 10 meseci 13,7%, komunalne usluge su povećane za 30%, i to: cena vode za domaćinstvo 33,2%, otpadne vode, naknada za kanalizaciju 36%, iznošenje smeća 25,4%, grejanje 31%. Naravno, ne spadam u demagoge koji će reći da ne treba usklađivati cene komunalnih usluga sa realnim kretanjima na tržištu. Međutim, problem je ukoliko se rast cena komunalnih usluga ne iskoristi za podizanje performansi tih javnih preduzeća i za bolji kvalitet usluga građanima, već se iskoristi za podizanje plata zaposlenim koji rade u tim komunalnim preduzećima. Upravo, sada ću vam prezentirati koliko su porasle zarade u lokalnim javnim preduzećima, gde nije bilo ograničenja rasta u ovoj godini. Naime, neto mase zarada u lokalnim javnim preduzećima su uvećane u septembru 2005. godine u odnosu na septembar 2004. godine, dakle, u poslednjih godinu dana, za 27%. Rast plata – septembar 2005. godine u odnosu na prosek 2004. godine – bio je 32% i to je znatno iznad mnogih delatnosti, što potvrđuje činjenicu da je dobar deo rasta cena komunalnih usluga prelivan u rast zarada zaposlenih u lokalnim komunalnim, odnosno javnim preduzećima. Zbog toga se ovim zakonom propisuje obaveza, s obzirom na to da sada lokalne samouprave daju saglasnost na podizanje cena od strane lokalnih javnih preduzeća, ovog puta Ministarstvo trgovine i turizma mora da potvrdi tu saglasnost da bi se povećanje cena lokalnih usluga i realizovale. Ukoliko se podignu cene, problem je bio da u našem zakonodavstvu nije postojao efikasan mehanizam sankcija, uvodi se mogućnost privremene obustave transfera onoj lokalnoj samoupravi čije je lokalno komunalno preduzeće podiglo cene iznad nivoa koje je u skladu sa projektovanom ekonomskom politikom, odnosno realnom mogućnošću za podizanje cena u toj godini, bilo po tom osnovu, dakle, transferi se mogu obustaviti i po tom osnovu, bilo ukoliko plate u lokalnim komunalnim preduzećima se podignu iznad nivoa koji je utvrđen planom poslovanja i koji je opšti za tu lokalnu samoupravu. Dakle, ukoliko smo budžetom Republike Srbije za 2006. godinu uveli ograničenje da rast mase plata u opštinama i gradovima ne može biti veći od 9% u odnosu na septembar ove godine, onda to ograničenje mora da važi ne samo za opštinske uprave, već i za lokalna komunalna, odnosno javna preduzeća. Sankcija za nepoštovanje ovog ograničenja jeste privremeno obustavljanje transfera dok se ne vrate ovi parametri na ovaj nivo. Na ovaj način dok se ne oforme odgovarajuća regulatorna tela, jer mislim da je dugoročno rešenje da se oformi posebno regulatorno telo koje će regulisati cene vode, cene grejanja, različitih komunalnih usluga na nivou Republike, dotle će Ministarstvo trgovine, odnosno Vlada Republike Srbije morati da daje pojedinačne saglasnosti. Naravno da će se odobravati povećanje cena, ali ne prekomerno i neće se dozvoljavati da se to povećanje preliva u zarade više od onoga što je dozvoljeno planom ekonomske politike za tekuću godinu. To je prva velika novina u ovom zakonu. Druga novina je u tome da se stvara pravni osnov za besplatnu podelu akcija zaposlenim u javnim preduzećima pre procesa privatizacije, kao i podela akcija svim ostalim građanima Srbije koji do sada nisu dobili akcije u procesu privatizacije. Posebnim članom ovog zakona predviđa se da se državni kapital prenosi bez naknade zaposlenima u javnim preduzećima koja se privatizuju metodom javnog tendera, odnosno metodom javne aukcije do iznosa od 15% kapitala javnog preduzeća. Dakle, ograničenje je do 15%, s obzirom na to da se radi o velikoj vrednosti kapitala tog preduzeća, a intencija Vlade jeste da se deo kapitala koji se privatizuje ne deli samo onima koji rade ili su radili, dakle, penzionerima tih javnih preduzeća, već da se naredne godine zajedno sa besplatnom podelom onih 30% akcija, koje se nalaze u Akcijskom fondu, iskoristi i da se podele besplatne akcije svim drugim građanima koji do sada nisu dobili te akcije u procesu privatizacije. Dakle, to su zaposleni u obrazovanju, u školstvu, u Vladi, poslanici, ko god nije dobio u državnoj administraciji, ko god nije dobio akcije u procesu privatizacije, sledeće godine će dobiti te akcije. Međutim, mi želimo da, kao Vlada pripremimo jedan zaista ozbiljan projekat koji bi omogućio dobru informisanost građana kako mogu da iskoriste te akcije, jer znamo da postoji inicijativa i sindikata koja je na potpuno istom talasu kao inicijativa Vlade. Mi se samo plašimo da, ukoliko se sada podele akcije i krene se, na primer svi krenu da te akcije prodaju samo na jednom mestu, da bi vrednost tih akcija mogla pasti, jer nije jednostavan projekat kako da od momenta kada građani dobiju besplatne akcije do momenta mogućnosti da ih prodaju. Mora se napraviti čitav jedan sistem kako da građani znaju uopšte gde mogu da ulože te akcije, koliko vredi akcija "Hemofarma", "Sintelona", "Tigra", mora se napraviti jedan dobar sistem da bi građani bili dobro obavešteni, pre nogo što donesu odluku da prodaju te akcije. Međutim, ono što je jako važno, ovim zakonom stvaramo mogućnost da i zaposleni u javnim preduzećima, dobiju jedan deo besplatnih akcija, a takođe da će se ostatak akcija podeliti besplatno svim ostalim građanima, baš kao što će se podeliti i one akcije u društvenim preduzećima, a nisu bile predmet prodaje do sada. Kao što znate, u Zakonu o privatizaciji, 30% akcija je ostalo u Akcijskom fondu i one će biti podeljene svima onima koji nisu dobili besplatne akcije u procesu privatizacije. Što se tiče državnog kapitala u javnim preduzećima, ovim zakonom se jasno precizira da se može privatizovati maksimalno 70% državnog kapitala koji se privatizuje, a preko tih 70%, do 15% se može podeliti besplatno zaposlenima u tim javnim preduzećima, što znači da ostalih 15% ostaje za ostale građane. To su ključne novine u Zakonu o javnim preduzećima. Što se tiče preostala dva zakonska projekta, Predlog zakona o bankama uradila je NBS, međutim, po sadašnjem Ustavu oni nemaju pravo predlaganja zakona i zbog toga je Ministarstvo finansija formalni predlagač ovog zakona. Naravno, u poslednjoj fazi, ovaj zakon je usaglašen sa Udruženjem banaka Srbije i sa Vladom Republike Srbije, tako da se pred vama nalazi poslednja usaglašena verzija. Na prvu verziju zakona o udruženju banaka Srbije bilo je dosta primedbi i te primedbe su u toku javne rasprave, odnosno stručne rasprave sa Udruženjem banaka prevaziđene, tako da sada imamo jedan potpuno novi zakon o bankama koji se usaglašava sa Bazelskim principima, sa principima OECD, ali naravno vodi računa o specifičnostima privrednog ambijenta u Srbiji. Želeo bih da kažem da je trenutno bankarski sistem najrazvijeniji deo u našoj ekonomiji. Trenutno štednja građana iznosi dve milijarde i 80 miliona evra. Samo ove godine porast štednje u bankama je 650 miliona evra. U ovoj godini građani su više položili na štednju, nego u prethodne dve godine zajedno. Dakle, primera radi, na štednju je u 2002. godini položeno 410 miliona evra, 2003. godine 283 miliona evra, 2004. godine 387 miliona evra, a u ovoj godini do 15. novembra ukupno 651 milion evra nove štednje. Ukupan saldo je sada dve milijarde i 80 miliona evra nove štednje na računima u našim bankama. Što se tiče kreditne aktivnosti banaka, ukupni krediti koji su odobreni građanima i privredi na dan 30. septembra ove godine iznose 479 milijardi dinara. Poređenja radi, 30. septembra prošle godine bilo je odobreno 323 milijarde dinara, a stanje kredita na dan 31. decembar 2003. godine 242 milijarde dinara, što znači da je trenutno odobreno duplo više kredita nego na kraju 2003. godine. To je taj ekspanzivni rast kredita o kome sam govorio, zbog čega je Narodna banka morala da prikoči sa podizanjem stope obavezne rezerve. Što se tiče kredita koji su odobreni stanovništvu, stanovništvu je na dan 31. decembra 2003. godine bilo odobreno 28 milijardi dinara, da bi se ove godine u septembru taj iznos popeo skoro pet puta, na 102 milijarde dinara. Tako, imamo zaista ekspanzivan rast potrošačkih kredita stanovništvu, ostalo su krediti bilo preduzećima, bilo lokalnim samoupravama u javnom sektoru i drugim komitentima. Naravno, reforma bankarskog sistema krenula je još sredinom 2001. godine, a sledeće godine će ona biti u potpunosti završena. Ove godine imali smo uspešnu privatizaciju tri banke u većinskom državnom vlasništvu: JU banke, Novosadske i Kontinental banke. U toku su tenderi za privatizaciju Vojvođanske banke, Panonske banke, a do kraja januara biće objavljen i tender za privatizaciju Kredi banke iz Kragujevca. Kao što znate, cene koje su postignute u tom procesu su iznad cena koje su postignute u drugim zemljama jugoistočne i centralne Evrope. Nekada je u pojedinim slučajevima taj odnos između postignute cene i kapitala bio preko tri prema jedan. Primer je slučaj privatizacije Novosadske banke, gde je austrijska Erste banka, najveća privatna banka u Austriji, platila 3,3 puta više u odnosu na cenu kapitala. Mi, međutim, očekujemo da će taj rekord biti oboren u slučaju privatizacije Vojvođanske banke i koristim priliku da pred vama, narodnim poslanicima Republike Srbije, po prvi put pročitam i zvanično listu banaka koje su se prijavile na tender za privatizaciju Vojvođanske banke. To su najpre dve velike banke iz Francuske: Kredi agrikol i BNP Pariba. Kao što znate Kredi agrikol je već prisutan u našoj zemlji. BNP Pariba, to je Bank nasional d' Pari, nije još uvek jedna od najvećih francuskih banaka. Zatim, tri velike banke iz Italije: Banka Intesa, UniCredito, koja je inače italijansko-nemačko-austrijska banka, pošto je banka Unikredito u međuvremenu preuzela i HVB banku i Banka Austrija, tako da je to jedan veliki evropski konglomerat u sadašnjem trenutku. Javila se i treća po veličini italijanska banka "Sao Paolo" iz Torina. Zatim, četiri grčke banke: "National bank of Greece", "Alfa banka", "Pireus" i "Emporiki". Mađarska OTP banka, poljska PKO banka, najveća banka u Poljskoj. Dakle, imamo 11 banaka koje su u konkurenciji i više nego izvesno da će se u ovom procesu privatizacije, s obzirom na veliki interes, imajući u vidu da to i jeste najveća banka sa većinskim državnim kapitalom, koje smo ponudili u procesu privatizacije, da će se ovde postići rekordna cena. Očekujemo da se ovaj proces privatizacije Vojvođanske banke završi do sredine sledeće godine. Što se tiče drugih banaka, vodeća banka u Srbiji je Komercijalna banka, koja ima i najveći iznos devizne štednje građana, oko 400 miliona evra. Dakle, to je petina ukupne štednje i nalazi se u Komercijalnoj banci. Komercijalna banka je domaća banka koja je došla u situaciju da bude prva banka koja može da izađe van granica Srbije. Komercijalna banka priprema otvaranje svojih ekspozitura u Bosni i Hercegovini, odnosno u Republici Srpskoj i nadamo se da će Komercijalna banka u narednom periodu biti u stanju sa daljim jačanjem da ide u ekspanziju u druge bivše jugoslovenske republike. Jer, realno je da ona postane veoma jaka regionalna banka, kao što je jaka regionalna banka postala i mađarska OTP banka ili neke druge banke. Namera Vlade jeste da ne prodaje Komercijalnu banku strateškim partnerima, već da se samo izvrši dokapitalizacija manjinskog udela do 25 posto je moguće da imamo inostranog partnera, što znači da bi država zadržala i u budućnosti većinski paket, s obzirom na to da Komercijalna banka izuzetno profitabilno posluje i došla je do pozicije da može sada da proširi aktivnost i van granica Srbije. Druga velika banka koja je u većinskom državnom vlasništvu je Poštanska štedionica i za nju takođe ne postoje planovi privatizacije, što znači da su, zapravo, strateškim partnerima iz inostranstva ponuđene samo one banke koje na dugi rok ne bi mogle da budu konkurentne na domaćem tržištu. Vidite i sami, Komercijalna banka je potpuno sama, sopstvenim menadžmentom, uspela da opstane, da bude konkurentna izuzetno na našem tržištu i na taj način se kvalifikovala i za ekspanziju u druge zemlje. Lično mislim da će uvoz Komercijalne banke u BiH, odnosno u Republiku Srpsku stvoriti daleko čvršće odnose između nas i Republike Srpske, nego što su bili omogućeni formalnim paralelnim odnosima između Srbije i Republike Srpske, jer jedino jačanjem suštinskih ekonomskih veza mogu se pojačati odnosi između pojedinih teritorija. Što se tiče drugih odredbi zakona o bankama, najpre, ovde se pooštrava kontrola u radu banaka, jer mi sada imamo oformljen bankarski sistem. One banke koje su radile ili mimo zakona ili koje su varale građane tako što su prikupljale štednju, onda iznosile u inostranstvo, finansirale neke svoje druge kompanije, bile one banke čiji su privatni vlasnici činili brojna krivična dela, te banke su već zatvorene. Dakle, sve ono što je trebalo da se zatvori – zatvoreno je. Ove banke koje su ostale na tržištu su banke koje su sa čistim kapitalom i možemo da garantujemo građanima kada polože novac u te banke, da ne moraju da strahuju za tu budućnost. Zbog toga se uvodi još oštrija kontrola, jer ne želimo da dozvolimo ovim zdravim bankama da se opuste, već da vode računa kako koriste sredstva koje im građani polažu na čuvanje. Zatim, imamo zabranu povrede konkurencije na bankarskom tržištu, mehanizme gde bi se moglo razviti monopolsko ponašanje, koje nije samo karakteristika za naše tržište, već i za tržište EU. Banke teže što većem profitu, ponekad se i dogovaraju o politici kamatnih stopa. Do sada u našem Zakonu o bankama nismo imali mehanizam da se tome suprotstavimo. Sada se ovde uvode mehanizmi koji će to omogućiti. Takođe, detaljno se uređuje šta je to bankarska tajna. Pravo klijenta da bude obavešten o opštim uslovima poslovanja, da traži informacije vezane za poslovni odnos sa bankom i definisane su vrste rizika i upravljanja rizikom. Ono što je takođe novina je da se u ovim uslovima kada se pooštrava sticanje akcija, do sada je moglo da se stekne bez dozvole Narodne banke Srbije, mogle su se steći akcije u bankama, ukoliko taj kapital ne prelazi 15 posto od kapitala banke. Sada se to pooštrava i za svako sticanje akcija iznad 5 posto moraće da se traži saglasnost Narodne banke Srbije, kako bi se vodilo računa o kvalitetu kompanija koje žele da uđu u kapital banke. Dakle, tu se značajno pooštrava kontrola. Što se tiče zakona o sprečavanju pranja novca, to je zakon koji je već dugo u skupštinskoj proceduri. Želeo bih da kažem da najvažnije izmene se odnose na usklađivanje ovog zakona sa direktivama relevantne institucije koja reguliše kontrolu sprečavanja pranja novca u svetu. To je Fajnenšel ekšn tesk fors (FATF – Financial Action Task Force). Naime, ovde su ubačene neke od tih međunarodno priznatih direktiva, koje će pomoći da se otkriju ove transakcije. Mi smo uočili da je definicija pranja novca bila nedovoljno precizna. Zato se sama definicija pranja novca dodatno precizira. To je i prikrivanje ili netačno prikazivanje činjenica o imovini sa znanjem da ta imovina potiče od krivičnog dela; sticanje, držanje ili korišćenje imovine sa znanjem u trenutku primanja da je ta imovina stečena izvršavanjem krivičnog dela; zatim, prikrivanje u procesu svojinske transformacije preduzeća i drugih pravnih lica, nezakonito stečene društvene ili državne imovine i društvenog ili državnog kapitala. Takođe, pod transakcija koje se smatraju kao poverljive da bi se otkrilo da li se radi o čistim transakcijama ili o pranju novca, više se pod tim transakcijama ne podrazumeva samo kontrola polaganja novca, već i kontrola podizanja gotovog novca sa računa. Dakle, sve transakcije polaganja gotovog novca, ali i podizanja, podležu kontroli da li se radi o normalnoj transakciji ili o novcu koji je stečen kriminalnim aktivnostima. Proširuje se krug obveznika koji su dužni da šalju informacije Upravi za sprečavanje pranje novca o transakcijama koje vrše, a to su: pravna i fizička lica koja vrše i promet automobila, plovila i drugih objekata veće vrednosti, kao i turističke agencije. Dakle, imamo čitav niz institucija koje su obveznici, počevši od banaka, menjačnica, kladionica, onih koji organizuju igre na sreću, ali se proširuje taj krug obveznika i na ove institucije. Pravi se razlika između identifikacije stranke i prijavljivanja stranke. Drugim rečima, postoje institucije koje su dužne da identifikuju stranku, bez obzira da li se sumnja na nju da li ona ulaže novac koji je stečen kriminalnim aktivnostima ili ne, kao što su organizatori igara na sreću. Ubuduće, nakon ovog zakona, svi koji odu u kladionicu moraće da pokažu ličnu kartu. To će se evidentirati, ali nikada neće biti aktivirano, ukoliko taj čovek koji se kladi to radi prihodima stečenim na legalan način. Međutim, jednog dana može biti dobra baza za otkrivanje nekog počinioca krivičnih dela. Razlika kod identifikacije u odnosu na postojeći zakon, da će se pri otvaranju računa ili bilo kakvoj drugoj transakciji, gotovinskoj ili bezgotovinskoj, sada se ubacuju ne samo gotovinske, nego i bezgotovinske transakcije, sve stranke koje vrše transakciju čiji ukupan iznos prelazi 15.000 evra u dinarskoj protivvrednosti, moraju biti identifikovane. Do sada je bilo ograničenje 600.000 dinara. Kada smo donosili zakon pre nekoliko godina, to je bilo 10.000 evra. Dakle, na neki način se podiže ta granica na 15.000 evra, ali ne odnosi se samo na gotovinske uplate ili podizanje, već i na bezgotovinske, kao i na više međusobno povezanih transakcija čiji iznos prelazi 15.000 evra. Takođe, nužna će biti identifikacija stranaka kod poslova u vezi sa životnim osiguranjem, kada vrednost pojedine rate premije ili više rata premije koje je potrebno platiti u jednoj godini iznosi hiljadu ili više evra u dinarskoj protivvrednosti, kada plaćanje jednokratne premije prelazi vrednost 2.500 evra u dinarskoj protivvrednosti, kada se pojedina rata premija ili više rata premije poveća i pređe vrednost od 1.000 evra u dinarskoj protivvrednosti. Ovo su odredbe koje su nove i u evropskom zakonodavstvu, jer je otkriveno da dosta perača novca taj novac plasira preko osiguravajućih društava. To nije bilo prisutno devedesetih godina, ali nakon 2000. godine je zapažena ta tendencija, modifikovani su zakoni i u drugim zemljama, tako da i ovde vršimo tu promenu. Pri uplati ili isplati novca kod priređivača klasičnih igara na sreću, to je loto, i drugih igara na sreću, u iznosu od 1.000 ili više evra u dinarskoj protivvrednosti, moraće stranka da se identifikuje. Dakle, ako neko hoće da uplati tiket i plati preko 1.000 evra, mora da pokaže ličnu kartu i da bude ubačen u registar. Kod priređivača posebnih igara, to su kladionice, kockarnice i ostalo, odmah po ulasku u igračnicu mora da se izvrši identifikacija i u posebnoj bazi podataka se to čuva. Takođe, vrši se identifikacija pri svakoj transakciji, gotovinskoj ili bezgotovinskoj, nezavisno od vrednosti te transakcije, ako postoje razlozi za sumnju da se radi o pranju novca u vezi sa transakcijom i sa strankom. Drugim rečima, ako bankar posumnja da lice koje vrši uplatu, bez obzira da li je to 10 evra, 1.000 evra, dakle, ispod 15.000 evra, on je dužan da ga identifikuje. Postoji obaveza identifikacije ako punomoćnik otvara račun ili obavlja transakciju za račun stranog pravnog lica koje ima otvorenu of-šor kompaniju, dakle, za nerezidente. Obveznik je, takođe, dužan da izvrši identifikaciju uvidom u originalnu i overenu dokumentaciju sudskog ili odgovarajućeg javnog registra, koja ne sme biti starija od tri meseca. Ono što je sledeća faza, to je prijavljivanje lica i transakcija Upravi za sprečavanje pranja novca. Dakle, svaka gotovinska transakcija koja prelazi od 15.000 evra u dinarskoj protivvrednosti, odnosno više međusobno povezanih transakcija koje prelaze 15.000 evra, moraju se prijaviti Upravi za sprečavanje pranja novca. To se odnosi na gotovinske i na bezgotovinske transakcije. Sve to isto važi i za osiguravajuća društva, kladionice i ostale institucije koje sam već prijavio. Koji su rokovi za prijavljivanje lica Upravi? Za gotovinske transakcije rok je neposredno po izvršenju, a najkasnije u roku od tri dana, to je 72 sata; za sumnjive transakcije pre izvršenja, uz navođenje roka u kome će se transakcija izvršiti, a ukoliko je to nemoguće, rok je 24 sata od trenutka izvršenja transakcija. Daje se ovlašćenje da se privremeno obustavi transakcija, najduže 72 sata, ukoliko se sumnja da se radi o pranju novca. Pravo da se u roku do 72 sata obustavi privremeno transakcija ima i Uprava za sprečavanje pranja novca. Ovaj zakon reguliše i funkcionisanje Uprave za sprečavanje pranja novca. To je organ uprave u sastavu Ministarstva finansija. Želim da vam kažem kako ovaj ceo proces funkcioniše, kako biste to još bolje razumeli. Dakle, svako ko dođe u banku, osiguravajuće društvo, u kladionicu, uplaćuje loto, vrši bilo kakvu transakciju u menjačnici, ako vrši transakciju koja je bila u gotovini ili bezgotovinski, a veća od 15.000 evra, mora da bude identifikovan. Ako se posumnja da vrši sumnjivu transakciju, mora da bude identifikovan. Ako vrši više povezanih transakcija, recimo, menja u menjačnici u toku jednog dana više puta po 3.000 evra, pa pređe 15.000 iznos koji je promenio u toku dana, opet mora da bude identifikovan. Upisuju se podaci i postoji obaveza da se izvesti Uprava za sprečavanje pranja novca. Uprava za sprečavanje pranja novca pravi bazu podataka. Ta baza podataka se koristi za proveru sa drugim nadležnim organima, sa policijom, poreskom upravom, carinom i drugim nadležnim organima. Od te baze podataka identifikuje se broj sumnjivih lica, odnosno transakcija, vrši se analiza i ti podaci se dalje dostavljaju MUP-u, poreskoj upravi, deviznom inspektoratu, Komisiji za hartije od vrednosti, da bi se pokrenule krivične prijave onih lica za koja postoji osnovana sumnja da su izvršili krivično delo pranja novca. Želim da kažem da trenutno u našoj bazi podataka postoji 360.000 transakcija, od kojih je 10% sumnjivo. Prosečeno dobijamo 766 prijava dnevno. Znači, u praksi to funkcioniše da 766 prijava dnevno stiže u našu bazu, međutim potpuno je jasno da nisu sve sumnjive. Imate uplatu pazara velikih samoposluga, restorana, a sumnjive su samo one za koje se u koordinaciji sa nadležnim organima posumnja da potiču od kriminala, od nekih krivičnih dela. Dakle, da se novac koji je stečen kriminalom pokušava oprati kroz neke legalne transakcije. Do sada je naša uprava podnela 15 krivičnih prijava i pokrenuti su postupci po osnovu toga. Međutim, smatram da ćemo sa usvajanjem ovog zakona imati još daleko efikasniji rad. Dakle, ovo bi bila četiri zakona koja su sada na dnevnom redu. Imajući u vidu da svi ovi zakoni poboljšavaju s jedne strane finansijsku disciplinu, sa druge strane pomažu građanima, jer recimo zakon o javnim preduzećima daje mogućnost besplatne podele akcija radnicima u procesu privatizacije tih javnih preduzeća, nadam se da će poslanici podržati ove zakone.
Da li neko od šefova poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, sada nastaje poslanička muka kada morate u jednoj raspravi da obuhvatite nekoliko veoma važnih zakona, a svaki od ovih zakona, o kojima je gospodin ministar govorio, jeste važan sa stanovišta svakog narodnog poslanika. Razlozi su bili povećanje efikasnosti u radu, ali se ponekad i ovakve greške potkradaju i da sam, recimo, na vreme video tekst zakona o javnim preduzećima i amandman Vlade sasvim sigurno ne bih glasao za ovaj način rasprave, bar u načelu. Počeću od Fonda za razvoj. Fond za razvoj je jedna institucija finansijske prirode kojom, pre svega, socijalisti mogu da budu ponosni. Mi smo 1992. godine, dakle, oni koji su u to vreme vladali, odlučili da je u ovoj zemlji potrebno imati Fond za razvoj koji će, između ostalog, podsticati regionalne razvoje, podsticati razvoj preduzeća, podsticati ukupni razvoj Republike Srbije i tu valjda ništa nije bilo sporno. Konačno se pokazalo da je u ovih 13 godina, u raznim teškoćama i specifičnostima, taj fond uspeo da preživi i ostvari pristojnu visinu kapitala. Danas je to otprilike 38 milijardi dinara ili 450 miliona, a u međuvremenu smo imali izmene Zakona o privatizaciji koje su po bitnoj meri derogirale ulogu i funkciju Fonda za razvoj. Na ovom mestu želim da vas podsetim na jedno zalaganje poslaničke grupe SPS otkako su nastale promene 2000. godine, a to je da se sredstva ostvarena prodajom preduzeća u postupku privatizacije unose u Fond za razvoj. Nažalost, nijedne godine počev od 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, pa evo i 2006. godine u taj Fond za razvoj neće biti unet nijedan dinar po osnovu prodaje tih preduzeća, osim ako se pod tim unošenjem u Fond ne budu podrazumevale subvencije koje su u međuvremenu postojale u budžetu kao stavke i neki drugi plasmani u Fond za razvoj, ali po osnovu sasvim određenih namena koje su određene u razdelima pojedinih ministarstava. Vreme, razume se, čini svoje. Mogao bih ovde slobodno i vrlo odgovorno da kažem da su one vlasti koje su započele tu privatizaciju na neki način prekršile sve zakone, pa i Ustav, u ovoj zemlji, jer nisu poštovale osnovna određenja iz zakona o Fondu za razvoj, da se ta sredstva unose u Fond. Mi smo bili protiv toga da se sredstva za privatizaciju koriste za javnu potrošnju, za kancelarijski materijal, za telefonske troškove, za službena putovanja itd. već da, upravo, kada prodate jedno preduzeće stvorite uslove da kreditnom politikom i podsticajima osnujete novo ili da postojeća osposobite, da budu spremna za tu tzv. tržišnu utakmicu sa Evropom u koju i mi socijalisti, razume se, želimo da uđemo. U poslednjih pet godina Fond je takođe funkcionisao upravo prema odredbama koje se predlažu kao izmene ovog zakona, a to znači da nisu postojala društvena preduzeća koja bi bila u prilici ili u mogućnosti da dobiju kredit iz Fonda. Nemam tu zamerku, s obzirom na to da znam da će se ova privatizacija kad-tad završiti, da li 2006. ili 2007. godine, možda i sa stanovišta teksta zakona nije najvažnija stvar, ali jeste sa stanovišta jedne konstatacije da smo upravo proteklih pet godina možda propustili jednu veoma veliku šansu da Fond za razvoj preraste u razvojnu banku koju će, za razliku od poslovnih i komercijalnih banaka, finansirati mala i srednja preduzeća i ono što zovemo ravnomerni regionalni razvoj po znatno povoljnijim uslovima, nego što je to slučaj kod poslovnih banaka. Zato mi, razume se, ne smeta odredba u zakonu da ubuduće u 2006. godini ta društvena preduzeća, misli se pre svega na ova velika koja se restrukturiraju, neće moći da koriste kredite iz Fonda za razvoj. Određenje da se iz budžeta u 2006. godini, konačno i trajno (ukoliko ostane ovaj zakon) ne može ni finansirati Fond za razvoj, takođe, ima svoju logiku, ukoliko će se desiti ovo o čemu govorim. Kraj privatizacije, prerastanje Fonda u tzv. razvojnu banku i finansiranje ovih aktivnosti koje se tiču zapošljavanja, osnivanja i razvoja malih i srednjih preduzeća, razvoja preduzetništva i ostvarivanja politike regionalnog razvoja. Dakle, nema sredstava iz budžeta i oni koji su gledali budžet za 2006. godinu mogli su da uoče. Ja sam znao za ove odredbe zakona i zato mi nisu sporne. Ima jedna odredba koja mi je prosto zagonetna, na neki način i sporna, mislim da može da izazove zabunu u primeni ovog zakona, a tiče se odredbi iz člana 7. predloženih izmena Zakona o Fondu za razvoj, između ostalog, kaže se, u zadnjem stavu, da se sredstva budžeta Republike Srbije ne mogu koristiti za dokapitalizaciju Fonda. Kada ne može iz budžeta, za finansiranje Fonda, ja sam saglasan. Kada ne može ni dokapitalizacija, postavljam pitanje. Zašto? Zato što, vas sve podsećam na to kako glasi član 8. u stavu 1. kaže – sredstva Fonda su u državnoj svojini. Stav 2. kaže – kada se Fond organizuje kao deoničarsko društvo, predlaže se da se to zove primereno zakonu o privrednim društvima ''akcionarsko'' društvo, Fond izdaje Republici (deonice) ''akcije'' u visini vrednosti kapitala kojim raspolaže, s tim da vrednost državnog kapitala ne može biti manja od 51% od ukupne vrednosti kapitala. Ovde vas molim za trenutak pažnje. Time se čuva osnovno određenje iz zakona da Fond za razvoj mora biti u većinskom procentu u vlasništvu države. Kako ćemo mi doći do privatizacije ovih 49% koji su na raspolaganju i biće prisutni na tržištu? Za 51% vrednosti Fond će preneti akcije Republici Srbiji, ali za 49% ima dva načina. Jedan je dokapitalizacija, u smislu ove figure o kojoj je govorio ministar Dinkić, pa će, ako je vrednost kapitala 450 miliona evra neko u Fond za razvoj uneti 440 i tako postati vlasnik sa 49%. Šta ćemo raditi u drugoj fazi kada se taj koji se odlučio da u trenutku uloži 440 miliona ili grupa njih krene dalje i kaže – ja sam sada postao razvojna banka, hoću da finansiram i neke druge projekte, za tako nešto mi trebaju i neki drugi akcionari, za tako nešto mi trebaju i neki drugi strateški partneri koji žele da ulože dodatno u Fond za razvoj. U tom slučaju, ako primimo privatni kapital u Fond za razvoj, onda njegov procenat prelazi 51% i gubi se osnovni smisao zakona. To je onda prosto i nemoguće po zakonu činiti, jer privatni kapital ne može postati većinski u Fondu za razvoj. Zato sam mišljenja da ovakva odredba, o tome da se sredstva iz budžeta ne mogu koristiti za dokapitaliazciju Fonda, nije dobra, nije praktična. Predlažem da se ta odredba briše i u tom smislu sam i predložio, u ime poslaničke grupe SRS, jedan amandman – da se ta odredba briše, što ne znači da će država, Vlada ili budžet biti u obavezi da ikada učestvuje u dokapitalizaciji ako za to ne bude opravdanih ekonomskih i finansijskih razloga. Mislim da ne treba država sama sebi da vezuje ruke, da u datom trenutku ne može doneti takvu jednu odluku koju svrstavamo u kategoriju tzv. strateških odluka. Jer nije nam svejedno kako ćemo u budućnosti biti vlasnici, da li sa većinom ili sa manjinskim delom kapitala. Konačno, nije potrebno da posle ponovo menjamo zakon itd, nego mislim da ne treba sami sebi da vezujemo ruke i da sprečavamo državu, da u datom trenutku, kada proceni zaista i učini. Moguće je da imamo i treću varijantu, u odnosu na ovo što sam govorio, da oni koji će kupiti 49% tog kapitala zajednički sa državom dogovore dokapitalizacije u istim iznosima, da bi se zadržali isti relativni odnosi u kapitalu. I stvar se tu rešava do kraja. O Fondu za razvoj ću toliko, zato što mislim da nema potrebe da to dalje obrazlažem, a uostalom biće rasprava o amandmanima. Sada ću vašu pažnju da usmerim na zakon o bankama. Vi vidite da je ovde očigledno bila potreba da se uradi jedan nov zakon i to sa preko 149 članova. Problematično je što smo mi taj zakon dobili u petak. Kada smo hteli da podnosimo amandmane, onda nismo bili u prilici jer smo se svi angažovali oko ove rasprave i budžeta i nekih drugih zakona. Treće, to su rešenja u ovom zakonu. Ona suštinska, po meni, nisu ni menjana. Mi imamo osnivački kapital banaka i sada 10 miliona evra, koliki je bio i u prethodnim zakonima. Imamo odredbe koje predviđaju pitanje štedionica, odnosno jedna je štedionica u pitanju, jer u ovom trenutku imamo samo jednu i to je, mislim, ''Poštanska štedionica''. Imamo ukidanje tri štedno–kreditne organizacije i imamo četiri štedno–kreditne zadruge. Kao što znate, te finansijske organizacije imaju svoj osnivački kapital po pravilu oko 2,5 miliona evra. Oni imaju mogućnost da u vremenu od godinu dana naprave nekoliko varijanti. Jedna je da tih 2,5 miliona evra dignu na 10 miliona evra i da time steknu uslov da postanu banka. Druga je da se između sebe udruže i da naprave banku. Treća je da svako od njih nađe strateškog partnera u nekoj banci koja već ima 10 miliona evra, da uđu sa svojih 2,5 miliona evra da povećaju taj kapital i naprave jednu pristojnu banku. Neko bi rekao, tu više ništa nije sporno, a nije ni za mene, ali sporna su mi ovlašćenja Narodne banke, koja maltene proističu iz svakog člana ovog zakona i prosto više nisu diskreciono pravo Narodne banke Srbije. Imam utisak da se pojedini precizni detalji ili pojedina precizna rešenja iz članova Zakona o bankama na neki način stavljaju u sumnju, pa je vrhovni revizor, tih i takvih stavova, Narodna banka Srbije koja će imati pravo da nešto od toga promeni, dopuni, da izmeni način obračuna itd. Imate čak toliko jasnih stvari, formalno utvrđenih u samom tekstu zakona, ali ipak se kaže da se Narodna banka Srbije, što će reći guverner, imati pravo da, eto, utvrdi nešto drugačiji obračun od toga. Ilustracije radi, navešću samo nekoliko primera, jer podneli smo nekoliko amandmana, ipak smo to nekako stigli da uradimo, ali na brzinu. Uzmite član 23. Pokazatelj adekvatnosti kapitala predstavlja odnos između kapitala i rizične aktive banke. To piše u stavu 2. Ko je bankar i ko uopšte zna išta o finansijama njemu je stvar jasna. Te dve veličine su odnosi i dobija se pokazatelj adekvatnosti kapitala. Taj pokazatelj je važan da bi se dobila dozvola za rad, da bi se eventualno uskratila dozvola za rad itd. Ne lezi vraže, u zadnjem stavu kaže da, Narodna banka Srbije propisuje kriterijume za određivanje pokazatelja adekvatnosti kapitala (stav 3. ovog člana). Niko živ ne može mi danas odgovoriti šta to zapravo znači, osim faraonskih ovlašćenja guvernera Narodne banke. Na ovom mestu vrlo korektno moram da priznam da je monetarna vlast jedna posebna vrsta vlasti, ali nije nad izvršnom vlašću. Gospodin Dinkić treba da obrazlaže ovaj zakon. Kada bih bio na mestu gospodina Dinkića, rekao bih gospodinu Jelašiću – izvoli ti pa obrazloži ovaj zakon. On osporava, u poslednjih nekoliko godina, o tome kada se oduzima dozvola, kada se daje dozvola, šta se radi kada se žalimo na takva rešenja, šta radi jedan sud, šta radi drugi sud, šta je upravni postupak, imamo li dvostepenosti itd. Neke stvari čak zadiru i u pitanja ustavnosti i prava na žalbu onoga ko se u tom trenutku smatra oštećenim, a po pravilu nijedan akt koji se ovde donosi u ovom zakonu, a po osnovu ovlašćenja koja se ovako daju Narodnoj banci ne podleže žalbi ili žalba ili tužba ne zadržava izvršenje takvog rešenja, bez obzira na moguće posledice po one koji su osnovali banku itd. Nemam nikakve sumnje u to da moramo da uvedemo red u taj tzv. bankarski sektor i da moramo da napravimo finansijsku disciplinu. Moramo da nateramo banke da posluju prema pozitivnim zakonskim propisima i da sve svoje pokazatelje i uslove za poslovanje ispunjavaju do kraja. I tu nema nikakve milosti. Previše subjektivnosti takođe može biti velika šteta i imati negativne posledice, tako da nisam siguran šta bi u tom slučaju bila veća šteta. Imate neke odredbe, recimo, kada se ne steknu neki uslovi i kada se funkcioniše na bankarskom tržištu da oni koji su uložili svoj kapital u banku ne mogu da povuku taj svoj kapital kada oni to žele. Čak i u slučaju kada ne dobiju dozvolu, jer opet treba proći neku proceduru kod Narodne banke Srbije, odnosno kod guvernera i dobiti tu saglasnost, pa tek onda, eventualno, povući svoj kapital. Tu se dovodi u pitanje, dakle, pravo raspolaganja onog čiji je kapital sopstvenim kapitalom. Čini mi se da se i loš znak šalje onima koji su možda van granica Republike Srbije, a koji bi, eto, možda da osnuju neku banku ovde na području Republike Srbije. Jer ovakve odredbe koje izazivaju sumnju odvraćaju i to nije dobro da stoji ni u jednom zakonu, a naročito u ovom zakonu koji je po meni jako važan. Ne bi nikako smeo da odvraća, nego, naprotiv, da približi te investitore. Bojim se da ne izgubim vreme, vidim da je već 16 minuta. Mi smo, dakle, podneli nekoliko amandmana i govoriću o tim amandmanima kada dođe na red javna rasprava. Sada mi je žao što nema gospodina ministra, Dinkića, ali prosto moram da postavim jedno pitanje. Radi se o Zakonu o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa. Ovde su sada za mene tri stvari vrlo važne i indikativne. Nemam ništa protiv da se merama ekonomske politike i preko nadležnih ministarstava utiče na visinu cena komunalnih usluga. Tu se, takođe, mora imati na umu da nisu sva javna preduzeća čiji su osnivači lokalne samouprave u istoj situaciji; pa ne znam vodovod u Loznici nije u istom stanju kao i u Leskovcu, veliki gubici u mreži, dotrajale mreže itd. Ograničenja zarada mogu i da razumem, jer hoćemo da smanjimo javnu potrošnju, da po osnovu racionalizacije poslovanja tih javnih preduzeća obezbedimo pravo zaposlenima da, između ostalog, povećaju svoje zarade. Šta mi je sporno? Ne mogu da shvatim da ovu stvar rešavamo amandmanom. Sporno mi je ovo o čemu je govorio ministar kada je u pitanju privatizacija. Do 70% kapitala se u tim javnim preduzećima može privatizovati i tamo gde je osnivač država i tamo gde je osnivač lokalna samouprava, ako ja ovo dobro tumačim. Ako sam u pravu, onda je to vrlo opasna odredba, jer o njoj još nismo raspravljali. Javno preduzeće, recimo, NIS, Javno preduzeće ''Elektroprivreda'', Javno preduzeće ŽTP, nikako ne mogu biti u istoj kategoriji, kao ona preduzeća koja se privatizuju po Zakonu o privatizaciji. Očigledno, ovim amandmanom Vlade imamo jednu analogiju u načinu privatizacije, jer i tamo imamo slična rešenja – prodaja do 70%, podela besplatnih akcija do 30%, kada se prodaje preko tendera – 15% radnicima, itd. Ovde se ide šire i zahvataju se i oni koji nisu nigde radili, itd. Ali, ko je sada opredelio da mi treba da privatizujemo 70% NIS-a, ili ''Elektroprivrede'' ili ŽTP? To što se kaže da je do 70%, to može biti samo objašnjenje, ali ne može biti opravdanje. Mislim da ovaj amandman treba povući, a usvojiti samo ove odredbe koje nisu sporne, a tiču se funkcionisanja javnih preduzeća, pre svega onih koja funkcionišu na lokalnom nivou. Ono što se tiče privatizacije, ma koliko mi socijalisti da se zalažemo za prava radnika u tim preduzećima, itd, ali (kao što znate, po našim zakonima, radnici su imali pravo da postanu vlasnici do 60% preduzeća, to su konceptualne razlike i ne bih o njima da govorim,) ovaj amandman prosto ne treba da se prihvati. Vlada bi najbolje učinila da ga povuče, pa da o tome razgovaramo na onaj način koji priliči problemu. Koliko znam, kod NIS-a je izdat konkurs na osnovu Zakona koji smo izmenili za izbor privatizacionog savetnika, on tek treba da predloži nešto oko te privatizacije, između ostalog, da kaže do kog procenta da se privatizuje NIS, a tek onda o tome treba da razgovara Vlada i ova Narodna skupština. Bojim se da ćemo na mala vrata ubaciti veliki problem, ne samo nas koji smo socijalisti, koji zagovaramo neku drugu vrstu privatizacije, neka druga prava zaposlenih u javnim preduzećima,. A, između ostalog, pitanje je gde ta sredstva od privatizacije velikih javnih preduzeća treba da idu. Gde država, kao većinski vlasnik, odnosno u ovom trenutku stopostotni vlasnik, planira. Recimo, mi mislimo da bi sva sredstva od privatizacije NIS-a i takvih preduzeća trebalo da idu u penzioni fond. Da konačno jednom skinemo sa dnevnog reda penzioni fond i da više nikada ne ubacujemo iz budžeta sredstva u penzioni fond. Ako će tih sredstava biti više, nego što je potrebno penzionom fondu, onda ćemo ići u sledeći fond. Ili ćemo, prosto napraviti jednu aktivnost na nivou komunalne gradnje, izgradićemo puteve, autoputeve, pruge, železnice, već šta možemo od toga da uradimo. Ali, ovako ne valja. Toliko sam imao o ovim tačkama. Žao mi je što nema ovde gospodina ministra. Molim vas da, kao saradnici, to mu prenesete. Jednostavno, za ovaj amandman ne možemo da glasamo, jer je suprotan našim programskim opredeljenjima, a nije ni racionalno da na ovaj način o tome pričamo u Narodnoj skupštini. Hvala lepo.
Zahvaljujem se, gospodine Todoroviću. Da li se neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih klubova javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo poslanici, opet saslušasmo ministra koji je obrazlagao ovde četiri zakona, za to mu je trebalo skoro sat vremena. Objedinjena je rasprava, pa mi se čini da su poslanici u jednoj nepovoljnoj situaciji u odnosu na predlagača, za neko kraće vreme moraće da pričaju o četiri zakona, da kritikuju ili da hvale pojedine odredbe tih zakona. Činjenica je da je Zakon o fondu za razvoj Republike Srbije u nekim svojim delovima trebalo doterati. Zakon je tačno napisan 1992. godine; u primeni je 13 godina. Verovatno se došlo do nekih saznanja manjkavosti samog Zakona, bilo je potrebno usklađivanje sa novim zakonima, itd. Međutim, čini mi se da ovde ministarstvo pojedine odredbe ovog zakona menja u jednom izuzetnom lošem političkom trenutku. To se već vidi u članu 3. starog Zakona, koji se menja, kaže: "Fond na ekonomskim principima učestvuje u svojinskim, proizvodnim i finansijskim prestruktuiranju preduzeća i ostvarivanju politike regionalnog razvoja, uključujući podsticanje razvoja nedovoljno razvijenih područja i zaustavljanje iseljavanja i povratak Srba i Crnogoraca na Kosovu i Metohiju". Činjenica jeste da država Srbija trenutno nije u situaciji da sprovodi vlast u toj svojoj autonomnoj pokrajini. Činjenica jeste, evo ulazimo u fazu pregovora o rešavanju statusa Kosova i Metohije, da će Skupština da zaseda po tom pitanju u ponedeljak, već je zakazana, gde će da se utvrdi rezolucija, sa kakvim će polaznim osnovama da pristupi ta naša delegacija. Ali, činjenica jeste da se ovaj deo teksta koji se odnosi na Kosovo i Metohiju briše. Da li to predlagač već unapred predviđa nešto? Da li je to njegova politika i njegov stav, mada je sama rezolucija, znači, u suprotnosti sa Predlogom izmena i dopuna ovog zakona. Ne stoji to što je rekao ministar, da mala i nedovoljno razvijena područja mogu da dođu do sredstava Fonda, u svom obrazlaganju Predloga zakona. U suštini, Fond za razvoj i jeste osmišljen tako da se prvenstveno sredstva usmeravaju, baš, u nedovoljno razvijena područja na teritoriji Republike Srbije. Znači, ta izmena koja bi bila: "Fond na razvojnim principima podstiče privredni razvoj, učestvuje u ostvarivanju politike regionalnog razvoja, a može u ime i za račun Republike Srbije, da obavlja i druge poslove". Znači, ovaj član 3. je mogao i drugačije da se preformuliše, nego što je to predloženo, da se, ipak, pojedine odredbe ovog zakona zadrže. Imali smo ovde i raspravu o budžetu Republike Srbije, ministar tvrdio da je budžet razvojni, tako što je dao određene subvencije poljoprivredi, izvozu itd. međutim, u samom Predlogu o izmenama i dopunama Zakona o fondu za razvoj Republike Srbije, kaže se da se Fond ne finansira iz sredstava budžeta Republike Srbije. O kakvom to onda razvojnom budžetu pričamo? Može da stoji ta priča da on već ima dovoljno sredstava, 450-460 miliona evra, da je to kapital sa kojim Fond raspolaže, ali računajući kakva nam je privreda u ovom trenutku, da li je stvarno dovoljan taj kapital za razvoj Republike Srbije, znači od onih sredstava u kojima bi država učestvovala. Kaže se još da Fond može da se finansira iz raznih donacija, gde se vrši, kako to kažu, finansijska organizacija, gde se vrše razni reprogrami, da li u privredi, da li u postupku zapošljavanja itd. Međutim, ko malo ozbiljnije pogleda budžet Republike Srbije, videći da prihoda od donacija nema. Znači, onih sedam milijardi dolara, koliko ste obećavali pre 5. oktobra, toga nema, dobili smo neku ''siću'' od možda milijardu dolara i to je bilo to za svih ovih pet godina. Čak je u Zakonu o budžetu za 2005. godinu isto bilo spominjano, da su bile neke donacije, bio je budžet u deficitu, već u rebalansu donacija nema, a evo sada u novom Zakonu o budžetu za 2006. godinu, takođe nema donacija. Iz čega će da se finansira sam Fond? Da li će kao neko akcionarsko društvo, gde će neko da uloži u taj Fond, gde su kamate izuzetno male, baš zato što on podstiče razvoj Republike Srbije, gde su ta sredstva koja će se uložiti u Fond, njihov obrt je znači izuzetno spor. Da li stvarno neko ima neki ekonomski interes da ulaže u takav Fond ili će jednostavno da ulažu u banke kojih ima ovde na tržištu sasvim dovoljno i da na taj način mnogo brže dolazi do zarade od svojih sredstava? U članu 8. to se ponovo potvrđuje. Znači, sredstva budžeta Republike Srbije ne mogu se koristiti za dokapitalizaciju Fonda. Već u članu 9. osnovnog Zakona, u osnovnom tekstu se kaže: "Organ upravljanja Fonda jeste Upravni odbor. Upravni odbor čine predsednik i osam članova, čiji mandat traje četiri godine", itd. Kada se Fond organizuje kao deoničarsko društvo, učešće državnog kapitala ne može biti manje od 51%, itd. Međutim, ako se malo ozbiljnije pogleda taj član, odnosno šta se u njemu menja, kaže se: "Organ upravljanja Fonda jeste Upravni odbor. Upravni odbor ima predsednika i šest članova, koje po funkciji čine ministar nadležan za privredu, ministar nadležan za finansije", evo, ponovo Mlađan Dinkić, čak i u Fondu za razvoj Republike Srbije, ''ministar nadležan za nauku, ministar nadležan za kapitalne investicije". Da li to beše onaj ministar što reče da Zakon o javnim nabavkama ne valja, slažem se, ne valja, ali reče da ga ne treba primenjivati. I to jedan ministar ne sme da kaže, pogotovu ne onaj ko sprovodi vlast. Dakle, ''ministar nadležan za ekonomske odnose sa inostranstvom, ministar za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, ministar nadležan za rad''. Znači, to će da bude upravni odbor. Zašto onda uopšte pravimo upravni odbor, ako je država vlasnik 51%, onda neka radom upravnog odbora rukovodi Vlada Republike Srbije, jer predsednik Vlade jeste i predsednik upravnog odbora, pa terajte tako. Ili ste stvarno osmislili da taj Fond služi nekome za neke druge stvari, a ne za privredni razvoj kako je to u samoj ideji zakona predviđeno. Dalje, sve ostale odredbe se uglavnom odnose na usklađivanje sa Zakonom o privrednim društvima itd. Jedna od osnovnih zamerki jeste ta da trenutna privredna situacija u Republici nije dobra, da treba država iz budžeta da učestvuje u privrednom razvoju Republike Srbije. I postavlja se uopšte smisao postojanja jednog upravnog odbora gde su svi članovi koji imaju većinsko vlasništvo, u stvari, ministri u Vladi Republike Srbije. Kada se uzme sada Predlog zakona o sprečavanju pranja novca, već tu ima pojedinih odredbi gde se ponovo vidi i dovodi u pitanje dobra namera predlagača jednog ovakvog zakona. Činjenica je da na teritoriji Republike Srbije u proteklih 10 i više godina jeste došlo do jednog enormnog bogaćenja pojedinih ljudi, lica, neki prosto pokušavaju da legalizuju. Jedan od načina jeste taj da se novac koji je stečen nezakonitim radnjama vrati u privredne tokove i da se dalje kroz zakonom predviđene norme taj novac koristi. Tako sada imamo situaciju oko privatizacije duvanske industrije, oko privatizacije tržišta duvanske industrije gde se čak pojedine odredbe zakona prilagođavaju pojedinim finansijskim određenim lobijima da bi mogli nesmetano bez konkurencije da učestvuju na tržištu. Dalje, da nije ovaj zakon prilično kasno donet, odnosno predložen Skupštini Republike Srbije, jer je već privatizacija velikih društvenih preduzeća poodmakla i pitanje je koliko je taj novac iz te privatizacije bio na zakonit način stečen ili koliko je bio nezakonit. Da li će država te i takve privatizacije da preispituje ili će da ostavi da ko je šta zahvatio, pokrao, zloupotrebio, jednostavno da nekažnjeno prođe. Već u članu 12. se vidi jedna želja Vlade Republike Srbije, odnosno ministra finansija da i tu bude mirođija, pa se kaže – ''Uprava za sprečavanje pranja novca obrazuje se kao organ uprave u sastavu ministarstva nadležnog za poslove finansija''; pa se dalje kaže: ''Upravom rukovodi direktor, koga postavlja i razrešava Vlada Republike Srbije'''... ''na predlog ministra nadležnog za poslove finansija (u daljem tekstu: ministar)'' itd. Znači, Mlađan Dinkić, ministar finansija biće nadležan i direktno odgovoran za sprovođenje ovog zakona. Kada se pogleda član 13. u poslednjem stavu kaže:''Ministar, na predlog direktora Uprave, propisuje metodologiju za izvršavanje poslova koje obveznik vrši u skladu sa ovim zakonom, način i rokove u kojima je obveznik dužan da obavesti Upravu transakcijama iz ovog zakona, kao i slučajeve u kojima određeni obveznici nisu dužni da Upravi prijave gotovinske transakcije u ukupnom iznosu od 15.000 evra''. Znači, ministar je taj koji sebi daje za pravo, u Predlogu zakona, da on bude taj koji će da odlučuje kada će zakon da se primenjuje i na koga će da se primenjuje, a na koga neće. Da li možda neće da se primenjuje i na novac koji stiže sa ovih egzotičnih ostrva, sa Sejšela, Devičanskih ostrva itd. Ministar je taj koji odlučuje kada zakon treba primenjivati, a kada ne i to je, imajući u vidu šta se sve dešavalo sa personom Mlađana Dinkića, jedna izuzetno sumnjiva odredba ovog zakona. SRS je na ovaj zakon podnela niz amandmana. Tražili smo svojim amandmanima da se u stvari ne obrazuje uprava u sastavu Ministarstva, nego, imajući u vidu da je to u pitanju veliki novac, da je strahovit pritisak na sve koji mogu da učestvuju u sprečavanju ovog pranja novca, da se obrazuje posebna komisija, odnosno komisija za sprečavanje pranja novca. Komisija bi imala svoj statut, na koji bi opet Skupština Srbije davala saglasnost, bez prethodno izvršne vlasti, imala bi predsednika koga bi opet birala Narodna skupština i imala bi članove komisije, koje opet bira Narodna skupština na predlog Odbora za finansije. Znači, cilj jeste da ta komisija, kako to nažalost ovim zakonom nije predviđeno, deluje kao potpuno nezavisno telo u odnosu na izvršnu vlast i da jedino odgovara Skupštini Srbije za delatnost koju radi. Jedino na taj način može da se spreči na pravi način pranje novca. Inače, to što bi ta uprava podnosila izveštaj Ministarstvu jednom u tri meseca, a Vladi Srbije jednom godišnje, u principu, sve to ostaje u krugu Vlade Republike Srbije. Taj izveštaj Narodna skupština Republike Srbije nikada neće biti u situaciji da razmatra, a kasnije da usvoji ili ne. To je osnovna zamerka na ovaj zakon. Znači, zakon tehnički jeste dobro koncipiran, ali ministar je taj koji će selektivno da odluči kada će zakon da se primeni, a kada neće. Ideja jeste, kao što postoji Komisija za hartije od vrednosti, ali kao što vidimo, tu je već G17 ušao u sukob sa predsednikom te Komisije, koji je iz njihovih redova, postavlja se pitanje zašto. Sada imamo vrhovnu državnu revizorsku instituciju koja isto posluje kao nezavisan organ i koja svoj izveštaj podnosi Narodnoj skupštini Republike Srbije, zato što je to jedna osetljiva materija o trošenju budžetskih sredstava, javnih prihoda i rashoda, pa se postavlja pitanje zašto od te ideje nije pošao predlagač ovog zakona. Znači, da se obrazuje jedna komisija potpuno nezavisna od izvršne vlasti, koja bi radila uz saglasnost Narodne skupštine Republike Srbije i samim tim i rezultati tog rada i mogućnost zloupotreba; rezultati rada bi bili bolji, a mogućnost zloupotreba daleko manja. Kada je u pitanju Zakon o javnim preduzećima, pošto sada moram da pričam o četiri zakona u kraćem vremenskom periodu, to se već videlo iz budžeta Republike Srbije, a sada se ponovo jedna tendencija jedne loše makroekonomske politike koju je Vlada vodila u ovoj godini, svaljuje krivica na nekog drugog. Znači, prvo su bile cene sirove nafte, uticale su na inflaciju, pa je onda bila kasna godina za poljoprivredu, pa su na kraju bile optužene i lokalne samouprave za rast inflacije troškova života na teritoriji Republike Srbije. Kaže se u članu 22b Predloga zakona da, nadležni organ jedinice lokalne samouprave, odnosno AP daje saglasnost na program iz stava 1. ovog člana, a taj program sadrži elemente koji nisu u skladu sa politikom projektovanog rasta cena i zarada koje za tu godinu utvrđuje Vlada Republike Srbije. Pazite sada, ako smo lokalnu samoupravu, odnosno ako se država Republika odrekla nekih svojih prava u korist lokalne samouprave, zašto sada ta prava uskraćujemo lokalnoj samoupravi, a lokalna samouprava i dalje nosi odgovornost za izvršavanje poslova koji su joj povereni od strane Republike Srbije. Znači, sada tu postoje i kaznene odredbe u ovom delu. Činjenica jeste da Ministarstvo finansija već godinu i po dana istrajava u jednom pokušaju, a to je da preti lokalnim samoupravama da, ukoliko ne smanje broj radnika u opštinskim uprava, u javnim preduzećima i ustanovama, gde je osnivač lokalna samouprava, će im zaustaviti isplaćivanje transfernih sredstava. Znači, to je jedna ucena, a samo Ministarstvo finansija u Predlogu svog budžeta ne predviđa socijalni program za radnike koji bi ostali bez posla u javnim preduzećima i opštinskim upravama gde je osnivač lokalna samouprava. Hoćemo li taj posao da ostavimo lokalnim samoupravama, da one vode taj socijalni program? Naše lokalne samouprave su u izuzetno teškoj finansijskoj situaciji. Jedva sa ovim sredstvima koja imaju može većina, ne svi, da obavljaju poslove iz svoje nadležnosti. U velikom broju opština nemamo osnovne civilizacijske tekovine, kao što su vodovod i kanalizacija. Primanja zaposlenih u organima lokalne samouprave, u javnim preduzećima gde je osnivač lokalna samouprava, su obično u proseku Republike Srbije ili ispod tog proseka, pogotovo kada su u pitanju komunalne delatnosti, vodovod, kanalizacija i smeće. Sada jednim ovakvim Predlogom zakona ministar sebi daje za pravo da kontroliše da li je program neke lokalne samouprave u skladu sa programom Vlade Republike Srbije. Šta ako su na vlasti dve potpuno različite političke opcije? Sa različitim političkim programom, sa različitim viđenjem lokalne samouprave? Kako će u toj situaciji da se sprovodi program neke političke opcije koja je na vlasti? Kako će uopšte lokalna samouprava, jer ona jeste samouprava, da učestvuje u jednom delu nižeg nivoa izvršne vlasti, ali ona svakako nosi jednu određenu odgovornost prema građanima koji žive u toj opštini. Kako će ona da obavlja svoju delatnost, ukoliko joj stalno iznad glave stoji Ministarstvo finansija? Pa se još kaže da, nalog iz stava 2. ovog člana ministar nadležan za poslove finansija može izdati ako nadležni organ jedinica lokalne samouprave, odnosno autonomne pokrajine, ne obezbedi da se program iz stava 1. ovog člana, koji je donet u skladu sa članom 22. ovog zakona, izvršava u delu koji se odnosi na isplatu zarada i cene proizvoda i usluga. Znači, čak se ide do te mere da ministar sebi daje za pravo da može da zaustavi isplaćivanje zarada zaposlenima u opštinskim upravama. Ne kažem da pojedine opštinske uprave možda imaju i viška sredstava, možda ne znaju kako će i na koji način novac da utroše, ali je sasvim neprimereno da se Ministarstvo finansija do te mere meša u nadležnost lokalne samouprave, pogotovo što lokalne samouprave u principu najmanje učestvuju u tome da se one pitaju kolika će cena da bude komunalnih usluga. Cene komunalnih usluga zavise od makroekonomske situacije u državi. Šta sve utiče na tu cenu? Na prvom mestu utiče cena električne energije. Već smo pričali o tome u raspravi o budžetu. Ko utiče na cenu električne energije? Vlada Republike Srbije. Sasvim je normalno, ukoliko poskupi električna energija, da će morati da poskupe i usluge vodovoda i kanalizacije. Šta još utiče na cenu komunalnih usluga? Sasvim sigurno i cene nafte i naftnih derivata. Ako dođe i tu do poremećaja, sasvim je sigurno da će i cene komunalnih usluga da poskupe. Bolje da je gospodin ministar, umesto što je pričao o lažnim inflatornim kretanjima na 12,5 posto, nama rekao koliko su poskupeli nafta i naftni derivati od 1. januara ove godine do sada. Da li je to možda 20, 30, 40 posto? Koliko? Koliko je poskupela električna energija? Što to ne kaže, što se hvata za opšte parametre koji postoje po nekom merilu nekog zavoda za statistiku, gde u stvari statistika nije naučno istraživanje, nego samo jedna metoda ispitivanja, gde, u svakom slučaju, svaka vladajuća većina može da manipuliše tim podacima, šta će sve da se uzima u obzir ili neće. U tome i jeste problem. Žao mi je što je gospodin ministar napustio sednicu Skupštine Srbije, hteo sam da ga podsetim da mi danas pre podne nije odgovorio na pitanje koje sam mu postavio, šta je sa novcem koji je navodno bio na Kipru?
Da li se još neko od šefova poslaničkih klubova ili ovlašćenih predstavnika javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na redosled narodnih poslanika. Prema prijavama za reč, u zajedničkom načelnom pretresu, reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković. Naravno, slažem se, gospodine Krasiću, sa vama da je malo teško uopšte da raspravljamo o ovako važnim zakonima u trenutku kada u sali od vladine većine ima šest poslanika. Da, sada razmišljam vrlo ozbiljno da li uopšte treba da pokušam pred tih šest naših kolega narodnih poslanika, ne računam narodne poslanike SPS, oni su parlamentarna većina, a vladina većina ste vas šestoro koji ovde sedite i to nije dobro. Sada ne znam koga ću da ubedim. To što ne mogu ministra da ubedim, ne bih ga sigurno ubedio iz prostog razloga što, to o čemu ću da govorim, Vlada je već predložila predlog zakona i predložila je amandman, tako da tu verovatno nema, što bi naš narod rekao, vajde, ali bi imalo vajde pokušaj da vas ubedim da neke stvari promenite. A sad nemam koga da ubedim, pošto vas ovde u sali nema. Dobro, to na vašu odgovornost, pošto Poslovnik to omogućuje, možda može i tako. Evo nekoliko stvari, naravno, imajući u vidu da i moj kolega Baralić treba posle da govori, neću da mu oduzimam mnogo vremena da bi i on mogao da kaže šta misli, ali samo o dva zakona nekoliko rečenica. Zazakon o Fondu za razvoj moram da kažem da je mnogo važno da bilo koja vlada koja vodi računa o tome da neke pozitivne vrednosti ili pozitivne vrednosti društva, koje su u prethodnom periodu bile i pozitivni rezultati koji su odgovarajućoj organizaciji i instituciji dale u razvoju, pre svega ekonomskom, ali i u svakom drugom razvoju, ove naše države i pomogle razvoju nekih sredina i uopšte celine, da se one nadograđuju, a nikako da se uništavaju. Mislim da one države, tu treba da pokušamo da poštujemo praksu i drugih država koje su bile u tranziciji, koje su išle na gašenje, potpuno gašenje odgovarajućih institucija i stvaranje potpuno novih institucija i polazak od početka, da su došle u poziciju da jednostavno unište sistem i da ništa novo ne stvore, a da te neke pozitivne vrednosti koje su u tom smislu bile, ne iskoriste na pravi način. Jedna od tih pozitivnih vrednosti i pozitivnih tekovina prethodnog perioda jeste Fond za razvoj. On se na različite načine, naravno, i formirao i različito se i punio. Bilo je nekoliko osnovnih prihoda Fonda za razvoj u prethodnom periodu. Pre svega, dva osnovna izvora prihoda: bio je budžet svih tih prethodnih godina,(kako je on jačao i došao do ovih 450 miliona evra) i drugi deo izvora prihoda od kojih sada Fond faktički živi i funkcioniše i može da se kaže da je stabilan, to je izvor prihoda koji je bio prodajom dela Telekoma. Naravno o Telekomu i prodaji Telekoma bilo je mnogo reči, ali činjenica je ako proverite podatke izvor kapitala u Fondu za razvoj videćete da je najznačajniji deo kapitala i sačuvani deo kapitala u stvari onaj deo kapitala koji je uplaćen od dela prodaje Telekoma i od kojih, od tog dela sredstava, okretanjem tih para Fond za razvoj ima dobru osnovicu da može da funkcioniše. I to je dobro i dobro je da se Fond za razvoj, ako mogu tako da kažem, dograđuje, u smislu potrebe da pomogne razvoju privrede Srbije. Međutim, nije dobro što se zaustavlja dalja uplata i dalje stvaranje uslova da se Fond za razvoj povećava. Ta priča da je on dostigao ogromnu cifru do 450 miliona ne može da znači i priču da je on dostigao svoj maksimum. Jer kada bi dostigao svoj maksimum i kada bismo mi rekli– nema više potrebe da ovaj fond jača, to bi značilo da je privreda Srbije tako dobro razvijena da nema potrebe za povoljnije kredite i za povoljniji razvoj i da u tom slučaju ne bi trebalo dalje puniti taj fond. Moram da kažem da SPS smatra, bez obzira na ovaj predlog zakona, da je trebalo obezbediti, ako ne iz budžeta, zbog ovakvog načina formiranja budžeta, ali obavezno iz fonda, iz privatizacionih prihoda da deo sredstava, da li je to 10, 20, 30 posto, obavezno dolazi kao dodatni prihod u Fondu za razvoj. Međutim, i ako usvojimo ovaj zakon, ovakav kakav je sada, i ako usvojimo da ostanu tih 450 miliona kao osnovica, i ako pođemo od onoga što je gospodin Todorović govorio, moj kolega iz SPS, o načinu privatizacije Fonda, gde se garantuje 51% opstanka ovog fonda, osnovna je stvar da li će se izvršiti dokapitalizacija 440 miliona ili prodati 240 miliona. Katastrofa za Srbiju bi bila. Mislim da to nije dobro, treba Odbor zajedno sa Ministarstvom da precizira ovaj član koji govori o dokapitalizaciji 45% Fonda, a nikako o privatizaciji Fonda, u smislu da se neko seti i da proda 49% Fonda i da uzme 240 miliona, da tako popuni neke zatvorene rupe. Ali, ni na taj način ovaj fond neće da ostvari svoju funkciju, ukoliko ova skupština ne usvoji zakon o regionalnom razvoju. To je suština ovog fonda za razvoj. Kad je on formiran nije bio formiran samo da daje jeftine kredite, nego da omogući regionalni razvoj Republike Srbije. Znam da je iz Fonda prošle godine finansiran deo sredstava za Vranje, Kragujevac i Bor. To je dobro, ali to nije dovoljno, nisu samo Bor, Vranje i Kragujevac područja koja su nerazvijena u Srbiji. Nažalost, mi poslednjih godina imamo takvu tendenciju razlike između razvoja u Srbiji, da ćemo pretvoriti Srbiju u Beograd i u nekoliko gradova: Novi Sad, Niš, eventualno i Subotica, a da sve ostalo dolazi u poziciju potpuno debalansiranog ekonomskog razvoja ili, bolje reći, ne stagnacije, nego, smanjenja i broja zaposlenih i bruto nacionalnog dohotka i svega drugog. U narednom periodu, već do kraja godine, trebalo bi da dobijemo zakon o regionalnom razvoju, da znamo šta znači nije razvijeno područje. Zašto se stidimo da je Ivanjica nerazvijeno područje? Šta znači izuzetno nerazvijeno područje? I da su različite kamatne stope za izuzetno nerazvijeno područje i za razvijeno područje, da je to obaveza Fonda za razvoj, onda Fond za razvoj ništa ne znači, onda je to jedna banka koja, eventualno, ima nešto manje kamata. Mi imamo dovoljno ovih banaka koje će da finansiraju to. Nema Srbije i nema budućnosti Srbije bez pravilnog ekonomskog razvoja. Ako nećemo da ispraznimo Srbiju i da nam sve manje opštine po Srbiji, pa i neki veći gradovi se presele u Beograd ili u nekoliko centralnih gradova. Mi ćemo podržati ovaj zakon, ali uz zahtev da Odbor za finansije ili ko je nadležan ovo obrazloži, tačnije rečeno, precizira privatizaciju od 49% u dokapitalizaciju, a ne u privatizaciju. To je jedno. Drugo, pod uslovom, da se ovde Vlada obaveže da će u narednih mesec dana predložiti zakon koji reguliše regionalni razvoj Republike Srbije, sa tačnim označavanjem područja koja su izuzetno nerazvijena i nerazvijena. Da u tim uslovima Fonda za razvoj i upravni odbor ima obavezu da određuje različitost kamata i različito davanje kredita i prioritet davanja kredita onima koji su u Medveđi u odnosu na Voždovac, bez ikakve zamerke, da istu fabriku otvori neko na Voždovcu. Pošto nemam mnogo vremena, da pređem na drugo pitanje, a to je ovaj zakon o javnim preduzećima u obavljanju delatnosti od opšteg interesa. Ministar Dinkić je ovde rekao nekoliko stvari koja su opšta i jasna politika SPS, a pre svega kada je reč o besplatnim akcijama bivših zaposlenih u javnim preduzećima i svih onih koji nisu dobili akcije po drugom osnovu. Nažalost, taj Zakon je bio do 2001. godine, Zakon koji smo mi, kada smo bili na vlasti i SRS imali, gde su svi radnici bili u situaciji da dobiju akcije. On je ukinut. Jedan značajan broj ljudi, pre svega u ovim društvenim delatnostima (policiji, školstvu, zdravstvu, državnim organima itd.) nije bio u prilici da dobije, shodno svom radnom stažu, odgovarajući broj akcija. Gospodine Markoviću, nemojte da kažete da niste vi, nisam ni ja. Nismo mi poenta, ali poenta je da veliki broj radnika zaposlenih u ovim institucijama nije dobio. Sasvim je izvesno i sigurno, to je jedno od strateških zalaganja SPS, da ti ljudi treba da dobiju te akcije. Međutim, nije jasno precizirano kako će oni dobiti svoje akcije. Mi mislimo da se mora u narednom periodu što pre precizirati i doneti zakon, kako će oni da dobiju te akcije i kako će to svoje pravo da iskoriste. Ako to ne iskoristi Vlada, mi ćemo u narednih mesec dana, kao SPS, predložiti taj zakon o malim akcionarima, o akcionarima koji treba da dobiju tih 15% akcija u svim preduzećima. Jednostavno, treba da vidimo kako će oni da dobiju. Jedna je stvar opšta priča da će u NIS-u 15% zaposlenih da dobije akcije, ali da vidimo na koji način imaju pravo u NIS-u tih 15%, jer neće samo zaposleni moći da ostvare tih 15%, na osnovu broja zaposlenih, na osnovu godina radnog staža, nego manje, kako da tih 15% imaju pravo i drugi, zaposleni u drugim institucijama, koji to nisu iskoristili. Znači, sa te pozicije je stvar potpuno jasna i mi to apsolutno podržavamo. Moram da kažem, kada smo u startu podržali ovaj zakon, pre svega, oslonili smo se na ovaj stav koji je za nas ne samo prihvatljiv, nego je neka politika za koju se apsolutno zalažemo, jer akcionarstvo je nešto što nije samo politika SPS, akcionarstvo je i u Americi i u EU, nešto što forsiraju čak i veliki vlasnici kapitala. Čak i oni su zainteresovani da radnici u BMV-u, da ne nabrajam sva ta preduzeća, imaju odgovarajući broj akcija, kako bi ih stimulisali da budu zainteresovani da ta proizvodnja i da to preduzeće uspešno radi. Možete vi to da proglašavate prošlim vremenom, ili društvena preduzeća, ili taj naš zakon, ali kažem vam da je to tako. Ako hoćemo da se uklopimo u svetske trendove, to je tako čak i u ovim promenjenim uslovima. Nešto što mi nikako ne možemo da prihvatimo, a ja prihvatam čak i odgovornost nas u SPS da ovaj amandman nismo videli, nego da smo ga videli juče, danas, jer kada smo razgovarali o njemu na Odboru i na poslaničkoj grupi, zajedno sa ministrom, niko nije obraćao pažnju i ministar nije ni obrazlagao taj amandman. Dok sam slušao ministra Dinkića, mislio sam da se javim po Poslovniku, mislio sa da ni on ne zna za ovaj amandman, pa sam na kraju čuo da je to ipak jedna od važnih promena u ovom zakonu, a to je da se predlaže u članu 9a, kao dopuna ovog zakona, a ne kao osnovni zakon, mogućnost privatizacije u javnim preduzećima do 70% kapitala. Gospodo iz vladine većine, da li to znači da se vi zalažete da HE "Đerdap" bude prodata 70%, "Kostolac" i Termoelektrana? To piše ovde. Da li je to ona priča o NIS-u, za koju smo mi rekli da nismo za to i da nećemo nikada glasati da se NIS proda više od 49%, da li to znači to? Da li to znači da vi hoćete da prodate Rafineriju-70%? Ako to znači, SPS to neće da podrži. Prema tome, mi nećemo podržati ovaj zakon ako ostane 70%. Maksimalno što može država da se odrekne vlasništva u preduzećima i da proda, to je 49%. Bez 51% državnog kapitala u ''Elektroprivredi'', u rafinerijama, nema ekonomske politike nijedne vlade, pa prema tome, ni ove, ni buduće. Ove možda i ne mora, ali o budućim vladama, takođe, moramo razgovarati. Nema socijalne politike, nema mogućnosti socijalne politike – pošto će cena struje biti i na koji način će građani Srbije to platiti?! Kada je reč o ovom vladinom amandmanu od 70% –ne da SPS taj amandman ne može da podrži, nego u tom slučaju ne bi mogli da podržimo ni ovaj kompletan zakon, ukoliko se ne prihvati amandman. Tačnije rečeno, sada nema čiji amandman, sem amandman Odbora, koji ima pravo da u međuvremenu predloži amandman do 49% privatizacije. Može ovde neko da se javi ispred Vlade i da kaže da treba vodovod i neka druga preduzeća, ove sporedne delatnosti, ovih 37 kompanija u okviru ŽTP, poput hotela, motela, turističkih organizacija, privatizovati. To nije problem, ali je problem u strateškim delatnostima javnih preduzeća koja se ne mogu privatizovati. Ali iz ovog amandmana na član 9a, ne razumem zašto baš amandman ako je to strateška stvar, otkud se pojavio amandman, a nije u osnovnom zakonu, da se iz tog zakona na mala vrata provuče privatizacija rafinerija, NIS, "Đerdapa", "Kostolca", "Bajine Bašte" i sličnih sistema kojima Srbija raspolaže i gubi mogućnost vođenja socijalne i ekonomske politike u ovoj zemlji. SPS sasvim sigurno, u tom slučaju, ne bi mogla da podrži ni ceo zakon, a ne samo ovaj amandman.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvi od ova četiri zakona o kojem ću govoriti jeste Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije. Kada je ministar obrazlagao ovaj zakon rekao je da je suština postojanja Fonda za razvoj Republike Srbije da se plasiraju sredstva za privredne aktivnosti, odnosno za razvoj privrede uglavnom u onim područjima koja nisu atraktivna da bi poslovne banke odobrile kredite za one koji ulaze u posao, za početnike u poslu i to su po pravilu područja koja su ekonomski nerazvijena i koja nemaju baš sjajnu privrednu situaciju. Onda mi je potpuno nelogično da se u članu 3. menjaju neke stvari koje su baš u važećem Zakonu obavezivale da Fond ulaže u nedovoljno razvijena područja, sada se to briše i daje se jedna opšta odredba koja ni po čemu obavezuje da će sredstva Fonda biti plasirana u ta nerazvijena ili manje razvijena područja. Članom 1. već na početku, što je bila greška, Zakona koji je važeći, i ovog Predloga o izmenama i dopunama Zakona, kaže se da radi podsticanja privrednog i regionalnog razvoja, zapošljavanja, razvoja malih i srednjih preduzeća i preduzetništva osniva se Fond za razvoj Republike Srbije, u daljem tekstu Fond. Ovo "podsticanja" ne bi trebalo da bude, mnogo bi bolje bilo da u članu 1. piše radi obezbeđivanja ravnopravnog podsticanja regionalnog razvoja, jer podsticati, treba obezbediti da se to desi. Mogu sada da podstičem, recimo, ministra da podnese ostavku, ali on to neće uraditi, ako obezbedim 126 poslanika koji će glasati onda će morati. Ovde bi trebalo da stoji da ćete obezbediti da Fond radi ono za šta je namenjen, a ne da će podsticati, a u stvari po ovome verovatno neće. Ispušten je ceo stav u važećem Zakonu o tome gde se pominju nedovoljno razvijena područja. To je, rekao sam već, promenjeno i samim tim što ministar kaže da u Fondu postoje znatna sredstva, da su ona velika i onda nam se nameće zaključak da Fond funkcioniše u stvari kao neka vrsta nekog privrednog društva, koje ima dosta kapitala i onda kao kada su pominjali neke lokalne samouprave, drže u bankama, naplaćuju od toga kamate i na taj način uvećavaju sredstva. Ali nije dobro da Fond ima što više sredstava. Dobro je da Fond sva sredstva do kojih dođe odmah ulaže u privredu. Onda bi to bila suština postojanja Fonda. Ministar se hvali da Fond ima sredstva. Bolje bi bilo da nam je rekao da Fond nema sredstava trenutno, jer sve što dođe u Fond po raznim načinima, kako se sredstva slivaju u Fond,istog trenutka se plasiraju u privredni razvoj Republike Srbije. Naravno da ne može to da nam kaže zato što to nije tačno. Kada su u pitanju krediti koje eventualno neki dobijaju, ja ću vam na primeru Bora reći jednu strašnu stvar, kako se nenamenski troše ti krediti. Naime, iz Fonda za razvoj Republike Srbije pre dve godine kredit je dobio tada onaj koji je vladao u opštini Bor, predsednik Opštinskog odbora Demokratske stranke, u visini od 3,6 miliona za otvaranje mlekare u selu Metovnica. Nikada mlekara nije otvorena, kredit je nenamenski utrošen i naravno otvoren je, od tih sredstava, jedan auto–salon u Boru. A sada je, iz ovih sredstava kojima se ministar hvali i koje je namenio za podsticaj zapošljavanja Bora, Kragujevca i Vranja, dobio dodatnih deset miliona dinara kredita. I možete zamisliti šta će biti sa tih 10 miliona, kada je onih 3,6 nenamenski potrošio i kada već postoje neke krivične prijave protiv takvog nenamenskog trošenja novca. Ali, nažalost, u malim sredinama svi su međusobno povezani i tužilac ne sme to da stavi u proces i onaj koji bi eventualno sudio, ako bi stavio, ne sme time da se bavi, jednostavno postoje ucene onih koji vladaju, tako da je u malim sredinama veoma teško sprovoditi ovo što vi govorite. Kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa, pre svega je rečeno da su osnovne promene u postojećem zakonu te da, praktično, Ministarstvo finansija ili na širem nivou Republika treba da kontroliše na koji način se podižu cene usluga u lokalnim javnim preduzećima i da na taj način kontrolišu visinu plata itd. Sada bih vas podsetio na ono što je bila dika kada je premijer iznosio svoj ekspoze, kada je između ona tri ili četiri d) rekao decentralizacija. Kako se to vama dešava kada su finansije da decentralizacija ne važi, a kako vam se dešava da uvek kada neko drugi pomene nešto što bi državu učvrstilo onda kažete – eto vidite on je za centralizam. Znači, po ovome se vidi koliko ste vi zaista za decentralizaciju, jer da jeste stvarno mogli biste da prepustite neke delove lokalnim samoupravama da zaista završavaju, ako ste to Zakonom o lokalnoj samoupravi tako predvideli. Kada je u pitanju povećanje plata koje ograničavate, reći ću vam da je najveći problem lokalnih javnih preduzeća taj što su uglavnom na lokalu, posle prošlih lokalnih izbora, veoma široke koalicije sa mnogo koalicionih partnera. Praktično, javna preduzeća, lokalna, služe kao rezervoari za prihvatanje radne snage, zapošljavanje, po raznim osnovama, koalicionih partner, a i zbog toga možete ograničavati, morate ograničavati plate. Za ovu godinu ste predvideli, kako reče ministar, da plate u lokalnim javnim preduzećima, odnosno javnim preduzećima mogu porasti najviše za 7%. Vidite da niste dobro predvideli. Vi ste to projektovali, ali ovi iz lokalnih samouprava su tačno videli koliki je rast cena i kolika je inflacija. U skladu sa time, pošto su to njihovi najdraži koji su zaposleni u lokalnim javnim preduzećima, oni su im povećavali plate prateći troškove života. Znači, projektovali ste inflaciju da neće biti ovolika, ali ona jeste pa se zato dolazi do podizanja cena. Kada je u pitanju zakon o sprečavanju pranja novca, to je zakon koji do sada nismo imali. Zanimljivo je da u 2. članu ovog zakona, tački 4) kažete šta je pranje novca, u smislu ovog zakona, da će se smatrati –prikrivanje, u procesu svojinske transformacije preduzeća i drugih pravnih lica, nezakonito stečene društvene ili državne imovine i društvenog ili državnog kapitala. Svaka vam čast kako ste se na vreme setili. Kada ste sve rasprodali, kada je sve otišlo u bescenje, kada je najviše pranja novca bilo praktično kroz pljačku društvene imovine i državne imovine, sada ste se setili da u zakon ugradite da će se to smatrati pranjem novca. Trebalo je mnogo pre ovo da uradite. Imate u članu 3. jednu veoma nesmotrenu rečenicu, gde se kaže – radnje i mere za otkrivanje i sprečavanje pranja novca, pa u predzadnjem redu piše – sklapanje poslova kojima se stiče imovina ili drugo postupanje sa tom imovinom. Sklapanje poslova kojima se stiče imovina mogu biti potpuno regularni i dobri poslovi, jer ne možete zabraniti ljudima da sklapaju poslove da bi se na taj način borili protiv pranja novca ili da bi na taj način sprečavali pranje novca. Znači, u ovom predzadnjem redu u članu 3. mora da stoji – sklapanje poslova kojima se protivzakonito stiče novac. Vidim da to vas ne zanima, ne slušate me. Ovde vam je greška, trebalo je vi da ubacite tu reč, pošto ne znam da li je neko amandmanom. U članu 11. je zanimljivo da ste u velikom broju obveznika, a tamo ste naveli šta je to, između ostalog, banke i svi oni koji imaju posla sa finansijama, da će oni imati u svojim redovima po jednog ili možda dva zaposlena, možda i tri, grupu lica koji će praktično vršiti jednu vrstu špijuniranja. Svi oni koji su zaposleni u obvezniku, kako ovde piše, moraju da vode računa o tome da li imaju podatke i kada dođu do podataka kada je u pitanju nešto od ovoga, pranje novca, kada je u pitanju mogućnost da to spreče moraju da određene informacije dostave organima koji su ovde navedeni; a ne da će se članom 11. odrediti jedan ili dva čoveka, to su valjda ljudi od poverenja direktora ili koga u tom obvezniku koji će imati ulogu da špijuniraju i da javljaju ono što se dešava. Pošto dugo nismo imali nikakvih agencija, evo formiramo jednu upravu i čini mi se da je uprava i možda najveći razloga da se formira ili da se donese jedan ovakav zakon. U članu 13. ministar zaista preuzima mnogo obaveza na sebe. Nisu to više ovlašćenja, ali su to obaveze. Sećam se ranije zakona iz oblasti finansija. Svaki drug član se završavao time da će ministar propisati obrazac, da će ministar pobliže urediti itd. i u članu 13. imate pet stavki koje će ministar posebno urediti. Mislim da se nećete ni setiti za koji dan ovog zakona, jer ćete imati mnogo drugih obaveza. U ovom predlog zakona o sprečavanju pranja novca, zanimljivo je i ovo kada je u pitanju nadzor, pa se kaže ko sve može i treba da vrši nadzor. Nadzor će vršiti Narodna banka i ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove i ministarstvo nadležno za finansije, Komisija za hartije od vrednosti i inspekcijski organi, u okviru ovlašćenja uređenih zakonom itd. A onaj ko treba da dostavi podatke naći će se u čudu kome pre da dostavi, kako ćete vi te podatke između sebe lepo ažurirati i da imate sve na jednom mestu i da znate da vršite nadzor nad ovim. Onda je vama zanimljiva jedna stvar, u obrazloženju se kaže, Predlogom zakona o sprečavanju pranja novca da se predviđa osnivanje uprave za sprečavanje pranja novca kao organa uprave u sastavu Ministarstva finansija, koji obavlja poslove koji se odnose na otkrivanje i sprečavanje pranja novca. Ovo ništa nije čudno, ali kaže se da se uprava osniva ovim zakonom. Znači, uprava ne postoji. Međutim, analiza efekata akta, na kraju samog zakona, kaže da ovaj zakon, između ostalog je prošao javnu raspravu i da su mu mnogi dali svoje mišljenje i da su ga dorađivali itd. Sve te susrete organizovala je upravo Uprava za sprečavanje pranja novca, pa je i drugi put uprava organizovala i niz seminara za obveznike na kojima su navedeni subjekti upoznati sa novinama koje postoje u ovom sistemu. Kako je moguće da se ovim zakonom osniva uprava, a uprava je već imala seminare i organizovala,a treba da se osnuje ovim zakonom. Bila je neka komisija, ali to nije isto što i uprava. Znači, ovde vam to nije dobro napisano u ovoj analizi efekata zakona. Na kraju, kaže se, u proceni finansijskih sredstava da je za sprovođenje zakona o sprečavanju pranja novca neophodno obezbediti sredstva u budžetu Republike Srbije. Obično nam je do sada bilo otprilike napisano koliko bi to bilo sredstava. Međutim, sada ne piše, a niste nam ni vi rekli koliko je to bilo, vi verovatno znate. Pretpostavljam da imate puno podataka u glavi. Kada ste pričali o zakonu o bankama, prvi taj deo obrazloženja zakona o bankama, ubeđen sam da vam je neko podmetnuo papir od juče kada ste obrazlagali budžet. Više od pola tog obrazlaganja zakona o bankama, pogledajte stenogram, od A do Š rekli ste ono što sterekli juče kada ste ovde obrazlagali budžet. Govorili ste o tome kolika je ukupna štednja, kolika je devizna štednja, koliko je štednja porasla od prošle godine. To nema nikakve veze sa ovim zakonom o bankama, izuzev ako niste želeli da napravite neki uvod koji je bio dosta dug, jer ste kasnije kada ste nešto rekli o ovom zakonu o bankama, to sveli na manje od jedne četvrtine ukupnog govora o bankama. Znate šta, pošto smo mi svojevremeno osnovali Agenciju za sanaciju banaka, pitao bih vas zbog građana Bora, vi ste doneli odluku da će ''Borska banka'' biti sanirana. Međutim, ako ne znate šta se trenuto sa njom dešava, ona i ne postoji. Poslovni prostor je rasprodat partijskim prijateljima i kolegama, bez ikakve tržišne vrednosti. Sada tu ulazi kako ko hoće, od toga nema ništa, radnici su otpušteni bez ikakvih prava. Obećano im je bilo da će banka ići u sanaciju, a ne u stečaj. Nije mi jasno zašto ste toliko mnogo obrazlažući ovaj zakon hvalili ''Komercijalnu banku''. Niste to radili. Ona je bila isto tako jaka i dok je bio bivši direktor. To radite sada. U poslednjoj godini dana od kada ste smenili rukovodstvo banke i doveli neke ljude koji verovatno vama odgovaraju ili po rođačkim ili po stranačkim ili ne znam kojim vezama i onda sada ovde hvalite ''Komercijalnu banku''. Setite se dobro da je pre godinu, godinu i po i njoj visila omča o vratu, samo što niste hteli da je zategnete, kao što ste to uradili i sa ovim drugim bankama. Prema tome da kažem ono što obično kažudrugi radikali, mi nećemo glasati za ove zakone. Hvala.
Hvala vam gospodine Rankiću. Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić, pa Vjerica Radeta. Verovatno se stanje u štednji nije menjalo ova 24 sata. Potom Radmilo Milošević. Izvolite, gospodine Jakšiću.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega građani koji su sada gledaoci Skupštine, jer su u ovim danima upravo zakoni koji su veoma važni za građane i, naravno, zbog njih te zakone i donosimo. Ispred G17 plus ću se pre svega obratiti vezano za dva zakona, a to je, zakon o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj i vezano za drugi zakon koji je u predlogu, a to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa. G17 plus će glasati za zakon o izmeni Zakona o Fondu za razvoj. Kao što to radimo iz značaja samog zakona i ne samo za Fond, negoiz značaja zakona za razvoj Srbije i za same građane ove naše Republike. Fond za razvoj je formiran pre više od 10 godina. Međutim, u ovom periodu sada u kome se nalazimo možda je njegov značaj mnogo veći i biće uočljiviji nego u ranijem periodu. Zato postoje prilično jasni pokazatelji i verujem da to zaista znaju. Fond za razvoj je u prethodnom periodu uticao na podsticaj razvoja preduzeća. U jednom periodu su to bila društvena, državna, a sve su više i više privatna preduzeća. Sada imamo situaciju da ćemo ovom izmenom Zakona odrediti pravu namenu Fonda, a to je direktan razvoj onog dela koji je potencijal, koji je budućnost Srbije i u koji treba ulagati. To je privatna inicijativa kao izvesna budućnost ekonomskog razvoja Srbije. U prethodnom periodu (to je činjenica koja nije možda baš lepa da se čuje) kamate su mogle da budu više, a ipak niže u odnosu na kamate koje su davale komercijalne banke. Međutim, ta činjenica je sprečavala da Fond za razvoj u potpunosti obavlja svoju ulogu, da veliki broj korisnika, odnosno zainteresovanih, Fonda za razvoj bude neko ko ostvaruje sredstva od Fonda. U ovom periodu nadalje imaćemo, kao što već imamo, sniženje kamatnih stopa Fonda za razvoj, naravno sa trendom pada kamatnih stopa svih komercijalnih banaka. To će sigurno omogućiti i dati podstrek pravog angažovanja Fonda za razvoj, sve većem broju korisnika, i preduzetnika i onim malim i većim i malo većim firmama, da po povoljnijim uslovima, nego što to daju komercijalne banke, uzmu ta sredstva i koriste ih za razvoj svoje firme. Zbog toga će se Fond za razvoj u narednom periodu, tako je Zakonom predviđeno, po prvi put će to imati u ovoj državi, pojaviti kao razvojna banka. Znači, ono što postoji u nekim drugim državama, doduše, neće se tako zvati, zvaće se i dalje Fond za razvoj, ali ćemo imati jednu pravu razvojnu banku koja će, pre svega, imati ne samo taj bankarski interes, nego će imati, pre svega, taj interes razvoja Srbije, preduzetništva i uopšte razvoja ekonomije i podsticaj privrede. Vezano za izmene u ovom zakonu je i nešto što do sada možda nije bilo na najjasniji način definisano u radu samog Fonda za razvoj, a to je u članu 2. Predloga zakona, regionalni razvoj u Srbiji, na koji Fond za razvoj praktično mora da ima najjači uticaj, jer postoji neravnomernostrazvoja ekonomije, odnosno privrede i uopšte razvoja u Srbiji.Fond za razvoj tu svoju misiju, kao državno telo, mora da obavi upravo kroz izmene ovog zakona, prateći u potpunosti ono što je definisano, pre svega članom 2. ovog zakona. Dakle, da to bude pravi podsticaj regionalnom razvoju. Bilo je priče i sumnje jednim delom oko toga da li će se na pravi način određivati taj regionalni razvoj, odnosno taj cilj, centar u kome će taj Fond za razvoj delovati. Imamo zaista situaciju, malopre sam to rekao, da nisu svi regioni jednako razvijeni ili jednako nerazvijeni. Sada govorimo pre svega o nerazvijenosti. Međutim, mislim da se sve kolege, pre svega kolege iz G17, apsolutno slažu sa tim da će Vlada voditi računa o kriterijumu da će se sredstva (a upravni odbor Fonda je tako i definisan, da njegačini Vlada ili deo Vlade) davati onim regionima koji su manje razvijeniji nego što su oni drugi. Na to nas obavezuju, na kraju krajeva, određene intencije samog Saveta Evrope, koji u svojoj politici, pogotovo zadnjih godina pokazuje upravo tu želju ka ujednačavanju regionalnog razvoja. S obzirom na to da sam predstavnik Srbije u Savetu Evrope, imao sam puno puta priliku da se upravo uverim da se raznorazne mere koje Savet Evrope donosi, uključujući čak i rezolucije i deklaracije, odnose upravo na izjednačavanje tog regionalnog razvoja, što je, na kraju krajeva, prirodno. Evropa upravo ima tu želju da ujednači razvoj cele te teritorije, što je potpuno jasno, na kraju 21. vek je. Svi žele da ta Evropa postane, makar na razvojnom konceptu, jedna ujednačena teritorija. Takođe, imamo predlog u ovoj izmeni i dopuni Zakona – način upravljanja i finansiranja Fonda za razvoj (to je član 3.), u kome se kaže da glavna sredstvakojim se obezbeđuje Fond dolaze od anuiteta ostvarenih po osnovu kreditnih plasmana. Ovo je opet u vezi sa onim što sam malopre rekao da se Fond praktično sada usmerava kao nacionalna, državna banka za razvoj. Praktično, time podižemo, barem ja to tako doživljavam, jednu ozbiljniju i odgovorniju politiku upravljanja Fondom i upravljanje sredstvima, jer, praktično, na takav način, pošto nema više učešća države, teramo ljude koji rade u Fondu, koji vode Fond, na kraju krajeva, da se na jedan ozbiljniji način odnose prema sredstvima koja su plasirana. Malopre neko je govorio o tome da se ta sredstva zloupotrebljavaju i da se ne koriste na pravi način. Dakle, ovom odredbom imamo jednu ozbiljnost i veću odgovornost u upravljanju, jer će ljudi koji upravljaju Fondom imati najveći priliv od anuiteta već ostvarenih plasmana, znači, onih ostvarenih sredstava, koja su data, naravno, tražeći da se ta sredstva nazad vraćaju. U tome je suština još jednog člana zakona koji se odnosi na to da se sada prvi put od kako je Fond praktično postavljen, budžet ne uključuje u finansiranje samog Fonda. Znači, Fond se oslanja na ona sredstva koja već postoje. Takođe, tu treba pojasniti jednu stvar – dakle, sredstva Fonda se neće na takav način umanjivati, jer je Fond praktično kreditna institucija, on ne služi za trošenje sredstava, već za obrt. Opet se vraćam na onaj princip koji se vidi iz ovog zakona, a to je postavljanje jedne nove državne banke za razvoj. Sredstva se u Fondu okreću, znači, ona ne stoje. Da tu budemo jasni, bilo je govornika koji su o tome govorili, Fond ne troši svoja sredstva, ona se okreću, praktično se vraćaju i, naravno, pri tome se uvećavaju, uvećavaju se sa najmanjim mogućim kamatnim stopama koje trenutno mogu da važe i mnogo manjim nego kod komercijalne banke, ali se ta sredstva okreću. Budžet pri tome ostaje prvi put rasterećen ove obaveze, tako da sredstva budžeta ne moraju da budu korišćena za ove namene, jer se već dovoljno sredstava nalazi u tom obrtu koji radi Fond. Sredstva budžeta mogu da budu iskorišćena (za one stvari gde su, pre svega, nepovratna, čemu služi, na kraju krajeva, državni budžet) za finansiranje onih delatnosti koje postoje u državi, kao što je školstvo, zdravstvo, policija, podsticajne mere, itd. Takođe, oko same namene Fonda. Dakle, Fond dobija manja sredstva, gledano što neće dobiti sredstva iz budžeta, ali to je samo fiktivno. Fond će imati mogućnost da bude usmerivač, odnosno distributer sredstava iz tih makro kredita za samozapošljavanje. Ona će biti državna, a neće ulaziti u Fond, već će Fond njih usmeravati. Tu, takođe, Fond i te kako ima tu razvojnu ulogu. On ne krši taj princip da ga budžet finansira, ali će i te kako uticati da se određena državna razvojna sredstva preko njega distribuiraju ( i sredstva koja postoje u ovom predlogu budžeta) za tzv. regionalni razvoj. Što se tiče Zakona o javnim preduzećima, odnosno obavljanju delatnosti od opšteg interesa, ne znam koliko se poslanika u ovom parlamentu bavilo ili se trenutno bavi lokalnom politikom, odnosno lokalnom, odnosno opštinskom vlašću i koliko ima prilike da direktno prati šta se to događa u lokalnoj vlasti. Međutim, bez obzira na to koliko je ko imao prilike u to da uđe, par činjenica stoji ne kao nečija fikcija, već kao čist podatak, da su u prethodnih deset meseci preko porasta cene komunalnih usluga praktično uvećane za 30%, znači, za skoro trećinu u zadnjih deset meseci porasle su cene komunalnih usluga. To su one usluge koje sva domaćinstva, ne pojedinci, u Srbiji plaćaju opštinama, one se razlikuju. Ali ono što je evidentirano, u prethodnoj godini je njihov rast mnogo veći nego što je bio rast većine cena bilo drugih proizvoda, bilo usluga. U ovom povećanju cena, sama javna preduzeća, činjenica je, svi oni koji su na bilo kakav način vezani za lokalne samouprave, to znaju, 32% učestvovalo je u povećanju plata. Znači, plate su, praktično, više u komunalnim preduzećima, odnosno opštinskoj strukturi, povećane za 32%, nego u bilo kojoj drugoj delatnosti i aktivnost u Srbiji. Tu nema velike filozofije ili da se ne ganjamo. Sednice i aktivnosti lokalne samouprave potpuno su javne, tako dato građani znaju, jer su bili svedoci na svim tim prenosima lokalnih sednica i znaju kako funkcioniše lokalna samoupravama. Ovaj princip, naravno, nije dobar i u velikom broju lokalnih samouprava, ne kažem da se desilo svuda, ali u onim lokalnim sredinama gde se to desilo, građani su naravno negodovali i dan–danas negoduju. Zato se često pojavljuju određene intencije ka nekim promenama, bilo same organizacije vlasti, bilo određenih predstavnika.Zbog toga što su te plate, bilo njihove, bilo plate koje su namenjene javnim preduzećima, koja oni vode, otišle preko one mere koje su građani doživeli kao svoja, povećanja, primanja, ili kao neko srednje povećanje plata u samoj Republici. Ono što je pozitivno i što treba definitivno ovde istaći to su nekoliko principa koje predviđa ovaj zakon: da će lokalne samouprave imati obavezu da do kraja godine, odnosno 31. decembra naprave planove; javna preduzeća da naprave planove aktivnosti i rada za narednu godinu. Ovu je činjenicu koristila Vlada prilikom predlaganja ovog zakona. U mnogim javnim preduzećima se ne donose odgovarajući planovi rada što izaziva i dovodi do situacije da lokalna javna preduzeća funkcionišu vrlo stihijno; što odbornici i građani nemaju priliku da vide na koji način se ta sredstva realizuju, koji su to programi za koje odbornici treba da glasaju i koji su to programi koje će sutra građani videti kao one aktivnosti koje javna preduzeća sprovode za njih i od čega građani treba da imaju koristi. Neblagovremeno donošenje planova uzrokuje da se sredstva koja javna preduzeća dobijaju od lokalnih samouprava troše mimi bilo kakve kontrole. To je činjenica koja je potpuno prisutna i toga smo svesni mi i građani u opštinama. Dakle, troši se mimo kontrole, jer pošto nema planova, uopšte se ne zna na koji način, odnosno koja količina sredstava se troši i koja je namena. Ovim ćemo imati obavezu, odnosno lokalna samouprava, to nije nikakvo gušenje njihove samostalnosti, već traženje odgovornosti da svoje planove dostave do 31. decembra prethodne godine, za narednu godinu. Vezano za ove planove, samo još jedna kontrola za koju mislim da građani traže, od države, pre svega, kontrola povećanja cena komunalnih usluga i kontrola povećanja zarada u lokalnim samoupravama, odnosno u javnim preduzećima. To je stvar koju je, nažalost, Vlada registrovala da nije bila u ovom periodu do sada. Vlada je, na kraju krajeva, odgovorna da u slučaju kada dolazi do kršenja onoga što je dato u planu i programu, koji je usvojen u lokalnoj samoupravi i dat Vladi, dakle, da u tom slučaju preduzima određene mere i da na taj način tera lokalnu samoupravu da te planove primenjuje. Da bude u tim planovima ono što je vezano za cene usluga i da plate budu u skladu sa onim što su državni programi. Tu nema, moram da kažem, o tome je bilo ovde govora, uslovljavanja Vlade prema samostalnosti lokalne samouprave. Govorilo se o tome da je Vlada ucenjivala, na neki način, lokalne samouprave da moraju da smanje broj zaposlenih. To odlično znam da nije tako, jer je Vlada dala samo neku vrstu preporuke lokalnim samoupravama da smanje broj zaposlenih kako je bilo u državnim javnim preduzećima i institucijama, ali nije bila nikakva naredba Vlade. Vlada se zaista nikada nije mešala bilo kakvom odlukom koji će broj ljudi raditi u lokalnim samoupravama, odnosno javnim preduzećima. Ovo jeste vezano za jednu stvar, a to je da Vlada jeste ovim predlogom zakona ograničila rast plata u javnim komunalnim preduzećima na, nekih, 9%, odnosno na septembar mesec, ne ni na prošlu platu, nego na septembar mesec u ovoj godini, ali je indirektna posledica mera za povećanje plata smanjenje broja zaposlenih, da to bude jasno. Dakle, ukoliko javna preduzeća smanje broj zaposlenih, ona će moći da više povećavaju platu svojim zaposlenim, odnosno onima koji rade u javnim preduzećima. Znači, ne postoji direktno uslovljavanje. Lokalne samouprave ne moraju da smanjuju broj zaposlenih ni u svojoj administraciji, ni u javnim preduzećima, ali ukoliko je smanjen broj, biće mogućnosti da svoje plate povećavaju. Oko cena usluga, o kojima se ovde govori, u javnim komunalnim preduzećima bilo je priče šta na njih utiče: utiče i cena goriva i cena vode, nekih drugih energenata kao što je struja, ali znamo da to nije jedini razlog za povećanje cena komunalnih usluga. Nažalost, cene usluga se često povećavaju zato što ne postoje odgovarajući kvalitetni planovi za realizaciju u javnim preduzećima, odnosno opštinama; što postoji vrlo često jedna stihijnost u tome šta treba raditi. To se odražava time što se povećavaju cene, a ne kvalitet rada u javnim preduzećima, ne način organizovanja i sprovođenja određenih planova i programa i to je apsolutno neprihvatljivo. Znači ukoliko se ide ka povećanju kvaliteta organizovanosti rada javnih preduzeća, odnosno državnog aparata, to moraju da rade komunalna preduzeća, a ne da to kompenzuju, te svoje nedostatke, propuste time što će to da rade povećanjem cena. Cenu plaćaju, tu povećanu, ili bilo koju drugu, građani i to se direktno na njih odražava. Kada su i cene komunalnih usluga u pitanju, nažalost, kažem ponovo, neke pojave koje govore o zloupotrebi tendera, o zloupotrebi javnih nabavki. To rade svi oni koji imaju želju da zloupotrebe svoju lokalnu vlast i da na takav način potroše sredstva građana, tako što se zahteva povećanje cena da bi se podmirila ta situacija. Često su to dogovori, razgovori i sve ono što nije bilo u skladu sa Zakonom o javnim nabavkama ili nekim drugim zakonom. Dakle, ne utiče samo na cene usluga ono što su realna povećanja cena imputa u javnim komunalnim preduzećima, nego i neke druge stvari o kojima sam govorio. U svakom slučaju pozdravio bih ono što je predložila Vlada, da zaposleni u javnim preduzećima mogu sa 15% da učestvuju u podeli akcija. Mislim da je to jedna intencija koja je duže vremena prisutna u javnosti. Mislim da bismo time došli do izjednačavanja i sprovođenja određene socijalne pravde, tako da zaposleni u javnim preduzećima tu mogu da budu prilično zadovoljni ovim što je predložila Vlada. Hvala.
Srpskoj Vladi otpozdrav na pismo, a sada reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pa Radmilo Milošević, pa Zoran Krasić, posle Rajko Baralić.
Predsednik Parlamenta gubi dobar običaj, a bogami i poslovničku obavezu da raspravljamo o Vladinim predlozima bez ovlašćenog predlagača, odnosno predstavnika. Imamo jedan zakon koji je trebalo da nam ovde predstavi ministar Bubalo, a kažu on je u Americi. Ne znam kako se namestio baš ovaj zakon sada pošto je ministar Bubalo ovde obećao da nikada više dok je ministar nećemo raspravljati na njegov predlog o izmenama i dopunama zakona, da će svaki put ako to bude trebalo on da uradi celovit, potpuno nov zakon. Ministar da je ovde, morala bih da mu kažem da laže, a sada mu to poručujem, otišao je da se šiša? Moguće je, samo da ga ne ošišaju. Dakle, danas imamo objedinjenu raspravu o četiri zakona koji nemaju bliskost koja je predviđena Poslovnikom, ni vezu koja je predviđena Poslovnikom Narodne skupštine da bismo mogli da vodimo objedinjenu raspravu o ovim predlozima. Drugo, onako kako je našim ovim poslovnikom regulisano, zamislite da poslanici SRS imaju 72 sekunde da raspravljaju o ovom paketu, a to znači 18 sekundi po poslaniku za svaki predlog zakona. Ovo je zaista nešto neverovatno, ali dobro, mi smo se kao dobro organizovana poslanička grupa organizovali, rasporedili, pa ćete da čujete šta mi mislimo o svim ovim predlozima. Fond, odnosno Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije – zašto li se menjao, šta li je bila suština promene ovog zakona, videćete? Ministar Dinkić reče da je uloga Fonda da se poveća zaposlenost i izvoz, a moje je pitanje, ministre – šta je do sada bilo smetnja? Do sada smo imali Fond, što niste zapošljavali, što ste otpuštali, što ste uvozili, što niste izvozili, što ste gasili proizvodnju, što niste proizvodili?! Dakle, niste imali nikakvu zakonsku smetnju i ne znam šta će ovaj zakon u tome doneti novo. Ja ću na nekoliko članova, na koje smo mi inače i podneli amandmane, da skrenem pažnju. Pre svega na član 2. koji je veoma opasan, jer on govori o članu 3. osnovnog Zakona. U članu 2, ministre, Vi možda to ne znate, pošto nije ovde Bubalo, vi ste lepo izbrisali Kosovo i Metohiju iz ovog jedinstva Srbije. To je veoma opasno i molim sve narodne poslanike da pročitaju član 2. Predloga, da razmisle da ovako nešto ne bi smelo da prođe. U članu 3. ste izostavili – govorite o sredstvima za obavljanje poslova Fonda i vrlo je interesantno nama iz SRS kako vam nije palo na pamet da deo sredstava iz privatizacije treba da bude u ovom fondu. Valjda logično da se sredstva iz privatizacije vraćaju u dalji razvoj privrede. Nećete valjda sve što se privatizovalo, makar i onako bagatelno, da potrošite kroz budžet. Trebalo bi da malo povedete računa. (Velimir Simonović, sa mesta dobacuje.) Da li ste nešto komentarisali? Čini mi se da ste se javili da govorite.
Molim vas, gospođice Radeta. Opominjem sve poslanike, već nekoliko puta. Sve je u redu.
Nije u redu, vodite računa o Poslovniku. Dakle, predložili smo da se briše član 4, zato što je, takođe, naš stav, ministre, da Fond još uvek ne može da funkcioniše bez sredstava iz budžeta. To je u nekoliko članova ovog zakona o izmenama i dopunama predviđeno. Mi mislimo da i dalje mora da postoji mogućnost da se delom finansira iz budžeta. Niste predvideli ni kontrolu korišćenja sredstava iz ovog fonda, a mi smo mislili da bi bilo dobro da to bude pred Narodnom skupštinom i to jedanput godišnje obavezno. Ne znam kako može da funkcioniše ovaj fond bez ikakve kontrole. U članu 8. je predviđen organ upravljanja fonda. Zamislite ko će biti u organu upravljanja Fonda. Upravni odbor ima predsednika i šest članova, koje po funkciji čine ministri nadležni za privredu, za finansije, za nauku, za kapitalne investicije, za ekonomske odnose sa inostranstvom, za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu, ministar nadležan za rad. Ovo je zaista neprimereno. Mogli ste lepo da kažete da je upravni fond vlada, osim onog ministra vera koji je danas ovde sedeo u prepodnevnom delu rasprave. Dakle, ovo je loš Predlog, mi nećemo glasati za njega i bilo bi dobro da je ovde Bubalo da ga pozovem da ga povuče iz dalje procedure. Imamo jedan interesantan predlog zakona, koji u stvari pokazuje svu licemernost Vlade Vojislava Koštunice. To je zakon o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa. Sada ste vi predložili neke kozmetičke promene ovog zakona u članu 1. Onako, dosta neprecizno i sa nekim lošim redosledom ste rekli šta je to delatnost obavljanja ovog fonda. Niste dovoljno precizno naveli ni šta to treba da radi upravni odbor, nadzorni odbor. Program javnih preduzeća je takođe potpuno neprecizan. To je sve kamuflaža i suština zbog čega ste vi u stvari, zbog čega je nama Vlada predložila izmene ovog zakona. Ne zbog ovog što je u samom Zakonu, nego zbog amandmana 2. Vlade Republike Srbije. Amandman 2 odnosi se na član 5.Kaže se da se posle člana 5. dodaje podnaslov i član 5a,( a onda se ovaj opet odnosi na član 9. osnovnog Zakona) i kaže se da, u javnim preduzećima i preduzećima sa većinskim učešćem državnog kapitala predmet prodaje iznosi najviše 70 posto državnog kapitala koji se privatizuje. Dame i gospodo narodni poslanici, ako je Vlada spremna da se poigra sa ovakvim stvarima i da na ovaj način definitivno ekonomski dokrajči Srbiju, a bojim se ne samo ekonomski, onda vas kao narodne predstavnike pozivam da vi budete ozbiljniji i da nikako ne prihvatite ovaj vladin amandman. Vlada je verovatno mislila da se ovaj amandman provuče, onako, neprimećeno. Poslanici će kao da raspravljaju o Predlogu zakona, niko neće obratiti pažnju, pošto je već postalo uobičajeno da Vlada predloži zakon, pa ga onda uređuje amandmanski, ali vi ste predvideli, gospodo iz Vlade, da strateška dobra, koja nikako ne bi smela da se privatizuju sa više od 49 procenata, privatizujete tako što će neko da ih kupi sa preko 70 posto kapitala i onda Srbija nema ništa od toga. Jasno je nama da je ovo uvod u prodaju NIS, jasno je nama da je ovo uvod u prodaju i struje i vode, nećemo biti iznenađeni kada vrlo skoro budemo saznali: ''A od kuma'' – elektroenergetski sistem Srbije! Pod ovim uslovima mi iz SRS pozivamo sve poslanike, obraćamo se javnosti Srbije da skrenemo pažnju na ovu veliku opasnost koja se nad Srbijom nadvija ovim amandmanom Vlade Republike Srbije! Nadam se da će narodni poslanici biti ozbiljniji od Vlade koju su birali i da neće glasati za ovaj amandman. Imamo ovde i Predlog zakona o sprečavanju pranja novca. Ovo vam je priča o zecu i kupusu. Ko li je u ovoj vladi u stanju da spreči pranje novca, to je zaista posebna priča i posebno pitanje, pogotovo kada se vidi na koji način ste predvideli formiranje komisije za sprečavanje pranja novca. Niste uopšte predvideli da to bude samostalna komisija, odgovorna samo Skupštini Srbije. Niste predvideli da članovi komisije ne mogu da budu krvni srodnici. Niste predvideli da članovi komisije ne smeju da budu krivično osuđeni zbog nekih krivičnih dela bliskih za obavljanje ovog posla. Niste predvideli ni koju stručnu spremu treba da ima član komisije. Niste predvideli da treba da ima opštu radnu sposobnost. Prosto neverovatno sa čim i sa kim se vi, gospodo iz Vlade, igrate. Da li vi želite da i ovom komisijom, kao i nekim komisijama koje ste do sada formirali, pokušate da pod tepih sakrijete mnoge afere koje diče ove dične vlade od 2000. godine do dana današnjeg. A mnogo je novca oprano u tom vremenu i vi to dobro znate. I "Gorenje" mašina naravno. Ja vas pitam šta ćemo sa onim opranim novcem, šta ćemo sa vašim prijateljima Hamovićem i Lazarevićem? Šta ćemo sa vašim novim prijateljem Karićem i sa njegovih sedam hiljada evra dnevno iz ''Mobtela''? Pola od toga su državne pare. Šta ćemo sa finansiranjem Narodne kancelarije, jedne neustavne, nezakonite pojave, kako da je finansiramo iz budžeta? I to je pranje novca. Šta ćemo sa onim novcem što opra Marija Rašeta na aerodromu, kupujući onaj fikus od 65 hiljada, kašičice za 650 dinara itd? Dakle, opet pokušavate da zamajavate narod pričom o nekakvim komisijama, a bolje bi vam bilo da ne utičete na pravosudne organe, na organe gonjenja, na tužilaštva i da ih pustite da rade svoj posao. Potpuno razumem nervozu nekih narodnih poslanika, možda se plaše da će biti ispitivano pranje novca stranaka koje su davale nekim poslanicima za prelazak iz stranke u stranku. Možda i to dođe pod udar. Na kraju, imamo Predlog zakona o bankama. Mi srpski radikali smo pokazali svoj odnos prema ovom zakonu, na način kako inače radimo kad Vlada pokuša da nam podmetne nešto kao što je ovaj zakon. Podsetiću vas da smo Predlog zakona o bankama dobili u poslaničke kancelarije u petak, posle 18,00 časova, da je to urađeno da bismo bili onemogućeni da valjano pripremimo i diskusije o ovom zakonu i amandmane, jer imamo dosta primedbi na ovaj zakon. Mi smo zato napisali amandmane na sve članove, predložili da se svaki član pojedinačno briše, kako bismo mogli da objasnimo šta mi u stvari mislimo i o zakonu u celini i o zakonu u pojedinostima. Ipak moram da kažem, izazvana i prozvana uvodnim izlaganjem ministra Dinkića, mnogo lepo priča o bankama, kao da su građani Srbije zaboravili onaj januar 2002. godine, kad Mlađan Dinkić uništi četiri najveće srpske banke, kad uvede razne belosvetske banke u Srbiju. Onda nam se hvali kako je štednja 2 milijarde i 80 miliona. Pitam, ono što sam pitala i jutros, Mlađana Dinkića da nam kaže, pošto ovde hvali ''Komercijalnu banku'', da ima 40 miliona evra štednje u toj banci. Ministre, da li znate koliko je ''Komercijalna banka'' izdala rivolving kartica, pošto je depozit kod njih za te kartice 300 evra, a to je takođe deo štednje, kao što je deo štednje depozit za potrošačke kredite koje građani Srbije uzimaju? Dakle, nemojte da obmanjujete javnost Srbije i da kažete da su te 2 milijarde ona prava štednja, ono što je građanima ostalo – od ovako "velikih" plata, pa mogu da uštede. Nažalost, građani ne mogu da sastave kraj s krajem, a kamoli da štede. Može jedan broj, a to su ovi vama bliski po raznim osnovama. Oni verovatno štede i mogu da štede, ali ovaj parlament i Vlada Srbije bi trebalo da radi u interesu svih građana Srbije, a ne samo jednog dela, odnosno jednog sloja građana.
Reč ima ministar Dinkić, potom narodni poslanik Radmilo Milošević.
Evo odgovora na ovo poslednje. Već dva puta postavljate isto pitanje. Dakle, 2,8 milijardi evra iznosi, na dan 14. novembar 2005. godine, štednja građana Srbije u bankama u Srbiji. Na isti dan 2000. godine ta štednja je iznosila 20 miliona evra. Tačno je da je u međuvremenu oko 3 miliona raznih kartica izdato i na to se ponosim, iz prostog razloga što su u ovoj zemlji kartice bile 90-ih godina, kada smo bili vodeći u celom regionu, pre nego što se bivša SFRJ raspala. Tada smo bili krenuli dobrim putem i onda smo imali ovaj period od 10 godina. Ponovo smo vratili kartice u platni promet. Kao što znate država je zamrzla u aprilu 1991. godine oko 8,7 milijardi tadašnjih nemačkih maraka štednje stanovništvu. Nije isplaćivala ništa ili nešto vrlo malo do decembra 2000, a onda je krenula isplata. Milijardu evra je isplaćeno zaključno sa ovom godinom. To je bio osnovni uzrok zašto su ljudi ponovo počeli da polažu novac u banke. Naravno, razvijali su se bankarski proizvodi. Što se tiče ove velike četiri državne banke, koje su bile velike samo na papiru, one su 90-ih godina imale 80% bilansne sume ukupnog bankarskog sistema. Međutim, one su akumulirale ogromne gubitke. Njihovi gubici iznosili su 4 milijarde evra u momentu kada smo mi doneli odluku, krajem 2001. godine, da ih oteramo u stečaj. Da nije bilo stečaja te četiri velike državne banke, danas građani Srbije ne bi držali ovih 2,8 milijardi na računima, danas ne bi bilo ovoliko potrošačkih kredita, danas ne bi bilo uopšte stambenih kredita. Imali bismo jedno nepoverenje u bankarski sistem, jer ste mogli da idete na šaltere tih na papiru velikih državnih banaka, a one su bile velike 70-ih godina, ali su propale tokom 90-ih godina. Jednostavno, jedino rešenje je bilo stečaj. Mislim da je to bio jedan od najboljih poteza u mojoj karijeri. Uvek ću to govoriti, pošto stalno to pitanje vraćate. Zatvaranje četiri velike državne banke i zatvaranje preostale 21 banke, 25 banaka sam zatvorio kao guverner Centralne banke, bilo je osnova da imamo najbrži razvoj bankarskog sektora od svih drugih zemalja u tranziciji. Trenutno je bankarski sektor nešto najvrednije i najbolje što imamo u našoj ekonomiji. Kamo sreće da je privreda išla tim tempom. Potrudiću se, pošto će ova rasprava trajati i sledeće nedelje, da svim poslanicima dostavim strukturu štednje, koliko su depoziti, koliko su ulozi do godinu dana, preko godinu dana. Svakako da su to podaci koje treba svi da vidimo i da znamo. Ja nemam te podatke. Ovo su podaci koje sam danas dobio od NBS. Zamoliću ih da mi daju i detaljnu strukturu. U svakom slučaju, radi se o daleko većem broju, ljudi nego što ih ja imam kao prijatelje, koji štede u našim bankama. Opet kažem, pominjem ''Komercijalnu banku'', a ona nema, verovatno ste napravili lapsus, nije 40 miliona, 400 miliona evra je štednja građana u ''Komercijalnoj banci''. Pomenuo sam je zato što je ona kao domaća banka još uvek bolja i jača od banaka sa većinskim stranim kapitalom. Dakle, ljudi više veruju njoj i više novca polažu u štednju. Konačno su se stvorili uslovi da ''Komercijalna banka'' izađe izvan granica Srbije. To ne bi bilo moguće da nije došlo do promene onog starog menadžmenta, jer mnoge stvari su napredovale u poslednjih godinu dana sa potpuno novim menadžmentom. Ljudi koji vode ''Komercijalnu banku'' nisu stranački ljudi, to mogu odmah da vam kažem, to su profesionalci. To jeste jedini način da se neko preduzeće ili banka od javnog interesa uspešno vodi, da nemate stranačke ljude, već profesionalce koji samo vode računa o interesima svoje institucije.
Hvala na međusobnoj korektnosti u razmeni podataka. Inače, mislim da postoji izveštaj i može da vam bude stavljen na raspolaganje preko Odbora za finansije, godišnji izveštaj koji je NBS podnela. Reč ima narodni poslanik Radmilo Milošević, a potom Zoran Krasić.
Gospodine predsedniče, gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, trudiću se da ne govorim dugo, da vam ne bih oduzeo ovo vreme, ionako smo već prošli 19,00 časova. Rekao bih samo nešto o Fondu za razvoj. Ovde se čulo dosta primedbi da je šteta što se Fond i dalje ne finansira iz budžeta. Međutim, mislim da su 450 miliona evra, koji sada postoje u Fondu, sasvim dovoljni i da nije nedostatak novca, nego nedostatak ideja. Moj predlog je da Fond za razvoj napravi jednu jaku stručnu službu. Šta je problem? Pričamo da su to obično nerazvijeni krajevi, gde nema stručnih ljudi, a gde ljudi imaju ideje. Putovali su negde po svetu, videli su da se negde nešto proizvodi, bili su gastarbajteri, ako ništa drugo, ali dođu u Fond za razvoj, donesu neki svoj projekat, a oni kažu – nisi stavio zarez gde treba, gramatički nisi lepo napisao, idi ti kod ovog savetnika, daj hiljadu evra, pa će onda on to da ti uradi. Mislim da to treba da rade stručne službe u Fondu za razvoj. Da ohrabrimo te ljude koji imaju ideje, kad dođu u Fond za razvoj sa idejom šta žele da proizvode, ako im stručne službe u Fondu kažu – da, ovo je dobar projekat, sa ovim projektom možete da obezbedite svoju zaradu, da obezbedite novac da vraćate kredit i da isplatite kamate, onda će se mnogo više ljudi javljati, oslobodiće se ljudi i dolaziće u Fond sa svojim idejama. Bio bih presrećan kada bi jednog dana Fond za razvoj ovde obavestio Skupštinu da ima 1.000 projekata koji mogu da preporode Srbiju, a da nema novca da ih finansira. Mislim da bi sve poslaničke grupe u tom trenutku zakazale Skupštinu i tražile izmenu ovog zakona, rebalans budžeta i svega da se pomogne tim ljudima. Još uvek mislim da nam fali ideja, a ne novac. Što se tiče zakona o javnim preduzećima mislim da je to jedan izuzetno dobar zakon i pozitivan zakon. Bio sam četiri godine u lokalnoj samoupravi i ne radi se uopšte o zloj nameri. Voleo bih da ovi bolje rade danas, nego ja. Ne radi se o zloj nameri, nego, jednostavno, kada se prave i formiraju cene da Skupština donese cenu vode, cenu kanalizacije, čistoće, priključaka za gas, razletimo se po susednim opštinama pa pitamo – koliko vi to naplaćujete, oni kažu neku cenu i mi na osnovu toga formiramo cene, ne ulazeći u to da li u toj opštini gde je voda za piće 30 dinara po kubiku, da li je njima to prirodni izvor, koliko upotrebljavaju hemikalije da bi došli do vode za piće, koliko ih košta održavanje filter stanice, da li vodu prebacuju 30, 40 kilometara od grada i koliko troše struje. Ako lokalne samouprave i javna preduzeća čiji je osnivač lokalna samouprava, do 1. decembra treba da formiraju svoje cene i prema nadležnim ministarstvima da to pošalju, nadležno ministarstvo za vodoprivredu odlično zna u svakom gradu koji su problemi vodosnabdevanja, koliko košta litar vode i sigurno će se doneti jedna razumna cena vode u svim gradovima. Imam još jedno iskustvo gde su dva javna preduzeća u mojoj opštini, jedno je došlo sa predlogom, došao je sindikat, direktor da se povećaju plate jer oni imaju 40% manje plate nego drugo javno preduzeće; doneli su mi spisak od tog drugog javnog preduzeća kako direktor ima 22.345 dinara, tehnički direktor 19.218 dinara i napadnu me da sam im to dozvolio jer su mi tamo prijatelji, a ovi mi nisu prijatelji. Pomislio sam da je to tačno, jer su cifre, nije rečeno da ima 22.000, nego 22.345 dinara – ja odmah u komunalno preduzeće, da vidim šta je, a njima je neko dao iz komunalnog preduzeća bruto iznose plata. Oni na bruto iznose komunalnog dižu svoje plate. Zato je ovde mnogo dobro što do 1. decembra moramo da predložimo planove, zarade i plate, pa ćemo onda videti kolike su čije plate i da li mogu da se povećavaju i da li su velike, da se smanje. Što se tiče amandmana Vlade isto je bilo dosta polemike. Mislim da je ovaj amandman više bio da se kaže da će 30% akcija javnih preduzeća biti besplatno podeljeno radnicima, 15% radnicima i 15% ljudima koji nisu bili zaposleni, a da ovo do 70% ne znači da će se ''Đerdap'' prodati sa 70%. Može država da odluči da proda samo 19% i da država bude većinski vlasnik od 51%, bez obzira šta će mali akcionari da rade sa svojim akcijama. Mislim da će o tome tek biti rasprava. Voleo bih da to ministar kaže. Tako sam shvatio taj amandman Vlade. Neću vam više oduzimati vreme.
Ne mora ministar. Mislim da može slobodno u ime poslanika, bilo na jedan, bilo na drugi način će 30% svakako akcija kroz zakon biti podeljeno, bilo kroz zakone koji su u proceduri ili sledeće. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, potom Rajko Baralić, pa Zlatan Jovanović.
Pošto je SRS podnela amandmane na Predlog zakona o bankama, biće tu dosta amandmana, pa je iluzorno trošiti vreme na tom Predlogu zakona. Krenuo bih prvo sa Predlogom zakona o sprečavanju pranja novca. Na početku bih morao da pohvalim magistra iz SRS koji je dobio zadatak da ovo obradi, pa, evo, gospodine Dinkiću, šta kaže vaš kolega. Ministarstvo bi trebalo da objasni koji je tačan prevod naslova direktive 91 308,njihov ili onaj u beloj knjizi. Vaše kolege su 2001. godine objavile onu belu knjigu, a ticalo se pridruživanja Evropskoj uniji, Institut za ekonomske nauke, pošto se ti prevodi ne slažu. Što se tiče međunarodne organizacije FATF, ona nije uopšte prihvaćena jer je njenih članova ukupno 31, a nema takvih zemalja kao što su Kina, Indija, Izrael i da ne ređam dalje. Bankarski i finansijski sistemi zemalja članica kao što su npr. Saudijska Arabija, gde važi šerijatsko pravo, gde je zabranjeno davati kamate, teško da imaju veze sa ovim našim pravom, a grupa EGMONT ima više članica među kojima su Kajmanska i Devičanska ostrva, gospodine Dinkiću, koja su opštepoznata po pranju novca. Znači, to su ostrva veš mašine. Dođe prljavo, očisti se i izađe čisto. Onda je ova organizacija u najmanju ruku neuspešna što se tiče sprečavanja pranja novca ili se možda koristi za neke druge svrhe po kojima su poznata i ta ostrva i ta cela grupacija, a to je obaveštajni rad. Kod objašnjenja za članove recimo 21. i 22. Ministarstvo finansija je dalo neko objašnjenje, komentarišem vaše obrazloženje Predloga zakona da je tu teško da se pronađe nešto za komentarisanje, to je tako konfuzno. Kod objašnjenja člana 24. vidi se koliko je opširno i osiono Ministarstvo finansija u određivanju obaveza drugim državnim organima i obveznicima, kako ih u zakonu nazivate. Isto toliko je kratko kod objašnjavanja obaveza stranih subjekata. To je veliki nedostatak ovog predloga zakona zato što su strani subjekti zaštićeni kao retke zverke koje treba da služe kao primer. Članovi 26. i 27. u obrazloženju ukazuje se da ste vi gospodine Dinkiću u svađi sa ministrom pravde, jer ga optužujete da ne poštuje propise Evropske unije, članovi 28. i 29. Umesto da koristite neke engleske termine, bilo bi bolje da ste smanjili ono što želite da bude vaše ovlašćenje. Kod objašnjenja analize efekata ovog zakona nije jasno kako će primena novog zakona izazvati manje troškove kod građana i privrede. To stoji u obrazloženju efekata, kada se kaže da će se finansirati sprovođenje zakona pomoću sredstava iz budžeta Republike Srbije. To je nešto virtuelno kod vas. Sada nešto da vam ukažem na nekoliko članova, pošto se mi tu nešto nismo pretrgli sa amandmanima, a bilo je potrebe uz uvažavanje i činjenice da smo potpisali odgovarajuće međunarodne akte, kojima smo preuzeli obavezu da putem propisa, putem organizacije i putem saradnje sa odgovarajućim institucijama iz inostranstva sprečimo pranje novca, jer ono nije unutrašnje, nego je sve više i pretežno kod nas faktor i problem koji dolazi iz inostranstva. Tako, recimo u članu 1. stav 2, gospodine ministre, ne zna se na šta mislite ovo, nadležnost drugih organa. To je vrlo konfuzno. U članu 2. gde dajete neke elemente i kriterijume na osnovu kojih se definiše šta se sve podrazumeva pod pranjem novca, da ne bude zabune, nije ovo loš prevod nego je prosto usvojena, takva terminologija, gotovo da ste zaboravili termin polaganja sredstava. Može to da se protumači sa nekim od sinonima iz tačke 1) do 4). Ono što nije jasno u stavu 2. nije jasno na šta mislite kada ovde tvrdite druge isprave. U članu 3. ne zna se na šta mislite kada kažete drugo postupanje sa imovinom. Imovina je skup imovinskih prava, to je preširoko. Onaj ko je ovo pisao nešto je pobrkao ovde. U članu 4. morali ste na neki način da stavite do znanja da sve ovo što ste napisali, a to je manje više prihvatljivo uz jednu veliku primedbu, jer ono što stoji u stavu 1. i ono što stoji u stavu 3. na momente deluje kontradiktorno; jer u stavu 1 su pravna lica,a u stavu 3. se smatra da je obveznik i neko drugi koji nije samo pravno lice, nego je i preduzetnik i fizičko lice. Morali ste na neki način da potencirate da se ova odredba odnosi na strana i na domaća lica. Verovatno mnoge kolege nisu primetile, član 5. ima veliki nedostatak. Mislim da je ovaj iznos od 15.000 evra prenizak. Zašto? To treba da se spusti na otprilike 5.000 evra, jer smo videli da se pojedini naši političari kompromituju za desetak hiljada evra, poput onog "Eriksona", sećate se, gospodine ministre. U vreme obnove onaj što drži nogu gore, zbog krvotoka, obezbedio je finansiranje stipendije za svoju ćerku i te sitne pare su pranje novca, samo što je on za te oprane pare nudio mnogo veću uslugu. Mada, u istom stavu, u stavu 4. nam nije jasno zašto tu niste pomenuli neku cifru i tu je trebalo da se pomene neka cifra. Pri svakoj transakciji nezavisno od vrednosti transakcije, ako se sumnja da se radi o vezi u vezi sa transakcijom ili strankom. Evo, ovo je kontradiktorno sa onim prethodnim. Morali ste neko ograničenje da date, jer ovaj ceo zakon je praktično pravljen po sistemu bez ograničenja. Gospodine ministre, ono što ste naveli u članu 6, poslednji stav, moram da obavestim javnost, on ili treba da se briše ili treba da se na neki način preformuliše. Možda je čak bolje da se briše. Zašto? Upravo ogromna korupcija vlada u EU. Sada ću da vam pročitam koji su to primeri. Slučaj predsednika Evropske komisije Baroza, evropskog komesara za trgovinu, Pitera Mendelsona – pronevere najviših službenika UN, kod Programa nafta za hranu. Problemi finansiranja OEBS koje je postavila Ruska federacija itd. U tu grupu bih mogao da vam smestim i ostala zvučna imena poznata po tome što pripadaju Komitetu 300, Bilderbeg grupi i da ne ređam dalje. A da ne pominjem Opus Dei, sa preko 3.000 svojih instituta i razgranatom mrežom koja obuhvata celu zemaljsku kuglu, i vašeg dragog Džordža Soroša, koji u životu nijedan dolar nije zaradio na pošten način, nijedan dolar, zapamtite, nijedan dolar. Morali ste da obuhvatite i te ovim članom, a verovatno vam je poznat, gospodine ministre, slučaj velike afere koju ni predstavnici međunarodne zajednice u Bosni i Hercegovini još ne mogu da razreše. U Sarajevu postoji nekoliko sudskih sporova, samo da pomenem ime, Hasan Čengić. Dakle, 1.000 dolara je davao svakome ko strelja Srbe, a 2,5 milijarde dolara je oprao iz Austrije. Verovatno vam je poznat slučaj aviona sa naoružanjem u Ljubljani, koji je takođe u sklopu pranja novca. Još dve velike afere vezane za naš prostor, koje se tiču pranja novca. Jedna je"Astra" Zagreb, koja je imala dokumentaciju o pranju novca i uvozu naoružanja; bila je ta dokumentacija na Plitvičkim jezerima, pa je 2. marta 1991. godine ispao onaj konflikt. Moram da kažem, Vatikanska banka, ona ima spor u Americi oko pranja fašističkog blaga, pa čak ni Kondoliza Rajs Vojtili nije htela da pruži zaštitu, da se zaustavi taj sudski spor. Slična je situacija i sa gigantima u proizvodnji i prometu cigareta. To vam je poznato. Pet grupa, pet puteva prolazi preko Balkana i veliki spor u Njujorku jer je jedan sudija Vrhovnog suda dozvolio da se vodi postupak protiv 10 najvećih svetskih proizvođača duvana zbog pranja novca. U toj grupi je i vaš prijatelj Milo Đukanović, njegova sestra dva puta godišnje sa milion do dva miliona evra skokne preko bare u Italiju da isplati tužioca, da makar šest meseci ne pominju njenog batu. Nemojte da se sekirate, neće biti referenduma aprila meseca, odlaže se to za kasnije, pošto su neke grupe pripretile gospodinu Đukanoviću, jer će da se otvori tema i u toj temi je i Srećko Kestner, pokojni Vanja Bokan i da vam ne pričam, gospodine ministre. Vi ste morali da znate to, jer ste sarađivali ne sa tim ljudima, već referenca za onog Volfa Minića, bilo je da mora da zna ove stvari. Usput je ova balkanska inicijativa i ona grupa koja prati ove žene, BIRT, a to je isto velika perionica novca. U te velike perionice novca može da se smesti i da ste ispunili zadatak, vi možete da se ponosite bankarskim sistemom, ali ne Srbija, nego inostranstva. Inostrani bankarski sistem je zaštićen u našoj zemlji. Ove naše bančice, vidite i sami, moraju što pre da se rasprodaju i prodaju. Znači, mi smo jedno lepo bankarsko tržište za strance. Mlađan Dinkić je omogućio razvoj tog bankarskog sistema na koji je on ponosan, jer je uništio ne samo one četiri nego gotovo i sve naše banke. Dalje, da ne zaboravim, pošto sam sada na ovoj temi pranja novca. Mi ćemo o tome da iznosimo dokumentacije i dokumentacije ne samo anketnih odbora, nego i završenih sudskih predmeta. Dalje, šta kaže ovaj vaš kolega magistar. Kaže ovako, povodom člana 7. vi niste naveli, recimo, u stavu 4. koji bi to bili objektivni razlozi kada se prihvata pismena izjava punomoćnika. Sve ove firme rade po sistemu punomoćnika. Vama je to poznato. Sećate se da je jedan od advokata, vlasnika neke advokatske kancelarije u Nikoziji, bio i predsednik, a mislim da je i sada predsednik. Verovatno ga znate. Njegova supruga je glavni akcionar "Coca Cole". Sve je to poznato. Znate i sami da se pravi vlasnik nalazi na papiru koji se nalazi u sefu. Vi ste donosili one silne kutije koje ste uzeli iz ambasade i Cobi, kako beše, COBY, 60, 70 i nešto kutija ste dobacili ovde, a to je 80 dužnih metara kada se poređa kompletna dokumentacija. Čak se nalazi tu onaj čuveni nalog Narodne banke Srbije 1054, o iznošenju efektivnog novca. Znate vi dobro, gospodine ministre, gde su one pare i na kom ostrvu i ko je morao da opciguje milijardu i nešto da Amerikanci i Englezi, pošto je osnivač te banke na Kipru najveća engleska banka, po tome je poznato ministre. Koji su to objektivni razlozi da možete da prihvatite izjavu punomoćnika? Dali ste široka ovlašćenja da to sve nekako zavisi od vas. Kako će se utvrditi, ako ima više povezanih firmi, više vrsta akcija, a sve se odnosi na član 7. Možda ne stav 4, ali tu nekog. Kaže se: "Poznate su malverzacije sa navodno nezavisnim ostrvima, gde se pere novac". Ovde zakon mora da bude najopširniji i najoštriji, a ne da uvodi objektivne razloge i da dopušta da stranka ne prisustvuje, već da poslove obavlja preko svog punomoćnika. Da li vi ovim zakonom pravite of-šor Srbiju. Znamo da ste pravili of-šor banke, of-šor menjačnice, nije se sklopila matematika. U onoj vašoj knjizi ste rekli – dve milijarde evra, odnosno maraka, građani imaju u slamaricama. Kasnije, zaprepastili ste se, bilo je mnogo više. Kasnije, kada je išla konverzija za evro, kada se oduzme i sabere, plus–minus, to je izašlo oko tri milijarde, verovatno mafijaškog novca je legalno proprano kroz Srbiju u sistemu nove demokratije, ne liberala, nego ovog talasa koji nas je zapljusnuo, kao Cunami nas udario. Naravno, u članu 8. verovatno bi ovaj iznos trebalo sa 15.000 evra, zbog Labusa, da se skine na 5.000 evra. U članu 10. preporučio bih da ovaj rok od 72 časa stavite na 48, predug je rok, tim pre što je prethodno već urađeno, da ne ulazim u detalje. Tu postoje četiri stava, gde se tačno propisuje procedura šta je sve potrebno prethodno da se uradi da se dođe do ove odredbe gde se primenjuje ovaj rok. Član 12. ukazuje da Ministarstvo finansija ima tu sklonost da kontroliše samo sebe. Imamo ministarstvo, pa unutar ministarstva uprave i sada ministarstvo kontroliše svoje uprave. Konkretno, kontroliše ovu upravu koja je totalno u vezi sa ministarstvom. Kada se kaže – uprava, neću tu da vas prozivam, ali mislim da niste dobro pogledali Zakon o državnoj upravi i Zakon o državnim službenicima. U tom smislu, ukoliko budete odgovarali na ono što je gospođa Radeta malopre rekla u pogledu sastava, a ono što je ona rekla više se odnosilo na neku nezavisnu komisiju koja bi radila ovaj posao, nije bitno kako će da se zove, ali kada je ovaj vaš koncept, onda je stvarno deplasirano, jer ovde treba da se primeni Zakon o državnim službenicima ili Zakon o državnoj upravi. Ali, to ćete vi unutar vaših krugova da razrešite. Član 13, nije mi jasan poslednji stav. Sve se to derogira, prenosi nekom drugom, sve je neko drugi odgovoran, dužan da prati, itd. a uprava i ministarstvo su nešto, pa posmatraju sa neke visine, da li to ide nešto normalno. Tako, da ispada da vi niste uprava za sprečavanje, nego za kontrolu pranja novca, jer ste sebe izdigli na jednu nezavisnu poziciju. Uvek možete svakome da održite packu, pogotovo u odredbama o nadzoru –te ministarstvo, te Narodna banka, kako ko hoće, samo može da krene. To što stoji u poslednjem stavu, proizilazi da uprava uopšte nije potrebna, jer sve određuje ministar. Kako može ministar da određuje obuku? Valjda postoje propisi koji to regulišu. Zadnja rečenica u ovom članu potire, obesmišljava sve prethodne članove zakona, jer će ministar imati pravo da oslobađa primene zakona sve transakcije, čak i one veće od 15.000 evra. Da li ste videli šta je napisano u poslednjem stavu? Od vaše volje zavisi, može i 20.000 evra, ne, ne postoji obaveza, može da prođe i ovako, da li to radite zbog BIA, vojne, CIA, ŠIK, to je ova šiptarska. Zbog koga to unosite? Valjda se na sve primenjuje. Zakon se objektivno primenjuje. Sada ste vi rekli od Mlađana zavisi, ovu transakciju nećemo da kontrolišemo, ona je legalna. Zašto? Ona je legalna po vrsti, po subjektu, po iznosu i po mom izboru. Tako ispada po ovome što ste napisali. "Kao i slučajeve u kojima određeni obveznici nisu dužni da Upravi prijave gotovinske transakcije u ukupnom iznosu od 15.000 evra ili više u dinarskoj protivvrednosti". Znači, Hamovići – slobodno kod Mlađe, u koferče nosite šta hoćete. Ne može tako, ministre. U članu 14. tačke 3) 4) i 6) uz male nijanse gotovo da su identične. Ali, ova iz sedme ukazuje da ovo nije nadležnost uprave, nego to bi mogla da bude samo nadležnost MUP, verovatno ovoga što vi zovete UBPOK, BIA, da imate neki stepen saradnje sa tim institucijama. Ovako ste preokrenuli stvari. Vi ste tu kolovođe, a ovi dođu kao vaši izvršni organi, kao pomagači. Znam da vi to volite kratko – ubij, zakolji da ne postoji, ali ipak neki red mora da postoji. Nedavno je donet Zakon o policiji. Stičem utisak da ćete da se posvađate sa Jočićem oko ovih stvari. U članu 15 – brisati prvi stav, jer je neuspela demagogija. "Direktor Uprave, u zavisnosti od potrebe posla, određuje rad i po isteku radnog vremena, subotom i nedeljom, kao i u dane praznika". Imamo Zakon o radu, Zakon o državnim službenicima, Zakon o državnoj upravi, zašto posebno morate da regulišete neka pitanja koja se tiču radnih odnosa. To je što se tiče prvog stava. Kod drugog stava navesti koje poslove (ovo što je nespojivo), a kaže se – "poslovi koji su nespojivi sa njegovim poslom u Upravi i sa radom Uprave". Koji su to poslovi nespojivi? Da li ćete da koristite aršin sukoba interesa koji je ovde prisutan? Tu ste pogrešili. Tu nema rad u stranoj banci, honorarni, poslovni, prijateljski, u nevladinim organizacijama – to je rak–rana Srbije, Biserko, BKV i ovi drugi; međunarodne finansijske institucije, svako se predstavlja – Đorđe Đorđević – on predstavlja svetske banke; Elena – predstavnik te i te institucije. Molim vas, nemojte tako. Vi biste i njih stavili, ove iz nevladinih, u ovu vašu upravu. To ne smemo da vam dozvolimo. U članu 16. stav 2. i 3. međusobno su u nekoj kontradikciji. Tu bi trebalo neki rok od osam dana ili bez roka. Da dalje ređamo, član 17 – dovoljno bi bilo da se samo navede da je uprava dužna da obavesti neke organe, da ne otvaram ovo pitanje do detalja, pošto ćemo povodom amandmana o tome da pričamo. Član 20 – ponavlja se ono što je u članu 14. To je nepotrebno. Član 21 – dokaz da uprava ne treba da bude pod Ministarstvom finansija, već vladino telo, gde će biti predstavnici Ministarstva pravde, MUP i ostalih. To je jedno viđenje koje ima uporište u uporednoj praksi, gospodine ministre. Ima uporište u uporednoj praksi. Nemojte to da izbacujete. To što vi mislite da je sve zakonito, dobro organizovano, ako je pod čvrstom vašom kontrolom, to je vaš osećaj, ali država ne posluje na bazi osećaja predsednika Vlade, ministra ili onog Vladete Jankovića. Ne. Država je jedan ozbiljan sistem, jedan organizam koji puno puta mora da radi neke stvari koje pojedincima na vlasti čak i ne odgovaraju. Ali, mora, jer država postoji i funkcioniše na bazi objektivnih normi. Član 22. je, kao i član 21. primer osionog predlagača zakona tj. Ministarstva finansija. Po njemu su svi nadležni državni organi dužni da izvršavaju naloge ministra finansija, to jeste – ne samo u ovom predlogu zakona, svaki zakon u koji ste se umešali, sa nečim, zaveli ste red, sve pod svoju kontrolu. Da završim, gospodine ministre, ovo je loš Predlog zakona, tendenciozno loš, tendenciozno napravljeno da bude loš, pun je demagogije, kao – vi se borite protiv nekog kriminala. Slaba 'vajda od te vaše borbe, pogađa male privrednike, opterećuje ih obavezama. Odvajam, ako mislite da štitim neke kriminalce, to mi nije namera, to svi znaju, verovatno i vi to znate, oslobađa upravu njenih obaveza, a daje velika ovlašćenja ministru. Ne znam kako vi uspevate da izdržavate: te javne nabavke, te carina, te porezi, tu je i duvan – a nepušač. To stvarno ne može. Ne može, slabo pogađa one koji peru pare. Ovaj zakon njih uopšte ne dotiče. Zašto njih ne dotiče? Setite se vi koji ste bili članovi Anketnog odbora povodom Hamovića i ovih za struju, videli ste kako su se firme formirale i videli ste kako je NBJ slala sredstva u onu banku u Rusiji, vraćala i kako se za dva dana zaokružio krug – da je neko bez dinara postao vlasnik. To je klasičan primer pranja novca. Na bazi tog pranja novca i sličnih, većine tajkuna ili svih tajkuna, mi danas imamo situaciju da je ova vlada, vraćam se na ono što sam rekao pre godinu i po dana, rezultat kompromisa nekoliko tajkuna, pa se tačno zna: Vuk zastupa tajkuna Danicu Drašković, ovi jednu drugu grupaciju, oni Veljini treću grupaciju, ovi Koštunicini izgubili onoga pa sada došao drugi, jer Drakulić je otišao. Znači, mašina za pranje novca je u Vladi Republike Srbije. Malo sada o odlivu para u inostranstvo itd. ali to ćemo drugom prilikom, pošto je ovo sasvim dovoljno za one verne gledaoce RTS, koji su bili dovoljno hrabri da prate kako izgleda kada se objedini ova rasprava. Povodom ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, ovaj zakon je u stvari donet još 1992. godine. Od 1992. godine niko nije našao za shodno da ga promeni, a od 1992. godine toliko stvari se promenilo i u zemlji i u okruženju, da je prosto ovaj zakon odavno postao istorijski propis. Ako ne pre 5. oktobra 2000. godine, onda sam apsolutno siguran da je posle 25. januara 2001. godine ovaj zakon bio anahron, ali on nije smetao ni onoj vladi da nešto rade u skladu sa tim propisima. Dakle, sa ovim fondom je, moram da kažem, oduvek bilo problema. Verujte, i vi ćete imati još više problema, bez obzira što predlažete neke promene. Zašto? Zato što je ovo materija koja treba da uredi jednu državnu banku koja bi bila verovatno neka razvojna banka ili alternativno, sudbinu, karakter i pravni položaj sredstava države koju ona plasira preko neke banke ili nekog investicionog fonda, a koja je u funkciji razvoja. Da vidimo sada šta bi to mogao da bude razvoj. Kada se pogledaju ove vaše promene, vi ste taj razvoj sveli na mala i srednja preduzeća, možda sam ja to grubo pojednostavio. Gospodine Dinkiću, ono što bi bilo u funkciji razvoja Republike Srbije u skladu sa promenjenim okolnostima, situacijom da se sada svi zalažu za tržišnu privredu, da postoji samo privatna i državna svojina, da državna izumre, vi se zalažete da izumre ovako lopovski, a mi se zalažemo nekako korektno bez ostajanja bez posla. Znači, naš razvoj o kome mora da vodi brigu država kreće se nekim drugim putem. On mora biti u funkciji podsticanja nekih regiona, nekih oblasti, on verovatno mora biti u funkciji razvoja infrastrukture, uz sve rizike i činjenicu da postoje neke druge institucije koje nisu obrazovane kao fondovi, već kao Direkcija za puteve itd. Pomenuo sam baš infrastrukturu, uz činjenicu da su neka javna preduzeća zadužena za razvoj. Elektroprivreda sa svojim novim investicijama takođe vuče neki razvoj, uz činjenicu da i lokalna samouprava odvaja deo sredstava za razvoj, da ne preteram, ali verovatno 40 do 50% sredstava lokalne samouprave koja se plasiraju preko Direkcije za urbanizam, izgradnju i to su razvojna sredstva. Asfaltira se neka nova ulica, obezbeđuje se 500 metara novog asfalta, ili vodovoda, ili kanalizacije. Verovatno postoji jedan deo gde Republika ima poseban interes da ulaže sredstva po beneficiranim uslovima. Uzeću jedan primer, pošto sam nedavno bio do Vlasinskog jezera. Ministre, tamo je opština Surdulica, koliko sam čuo, donela urbanistički plan, ali oni imaju veliki problem sa kanalizacijom na Vlasinskom jezeru. Ukoliko to ne budu regulisali, džaba jezero, više neće biti ekološka sredina. Koliko sam čuo tamo postoje neka odmarališta. Ministre, i SPC tamo ima nameru da napravi jedan duhovni centar, Ruska pravoslavna, Grčka pravoslavna, Bugarska pravoslavna, da to bude u funkciji ekskurzija, odmora dece itd. Recimo, to je projekat od šireg interesa gde ne možete po tržišnim uslovima da nađete investitora, zato što su potrebna velika ulaganja. Nikada Kopaonik ne bi dobio asfalt, struju i ono, da nije bilo vojske i dugoročnih programa razvoja. Slično je i sa Zlatiborom, sa drugim lokalitetima. Da, u to vreme je bio Komitet. U jedno vreme se dešavalo da je Privredna komora davala saglasnost o tržišnoj usklađenosti, odnosno društveno–ekonomskoj opravdanosti nekih investicija itd. Zbog čega vam ovo pričam? Ako ovo što vi menjate ovde treba da omogući da po beneficiranim uslovima onaj ko ima ili namerava da krene sa programom malog i srednjeg preduzeća, dobije sredstva, verujte 50% sredstava nenamenski ima da se iskoristi. Zbog čega? Ovi mafijaši jure od banke do banke da vide gde je jeftin kapital, pa svakoga od vas poziva neki veliki biznismen – je li da li znaš u nekoj banci gde je jeftin kapital, ja ću njima tamo i hipoteku i bonitet imam, samo da uzmem kredit i da vratim neke dugove, a ovo drugo da pretvorim u dinare. Tako će da završe ova sredstva. Gospodine Ćirkoviću, čitam pomalo, pomalo čitam, ne sedim za džabe. Pametni ljudi napisali sve. Budite član biblioteke pa čitajte malo, pa videćete, nemojte engleski krompir da jedete, pročitajte malo. To je ta opasnost od koje vi nemate zaštitu ovde ili vam je namera, ako si član ove stranke, konkuriši, dobićeš sredstva itd. Ali neću o tom delu. Znači, šta je to prioritet, šta državni interes, šta je u funkciji razvoja? Gospodin Anđelković je malopre jednu veliku istinu rekao, nije Srbija izuzetak. Mnoge države u tom postupku tranzicije i prilagođavanja ispraznile su svoj prostor i po 50 ili 60% stanovništva i populacije smestili u metropole, tako je razgrnuo taj prostor, on čami, on je nedovoljno razvijen. A kod nas je još teža situacija zbog ovih ustaških, šiptarskih i drugih nasrtaja. U potpunosti vas razumem. I ja sam pre šest godina vodio neku akciju da se asfaltiraju svi seoski putevi u Toplici, da bismo se zaštitili od Šiptara. Nisam nailazio na razumevanje. Nije dobro da omogućavate, bez sagledavanja realnog stanja nekom Čekoviću ili nekom Kariću – srpski domaćini, pa oni organizuju, oni se zaklinju tamo pred patrijarhom, sad će oni sve ulice da asfaltiraju po selima. Nije dobro da oni to rade. Dobro bi bilo ako mogu da pomognu, ali dobro bi bilo da država vodi to. Bolje građanin da bude u odnosu sa državom, nego sa Karićem. Tu sam siguran da smo našli zajednički jezik, sto posto. Gospodine ministre, oko zakona o javnim preduzećima i vršenju delatnosti od opšteg interesa, pisao sam taj zakon 2000. godine. U onim uslovima to je bio dobar zakon. Imali smo dva problema. Kako da sprečimo lokalnu samoupravu da nekontrolisano diže cene i kako da sprečimo javna preduzeća od republičkog značaja da, preko sestrica i onog ostatka, sele kapital i izdižu se iznad države. Da nas niste prekratili sa 5. oktobrom mi bismo to završili, to vam garantujem. Sada, šta menjate? Odmah da vam kažem, sve one promene koje se tiču usklađivanja i to elementarnog usklađivanja sa odredbama zakona koji su u međuvremenu doneti, a tiču se privrednih društava, privrednog registra, to i ne sme da bude problem. Međutim, koliko vidim ovde, a to su mi skrenuli pažnju neki, vi ste se naknadno setili da podnesete jedan amandman koji bitno utiče na status javnih preduzeća, ali moram da vam kažem da onaj ko vam je pisao ove izmene i dopune, on je samo zaboravio na još jednu veliku sitnicu. Velika razlika postoji između javnih preduzeća i preduzeća koja vrše delatnost od opšteg interesa. Kada pričamo o preduzećima koja vrše delatnost od opšteg interesa, nije toliko primeran svojinski oblik. Uzeću jedan primer, lokalna samouprava može da poveri delatnost od opšteg interesa i privrednom društvu koje ne mora biti u državnoj svojini. Kada pričate o javnim preduzećima, onda je akcenat na svojinskom momentu, da ona pretežno rade sredstvima u državnoj svojini. To su dva različita pojma i ta dva tipa preduzeća ne mogu biti u istom pravnom položaju. Ta distinkcija bila je prisutna 2000. godine, kada se donosio ovaj zakon, na njoj smo insistirali, pitajte profesore pravnog fakulteta koji su radili na tom zakonu. I smo bili tada suočeni sa problemom zakona o preduzećima koji uopšte nije ni regulisao javna preduzeća i nekim drugim problemima, sada to da ne otvaramo. Mislim da ste sa nekim izmenama pobrkali ove dve stvari. Tu imamo i amandmane, pa ćemo nešto malo konkretnije o tome. Na kraju bih vam samo poručio, pošto sada nameravate da radite neki zakon o sredstvima u svojini lokalne samouprave, možda sam pogrešio naziv, ali odnosi se na svojinu lokalne samouprave. Nemojte da radite. Zato što u lokalnoj samoupravi, posle Čovićevog zakona o lokalnoj samoupravi i lokalnim izborima, imate sve i svašta; doći ćete u situaciju da državna sredstva, koja treba da budu po definiciji, koja se tim vašim predlogom zakona, ukoliko se usvoji, prebacuju na raspolaganje lokalnoj samoupravi, da neke lokalne samouprave neće raspolagati sredstvima, jer će braća to da rasprodaju. Sve države imaju taj problem. Francuska ima neku dvostepenu samoupravu, pa ima onog perfekta koji sve isplate odobrava. Vodite računa. Pajtić je čovek loših namera, gospodine Dinkiću. Meni je krivo što ovde nije dobio batine kada je gurao one kartice za falsifikovanje izbora. Kasa je pokvaren čovek. Čanak nije normalan, rasturiće Vojvodinu. Zapamtite. Njima nije stalo do države. Čović kada je gurao onaj zakon, gospodine Dinkiću, o lokalnoj samoupravi, on je ovako rekao – neće Šiptarke da idu na izbore da budu na izbornoj listi (ono 30 posto) i prevario se. One domaćice baš ih briga da li plele kod kuće, da li u opštini Bujanovac, njima je svejedno. Imaju većinu, nema demokratije, za pet minuta se sve izglasa, a kod nas nastala svađa. Vodite računa kada menjate zakon. Vodite računa kada nešto dirate tamo. Država i narod su vam na prvom mestu. Ako rasturite državu, nema ni naroda. Država štiti svoj narod, narod se preko svoje države štiti. Olako idete u neke stvari, a mene je strah da za neke već i nije kasno.
Izvolite, gospodine ministre, a potom će imati reč narodni poslanik Rajko Baralić, pa Zlatan Jovanović. Samo zbog stenograma, šija se piše sa shia, mada ne postoji, samo da znate. Izvolite.
Ne mogu a da ne iskažem divljenje prethodnom govorniku. Zaista sam fasciniran. Ovako nešto sadržajno nisam zaista dugo slušao, tako da sa opravdanjem možemo da konstatujemo da je ovo jedan kandidat za budućeg ministra, odnosno sadašnji ministar u senci. Samo jedna preporuka – bolje da ste sami, gospodine, pročitali zakon o sprečavanju pranja novca, nego što ste angažovali tog vašeg magistra, jer biste onda videli u definiciji pranja novca, šta zapravo znači pranje novca, pa ne biste ovde iznosili neke stvari koje ne odgovaraju onome što piše u zakonu. Isto tako, da vam vaš magistar iz stranke nije tumačio zakon, već da ste ga sami pročitali, pošto cenim da zaista imate kvalitete sutra da budete ministar u nekoj vladi, u kojoj, naravno, da bi bilo mesta za nas iz G17 plus, onda biste videli da zapravo ministar finansija nema ta ovlašćenja u zakonu o sprečavanju pranja novca, kao što ste ih vi ovde pomenuli, s obzirom na to da samo dobija jednom godišnje izveštaj o radu uprave za sprečavanje pranja novca, koja je potpuno nezavisna u svom radu i to su uglavnom statistički podaci. Koliko je krivičnih prijava podneto, koliko je prijavljenih transakcija bilo, a ministar finansija nema pravo da se meša u sam rad ovog organa, čak ni da dobija informaciju o kom se konkretno slučaju radi, jer je to ipak stvar koja ide u nadležnost drugih državnih organa, kao što je policija. Jedino ovlašćenje jeste da dobije izveštaj o radu i da donese četiri podzkonska akta koja proističu iz ovog zakona. Što se tiče ovog vašeg, odnosno, ne želim da kažem da ste to vi izneli, to je izneo ovaj vaš magistar, da ne treba ministar da donosi odluke za prijave veće od 15 hiljada evra, da može da se oslobađa od obaveze prijavljivanja. Evo jedno razjašnjenje koje, da ste vi čitali, gospodine Krasiću, siguran sam da biste to zapazili. Da nije vaš magistar to čitao vi biste sigurno zapazili, jer mislim da ste daleko oštroumniji od vašeg magistra. Onda biste videli da u obrazloženju zakona kaže da je u dosadašnjoj praksi uočeno da je Uprava za sprečavanje pranja novca prosto zatrpana različitim prijavama velikih supermarketa. Jer, 15 hiljada evra je jedan dnevni promet nekog C marketa ili neke trgovine koja radi potpuno legalno, ne bavi se kriminalom, već prodaje kiselo mleko ljudima, hleb i ostalo; prevazilazi 15 hiljada evra dnevno i onda sve to mora da se prijavi upravi za sprečavanje pranja novca. Ovde se daje ovlašćenje da, zapravo, za takve transakcije ne moraju ti ljudi da se maltretiraju, da prijavljuju to Upravi za sprečavanje pranja novca, jer potpuno je jasno da C market ili ''Jugopetrol'' ili neko drugi na pumpama kada prodaje benzin na taj način ne pere novac, već ima prihod od dnevnog pazara. To je razlog i imate u objašnjenju zakona da je baza podataka prilično zagušena i na taj način bi se omogućio efikasniji rad Uprave za sprečavanje pranja novca. Moram da kažem, više ne znam po koji put govorite da sam ja uništio srpske banke. Koje su to bile srpske banke? Da li su to bile one srpske banke koje su uzele štednju građanima i koju nisu isplaćivale deset godina? Da li su to bile one banke koje su piramidalno zidale kamatne stope, poput ''Jezde'' i ''Dafine''? Zaista ne znam koje su to srpske dobre banke uništene, sem one koje su napravile dubiozu od četiri milijarde evra. Da nisu one sada otišle u stečaj, morala bi neka druga vlada da ih otera u stečaj, a troškovi bi bili daleko veći. Opet pominjete neko iznošenje para. Nije valjda moj otac radio u NBS dok su se pare iznosile. Znate vi dobro čiji je otac tada radio, brat i ostala rodbina u Narodnoj banci, kada su se pare iznosile devedesetih godina na Kipar. Pokušavam da, fasciniran vašim izlaganjem, na sličan način kao vi, prenesem ideje onima koji ovo slušaju. Drugo, pogrešili ste u jednom malom detalju i to grešite već dva dana. Da ne biste grešili i narednih nedelju dana ili narednih godinu dana, želim samo da vam kažem da moji prijatelji nisu samo Bogoljub Karić i Milo Đukanović, koga ste malopre imenovali, već su moji najbolji prijatelji, osim Bogoljuba Karića i Mila Đukanovića, i gospodin Tomislav Nikolić, i gospodin Aleksandar Vučić, a sve mi se više sviđa i Vjerica Radeta. Dakle, ako govorite o mojim prijateljima, molim vas, da ubuduće pominjete sva ova cenjena imena, jer je meni čast da budem prijatelj sa svim imenima koje sam pomenuo. Ako govorite o mojim pravim prijateljima, kao što je gospodin Miroljub Labus, onda makar pogledajte šta je zaista bilo vezano za tu čuvenu stipendiju o kojoj govorite. Ako biste povezali dobijanje stipendije Labusove ćerke u 2000. godini, govorim ponovo, to je bio jul 2000. godine, pre nego što je on uopšte postao bilo kakav državni funkcioner, od strane "Eriksona", vi zapravo kažete da je ''Erikson'', zaradivši novac na kriminalan način, želeo da opere pare tako što ga je rasparčao, jer to je pranje para. Kada zaradite novac na kriminalan način, vi ga rasparčate na sitne delove. Dakle, vi zapravo hoćete da kažete da je "Erikson" kriminalno zaradio novac, onda ga je rasparčavao na razne mlade studente, deleći stipendije i na taj način prao novac. Ovo što ste vi rekli, ako ste čitali zakon, a ne ako vam ga je ovaj "magistar" tumačio, ispalo bi da je "Erikson" prao novac, između ostalog i preko stipendije Labusove ćerke. I ko zna koliko belosvetskih studenata je tu bilo uključeno u taj lanac pranja novca, koji su 2000. godine dobili stipendiju. Ako već izlažete ozbiljno, onda bolje da vi pročitate taj zakon, nego da slušate savete "magistra". Želeo bih vama da postavim jedno pitanje ili gospodi poslanicima. Vas zanimaju mnoge stvari i pokušavam stalno da vam na njih odgovorim, ali mene zanima – šta su, ne samo vaš, već i moji prijatelj Tomislav Nikolić, recimo, šta je on radio ove godine sa njegovim prijateljem Miletom Dragićem na Kubi? Da li je to možda bilo u vezi sa članom 1. zakona o sprečavanju pranja novca? Ne verujem. Zaista ne znam šta su Mile Dragić i Tomislav Nikolić radili na Kubi, ali gospodine Krasiću, samo sam želeo da vam demonstriram kako izgleda vaša argumentacije, s tim što nisam želeo da oduzimam 45 minuta poslanicima, kao i vi.
Ako sam dobro shvatio, ovo je bila demonstracija, a ne pokušaj iznošenja činjenica. Gospodine Krasiću, izvolite, replika.
Meni je teško da ovde rastumačim šta je iznošenje činjenica, a šta je lični doživljaj i korišćenje elementarnog prava da se iznese svoje mišljenje. Između Dragića i Dragice postoji velika razlika. Dragica je supruga, a Dragić, valjda, vi znate ko je. Drugo, pobrkali ste neke termine, neko iz državne bezbednosti vas je prevario, kao što vas stalno vara. Treće, nisam siguran da ste vi prijatelj sa Tomislavom Nikolićem. Ja jesam, ali on mi nikada nije rekao da sam lopov. Vas i Vučić, i Tomislav Nikolić, a bogami i Vjerica Radeta ne oslovljavaju sa "dragi Mlađo", nego kažu "kad ćeš u zatvor, Mlađo?" Podnete su tolike krivične prijave, znate i sami da je SRS, odnosno ti vaši "prijatelji" su podneli krivične prijave protiv vas. Gospodine Dinkiću, stvarno sam očekivao da ćete malo ozbiljniji da budete. Vi tumačite da je "Erikson", na dan kada je Labusovoj ćerki nešto isplaćeno, izvršio neko krivično delo, na nezakonit način je "Erikson" došao do para, pa ih je isparcelisao i podelio. Gospodine Dinkiću, onaj tužilac u Švedskoj upravo zbog toga vodi postupak protiv "Eriksona". Nisam rekao da je Labus prao novac, nego "Erikson" je prao novac. "Erikson" je mafijaške pare koje su dobili isparcelisao i kupio buduće pravo od opozicionara Labusa. Nisam rekao da je Labus prao novac. On je bio kolateralna šteta pranja novca. On je primalac prljavog novca. Ko tvrdi da je prljav novac, taj što je primio Labus? Šveđani, ne ja. Gde mogu da pričam, ne znam te stvari. On se pravdao. Te boli ga noga, te digao, te nije digao. Šveđani pišu. Pogledajte na internetu koliko ima članaka, naše novine su objavile. Dobro, nikada Labus nije digao nogu, nikad ćerka nije uzela. Da li ste zadovoljni, "prijatelju" Dinkiću?Ako jeste, dobro je. Gospodine Dinkiću, pošto smo uspeli ono što smo hteli, vi ste se probudili napokon i javili. Sada ću da vam objasnim. Član 28. pogledajte šta stoji u stavu 1. Kaže se ovako: "Podaci, informacije i dokumentacija prikupljeni u skladu sa ovim zakonom predstavljaju službenu tajnu i mogu se koristiti, u skladu sa ovim zakonom". Pogledajte poslednji stav: "Dostavljanje Upravi, nadležnim državnim organima i nadležnim organima drugih država i međunarodnih organizacija, podataka, informacija i dokumentacije iz stava 1. ovog člana, ne smatra se povredom službene tajne, u skladu sa ovim zakonom". Gospodine Dinkiću, "magistre" Dinkiću, da biste očuvali značaj prvog stava, morali ste da napišete ko skida službenu tajnu, ko skida obavezu službene tajne. Ovako je to službena tajna, a svi mogu da koriste. Ne ide, gospodine Dinkiću. Makar u ovoj zemlji postoje propisi koji regulišu kako se postupa sa službenom tajnom. (Mlađan Dinkić, sa mesta: Podzakonskim aktom.) Ne verujem baš da ćete moći podzakonskim aktom. Gospodine Dinkiću, onaj ko vam je pisao član 26. kažite mu da ne zna ništa. Vidite šta ste ovde stavili – "ili kada klijent traži savet u vezi sa pranjem novca, dužan je da u pismenoj formi o tome obavesti Upravu" itd. Znači, svaka informacija klijenta, kada dođe kod obveznika i kaže – kako mogu da operem novac, ovaj obveznik je dužan da prijavi, a ovi su napisali u zakonu da se sumnja da je čovek već izvršio krivično delo u pokušaju. Znate kako je došlo do ovog člana? Ne znam da li je ova gospođa ili neko drugi, ali pogrešno su preveli član zakona odakle su prepisivali, pa su uzeli sirovo da prevode englesku verziju bez smisla, pa je član postao trapav i besmislen. Pazite, vi ovde imate tehnički problem. Lepo piše u tom zakonu, gospodine ministre, ali je loše prevedeno pa ispada ovako trapavo, da se ovde pri pomisli na pokušaj, neko prijavljuje sa tendencijom da to može da bude krivično delo. Taj član reguliše običnu saradnju i razmenu informacija.
Izvolite, narodni poslanik Rajko Baralić, potom Zlatan Jovanović, pa Savo Urošević.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je blagdan, oni koji slave ''Đurđic'' srećna slava, mi radimo do kasno u noć. Samo nekoliko stvari, već je kasno i već su u ime SPS dvojica kolega rekli šta je bilo važno. Mene ne plaši što jača pozicija Narodne banke ovim zakonom. Tako razumem ovaj zakon. Uloga centralne banke u jednoj zemlji definiše se nekim drugim zakonima, ali s obzirom na to da smo čuli ovde da, osim Komercijalne, sve druge banke su praktično ili će biti privatizovane i uglavnom će to biti strani kapital, dakle nije rđavo da Narodna banka ima instrumente da vodi računa šta ovi drugi rade. Nisam se zbog toga javio. Dva zakona i ova velika priča o pranju novca i o javnim preduzećima su za mene interesantna. Želim da kažem da je praktično pranje novca delimično u Srbiji obavljeno konverzijom maraka u evre i naročito privatizacijom. Imao sam dijalog sa gospodinom Vlahovićem 2002. godine na jednom Odboru za privatizaciju ovim povodom i dobio objašnjenje koje sam tada razumeo, ali nisam potpuno prihvatio, da je važnije da čak i neko ko je zaradio pare na problematičan način u skladu sa zakonom u ovoj zemlji nešto kupi, da onda svoja sredstva ubaci u finansijske tokove i da dalje funkcioniše na zakonom propisan način. Moglo bi se prihvatiti kao racionalno, ali se to ne slaže sa ukupnim shvatanjem načina na koji treba da funkcionišu građani i privredni subjekti u jednoj zemlji, zato što je neko mogao zaraditi veliki novac baveći se crnim poslovima, krvavim poslovima, drogom, problemima oružja, svodništvom i svim onim stvarima koje jesu izvor brzog i lakog bogaćenja, nažalost i danas, trgovanje belim robljem itd. Dobro je da se propišu pravila na osnovu kojih neće biti moguće, u toj meri kao do sada da se pere novac. Dakle, svi oni koji se bilo čime bave, danas sam govorio o tome kada smo govorili o budžetu, treba da budu odgovorni pred zakonom i da funkcionišu u skladu sa zakonom. Ponoviću od jutros rečenicu koju sam ovde izrekao. Svi koji na bilo koji način funkcionišu radeći nešto što nije u skladu sa zakonom, upravo sprečavaju ljude da se leče, sprečavaju vojnike da imaju hranu, da imaju opremu, sprečavaju državu da efikasno funkcioniše, sprečavaju decu da imaju računare u školi. Dakle, ne treba da žalimo nikog od ovih, treba da stvaramo ambijent zakonima i na drugi način da se ravnomernim opterećenjem svih privrednih subjekata u zemlji budžet puni efikasno. Oni koji na jedan nezakonit način ostvaruju finansijska sredstva i dobit treba da budu na zakonit način i sankcionisani. Da ne govorim o detaljima, previše je ovde bilo nekakvih razgovora u koje nisam baš sasvim spreman da uđem do kraja, ali postoji potreba da se jedan ovakav propis donese i mislim da sa tim u vezi možemo da govorimo samo o detaljima, nije ništa sporno. Ono što za nas jeste sporno pomenuo je narodni poslanik potpredsednik Skupštine Zoran Anđelković u ime SPS, na samom početku današnjeg obraćanja. Sva javna preduzeća u Srbiji bez obzira da li su im osnivači lokalne samouprave, gradovi, pokrajine ili država Srbija su u ovom trenutku najinteresantniji deo za potencijalne kupce i ne mogu da prihvatim da se primeni ova analogija iz Zakona o privatizaciji u odnosima 70:30. Dakle, to bi moglo da ugrozi, tako ja razumem tu stvar, državnu i nacionalnu supstancu. Mi imamo naravno, dosta veliki problem kako dajavne pozicije učinimo efikasnijim, kako da funkcionišu na bolji način, kako da građanima pružaju bolje i jeftinije usluge. I vi ste gospodine ministre govorili ovde da Ministarstvo trgovine i turizma ima mehanizam da kod formiranja cena i da kod zarada, kod raznih drugih stvari ima određene ingerencije. Ovo drugo je dobro, ali privatizacija javnih preduzeća, bez obzira šta mi danas mislimo o tome, više nemamo kontrolu ili ne možemo imati kontrolu, nad formiranjem cena usluga, čitavim nizom drugih stvari koje su veoma bitne u ovoj oblasti. Mi jesmo iznenađeni, zašto nije u osnovnom aktu to pisalo, došao je amandman Vlade da će se javna preduzeća u Srbiji, kada kažem javna govorim o svim preduzećima, privatizovati do 70%. To može da znači šta god hoćemo da kažemo da znači, a verujem da postoji iza ovoga jedna odluka koja je razumna i racionalna. Ali ako ostane ovako u zakonu, vlasti su promenljive (dvojica bez duše, više njih bez glave) i može se dogoditi da zaista nešto što su ljudi godinama gradili... Uzeću jedan primer jer mi je najlakše da to naslikam na primeru javnog preduzeća za vodosnabdevanje; regionalni sistem za vodosnabdevanje Rzav u Čačku i još za četiri opštine. Dakle, pet opština pije vodu sa tog sistema, isto je i za Ćelije, tu gledam kolegu Dragana Jovanovića. Znači, 350 hiljada ljudi koristi ovaj sistem, koštao je do današnjeg dana 137 miliona dolara, država je dala direktno 35 miliona dolara, a privreda i građani ovih pet opština dali su sva druga sredstva. Oni su u izvesnom smislu svi već akcionari neformalni. Ne može se tako cela stvar postaviti. Imamo problem jer druga faza nije završena, nije napravljena brana Svračkovo koja treba da obezbeđuje još 1.200 litara vode u sekundi. Ako bi neko pristao da se proda deo ovog sistema, pa da se za te pare napravi fabrika vode onda je to sjajna stvar. Ali, ako bi se ovaj sistem prodao a pare otišle samo u budžet Srbije i otišle u potrošnju, mi smo onda direktno odgovorni za ugrožavanje supstance sistema i za ugrožavanje celog sistema tamo, za formiranje cene vode, za kontrolu nad preduzećem, za njegov razvoj, zaštitu okoline i za mnoge druge stvari. Prosto bih vas molio da to objasnite. Biće još prilike kada budemo govorili u pojedinostima. Zaista ukoliko ostane ovaj amandman, ukoliko ga Vlada ne povuče, ovo je u direktnoj suprotnosti sa konceptom, sa programom SPS. Mi verujemo da je moguće da država funkcioniše ukoliko je najmanje vlasnik 51% u važnim preduzećima, jer govorio je, čini mi se, kolega Milošević iz Aranđelovca, kod formiranja cena i kod pružanja usluga, kod svih drugih stvari nigde ništa nije isto i ne mogu se zbirati babe i žabe. Negde se voda tretira hlorom, negde ozonom, negde fluorom, negde ničim od toga, nažalost, negde ima, kao što je Rzav, da kap vode putuje 56 sati od Arilja do Gornjeg Milanovca, to je ogroman sistem i veoma skup za održavanje, ali ima najkvalitetniju vodu u Srbiji. Dakle, mi ne možemo da dozvolimo da sutra dođe neko iz belog sveta da kupi sistem i da kaže: od danas je kubik vode 250 dinara. Znači, samo o tome govorim i to je velika muka. Molim vas, pre svega, da to razumete, jer neće biti lako da se to objasni. Lako ćemo mi da prodamo preduzeća koja treba da se bave gradskom čistoćom ili neko drugo javno preduzeće. Dakle, to nije sporno. Tender, pa se javi neko da radi po boljim uslovima, efikasniji itd. Preduzeća za vodosnabdevanje, za gas, za struju, za sve ono što je jako važno za život svih građana moramo sa dužnim poštovanjem i sa velikom odgovornošću i razumevajući problem svih građana da tome pristupimo. Ako to ne bismo uradili, ne bismo svoj posao ovde obavili na odgovoran način, a građani koji su nas ovde svojim glasovima poslali i to od nas zahtevaju. Biće prilike da govorimo o ovome, evo već je kasno. Zahvaljujem.
Hvala vama, gospodine Baraliću. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, pa Sava Urošević, pa Momir Marković. Izvolite, gospodine ministre.
Evo, koristim priliku u odsustvu resornog ministra, gospodina Bubala, pošto smo određeni da branimo ovaj zakon pred Narodnom skupštinom, da pojasnim ovaj amandman vezan za javna preduzeća, pošto je već nekoliko narodnih poslanika imalo pitanja u vezi sa tim. Zapravo, ideja Vlade, kada smo predlagali amandman je bila da otvorimo mogućnost za besplatnu podelu akcija zaposlenim u javnim preduzećima u dogovoru koji smo postigli sa sindikatima. Naime, na osnovu Zakona o privatizaciji nije predviđeno, on ne daje pravnu mogućnost za besplatnu podelu akcija radnicima u javnim preduzećima. Onda smo zbog toga dali ovaj amandman koji kaže da se do 15% akcija javnih preduzeća besplatno daje radnicima, odnosno bivšim radnicima, znači penzionerima koji su radili u tim javnim preduzećima. To je jedna stvar. Druga stvar, ovaj stav 1. kaže da se u javnim preduzećima i preduzećima sa većinskim učešćem državnog kapitala predmet prodaje iznosi najviše 70% državnog kapitala koji se privatizuje. Kao što znate, mi smo u postupku restrukturiranja javnih preduzeća ove godine izdvojili sporedne od osnovnih delatnosti. Sporedne delatnosti da posluju kao državna preduzeća, zaista nema smisla. Moramo da krenemo da ih privatizujemo. Ukoliko ih privatizujemo po sadašnjim propisima, svi 100% će ići u budžet. Mi na ovaj način, faktički, kažemo da nećemo 100% tih sporednih delatnosti privatizovati, već ćemo ponuditi samo 70%, a ovo ćemo da podelimo radnicima. Kasnije onaj ko otkupi to, radnicima može da isplati akcije ili radnici mogu da prodaju ako hoće novom vlasniku. Te sporedne delatnosti su uglavnom razni moteli, odmarališta itd. To je bila intencija zakona. Inače, odluka o privatizaciji svakog pojedinačnog javnog preduzeća, bilo da je ono u sporednoj delatnosti ili u osnovnoj, ona se ne reguliše samim zakonom. Ovim amandmanom mi samo hoćemo da kažemo da se u slučaju privatizacije jedan deo akcija obavezno deli besplatno radnicima. To je smisao amandmana. Siguran sam da će gospodin Bubalo, kada bude bila rasprava o pojedinostima, još bliže objasniti ovu materiju.
Hvala vam, gospodine Dinkiću. Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih da ponavljam ono što je već rečeno, tj. da svedem na najmanju moguću meru, s obzirom na to da je ostalo malo vremena poslaničkoj grupi SRS a da ima još govornika. Počeću prvim predlogom, zakon o Fondu za razvoj Republike, odnosno izmene i dopune tog zakona. Nekoliko primedbi koje sam uspeo da uočim, a koje su po meni bitne. Prvo je više tehničke prirode, a mislim da je bitna i da je trebalo malo drugačije definisati, a to je već u članu 2. Predloga, odnosno član 3. osnovnog teksta gde stoji da Fond na razvojnim principima podstiče privredni razvoj i učestvuje u ostvarivanju politike regionalnog razvoja, a može u ime i za račun Republike Srbije da obavlja i druge poslove. Naime, ranije je stajalo, odnosno u osnovnom tekstu stoji da Fond funkcioniše na ekonomskim principima. Sada se govori samo o razvojnim principima i pokušao sam da ovo razumem, pa sam iz izlaganja ministra zaključio da se to tumači time što je kamatna stopa kod Fonda za razvoj Republike između 1-5%, znači, niža od kamatnih stopa drugih komercijalnih banaka i da je to ta razvojna funkcija. Mislim da ne može da stoji samo razvojni princip da mora i ekonomski, jer ova sredstva nisu bespovratna, nisu ni sa nultom kamatom. Znači, ona se vraćaju i postoji neka kamata koja je doduše niža od kamate komercijalnih banaka. Sredstva su povratna, prema tome Fond funkcioniše i na ekonomskim principima. Znači, pored razvojnog mora biti prisutan i taj ekonomski princip. Sledeća primedba se odnosi na član 4. osnovnog teksta, odnosno izmene tog 4. člana gde stoji kako se ovaj fond finansira. Znači, ubuduće od usvajanja ovog zakona više se neće finansirati iz budžeta Republike Srbije, već iz kreditnih plasmana i sredstava pomoći i drugih sredstava međunarodnih finansijskih organizacija, odnosno pojedinih zemalja koje se odobravaju zemljama u tranziciji za podsticanje programa zapošljavanja i realizaciju realnih programa i, pod tri, iz drugih izvora. Naime, ako ovo ja dobro tumačim, Fond više neće imati drugih sredstava. Znači, to što sada ima to je zakovano, to je iznos od oko 450 miliona evra, kako ministar reče više prema ovom zakonu neće biti novih sredstava. Zašto? Zato što su ovo anuiteti po osnovu kreditnih plasmana. To su sredstva koja su već plasirana i vraćaju se nazad. Drugi je izvor presušio. Donacija više nema, solidarne pomoći takođe nema ili je simbolična, tako da za ovaj fond ona više ne predstavlja bitan izvor finansiranja. Prema tome, kako stvari stoje, ovaj zakon će faktički u nekom vremenskom periodu pred nama ugasiti Fond za razvoj Republike Srbije. Ako trenutno imamo 450 miliona evra u Fondu za razvoj koja su verovatno plasirana, jer ne verujem da su ta sredstva slobodna, verovatno su plasirana u razne projekte, moramo čekati da se ta sredstva vrate da bismo ih plasirali dalje. Ogromne su kamate, između jedan i 5%, znatno niže od inflacije. Ova sredstva će se obezbeđivati vremenom. U jednom vremenskom periodu koji je pred nama i ovaj fond će da se ugasi, odnosno ta sredstva će doći na jedan nivo koji neće biti značajan i na koji neće moći da utiče bitno na osnovnu namenu i funkciju ovog fonda. U članu 6. osnovnog teksta, odnosno izmene koje se predviđaju i predlažu za ovaj član, stoji da se krediti iz sredstava Fonda ne mogu odobravati preduzećima sa društvenim bruto kapitalom, kao ni javnim preduzećima. Ovo je potvrđeno i u obrazloženju gde se kaže, s obzirom na izmene propisa, Fond je svoju osnovnu aktivnost usmerio na finansiranje malih i srednjih preduzeća sa privatnim kapitalom. Ne bi to bilo sporno da kod nas u Srbiji ne postoji zadružna svojina. Šta je sa zadrugama? Da li su zadruge izuzete ovim vašim izmenama? Šta ćemo sa mnogobrojnim poljoprivrednim zadrugama, znači, zemljoradničkim zadrugama, pčelarskim zadrugama, sa zanatskim zadrugama koje takođe egzistiraju u Srbiji, bave se nekim poslom, nekim biznisom, zapošljavaju neke ljude i imaju neke projekte. Zašto zadruge nisu obuhvaćene, jer kako je ovaj član formulisan, zadruge nisu obuhvaćene ovim zakonom, odnosno neće moći da koriste sredstva iz ovog fonda za razvoj Republike Srbije. Drugi zakon koji je u ovoj jedinstvenoj raspravi na dnevnom redu, to je Zakon o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa. Ono što sam uspeo da zaključim iz izlaganja ministra i poslanika koji su govorili pre mene jeste da se vraćamo na nešto što smo imali pre šest ili više godina, da će Vlada ponovo kontrolisati cene komunalnih usluga u lokalnim sredinama. Samo da vas podsetim, odnosno da podsetim građane Srbije, do 2001. godine, dok je neka druga vlast vodila Srbiju, oni koji danas vode Srbiju i koji su je vodili od 2001. godine su, zbog tzv. centralizacije, lupali u šerpe, zviždali, pištali po Srbiji, a sada to vraćaju nazad. Sada kontrolišu ponovo cene komunalnih usluga, čak nameću nešto novo što nije ranije ni postojalo, a to je obaveza javnih preduzeća, znači lokalnih komunalnih preduzeća da dostavljaju Vladi Republike Srbije svoje planove i programe rada za narednu godinu do 1. decembra svake godine. Znači, imamo još jedan korak dalje u centralizaciji, odnosno ono što je bilo pre one čuvene oktobarske, odnosno buldožer revolucije. Takođe, iz ovog predloga sam shvatio da će se javna preduzeća u Srbiji privatizovati i da je ovim čuvenim amandmanom predviđeno da se može privatizovati do 70% kapitala. To što – može do 70%, znači da će neko ići i dotle da to tako i sprovede. To ne garantuje nikome od nas poslanika, niti građanima Srbije, da se neće ići preko 49%. Zakon je dozvolio, neko će posegnuti za tim da iskoristi taj maksimum koji je zakon dozvolio. Takođe, ovde se govori, to je ono što je dobro, da će, pri privatizaciji tih javnih preduzeća, akcije moći da upišu, da dobiju i građani zaposleni u javnim službama, znači u policiji, zdravstvu, prosveti, državnoj upravi, itd. Pitam vas šta je sa seoskom populacijom? Da li će seoska populacija, seljaci, ljudi koji žive u selima od bavljenja zemljoradnjom, imati šansu da u Srbiji upišu jednu akciju u bilo kom preduzeću? Da li će moći, po tom osnovu, da dobiju jedan dinar? Zašto ste njih zaboravili? Od Zakona o privatizaciji 2001. godine, velika nepravda se čini u Srbiji raznoraznim grupama građana. Neke nepravde se postepeno ispravljaju, ali ta će, čini mi se, ostati do kraja. Mislim da će seljaci ostati uskraćeni, a sva ta javna preduzeća su stvarana prihodima koje su u tadašnje budžete ove države uplaćivali i seljaci. Što se tiče ovog zadnjeg zakona o bankama, vrlo kratko. Čuli smo da je štednja u našim bankama oko dve milijarde evra, da se ministar hvali tom štednjom, tim iznosom. Međutim, koliko sam razumeo, da mi imamo u našim bankama oko tri miliona korisnika onih kartica za plaćanje. Ako sam dobro razumeo gospođu Radetu – obaveza svakog pojedinca je, da bi dobio tu karticu, da položi depozit od 300 evra u banku, kao uslov za dobijanje kartice. Ako se to lepo pomnoži, primeni matematika, onda je to oko milijardu evra. Znači, milijardu evra je neka prisilna štednja, štednja koja je građanima nametnuta kao obaveza da bi mogli da koriste neke usluge savremenog načina poslovanja. Takođe, član 12. ovog zakona govori o osnivačkom kapitalu. Tu stoji da novčani deo osnivačkog kapitala banke ne može biti manji od 10 miliona evra. Znači, osnivački kapital mora biti veći, novčani mora biti minimum 10 miliona evra. Član 22. govori o poslovanju banke i kaže da banka mora u svom poslovanju da obezbedi kapital minimalno u protivvrednosti od 10 miliona evra. Pitam se da li je ovo samo novčani deo kapitala ili ukupan kapital? Znači, postoji mala kolizija između člana 22. i člana 12, odnosno član 22. nije preciziran. Na kraju, time ću završiti, član 92. – govori o predstavništvima stranih banaka u Republici Srbiji. Mi imamo od 2001. godine poplavu stranih banaka u Srbiji, domaće su ugašene, sve smo to čuli, o tome je dosta rečeno. Međutim, ne vidim, u ovim uslovima koje moraju ispuniti strane banke da bi otvorile predstavništvo u Srbiji, taj osnivački kapital, odnosno taj obavezni depozit od 10 miliona evra. Zašto i te strane banke, odnosno njihova predstavništva nemaju taj kapital od 10 miliona evra stalno na svom računu u Srbiji? Doveli ste na ovaj način u neravnopravan položaj domaće banke i strane banke koje imaju svoja predstavništva u Srbiji. Naravno, o svemu šire ću govoriti o amandmanima. Zahvaljujem.
Izvolite, gospodine Uroševiću, potom Momir Marković, pa Vitomir Plužarević, pa Miljko Četrović. Izvolite, gospodine Uroševiću.
Poštovani predsedniče, poštovani predstavnici Ministarstva finansija, dame i gospodo poslanici, iskoristio bih priliku, pošto je izlaganje mog prethodnog kolege sveže, a sastavljeno je od nekih možda njegovih dilema, da mu razrešim neke dileme. Svi ugovori koji se prave sa Fondom za razvoj sadrže valutnu klauzulu, tako da ne postoji vaša bojazan od toga da će se sredstva u Fondu istopiti u slučaju da nema dotacije iz budžeta. Kamate od 1 do 5% jesu manje od inflacije. Kamate od 1% u Fondu za razvoj se koriste samo za kredite koji se daju devastiranim područjima i time se podstiče ravnomeran regionalni razvoj. Druga stvar koju ste rekli, a koja može da se smatra neistinom, vezana je za visinu štednje i depozita za kartice. Tačno je da postoji tri miliona kartica, ali veliki procenat od njih ne traži depozit, to su kartice koje su zasnovane na ličnim primanjima korisnika kartica, tako da ta priča apsolutno ne stoji. Da se vratim na neke stvari koje su predmet mog izlaganja, a to je zakon o izmenama Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije. Zašto sam odabrao baš ovu temu? Zato što smatram da je Fond za razvoj Republike Srbije u poslednjih pet godina imao značajan uticaj na razvoj Republike Srbije, pogotovo na regionalni razvoj Republike Srbije. Smatram da su sve izmene, koje su ovim zakonom date, potpuno smislene i omogućavaju da Fond nastavi svoje poslovanje u saglasnosti sa zakonima koji su doneseni od 1992. godine do danas. Bilo je neophodno da se Zakon o poslovanju Fonda za razvoj Republike Srbije usaglasi sa Zakonom o privrednim društvima i sada novim Zakonom o privatizaciji. Hteo bih ovde da iznesem još nekoliko podataka koji su vezani za poslovanje Fonda u poslednjih pet godina. Do 2001. godine Fond je prvenstveno kreditirao društvena preduzeća, a iza toga je krenuo da, gotovo isključivo, kreditira privatna preduzeća i to pretežno mala i srednja preduzeća. Neke od rezultata, koje smatram značajnim, Fonda u ovom periodu su, recimo, struktura kapitala, odnosno izvora kapitala u Fondu. Ta struktura se od 2001. godine menjala, tako da, zaključno sa 30.9.2005. godine, naplata anuiteta, kredita, čini skoro 73% sredstava Fonda. Učešće Fonda u predračunskoj vrednosti kod dugoročnih kredita se kreće između 40 i 80%, s tim što se svi zahtevi koji prođu stručnu službu odobravaju i procentualno, prema broju zahteva, i raspoloživih sredstava Fonda. U tom trenutku se dobijaju novčana sredstva, odnosno dobija se pravo na povlačenje novčanih sredstava. Ono što predstavlja mali problem, to je realizacija tih kredita, jer nastaje drugi problem – obezbeđenje garancija banaka, jer Fond ima vrlo visok stepen naplate kredita, a on je omogućen time što niko ne može da dobije kredit dok ne donese garanciju banke. Tako da se taj procenat, za poslednjih pet godina, kreće negde oko 55%. Ono što je posebno ohrabrujuće je da je u prvih devet meseci ove godine bio 71%. Šta može da se izvuče, kao zaključak, iz te promene procenta realizovanih kredita, to je da su se akceptanti za kredite uozbiljili i na neki način obezbedili instrumente za vraćanje kredita. Još nešto što smatram značajnim; da je od 2001. godine ukupno odobreno 5.336 kredita u ukupnoj vrednosti od 434 miliona evra.Ovim sredstvima koja su plasirana dugoročni krediti stvorena je mogućnost za otvaranje i otvoreno je 42.000 novih radnih mesta, pa odatle možemo slobodno da kažemo da Fond ima veoma značajnu razvojnu funkciju. Kratkoročnih kredita u ovom periodu je bilo oko 850 i plasirano je, negde, oko, 118 miliona evra. Uglavnom su to krediti koji su korišćeni za podsticanje izvoza, otkup voća i tekuću likvidnost pravnih subjekata, odnosno privrednih društava. Ono što smatram značajnim takođe je i činjenica da je Fond za prvih devet meseci ostvario dobitak u iznosu od 57 miliona evra, što će verovatno na kraju godine biti umanjeno za neki iznos, jer će morati da dođe do otpisa nekih obaveza iz ranijeg perioda, Inače, u ovom trenutku do 30. septembra plasmani komitentima su na nivou 105 milijardi dinara, s tim što od toga 43,5 milijarde su sredstva od ministarstava koja su prešla preko Fonda, odnosno Fond je tu odigrao komisionu ulogu. Mislim da su ovo podaci koji su vrlo značajni i koji ukazuju na to da je Fond u poslednjih pet godina imao značajnu ulogu u Republici Srbiji. Pozivam sve poslaničke grupe, a siguran sam da će poslanička grupa G17 plus da glasa za ovaj predlog zakona, pozivam i druge poslaničke grupe da glasaju za ovaj predlog zakona. Još nešto što bih želeo da kažem, a to se odnosi na zakon o sprečavanju pranja novca. Komitet Saveta Evrope, koji se bavi procenom radnji i mera koje članice Saveta (a mi smo članica Saveta Evrope) preduzimaju na planu sprečavanja pranja novca, izvršio je procenu Srbije i usvojio izveštaj kojim je Srbiji naložio da zakonodavstvo u oblasti sprečavanja pranja novca usaglasi sa međunarodnim standardima što je i učinjeno ovim predlogom zakona, tako da je ovaj predlog zakona u potpunosti usaglašen sa evropskim standardima iz oblasti sprečavanja pranja novca.
Po osnovu pogrešnog tumačenja, narodni poslanik Zlatan Jovanović, replika, nije bio uvredljiv kontekst nego je pogrešno protumačeno.
Gospodine Uroševiću, Fond za razvoj Republike Srbije je imao značajnu ulogu u razvoju Republike i pre 2000. godine. Znači, od 1992. godine ima značajnu ulogu, ne samo u poslednjih pet godina. U poslednjih pet godina ima značajnu ulogu zato što je kredit dobila gospođa Rašeta, verovatno ste čuli za taj slučaj. Čuli ste malopre iz izlaganja gospodina Rankića da je predstavnik DS u Boru takođe dobio jedan kredit koji je nenamenski utrošio iz Fonda za razvoj, i nisu to jedini slučajevi. Trebalo bi da ova skupština ovde dobije izveštaj o poslovanju fonda i da ga dobija svake godine i da ona razmatra i usvaja izveštaj, a ne da se ostavi Vladi. Drugo, što se tiče štednje u bankama, ja sam rekao, pošto tu karticu ne posedujem i ne znam kako se dobija, ali sam ovde iz izlaganja prethodnika čuo da je depozit 300 evra po kartici i da imamo tri miliona kartica i rekao sam ako je to tako, onda je polovina te štednje po tom osnovu, znači, ograđujem se, nisam imao nameru da tvrdim i da slažem, odnosno da obmanem javnost. Treća stvar, što se tiče Fonda za razvoj u članu 2. Predloga stoji – Fond na razvojnim principima podstiče privredni razvoj itd. Rekao sam da ovaj termin nije adekvatan, jer su isključeni ekonomski principi, a vi ste me samo ubedili u to. Ako u ugovoru koje Fond sklapa sa korisnicima stoji valutna klauzula, onda su to čisti ekonomski principi, dakle, na kojima posluje Fond. Znači, stoji valutna klauzula, postoji čak preko toga i kamata, dakle, niža nego ove komercijalne i onda su to ekonomski principi. I hteo sam samo da kažem da je trebalo u ovoj rečenici da stoji fond na razvojnim i ekonomskim principima i to je bila suština mog izlaganja. Znači, ne mogu biti razni principi ako postoji kamata, ako postoji obaveza vraćanja i ako postoji valutna klauzula za koju nisam znao.
Hvala vam, sada smo čuli oba tumačenja. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, pa Vitomir Plužarević, a potom poslednji prijavljeni govornik koji je prisutan, Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, toliko je toga rečeno za ova četiri zakonska predloga, toliko toga će biti rečeno i o amandmanima, a vreme koje poslanička grupa SRS ima je i suviše kratko i neću se zadržavati oko ovoga. Hoću da građanima Srbije objasnim kako su se formirali tajkuni i te tajkunske grupacije na jednom lepom primeru. Narodni pokret za borbu protiv korupcije dostavio nam je jedan dopis i videćete primer grupe koje je vrlo vezana za ministra i njegovo poslovanje. "Geneks", najveća spoljnotrgovinska firma u Jugoslaviji, preko koje je praktično išao ceo izvoz teške industrije, proizvoda široke potrošnje, kao i najveći deo izvoza usluga. Predstavništvo u Londonu kao centar preko kojeg idu poslovi za Evropu, Dalekii Bliski istok i celu Afriku, a značajan deo tih poslova se ostvaruje reeskontom robe i usluga i na tim poslovima se ostvaruje značajna zarada. Šef tog predstavništva u Londonu je bio Zoran Drakulić. To je onaj isti Zoran Drakulić koji je kupio Valjaonicu ''Sevojno'', to je isti onaj Zoran Drakulić koji je kupio "Klas" i to je isti onaj Zoran Drakulić koji ima nameru da kupi Rudnik "Bor" i ''Preradu'' u Majdanpeku. Dakle, vrlo je zainteresovan za bakar i bakarne proizvode. "Energoprojekt", najveća građevinska kompanija u Jugoslaviji koja je izvodila oko 80% ukupnih građevinskih radova u SFRJ i inostranstvu, takođe ima predstavništvo u Londonu, koje obavlja značajan deo poslova prema Latinskoj Americi, Bliskom i Srednjem istoku i u Evropi, a šef tog predstavništva bio je Vuk Hamović. To je isti onaj Vuk Hamović koji je, ako se sećate, firma mu se zvala "Mali kolektiv", preko koje je odradio sve one poslove vezano za Nacionalnu štedionicu. To je isti onaj Vuk Hamović koji je prodavao Srbiji struju kada Srbija ima višak struje, a kupovao od Srbije struju kada Srbija ima manjak struje. Dakle, onaj isti Vuk Hamović zbog koga su morale reverzibilne hidroelektrane da ispuštaju višak količine vode itd. Treće, "Jugobanka" je bila stub međunarodnog bankarstva bivše SFRJ i banka preko koje je išlo preko 90% plaćanja prema inostranstvu i iz inostranstva. Decenijama etablirana na finansijskim tržištima, sa predstavništvima u Amsterdamu za Evropu, Njujorku za Ameriku i Moskvi za SSSR. Stabilan konto, korenspodentski poslovi sa najvećim svetskim bankama, radi stabilnog posla, visoko kotirana na bankarskim rejting listama, šef predstavništva u Amsterdamu je bio Miloš Mirković. To je ona ista "Jugobanka" koju je Mlađan Dinkić pridavio kao mače. To je isti onaj Miloš Mirković koji formirao sa Vukom Hamovićem ''Evroaksis'' banku u Moskvi, kod koga je Mlađan Dinkić kao guverner držao devizne rezerve Srbije. Idemo dalje, poslovi koji su zaostali iz bivše Jugoslavije u inostranstvu su tekli. Strani investitori i međunarodna tržišta kapitala nisu se obazirali na trvenja u bivšoj Jugoslaviji i tu situaciju koriste dva sposobna čoveka, Hamović i Drakulić, i osnivaju JU point. To je onaj isti JU point koji se pojavljuje sada ovde po Srbiji, koji je kupio Klas. Zatim u London stiže Miloš Mirković, trio Hamović, Drakulić i Mirković počinje uspešno da radi i u prve tri godine poslovanja uspevaju da prema "JU pointu" usmere preko 80% ukupnih zajedničkih poslova i potraživanja iz bivše SFRJ. To praktično znači da postaju jedina ozbiljna firma preko koje preduzeća mnogih državica sa prostora SFRJ mogu naplatiti bilo koji posao koji su uradili u inostranstvu. Pored toga, uz garancije Nacional Vestminster banke otkupljuju se dugovi bivše države, naravno po neuporedivo nižim cenama. Po 10 posto od nominalne vrednosti duga otkupljuju i to su oni dugovi koje je posle ministar Mlađan Dinkić plaćao daleko više, otkupljivao ih je upravo od ove trojice konkretno, JU pointa ili "Evroaksis" banke, ili bilo koje od ovih firmi, ali od ove trojice. Firme iz Srbije koje su imale potraživanja u inostranstvu jednostavno nisu imale izbora. Pritisnute ekonomskim problemima u Srbiji morale su pristati na sve i na sistem daj šta daš. Ugledni biznismeni su polako preseljavali državni kapital na račun svojih preduzeća. Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je samo jedna klika, grupa hohštaplera koji se sada zovu biznismeni i koji su opljačkali ovu državu. Takve su se klike formirale i na drugoj strani. Niko se od vas ili nećete da se setite, ali građani se sećaju da je Karić, isto kao i Dafina i Jezda, imao štedionicu. Zvala se BK banka. Jezda i Dafina zatvoriše svoje banke, zaglaviše i u zatvor, a Karić postade veliki biznismen. Sada vidim vodio je Dinkića, ili Dinkić vodio njega, sasvim svejedno ko je koga vodio, uglavnom naučili su japanski jezik tamo i već će malo drugačije. Šest i deset je, više vremena nemam, jer još dvojica kolega moraju da govore za ovo kratko vreme. Tokom rasprave o amandmanima reći ćemo i gospodinu ministru sve što imamo da mu kažemo.
Hvala, gospodine Markoviću. Nije šest i deset, već je četiri minuta do devet, da se neko ne bi zbunio, ali vi ste govorili o minutaži. Izvolite, gospodine Plužareviću. Narodni poslanik Vitomir Plužarević, potom Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, čudi me da od 1992. godine ovaj zakon nije promenjen do ovog predloga, mimo svih dosadašnjih zakona: Zakona o privrednim društvima, Zakona o privatizaciji i ostalih zakona. Verovatno su ovi stari zakoni, odnosno ovaj stari zakon imao za cilj da sprovede sve tokove koji su bili mutni i smutni. Kada je taj posao završen, sada sve može da se stavi pod regulu ovog novog zakona. Kada se govori o Fondu za razvoj, da on treba da uskladi zakonska rešenja u praksi koja su danas aktuelna, ovaj fond treba da reši i pitanje fonda svojine. Kaže ministar Dinkić da ovaj fond treba da deluje ka privatnom sektoru i mi kao Srpska radikalna stranka smatramo da sve treba da deluje ka privatnom sektoru. Međutim, ovaj privatni sektor je poprimio i stranačke konotacije, tako da uglavnom sva ova sredstva iz ovog fonda se uglavnom usmeravaju ka određenim stranačkim privatnim preduzećima. Fond ne dozvoljava da se sredstva koriste u državnim i javnim preduzećima. To što kreditiranje iz ovog fonda treba da bude usmereno ka siromašnim opštinama i to je verovatno usmereno na one opštine gde su na čelu tih opština ljudi iz G17 plus. To vidim, znam i mogu da komentarišem iz ugla Iriške opštine. Ovaj fond ima zadatak da i početnicima, koji počinju da se bave privatnom delatnošću, omogući korišćenje ovih sredstava. Ali kako kad mi znamo da u stvari nema tih početnika kada sve stoji i kada je privreda zamrla. A zamrla je zbog svih aktivnosti koje vi sada sprovodite u ovom trenutku. Pominjete da treba da se poboljša zaposlenost i izvoz. U kom kontekstu su vam te želje i ideje, kad znamo koliko je danas nezaposlenih, a koju ćemo robu i da izvezemo kad ste nam sve ove vaše zakone projektovali u smeru uvoza potrošačke robe. Čime mi da izađemo na svetsku pijacu kad i to znate da zavisi od poljoprivrede i od drugih grana. Mislim na hranu koja je izuzetno kvalitetna u ekološkom smislu ove reči. Ovih 458 miliona evra su okosnica ovog fonda i kažete kako je on nastao i da je sada već taj fond prešao na tržišne uslove. Kamate ste odredili od 1 do 5% u zavisnosti od razvijenosti lokalne samouprave. Isto sve zavisi od vaših individualnih i ličnih komentara koje vi sprovodite, a to je evidentno i u ovom budžetu koji je bio na prethodnom komentaru u ovom zasedanju. Predviđate i da ae Fond za razvoj transformiše u razvojnu banku Srbije. To su sve lepe ideje, ali ako ste vi uništili u prethodnom periodu ogromnu većinu tih naših banaka, koje su mogle sa jednim lakim pokretom da se transformišu, možemo je nazvati i razvojnom bankom, vi to niste hteli, već znate šta ste učinili sa tim bankama. Što se tiče dokapitalizacije ovog fonda, tu ste obezbedili da ovaj fond nemože da se privatizuje i to možemo da komentarišemo, ali smatramo da će to vreme pokazati da su sve naše kritike koje smo uputili vama po bilo kom osnovu bile opravdane. Vezano za Zakon o javnim preduzećima vi ste u ovom zakonu izvršili neke terminološke izmene, kako vi kažete – ključne. Uređujete i raspodelu dobiti javnih preduzeća i privrednih društava i želite da se ne uspostavi monopolsko ponašanje određenih javnih preduzeća, a znamo da je tomoguće i posle ovog zakona. Ovim zakonom će verovatno biti regulisane i određene besplatne akcije kojeće se podeliti iz Akcijskog fonda od 30%. Videćemo kako ćete voditi tu tehnologiju informisanja građana i da li će građani ponovo po nekim principima – ko pre do Dinkića i Labusa, moći sebi da obezbede blagovremene i pravovremene akcije u ovim javnim preduzećima. Novine ovog zakona su definisane i u podnošenju programa koji treba da se usvajaju na višim instancama, a to je na republičkom nivou, tako da svako javno preduzeće do 1. decembra tekuće godine treba da podnese program za narednu godinu. Ovaj termin nije loš, da se 1. decembra dostave ovi programi, kako bi svako javno preduzeće moglo da se pripremi za narednu godinu i da sa tim programom, verifikovanim, odobrenim, može da pokrene svoj proizvodni ciklus. Što se tiče ovih razlika u javnim preduzećima na republičkom odnosno lokalnom nivou, ovaj zakon treba da spreči određenu samovolju na komunalnom nivou i to će zavisiti ponovo od političke usmerenosti odnosno od aktuelne vlasti na određenim prostorima. Ima komentarakoje ste vi ovde istakli, da su neke plate povećane za 30%, a one su bile potkovane povećanjem komunalnih usluga. Ove izmene i dopune Zakona o javnim preduzećima o obavljanju delatnosti od opšteg interesa su mogle da obuhvate i ostale aktivnosti koje su vezane za funkcionisanje i raspodelu dobiti. Ja bih i dalje, ali evo ostaviću malo Četroviću da i on kaže neku rečenicu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Evo, pošto je već 21 čas, neprimereno i vreme, kao što je bilo i neprimereno predlaganje da se spoje ove tri tačke dnevnog reda, da se istovremeno raspravlja o njima u skraćenom vremenu, a pogotovo za poslaničku grupu SRS. Ministar je otišao, verovatno žuri da gleda ovo nadgornjavanje između dva slična njemu, koje će biti u 21 čas. Ali svemu ima trajanje, pa i trajanje ove dvojice koji će biti u duelu i ovome ministru koji je otišao da ih prati, brzo će doći kada se narod odluči da jedna odgovorna vlast preuzme državu Srbiju. Moram da u ovom kratkom vremenu dam samo nekoliko napomena, a biće prilike po amandmanima koje je podnela poslanička grupa SRS i da određena pitanja postavim ministru Dinkiću. Prvo za Fond za razvoj; izmene i dopune Zakona, osnovni Zakon je iz 1992. godine. Ovi eksperti koji su došli posle 5. oktobra iz ove Evrope, kojoj stremi i prošla vlast i ova vlast oličena u Đeliću, Pitiću, Vlahoviću, a potpomognuta Labusom, Dinkićem i ostalima koji su ovde bili, kaže 57 miliona dobit Fonda, 450 miliona evra su sredstva Fonda koja se odobravaju. Stepen naplate, to su reči ministra, 98 posto. Od poslanike iz poslaničke grupe G17 čuli smo da će biti i otpisa potraživanja. Ovde je rečeno da su čvrsti uslovi ili sredstva obezbeđenja garancija banaka. Kako je onda moguće da bude otpisa tih potraživanja? Da li se sredstva ovog fonda i dalje odobravaju, kao što je radio DOS, odnosno DS? Znam primere iz Kraljeva. Kafana na Ibarskoj magistrali, 20% unapred i ti koji su vezani za DS ili DOS su dobijali ta sredstva, navodno, za neke programe, ribnjake, junice na Rudnu, mlekaru na Rudnu, Mile Korićanac i ostali. Krivična prijava zbog privatizacije mlekare. Šta je efekat svega toga? Da li je to jedan od tih kredita koji će se otpisati krajem ove godine? Oko Predloga zakona o bankama. Ministar je ovde po ko zna koji put i večeras izjavio da je srećan što je ove četiri banke, zahvaljujući njemu i Labusu, gurnuo u stečaj, četiri najveće banke u Srbiji. Voleo bih da bude toliko uviđavan, omogući ću mu susret sa jedno 250 radnika koji nisu našli posao posle januara 2002. godine, da i njih usreći barem za jedno kratko vreme i da sa njima porazgovara. Nije im omogućio četiri godine, koliko traje stečaj, ni da dobiju platu za decembar, nije im omogućio iz stečajne mase ili iz prihoda od izdavanja poslovnog prostora "Jugobanke" i sve ove četiri banke da oni radnici koji su otišli u penziju dobiju otpremninu. Omogućio je da se rasproda celokupna pokretna imovina i da se poslovni prostor izdaje. Pa čak i posle stečaja "Jugobanke" u Kraljevu,bila je "Delta banka", pa je prodata Italijanima kao uspešna banka, kao što je prodata i "Meridian banka", pa je sada "Čačanska banka" u Kraljevu. Kraljevo je imalo svoju banku od 1955. godine, a posle 2002. godine Kraljevo i ceo taj region nema svoju banku, zahvaljujući Labusu i Dinkiću. Sada je Velja Ilić uspeo da "Čačansku banku" dovede u Kraljevo, što nikad nije bilo. To je doprinos Dinkića i Labusa celom regionu Kraljeva.Ta privreda, koja je bila podržavana decenijama od te banke, ostala je bez ikakve podrške, pa su propali i Magnohrom, i ''Fabrika vagona'' i "Jasen" i svi drugi kolektivi u opštini Kraljevo i u celom regionu. Oko zakona o sprečavanju pranja novca; ovde je ministar rekao, vezano za banke koje su ostale, da su ostale sa čistim kapitalom. Izgleda da je opran sav najprljaviji novac mafije u Srbije, mafije iz Evrope, pa čak i iz sveta. Sada je trebalo doneti, navodno, ove zakone i sada ćemo da radimo sve čisto i pošteno. Očekivao sam od ministra Dinkića da optuži žene u Srbiji da su one najviše prale novac do sada, jer zaborave da pregledaju džepove po košuljama, to ubace u mašinu i operu novac. Petnaest krivičnih prijava za ovaj protekli period otkako navodno neka komisija se bavi pranjem novca u Srbiji. Da li se neko uopšte bavio time? Nije se bavio, jer sve ovo što se događalo, faktički, trebalo je da se završi, navodno, uz predlaganje ovih zakona i onih prethodnih zakona iz krivično–pravne materije, pa mi ćemo ubuduće da radimo kao jedno društvo gde postoji vladavina zakona, gde postoji država, gde postoje institucije. Nažalost, u Srbiji niti postoji vladavina zakona, niti postoje institucije. Građani Srbije razrešiće to uskoro i, kao što sam rekao, izabraće odgovornu vlast koja će raditi u njihovom interesu i interesu države. Biće prilike po amandmanima, biće i ministar, nadam se, tu da mu postavim konkretna pitanja.
Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika ili neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Fondu za razvoj Republike Srbije, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima i obavljanju delatnosti od opšteg interesa, Predlogu zakona o sprečavanju pranju novca i Predlogu zakona o bankama. Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo vam hvala na odgovornosti, i vama i predstavnicima Ministarstava. Nastavljamo u 10,00 sati ujutru, načelnim pretresom objedinjenih tačaka iz oblasti zdravstva.