Gospođo Đukić-Dejanović, mene interesuje povodom ove tačke, gde se razmatra Predlog odluke o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, možda nisam dovoljno informisan, ali čini mi se da nemamo potrebnu dokumentaciju da bismo mogli da odlučujemo. Gospođo Đukić, da li me čujete? Vama se obraćam, ako me niste dobro shvatili. Stičem utisak da ne postoji prateća dokumentacija za predlog ove odluke. U kom smislu prateća dokumentacija? Pa, Vlada predlaže predsednika i ove članove, znači predsednika i četiri člana. Međutim, moramo da imamo na neki način dokaz o tome da su ispunjeni uslovi iz člana 102. Zakona o javnim nabavkama da predloženi kandidati ispunjavaju uslove kao za sudiju opštinskog suda i da imaju radno iskustvo od tri godine u oblasti javnih nabavki. Mi za to ništa nismo dobili, dobili smo samo Predlog odluke sa nekim kratkim obrazloženjem odluke, ali nemamo nijedan dokaz da su ispunjeni uslovi. Opet neka leteća izmena. Gospođo Đukić, vama sam se obratio, nisam se obratio gospodinu Novakoviću, nego vama. Vi ste zaduženi za zakonit rad Narodne skupštine. Pitam vas da li je povodom ove tačke došlo samo ovo ili ima još nešto? Prošli put smo dobili obimnu dokumentaciju sa radnim biografijama predloženih kandidata. Tada ste povukli to sa dnevnog reda, ne vi nego predlagač. Interesuje me da li je samo ovaj papir koji nama treba da posluži da nas Vlada ubedi da su ova lica, sa ovim imenima i prezimenima, upravo ona koja su neophodna 6. oktobra 2010. godine, kako bi se zaveo neki red u javnim nabavkama. Ako je samo ovo dostavljeno, onda danas ne možemo da pričamo o ovoj tački dnevnog reda. Ako neko tumači da Vlada samo predlaže, a da ona utvrđuje da li su ispunjeni uslovi, onda smo mi onemogućeni da kontrolišemo Vladu kako ona to radi, da li dobro radi, da li dobro primenjuje propise. Kako Vlada primenjuje propise možemo svakog dana da se uverimo. Danas je Božidar Đelić napisao da mu je bolje za ovih deset godina. Ne sumnjam da je Đeliću bolje. Ako je to kriterijum, da nas jednostavno primorate da raspravljamo o ovoj temi na ovaj način, onda potrebna su neka dodatna objašnjenja. Neću da ulazim u imena i prezimena ovih kandidata. Sećate se da je prošli put ovakav predlog odluke povučen, da je promenjen kandidat za predsednika, jer onaj tamo radi u DB, ništa nije radio, sve je blokirao. Sada mi kažite koja je garancija da će ovo da zaživi- Komisija pri Upravi za javni nabavke, Komisija kao nezavisan organ itd? Ovo je površno. To je što se tiče ove komisije po Zakonu o javnim nabavkama. Što se tiče ovih drugih tačaka, to su dve tačke, to je Lista kandidata za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije i Lista kandidata za članove Komisije za zaštitu konkurencije. Tu ste dali biografije kandidata. Jedan kandidat je čak u biografiji napisao da je četiri dana predstavljao Srbiju u inostranstvu na nekom seminaru. Svašta tu ima. Ne treba ništa da nas čudi. Danas je 6. oktobar. Peti oktobar je crnim slovima upisan u istoriji srpskog naroda kao dan zlih duhova, a 6. oktobar 2010. godine je 10 godina posle 5. oktobra 2000. godine. Nastupila je apsolutna zastarelost krivičnog gonjenja, a vi ste na priči o krivičnom gonjenju došli na vlast. Molim vas, nemojte više nikoga da prozivate u istoriji ko je bio na vlasti, jer ste imali 10 godina sve poluge da završite posao. Apsolutna zastarelost, sada može svako da vas tuži za klevetu. Prvi sam koji će da vas tuži za klevetu. Deset godina sam vas čekao. Deset godina ste mogli da vršite progon, vršili ste, ništa niste završili. Sad ide lustracija lustratora. Imperija uzvraća udarac, 6. oktobar 2010. godine. Samo se vi smejte. Ko se poslednji smeje, najslađe se smeje. Što se tiče ove Komisije za zaštitu konkurencije, ne bih vama pričao o novinskim tekstovima, da li je Beko robna marka za frižider i televizor ili je to onaj Beko, gospođo Đukić-Dejanović, koji je bio nekada ministar za privatizaciju bez portfelja itd. Jeste on tema kada je u pitanju zaštita konkurencije, jer danima nas opterećuje jedna gospođa pričom da on stoji iza ovoga. Može neko da veruje, može neko da sumnja, može neko da se pravi Toša, može neko da kaže puj pike ne važi. Verovatno je grupa oligarha, molim vas, nemojte više termin tajkuni, pošto to ništa ne znači, mi imamo grupu oligarha – bogatih ljudi koji žele da budu na vlasti. Ranije sam vas ukazivao da izuzetno bogati ljudi u Srbiji su nastali u periodu 1992-1993. godina, kada su uspešno probijali sankcije, jer je država bila pod blokadom, na granicama je bio OEBS. Nije mogao svako mimo onih spiskova da uvozi robu, tako da je nastala jedna grupa izuzetno bogatih ljudi. Ovo je sedma garnitura, to moram da vam skrenem pažnju, jer su neki otpadali u međuvremenu, ovo je sedma garnitura koja je nominalni vlasnik onog zdravog kapitala u Republici Srbiji. Da bi zaštitili svoj kapital oni nisu ravnodušni na činjenicu ko će da vrši vlast. Pošto ne veruju ljudima koji vrše vlast, oni infiltriraju svoje ljude u sve strukture vlasti, tako da u svakom ministarstvu možete da napravite jednu blic anketu i tačno ćete znati koji čovek koji je zaposlen u ministarstvu radi za nekog oligarha. Mišković ima svoju službu, Beko verovatno ima svoju službu, verovatno i Drakulić, verovatno i Nicović, svi ovi Peconi, Ciconi, kako hoćete, pošto je Srbija zemlja nadimaka. Znači, svako ima svoju infrastrukturu, a vi glumite neku vlast kao nešto ozbiljno itd. Želim o tome da pričam. Želim javnost da podsetim da za proteklih deset godina u tom sumanutom približavanju EU, po svaku cenu, i po cenu radnog mesta, i po cenu privrede, i po cenu socijalne zaštite i po cenu zdravstvene zaštite, vi ste fokusirali jedan cilj koji nema alternativu, to je EU. Želite po svaku cenu da promovišete navodno te vrednosti. To je vaša politika. Rezultati te politike su katastrofalni, jer se zasnivaju na principu da se sve proda, da se to razdeli, da se država zaduži, kako bi građani bili stalno zavisni od nekoga ko bude na vlasti. Ovo je tema i kada je u pitanju Komisija za zaštitu konkurencije i kada je u pitanju ova komisija po Zakonu o javnim nabavkama. Zašto? Zato što nije prvi put da imamo te komisije. To postoji odavno, kao nezavisni državni organi koji nešto regulišu, koji kontrolišu Vladu, koji sprečavaju na jedan objektivan, nepristrasan način da se utakmica na teritoriji RS odvija po unapred poznatim pravilima, da se podstiče konkurencija, da se sprečavaju monopolisti, da se sprečava monopol itd. To je lepa priča koja u praksi ništa ne znači. Ona se medijski dobro obradi preko reklama i na drugi način da bude pitko ljudima, ali ona prava pozadina jeste stvaranje, zadržavanje pozicija onih koji su se već pozicionirali ili onih koji su uvek bili pozicionirani. S obzirom da je šesti oktobar, da je vreme zimnice, vreme priprema za zimu, kako dece, tako i porodica, svi očekuju da ove dve komisije naprave nešto epohalno, a nešto epohalno što bi one mogle da naprave jeste da bude sve jeftinije građanima i potrošačima. Tu je jedan veliki problem što je to nemoguća misija. Zašto je nemoguća misija? Zato što nije tako zamišljeno. Kreatori ove operacije to nisu tako zamislili. Samo da vas podsetim, pre nekoliko godina se mahalo sa nečim – to su besplatne akcije od hiljadu evra, sećate se? Lepo zvuči. Prosto je neverovatno da čovek to ne uzme. Prosto je neverovatno da čovek to ne prihvati. Posle nekoliko godina videli smo da je evro u stvari devalvirao i hiljadu evra besplatnih akcija su 1.700 dinara. Zašto vam ovo pričam? Zato što novac, i papirni i metalni, jeste nešto što ima samo svoju papirnu i metalnu vrednost. Koliko košta legura, koliko košta taj papir. Ona vrednost koju mi dajemo tom papirnom novcu zasniva se na nekom dogovoru i na nečemu što mi verujemo. Tako su građani s pravom verovali da besplatne akcije od hiljadu evra vrede hiljadu evra, ali one vrede 1.700 dinara. Znači, opasno je kada se veruje DOS-u, DOS u bilo kakvom agregatnom stanju. Kaže se sada skočiće cene energenata, pričam sa gledišta Komisije za zaštitu konkurencije. Ako će da skoče cene energenata i građani ne mogu da plaćaju, Vlada ima izuzetno dobro sredstvo – treba da porazi evro, da obori evro. Ako je Vlada kod besplatnih akcija evro svela na 1,7 dinara, skinite vrednost evra danas na pet dinara i onda će grejanje da bude jeftinije, mleko će da bude jeftinije, sve će da bude jeftinije. Nećete podizati novčanu masu. Čovek će sa 25.000 dinara da bude izuzetno bogat. Penzionerima uopšte neće biti potrebno onih 5.000 dinara, jer će za 20.000 dinara biti u mogućnosti da kupe dve hiljade evra. Tako ćete da porazite Evropu, da dokažete građanima sve blagodeti tekovina EU koje želite da instalirate ovde. Taj posao možete da uradite. Ako ste devalvirali evro kadu su u pitanju besplatne akcije, zašto to ne uradite i sa realnim životom? Samo treba da stisnete malo guvernera NBS, da ponudi strašno veliku količinu i da završi posao. Ako ste mogli jedne godine da napravite suficit, sledeće godine deficit, znači da je to sve ostvarljivo. Sve je to moguće. To je tekovina EU. Da li naša Komisija za zaštitu konkurencije nešto može da uradi? Ne može i to svi znamo. Zašto? Sva nezavisna regulatorna tela ili nezavisni paradržavni organi, kojima ste prebacili nešto iz nadležnosti države da rade na objektivan i nepristrasan način, imali su prvo problem da se organ konstituiše, da se nađe prostor, da im se obezbede telefoni, da se obezbedi služba, da krenu da rade i onda u novinama da krene napad na te institucije ukoliko se ne povinuju vrhovnoj vlasti. Ove organe koristite selektivno. Ako treba da se stisne Luka, oni će tako da pišu, i da procenjuju i da odlučuju. Ako ne treba da se stisne Luka, onda Luka ima da se veliča. Slična je situacija i sa gradskim građevinskim zemljištem. Slična je situacija i sa javnim nabavkama. Otkad su uvedene javne nabavke kao pojam u RS, praksa kaže da se neuporedivo više zarađuje od strane ponuđača. Zašto? Zato što se simulira ceo proces javnih nabavki, pa dođu Pera, Đoka, Mika i Laza, koji su navodno konkurencija, a oni su u suštini sa tašnom, mobilnim telefonom, kravatom i izvodom iz Privrednog registra i posao se zatvara. To da spreči ova komisija, pogotovo ovaj ekspert koji je državu predstavljao na nekom seminaru četiri dana i to nalazi kao glavni kriterijum za ubeđivanje – zašto treba da ga izaberemo, izvinite, molim vas, to možete da pričate nekome u obdaništu, ali mislim da i ta deca ne bi vam poverovala. Danas je šesti oktobar. Treba da sa završi. Šta da se završi? Da lustriramo lustratore. Zašto? Kažite, podvucite crtu za 10 godina šta se to desilo. Sinoć ste slušali, priznaju da su donosili pare za puč. Priznaju ljudi. Priznaju svi koji su učesnici. Zašto? Možda proradila savest ili žele da uplaše građane još više. Ne znam, neka građani procenjuju. Nepogrešivo tačno mogu da ne samo procenim, nego i da donesem zaključak. Kada nešto dolazi iz DOS-a, bez obzira na agregatno stanje, to je loše. To nije u funkciji poboljšanja života u Srbiji. To nije u funkciji konstituisanja i osvežavanja državnih institucija da što bolje rade po zakonu, to je samo nešto kontra. To je nešto loše. Ako je ovde koncept da osnovu ili kičmu privrednog, ekonomskog, socijalnog i uopšte društvenog razvoja Republike Srbije treba da nose 10 imena, 10 familija, 10 oligarha, onda to jasno kažite. A ne da imamo ove marifetluke. Imamo oligarhe koji finansiraju i ono što je na vlasti i ono što je u opoziciji, da bi oni bili uvek zaštićeni. Deo, naravno, deo opozicije. Od nas beže svi, jer znaju da imperija uzvraća udarac. Kreće udarac od 6. oktobra. Istrošio vam se rok od 10 godina, i za frižider je rok trajanja 10 godina. Bela tehnika, znate? Proizvođač bele tehnike kaže – mi vam garantujemo da to može biti upotrebljivo 10 godina. Iako su vam dali garanciju samo godinu dana, ali taj proizvod 10 godina ćete sigurno da upotrebljavate i mi vam obezbeđujemo i servis. Kada prođe 10 godina, možda proizvod traje još malo, ali proizvođač ne garantuje. Kako vidim, vaš proizvođač iz inostranstva ne garantuje za vas. Ne postoji veća uvreda i ne postoji bolje prikazivanje EU javnosti Srbije od ovoga što ste vi uradili za 10 godina. Tekovina EU jeste organizovani kriminal. To cveta u Srbiji. Tekovina EU je gubitak radnog mesta. To cveta u Srbiji. Tekovina EU je smanjivanje socijalnih nadležnosti države. I to je tekovina EU. To ste vi rekli. Kako je u državama Zapadne Evrope? Sa 60 na 62 godine se podiže granica za odlazak u penziju, Evropa štrajkuje, demonstrira, Srbija ćuti. U nekim državama su rekli da se zamrzavaju plate u javnom sektoru. Skače Španija, dižu se, demonstriraju, poštuju sebe. Srbija ćuti. Srbija mora da ćuti, zato što ima takvu vlast. Vlast je dobila zadatak i ona ga završava. Ovo stanje mora da se promeni ako želimo da živimo, ako želimo da budemo dostojanstveni, ako želimo razvoj. Deset godina je 10 godina propadanja srpskog naroda po svim šavovima. Zašto? Zato što je fokusirani cilj EU. Rečeno je bilo 2001, pa 2004, pa 2010, pa 2015. godine, ko zna koji datum ćete još da licitirate, a građani greše kada vam verujem. Zahvaljujem, gospođo Čomić, što ste imali strpljenja da me čujete.
Pravo na repliku, narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović. Dva minuta.
Gospodo narodni poslanici, koristim vreme koje je predviđeno za repliku, s obzirom da je apsolutno, mimo Poslovnika, gospodin Krasić, koji je inače vrlo obrazovan poslanik i čovek koji zaista poznaje i proceduru, i tendenciozno ponekada zloupotrebljava ono što dobro poznaje, to učinio i ovom prilikom. Postavio mi je pitanje, utorak i četvrtak na početku sednice su vremenski termini kada je moguće postaviti pitanje i predsedniku Skupštine na način kako je on to danas uradio. On to nije učinio u vreme koje je predviđeno za postavljanje pitanja. Drugo pitanje koje mi je postavio, moram reći da za razliku od njega koji očigledno poznaje sve oblasti i nesumnjivo ima u sebe najviše poverenja, smatram da stručne službe Skupštine i Vlada rade krajnje korektno svoj posao, i da u vezi sa njegovim konkretnim pitanjem, to učinile i ovog puta. Moj odgovor je da zaista nema razloga da sumnjate da smo sednicu pripremili u skladu sa Poslovnikom, Zakonom o Skupštini i potrebom da budete valjano informisani. Funkciju portparola Vlade ne bih mogla da prihvatim, s obzirom da sam predsednik Skupštine.
Narodni poslanik Zoran Krasić je prijavljen u elektronskom sistemu. Želite li da govorite o povredi Poslovnika? Povreda Poslovnika, izvolite.
Gospođo Čomić, neću da koristim sve vreme, samo da to prekratimo. Samo sam postavio pitanje – da li je ovaj papir, to je A4 na dve strane, sve što smo dobili povodom ove tačke dnevnog reda? Tvrdim da to nije u skladu sa Poslovnikom i ništa više. Čuli ste i sami kakav je odgovor.
Podsećam narodnog poslanika da ste dužni da navedete koji je član Poslovnika povređen, ako dobijate pravo da na osnovu prvog stava dobijate reč da govorite o povredi Poslovnika. Ujedno podsećam i vas i sve druge narodne poslanike da članom 107. stav 2. nije dozvoljeno neposredno obraćanje drugim narodnim poslanicima i da je to osnov za izricanje kaznenih mera, pa vas molim da se pridržavamo odredbi Poslovnika. Narodni poslanik Dejan Nikolić, predsednik Odbora za trgovinu i turizam, predlagač akta.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se na samom početku, ali ni sada nije kasno. Na osnovu Zakona o zaštiti konkurencije, predsednica je raspisala konkurs za predsednika i članove Komisije za zaštitu konkurencije. I predsednika i članove Komisije za zaštitu konkurencije, na osnovu člana 23. ovog zakona, bira i razrešava Narodna skupština Republike Srbije na predlog resornog odbora. U ovom slučaju je to Odbor za trgovinu i turizam. Na sam konkurs se javilo ukupno 20 kandidata. Naša obaveza je po Poslovniku bila da obavimo direktne razgovore sa svim kandidatima. Ovom prilikom moram da izrazim i zadovoljstvo što intervjui, odnosno direktni razgovori sa kandidatima postaju parlamentarna praksa. U petak, pre nekoliko dana, 1. oktobra, Odbor je održao dve sednice. Prvu, na kojoj smo razgovarali sa 19 od 20 kandidata. Jedan kandidat nije došao na razgovor. Drugu, gde smo, većinom glasova, utvrdili liste kandidata i poslali Skupštini po hitnom postupku, jer smatramo da Komisija treba da počne da radi što pre. Moram da napomenem da nijedan poslanik, ni iz opozicije, ni iz vladajuće koalicije, nije ukazao na povredu procedure prilikom izbora kandidata. Takođe, moram da napomenem da je i ova sednica Odbora, kao i sve do sada, bila apsolutno otvorena za javnost. Na kraju, moram da se zahvalim svim članovima ovog odbora na vrednom radu, a ostale poslanike pozivam da glasovima podrže predlog skupštinskog odbora. Zahvaljujem.
Pre nego što pitam da li žele reč drugi predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, obaveštavamo Narodnu skupštinu, da je ovlašćeni predstavnik za ovaj jedinstveni pretres po tačkama dnevnog reda o kojima trenutno raspravljamo, za poslaničku grupu LDP, narodni poslanik Zoran Ostojić. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Hvala, potpredsednice. Koleginice i kolege, govoriću samo o izboru novih članova Komisije za zaštitu konkurencije, jer sam kao član Odbora za trgovinu i turizam u tome učestvovao. Jasno je da smo doneli novi zakon prošle godine. Jasno je da je Vlada sve učinila da blokira rad dosadašnje komisije. Na kraju krajeva, setite se, gospodo, da je konkurs za izbor članova raspisan još u novembru, pa je zatim dopunjavan u januaru. Mi smo tek prošle nedelje odlučivali o predsedniku komisije i četiri člana. Formalno-pravno, svih 19, osim jednog, ispunjavaju uslove konkursa. Da li ispunjavaju zakonske uslove? To je pitanje. Međutim, sa takvom saglasnošću gde je na toj sednici Odbora, osim mene iz opozicije, svi ostali su bili iz vladajuće većine, digli ste devet ruku za novu predsednicu i četiri člana. Jasno je da ste se dogovorili da to bude vaš izbor. Možete da kažete da je dosadašnji rad Komisije bio neuspešan iz dva razloga. Zato što nijedna odluka nije dobila potvrdu na sudu. Možete da kažete i da je neuspešan zbog toga što unazad nekoliko godina, dok je dosadašnja Komisija radila, položaj Srbije, odnosno rang Srbije, kada je u pitanju korupcija, pogoršao se. Ali, vi ne možete da izbegnete odgovornost za tu situaciju. Naprosto, Komisija već duže vreme radi sa tri člana i jednostavno, iako je donosila neka rešenja – ko je sada tu stariji odnosno ko je bio u pravu - Komisija ili sudovi, ne bih ulazio u to. U svakom slučaju, preuzeli ste odgovornost, ali kada se pogledaju biografije i kada se pogleda, uslovno rečeno, nešto što je bitno za člana Komisije, a to je znanje, to znači da ima teoretsko znanje o oblasti zaštite konkurencije i monopola, i iskustvo, pa ipak da je nekad nešto radio u praksi, a ne samo da je bio profesor koji to predaje, onda po tim kriterijumima, jer ja drugi kriterijum nisam imao, vi ste verovatno imali dogovor u vladajućoj koaliciji da izaberete ove ljude, morao sam da pročitam biografije i da se na osnovu toga opredeljujem, zato što ne poznajem nikoga od ovih ljudi. Kada pogledamo ta dva kriterijuma - znanje i iskustvo, rekao bih da niste doneli najbolju odluku, posebno kada je u pitanju predsednica Komisije. Ali, opet govorim samo na osnovu toga, možda vi znate nešto što ja ne znam. U svakom slučaju, kada je u pitanju nova predsednica Komisije, ima dve nejasnoće. Gospodin Nikolić kaže – niko se nije žalio na proceduru. To je tačno, ali kada pogledate one inicijalne papire, koji se meni po rukama vuku već skoro godinu dana, jer toliko traje ova agonija izbora novih članova Komisije za zaštitu konkurencije, videćete da je predsednica koju ste vi izabrali izvorno konkurisala samo za člana Komisije, a ne i za predsednicu Komisije. Naknadno, činjenica, postoji papir u kome se ona oglašava da bi želela da bude i predsednica Komisije. Ono što vam zameram i što mislim da je, sa moje tačke gledišta, pogrešno je što su svih pet članova Komisije pravnici. Zaista mislim da kada je u pitanju ova oblast konkurencija, zaštita, monopoli, od tih pet članova bar dvoje moraju biti ekonomisti sa iskustvom. Ne kažem da ne treba da postoje pravnici u Komisiji, ali ne mislim da svih pet treba da budu pravnici, a posebno da predsednik Komisije bude sudija koja nije izabrana, a koja nikakvog iskustva nema, ni znanja o oblasti kojom će se baviti. Treći problem koji se javlja i koji smo mi, članovi Odbora, imali prilike tokom kratkog razgovora sa svim kandidatima da utvrdimo je da tri člana koja ste su izabrali su profesori univerziteta, koji su u razgovoru sa članovima Odbora jasno rekli da se ne žele odreći svoje univerzitetske karijere, što je i logično. Ali, ako vidimo da Srbija sve više i sve gore stoji na rang listi zemalja kada je u pitanju konkurencija, onda rad u ovakvom telu, ovako značajnoj Komisiji, kao tezga, svakako ne obećava da će se nešto u Srbiji popraviti. Razumem da neko ne želi da se odrekne univerzitetske karijere, ali zaista mislim da posao u ovakvom telu mora i traži punog čoveka. To su načelne moje zamerke na ovaj postupak i izbor. Ne želim nikoga da uvredim, imam svoju rang listu. Dvoje najboljih sa moje rang liste, a ocenjivao sam znanje i iskustvo, vi niste izabrali ni za članove. Dobro, vaša je volja, vi ste većina. Ali, i ovaj primer pokazuje vaš odnos prema regulatornim telima i prema nezavisnim agencijama. Zaista mislim da i ovde, kao i mnogo puta do sada, i kada smo usvajali ove zakone, vi na neki način formalno radite nešto što mi zovemo evropski poslovi, ali u suštini rušite te institucije. Kao što rušite parlament, rušite i ugled tih institucija na ovakav način ako se biraju, bez podrške u javnosti, to je samo forma. Pogledajte primer, smešan primer juče, kada smo raspravljali o zakonu o vazdušnom saobraćaju i lukama. Hajde sada pričamo o vazdušnom saobraćaju. Dođe vaš ministar nadležni, predloži zakon koji ovi u Briselu, koji gledaju usklađivanje zakona sa evropskim direktivama, iskasape. Onda Vlada predloži 40 i nešto amandmana da ga popravi. Onda vaš ministar dođe i u raspravi u načelu, na koji je Vlada podnela 40 amandmana, kaže kako je zakon dobar. Čekajte, ako je zakon dobar, što je Vlada podnela 40 amandmana? On će možda biti dobar sa tih 40 amandmana, ali u načelu može samo da kaže – zakon je loš, iščupali su nam uši u Briselu, mi ćemo ga popraviti. Vidite, to je neozbiljno i mnogo je primera gde se vi odnosite prema nečemu što su institucije koje treba da nas približe Evropi, i nećemo, samo na rečima da smo za Evropu, ili donosimo evropske zakone koji često i nisu evropski, kao na primer Zakon o trgovini, Zakon o zaštiti potrošača, daleko stići. To je glavna zamerka. U suštini, ne bih se bavio, i ovo mi je prilika da pričam o ovome, ovom Komisijom. Vi ste odlučili kako ste odlučili, niko vas u tome ne može sprečiti. Vi ćete snositi odgovornost. Šta posle, ako za godinu dana Srbija još niže padne na toj lestvici gde ne štiti konkurenciju, odnosno na lestvici koja pokazuje koliko su jaki monopoli u zemlji. Verovatno ćete reći – sada su oni krivi koji su u komisiji. Ali, vi ste ih birali, i to tako jednoglasno. Molio sam gospodina Nikolića, pa hajde bar kažite što su ti koje ste glasali, a ne drugi koji su takođe ispunili uslove konkursa ili ovi dosadašnji članovi. Ali ne, očigledno je samo forma – hajde da završimo. Na kraju krajeva, dobro je što ste završili, ovo stvarno traje od novembra prošle godine. Komisija spala na dva člana, na tri člana, provlači se po novinama predsednica Komisije. Ko tu može da utvrdi šta je tačno, ne želim da ulazim. Ali, odnos prema tim institucijama od nekoga ko sebe zove proevropskom Vladom, ko zaista želi i mi bismo voleli i želeli da verujemo da vi to stvarno hoćete, nije korektan. Nije to jedan jedini primer. Ima primera drugih gde vi, kako da kažem, umesto da probate da te institucije dignete, pa makar one bile povremeno i protiv Vlade ili vam pravile probleme, ali na dugi rok, to je jedini put u Evropu, inače ćemo svi mi pričati kako, evo, Evropa nas uslovljava, ponovo traže nešto, te Mladića, te Kosovo, a u suštini sve je do nas. Sve je do nas u Srbiji. Mi ćemo ići prema evroatlantskim integracijama sposobnošću kojom smo u stanju da idemo. Ali, vi kada ovako radite, vi pokazujete da nismo sposobni brzo da idemo. Posledica toga može samo da bude kompromitacija evropske ideje, dalje razočarenje u nešto što se zove bolji život i pripadnost evropskoj zajednici naroda. Od onih koji su protiv Evrope, to se da i očekivati, ali od onih koji u principu dobijaju glasove na proevropskoj politici, ako tako rade, rade i protiv sebe, i protiv budućnosti i rade na kraju krajeva u korist onih koji iskreno jesu protiv Evrope, pa sada to smeju da kažu ili ne smeju da kažu. Ja se iskreno nadam da ste vi u pravu, a da sam ja pogrešio kada je u pitanju izbor ove komisije, to će pokazati vreme. Nažalost, ako sam ja u pravu, a vi pogrešili, platićemo cenu svi. Hvala vam na pažnji.
Jedanaest minuta i 30 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić, predlagač.
Gospodine Ostojiću, rekli ste da svi kandidati ispunjavaju formalno-pravne uslove konkursa i postavili pitanje da li oni ispunjavaju zakonske uslove. Članom 23. Zakona o zaštiti konkurencije propisani su uslovi konkursa koji je raspisan. Uslovi koji su u konkursu bili su zakonski uslovljeni. Te dve stvari ne možemo odvajati i odgovorno tvrdim ako jedno iz drugog proističe, ako su formalno-pravno ispunili uslove konkursa, normalno je da su ispunili i zakonske uslove. Tačno je, i meni kao i vama su papiri u klupama skoro godinu dana. Mogu da ponesem odgovornost, odnosno Odbor treba da ima odgovornost za rad ove Skupštine, ali gde je odgovornost poslanika koji nisu želeli da učestvuju u radu Odbora, jer u suprotnom bismo ovu komisiju odavno izabrali.
Pravo na repliku, narodni poslanik Zoran Ostojić.
Gospodine Nikoliću, prvo, ne možete kriviti opoziciju da je blokirala rad Odbora, zato što se Odbor sastajao od raspisivanja konkursa do donošenja odluke, znači, do proleća mnogo puta i donosili smo razne odluke i zakone, nikada to niste stavili na dnevni red izbor članova komisije, pa da onda, do promene Poslovnika opozicija je imala većinu, mi iz opozicije ne dođemo, srušimo kvorum, pa vi kažete, ne damo da se izabere komisija. Nikad to niste stavili na dnevni red. Stoji ovo, na more sam nosio ove biografije, sve se iscepalo. Drugo, kada kažem da li ispunjavaju uslove, pa izvinite, u konkursu jasno piše 10 godina relevantnog radnog staža. Drugo, postoji i znanje, objavljeni radovi itd. Nećete mi reći da neizabrana sudija u opštem izboru, koju ste izabrali za predsednicu komisije, ima radove, a bila je sudija Okružnog suda u Beogradu, parničar, ima radove iz oblasti konkurencije. Jednostavno, to nije tačno, ima drugih ljudi koji su se javljali koji imaju te radove, imaju neka iskustva, radili su u Saveznom ministarstvu za spoljnu trgovnu na tim poslovima itd.. Samo kažem da ako vi to tumačite kao formalno ispunjavanje uslova slažem se, ali činjenica je da su ti radovi jedan od uslova. Ako se govori o relevantnom iskustvu, onda znači ne bilo kakvo iskustvo, bio sam sudija ili radio sam na univerzitetu lepih umetnosti, pa imam 10 godina iskustva. O tome se radi. Kažem, vaša je odluka, preuzeli ste odgovornost, jedini sam bio tamo, glasao sam, po mom sudu, za najboljeg kandidata, to nisu vaši, osim jedne gospođe koju ste vi izabrali, a koja je kod mene bila visoko rangirana, treća. Nije sporno, pošteno sam glasao za tu gospođu iako je vaš predlog. Kada je u pitanju predsednik komisije, mislim da se tu nešto desilo. I činjenica je da se ona prvo nije javila za predsednika, pa ste je naknadno nagovorili.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Konkretno o radu Odbora za trgovinu, gde je predmet diskusije bio izbor članova i predsednika Komisije za zaštitu konkurencije, govoriće moje kolege Zoran Babić i Veroljub Arsić, ja im se izvinjavam što sam predajući listu zaboravila na novu praksu da se obavezno zaokruži za ili protiv, pa su oni zadnji na listi, ali naučićemo to pravilo koje nas svrstava na kraju. Hoću da u načelnoj raspravi u ime poslaničke grupe SNS govorim o borbi protiv korupcije i Skupštini kao mestu i cilju koje treba da ostvare ove dve komisije, jer su s pravom javne nabavke i zloupotreba monopola ili kartelska pozicija razlozi za rast korupcije ili postojanje korupcije ili takvo ružno rangiranje naše zemlje unazad deset godina, što znači da nismo imali ili iskrenu nameru da se protiv nje borimo, ili nismo imali dobre mehanizme ili nismo shvatili koliko je korupcija značajan problem. Skupština je važno mesto i ne samo po tome što se nalazi u centru grada. Mi je prikazujemo gostima kada dođu, u njoj se dešavaju i obeležavaju razni jubileji, svetkovine, bogami ima i neprimerenih. Slavi se možda više nego ikad, po mišljenju mnogih od nas i nezasluženo. Ali se Skupština vidi kao značajan organ i kada je ne prikazujete. Podseća na svoj značaj, a današnja tema i današnji zakoni podsećaju na značaj Skupštine u kontroli procesa koji uzrokuju korupciju, pa preko nezavisnih organa koje ona treba da izabere i koji njoj podnose izveštaje. Odeljci o Skupštini, bez obzira što neki želi da je omalovaže, zauzimaju vrlo značajno mesto u Ustavu, u zakonima, onda kada se govori o odnosu Vlade, predsednika i ostalih organa prema narodu, odnosno poslu koji su ti organi ili predstavnici dužni da obavljaju. Međutim, putevi tog najvišeg predstavničkog tela, što smo mi kao Skupština, od neposredne volje građana do njihovog predstavljanja preko nas i našeg reagovanja i uticanja na ono zašto ovde sedimo su prilično zamršeni, i zamršeni do te mere da građani koje mi ovde predstavljamo ponekad i zbog nekih, a ne zbog svih nas, bukvalno odriču predstavnika svoje volje, smučili smo im demokratiju, i ispada da je ova Skupština odrođena od naroda. Posao svih nas je da pokažemo da se borimo za ono što smo im obećali. Neki od nas to čine, a neki zaboravljaju. Ja ću na jubilej jučerašnji, a povodom 6. oktobra, da vas podsetim, baš povodom ovih zakona, o kojim je to obećanjima bilo reči, zašto nisu ispunjena ta obećanja i zašto delom narod ovu Skupštinu smatra odrođenom. Problem koji je jednako važan kao i to da narod ne shvata da je ova Skupština njegova je i taj što regulatorna tela, koja ova Skupština bira, koja njoj treba da podnose izveštaje, Skupštinu doživljavaju bezubim lavom, kome se vrlo često, čak i otvoreno podrugljivo podsmehuju za ulogu koju zvanično ima, a u stvari ne može da izvrši. Svi uglavnom konstatuju da je besmisleno boriti se, jer to je opšti trend, neko reče korupcija dolazi iz Evrope, da, ima je i tamo, da regulatorna tela kakva takva su predstavljaju uobičajenu praksu, da su to evropski standardi, a ja otvoreno tvrdim da mnogo od njih lažu. Lažu kada kažu da je standard korupcija, i da je ima i tamo i da mi ništa ne možemo da uradimo. Zato što standard boriti se protiv korupcije podrazumeva slobodu i mogućnost ove Vlade i ove Skupštine da nađu odgovarajuće mehanizme da se protiv korupcije bore i da njena regulatorna tela i nezavisni organi zaista budu instrumenti za borbu protiv korupcije. U Skupštini se normalno govori o temama, po pravilu, koje su važne najvećem broju građana i one bi, u suštini, trebalo da znače dostizanje nekog višeg standarda i mirnog života u okruženju. Koliko to Skupština zaista i čini i ko je za to kriv? Uvaženi analitičari tvrde da je mnogo jeftinije dopasti se Briselu i potkupiti elitu, političku i finansijsku, nego obezbediti građanima bolji standard. I mi smo svedoci te politike i zato su nam nezavisna i regulatorna tela ikebane, jer u zakonima koje smo ovde donosili voljom vladajuće većine nismo propisivali preciznu proceduru - a šta se dešava kad jedan od članova komisije izgubi pravo na članstvo po bilo kom osnovu zakonom propisanom? Odbijali ste da preciziramo rad tih organa u zakonitim i zakonskim uslovima. Šta je zanimljivo? Javnost rada, kao nešto što je mnogo važno u borbi protiv korupcije, o čemu ću govoriti i kao dostignućukoje ste obećali a niste ispunili, podrazumeva da čovek nema privatnost u najbanalnijem smislu kad je poslanik ili vrši neku javnu funkciju. Ali, da li je poslanicima koji ovde govore protiv vašeg načina borbe protiv korupcije obezbeđena javnost rada ili je to učinjeno kao sinoć, kada ste nam objavili sa govornice da će RTS nastaviti odloženi prenos ove sednice u 22.00 časa? U 23.00 počinju reklame i najavljuje se naučni intervju. Zaista je tema bila vrlo važna, govorilo se o bolestima, bilo je posle i nekih kulturnih priloga, ali je pitanje zašto je jedan od načina borbe protiv korupcije, sa zloupotrebama u Direktoratu civilnog vazduhoplovstva i Agenciji za kontrolu leta, i o načinu kako se zbog Luke "Beograd" treba novim zakonom boriti protiv monopola, odnosno ove konkurencije koju komisija treba da rešava, ostavili ste da se negde oko jedan ili dva po ponoći razgovara. Da li je to volja direktora Javnog servisa, da li je to dogovor nekog ko je to hteo da nam se slegnu utisci ako smo gledali zanimljivo svedočenje predsednika Borisa Tadića na Prvom programu, ne znam i nije ni važno, ali kada se ovde kaže 22.00 časa, reč se mora držati, ne zato što je to moralno i ljudski, nego zato što to obezbeđuje javnost rada u borbi protiv korupcije i u radu ovog organa koji je u centru grada, najviši zakonodavni organ i koji je u svim telima, u svim zakonima, od Ustava pa nadalje, propisan kao onaj koji je prvi i mora da prednjači u poštovanju zakona. Ima onih koji govore kad hoće, na teme koje sami sebi zadaju, ali mi ovde kojima se nameću teme i koji moramo uvek da budemo spremni i da govorimo, i želimo da radimo svoj posao odgovorno, morali bi makar da imamo pravo da ono što govorimo bude i dozvoljeno građanima da čuju. A šta treba da čuju? Povodom jučerašnje godišnjice "Transparentnost Srbija" vas podseća da je 2000. godine tada nevladina organizacija G17 donela dokument kojim se obavezala da obnovi poverenje građana u državu, da iskoreni korupciju u upravnim organima i javnim ustanovama i da se svrsta u red evropskih država. "Imamo priliku da zamenimo dosadašnje korumpirane političare pravnim narodnim predstavnicima i država više ne sme da bude zaštitnik neradnika, kriminalaca, i paravan za lično bogaćenje držanih i partijskih funkcionera." U prvih sto dana Vlade obećali su, ste i svi vi tada, da ćete se boriti protiv korupcije tako što ćete doneti antikorupcijske zakone, uvesti drakonske zakonske kazne za sve zloupotrebe i malverzacije sa državnim, društvenim, privatnim novcem i imovinom, da će se posebno sankcionisati one radnje koje su usmerene na ostvarivanje profita i drugih koristi upotrebom javnih funkcija. Čime ste dočekali jubilej? Ozakonjenjem ovde u Skupštini obavljanjem dvostrukih funkcija, obavljanjem duplih i nespojivih funkcija koje Ustav zabranjuje, iako ste svojevremeno rekli da će čak i pokloni koje neko ko vrši državnu funkciju biti evidentirani, prijavljivani i na uvidu javnosti. Srbija je kao zemlja već davno ratifikovala antikorupcijske konvencije, pristupila GREKU i obavezala se da će objaviti podatke o imovini javnih funkcionera, ali ta obaveza objavljivanja postoji tek od 1. januara 2010. godine. Obavezali ste se da ćete 2000. godine postaviti imovinske karte funkcionera, njihovih rođaka i svih onih koji učestvuju u vlasti, i bilo ih je kratko, ali su skinute sa svih sajtova i samo najbliže komšije znaju kako su živeli i kako danas žive njihovi petooktobarski savremenici, predsednici opština, oni čija imena želimo da zaboravimo, oni o čijim aferama se još vode ili ne vode sudski sporovi, koji su u fiokama i neko čeka da budu izvađeni iz fioka. Posebnu pažnju želim da vam skrenem na ono što je bilo nazvano drakonskim kaznama za one koji su zloupotrebili državnu, društvenu ili privatnu imovinu. Od tog obećanja da će biti drakonskih kazni mi imamo porast broja otkrivenih, procesuiranih, ali nezavršenih afera i neću da pominjem nijednog od tih učesnika, ne dajući im pravo na ekskluzivitet, a ima ih mnogo u raznovrsnim i raznobojnim mafijama u svim oblastima. Nezakonitost u javnim nabavkama od 2002. godine, kad su uvedene, u korupcijama, monopolskim zloupotrebama, kartelskom ponašanju, govore o tome da je priča o borbi protiv korupcije sve vreme za ovu vlast bila zastavica kojom se mahalo u izborne svrhe, u najvećoj mogućoj meri, a da su rezultati znate kada nastajali – onda kada su unutar postojeće vlasti nastajali sukobi, i pred formiranje nekih novih vlada vadile su se iz fioka fascikle i tek tada govorilo kao kada se supružnici razvode, pa prljav veš pred sudijama, javnošću, komšilukom i rodbinom prikazuju. Tada smo samo imali prilike da čujemo ko je šta radio, ko je više vlasti zloupotrebljavao. Ono na šta želim da ukažem posebnu pažnju i što ostaje i dalje nepokriveno i Zakonom o javnim nabavkama, i ovom Komisijom za borbu protiv korupcije, jeste to da je, pored povećanog broja zloupotreba i koruptivnih afera, došlo i do sasvim specifičnih zloupotreba državnih sredstava kroz nekontrolisane subvencije, pod maskom priče o povećanju broja zaposlenih, uz istovremeno lažno prikazivanje i skidanje sa lista nezaposlenih, a sve da bi rezultati bili veći. I da se apsolutno ne ostvaruje adekvatna kontrola, ne samo da li su podneli zakonsku dokumentaciju kao članovi komisije, nego da li je namenski iskorišćeno sve ono što je iz budžeta koji punimo svi odobreno samo nekima, a odobravaju neki sasvim posebni političari koji time žele da preskoče cenzus, da budu treći, ali nisu oni krivi nego onaj ko im dozvoljava da to radi, a mi znamo ko je stub ove koalicije. DS, srpskim jezikom rečeno, dozvoljava Mlađanu Dinkiću da subvencije iz budžeta koristi za ličnu promociju i da te subvencije niko ne kontroliše, da konverzija potraživanja bude osnov za zloupotrebu sredstava i da se jutros pitamo kako je to "Energoprojekt" mogao mimo zakona ponovo da bude vraćen državi i zašto je sa neki drugim preduzećem, iako je ispunjavalo ugovor, sa njim ugovor raskinut i vrši se reprivatizacija, a zašto se nekim drugima, koji ne uplaćuju u državnu kasu rate na koje su se obavezali u procesima privatizacije, i dalje gleda kroz proste? Bole li vas ruke od tog gledanja kroz prste onima koji ne rade prema ugovoru i po zakonu? Dodajmo tome i da proces privatizacije društvenih i državnih preduzeća zaista nije bez neosnovanih napada, vrlo su osnovani i vrlo su konkretne i precizne cifre gubitaka u ovim procesima. Očigledno je da nije adekvatno praćeno ispunjenje ugovornih obaveza i za to neko mora da snosi odgovornost, ne moralnu, ne samo ovakvu vrstu osude da mi o tome govorimo, nego sasvim preciznu zakonsku odgovornost koja je propisana. Svedoci smo takođe da ovi i ovakvi organi, koji su trebali da primenjuju antikorupcijske zakone, i nezavisni državni organi, u stvari su bili suočeni sa nizom necelishodnih rešenja, koja su namerno bila tako formulisana da ne mogu da se primene, da su im nedostajala sredstva za rad, da im je nedostajala oprema, da im je nedostajao prostor. I iako DRI ne ubrajam direktno u ove dve komisije koje treba da se bave javnim nabavkama i zaštitom konkurencije i ona je na neki način, i na najdirektniji način organ koji treba da se bori protiv korupcije i to jesu samo mehanizmi za ovaj cilj. To što nije formirana republička komisija za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki do dana današnjeg govori samo o tome da su prošli milionski vredni tenderi u doba važećeg zakona. Da vas podsetim, poslednji sastav koji kontroliše te i takve milionske zloupotrebe je nezakonito izabran. Kad kažem, citiram i nekog ko se ovim bavi, na nivou međunarodno priznatih standarda i institucija, citiram izveštaj najnoviji Transparentnosti Srbije. Nesumnjivo veliki napredak u oblasti borbe protiv korupcije ostvaren je donošenjem Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, koji je promenio odnos građana i državnih organa, kaže se. Međutim, deluje pomalo smešno kada neko, kao na primer fiskalni savet koji pokušavamo da formiramo, očekuje kada im neko od državnih organa ne dostavi traženu informaciju, da je dobiju od Skupštine. Koliko je poslanika i poslaničkih grupa i samo rukovodstvo Skupštine puta bilo suočeno da je moralo da preko Zaštitnika građana i Poverenika za informacije dobija informacije, na primer, o platama u nekim javnim agencijama, koje su se potpuno odrodile od države koja ih je formirala, koja im plaća da žive, da nam naplaćuju skupe takse i da samostalno troše novac. Ustavni sud, koji bi morao da bude to sunce na ovom zakonodavnom nebu, u koje se uvek gleda i postupa po njegovim preporukama ili nalozima, takođe je obezvređen, jer onda kada je on kao najznačajniji kontrolor odluka trebalo da pomogne u borbi protiv korupcije, draga moja gospodo, zatrpali ste ga ogromnim brojem neustavno donetih zakona, sa kojima moraju da se bave i ne mogu da obave posao za koji su izabrani zato što im previše materijala stiže od ove skupštine i od ove vladajuće većine. Mi sad očekujemo da nezavisni organ, koji mora da ima politički milje kao podlogu, kao bekgraund, rekli bi oni koji vole strani jezik, očekujemo da radi nezavisno i očekujemo da u ovakvom izveštaju, koji sam samo načelno i kroki naznačila kao borbu protiv korupcije, koja je priča o borbi protiv korupcije, a ne prava borba protiv korupcije, treba da pomogne. Želim da verujem da će ovi ljudi to da urade, ali kada budete čuli od mojih kolega ko je izabran i da nas i danas pokušavate uveriti da treba da se borimo sa posledicama, a ne sa uzrocima i zakonima koji su doveli kao ekonomske, trgovinske i ostale loše politike da mi imamo i kartele i monopole, nećete nas uveriti u iskrenost te borbe. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Arsen Đurić ima reč.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o dve veoma bitne tačke, to su izbor predsednika i članova Komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki i predsednika i članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Kada je reč o Republičkoj komisiji za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, kolega Krasić je jutros izneo primedbu da mi nismo dobili biografije predloženih kandidata, na šta je predsednica Skupštine odgovorila da je sve u skladu sa procedurom. Naravno, ne mogu da raspravljam o imenima ljudi o kojima nema ni reči, o njihovim profesionalnim biografijama, o njihovom obrazovanju i prethodnom radnom iskustvu, tako da smo mi onemogućeni da na valjan i kvalitetan način raspravljamo o tim predloženim kandidatima. Posebno ako imamo u vidu činjenicu da je kandidat za predsednika te komisije bio već jednom kandidat negde u martu, ako se ne varam, ovde na Skupštini, da je bilo određenih problema u njegovoj biografiji i da je pod pritiskom javnosti on sam povukao svoju kandidaturu, da bismo nakon šest meseci birali istog čoveka za predsednika te komisije, a da pri tom nismo dobili njegovu biografiju i biografije ostalih kandidata. Iz tog razloga neću ni govoriti o toj komisiji, već ću pričati o izboru predsednika i članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Obe ove komisije trebalo je da budu izabrane dosta ranije, s obzirom da poslednjih nekoliko godina Srbija sve više pada na lestvici kada je u pitanju korupcija, kada je u pitanju zaštita konkurencije i kada je u pitanju monopoli koji vladaju u Srbiji. Ono što je interesantno za izbor Komisije za zaštitu konkurencije jeste da je konkurs za predsednika i članove te komisije raspisan još u novembru prošle godine, da je menjan i dopunjavan, odnosno da se čitav postupak tog konkursa završio negde u januaru ove godine, a da mi tek sada biramo jedno tako bitno regulatorno telo. Moram da se osvrnem na nešto o čemu sam govorio kada je prošle godine menjan Zakon o zaštiti konkurencije. Tada je poslanička grupa DSS predlagala amandmanima da se zadrži stanje iz prethodnog zakona o načinu izbora predsednika i članova Saveta za zaštitu konkurencije. Naime, podsetio bih vas da su po prethodnom zakonu predsednika birali izabrani članovi, a članove su predlagala strukovna udruženja, Naučno društvo ekonomista Srbije, Udruženje pravnika, Advokatska komora, Privredna komora, a predlagali su po dva kandidata, od kojih je Skupština birala po jednog člana tog saveta i tada se moglo reći da je to zaista jedno nezavisno regulatorno telo. Izmenom zakona kandidate predlaže skupštinski Odbor za trgovinu i turizam i onda se već dovodi u pitanje koliko to telo zaista može biti nezavisno od nekih političkih uticaja, s obzirom da ga predlažu poslanici i biraju poslanici vladajuće većine. Naravno, ti amandmani nisu prihvaćeni tada i ostalo je da se bira po tom principu, i zbog toga, između ostalog, imamo situaciju da već godinu dana nismo uspeli izabrati to vrlo bitno telo. Ja sam zamenik predsednika Odbora za trgovinu i turizam, učestvovao sam u radu tog odbora, bio sam protiv izbora predsednika Komisije, a o drugim kandidatima se nisam izjašnjavao. Moram reći da prethodnih nekoliko dana u novinama je bilo raznih izjava, pa je tako jedan od novoizabranih članova Odbora rekao da je opozicija kriva zbog toga što ova komisija ranije nije izabrana. Odgovorno tvrdim da to nije tačno, pošto je prethodni predsednik Odbora za trgovinu i turizam podneo ostavku, odnosno nije više poslanik, ja sam, kao zamenik predsednika Odbora, iako sam iz opozicije, zakazivao sednice kad je to bilo potrebno da se razmatraju određeni predlozi zakona. Zakazao sam sednicu za izbor novog predsednika gospodina Nikolića i mislim da je ta saradnja bila korektna. Vladajuća većina nikad nije stavila na dnevni red izbor ove komisije, pretpostavljam zbog nemogućnosti da se između sebe dogovori, a u prilog tome govori činjenica da je vrlo specifičan sastav i struktura Odbora za trgovinu i turizam kad je u pitanju vladajuća većina, s obzirom da od devet članova iz vladajuće većine, sedam su članovi DS, G17 plus je povukao svoje predstavnike pre izbora ove komisije za zaštitu konkurencije. Mi smo imali na toj sednici Odbora razgovor sa svih 20 kandidata, imali smo njihove biografije i mislim da je bilo dosta kvalitetnih kandidata od ovih predloženih. Posebno mislim da je potpuno neadekvatno rešenje za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije, s obzirom da formalno ispunjava uslove kad je u pitanju stručna sprema. Međutim, u članu 23. Zakona o zaštiti konkurencije stoji da predsednik Komisije i članovi Saveta biraju se iz reda uglednih stručnjaka iz oblasti prava i ekonomije, sa najmanje deset godina relevantnog radnog iskustva, koji su ostvarili značajne i priznate radove ili praksu u relevantnoj oblasti, a naročito u oblasti zaštite konkurencije i evropskog prava i koji uživaju ugled objektivne i nepristrasne ličnosti. Gospođa koja je predložena za predsednika Komisije čitav svoj radni vek je provela kao sudija, odnosno sudijski pripravnik, sudija opštinskog suda i sudija okružnog suda u parničnim postupcima, tako da svakako nema relevantno radno iskustvo i nema priznate radove u oblasti konkurencije. Čak ova ostala četiri predložena člana za izbor Komisije imaju bolje biografije od kandidata za predsednika Komisije. Gospodin Ostojić je već pominjao da je tu bilo nedoumica, jer je tu prvobitno u konkursnoj dokumentaciji gospođa navela u napomeni da konkuriše samo za člana, a kasnije je stigla dopuna da konkuriše i za predsednika Komisije. Verovatno je u međuvremenu postignut politički dogovor i dogovoreno da ona obavlja funkciju predsednika komisije. Ono što je, takođe, bitno, to je da svih pet predloženih članova su pravnici i nema nijedan ekonomista, a što mislim da nije dobro, s obzirom da se radi o zaštiti konkurencije, o monopolima. Mislim da bi trebalo da u sastavu komisije bude i ekonomista. Gospodin Ostojić je već naglasio, a s tim se potpuno slažem, da bi rad u ovom Savetu komisije trebalo da bude profesionalan, s obzirom na odgovornost i na obim poslova koji ta komisija treba da radi, a ne da to bude još jedna tezga za neke profesore fakulteta i univerziteta, koji će to obavljati onako volonterski i uz neki svoj rad. Zbog svega ovog, DSS neće glasati za predložene kandidate za izbor članova Saveta za zaštitu konkurencije.
Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, želim da pozdravim ministarku, koja je danas prisutna na sednici. Evo, mi danas razmatramo o dve komisije koje su izuzetno važne i trebalo bi da se obraduju građani Srbije kad čuju da ćemo imati komisije za dva važna resora, zaštitu konkurencije i javne nabavke. Međutim, komisije kao i sve komisije, sve agencije, sve što postoji u cilju bilo kakve kontrole, služi samo pro forme, da pokrije neke kriterijume, da pokažemo nekome da mi to sve kontrolišemo, štitimo itd, ali to su sve stranačke komisije, stranački ljudi. Nemojmo sada govoriti da imamo neku zaštitu. Nemamo nikakvu. Sve ovo što se bira i što prolazi mnoge sednice, sve je to nešto što je viđeno, sve su to ljudi iz istog kruga koji jedni druge kontrolišu. Vi, gospodo iz vladajuće koalicije, sami sebe kontrolišete. Sve ono što je neka komisija, zaštita, gde nema prisustva bilo koga iz opozicije, smatram kao da nema nikakve svrhe što postoji. Zašto se vi plašite da neko od stručnjaka, a i opozicija ima stručnjaka iz raznih oblasti, bude prisutan u nekoj od agencija, u komisijama, a posebno u ovakvim komisijama koje su izuzetno interesantne i gde su mehanizmi kontrole veoma značajni? Opozicija je mehanizam, regulator kontrole jednog sistema i dovoljno je prisustvo jednog ili dvojice iz opozicije i već će morati da se radi znatno bolje, znatno poštenije i znatno odgovornije. Međutim, vi nikada niste dali pravo opoziciji da iskontroliše nešto u vlasti. Budžetska inspekcija, sve inspekcije, sve pravi vladajuća koalicija, naravno i servira, i svaki izveštaj se debelo iskontroliše i onda idemo na određene institucije da bismo pro forme pokazali neke mehanizme kontrole. Od toga nema ništa. Videli ste i sami koliko se trudite da iskontrolišete bivše vlade, bivše neke funkcionere, ali nikada se niste setili da kontrolišete sadašnje funkcionere. Oni su zaštićeni. Vi štaviše donosite i zakon i stavljate u drugi plan zakon koji se bori protiv korupcije, donosite zakon koji podstiče korupciju da bi sačuvali Vladu, da ne bi uvredili nekoga. Jer, znate i sami – ako dotaknete ijednog člana ili bilo kog funkcionera neke vladajuće partije, pade Vlada. Zato sve ovo što radite nema nikakve svrhe. Ustavni sud ne može da presudi. Morao je da padne Zakon o informisanju zbog velikog pritiska Evropske unije. Inače, mi smo ovde satima objašnjavali da to ne valja, da to ne sme tako da se usvoji. Mi smo juče satima objašnjavali da neki zakon, na koji vi kao Vlada podnesete 41 amandman, treba da se povuče iz procedure, da ga doradite i da ga vratite u parlament. Ali, kod vas sve može. Kod vas sada mogu i autoputevi da se rade bez javnih nabavki, slobodnom pogodbom. Kod vas može da sa Kinezima pogodite most isto slobodnom pogodbom. Kod vas mnoge investicije idu slobodnom pogodbom i niko ne sme da kaže šta se tu zapravo događa. Zamolio bih gospođu ministarku, evo budite fer, dajte jedan anketni odbor ovog parlamenta da proveri koliko sada funkcionera u Vladi ili onih na najvišim državnim funkcijama oko Vlade imaju privatna preduzeća i koja rade za javna preduzeća. Da li vi verujete, sad neću da vam nabrajam, da vaši koalicioni partneri, partneri koji ovde rade, imaju firme vredne milione evra, a da ne kažem da se i po pola milijarde evra prebacuje iz privatnih firmi? To vam je velika kočnica za ulazak u Evropsku uniju. Kad god razgovarate sa bankama, sa predstavnicima EU, oni kažu – vi mislite da koristite naša kreditna sredstva i da perete i prebacujete u džepove vaših privatnih, stranačkih ljudi itd. Da li treba sad da vam nabrojim ljude koji imaju ovde stotine mašina koje rade stalno za Vladu? Da li treba da vam nabrojim ljude koji opljačkaše RTS i zato vam RTS ovde traži tri miliona? To nije džeparac onome koji radi za Vladu, vašem visokom funkcioneru i koji je gazda u RTS-u. On je okrenuo stotine miliona evra, a ovaj parlament treba da plati RTS-u tri miliona evra, jer je to vrlo važna stvar da se plati, da bi mogli da se vrše televizijski prenosi. Zato će oni što snimaju "Svadba 48 sati", "Menjam ženu" itd. da dobiju takvu minutažu i da zarade milione od ovih građana koji plaćaju pretplatu i koji ne znaju kako da prežive. To je danas najsavremenija pljačka. Uzimate međunarodne kredite tolike, a ništa se ne događa. Da liznate da iz vaših ministarstava najodgovorniji ljudi imaju privatne firme i vode poslove na tenderima? Biću prisiljen, ukoliko se ne urazumite, da jednom to iskontrolišete, da vam ovde taksativno nabrojim ko šta radi u ovoj državi. To ću stvarno jednom i uraditi. Oni koji treba da kontrolišu i oni imaju privatne firme ili su uključeni u određene poslove na takav način. Da li znate koliko vaših sada članova Vlade je u procesu privatizacije postalo suvlasnik firmi koje su privatizovane spolja? Da li znate koliko vaših ljudi, koji sede na najodgovornijim mestima, sada su uzeli deo akcija u firmama koje su oni privatizovali na jedan podmukao, pokvaren način i na kome je ova Srbija opljačkana? Ne znate. Da li se tim neko bavi danas? Ne bavi. Zašto nestaje dokumentacija iz Vlade o tim firmama koje su na takav način urađene, opljačkane i napravljene? Da li je moguće da brat jednog ministra učestvuje u stranoj firmi kao suvlasnik firme koja je ovde uložila kapital i bez tendera dobila posao vredan godišnje stotine miliona evra, aulazni kapital strane kompanije je tri hiljade evra? Da li treba da vam kažem ime ministra i ime njegovog brata, o tome sam govorio? Vi sve bežite od istine i onda ćete napraviti pro forme neku komisiju, koja će ovde tobože da da befel, pa ćete onda napisati – komisija za kontrolu javnih nabavki je jednoglasno zaključila da je sve u najboljem redu, ili za zaštitu konkurencije. Da li znate da ovde postoji monopol u trgovini? Znate li ko je monopolista? Da li znate sa kim on sarađuje svakodnevno? Da li znate da je taj monopolista pre nekoliko godina doveo ceo kabinet u Ministarstvo finansija? Vi ste dali ministra, a ceo kabinet je bio monopoliste. Da podsetim samo – Vesna Džinić, Vesna Arsić i ostali. Doveo svoje direktore i postavio u ministarstvo, i da ceo budžet države da raspolaže jedan od monopolista koji je bio u Srbiji i postao najveći monopolista u trgovini kojem ne može niko ništa. Sada će neka komisija, tobože, stručnih ljudi da ode i da kaže nešto. Ne može da kaže ništa jer ovo su stranačke komisije, i ovde nema ljudi koji smeju da kažu nešto i zato vam ponovo skrećem pažnju da morate upustiti opoziciju da vam pomogne. Vi koji ste čestiti i pošteni u toj Vladi, i koji ste čestito i pošteno spremni da radite, zašto se plašite kontrole i prisustva opozicije da posmatra da li je taj proces u redu ili nije u redu? Zato verujem da od ovoga nema ništa i ovo je samo gubljenje vremena, pravimo neke komisije, povećavamo administraciju i sve veće troškove pravimo itd, a niko da takne nikoga ne sme. Zato nije ni čudo što ne može da su uradi puno, namnožila se ta administracija, namnožila se korupcija, razvila se do maksimuma i ne može sada ništa da se učini. Ne diraj ovoga, ne diraj onoga, ovaj je od ovoga, ovaj je od onoga itd. Zato mi iz opozicije ponavljamo da su jedina šansa izbori, jer vi nemate snagu da to uradite. Gospođo ministarka, evo dozvolite, evo predložite vi da mi ovde u parlamentu napravimo anketni odbor iz svih političkih stranaka i da vam dostavimo izveštaj, čestito i pošteno, i da vidite da pojedina oprema i tehnika vaših funkcionera radi 23 sata dnevno, a državna oprema u javnim preduzećima radi u proseku šest sati dnevno. Oni ne spavaju, ne toče naftu, samo rade ljudi i da im se sve avansno plaća, inače pade Vlada, nema šanse da preživi. Svito moraju da ćute i svi to moraju da blagoslove i zato dolazi do velikih problema u Srbiji. I cene se zidaju. Svugde je monopol. Imate monopol i u najvećim investicijama i sve je dogovor. Dve-tri privatne firme koje se među sobom dogovore, uslužne ponude, sve se pokrije i zato naše firme ne mogu da dobiju nijedan posao kada je finansiranje spolja i kada je banka neka strana prisutna koja će pokrivati određene investicije sa svojom kontrolom. Zato sada pribegavate da bi zadovoljili nešto. Ne treba da pribegavate i da bežite od toga da se isključuju strani izvođači, neka budu uključeni. Nelogično je da je neki stranac koji dođe ovde u Srbiju jeftiniji od našeg izvođača koji živi u Srbiji i čiji su radnici odavde iz Srbije. To je nelogično da bude jeftinije i nemoguće, ali zbog korupcije, zbog problema, zbog dodele određenih poslova ljudima, prvo koji su nestručni, drugo koji po raznoraznim rodbinskim vezama rade na taj način, nećemo dobiti poslove i nećemo dobiti veće investicije, a velike pare kreditne ulaze u Srbiju. Velika sredstva od prodaje preduzeća su potrošena. Iskorišćen je jedan veliki potencijal države, a mi danas imamo više nezaposlenih 200 hiljada ljudi nego što smo imali pre pet godina. Da li je to logično? U međuvremenu smo prodali takve gigante da ne nabrajam koje i slilo se ovde milijarde. Zašto je Fond za razvoj imao takve havarije i tolike ljude koji su pod istragom itd? Nije se radilo. Ti regionalni centri, ta muljanja, ta muvanja, te priče – ako je neko iz opozicije njega stavite na debelu analizu, ako mu nađete jednu sitnicu on je stradao. Zaboravljate da ćete vi već sutra biti opozicija, a možda za neki mesec. Onda će neko sve ovo izanalizirati. Nikada više privatnih firmi nije bilo u vlasništvu pojedinih funkcionera nego danas. Pojedini ministri su se toliko osilili. Da li verujete, kada sam pogledao neke firme, da sada ne nabrajam, zovite ministre koji su izgledali tako da čovek ne bi pomislio da se oni bave takvim poslom, njihovi sinovi, pa premijer, pa estrada, pa deca ušla, pa se razigrala deca po Srbiji, pa milioni idu, sve je regularno, sve je bilo na tenderu itd. Naravno, sada će ove komisije to samo da blagoslove, a mi ćemo biti srećni što smo izabrali komisiju i reći – evo, još jedna komisija je rekla da je sve u najboljem redu. Zato vas molim da to presečete, gospođo ministarka, a verujem u vaše čestite namere i poštene. Evo, da formiramo mi ovde anketnu komisiju u parlamentu, pa da vam mi taj spisak dostavimo, da vidimo ko radi mostove u Srbiji, ko su izvođači mostova, čije su to firme, da vidimo ko radi građevinu, ko zida, ko šta radi, ko uvozi, ko prodaje, ko nabavlja za EPS, za NIS, sve to da vam lepo dostavimo, i da vi to malo pogledate i da vidite kakav će to kriminal da bude. Sada ako imate snage predložite i to jedino može da uradi mešovita komisija pozicije i opozicije. Zajedno da sednemo. Interes i nas i vas je da to bude u redu. Ne da vas ucenjuju pojedinci i da kažu – samo pipnite, pade Vlada. Neka padne Vlada. Nije velika šteta da padne Vlada, da dođe druga, pa i ta druga da padne ako treba dok se sve ne uvede u red. Kada se uvede u red onda će u Srbiji biti mnogo bolje. Zato vas molim, ove komisije ne mogu da prihvatim, bilo koju, ni mi iz Nove Srbije. Samo komisije u kojima će biti prisutna i opozicija. Neka bude jedan opozicionar. Neka sedi tamo. On će nas da obavesti, pa ćemo mi da preduzimamo određene mere, a ne vi napravite sami svoju komisiju, sami svoju agenciju, sami svoju kontrolu, sami sve uradite i onda nam podnosite izveštaj, mi gubimo vreme, i vi trošite ovaj materijal. Znamo da će sve da bude u redu. Mi iz opozicije se nudimo da vam stvarno pomognemo. Ako vi kao ministar pravde želite borbu, pravu borbu protiv korupcije, pozovite nas. Sve informacije ćemo vam dati. Sve informacije imamo i sve papire imamo, pa ćemo vam dati. Pogledajte kao pravnik, kao ministar, i ako kažete da to nije u redu – svaka čast. Ako prihvatite da je to u redu, onda ćemo moći o tome sigurno da nađemo neko rešenje, da ovom narodu i svima nama bude bolje, da mnogo više imamo para za one prave stvari koje su Srbiji neophodne. Hvala vam puno.
Zahvaljujem. Gospodin Dejan Nikolić ima reč.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, kratko ću se osvrnuti na izlaganje gospodina Đurića, mada nije sada u sali. Moram da ponovim i istaknem da je tačno da imamo izuzetnu saradnju, ja kao predsednik i on kao zamenik predsednika i ne vidim razlog da tako ne bude i u budućnosti. Međutim, ne mogu da prihvatim odgovornost Odbora za to što devet meseci nakon završetka konkursa raspravljamo o Komisiji za zaštitu konkurenciji. Jedini dogovor koji kao predsednik Odbora nisam mogao da postignem nije bila Komisija, već dogovor sa pojedinim poslanicima da na tu sednicu dođu. Znamo svi kako se sednice odbora pripremaju i to je jedina istina u vezi s tim zašto raspravljamo devet meseci nakon završetka konkursa za izbor članova i predsednika Komisije za zaštitu konkurencije. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od ovlašćenih predstavnika ne javlja, prelazimo na učešće po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Miroslav Markićević nije tu. Gospodin Arsen Đurić se javio.
Slažem se da imamo saradnju i ta saradnja će svakako biti kvalitetna i u narednom periodu. Međutim, moram da kažem da pre izbora gospodina Nikolića za predsednika Odbora, s obzirom da je gospodin Đokić podneo ostavku dosta ranije, zakazivao sam sednice kada su se razmatrale razne ratifikacije nekih sporazuma koji su bili potpisani iz oblasti turizma, tako da sam na taj način doprineo efikasnom radu Skupštine i samog Odbora. Rekao sam da je svakako krivica Odbora, tu ne mislim da je krivica gospodina Nikolića koji je nedavno izabran na funkciju predsednika Odbora, već vladajuće većine, jer nikada nije stavljeno na dnevni red izbor predsednika i članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, jer da je stavljeno, pa da je opozicija bojkotovala, onda bi se moglo reći da je opozicija kriva. Međutim, to nikada nije bilo na dnevnom redu, tako da je svakako odgovornost na vladajućoj većini.
Narodni poslanik Slobodan Maraš ima reč.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarka, na početku bih odmah hteo da kažem da je šteta što vi ovde sedite. Mislim da bi bilo logičnije da ovde sedi ministar trgovine, nego vi, iz mnogo razloga. Zato što ova tema se mnogo više tiče njegovog delovanja, odnosno delokruga pod njegovim ministarstvom, odnosno i zakona koji je donet pre mesec ili dva dana, zakona po kome se faktički narušava konkurencija, čiji je predlagač bila Vlada, odnosno Ministarstvo trgovine. Mislim da kada je ova tema u pitanju ključni problem taj što, bez obzira na sva ova oprečna mišljenja što čujemo između predsednika Odbora i ostalih članova Odbora, ipak niti je predsednik Odbora kriv, niti ostali članovi. Mislim da su krivi oni koji su nam ovih pet kandidata, odnosno između ovog broja kandidata ovih pet predloženih na ovaj način dostavili. Mislim da je mnogo više trebalo razgovarati, a posle ću potkrepiti i zašto, među poslaničkim grupama o ovoj temi i mnogo bi bilo bolje kada bi iza jednog ovakvog izbora stalo 200 poslanika, nego 126 ili 130, ili 127. Za to zaista nismo krivi. Pošto niko iz vladajuće većine, osim predsednika Odbora, ni vi niste imali potrebu da bilo šta kažete na ovu temu, odnosno na ovaj predlog, i vas mogu i da razumem, ali ne mogu da razumem da nijedan ovlašćeni predstavnik ili šef poslaničke grupe vladajuće većine nije stao na neki način iza ovih imena, odnosno da da obrazloženje zašto baš ta imena. Zbog čega to kažem? Zato što mnogi od njih zaista ne ispunjavaju elementarne uslove. Mislim da nije dovoljno izglasati jedan zakon, izabrati članove Komisije ili članove DRI, ili Zaštitnika građana i onda pustiti da stvari teku svojim tokom. Mnogo moramo da radimo na ustanovljavanju institucija poput ove, da punu podršku damo takvoj jednoj instituciji. Mislim da je ovo pravo mesto gde treba da se da puna podrška. Ne znam koliko se poslanika seća, ali u staroj zgradi, za vreme Vlade Vojislava Koštunice, imali smo jedan odbor u kome su bili predsednica, tada, Saveta za zaštitu konkurencije ili Agencije, gospođa Bajalović, zajedno sa članovima tog saveta, i tema je bila zaštita konkurencije, pošto je LDP, pogotovo 2007. i 2008. godine, ukazivala i pokušavala da dobije podršku u parlamentu da se raspravlja o monopolskom položaju jedne firme. Nažalost, tu nije bilo sluha, ali je bilo sluha od strane Agencije, odnosno gospođe Bajalović i njenih saradnika, koji su došli i na jedno direktno pitanje – da li je bilo pritisaka od strane ministara tada u njihovom radu, jasno rekla da jeste. Ti pritisci očito su nastavljeni i kasnije i logično je da će biti, nažalost 10 godina smo u tranziciji, što nije dobro, ali logično je da će biti takvih pritisaka, da zajednički stanemo iza ovog predloga, ali na ovakav način je nemoguće. Kao što je rekao ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe, ali i iz drugih poslaničkih grupa smo to čuli, osoba koja je predložena za predsednicu zaista ne ispunjava nikakav uslov, odnosno ne ispunjava osnovni uslov. Nije dovoljno što bi nešto volela da radi. Mislim da bi mnogo bolje bilo da se bavila nekada ovom temom. Nažalost, to nije slučaj. Na ovakav način svi poslanici iz opozicije koji smo protiv ovih predloga, odnosno koji nećemo glasati za ove članove, bićemo odgovorni. To je ono što nam se stalno dešava u ovoj Skupštini. Najčešće Vlada prebaci odgovornost na Skupštinu tako što donese zakon, za njega glasa 126 poslanika i taj zakon prođe, a onda čujemo od premijera koji kaže – nemam ja ništa s tim, Skupština je to izglasala, bez obzira što je njegov predlog bio. Mislim da s namerom se velika odgovornost prebacuje na Skupštinu, a pogotovo mislim da greše poslanici vladajuće većine koji tu odgovornost prihvataju u ime svih nas na jedan ovakav način. Pogledajte kako izgleda sala, pogledajte da nijedan ovlašćeni predstavnik vladajuće većine se ne javlja za reč. Dogovor je postignut negde gde mi nismo mogli da dopremo i, nažalost, moraćemo biti prisutni tu kada se bude glasalo, odnosno iako smo protiv, iako nećemo glasati za, bićemo jednog dana odgovorni. Još jednom podvlačim, meni je veoma žao što ste vi tu, iz razloga što vas veoma poštujem. Mislim da bi bilo mnogo bolje da je ovde bio ministar trgovine i da smo mogli s njim malo da porazgovaramo na ovu temu.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Miroslav Markićević ima reč.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministarka, poštovani kolege narodni poslanici i svi građani koji gledate ovaj televizijski prenos. Moje obraćanje će, kako neki kažu, biti malo neuobičajeno, možda od nekih političkih analitičara shvaćeno kao naivno, s obzirom da sam pripadnik opozicione stranke, dakle Nove Srbije. Delom će ovo moje obraćanje, gospođo ministarka, biti upućeno lično vama, sa traženjem odgovora na neka pitanja, a iz razloga, mislim da vi znate zato što verujem da ste vi, kažu ljudi, nisam stručan, a moj utisak je da ste čestiti i pošteni. Obraćanje Velimira Ilićavama je bilo i u tom pravcu. Mi dobro znamo da u Vladi Republike Srbije ima dobar broj ljudi koji su čestiti i pošteni. Naše političke razlike stoje i biće izražene i u sledećoj predizbornoj kampanji, ali želimo da apelujemo na one ljude koji žele da se bore i protiv korupcije, i da sa formira Komisija za zaštitu konkurencije, koja će zaista nešto uraditi i, da navede neke primere, firme, ljude koji nisu poštovali zakone ove zemlje. Nažalost, podržavao sam zadnjih 10 godina nekoliko koalicionih vlada. Znam šta znače koalicioni kapaciteti i kapaciteti ucenjivanja. Ali, jednom će neko od vas morati progovoriti, ako zbog ničeg drugog, onda zbog vaše kovanice da Evropa nema alternativu. Gledajući javne servise i njihove programe i rad susednih zemalja, pogotovo Hrvatske, čiji rad pratim, a to je zemlja koja je pred godinu ili dve na ulazak u EU. Jedan od osnovnih uslova na tom evropskom putu je ta borba protiv korupcije. Shvatam da ova tela, odnosno ove komisije koje se biraju, treba da spreče tu korupciju i kriminal. Pritom, treba reći da korupcija i kriminal ni u jednoj zemlji, pa ni u EU, nisu iskorenjene, ali su dovedene na jedan nivo za koji, neću da kažem da može da se toleriše, neću da kažem da je prihvatljiv, ali može sa time da se živi. Mislim da živimo u zemlji gde je stepen korupcije tako visok da to ugrožava egzistenciju miliona građana Srbije. S tim, hoću da kažem da sam šokiran, da je već prošlo 48 sati otkada je bivša predsednica Komisije za zaštitu konkurencije na Javnom servisu, nije bio direktan prenos te emisije, rekla da joj je prećeno. Navela je i čoveka koji joj je pretio. Sutradan smo videli da u štampanim medijima postoji njena izjava da su na nju vršeni pritisci od pomoćnika ministra trgovine, gospodina Slobodana Milosavljevića. On je juče ili prekjuče bio ovde, gospođo ministar, njega sam isto to pitao, da se izjasni o tome. Ni reči o tome. Prema tome, da li je ovo poruka i budućoj komisiji? Neću da analiziram te ljude koji će biti, očigledno, izabrani. Da li je to poruka i njima kako oni treba da rade? Dakle, kao što su i ovi radili. Ona je dobila pretnje, iako, praktično, nije donela nijednu odluku koja je priznata na sudu, odnosno neki sudski organi nisu zaključili da je to validno. Ona je dobila pretnje i pritiske. Ako je dobila, čovek na koga je ona ukazala je rekao da ima dokumentaciju da to nije istina. Zar nije interes šire javnosti, pre svega, mislim Vlade, a pre svega i resora u toj Vladi koji su, resorno, direktno zainteresovani, pa i vi, za to što je ona rekla? Niko se ne izjašnjava, ni predsednik Republike, ni predsednik Vlade, ni tužilaštvo, ni policija, niko. To je u najmanju ruku začuđujuće. Imali smo izjave i predsednika Republike, koji je ovih godina reagovao na neke napade na strane građane, na neke umetnike. To je sve dobro. Ovoga puta, jedan predstavnik, da ne kažem da li je sada u usko pravnom smislu Komisija za zaštitu konkurencije državni organ, mislim da jeste, ako ga bira Skupština, jedan predstavnik državnog organa se žali na pomoćnika ministra trgovine, na predstavnike drugog državnog organa, da su na nju vršeni pritisci. U najmanju ruku bi trebalo javno tužilaštvo ili bilo ko da se izjasni. Makar i onom rečenicom – ispitaćemo, pa ćemo videti. Svedoci smo ovde da povodom izjava nekih poslanika, pa i predsednika Nove Srbije, Velimira Ilića, odjedanput se oglašavao portparol tužilaštva, kolegijum Javnog servisa, iako niko, gospođo ministarka, znate o kojoj emisiji pričam, sada sam uveren da je Jelena Trivan napisala to saopštenje koje je kolegijum RTS-a dao u javnost. Niko od njih nije bio prisutan tu. Kada smo mi iz stranke, da kažem onako narodski rečeno – namazani i napravljeni onakvi kakvi nismo u medijskoj propagandi. Kada smo tražili od kolegijuma saopštenje napismeno, vi znate šta je to pravno, kaže – nema tog saopštenja. Naravno da ga nema, zato što niko od predstavnika i članova tog kolegijuma nije bio prisutan. Kada sada to uporedimo koliko je to bitno, taman da se tako i desilo kako su oni to napisali u kolegijumu, a od reči do reči je sve laž, ispostavilo se, i tad se oglasio Tomo Zorić, portparol tužilaštva. I šta je bilo, prošlo je nekoliko meseci, naravno da nema ništa. Pre nekoliko godina, povodom izjave gospodina Velimira Ilića o proslavi u Orašcu, posle tri dana su nam se javili ljudi iz tužilaštva. Ne mogu iz lojalnosti prema tim ljudima da kažem – mi smo dali saopštenje, mi ćemo da ispitamo, ljudi od ovoga nema ništa. Ovo je politička propaganda. Dobro, ako je status i položaj opozicije u državi Srbiji takav da se preko Javnog servisa neke stranke omalovažavaju, da se njima zabranjuje dolazak, zato plaćaju svi građani, a i članovi i simpatizeri Nove Srbije, kao i glasači, neka ide kako ide. Dobro, neka i neka stranka ima manji rejting zbog toga, to je država Srbija. Ali, ovde se radi o interesima stotine hiljada građana. Zbog toga što je, očigledno, ova komisija radila pod nekim pritiscima, i drugi neki državni organi, to bi neki ekonomski stručnjak egzaktno mogao da izračuna koliko je to manje para u budžetu. Ne bori se jedna država i njeni državni organi, Vlada i Skupština, kao i lokalne skupštine zbog korupcije zato što je to samo sramota, bezobrazluk i nevaspitanje, dakle, krasti od narodi, nego zbog toga što je manje para u budžetu očigledno zbog te korupcije. Ovde pričamo, a najviše iz usta predsednika Nove Srbije nekoliko meseci. Molim vas da zapišete Nuba invest, ili nam jednom zatvorite usta i kažite – to nije istina, ili je istina, ako je istina, onda nešto morate da preduzmete, jer se direktno optužuje jedan ministar i njegova braća, dakle Nubainvest je firma iz Slovenije, sa početnim kapitalom od 3.000 evra, dobila posao koji se meri desetinama miliona evra bez tendera. Nije bio tender. Ako je bio tender, lepo se pojavite na konferenciji za štampu, u direktnom prenosu i kažite – gospodine Iliće, gospodine Markićeviću, tender je bio, vi niste obavešteni. Pričamo ovde mesecima. To su vrlo opasne stvari. Kakva je to poruka? Šta će onda građani da pomisle? Pomisliće – vrana vrani oči ne vadi. Bez obzira na naše ideološke i nepremostive političke razloge, da su najmanje polovina od tih ljudi u Vladi, od ministara, od službenika, savetnika, pomoćnika čestiti i pošteni ljudi. Rekao sam najmanje. Šta hoćete više od opozicionog narodnog poslanika? Nemojte više da ćutite. Ovako kada se iz ovih skupštinskih klupa prozivate, ispada da budete prozvani svi. Ponavljam, 48 sati već ćutite. To je neverovatno. Gospođa Dijana Bajalović je rekla da je i njenoj deci prećeno. Niko ne reaguje, svi ćute. Da li to znači da se ona nekome zamerila ili da nije dobro radila svoj posao, ili da je bila lenja ili da nije dolazila na posao? Sve to nisu razlozi da joj neko preti. Taj drugi, gospodin Beko, o njemu se govori, čovek je rekao da ima dokumentaciju, da to nije istina što je ona rekla. Dakle, trebalo je u roku od dva sata da se reaguje. Možda je gospođa ljuta što sada neće biti u toj komisiji, pa je to zbog toga rekla. Ali, javnost mora da bude obaveštena o tome. Ona je to rekla u Dnevniku, najgledanijoj emisiji u 19.30 na Javnom servisu. Dakle, neko je morao da reaguje. Koristim priliku, gospođo ministarka, da vam kažem nešto što mene začuđuje, dakle predsednica Vrhovnog kasacionog suda, ide informacija da je ona samoj sebi podigla platu. Moguće je da je to po zakonu, ali taj zakon onda nije dobar. Znate, i u najvećoj firmi gde su direktori moćni, imaju velike plate, njima putni nalog neko potpiše drugi, ili finansijski direktor ili neko drugi. Kako je moguće da ona sama sebi podigne toliko platu? Vi znam da ste informisani da danas Palata pravde, da će građani biti uskraćeni za svoja prava, dakle, da izvrše tamo neke poslove koje imaju u sudu jer radnici štrajkuju. To smo gledali jutros u jutarnjem programu. Zašto štrajkuju? Imaju od 16.000 do 20.000 platu. Dakle, nisam za uravnilovku, stručni ljudi, pogotovo na čelu tako odgovornih organa kao što je Vrhovni kasacioni sud treba da imaju veliku platu, ništa nije sporno. Možda i ta plata koju su mediji objavili, možda je ona u redu, ali mene je začudilo da ona sama sebi povećava platu. I pri tom, gospođa ministarka kaže – nemojte da ja kažem ono što ja znam. Koja je to poruka građanima, kada predsednik Vrhovnog suda, gde građani ostvaruju svoju pravdu, gde su nekima u pitanju životi, ona kaže – nemojte da ja progovorim? Šta to znači? Kakva je to poruka građanima? Ponavljam, verovali vi ili ne, vama sam se najiskrenije obratio i očekujem od vas da se u ovim pitanjima koja sam postavio izjasnite. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milica Radović ima reč. Repliku neko želi? Gospodin Dejan Nikolić se prijavio, ovlašćeni predlagač. Izvolite.
Javno se pridružujem zahtevu gospodina Markićevića da nadležni organi što pre utvrde sve okolnosti i navodne pretnje na trenutnu predsednicu komisije, gospođu Marković Bajalović. Samo tako će država potvrditi da se zalaže i obezbeđuje uslove za nesmetan rad nezavisnih organa. Što se tiče konkursa i kritika da neki od kandidata ne ispunjavaju uslove za predsednika ili članove Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, moram da napomenem da su svi, odnosno poslanici koji su bili prisutni, a bili su prisutni i poslanici opozicije, bili saglasni oko jedne stvari – da samo jedan kandidat ne ispunjava uslove propisane zakonom i konkursom. O tom kandidatu se nismo ni izjašnjavali. Izjašnjavali smo se o ostalih 19 kandidata koji, odgovorno tvrdim, ispunjavaju uslove konkursa koji su propisani zakonom. Na kraju, neki opozicioni poslanici su glasali protiv kandidata koje smo mi predložili i samim izjašnjavanjem za tog kandidata potvrdili validnost njenog učešća na ovom konkursu. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, spremajući se za ovu tačku dnevnog reda pročitala sam jednu neverovatnu izjavu kolege iz vladajuće koalicije, koji je rekao da ako je neko kriv, kriva je opozicija što je opstruisala rad Odbora za trgovinu i zbog toga ova Komisija za zaštitu konkurencije nije mogla da bude formirana u zakonskom roku. Ovo je stvarno neverovatna izjava jer kolega iz vladajuće koalicije očigledno drugačije gleda na demokratiju i na prava opozicije u ovom parlamentu od onog koje bi trebalo da bude uobičajeno. Međutim, ova izjava ima u sebi nešto istinito. Ona u najkraćem opisuje stanje u ovom parlamentu, koji iz dana u dan sve manje liči na demokratski jer se u njemu konstantno prava opozicije unižavaju ili čak ograničavaju do te mere da ona postane potpuno nevidljiva. Meni je prosto fascinantno kako je uopšte moguće da vlast za svaki svoj poraz, za svaki svoj neuspeh ima hrabrosti da optuži opoziciju, odnosno opozicione stranke, koje su bar po idejama za koje se zalažu toliko udaljene jedna od druge da su one, bar neke od njih, toliko, kao nikad ranije, bliske vlasti. Naravno, čak i u takvoj situaciji, u situaciji u kojoj je opozicija raznim promenama Poslovnika, sumanutim odlukama o izgledu odbora, potpuno obespravljena, ona biva optužena od strane vlasti da je ona jedino kriva za neformiranje nezavisne institucije, čiji je jedini cilj da slobodna tržišna privreda u najvećem i najsvetlijem izdanju zaživi. To je stvarno licemerje neviđene razmere. Moram samo da kažem da je vlast kojim slučajem bila manje osiona, bahata i arogantna, ovaj problem ne bi ni postojao kao takav ili čak ako bi se javio u samom svom početku, on bi verovatno vrlo lako i brzo mogao da bude prevaziđen. Mislim da je ovde mnogo važnije od samih kadrovskih rešenja o kojima danas raspravljamo to da li smo mi bili u situaciji, da li mi imamo hrabrosti da u Srbiji stvorimo takav ambijent da nezavisne institucije nesmetano funkcionišu. Imali smo prilike da slušamo da se mnogima od njih preti u javnosti i moram da kažem, dok god takve pretnje postoje, nažalost mi ne možemo da se pohvalimo da živimo u demokratskom društvu jer je to za pravi demokratski poredak potpuno nepojmljivo. Mislim da je mnogo značajnija ova druga i treća tačka dnevnog reda, izvinjavam se ako sam napravila možda propust u samom redosledu, ali mislim na kadrovska rešenja vezano za javne nabavke. Javne nabavke su nesumnjivo jedna oblast u kojoj se svakodnevno susrećemo sa raznim nepravilnostima i u kojoj nekako korupcija najviše cveta. Svakodnevni problem u javnim nabavkama je taj što ponuđač namerno ponudi nižu cenu da bi na taj način dobio na tenderu, a onda kroz razne anekse toliko se izbilduje ta cena da na kraju ona ne da postaje udvostručena, nego čak možda i mnogostruka. Tipičan primer za to je renoviranje Aerodroma "Nikola Tesla" 2003. godine, gde je cena nabavke na kraju bila nekoliko puta veća od one koja je ugovorena. U Srbiji se na javne nabavke potroši negde oko četiri milijarde evra godišnje, a procena je da se 800 miliona evra odlije raznim koruptivnim kanalima. Ovo upravo govorim zbog toga što smatram da je komisija koja treba da kontroliše ovu oblast od izuzetne važnosti. Ali, mislim da to nije jasno kolegama iz vlasti, prosto iz tog razloga što moram da podsetim da je ovaj zakon donet u decembru 2008. godine, da je stupio na snagu, čini mi se, 6. januara 2009. godine i da je u roku od šest meseci od 6. januara trebalo da bude formirana komisija koje još uvek danas nemamo. Postavlja se pitanje takođe – da li uopšte kašnjenje u formiranju ove komisije od 15 meseci može da se objasni i opravda na bilo koji način? Znači, nemamo komisiju, koja faktički ne postoji 15 meseci, i sa druge strane, što mislim da je vrlo važno, mi danas ne znamo ni koga postavljamo, odnosno biramo u samu komisiju. Ovo govorim zbog toga što ni za jednog kandidata, kako za kandidata za predsednika komisije, tako ni za kandidata za članove komisije, mi kao narodni poslanici, jedino ovlašćeni da sudimo o izboru njihovom, nismo dobili ni jednu njihovu biografiju. Onda se postavlja pitanje – da li mi imamo uopšte procesne uslove da danas raspravljamo o ovoj temi? Ja ću samo da se pozovem na član 102. Zakona o javnim nabavkama, koji jasno kaže da za predsednika republičke komisije može da bude birano lice koje ispunjava uslove potrebne za izbor za sudiju opštinskog suda i koje ima radno iskustvo od tri godine u oblasti javnih nabavki, a za člana republičke komisije može biti birano lice koje je diplomirani pravnik, sa radnim iskustvom od dve godine u oblasti javih nabavki ili sedam godina radnog iskustva u struci. Da li mi o kandidatu za predsednika komisije bilo šta pouzdano znamo? Imali smo prilike da u novinama čitamo u najnegativnijem svetlu o njegovoj radnoj biografiji, o njegovoj ličnosti. Naravno, nisam ovlašćena da sudim o opravdanosti ovakvih navoda, ali u nedostatku biografije, u nedostatku onoga bez čega mi danas nismo mogli da se upustimo u rad i raspravu da smo normalan parlament, ne mogu ništa drugačije da pomislim nego da postoji velika verovatnoća ti navodi, o kojima smo imali prilike da čitamo u novinama, dobiju dimenziju mogućeg. Vrlo je zanimljivo da je čovek sa istim imenom i prezimenom, ne mogu sada da tvrdim ovde da se radi o istom čoveku jer ne znam, nemam biografiju ispred sebe, ne znam ni koji mu je matični broj, a ne nešto više od toga, pojavio se kao predlog u ovoj skupštini u martu ove godine, ako se ne varam, i onda je zbog pritiska javnosti on sam povukao svoju kandidaturu. Takođe smo imali prilike da pročitamo da će kandidati za članove te komisije takođe da se povuku u slučaju da se on nađe kao izabran na mesto predsednika komisije, jer osporavaju njegovu stručnost, osporavaju njegov profesionalizam i smatraju da s njim rad komisije neće biti transparentan i da ona više neće moći da bude nezavisno telo kao što to u samom zakonu postoji kao njena definicija. Moram da kažem da je komisija vrlo ozbiljna institucija i da ljudi koji treba da je sačinjavaju treba da imaju određeni nivo stručnosti, profesionalnosti, određeni dignitet i, naravno, njihove biografije bi trebalo da budu bez ijedne jedine mrlje. Da li je to danas tako? U suprotnom, radilo bi se o ozbiljnom pokušaju uništavanja institucija u samom društvu. S obzirom da biografiju, ne samo za predsednika nego ni za jednog člana, nemamo ispred sebe, da imamo samo novinske napise koji u najnegativnijem svetlu govore o kandidatu za predsednika, mogu da budem prilično uverena da se radi i da je na delu vrlo loše kadrovsko rešenje. Još jednom moram da kažem da još jedanput pokazujemo da živimo u jednom nedemokratskom društvu u kome se osnovna demokratska načela izbora ne poštuju, u kojem se svako kadrovsko rešenje čini tako da ono mora da bude isključivo po volji vladajuće većine i, nažalost, ono se vrši po kriterijumima koji su daleko od onih koji su propisani u samom zakonu. Sve dok bude tako, ovde neće biti i ne može da bude reči o bilo kakvim reformama, o bilo kakvim evropskim standardima, primeni evropskih vrednosti, ne može da bude reči ni o primeni principa slobodne tržišne utakmice, ne može da bude reči ni o samim demokratskim načelima i sve to postaje jedna gola priča koja nema veće domete od samih mantri i floskula.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Vladan Jeremić ima reč.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, danas je u skupštinskoj raspravi i proceduri jedna od tema koje se tiču borbe protiv, da tako kažem, najveće pošasti s kojom se kao država suočavamo, dakle, korupcije. Ono što bih na samom početku želeo da istaknem, to je da je pitanje slobode potrošačkog izbora tesno povezano sa problemom preostalih monopola u Srbiji i regionu. Ono što svakako nije dobro, to je podatak, odnosno ocena Svetske banke i Svetskog ekonomskog foruma da se naša država nalazi na 130. mestu, od ukupno 133 zemlje, po efikasnosti antimonopolske komisije. Ono što je takođe veliki problem jeste činjenica da do sada u Srbiji nije doneta nijedna izvršna presuda protiv monopolista. Pomak koji se očekivao u ovoj oblasti primenom Zakona o zaštiti konkurencije... Zakon je, ako se ne varam, stupio na snagu novembra prošle godine i trebalo je da u znatnoj meri poboljša poslovni ambijent. Kako se mislilo tada, pomak koji je načinjen trebalo je da bude to da je Komisija po prvi put mogla da izriče kazne kompanijama za koje se utvrdi da su prekršile zakon, dok su po ranije važećoj zakonskoj regulativi to radili sudovi. Međutim, praksa je pokazala da oni nisu doneli nijednu presudu protiv monopolista u Srbiji. To deklarativno zalaganje za obračun sa monopolistima očigledno je još uvek u sferi samo zalaganja, jer strategija za borbu protiv monopola, po kojoj će konkurenciju dobiti sve kompanije koje imaju i zloupotrebljavaju dominantan položaj u državi, očigledno je još uvek samo mrtvo slovo na papiru. Samo ću podsetiti na nešto što je uglavnom u javnosti već poznato, a to je da su praktično najveći monopoli u trgovini i preradi poljoprivrednih proizvoda, žitarica, kao što je soja, gde je dominantno učešće kompanije "Viktorija oil". Dominantan položaj u preradi mleka, a mogli smo da se uverimo u sve posledice takvog položaja, ima kompanija "Salford"; u proizvodnji cigareta BAT; tu su, naravno, i "Filip Moris" i "Monus", čiji je vlasnik Predrag Ranković; u proizvodnji ulja takođe postoji nešto slično i tu prednjače "Dijamant", "Agrokor" i "Invej", a o situaciji u energetici, gde prednjače NIS i Elektroprivreda Srbije, već je dosta reči potrošeno. Ono na šta bih još ovom prilikom hteo da ukažem jeste jedan odnos koji imamo kao država u određenim organizacijama. Možda najbolji primer loše pozicije koju država ima u ovoj oblasti, odnosno sferi, jeste svakako i organizacija CEFTA, dakle, konkretno, slučaj Srbije i Hrvatske, odnosno Beograda i Zagreba. Srbija kao izvoznik hrane beleži deficit u razmeni sa Hrvatskom od čak 117,3 miliona dolara. Problema ima raznih. Mi smo jednom prilikom i pominjali da je jedan od problema i taj što hrvatski carinici traže da prateća dokumentacija bude isključivo na latinici i da se u proizvođačke specifikacije tačno unesu normativi utroška materijala, što zapravo zadire u pravila o zaštiti poslovne tajne. Podatak da u Srbiji posluje oko 200 hrvatskih firmi, dok broj srpskih kompanija u Hrvatskoj ne prelazi 10, da su ulaganja hrvatskih privrednika u Srbiju praktično iz godine u godinu sve veća i iznose oko 500 miliona evra, dok je srpska investicija vredna oko 20 miliona evra. Hrvatska je šesti najveći ulagač u Srbiji, a prva srpska investicija u Hrvatskoj je plasirana tek 2008. godine. Reč je o kompaniji "Svislajon" Takovo, koja je prva iz Srbije uspela da uloži u Hrvatsku kupovinom fabrike "Eurofud market" iz Siska. Poznat je i podatak, čuli smo to i u današnjoj raspravi, koliko je veliki problem koji se tiče javnih nabavki i da je praktično nekih 25% od ukupnih javnih nabavki koje se godišnje u Srbiji sprovedu zapravo pod sumnjom da su sprovedene nezakonito. Ono što je možda najveći problem i na šta bi trebalo svakako da se obrati pažnja, to je ta sama faza realizacije ugovora, jer Zakon o javnim nabavkama uređuje postupak do momenta zaključenja ugovora sa ponuđačem koji je dao najpovoljniju ponudu. Činom potpisivanja ugovora nadležnost zakona i institucija čiji je rad njime regulisan, a to su Uprava za javne nabavke i Komisija za zaštitu prava, praktično prestaje i na taj način jedna veoma važna faza realizacije, koja za sobom krije brojne opasnosti od zloupotrebe, praktično još uvek ostaje van domašaja zakona, Uprave i Komisije. Jednu od praktično ključnih uloga u kontroli realizacije ugovora o javnim nabavkama bi upravo trebalo da ima Državna revizorska institucija, a kontrolu izvršenja ugovora o javnim nabavkama svakako bi morale da u značajnijoj meri realizuju inspekcijske službe i, možda i najvažnije, Ministarstvo unutrašnjih poslova. Mislim da je stoga zaista neophodno da se znatno aktivnije uključe u kontrolu realizacije ugovora o javnim nabavkama, a posebno kod takozvanih velikih naručilaca i visoko vrednih nabavki. Podsetiću samo na možda najupečatljiviji primer, a to su rezultati kontrole jednog ovakvog ugovora koji se tiče rekonstrukcije Terminala 2 naAerodromu "Beograd", koja je bila vredna 18 miliona evra. Šta je posledica svega toga znamo, a da li će biti postignuti preventivni efekat, preostaje da vidimo. Dakle, nekakav dalji pozitivan pomak u podizanju znatno poštenijeg i ekonomičnijeg sistema javnih nabavki imao bi sa svoje strane snažan uticaj na stav domaće javnosti o rasprostranjenosti i ukorenjenosti korupcije u Srbiji, jer javne nabavke su oblast u kojoj je korupcija, dakle, prisutna u najvećoj razmeri i svakako da bi pomak u ovoj oblasti mogao da promeni opštu sliku o korupciji u Srbiji. Za sada, slika je crna, nema ni tona i to je nešto što će, naravno, morati da se u što skorije vreme u potpunosti promeni. Zahvaljujem se na pažnji.
Sedam minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević, posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Poštovano predsedništvo, poštovana gospođo ministar, ove tri tačke koje su spojene u jednu raspravu su danas na dnevnom redu i u okviru njih treba da izaberemo komisije koje će štititi potrošače, odnosno konkurenciju i Komisiju za javne nabavke. Godinama se priča u ovoj zemlji u javnosti, i to kažu izveštaji svih relevantnih komisija, da je najveći problem u Srbiji problem korupcije, a ta korupcija uglavnom potiče iz onog dela koji se tiče državnih investicija, odnosno javnih nabavki koje država i njeni organi sprovode. Oko četiri milijarde evra godišnje se potroši na javne nabavke u ovoj zemlji, a prema podacima raznih institucija od 20 do 25% tih para koje prođu kroz javne nabavke završi u džepovima onih koji su zainteresovani ili koji su u vlasti ili koji su zainteresovani da se taj novac opere i da se sliva u privatne džepove. Dakle, jedan od najvećih problema u ovoj zemlji i po percepciji samog javnog mnjenja i građana jeste problem korupcije. Da bismo kao država bili kredibilni i da bi građani ove zemlje stekli više poverenja u njene institucije, te institucije moraju da budu kredibilne i da rade svoj posao na transparentan način. Hajde da vidimo šta se dešava sa ovim institucijama koje bi trebalo da povrate poverenje građana u državu, odnosno onih koji se bave nekim poslom, obzirom da su to ljudi koji pune budžet Srbije, od kojeg većina nas živi. Dakle, ove tri komisije bi trebalo da štite konkurenciju i da štite zakonitost u javnim nabavkama. Mi smo dobili u materijalu predloge za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije, biografije kandidata za članove Komisije za zaštitu konkurencije i dobili smo papir u kom se kaže da je ovo Odluka o izboru predsednika i članova Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, gde se kaže da se za predsednika bira Borislav Galić, diplomirani pravnik iz Beograda, za članove Željko Grošeta, Branislav Cvetković, Vuk Ranković i Vesna Gojković Milin. Što se ovog papira tiče, ove druge komisije, u njoj nema biografije ni o jednom kandidatu. Ta ista tačka dnevnog reda, odnosno Komisija za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, na dnevnom redu ove Skupštine bila je početkom marta ove godine, pa je na pritisak javnosti, a čini mi se i nekih poslanika iz vladajuće većine, ubrzo skinuta sa dnevnog reda, da bismo je posle šest meseci ponovo dobili u istovetnom obliku, ali, naravno, sada bez ijednog slova o tim ljudima koje treba da biramo. Pa se postavlja, naravno, opravdano pitanje, koje je gospodin Krasić pokrenuo jutros, kako mi možemo da raspravljamo o ljudima koje treba da biramo, a da o njima ne znamo ništa? Dakle, jedinu stvar koju sam ja kao narodni poslanik našao o predloženim ljudima našao sam na sajtu "Blica" u tekstu koji kaže: "Debeovac prljave prošlosti šef kontrole javnih nabavki". To je bilo od 5. marta 2010. godine. Tu se govori o izvesnom Borislavu Galiću, za kog se kaže da je prljave prošlosti, da se na čudan način ponaša, da uvodi neka nova pravila i netransparentnost u radu Komisije za zaštitu u javnim nabavkama, ali zaista, što je i moja koleginica Radović rekla, ne možemo da tvrdimo da se radi o istom čoveku, pošto se podudaraju imena, ali to ne znači da ne postoje dva čoveka istog imena. Dakle, nama je zaista potrebno više informacija o kom se čoveku radi, da li je on to onaj isti čovek koji je bio pre šest meseci ovde prozivan od strane medija i od strane ljudi koji su u vladajućoj koaliciji, a koji su i tada rekli da ne žele i neće podržati takav izbor. Meni je danas čudno da u sali nema nijednog predstavnika Srpskog pokreta obnove, pošto mi se čini da se u ovom tekstu pominju i oni i da je gospodin Galić od 5. marta 2010. godine, dakle, od tada, bio vezan na neki način sa kabinetom Gorana Petrovića, bivšeg šefa DB-a, da je učestvovao u nabavkama nekih lažnih pasoša itd., itd., što svakako tog Borislava Galića sigurno ne može da preporuči za ovakvo mesto, jer i po zakonu, u članu zakona se kaže da za to mesto može da bude izabran čovek koji je dostojan te funkcije, da ima, naravno, iskustva u radu sa javnim nabavkama i da je dostojan te funkcije za koju se bira. Ako se radi o istom čoveku, a mediji ga prozivaju da se bavio ovim radnjama, bojim se da to nije baš dobra preporuka. Kako ćemo to da opravdamo, ako se radi baš zaista o takvim ljudima, pred onim institucijama koje nam svakodnevno postavljaju uslove, pre svega mislim na institucije EU, da moramo da naše zakonodavstvo prilagodimo evropskom zakonodavstvu i da, naravno, smanjimo korupciju i kriminal u državi, jer je to rak-rana ove zemlje? To ne treba da radimo zato što nas neko opominje i neće da nas primi tamo gde očigledno neće da nas primi, već zato što je to rak-rana za građane ove zemlje i zato što se pare poreskih obveznika na ovaj način, krađom, lopovlukom, nameštanjem javih tendera, slivaju u nečije privatne džepove. To se sigurno ne dešava sa vama, gospođo Malović, ali ste i vi svesni da korupcije ima u društvu i da se ona uglavnom dešava kroz sisteme tendera, javnih nabavki i nameštaljki, a uglavnom sa licima koja su direktno povezana sa onima koji sprovode te tendere, odnosno sa onima koji vrše vlast. Ako vlast hoće da bude poštena i ako hoće da radi za dobrobit države, ona mora da razmišlja dugoročno, a ne da razmišlja tako što će predlagati nekredibilne institucije, koje će sutra možda raditi na netransparentnom prikrivanju i nameštanju javnih tendera. Pre nekoliko meseci smo u ovom parlamentu izglasali jedan divan zakon, koji se zove Zakon o podsticaju građevinske industrije u Srbiji, kojim se sistem javnih nabavki i Zakon o javnim nabavkama potpuno derogira i baca na pod, dakle, izbegava se javna nabavka kao instrument kontrole trošenja državnih para tako što će Vlada kroz razne svoje komisije odabrati podobne ponuđače i sa njima direktno, face to face ili licem u lice, dogovarati koliko će koštati nešto što se radi za državu. Izvinite, mogu da verujem na reč mnogim ljudima, ali kada se radi o državnim parama ne verujem nikome. Tu apsolutno nema nikakvog opravdanja da se takve stvari mogu raditi u ovoj državi. Nama je potrebno, pored Državne revizorske institucije, mnogo više kontrole trošenja državnih para od onog što danas imamo. Predlaganjem ovakvih institucija, bojim se da nećemo daleko otići. Prekjuče smo imali raspravu o izmenama Zakona o budžetskom sistemu, gde ćemo dobiti Fiskalni savet koga će predlagati predsednik države, guverner i ministar, a ministar predlaže svog člana u Fiskalnom savetu da kontroliše ministra. Izvinite, koga će predložiti? Nekog ko će biti tako narogušen da istrese sve iz ministarstva? Naravno da neće. Nama su potrebne nezavisne institucije ako hoćemo da napravimo nešto od ove države. Nezavisne institucije ne mogu da budu ako budu predlagane direktno od partija. Izvinite, nijedna partija neće predložiti nekog ko će kontrolisati njen rad. Dakle, nećemo sigurno podržati izbor članova ovih komisija zato što nam ne pružaju garancije da će te komisije bilo šta dobro doneti ovoj Srbiji, da će se stepen korupcije smanjiti. Srbija je danas na 84. ili na 85. mestu, ispod skoro svih bivših jugoslovenskih republika. Kakva je to preporuka za investitore? Kakva je to preporuka za poboljšanje ambijenta za poslovanje u ovoj zemlji? Nikakva. Vaš je zadatak da uradite nešto da se to poboljša. Na ovaj način sigurno neće. Hvala.
Deset minuta i dvadeset sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe i na raspolaganju je još tri minuta i trideset pet sekundi. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, posle njega narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, za SRS ova rasprava danas ima i suviše formalni karakter, a ovo su i suviše ozbiljne stvari da bi pristup njima bio ovakav kakav on u stvari jeste. Zašto to kažem? Ovo nije prvi put da kada govorimo o tzv. nezavisnim regulatornim telima ili, kako mi to u SRS kažemo, paralelnim državnim institucijama, da ono za šta ste se vi kao vlast opredelili ne poštujete, odnosno, ponavljam, imate jedan vrlo formalni pristup kakav imate danas. Ne mislimo mi da je Srbiji problem Borislav Galić, on čovek radi ono na šta mu daju saglasnost pre svega gospoda iz Nemanjine, odnosno Vlade, izvršna vlast, čemu ćete naravno i vi u skupštinskoj većini, na žalost Srbije, dati podršku, odnosno svoju saglasnost. Što se nas tiče, mi smatramo da su Srbiji bile dovoljne institucije koje je imala, bez ovih regulatornih tela. Imala je dosta dokumenata, odnosno zakona, normativnih akata kojima su se pošasti kojima bi trebalo ova regulatorna tela da se bave mogle da suzbijaju. I ovaj put na snazi je odsustvo političke volje da se ozbiljno sa korupcijom ili narušavanjem konkurencije bavite. Zato i danas o svemu ovome raspravljamo na način na koji raspravljamo, nema priče o suštini, bavimo se formom da li je to ispunjeno formalno kako treba ili ne, dok i narušavanje konkurencije i korupcija u Srbiji cvetaju, a o tome ne govori samo opozicija, odnosno SRS, nažalost, o tome govore i mnogi van granica ove države. Zašto smatramo da vam sve ovo nije važno i sve ovo nije bitno? I ova dva regulatorna tela, kakvi god da su kandidati u njima, imaće sudbinu kao i neka druga regulatorna tela za koja ste se politički opredelili, a onda ste uradili sve da njihov smisao postojanja dovedete u pitanje. Setite se kakve ste probleme pravili Povereniku za informacije od javnog značaja, pa se setite kakav je put prolazila Državna revizorska institucija, pa se setite i ove komisije o kojoj danas govorimo, Komisije za zaštitu konkurencije, pa uzmite u obzir Komisiju za kontrolu državne pomoći itd. Puna usta evropskih principa i standarda i evropske prakse, puna usta afirmacije i uspeha, a situacija u Srbiji sve gora i sve gora. Samo ću vas podsetiti, dok se vaš vrli predsednik hvali i nudi da bude lider u regionu, na lestvicama institucija koje rangiraju gde smo mi u kontekstu korupcije i konkurencije, u regionu ste poslednji, vi koji činite izvršnu vlast u Srbiji. Kad se konkretno osvrnemo na ovo o čemu danas raspravljamo, pogledajte samo koliko je vama sve ovo važno i koliko je vama sve ovo bitno, recimo, kada govorimo o izboru ovog člana Komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki: Zakon donet (to ste napisali u obrazloženju za hitni postupak za usvajanje ovog zakona) 22. decembra 2008. godine, stupio na snagu 6. januara 2000. godine, a u tom zakonu piše da komisiju treba da formirate šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Danas je skoro kraj 2010. godine. Sad vi pričate – vi ste za evropske standarde, za principe, da uredite državu i da se obračunate sa korupcijom. To je zaista smešno i, ako ništa drugo, iziskuje podsmeh, da više ne bismo kukali na vas. Ali, ništa vama to niti znači, niti smeta. Možemo mi da vas kudimo koliko god hoćete, vi ćete uvek da nađete razlog i opravdanje da to što radite predstavite dobrim i pozitivnim, ali, ponavljam, osporavaju vas oni u čiji zagrljaj trčite, a zbog kriminala i korupcije na koje zatvarate oči oni vas nikada neće prihvatiti za ozbiljne, odgovorne ili prihvatljive partnere. Što se tiče ove konkurencije, odnosno Komisije za konkurenciju, regulativa kojom bi se ti antimonopolski mehanizmi ili postupci gradili je postojala i ranije. Prvi zakon ste doneli 2005. godine i on je imao gomilu manjkavosti. I ljudi iz Komisije i nezavisne neke institucije, naučne institucije, pokušavali su Vladi da ukažu na problem, da to nije dovoljno dobro. Pet godina, odnosno četiri godine posle toga dobili smo jedan novi zakon, na osnovu koga danas treba da uspostavimo novu komisiju, ali je suština, o kojoj danas treba da govorimo, koliko je koristila i imala mehanizama na snazi ta komisija i na osnovu toga da gradimo svoj stav o tome koliko će moći i ova komisija u budućnosti da funkcioniše. Ne morate da idete dalje, osvrnite se samo na situaciju sa uljem, osvrnite sa samo na situaciju sa mlekom i ne morate ni o čemu više da govorite. To je surova stvarnost Republike Srbije. Mi govorimo u Skupštini da ćemo suzbijati sa tim regulatornim telima, nezavisnim, konkurenciju, jedno, drugo, treće, a onda oni koji urušavaju konkurenciju u Srbiji, koji u suštini jesu monopolisti, sednu na Kopaonik sa našim ministrima, sa premijerima i definišu ekonomski život, ekonomska pravila i ekonomske odnose u ovoj državi. Sad mi treba da očekujemo da će iz ove komisije da proistekne nešto dobro i da će konkurencija, odnosno tržište i tržišni principi u Republici Srbiji da se uspostave. Možda bi i mogli, kada vi ne biste bili na vlasti i kada bi postojala jedna potpuno drugačija politička volja. Personalno, nećemo da osporavamo bilo koga, ali bih se, recimo, vrlo kratko osvrnuo na gospodina Ivana Ugrina. Gospodin je smatrao za shodno ili da je vrlo važno da nas obavesti u svojoj biografiji šta je sve bio posle oktobarskih promena. Da li je neko posle oktobarskih promena mogao da bude nešto, a da nije ofarban ili obojen politički? Ko je mogao da bude u rešenju neke vlade od 5. oktobra naovamo, a da nije pripadao nekome od onih koji su činili vlade poslednjih deset godina? Nije mogao niko. Ono što bi možda gospodin trebalo da sakrije i da sačuva za sebe, jer objektivno nema čime u poslednjih deset godina, bar kada su institucije u kojima je bio član, da se pohvali, on je s tim izašao pred poslanike i hvali se. Nažalost, nemam više vremena. Srpska radikalna stranka smatra, zbog svega ovoga i ostalog što će moje kolege reći, da se ovde bavite samo formom, ovde suštine nema. Zbog svega toga mi smatramo da ne smemo i ne treba da budemo deo svega ovoga, odnosno izbora ovih ljudi. Hvala vam.
Sedam minuta i trideset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Posle nje narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Komisija za zaštitu konkurencije je jedna od organizacija u Srbiji kojima se više ni broj ne zna. Različite komisije, saveti osnivani su prethodnih godina neprekidno. Niko se nije obazirao na upozorenja da stvaranje takvih glomaznih organizacija samo vodi ka prekobrojnoj državnoj administraciji, da je to samo izmišljanje novih radnih mesta, što je dovelo do toga da MMF izda naređenje da se donesu zakoni o maksimalnom broju zaposlenih u državnoj administraciji i da prekobrojni ostanu bez posla, što je ova skupština i usvojila. U toj situaciji, Srpska radikalna stranka je apelovala na vlast da ne čini to, da ne otpušta ljude u vreme ekonomske krize, jer nemaju gde da se zaposle, jer se na udaru uglavnom našlo pomoćno osoblje, već da prestane sa osnivanjem novih organa i organizacija paralelnih državnim organima, u kojima su zarade i naknade i te kako visoke. Naravno, neko će reći da je Komisija za zaštitu konkurencije osnovana još ranije, u aprilu 2006. godine, a nekome će možda ovo delovati kao da SRS nije za to da se ovaj posao obavlja u Srbiji. Srbija je država sa izuzetno nezdravim tržištem i borba protiv monopolskog ponašanja i te kako je neophodna. Međutim, evidentno je da iz više razloga ne postoji mogućnost da se ova borba sprovede. Da naglasim da je stav SRS da kada bi postojala istinska volja da se spreči nezdravo ponašanje na tržištu, to bi moglo da se učini tako što će nadležno ministarstvo u okviru jednog sektora definisati poslove koji se odnose na zaštitu konkurencije na tržištu u Republici Srbiji, ali to bi onda podrazumevalo mnogo manji činovnički aparat. Kada pogledamo organizacionu šemu Komisije za zaštitu konkurencije ona izgleda ovako (ovo je objavljeno na sajtu Komisije): predsednik Komisije, Savet Komisije, poslovni sekretar, samostalni savetnik za odnose sa javnošću, sekretar i stručna služba koja se sastoji od sedam sektora. Neću ih sve pobrojati zbog vremena. Kad pogledate sve ovo, samo da se zaprepastite. Kad uporedite sa rezultatima rada, zaprepašćenje je još veće. Ali, ne možemo za sve da krivimo Komisiju, da kažemo da je stanje na našem tržištu takvo jer je prouzrokovano njihovim neradom. Stanje je takvo jer ga je tako kreirala država. Naravno da za ovakvu tvrdnju postoje argumenti. Naime, došlo je do teških reči između odlazeće predsednice Saveta Komisije i moćnih srpskih biznismena. Gospođa predsednik je iznela da iza odluke da ne bude ponovo predložena za pomenutu funkciju stoji izvesni krupni srpski biznismen, i to zbog određenih istraga, kao i da su se dešavale razne stvari, u početku od nuđenja poklona u vidu kupovine apartmana na Kipru, pa do toga da se na kraju završilo jako ozbiljnim pretnjama. Dotični biznismen se javno oglasio, odbacio njene tvrdnje i svoj intervju završio rečima: "Pravnu stručnu ocenu njenog rada ipak je dao sam Vrhovni sud, gde je Bajalović izgubila sve sporove protiv kompanija koje u svom intervjuu spominje, a kojima je donosila rešenja o zloupotrebi dominantnog položaja". Inače, kompanije koje je odlazeća predsednica pomenula su "Večernje novosti" i "Delta Maksi". Nikog u Srbiji onda ne čudi ako je Komisija gubila sporove na sudu, kad čuje o kome se radi. Inače, zbog građana koji prate ovo zasedanje Skupštine, pročitaću klasifikaciju nezavisnih tela u Srbiji. Najpre tela koja su temelj i garancija demokratskog poretka, a to su: Ustavni sud, Visoki savet sudstva, Državno veće tužilaca, Narodna banka Srbije, Komisija za hartije od vrednosti, Ombudsman, Poverenik za informacije od javnog značaja i Republička izborna komisija. I, nezavisna tela koja garantuju javni integritet državnih institucija, a to su: Državna revizorska institucija, Komisija za zaštitu konkurencije, Odbor za rešavanje o sukobu interesa (nekadašnji) i Komisija za zaštitu prava pri Upravi za javne nabavke. Kakvo je stanje u Srbiji najbolje govori to da Vrhovni sud, koji treba da predstavlja temelj i garanciju demokratskog poretka, obara rešenje jednog nezavisnog tela koje garantuje integritet državnih institucija. Vrlo je zanimljivo gledište bivšeg predsednika Ustavnog suda, koji tvrdi da organizovanom kriminalu i korupciji ide naruku postojanje velikog broja formalno nadležnih državnih organa i službi, koji nedovoljno međusobno sarađuju ili im se nadležnosti preklapaju. On smatra da je najvažniji preduslov uspešne borbe protiv korupcije i organizovanog kriminala stručno i tehničko osposobljavanje i uspostavljanje stalne i delotvorne saradnje nadležnih državnih organa i specijalizovanih organizacija, kao što su BIA, Poreska uprava, Državna revizorska institucija, Agencija za borbu protiv korupcije, Uprava za javne nabavke, Komisija za zaštitu konkurencije. Nezavisna regulatorna i kontrolna tela u savremenoj političkoj teoriji predstavljaju tzv. četvrtu granu vlasti, čiji je posao da u ime građana autonomno i nezavisno nadzire ostale tri grane. Nerado govorim o tome šta kažu pojedine nevladine organizacije, jer ih ne smatram prijateljima Srbije, ali ponekad moram. Fond za otvoreno društvo radio je studiju o funkcionisanju tzv. četvrte grane vlasti i evo šta oni kažu: "Stiče se utisak da je niz nezavisnih tela osnovan samo da bi demonstrirala reforme, dok u praksi tela i nisu dobila adekvatne ingerencije ili njihov rad sistematski podriva izvršna vlast, u skladu sa dnevnopolitičkim i ekonomskim interesima". Interesantne su tvrdnje gospođe Bajalović Marković. Ona je u martu ove godine rekla da su antimonopolskoj borbi u Srbiji vezane ruke, da Komisija nema mehanizam da razbije monopole i da je novi Zakon o zaštiti konkurencije, koji daje veća prava i ovlašćenja Komisiji, donet, ali se ne primenjuje, jer bez podzakonskih akata, koji još nisu gotovi, Komisija ne može da izriče mere. Što se tiče gospođe Bajalović Marković, samo ću još kratko reći da je u vreme kad je ona bila predsednik Komisije za zaštitu konkurencije pokrenula postupak zbog kršenja zakona protiv "Koka-Kole", "Frikoma", upozorila "Srbijagas", Uniju pekara itd. Sada kada govorimo o izboru novog sastava Komisije za zaštitu konkurencije, o izboru predsednika i članova Saveta, još jednom ću izneti stav SRS da bi bilo dobro da se poslovi zaštite konkurencije obavljaju u okviru jednog sektora ministarstva, a ne od strane jednog ovako glomaznog tela. U martu mesecu, tačnije 28. marta, list "Politika" pisao je sledeće o izboru novog sastava Komisije: "Mediji pouzdano javljaju da će nova predsednica Saveta najverovatnije biti osoba koja važi za pristojnu, ljubaznu i nekorumpiranu, iako se nikad do sad nije bavila pravom konkurencije, niti ima iskustva iz ove oblasti". U četvrtak je Narodna skupština utvrdila novi saziv Odbora za trgovinu i turizam, a već u petak je održana sednica Odbora na kojoj su se predstavili kandidati koji su se prijavili na konkurs. Cilj te sednice je bio ispoštovati proceduru, mada se, evo kako su pisali mediji, još u martu izgleda znalo ko će proći. Želim da pročitam samo šta kažu odredbe Zakona o zaštiti konkurencije koje se odnose na izbor organa Komisije, član 23: "Predsednik Komisije i članovi Saveta biraju se iz reda uglednih stručnjaka iz oblasti prava i ekonomije, sa najmanje deset godina relevantnog radnog iskustva, koji su ostvarili značajne i priznate radove ili praksu u relevantnoj oblasti, naročito u oblasti zaštite konkurencije i evropskog prava". Na pomenutoj sednici skupštinskog odbora ulazili su jedan po jedan kandidat. Predsednik Odbora ih je uljudno pozdravio, predstavio i zamolio da ukoliko žele nešto da dodaju o svojoj biografiji to i učine i pitao kako vide svoju ulogu u Komisiji za zaštitu konkurencije. Gospođa Vesna Janković, koja je predložena za predsednika Komisije, došla je sa pripremljenim konceptom odgovora na papiru u rukama. Iz biografije gospođe Janković vidimo da se radi o sudiji Okružnog suda u Beogradu, koja je povremeni član Veća petorice u prvostepenom krivičnom odeljenju i koja je do 31. decembra 2010. godine obavljala funkciju sudije Šestog veća drugostepenog parničnog odeljenja. Takođe je napisano da poseduje posebna znanja iz oblasti prava deteta i uslova iz člana 203. stav 1. i 2. Porodičnog zakona. U biografijama nekih drugih kandidata bilo je mnogo podataka o priznatim radovima i praksi u oblasti zaštite konkurencije, onako kako je to definisano članom 23. Ti kandidati nisu izabrani, a u biografiji izabrane kandidatkinje za predsednika Komisije takvih podataka nema. Zahvaljujem.
Deset minuta i trideset sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović, posle njega narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Malović, treba da znate praksu parlamenta; kada je predstavnik Vlade prezentovan u Skupštini da daje odgovore na pitanja narodnih poslanika, da učestvuje u diskusiji po pitanju zakona koji jeste ili nije u nadležnosti njegovog ministarstva, mi dobijamo uvek odgovore od predsedavajućeg da je to predstavnik Vlade i da je time ispoštovan Poslovnik Skupštine o radu, s tim da današnja tačka dnevnog reda utiče direktno na to da predstavnik Vlade, tačnije Vlada, daje predlog kandidata za izbor članova Komisije, a mislim da bi bilo korektno sa vaše strane da se uključite u ovu raspravu, jer je vaše ministarstvo nadležno za ovaj predlog. Ono što je za mene jako bitno jeste i sam Predlog zakona, tačnije odluke o izboru predsednika i članova Republičke Komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki. Ako budemo svesni činjenice, da ne bismo ponavljali istu priču koju su govorili prethodnici, da su javne nabavke nešto što treba da zakonom definiše uštedu budžeta Republike Srbije i da Komisija ima zadatak da tu uštedu sprovede, a onda biramo članove koji će to da izvedu, tražimo njihova radna iskustva, tražimo njihove biografije i tražimo njihovu ocenu rada o doslednosti, vidimo da državi nije stalo do uštede budžeta, kao i da državi nije stalo do poštovanja onih zakonskih rokova koje je sama sebi kroz ovu skupštinu nametnula. Ono što je za mene jako loše, a pretpostavljam i za sve poslanike, jeste nepoznavanje prezentovanih kandidata, jer za njih nemamo nikakvu biografiju. Ono što imamo kao biografiju jeste repriza marta ove godine, kada smo dobijali odgovor da li je kandidat za predsednika ove komisije odstupio od svoje kandidature. Ili, danas dobijamo odgovor da ako on bude ponovo izabran, iako je na funkciji već od septembra 2009. godine, samo po starom zakonu, u okviru Uprave o javnim nabavkama, tačnije, ako on bude bio izabran danas na današnjem zasedanju ili u danu za glasanje, da će ostali kandidati koji su konkurisali za ove funkcije povući se sa istih. Dakle, hajde da se država sama sa sobom dogovori ima li konkretan predlog za izbor članova i predsednika Republičke komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki ili ne. Bespredmetno je da mi raspravljamo a da od vas ne dobijamo nikakve odgovore, a još više je bespredmetno da raspravljamo o biografijama koje nemamo. One biografije koje imamo nisu dobre. To su biografije koje su prezentovane sredstvima javnog informisanja. Da li je neko bio bivši predsednik Državne bezbednosti, ili direktor, da lije radio u Gradskoj čistoći, da li je koristio "Geneks" apartmane, da li je tu bio kao direktor ili ne, nama ništa ne znači. Ono što nama znači jeste da se držimo slova zakona, iako se sa tim zakonom neki put ne slažemo. U ovom slučaju član 102. ovog zakona kaže da za predsednika Republičke komisije može biti birano lice koje ispunjava uslove potrebne za izbor za sudiju opštinskog suda i koje ima radno iskustvo od tri godine u oblasti javnih nabavki. Ako bismo mi uputili dopis Ustavnom sudu da gospodin ili kandidat Borislav Galević nema radno iskustvo od tri godine, vama ova odluka pada. Ili, ako ima, zašto nam je niste prezentovali u obrazloženju, nego ste u obrazloženju naveli da se ne poštuje zakon koji ste doneli i da je zbog toga potrebno hitno usvajanje ovih kandidata, ili predloga. Ono što tražimo od vas kao odgovor, kao predstavnika Vlade i ministarstva čija je ovo obaveza, jeste da nam objasnite ko su ovi ljudi, kakva je njihova biografija, gde je njihovo radno iskustvo, šta je dokaz rada, njihovog kvaliteta da dobiju poverenje da budu članovi, a kamoli predsednici ove komisije? Šta je to avanzovalo posebno kandidata za predsednika da bi bio uopšte predsednik? Pokažite nam bilo kakav signal od one zvanične priče koju nam prezentujete putem sredstava javnog informisanja, da država ne želi da bude kriminalna, da ne želi da ima kriminal i korupciju, da želi da uokviri u oblasti prava i zakona sfere društvenog života itd. Recite nam to konkretno u ovoj sali, vi kao predstavnik Vlade, vi kao ministar pravosuđa. Kaže se – za člana republičke komisije može biti birano lice koje je diplomirani pravnik, sa radnim iskustvom od dve godine u oblasti javnih nabavki ili sedam godina radnog iskustva u struci. Ništa od tih podataka mi ovde nemamo. Ono što je još gore jeste da je septembra 2009. godine Vlada već usvojila i postavila ove ljude bez saglasnosti Skupštine. Hajde, i to možemo nekako da shvatimo, s obzirom na to da je stari zakon bio na snazi, ali zar nije stara praksa i procedura da se prvo biraju članovi, pa kada prođe izvesno vreme da se bira i predsednik? Ne, ovim članovima je nametnut predsednik u samom startu, i postavljamo pitanje – zašto? Zbog čega i zašto? Ono što je takođe loše u ovoj činjenici jeste da je i sam Zakon o javnim nabavkama loš i da ne može uticati na smanjenje budžeta, jer znate da je upravo taj zakon omogućio nekim političkim partijama da ostanu u funkcijama političkih partija, da je sredstvo finansiranja političkih partija upravo preko ovog zakona na snazi, da su zloupotrebe ovog zakona i propusti zakona, koji niste hteli da menjate kada smo ga usvajali, upravo sredstvo finansiranja određenih političkih partija. Zato, kada je raspodela vlasti, političke partije se grabe tamo gde ima najviše resursa i novca i tamo gde treba da se ostvari najviše nabavki. Da ne bih dužio puno, pročitaću samo nekoliko stvari, koliko sve ovo može da bude ozbiljno i koliko je očigledno ako se napravi osvrt samo na neke gigante koji su tokom 2007. godine u Srbiji bili najveći naručioci dobara, usluga i radova. Primera radi, sa lestvice od trideset naručilaca prednjače: JP "Telekom Srbija" - zaključenih ugovora 2230; JP "Elektroprivreda Srbije" - zaključenih ugovora 103, vrednost deset miliona dinara; grad Beograd, gradska uprava zaključila je 276 ugovora, vrednost 8,8 miliona dinara; TE "Nikola Tesla" - zaključenih 817 ugovora, vrednost 8,2 miliona dinara; Direkcija za građevinsko zemljište i izgradnju Beograda sa zaključena 343 ugovora, vrednost 6,4 milijarde dinara; Republički zavod za zdravstveno osiguranje - 1620 ugovora, vrednost 5,6 milijardi dinara. Ima "Beograd put",Ministarstvo odbrane, Rudarski basen "Kolubara" itd. Koliko je ova vrednost, novaca, javno, transparentno kroz Komisiju prošla a da nema nikakvih prigovora i smetnji, a koliko je prošlo onih koji imaju prigovora i smetnji, gde su se ovi tenderi uglavnom poništavali? Podsetiću vas da republička komisija ili republičko ministarstvo za budžet ne može u okviru svojih nadležnosti, sa onim kapacitetima koje ima, da izvrši reviziju i kontrolu svih budžeta, kako lokalnih samouprava, tako i gradova, tako i ministarstava. Zato ni državni revizor neće imati mogućnost da iskoreni sve ove propuste i rupe u Zakonu o javnim nabavkama kojima se vešto služe svi oni koji svoj budžet i egzistenciju žele da obezbede. Podsetiću vas i da je stupanjem na funkciju gospodina Galića Uprava za opšte poslove obezbedila već njemu uslove za rad, da mu je dala vozilo koje je, izgleda, naučio da vozi, to je zamračeno džip vozilo; da mu je obezbedila prostorije sa najnovijom kožnom garniturom i uslovima koje jedan operativac DB-a mora da ima, i da su upravo pritužbe članova te komisije najveće, a ne ljudi koji su učestvovali u postupcima nabavke bilo kojih dobara. Zato, gospođo Malović, dajte neki odgovor u ovoj raspravi danas, kako bismo imali osećaj za učešće da biramo bilo koga za bilo koju funkciju sa bilo kojom vrstom, pravom, moralnom i bilo kojom drugom odgovornošću. Hvala.
Osam minuta i četrdeset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Milorad Buha, posle njega narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, za SRS je neprihvatljiva samo formalna strana ove materije, a ne govorimo o suštinskim stvarima i problemima u oblastima koje obuhvataju ove tačke dnevnog reda. Kada govorimo o javnopravnom karakteru ovih odluka moramo ukazati na zakonske odredbe koje aktuelna vlast ne poštuje. Naime, Zakonom o javnim nabavkama u članu 125. jasno je propisano da će se Republička komisija za zaštitu prava u javnim nabavkama formirati u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu Zakona o javnim nabavkama. Prošlo je 15 meseci od toga roka, kada ste morali imenovati Komisiju i Skupština doneti odluku o izboru predsednika i članova ove komisije. Zašto to aktuelna vlast nije učinila? To pitanje ste morali izneti ovde vi kao predlagači ovoga zakona, odnosno Vlada, a vi kao ministar pravde da nam kažete koji su razlozi zašto se čeka, zašto se krši zakon. Zašto se krši zakon koji je jasan? Znači, nemamo nikakve prethodne formalne, neformalne okolnosti koje nas sprečavaju da Vlada na svojoj kadrovskoj komisiji utvrdi listu kandidata, sprovede konkurs, izabere iz reda dvadeset, pedeset. Imate pred sobom većinu i u Vladi, imate je i ovde u Skupštini, znači, sasvim je normalno da ispoštujete taj rok. Kako od građana, od privrede očekivati da poštuje rokove, da izvršava društvene obaveze, državne obaveze, ako Vlada, vlast ne izvršava i ne poštuje zakon? Kako očekivati od onoga čoveka koji prima penziju iz oblasti poljoprivrede 8.100 dinara da uredno izmiruje svoje obaveze, da poštuje sve zakonom utvrđene obaveze prema državi, a država i vlast krši nešto što ne sme da krši? Nema nikakvog razloga. Ali, ima razloga. Koji su to razlozi? Na jednom naučnom skupu koji je održan u Beogradu 24. marta ove godine, gde je bio prisutan i državni sekretar u Ministarstvu finansija gospodin Slobodan Ilić, bilo je razgovora o javnim nabavkama i problemima u primeni Zakona o javnim nabavkama. Na tom naučnom skupu konstatovano je sledeće: uz te probleme, akceptiran je i jedan problem koji je evidentan – da se vrši diskriminacija ponuđača. Na naučnom skupu su bili eminentni predstavnici iz ove oblasti, uz predstavnike državne vlasti i predstavnike stranih ambasada. Bio je prisutan jedan ambasador koji se takođe uključio u diskusiju, citiraću šta je rekao. Ali, konstatovano je da se u postupku javnih nabavki vrši diskriminacija ponuđača. To je praksa u poslednjih osam godina, koliko imamo javne nabavke kao javnopravni institut. Nadalje je konstatovano od strane engleskog ambasadora, ambasadora Velike Britanije Stivena Vordsvorta, koji je u svojoj diskusiji izneo podatak da se u javnim nabavkama koje za Srbiju iznose u 2009. godini negde oko četiri milijarde, u 2005. godini čak će najverovatnije taj iznos biti negde do pet milijardi evra, da se vrši neopravdano otuđenje, da ne kažem utaja, kriminal, negde oko 10%. Čak je i gospodin Vordsvort rekao da je to između 400.000.000 i 600.000.000 evra. Da bi apsurd bio još veći, direktor Uprave za javne nabavke gospodin Jovanović izjavio je da se ta cifra kreće čak do 800.000.000 evra. Znači, to je činjenica za koju vlast zna, državne institucije znaju, inspekcije znaju. I, šta se čini da se spreči odliv novca u privatne džepove iz javnopravnog karaktera tog novca? Da li država preduzima aktivnosti da se spreči kriminal u toj oblasti? Ne preduzima ništa. Ona samo konstatuje štetno stanje. Ne leči uzroke, samo konstatuje posledice svih aktivnosti u smislu sprovođenja kriminalnih radnji. Jer, da je suprotno, tamo bi konstatovali da smo sprečili ovo, da smo sprečili ono, itd. Ništa sprečili nismo. Država ne radi. Državne institucije ne rade ništa da spreče kriminal u javnim nabavkama. Ako konstatujemo, a vi ste konstatovali, da se odlije 400.000.000 - 800.000.000 evra, to je 400 škola, to je 400 - 500 zabavišta. To je otprilike 10% penzionog fonda; predsednik Upravnog odbora je ovde, čak i 20% ako je 800.000.000. Zamislite da sprečimo krađe, kriminal u javnim nabavkama i to zadržimo u normalnim tokovima i imamo povećanje penzija od nekih desetak, možda čak i 20%; ili 25 - 30% plata, jer je fond plata, ono što se isplaćuje preko budžeta, negde oko 180 milijardi, znači, to je negde oko 25-30%! Gledajte o kojim iznosima govorimo. Budžet je u deficitu za preko milijardu evra. Osamsto miliona da sprečimo, ostavimo to u platnom prometu itd., gospodine Iliću, je li tako da ćemo u budžetu imati daleko više sredstava nego što imamo? Ali, država ne radi. Državne institucije ne rade. E, sad gledajte, ko to onda uzima, ko to kraducka pomalo? Kraduckaju ljudi u upravnim odborima, direktorijum i menadžment. Ko su ti ljudi? To su stranački ljudi. Vi ste ih postavili. Kako vi da vršite kontrolu onih koje ste postavili? To nijedna vlast ne radi do kraja. Prema tome, vaši ljudi koje ste postavili čine prekršaje, krivična dela itd. Da li ih sprečavate? Ne sprečavate. To je stvarno stanje. Da li će ova Republička komisija za zaštitu prava u javnim nabavkama izvršiti svoju funkciju i da li tih pet ljudi može da spreči sve ovo što je konstatovano i na tom naučnom skupu i što inače u javnosti konstatujemo da je u toj oblasti kriminal? Neće i ne može. To je samo jedan segment. Kada malo analiziramo stanje, ono što vi znate jako dobro, u oblasti Uprave za javne nabavke postoje komisije koje rešavaju slučajeve i postoji administracija koja to sprovodi. Sedam referenata opslužuje sedam komisija. Sedam referenata ima svakog dana po sedam, osam, do deset predmeta koje treba rešiti. Nemoguće je to rešiti, to jako dobro znate. Uprava za javne nabavke sada već godinama ukazuje na te probleme. Znači, ona administrativno ne može to rešiti. Zato nam je rečeno da je rok za rešavanje od podnošenja 15 dana i još neki dodatni rok za kompletiranje dokumentacije od pet dana. Da li se može ijedan predmet ispoštovati? Ne može. To su činjenice za koje vi znate. Vlast o tome ćuti. Predmeti se vuku kroz Upravu, kroz komisiju, administraciju pet, šest, osam meseci. Gubimo tempo. Gubimo finansijska sredstva, koja nam leže negde po bankama. I to ima razloga zašto leže u bankama, zašto se ne plasiraju, zato što se usporava taj postupak – jer se ta sredstva okamaćuju itd. Opet, ko ima koristi? Opet vaši ljudi koji dobijaju naknadu za ležanje sredstava u bankama itd. To su činjenice o kojima moramo razgovarati. Ono što je tragično, ova skupština nijednom, premda vrši kontrolu tih komisija, nijednom... Mi jesmo dobili u pisanoj formi, a to je zvanično u skupštinskoj proceduri, ali mi nijednu informaciju ovih institucija nismo razmotrili ovde, konstatovali stanje, analizirali probleme i tražili rešenje i pronašli mere. Ono što je još tragičnije, to je da vas Evropska unija, za koju kažete da nema alternativu, godinama upozorava na probleme u javnim nabavkama. Oni otvoreno kažu da je to korupcija i kriminal. Kako vi izlazite pred oči toj evropskoj komisiji i evropskim institucijama sa njihovim primedbama i kako opravdavate sve to, kada oni iz godine u godinu kažu – ali tamo javne nabavke, javne nabavke itd.? Još samo nekoliko rečenica oko gospodina Vordsvorta. On otvoreno kaže – Srbi kradu, kraduckaju. Niko se na to ne obazire. Zamislite da je srpski ambasador otišao u Englesku i konstatovao to stanje. Verujem da bi atomska bomba u roku od osam do deset minuta bila, ali dobro. Gledajte, da li je gospodin Vordsvort u pravu? U pravu je. Zašto dozvolimo mi stranom faktoru da dolazi ovde, da nam drži predavanja? I, što je najtragičnije, čovek govori istinu. Hvala.
Iskorišćeno vreme poslaničke grupe je 11 minuta i 30 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović, posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Izvinite, koliko nam je ostalo vremena? (Predsedavajuća: Preostalo vam je još 22 minuta.) Dame i gospodo, ključni član Zakona o zaštiti konkurencije koji je povezan sa ovim predlozima za komisiju i predsednika komisije je svakako član 23. U tom članu 23. Zakona o zaštiti konkurencije se insistira na poznavanju evropskog prava, što je razumljivo, jer je gospođa Bajalović 3.10.2008. godine otvoreno izjavila da je upravo EU finansirala izradu tog novog zakona. Međutim, sa pravne tačke gledišta, ta definicija je potpuno besmislena. Stvarno ne znam šta znači evropsko pravo. Da li ste mislili na pravo EU, pravo Evropske zajednice ili na Aki komuniter? Jer, evropsko pravo može biti i pravo Islanda, Moldavije i svih zemalja koje se nalaze na evropskom kontinentu. Ovde je trebalo da stoji jedna tačna i precizna definicija, jer u pravnoj teoriji, pravnoj praksi, uostalom i u privatnom životu se koristi izraz Aki komuniter. Verovatno se mislilo na član 84. i 85. Rimskog ugovora o osnivanju Evropske zajednice, koji je upravo glavni izvor za regulisanje konkurencije, monopola i nedozvoljenog udruživanja. U tom smislu, ova anomalija se pokazuje i pri definiciji kriterijuma za izbor predsednika komisije. Ako ste već hteli da menjate gospođu Bajalović Marković, onda je trebalo da dođe neko ko ipak ima neke reference iz poznavanja Aki komunitera, nekoliko radova ili makar neki praktični rad pri harmonizaciji Aki komunitera sa pravom Srbije i SRJ pre toga. Međutim, gospođa Vesna Janković ima biografiju u kojoj nema ni naznake toga da je ona upućena u tu materiju. Štaviše, vidimo da se ovde spominje neki kurs za kompjutere, ''Paragraf net'' itd., ali to savršeno nema veze s ovim kriterijuma iz člana 23. Takođe, nju u potpunosti diskredituje činjenica da je ona jedan od potpisnika studije po kojoj ''Delta maksi'' nije monopolista, a upravo je Komisija za zaštitu konkurencije, kojoj je predsedavala gospođa Bajalović, više puta ukazivala da je ta firma, ta kompanija najveći monopolista. Znate sigurno da je Komisija za zaštitu konkurencije došla do podatka da ''Delta maksi'' ima 70% beogradskog tržišta, što je skandalozno. Da bismo pokazali da smo objektivni i da nismo apriori protiv svakog kandidata, mi cenimo na primer prof. Vesnu Besarović, ona je poznata na Pravnom fakultetu, bavi se međunarodnim privrednim pravom i ona je svakako upućenija od gospođe Janković u Aki komuniter i pravo Evropske zajednice. Takođe, gospođa Sanja Grajić Stepanović je poznata po tome da je radila na harmonizaciji Aki komunitera sa pravom naše zemlje, još 1996. godine je objavila neke radove o tome. To su dva stručnjaka za koje se ne može reći da nisu upućeni u materiju koja se zahteva ovim članom 23, ali gospođa Vesna Janković očigledno nije i to pokazuje da verovatno postoje neki politički razlozi za njeno predlaganje za ovako značajnu dužnost. Nećemo se baviti razlikom između tzv. evropskog prava o kojem vi govorite i pravila iz Rimskog ugovora, iz ostalih delova Aki komunitera i prakse u EU, koja nema potpuno nikakve veze sa tim regulativama, jer tamo je takva vrsta nelojalne konkurencije uobičajena. Dovoljno je da pogledate automobilsko tržište i videćete da ne postoji nikakva konkurencija, niti postoji neka regulativa koja ograničava monopolsko ponašanje pojedinih firmi. Takođe, što se tiče ove razlike između prakse i tih tzv. evropskih pravila, koji se ovde predstavljaju kao nešto uzvišeno, kao nešto što se ne sme kritikovati, dovoljno vam je da pogledate presudu Evropskog suda pravde, koja je donesena pod direktnim uticajem nemačkog suda, gde se, zamislite paradoks, tvrdi da pravo isključive kupovine nije ograničavanje konkurencije, što je potpuna besmislica. Takođe, Evropska unija nije ni pokušala da se bori sa prikrivenim subvencijama, koje se daju preko okvirnih programa još od 1984. godine. Govorim o ciframa od 3, 6, 8, pa čak do 14 milijardi evra, što, priznaćete, nije uzor za pravljenje zakona koji je tako značajan kao Zakon o zaštiti konkurencije. Međutim, sve te anomalije su dovele do toga da imate predsednicu Komisije za zaštitu konkurencije koja je dva puta donosila rešenje da je ''Delta'' monopolista. Na kraju je donela rešenje da je i ''Salford'' monopolista, koji ima 60% našeg tržišta. Međutim, umesto da država zaštiti jednog takvog državnog činovnika koji, i mi mu to zameramo, nije ranije izašao u javnost da kaže da li je i kakvim pretnjama bio izložen, ona ga smenjuje. A gospodin Milan Beko je toliko siguran u sebe, da ne upotrebim neki drugi izraz, da tvrdi da će tužiti gospođu Bajalović zato što je ona iznela da joj je on upućivao pretnje. Mi ne stajemo na stranu ni gospođe Bajalović ni gospodina Beka, ali je nesumnjivo da država ne brani svog državnog činovnika, tako značajnog, i da mu ne da podršku u ovoj skandaloznoj aferi. Zato mi nećemo glasati za ove vaše predloge, i iz stručnih i iz praktičnih razloga, a moram reći i iz moralnih. Zahvaljujem.
Šest minuta i 45 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, posle nje narodni poslanik Zoran Babić.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, možda bi ova rasprava, naročito kada je u pitanju izbor članova Saveta za komisiju koja treba da se bavi konkurencijom, odnosno sprečavanjem monopola u našoj zemlji, i prošla onako tiho i bez neke velike buke da nije poslanika SRS-a, već bi se onako, tek reda radi, prešlo na tu tačku dnevnog reda, kao što je ona naknadno i uvrštena, nakon dobijanja saziva za ovu sednicu, odlukom vas koji ste odlučili da je stavite u dnevni red, jer je verovatno bilo potrebno vama iz DS i svim ostalima koji činite ovu koalicionu vlast da se dalje ne diže mnogo prašina i da danas često spominjana, ali ne samo danas već i u poslednja tri dana, gospođa Dijana Marković Bajalović ostane kao jedno žrtveno jagnje, neko ko je otvorio dušu pred medijima, zgazio na žulj moćnom Milanu Beku koji drma tržištem Srbije kao moćni kapitalista zajedno sa Miškovićem, Đunićem i ostalima koji su u tom finansijskom, tajkunskom kriminalnom kartelu u Srbiji bog i batina. Međutim, mi smo odlučili da mnogo toga kažemo, što je javnost možda i obaveštena putem nekih članaka u novinama ili pre svega kroz ono što smo mi govorili unazad nekoliko godina, a danas ćemo da imamo i poseban osvrt, kao što su imale i uvažene kolege pre mene, kao i malopre gospodin magistar Dejan Mirović, koji su govorili poimenično o nekim kandidatima. I ja ću nastaviti da govorim o njima, o onima koji nisu prošli, o gospođi Vesni Janković, koja je predložena za predsednika Komisije za zaštitu konkurencije, i o tome šta je Komisija radila od kada ona postoji. Postavlja se jedno osnovno pitanje, gospođo Malović, vas to verovatno često pitaju, pre svega ovi komesari iz EU koji vam dolaze sa raznim ispostavljanjem zahteva na konferencijama, na susretima – kada će Srbija da se iščupa iz kandži korupcije? U ovakvoj situaciji i pod ovakvim nekonkurentnim uslovima tržišne privrede koja ne postoji, ja koristim te termine jer se pominju ovde u ovim zakonskim odredbama, i prilikom prijave ovih kandidata da će oni za to da se bore, dakle u situaciji u kojoj tajkuni ili, kako reče gospodin Krasić, pošto je to sada već uobičajena reč tajkun, ali krupni kapitalisti, da ih tako nazovemo, odnosno kriminalci u privredi kao što su pomenuti Beko, Mišković i Đumić, nastave da vršljaju i da kupuju sve što im padne pod šapu, odnosno da otpuštaju radnike, da drže takvu vrstu monopola, nema nikakve ozbiljne borbe protiv kriminala i korupcije. Jer, da je to bilo moguće, ova bi komisija, koja po zakonu odgovara Narodnoj skupštini Republike Srbije, bila u situaciji da reši te krupne sporove, a ona osam upravnih sporova još uvek nije okončala pred nadležnim sudovima, a sve je počelo sukobljavanjem gospođe Diane Marković 2007. godine sa moćnim i velikim tajkunom, odnosno kriminalcem Miroslavom Miškovićem. Naime, Komisija se tada drznula da postavi pitanje kako dolazi do integracije lanaca "Ce marketa" i kako Miroslav Mišković može pred činjenicom da postoje neki zakoni koji navodno sprečavaju monopol i konkurenciju na tržištu omogućavaju za sve da drži toliki monopol, međutim, Vrhovni sud Srbije je poništio to rešenje zbog činjenice, kako su oni naveli, da nije postojao zapisnik o glasanju članova Komisije. Onda su se članovi Komisije, na čelu sa gospođom Dijanom Marković, oglasili i rekli – vi nam niste ni tražili da taj zapisnik o glasanju prilikom odlučivanja o monopolu Miškovića treba da uđe u spis predmeta. Šta je tada izjavila Milka Forcan, koja je bila potpredsednik "Delte", Miškovićeve monopolske, odnosno tajkunske kompanije? Rekla je – ma kakvi, nema ni govora, sve je urađeno po zakonu. Jer to što "Delta" posluje u lancu "Maksija", "Ce marketa", "Pekabete" i "Tempa" i što zauzima, što je evidentno i to svi mi znamo, pobogu, u svim gradovima, gde god živimo, preko 40% tržišta, što je izričito zakonom zabranjeno, znate da postoje i vicevi na tu temu – šta smo mi i šta Srbija predstavlja? "Deltu" i ono još nešto malo. To dok smo bili u onoj državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, ali pošto se on prebacio i na to kriminalno tajkunsko tržište kod Mila Đukanovića, ni tamo sada nije bolja situacija. Danas se stvarno postavlja pitanje da li mi ovde treba da obmanjujemo javnost i da li ste vi spremni, kao i kolega Dejan Nikolić i ostali članovi Odbora iz vladajuće koalicije, da takvu farsu predstavljate kao način za borbu protiv korupcije i za zaštitu nekakve konkurencije. Da vam to nije bila namera, činjenica je, zbog toga što ste odlučili da gospođu Dijanu Marković, koju mi ne branimo apriori, kao što reče kolega Dejan Mirović i koleginica Dimitrijević, ne pada nam to na pamet, ali iznosimo činjenice. Jer, znate, nešto se ne uklapa. Ta komisija je počela sa radom, pa kasnije ostala bez određenog broja članova, pa nije mogla, kao što to reče jedan od kandidata koji nije prošao, a mi smo ih sve saslušali pre nekoliko dana, zapravo prošlog petka na sednici Odbora za trgovinu, i imali sa njima mogućnost da razgovaramo, kao što je rekao prof. dr Petar Đukić, koji ima izuzetno impresivnu biografiju i znanje iz oblasti tržišne privrede, za razliku od predloženog kandidata za predsednika Janković Vesne, koja je sudija parničar u Okružnom sudu, dakle nikakve veze žena nema sa poslovanjem privrede uopšte. To bi isto bilo sada, gospođo Malović, kao kada biste vi, a vi ste mnogo bolji pravnik od predložene Janković Vesne, zato i jeste ministar pravde u Srbiji, postali predsednik Fudbalskog saveza ili kada biste vi postali predsednik ove Komisije za zaštitu konkurencije umesto nekoga ko se bavi tržišnom privredom. Završiću time i postaviću tako i vama pitanje, odnosno Vladi Srbije – šta je sa slučajem "Ce marketa", kako je moguće da se poternica za Radulovićem, koji se švrćka po Španiji ili već ko zna gde, raspisuje samo za njim kada se zna da je nedostupan iako je sada na crvenoj poternici, o tome smo pričali kada je bio slučaj Stanka Subotića Caneta, za kojim je pogrešna poternica raspisana pa ne mogu da ga izruče švajcarske vlasti jer delo prevare ne postoji kod njih, i zašto tom optužnicom nisu obuhvaćeni Danko Đunić, Miroslav Mišković i ovaj osioni Milan Beko? Ja bih zamolila da mi u što kraćem vremenu stigne taj odgovor ili u pisanoj formi ili, ako ste u mogućnosti, da mi to danas odgovorite. U svakom slučaju, SRS će oštro da nastavi da se bori protiv korupcije i kriminala i da to javno žigoše. Hvala.
Hvala vama. Osam minuta i 25 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Radeta. Izvinjavam se, ovde je neka greška. Vi možete sada ili kao poslednja. (Vjerica Radeta: Kasnije ću.) Dobro, razumem. Onda gospodin Babić ima reč. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, Zakon o zaštiti konkurencije, kao i Savet Komisije za zaštitu konkurencije, o čijim predloženim članovima i predsedniku mi danas raspravljamo, treba da obezbedi jasan, pravičan pravni okvir, u skladu sa svetskim standardima i standardima EU na području konkurencije, koji obezbeđuje individualnu slobodu poslovanja na temeljima konkurencije, a u isto vreme da obezbedi uslove za efikasan rad institucija za zaštitu konkurencije. Komisija za zaštitu konkurencije takođe treba da bude nezavisan organ, koji raspolaže odgovarajućim ovlašćenjima za efikasnu primenu zakona, kao i potrebnim kadrovskim i finansijskim resursima. Ovo su rezultati koje SNS očekuje od Saveta Komisije za zaštitu konkurencije u budućem radu. A kakve smo aktivnosti imali u proteklih godinu dana? Na osnovu člana 23. stav 6. Zakona o zaštiti konkurencije, Narodna skupština Republike Srbije je 27. novembra 2009. godine u "Službenom glasniku" objavila konkurs u kome se jasno navode uslovi za izbor predsednika i članova Komisije za zaštitu konkurencije. Rok za podnošenje prijave na konkurs od strane zainteresovanih lica bio je 30 dana od dana objavljivanja konkursa u "Službenom glasniku Republike Srbije" i taj rok je, dame i gospodo narodni poslanici, istekao 27. decembra 2009. godine, znači istekao je pre nešto više od devet meseci. Ako je poznata ta činjenica i ako se zna da je Savet Komisije za zaštitu konkurencije od 4. aprila 2009. godine radio u smanjenom kapacitetu od samo tri člana, nameće se osnovno pitanje – šta ste vi čekali do sada? Šta ste čekali devet meseci? Nazovimo u Srbiji bar jednom stvari pravim imenom i postavimo takav sistem vrednosti da se imenuju odgovorni za takvo stanje. Pretpostavljam da će vam alibi biti prethodno loše zakonsko rešenje, kojim su dva člana Komisije za zaštitu konkurencije imali mandat na tri godine, dva člana na četiri godine i jedan član Saveta Komisije je imao mandat na pet godina. Posledica takvog činjenja, odnosno nečinjenja je da je Savet Komisije za zaštitu konkurencije od 4. aprila 2009. godine imao samo tri člana, i to gospođu Dijanu Marković Bajalović, prof. dr Petra Đukića i gospodina Miroslava Stankovića. Ako i prihvatimo da je prethodno zakonsko rešenje imalo određene ograničavajuće faktore, ko je odgovoran što je po novom važećem zakonu prikupljena konkursna dokumentacija kandidata skupljala prašinu devet meseci čekajući vaš politički dogovor? Kandidati za predsednike i članove Saveta Komisije su mogli da čekaju, ali nagomilani problemi iz oblasti zaštite konkurencije zaista mislim da ne mogu. Ako ste bili nezadovoljni radom sada već bivšeg Saveta Komisije za zaštitu konkurencije, definitivno ste bili, jer zašto bi inače skupštinski Odbor za trgovinu i turizam odbio kandidaturu četiri prethodna člana Saveta Komisije, a među njima i predsednika Saveta, nereizbor bivših članova i predsednika Saveta Komisije dokazuje vaše nezadovoljstvo njihovim radom, ponovo se nameće pitanje šta je razlog vašeg nezadovoljstva. Da li je razlog to što nisu radili svoj posao, iako ste ih vi delegirali, birali i dali im moćne alate u ruke, ili je razlog za nereizbor baš to što su radili svoj posao? U pisanim i elektronskim medijima protekla dva dana je eksploatisana priča o pretnjama i ucenama kojima je bila izložena ekspredsednica Saveta. Da li je to patetika gubitnika zbog nereizbora ili istina - treba da ispitaju nadležni državni organi i time ne treba, bar mislim ne u ovom stadijumu, da se bavi Narodna skupština Republike Srbije. U svakom slučaju, postoji ona stara srpska izreka i to bi bila moja poruka gospođi Marković Bajalović: "Ko sa đavolom tikve sadi, same mu se o glavu obijaju". U već pomenutom konkursu ste naveli da se predsednik Komisije i članovi Saveta Komisije biraju iz reda uglednih stručnjaka iz oblasti prava i ekonomije, sa najmanje deset godina relevantnog radnog iskustva, koji su ostvarili značajne i priznate radove ili praksu u relevantnoj oblasti, naročito u oblasti zaštite konkurencije i evropskog prava. Potpuno se slažem da je neophodno da ta lica imaju takve kvalitete. Međutim, pažljivim čitanjem si-vija kandidata za predsednika Komisije, video sam da, osim bogatog pravničkog romansiranog porodičnog stabla, sertifikata o posedovanju posebnih znanja iz oblasti prava deteta i, kako je navela, kursa kompjutera, u si-viju gospođe Vesne Janković nisam video nijednu relevantnu preporuku, nijedan priznati rad iz oblasti zaštite konkurencije i nijednu veštinu koja bi je kandidovala za tu odgovornu funkciju. Ono što ćete, pretpostavljam, podvesti pod tehničku grešku i ispraviti nekom naknadom pameću ili naknadnim dopisom, jeste činjenica da gospođa Vesna Janković u konkursnom roku nije ni podnela dokumentaciju niti se prijavila na konkurs za izbor predsednika Saveta već samo za člana Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Verovatno je i gospođa Janković svesnija od vas svojih limita, ali vama to nije važno. Jedna od zamerki SNS-a je što među kandidatima za članove Saveta Komisije za zaštitu konkurencije nema ljudi koji su bar jedan deo svoje karijere proveli u privredi, jer jedno je kabinetsko znanje i shvatanje problema zaštite konkurencije, a drugo ono što se radom u privredi nauči i primenjuje. Članovi Saveta Komisije moraju u svom mandatu da urade više kompleksnih poslova, kao što je da antimonopolsko i antikartelno pravo zažile u svakoj pori našeg društva, da se izbore za zabranu ograničavajućih sporazuma, da iskorene zloupotrebu dominantnog položaja, da vrše kontrolu koncentracija sa zabranom onih koji ograničavaju ili eliminišu efikasnu konkurenciju. Potrebni su ljudi koji su svesni da nisu svi sporazumi zabranjeni, da nije tržišna moć zabranjena, ali da je zabranjeno ograničenje konkurencije i da shvataju da je dampinški i subvencionirani uvoz veoma štetan za domaću industriju. Da primer izbora članova Saveta Komisije nije jedini gde vi ne slušate glas i poruku privrede, govori i činjenica da i u Agenciji za strana ulaganja i promociju izvoza, kako je fensi nazvano SIEPA, od 40-ak zaposlenih nemamo nikoga ko ima iskustva prethodnog rada u izvozničkoj firmi, a bave se promocijom izvoza. Takođe, naša zamerka je i što su svi predloženi kandidati za članove Saveta pravnici i nijedan od kandidata nije ekonomista iako je to konkursom predviđeno. Podsetiću vas i na rad prethodnog Saveta i njihovog redovnog godišnjeg izveštaja o radu za 2009. godinu, koji je dostupan na internetu i u kojem se navodi da su tokom prošle, 2009. godine okončani postupci pokrenuti protiv Udruženja osiguravača Srbije, pri čemu je upravni spor u toku, a prekršajni postupak obustavljen. Zatim, postupak protiv Udruženja osiguravača i članica Udruženja o osiguranju od autoodgovornosti, kao i postupak protiv autobuskih prevoznika "Panonija bus" i ''Niš ekspres", sa istom ili sličnom završnicom. I, to je sve što su oni okončali tokom prošle godine. Da li će se i rad ovog novog Saveta Komisije za zaštitu konkurencije svesti na benigne probleme i postupke koji će pasti na sudu? Savet Komisije mora da radi i na prevenciji, a ne kao vatrogasac, kada šteta već nastane i kada je došlo do poremećaja na tržištu, kao što ste do sada to radili. Konkurencija je temelj tržišne ekonomije, dok je tržišna ekonomija temelj jedinstvenog unutrašnjeg tržišta. Podsetiću vas da je jedinstveno unutrašnje tržište temelj ekonomske i političke stabilnosti i, pored četiri slobode, važi i za neprikosnoveni temelj EU, ka kojoj se, nažalost, nedovoljno brzo krećemo. Zbog svih izrečenih zamerki, ali i zbog toga što sam siguran da nećete obezbediti ambijent u kojem za konkurenciju nema izuzeća i tranzicionih perioda, ne možete da očekujete podršku SNS-a. Hvala.
Deset minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić. Imate petnaest minuta i dvanaest sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo što moram da istaknem kada je u pitanju Komisija za zaštitu prava ponuđača, jeste da sam Zakon o javnim nabavkama nije dobar. I on sam je, u svojoj primeni, prepun zloupotreba, gde određene komisije koje sprovode postupak javne nabavke i izvođači radova na javnim nabavkama imaju određen dogovor. Samo ću jedan primer da navedem, a ima ih svuda, na svim nivoima vlasti, počev od lokalnih samouprava do republičkih organa. Recimo, lokalna samouprava i njena komisija, bilo koja, iz Uprave ili Direkcije za izgradnju, za svaku uličicu će sprovoditi poseban postupak javne nabavke, za svaku trasu iskopa rovova, da li za toplifikaciju, kanalizaciju ili vodovod, sprovodiće jednu javnu nabavku, iako je u većini lokalnih samouprava donet plan i program javnih radova i usvojena odluka o budžetu lokalnih samouprava. Kao rezultat toga, zato što imamo na teritorijama van grada Beograda i drugih većih gradova po jednog ili dva izvođača takvih radova, i oni imaju apsolutan monopol, jer niko drugi sa strane neće da dođe da radi jednu uličicu od 500 metara ili kilometar iz Beograda recimo u Jagodinu, tako da u zakonu za istorodne poslove ne samo da je uslov da mora da bude javna nabavka, nego jedna jedina javna nabavka sa dinamikom izvođenja radova. Možemo mi da postavljamo komisija koliko god hoćete, sam zakon je takav da se zloupotrebljava. Evo primera i monopola i zloupotrebe Zakona o javnim nabavkama. Šta se još zloupotrebljava kada je u pitanju javna nabavka? Zloupotrebljava se hitan postupak ili skraćeni postupak. Tu ću da navedem primer da je Republička uprava sprovela hitan ili skraćeni postupak za opremanje Palate "Srbija", odnosno zgrade starog SIV-a. Neka mi sad neko kaže u ovoj državi čime je to ta naša Uprava opravdala hitnost postupka u kome nema oglašavanja o javnoj nabavci, radi se po skraćenom postupku i samo su tri ponude dovoljne da bi zakon bio ispoštovan. Čemu onda komisija? Zašto ta naša komisija tada nije reagovala? Takvih primera ima puno. Tu se vraćamo na onu priču oko Marije Rašete Vukosavljević i onog salona na Aerodromu "Nikola Tesla". Ako opet krenemo da proverimo vrednost te javne nabavke, verujem da ćemo pronaći slične rezultate. Znači, DS je tada bio na vlasti, DS je i sada na vlasti. Kada je u pitanju monopol, dame i gospodo narodni poslanici, on danas postoji svuda i, nažalost, Srbijom danas ne upravlja ni ova vlada, čini mi se da veći uticaj na sve tokove života imaju lica koja imaju dovoljno novca da drže podređenim čak i predsednika Vlade. Ali prvo bih da se osvrnem na jedan i te kako važan monopol, o kome danas izgleda niko ne želi da priča. Reč je o monopolu u bankarskom sektoru. Zahvaljujući tadašnjem guverneru Narodne banke Mlađanu Dinkiću, danas mi u Srbiji imamo zatvoreno bankarsko tržište. I njegov naslednik kasnije, sada već guverner koji je podneo ostavku, takođe je pomogao da u bankarskom sektoru imamo monopol. Mi danas u Srbiji nemamo više od tri ili četiri ozbiljne banke koje mogu da utiču na tržište novca i finansijske tokove. Počelo je to sa "Nacionalnom štedionicom" i sa tadašnjom "Delta bankom", a sadašnjom "Intezom". Šta imamo kao rezultat? Imamo enormno visoke cene kredita i za građane i za privredu. Nema ko da konkuriše tim bankama ovde na tržištu. I danas, kada svuda u svetu padaju krediti, bez obzira da li su za građane ili za privredu, u Srbiji, evo, rastu. I, ako spomenete Veroljubu Dugaliću da banke treba da smanje kamate – nemojte, taman posla. Ovde je visok rizik od nenaplaćenih kamata. Ako se pogleda analiza, korisnici kredita, bez obzira da li je privreda ili su građani, spadaju u red platiša koji su najbolji u Evropi, ako ne i u svetu. Znači, izuzetno je nizak procenat nenaplaćenih kredita u Srbiji i to nije razlog da banke koje ovde rade, zahvaljujući monopolu, smanje vrednost kredita. Jedina utakmica koju banke danas imaju na tržištu jeste ko će više da otkupi evra sa ekstraprofitom, kroz primarnu emisiju Narodne banke koja je ostvarena prodajom hartija od vrednosti sa enormno visokom kamatom. I onda očekujete da danas u Srbiji bude ozbiljan rast privredne proizvodnje i rast životnog standarda. Kad kažem da mi izgleda da pojedinci imaju želju da utiču na sve tokove u Srbiji, u jeku svetske ekonomske krize gospodin Mišković izlazi i poziva predsednika Vlade gospodina Cvetkovića da mu se dozvoli da privremeno obustavi plaćanje poreza na zarade i plaćanje poreza na dodatu vrednost, inače će, u suprotnom, morati da otpusti svoje radnike. I, gle čuda, naš premijer, umesto da kaže ''ako damo Miškoviću, moramo svima, onda ne damo nikom'', ide da razgovara i pregovara sa njima. Rezultati tih pregovora nikome nisu poznati. Umesto da tamo pošalje poresku policiju da proveri poslovanje, ima li osnova za takav postupak i tu prozivku koju gospodin Mišković pravi prema državnim organima, jer porez moraju svi da plaćaju, on mu ide na razgovore na noge. E to je nečuveno. Kada je u pitanju ta komisija, posle zamerki koje su iznele mnoge moje kolege, mogu samo da kažem da je prvo što me iznenađuje to da je, od svih kandidata koji su učestvovali, samo jedan bio iz privrede. Samo jedan, niko više nije došao iz privrede. Jesu dolazili iz pravosuđa, sa fakulteta, ali ni jedan jedini kandidat nije prošao a da je radio u privredi i da zna na koji način se ostvaruje monopol van svog kabineta ili van sudnice iz koje dolazi. Jednom kandidatu sam postavio pitanje. Pričao je on o tome kako treba da naše tržište spremimo za utakmicu sa novim privrednim subjektima koji će doći kada Srbija bude punopravni član EU. Postavio sam prosto pitanje, s obzirom da je monopol u Srbiji na vrhuncu – šta ćemo sa tekućim problemima koji postoje, šta ćemo s tim da u velikim trgovinskim lancima koje predvodi "Delta"? Da li je to "Tempo", "Maksi" ili neko drugo njihovo povezano lice, proizvođači i dobavljači moraju da zakupe čak i raf na kome prodaju robu. Šta ćemo s tim da roba koja se prodaje mora da bude osigurana kod "Inteza osiguranja", koje je takođe povezano lice sa "Delta kompanijom"? Kandidat je odgovorio da to nije posao Komisije i da tu Komisija ne može da pomogne. Čemu onda pravimo jednu ovakvu komisiju? Hoćemo li da postavimo te ljude da nam pričaju kako u Srbiji nema monopola ili kako ga ima, ali eto niko ne može i niko neće da reaguje? Svi iz Vlade Republike Srbije i svi poslanici koji podržavaju Vladu Republike Srbije tvrde da obe ove komisije treba da budu nezavisne u svom radu. Ja u to iskreno sumnjam, gospođo ministre. Sumnjam zato što niste u stanju da obezbedite ni nezavisnost nosiocima pravosudnih funkcija. Jer je velika šteta ako i Ministarstvo i vi kao ministar koji je zadužen za to, ne daj bože, vršite pritisak na nosioce pravosudnih funkcija. A imam pravo da sumnjam da neko vrši pritisak jer, evo, sad će skoro pola godine kako Upravni sud ne izvršava odluku Ustavnog suda. Morate da se složite s tim da svi državni organi kojima su poverena javna ovlašćenja imaju obavezu da izvršavaju odluke Ustavnog suda u rokovima koji su najkraći. Nemojte da me gledate tako zaprepašćeno, dovoljno je samo da pročitate nekoliko članaka u novinama. Upravni sud ne izvršava odluke Ustavnog suda. Mandati odbornika su u pitanju. Vraća se sve na ponovni postupak i nikako da se završi. Šta ćemo o toj činjenici da govorimo? Ili, da li je tačno da je Evropskoj komisiji, koja je zatražila izveštaj o rezultatima reformi pravosuđa u Srbiji, poslato da u našem Apelacionom sudu postoji trenutno šest hiljada predmeta koji nisu rešeni, a da je Apelacioni sud uputio svoj izveštajda postoji 22.000 predmeta? Ako je to tačno, onda smo mi u jednom ozbiljnom problemu i onda postavljam pitanje – ako se vrši pritisak na nosioce pravosudnih funkcija, ako se postavljaju direktive iz centrala stranaka, o kakvoj to najdemokratskijoj Srbiji u svojoj istoriji priča predsednik DS-a? Da od demokratije nema ni "d", dovoljno je da se pogleda spisak kandidata koji su prošli za Komisiju za zaštitu konkurencije, jer svi nosioci javnih funkcija koji su sad u toj komisiji, na te svoje javne funkcije su došli za vreme vlasti DS-a. Od demokratije i od toga što priča predsednik DS-a nema ništa.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada smo pre dva dana utvrđivali dnevni red današnje sednice, gospođa Đukić Dejanović je rekla da ćemo doneti odluku o formiranju ''komisije za zaštitu korupcije''. Taj lapsus je u tom momentu zvučao smešno, pa su se poslanici nasmejali, ali, nažalost, nije to smešno. Činjenica je da mi u Srbiji imamo ''komisiju za zaštitu korupcije'' u liku Vlade Republike Srbije i predsednika te komisije u liku predsednika države. Da je to tako, potvrđuju mnoge činjenice i, naravno, sve ovo što su moje kolege iz SRS danas govorile na temu o kojoj sada govorimo. Ali, bilo bi dobro da taj lapsus gospođe Dejanović iskoristimo, ili ona da ga iskoristi, pa da tu ''komisiju za zaštitu korupcije'' i njenog predsednika, odnosno predsednika države i Vladu Republike Srbije pozove da podnesu jedan izveštaj Narodnoj skupštini, da vidimo koliko su oni i na koji način zaista štitili korupciju i koliko je korupcionaških afera stavljeno pod tepih. Toga definitivno ima i toga ima zaista mnogo. Malopre se na svim sajtovima pojavila vest da je predsednik države Boris Tadić pozvao, kako je on rekao, domaće tajkune, da, po uzoru na ove svetske tajkune, Bila Gejtsa i 40 drugih koji su se pojavili u javnosti da su deo svog imetka dali državi, to isto urade i ti tajkuni u Srbiji. Dakle, Boris Tadić kaže da u Srbiji postoje tajkuni i onda bi zaista bilo dobro da nam on ili neko iz Vlade objasni kako se to u Srbiji postaje tajkun i ko su ti ljudi koji su tajkuni i kako su oni došli do tog bogatstva koje bi danas trebalo da podele sa državom. Mi, srpski radikali, mislimo da bi ti, takvi, umesto tog uljudnog poziva Borisa Tadića, trebalo da dobiju poziv državnog javnog tužioca. Slažete se, gospođo Malović, verujem. Onda bi to zaista bio dobar put u rešavanju ovih problema. Znate, vi ste juče proslavljali 10 godina od 5. oktobra 2000. godine. Što se tiče nas, srpskih radikala, to je 10 godina tame i mraka, ali od danas, od 6. oktobra 2010. godine, više niko od vas nema pravo da pomene bivšu vlast koja je u Srbiji bila od 1990. do 2000. godine, zato što je ovaj režim sada na vlasti onoliko koliko je bila prethodna vlast Slobodana Miloševića. Dakle, nemojte više da se na to pozivate. Što reče Krasić, zastarela su sva eventualna krivična dela iz tog perioda. Ali, vas podsećam, u najkraćem, čime ste vi obeležili 10 godina dosovske vlasti: Gospođom Marijom Rašetom Vukosavljević, Kolesarom, Januševićem, vinogradom Zorana Živkovića, Prvoslavom Davinićem itd. Pomenula sam samo ljude koji su bili direktno u vlasti u nekom periodu za ovih deset godina. Kada je kolega Krasić rekao da imperija uzvraća udarac, misleći, naravno, na SRS i sve ono što ste vi radili SRS-u u pokušaju da nađete nekoga ko bi mogao krivično da odgovara (na vašu žalost, a na našu sreću, takvog u redovima srpskih radikala nema), poslanici vladajuće većine su se nasmejali. Meni je to vrlo simptomatično i čak mislim da je to, kolega Krasiću, odličan znak da si tačno rekao ono što je trebalo da kažeš. Jer, kada smo mi pominjali Mariju Rašetu Vukosavljević, kada smo pričali o fikusu koji košta 700.000 dinara, o kašičicama za kafu koje koštaju 700 dinara, isto ovako ste se smejali kao danas na ovu Krasićevu primedbu. Isto ste se smejali i kada je naš predsednik dr Vojislav Šešelj sedeo u skupštinskoj sali i pričao o podizanju velike Rusije. Tada su neki hteli da crknu od smeha. Gde smo danas? Na onome što propagira SRS. I mi smo izuzetno ponosni što smo mi 20 godina na istom političkom putu i što smo mi 20 godina najžešći protivnici NATO-a i EU. Vi ste, gospodo iz DOS-a, ovog ili onog, svi ste vi DOS jer ste kao takvi došli 2001. godine na jučerašnji dan, za ovih 10 godina pokazali da ste vodili pogubnu politiku za srpske nacionalne interese i za građane Republike Srbije. Jedan od vaših pokušaja tzv. evropeizacije jesu i ova, kako ste ih vi nazvali, nezavisna regularna tela, o kojima i danas, između ostalog, govorimo. Ko vam je ovde nezavisan u odnosu na DS, recimo? Evo najmanje jedan od ovih sa liste kandidata za članove Saveta Komisije za zaštitu konkurencije bio je, gospođo Malović, član RIK predložen od strane DS. To znate jer ste i vi tada to bili. Dakle, zašto se lažemo, zašto ne kažete da je i ova smena, smena ove žene koja je do sada bila na čelu ove komisije, samo politička igra? I, da javnost ne bude u zabuni, ne branimo mi ni nju, niti branimo onoga koga ćete danas da postavite, jer je to sve isto kolo, ista igra. Vi ste, u želji da pokažete vašim prijateljima iz EU da ste spremni na sve što oni urade, uništili sve što može da se uradi. Gde smo mi danas kada je u pitanju konkurencija, odnosno zaštita od konkurencije? Što reče koleginica Nataša (završavam ovom rečenicom), postoji vic koji kruži u Srbiji – Kosovo je Srbija, ostatak je ''Delta''. Da li je to rezultat vašeg 10-godišnjeg rada i borbe za neke demokratske principe? Hvala lepo i izvinjavam se što sam minut više govorila.
Hvala i vama. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Da.) Gospodin Dejan Nikolić ima reč. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo pažljivo sam slušao izlaganja svih narodnih poslanika i moram, odmah na početku, da kažem da je, i to je vrlo jasno, Komisija za zaštitu konkurencije nezavisno regulatorno telo i nazivanje ove komisije nekakvom prekobrojnom administracijom je krajnje maliciozno i može da šteti ugledu ove komisije, koja ima vrlo težak i odgovoran zadatak. Pomenuli su smenu. Dakle, odmah da raščistimo to. Nema nikakve dileme, mandat Komisije za zaštitu konkurencije je istekao i nema govora o bilo kakvoj smeni, govorimo o postavljanju novih članova, predsednika i članova Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Takođe, bilo je komentara i kritika na to zašto devet meseci nije izabrana Komisija. O tome sam danas govorio više puta. Dakle, na mesto predsednika Odbora za trgovinu i turizam došao sam u junu i odmah pokušao da obezbedim većinu za sednicu gde je trebalo da razmatramo kandidate za predsednika i članove Saveta Komisije za zaštitu konkurencije. Nisam uspeo da obezbedim većinu, a podsetiću da su do pre neki dan većinu u ovom odboru činili članovi opozicije. Na kraju, što se same Komisije tiče, tržište je, po svojoj prirodi, što zna svako ko poznaje bar osnove ekonomije, višedimenzionalno, i smatrali smo dobrim da predložimo kandidate različitih struktura i različitih profila. Predložili smo univerzitetske profesore koji imaju dugogodišnji staž u oblasti privrednog prava, trgovinskog prava i prava konkurencije. Predložili smo i ljude koji su se vrlo operativno bavili svojim poslom u oblasti prava i ekonomije. Što se same predsednice tiče, u samom Zakonu o zaštiti konkurencije, koji smo doneli novembra prošle godine, mislim da 27 članova regulišu mogućnost da ova komisija podnosi rešenje u prvom stepenu, jer u drugom stepenu je nadležan Upravni sud. Smatrali smo jako bitnim da, pored uslova koji su zakonom propisani, predsednica poznaje pravosuđe i ima dugogodišnju sudsku praksu, kako ta rešenja ne bi padala na Upravnom sudu, što je do sad bio slučaj. Dakle, odgovornost možemo da ponesemo kao Odbor, ali tu odgovornost ne možemo da ponesemo pre nego što je ova komisija uopšte počela da radi. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, gospođica Nataša Jovanović.
Kolega Nikoliću, moram da vam repliciram, zato što ste vi od ovog skorog saziva, tako da ga nazovemo, ne od početka, predsednik Odbora za trgovinu, i gospodin Novaković vrlo dobro zna, kao raniji predsednik Odbora za privatizaciju, a i mi koji smo bili u prethodnom sazivu, ja sam sad novi član, od petka, Odbora za trgovinu, da Komisija nijedan izveštaj nije dostavila Narodnoj skupštini Republike Srbije, a što je, inače, njena obaveza. To nije uradila verovatno zbog činjenice da, kao što sam i rekla u izlaganju pre sat vremena, vi ste u pravu, dakle, ta zakonska mogućnost je drugostepeni organ žalbe, odnosno da se povede spor pred Upravnim sudom, osam upravnih sporova, i to veoma važnih, još uvek nije završeno. Ovaj skandal koji se desio sa ''Deltom'', sa Miškovićem i celim tim konzorcijumom i koncentracijom kapitala, što sada, dakle tri godine post festum, posle razilaženja sa Miškovićem, priznaje i Milka Forcan, koja je to tada demantovala, čuli ste verovatno i pratili i njene izjave, znate, kada se ti krupni kapitalisti posvađaju, onda će svako da iznosi prljavi veš. Dakle, to su sve činjenice i nemojte da nas ubeđujete, jer mene ni sama Vesna Janković, kao ni koleginicu Dimitrijević iz SRS-a, nije ubedila da je sposobna da radi taj posao, to je govorio i kolega Ostojić jutros, jer ona nema nikakvog znanja iz oblasti ekonomije, a to je, inače, jedan od uslova, vi to vrlo dobro znate. Evo ja pred sobom imam, na svega tri strane je njena biografija, odnosno lični podaci. Nikakav dodir sa tržišnom ekonomijom i sa ekonomijom uopšte gospođa nije imala, a jedan od uslova je da ima deset godina neprekidnog iskustva u oblasti prava i ekonomije. Prema tome, ovo je sve farsa. Hvala.
Reč dajem gospođi Snežani Malović, ministru za pravdu.
Zahvaljujem, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici. Na samom početku bih želela da zahvalim svima koji su učestvovali u današnjoj raspravi i da se odmah izvinim što nisam učestvovala, kao što to činim prilikom odbrane određenih tačaka čiji je predlagač Ministarstvo pravde. U ovom slučaju ovo nisu tačke koje su u direktnoj nadležnosti Ministarstva pravde, ali svakako da sam ove predloge podržala kao član Vlade, za njih glasala i stojim iza njih. Pošto danas imamo na raspravi izbor Komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki i izbor Komisije za zaštitu konkurencije, želim da izrazim očekivanje, tačnije, ubeđena sam u to da će njihov rad biti transparentan, koliko je i rasprava o njihovom izboru transparentna u ovom uvaženom domu. Osnovni ciljevi prilikom formiranja Vlade Republike Srbije, čemu ste i sami prisustvovali još u julu 2008. godine, između ostalog, bili su i intenziviranje borbe protiv organizovanog kriminala i kriminala uopšte, korupcije i evropske integracije. To su ciljevi koji su međusobno neodvojivi. Sam cilj koji smo postavili, da idemo putem evropskih integracija i određeni poslovi koji su s tim u vezi preduzimani, između ostalog je određena i normativna aktivnost, i više puta sam, prilikom odbrane zakona koji su tretirali tu oblast, isticala da to ne radimo zbog puke želje ili obaveza prema evropskim integracijama, već zbog toga što želimo da povećamo i standard naših građana i omogućimo bolji život u Srbiji. Evropa nama sama po sebi nije cilj. Kad kažem Evropa, podrazumevam određeni sistem vrednosti, određena pravila uređene demokratske zemlje, kojima težimo i koje želimo da primenimo i kod nas. Rekla bih da će izbor ovih komisija doprineti tome. Uostalom, one su same po sebi postavljene tako da budu nezavisne, jer ih bira ovaj uvaženi dom, odgovaraće vama za rad. Prilikom predlaganja na samoj sednici Vlade, imali smo raspravu o tim kandidatima. Imam poverenja u predlog Kadrovske komisije Vlade, za koju verujem da je pažljivo razmotrila njihove radne biografije. Da li smo opravdali takva očekivanja, videćemo kroz njihov rad. Ubeđena sam da hoćemo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođo Malović. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres. Na osnovu člana 87. stav 1. određujem jednosatnu pauzu. Rad ćemo nastaviti u 15.10 časova razmatranjem amandmana na izmene i dopune Zakona o budžetskom sistemu. Hvala na saradnji.
Nastavljamo rad. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETSKOM SISTEMU(pojedinosti) Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam u vezi sa pretresom u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda- Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, pored predstavnika predlagača dr Diane Dragutinović, ministra finansija, pozvala da sednici prisustvuje i Ružica Stojiljković, pomoćnik ministra finansija. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vladan Jeremić, Vladan Batić, Nenad Popović, Arsen Đurić, Dragan Stevanović, Lidija Dimitrijević, Branka Ljiljak, Konstantin Samofalov, Milorad Buha, Zoran Krasić, Dejan Mirović, Aleksandar Martinović, Momo Čolaković, Milisav Petronijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Miloš Radulović, Vitomir Mihajlović, Meho Omerović, Bajram Šehović, Munir Poturak i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Primili ste obaveštenje narodnog poslanika Munira Poturka da povlači tri amandmana, koje je 30. septembra 2010. godine podneo na član 35. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospođa Tabaković želi reč. Izvolite.
Mi smo amandmanom na član 1. bukvalno izmenili osnovnu odredbu člana 1. i Predloga zakona i osnovnog time što smo u stavu 4. samo izbacili reči: Pojedine odredbe ovog zakona uređuju budžetske odnose i pravila koja se primenjuju na vanbudžetske fondove, privredne subjekte i druga pravna lica u kojima država, na svim nivoima vlasti, ima odlučujući uticaj. Vlada je odbila taj amandman sa obrazloženjem da se ne prihvata jer to znači potpunu primenu zakona o budžetskom sistemu na poslovanju privrednih subjekata vanbudžetskih fondova i drugih pravnih lica, a što nije u saglasnosti sa posebnim zakonima koji uređuju njihovo poslovanje. Vidite šta znači saopštavanje neistine delimičnim iskazivanjem nekog stava ili prećutkivanje ostatka. Zato sam namerno pročitala kako glasi član Zakona gde se pod privrednim subjektima na koje bi se odnosile sve odredbe koje tretiraju budžetske odnose, da to znači za privredne subjekte i druga pravna lica u kojima država na svim nivoima vlasti ima odlučujući uticaj na upravljanje kroz finansijske planove itd. Znači, ne na bilo koje privredne subjekte nego na one koji su i inače obavezni da primenjuju štednju. Sada da kažemo šta su budžetski odnosi i zašto na ovome insistiram. Verujem da se gospođa ministar seća da sam insistirala u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS na članu 57. da se on primenjuje na sve budžetske korisnike, a to je dodela ugovora o javnoj nabavci i sada sam upravo pod tim pojedine odredbe upravo mislila na ovaj član. Zašto? U vreme kada smo donosili osnovni Zakon o budžetskom sistemu, postojao je zvaničan podatak da je 54,7 milijardi dinara finansijskih gubitaka države zbog korupcije u javnim nabavkama i nenaplaćenih poreza i doprinosa, to je bilo na nivou ukupnog budžetskog deficita i mi smo, zato što smo imali gubitke u javnim nabavkama, morali da taj manjak u državnoj kasi pokrijemo oporezivanjem plata, poskupljenjem goriva i kreditom od MMF, jer je deo kredita od MMF išao i u budžet. Ko mi može reći da je opravdano odbijanje amandmana kojim tražimo da se pod budžetsku kontrolu, u smislu poštovanja procedura i pravila koje propisuje, na primer, stavi Zakon o javnim nabavkama? Kad kažete da bi se to kosilo sa drugim zakonima, zanima me koji bi to privredni subjekti, javne agencije ili akcionarska društva, gde država ima značajno učešće u upravljanju ili kapitalu, našli u nekoj neregularnoj situaciji ili podređenom položaju. I sada sva ta preduzeća potpadaju pod Zakon o javnim nabavkama jer moraju da vrše javne nabavke u skladu sa pravilima koje pominjem. Znači, koga ne želite da kontrolišete ili pod čijim pritiskom morate da popustite, a da ne kontrolišete tokove novca, za šta ste kao ministar nadležni. Uverena sam da vama ne bi bilo teško i da ste u stanju da pratite i da se to ne tiče ni računovodstvenih pravila ni bilo koje druge procedure nego upravo kontrole tokova novca i zaista vas molim da razmislite da li bi ovu odredbu "pojedine" trebalo izbrisati, kako je to poslanička grupa Napred Srbijo predložila. Hvala.
Gospodin Radojko Obradović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, član 1. zakona definiše materiju samog zakona. To smo vam rekli u načelnoj raspravi i to vam kažemo još jednom. Ne znam zašto ste odustali od ideje da se donese poseban zakon, jer mislim da je bilo neuporedivo, u potpunosti se slažem s vama, bilo je mnogo bolje da smo imali poseban zakon koji bi definisao fiskalna pravila i odgovornost, a da zakon o budžetskom sistemu bude zakon koji definiše materiju vezanu za budžetski sistem. Imate našu punu podršku i nije mi jasno zašto ste odustali od te ideje. Druga stvar, znate da smo o mnogim pitanjima različite stavove imali. O mnogim pitanjima smo imali podudarne stavove. Mislim da tako treba da bude, jer jedino tako ćemo naći pravi put. Ono što se nama ne dopada je što u trenucima kada Srbija ima ozbiljne probleme, kada imamo veliki fiskalni deficit, kada ćemo imati probleme narednih godina, ovaj zakon ne ojačava funkciju ministra finansija. Zemlje koje su imale jakog ministra finansija su rešavale probleme. Nije dopustivo da ministar finansija izađe sa jednim predlogom mera, da neki drugi ministar istog dana utrkuje se da kaže kako to neće opstati, jer ima podršku određenog broja poslanika, a ministar finansija to nema. Druga stvar, žalosno je što je ovaj zakon donet pod pritiskom MMF, jer ispada da o nama mnogo više treba da brine neko sa strane nego što ćemo mi sami rešavati problem. Sa jedne strane dok ne budemo bili svesni svojih problema i ne budemo spremni da ih rešavamo, ti problemi će se nagomilavati i uvek će se naći nekakav razlog da se ti problemi ne reše. Treba napomenuti da ovakvi zakoni o fiskalnoj odgovornosti postoje u velikom broju zemalja. Prvo su ih uvele najrazvijenije zemlje sveta. Još 90-tih godina imale su ih i Nemačka i Japan i još neke zemlje. U ovom trenutku postoje u 80 zemalja u svetu. U tih 80 zemalja u svetu spadaju najrazvijenije zemlje, zemlje u razvoju i neke od najnerazvijenih zemalja. Prema tome, pokazalo se da taj zakon treba da postoji. Ovaj zakon je dao rezultate samo tamo gde su bile vrlo jasno definisane mere i odgovornosti, gde su postojale jasne odgovornosti za sprovođenje mera. Video sam vaš odgovor od pre nekoliko dana. Ne znam da li ste propustili, ali interesantna su pravila koja postoje u Izraelu, jer u Izraelu ministar finansija je lično odgovoran za sprovođenje utvrđenih pravila ekonomske politike. U slučaju da se te mere ne sprovedu, on ima ogromna ovlašćenja i podnosi ostavku u slučaju da te mere nisu poštovane. Izrael ima vrlo malo problema u toj stvari. Brazil je imao ovakav zakon, ali tek kada su uveli određene mere koje sankcionišu određena ponašanja zakon je počeo da daje određene rezultate. Ono što nas brine je da fiskalni savet ima pre svega savetodavnu ulogu, da mnoge od ovih mera je moguće relativizovati od određene odluke. Ono što nas posebno brine, ne zato što ste vi danas ovde, zato što ste vi ministar finansija, ali mislimo da je ministar finansija morao da ima mnogo jaču i mnogo veću ulogu i veću odgovornost, i onda bismo imali nekoga ko je odgovoran za sprovođenje određenih mera ekonomske politike. Koristiću vreme poslaničke grupe.
Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. st. 2. i 3. našeg Poslovnika radićemo nakon 18.00 časova i danas radi efikasnosti rada parlamenta. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Gospodin Jeremić. Vlada je prihvatila amandman.
To je amandman koji je u ime poslaničke grupe SRS podnet na Predlog zakona i to na sam prvi član tj. na predmet uređivanja, gde smo u trećem stavu, gde se inače ustanovljava fiskalni savet, koji nezavisno ocenjuje kredibilitet fiskalne politike sa aspekta poštovanja utvrđenog fiskalnog pravila i na taj način podržava, kako je bio predlog predlagača, a mi smo smatrali da je znatno smislenije i prilagođenije da se obezbedi javnost i odgovornost u njenom vođenju. Interesantno je da ovaj član, odnosno stav prvog člana zakona koji se odnosi na formiranje fiskalnog saveta, ono na šta smo i u raspravi u načelu imali najviše zamerki, odnosno najviše nejasnoća baš u pogledu nezavisnosti rada jednog od ovakvog tela, samo ću iskoristiti priliku da ponovim da i dalje stoji ta bojazan, odnosno zaista sumnjamo u mogućnost da će shodno tome ko predlaže članove saveta biti u potpunosti obezbeđena i nezavisnost u radu. Ono što bih takođe ovom prilikom želeo da istaknem je sama činjenica koja je kasnije definisana o tome da neka prava odgovornost, odnosno odgovornost za fiskalni savet praktično je na Vladi, iako nije definisano ono što je bila neka od zamerki – konkretna odgovornost za članove saveta, mislio sam tu na materijalnu i krivičnu odgovornost članova tog saveta pre svega.
Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Gospođa Tabaković.
Na član 2. smo podneli amandman koji je u stvari ponovljen amandman iz jula prošle godine, gde govorimo o definiciji budžeta. Ovo nije likovanje, ali prosto moram da ilustrujem, mi smo naveli da bi amandmanom trebalo drugačije definisati budžet kao sveobuhvatan plan primanja, prihoda i rashoda i u obrazloženju Vlada kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što odredba sadržana u Predlogu zakona na adekvatniji način definiše budžet, i osim toga, sada čitam, preskačem jednu rečenicu da ne gubim vreme, predložena definicija obuhvata sve elemente koji su navedeni u amandmanu, odnosno prihode i primanja ostvarena po osnovu prodaje nefinansijske imovine i rashode i izdatke itd. Pitam – da li je nama trebalo godinu dana da shvatimo da smo amandmanom tada podnetim samo skupili na jednom mestu da to bude vidljivo i očigledno vaše definicije toga šta su primanja države, gde pod tim zaista podrazumevamo prodaju nefinansijske imovine i onoga što dođe zaduživanjem, da su izdaci države izdaci za nabavku nefinansijske i finansijske imovine i za otplatu kredita? Baš zbog toga insistiramo na takvoj definiciji i šta u stvari znači ukupni fiskalni suficit i deficit, gde ono što mi nazivamo rashodima još tada vi to u definiciji potvrđujete? Da ne bude da se ne razumemo, dvadeset peta odredba tog istog člana kaže – ukupni fiskalni suficit, odnosno višak i fiskalni deficit je budžetski deficit, odnosno suficit korigovan za transakciju u imovini ili obavezama koje su izvršene u cilju sprovođenja javnih politika, pa u zagradi piše (subvencije date u formi budžetskih kredita ili nabavke nefinansijske imovine smatraju se rashodima). Znači, mi se uopšte ne razlikujemo u tome šta smatramo rashodima, a šta smatramo prihodima. Pokušavamo da nekako metodološki razvodnimo očiglednost onoga što je prihod budžeta, način na koji ga ostvarujemo i šta su u stvari zaduživanja, krediti i rashodi. Na isti takav način pokušavamo da koncesionom naknadom nazovemo prihode od igara na sreću time što ih više nećemo nazvati prihodima od igara na sreću, jer su oni obuhvaćeni širim pojmom. Da li nam je cilj da sve bude jasno, uporedivo, vidljivo, da nam ne trebaju uputstva za upotrebu kada čitamo budžet, da nam ne trebaju tumači stavki kada ocenjujemo koliko ste dobro radili ili koliko se budžet dobro nepuni? Prosto govorimo o tome da nema potrebe da mi ukazujemo na različitost pristupa time što ćemo teže moći da sagledamo koliko to teško država funkcioniše u ovom trenutku, zato što neće, tvrdim, ponavljam i ponavljaću, da stavi pod kontrolu sve tokove novca, za šta je u stvari dobila mandat. Praktično je ovaj amandman koji smo podneli u julu, a sada ponovljen, usvojen, ali normalno Vlada ima pravo i njen je zadatak da obavlja izvršnu funkciju i da radi, a naš je da retorički, znači kritikom, pomažemo da taj rad bude još bolji. Ali, zaista nije obrazloženje za odbijanje reći – adekvatnije, a u stvari govorimo o istim rashodima, samo vi govorite o dva računa prikazivanja prihoda i rashoda. Cilj je da budemo što jasniji i da ne budemo u ovoj neprilici koju imamo sa gospodinom Dinkićem i menjanjem Zakona o Vladi. Ministarstva, njihove nadležnosti, svake godine, gde imate ono premeštanje stolica i premeštanje nameštaja, da se nikada ne bi mogao utvrditi popis, ne neuspeha kao nekih opisnih imenica, nego da se ne bi mogla proveriti adekvatnost upotrebe sredstava. Znači, neuporedivost stavki. Kad mi sada uzmemo one izveštaje o kontroli završnog računa pa ja vama kažem – prihodi od igara na sreću su manji u ovoj godini nego što su bili u 2007, a vi meni kažete – e, nije to tako, mi sad stavili tu sve koncesione naknade. Upravo zato to i radite. Ne mogu reći da je to makijavelistički podlo, ali vešto je. To je prosto zamagljivanje poslanicima i javnosti da ne mogu da uporede da li se i koliko vrši naplata budžetskih prihoda po pojedinim stavkama zato što ćete ih drugačije prikazivati. Gospodin Dinkić gasi jedan fond za podsticanje izvoza, formira drugi, pa onda Agenciju za razvoj malih i srednjih preduzeća utapa u regionalnu agenciju, pa onda u Fond za razvoj utapa jedan deo podsticajnih sredstava iz nekih drugih namena, prosto kao kod šibicarenja na autobuskoj stanici – sad ga vidiš, sad ga ne vidiš. Ne možeš ni da kažeš da je neuspešan upravo taj ministar i da ta sredstva uložena u te namene nisu dala adekvatne rezultate. Znači, to je i suviše vidljivo i za jednu ozbiljnu državu nije primereno da se bavimo tom vrstom premeštanja nameštaja, stolica, ministarstava i namena, da ne bi građani mogli da vide koliko u stvari slabi naplata poreskih prihoda ili čak kako se naplata poreskih prihoda drugačijim prikazivanjem usmerava tamo gde ne možemo da vas kontrolišemo ni mi poslanici, ni fiskalni savet koji ustanovljavate, a bogami teško i DRI sa ovim kapacitetima.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić, koji ima reč.
Poštovano predsedništvo, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Nenad Popović i ja smo u ime poslaničke grupe DSS podneli amandman na član 2. U tački 25. reči "da unapredi kulturu fiskalne odgovornosti" zamenjuju se rečima "da uspostavi sistem kontrole kreatora fiskalne politike s ciljem uvođenja principa fiskalne odgovornosti". Mi smo ovaj amandman podneli jer smatramo da fiskalni savet treba da predstavlja jedno nezavisno apolitičko telo koje će vršiti kontrolu sprovođenja fiskalne politike, s ciljem uvođenja fiskalne odgovornosti, a ne da ima samo nekakav savetodavni tretman. Mislimo da uloga fiskalnog saveta treba da bude daleko naglašenija nego što je to u Predlogu zakona napisano. Fiskalna odgovornost u Republici Srbiji još uvek nije ni uvedena, tako da je formulacija "da unapredi kulturu fiskalne odgovornosti" po nama nelogična, jer nešto što nije uvedeno ili što se nije baš poštovalo onako kako treba ne može se ni unaprediti, kao što se kaže, kultura te fiskalne odgovornosti, nego se mora uspostaviti i uvesti. Mislim da bi uloga ovog fiskalnog saveta trebala da bude naglašenija nego u nekim državama koje imaju dugogodišnju praksu te fiskalne odgovornosti. Iz tog razloga smo i predložili ovaj amandman kojim bismo fiskalnom savetu dali znatno veća i šira ovlašćenja nego što je to predloženo u tekstu zakona. Zato vas pozivam da još jednom razmotrite ovaj amandman i da ga prihvatite.
Gospodin Radojko Obradović ima reč. Da li trošite vreme poslaničke grupe? (Da)
Gospođo Dragutinović, član 2. je najbolji dokaz zašto je trebalo da se donese poseban zakon. Ovim zakonom se uvode 34 nova člana. Znači, Zakon o budžetskom sistemu je inače bio sveobuhvatan zakon jer je obuhvatao sve one subjekte koji su indirektno i direktno vezani za javne finansije, na nivou Republike, na nivou AP i na nivou svih lokalnih samouprava. Ovde se uvode nova pravila sa 34 nova člana i 13 novih pojmova koji do sada nisu postojali. Ako to nije dovoljan razlog, uz samu važnost te materije, da to bude materija posebnog zakona, ne znam šta onda treba da bude poseban zakon. To se najbolje vidi u članu 1. i članu 2. Vi ste to isticali nekoliko puta. Kažem da se to konkretno vidi u ova prva dva člana na najbolji mogući način.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da)
Iskoristio bih ovo što je rekao gospodin Obradović. Za SRS, gospođo ministre, sasvim je svejedno da li ste ovo regulisali ovako, izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, ili da li ste bili spremni da napišete neki novi zakon. U suštini, ono što smo u načelnoj raspravi istakli jeste da se bojimo da ne postoji politička volja da se elementi fiskalne odgovornosti koje uspostavljate i definišete suštinski primene u praksi u našem fiskalnom sistemu. To je objektivan problem. To je problem s kojim ćete se i vi suočiti. Ovo što ste ponudili kao predloženo rešenje u velikoj meri i na mnogo mesta je apstraktno. Na tako nešto sam i pokušao kroz ovaj svoj amandman da ukažem. Bojim se da pored toga što neće biti političke volje da se od lokalnih zajednica pa do republičkih organa primenjuje ovaj zakon, da mnogi koji će biti obavezni da ga primenjuju mnogo toga neće ni razumeti i da će se upravo na to pozivati kada se budu odlučivali na zloupotrebe ili na pokušaje da mimoiđu zakon ili zakonodavne norme, kako vi kroz ovaj zakon predviđate. Moj amandman se odnosi na član 2, na ove definicije. Vi ste ovde od 51a) do 51g) predvideli neke nove definicije, uvrstili ste ih u zakon, kao što su: upravljačka odgovornost rukovodilaca, interna finansijska kontrola u javnom sektoru, finansijsko upravljanje i kontrola i interna revizija. Mnogo toga što ste ovde naveli i pobrojali, pa čak i da nije definisano zakonom, svako onaj ko raspolaže javnim sredstvima trebalo bi bar toliko osećaja da ima i da ove principe neguje, razvija i primenjuje u svojoj praksi. Ali, konkretno što se tiče amandmana, on se odnosi na ovu definiciju "finansijsko upravljanje i kontrola". Ovde ste vi napisali da je to sistem politika, procedura i aktivnosti koje uspostavlja, održava i redovno ažurira rukovodilac organizacije, a kojima se upravljajući rizicima obezbeđuje, pazite sad, "uveravanje u razumnoj meri da će se ciljevi organizacije ostvariti na pravilan, ekonomičan itd. način". Mi smatramo da je ovo apsolutno nepotrebno "uveravanje u razumnoj meri", da je to potpuno apstraktno i da to svako od rukovodilaca u javnim službama može da tumači na svoj način i da sve svoje brljotine i nesposobnosti krije iza ove apstrakcije koju ste nam ponudili kroz zakonsko rešenje. Predložili smo vam da to izbacite. Vi ste amandman odbili i u obrazloženju ste napisali da je taj termin "razumno uveravanje" definisano u pravilniku o zajedničkim kriterijumima i standardima za uspostavljanje i funkcionisanje sistema finansijskog upravljanja i kontrole u javnom sektoru. Izvinite, ne možete zakon, i to Zakon o budžetskom sistemu, da usklađujete sa pravilnikom. Valjda neka pravnička ili ne znam kakva logika ili zakonodavna logika nameće da se pravilnici rade ili proističu iz zakona. Možda ne bi bilo loše i da taj pravilnik preispitate, promenite, pregledate kakav je. Da nije bilo ovoliko apstrakcije u pravilnicima i u zakonima, možda vi danas ne biste imali ni glavobolje kakve imate kad su u pitanju javne finansije. Vreme i položaj ove države u ekonomskom i finansijskom smislu od vas traže da budete jasni, konkretni, da znate šta tražite i šta želite od onih na koje će se ovaj zakon primenjivati. Ovo, razumne mere, itd, ovo treba da razumeju ljudi koji koriste budžetska sredstva nekih lokalnih samouprava, funkcioneri u javnim preduzećima, direktori i tako dalje. Od ovog posla nema ništa, zato od vas tražimo da budete konkretni, jasni i decidni i predlažemo vam da apstrakciju izbacite iz zakona.
To je bilo vreme ovlašćenog predstavnika. Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Iskoristiću ovaj amandman samo kao povod da ukažem na neke detalje koji možda mogu da pomognu onima koji prate ovu oblast. O čemu se u stvari radi? Radi se o tome što je jedan propis, koji bi morao da bude vrlo precizan, konkretan, jasan, razumljiv, urađen na taj način da jednostavno ne ispunjava nijedan od ovih kriterijuma koje sam naveo. Nama ne trebaju propisi sa pojmovima koji su na nivou teoretskog razglabanja o nečemu. Posle ove intervencije koju ste vi uradili, kojom sam stvarno razočaran, jer sam očekivao nešto mnogo bolje, kvalitetnije, moram da vam kažem nešto drugo, midolazimo sad u situaciju da razmišljamo o tome da li ovaj predlog zakona u suštini ima dobar naziv. Da li ovo u stvari treba da bude Zakon o fiskalnoj politici, kao nešto najsveobuhvatnije, jer posle ovoliko intervencija ovo više nije Zakon o budžetskom sistemu. Da se nadovežem na ovo. Mi smo očekivali jasan propis koji će da uredi sistem javnih prihoda i javnih rashoda i u okviru toga budžet, kao tehničko sredstvo kojim se odražava, između ostalog, koliko država košta poreske obveznike. Mi sve to sada nemamo, nego imamo jedno teoretsko razglabanje kao jednostavno, eto, mi koristimo neke termine koje koristi teorija, javljaju se negde i u razmišljanjima nekih nevladinih organizacija i ne sporim da ima i toga kao zakonski pojam ili norma u nekim državama zapadne Evrope. To je sada po onom sistemu - spolja gladac, a iznutra jadac. Lepo, lepo da ne može lepše biti, ali ne rešava suštinu, apsolutno ne rešava suštinu. S obzirom na nedisciplinu, da ne upotrebim neku grublju reč koja bi više ogovarala istini, nama je potreban propis koji treba da uredi sistem javnih prihoda i javnih rashoda, na način da bude jasan pojam onoga što se naziva konsolidovani bilansi javne potrošnje. Na bazi ovog propisa i ovih intervencija, mi ćemo imati toliko suštinski perifernih stvari gde se gubi suština, apsolutno gubi suština. Ne sporim da su ovi termini vrlo potrebni sa svojim značenjem za neka empirijska istraživanja, za neke analize, za neke procene i tako dalje, ali ovim opterećivati zakon koji treba da ispuni potpuno druge uslove - razumljivost, jasnost, primenljivost, odgovornost, mislim da je ovo zamagljivanje. Ne čudim se što ste vi pribegli ovome jer jednostavno možda vi i želite, ali u ovom trenutku nije moguće da Ministarstvo finansija ima uvid u kompletnu javnu potrošnju na nivou Republike Srbije. Zato se pribegava različitim, uslovno rečeno, načelno definisanim principima u ovom zakonu i posle ovih izmena koji u praksi neće ništa da znače jer će imati dominantni uticaj - političko pozicioniranje ljudi koji vrše vlast. Trenutno naša Vlada ima tri feuda, svaki od tih feuda ima koaliciju i u suštini kompletan budžet i kompletna javna potrošnja je podeljena na tri grupe, ravnopravne grupe, jer svaka grupa želi da bude "Deda Mraz" u vreme izborne kampanje i pozicioniranja, tako da oni koji asfaltiraju, a svi asfaltiraju u sledećoj etapi, treba da podele građanima na punktu i pijuk, da razvaljuju taj asfalt jer predstoji vreme kada će asfalt biti hranljiva materija, pošto druge materije neće biti. Džaba ovoliko razglabanje ako javna preduzeća ne primenjuju Zakon o javnim nabavkama. Koga onda Zakon o javnim nabavkama treba da obavezuje? Ako ne obavezuje elektroprivredu, zašto bi obavezivao javno komunalno preduzeće? Ako ne obavezuje onoga koji najviše troši, najviše ima, zašto bi obavezivao neko javno komunalno preduzeće u nekoj opštini sa 15-20 hiljada stanovnika, gde se postavlja i pitanje da li to javno preduzeće uopšte može da funkcioniše. To je glavna tema današnje rasprave. Da li su svi korisnici sredstava, znači oni koji prave javne rashode i izdatke, obuhvaćeni ovom budžetskom politikom i budžetskim sistemom? Nisu. Nisu obuhvaćeni paradržavnim organom. Pogotovo nisu obuhvaćeni u onom delu gde na tržištu nastupaju kao jedna od ugovornih strana. Moramo da kažemo, u vršenju tih javnih ovlašćenja ili poslova od opšteg interesa, oni nastupaju u ime države. Država je napravila javno preduzeće jer država ne može da se bavi privrednom delatnošću, a ta delatnost je nezamisliv uslov za život i rad – vodovod, kanalizacija, parno grejanje, itd. Načelno se postavlja pitanje – šta radimo? Kako da se usaglasi javna potrošnja? Ovo pričam da bi se shvatilo da se posle ovih izmena pravi normativna papazjanija, miks i nešto što će u suštini da omogući različita tumačenja i različitu primenu, a toznači i odsustvo bilo kakve odgovornosti za trošenje ovih sredstava. Naravno, predstavnici Vlade mogu da se zaklinju ovde da im je namera bila druga, da su potpuno želeli da postignu neki drugi cilj, a ja više nisam spreman da slušam to. U startu kažem, to ne verujem. Mislite da možete da me prevarite. Ne možete da me prevarite, ne verujem vam, znam da je DOS najgori, bez obzira u kom je agregatnom stanju. Ako sam to rekao 2001, još više razloga imam da kažem 2010. godine, jer ni jednim potezom niste demantovali to, nego ste samo potvrdili, dokazali. Znači, pravi se propis. Opet će da bude priča – evropski, strašno-evropski, evropsko-evropski, NATO-evropski, kako hoćete, ali kolika je mera za evropski kvalitet, to je svakodnevni život pod DOS, koji je postao svakim danom sve nepodnošljiviji. Od teoretskih razglabanja, ubacivanja ovih pojmova mi nemamo ništa. Samo se prikrivaju tragovi nečega što je loše, što je apsolutno loše. U nastavku ne želim da se uključim u tu vrstu rasprave, da li je trebalo ova reč ili neka druga, da li na srpskom ili na engleskom ili na kvaziengleskom ili da bude in ili aut ili primitivno prosto, to ne želim. To vi slobodno razglabajte do mile volje preko vaših medija. Samo upozoravam da se iza tih reči krije nešto opasno, nečasno, opasno po građane, zato što ćemo biti prezaduženi. Mi smo već prezaduženi. Samo da vam kažem, kada vam budem rekao, ili kada vas neko bude uveravao poput Božidara Đelića da 10 godina posle mnogo bolje živi, verujte mu, on stvarno bolje živi, ali oni koji su tabanali ispred Skupštine i koji su je palili, loše žive. Molim da što češće koristite termin "evropski", da bi im se skroz zgadilo kada pomisle na DOS, jer ta reč je tako negativna u srpskom narodu da možda niste toga svesni, ali ja vas podstičem da koristite što više tu reč, tim pre i bolje. Moram da vam skrenem pažnju na još jednu stvar. Zašto mi ove propise donosimo ako imamo Zakon o javnom dugu? Hteli ste, prvo ste krenuli sa onim "mister evro", to je gospodin pevač i on je sada direktor francuske banke, Pitić. Sećate se 2001. godine, to je bio "mister evro". Kada ga pitate nešto, on kaže donacija toliko miliona evra, ovo ćemo ovoliko miliona evra, samo evro, evro i evro, da bi posle godinu dana rekao, moramo da uvedemo red u te donacije, jer klize, odlaze, nema ih, gube se donacije. Javna tajna je, 35% svih kredita se vraća, odnosno ne dolaze ovde i to su te usluge. Oni što daju pare uče nas koliko je to evropsko, a da bi nas dobro naučili, oni moraju da naplate, jer to vam je Zapad, ko kupi proizvod, on poštuje. Kada proizvod dobijete za džabe, vi ga ne poštujete, vi ga bacite. Dakle – sir je samo besplatan u mišolovci. Onda ste rekli, moramo da zavedemo red u tom zaduživanju, ne može svako da se zadužuje. Ja vam tvrdim da i ono što vi vodite kao dug države, kao javni dug, kao komercijalni aranžman, pa se pojavljuje kao dug je dug ovog naroda u krajnjoj konsekvenci. Svedoci smo koliko ste puta donosili ovde propise o konverziji nekog duga u javni dug, pa je kao izgovor korišćena oblast poljoprivrede, ali ništa nisu dobili seljaci od tih usluga, pa su korišćeni doprinosi. Ne želim mnogo da vas podsećam, jer od ovoga neće biti ništa u novinama ili nekom drugom mediju da bi se pamtilo, ali imam kompjuter pa pravim pregled svaki dan i beležim šta radite, i kada se žalite, i kada se grdite, i kada se hvalite, i uvek ste u pravu kada jedni druge napadate, uvek govorite istinu. To kada se gađate međusobno, u pravu ste, podržavam i jedne i druge, uvek podržavam kada se međusobno optužujete. To je zato što smatrate da niste ravnopravni u otimanju, neravnopravnost u otimanju prouzrokuje seriju članaka. Dakle, ne Čanaka, nego članaka. Čanak uđe kada treba da glasa, obećaju mu 5.000 evra, on digne ruku, pošto je 126 završen posao i to je ta demokratija. Objasnite mi koja je druga demokratija? Misaoni proces, nemojte molim vas. Znači, došao je na red zakon gde nam se kaže, Vlada i predsednik žele da zavedu red u javnim finansijama, jer i oni primećuju da neko tamo nešto muva i nosi. Ja vam ne verujem. Zašto? Zato što sam u obavezi da se pozivam na iskustvo, da koristim neku inteligenciju. Znate, jedanput prevarite čoveka, drugi put, ali ja vam nikada nisam dozvolio ni jedanput da me prevarite. Oni koji su pristajali na vaše prevare, snose tu vrstu odgovornosti i trpe štetu. Ko vam je verovao, nastradao je. Svako ko je verovao DOS-u, nastradao je. Gospođo Dragutinović, samo da vas podsetim, Mlađan Dinkić je 2005. godine napravio ovoliki izveštaj, ima ga na 600 strana i to o zloupotrebama prilikom korišćenja donatorskih sredstava za rekonstrukciju zgrade Savezne skupštine. Mislim da je Zoran Šami bio predsednik Savezne skupštine u to vreme, izuzetno dobar izveštaj. U onoj zgradi tamo ja sam bio tri ili četiri puta kažnjen zbog toga. Gospođa Slavica Đukić-Dejanović već dve godine mi je dužnik, ona mi je obećala da ću da dobijem odgovor na to pitanje, nisam ga dobio, ali ga znam, gospođo Đukić, imam izveštaj, jer znate, ja sam posejao svuda svoje ljude i vi, još se niste okrenuli, mi znamo šta radite. Podržavam Dinkića kada je ispričao šta je radio Dragoljub Mićunović sa rekonstrukcijom. Rekonstrukcija još nije završena, evo već 10 godina se rekonstruiše, još nije vraćeno ono što je polomljeno, što je ukradeno u demokratskim promenama sa bakljama, nije to još. Ja ću samo da vas podsetim, ako neko misli od ovde prisutnih da će ova intervencija na ovom zakonu da donese jedan cvonjak, onaj mali, dobro za državu i narod, poručujem da ne postoji ni promil sigurnosti da dele to uverenje. Što se građana tiče, DOS je najgori. Ne može da postoji ništa gore u ovoj zemlji od DOS-a, kakav god da je agregatni sastav. Agregatni sastav može da bude kakav hoćete, i da ga mesite, i da bude čvrsto, i ovako i onako. (Predsednik: Samo da vas zamolim da vratite ukazivanje na fiskalnu disciplinu.) Samo citiram Čanka, jer on reče – začepi nos i glasaj za DOS. I mi danas to trpimo, jer lako je njemu da začepi nos i da gurne pare u džep, a šta da rade ovi ljudi što su izgubili sve, izgubili su nadu, a delite im strah gde god se okrenu.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Reč ima poslanik Dragan Stevanović.
Ovaj amandman je u principu sličan kao i amandman o kome smo govorili gospodin Krasić i ja, i on se odnosi na jednu novu definiciju koju ste takođe ovde uveli, a to je interna revizija. Smatramo takođe da je deo ove definicije apstraktan, što smo i malopre rekli. Želeo bih da mi neko objasni šta to znači – nezavisno objektivno uveravanje i savetodavna aktivnost. Opet to može da se tumači kako hoćete. Šta je nezavisno, šta je objektivno i kako ćete koga da uverite i tako dalje. Naravno, ova kategorija interne revizije, postavlja se objektivno pitanje ima li smisla da o njoj govorimo. Nemoguće je da je i do sada postojala obaveza interne revizije, pa se setite izveštaja DRI i to smo vam pominjali u načelnoj raspravi. Dakle, koliko je ministarstava sprovodilo i imalo uspostavljenu internu kontrolu i to je samo dokaz koliko rukovodioci i uopšte onima koji kreiraju tu javnu politiku, mislim na politiku javnih finansija, stalo i koliko su svesni značaja te interne revizije i interne kontrole. Mi smo uvereni da će i dalje da bude sve po starom i sve isto i da ih ovako definisana interna revizija ni na šta neće obavezivati. Da bi imali iole bojazni od interne revizije, ali pokazali političku volju da je sprovodite u javnom sektoru, onda bi stvari, verujemo, već za godinu dana mogle u ovoj Srbiji da budu drugačije, pa bi ne možda srednjoročno, ali dugoročno mogli da očekujete da nam budžetski deficiti budu onako projektovani kako, otprilike, vi želite da ih projektujete. Ovako, sa apstraktno napisanim pravilima i starim manirima onih koji upravljaju javnim sektorom, nećemo dobiti ništa, situacija i agonija će se samo dalje da se produžavaju. U obrazloženju ste napisali da se amandman ne prihvata iz razloga što je definicija data u Predlogu zakona preuzeta između međunarodno prihvaćene profesionalne prakse interne revizije koja obuhvata definiciju…, da ne čitam dalje. Lepo je preuzimati iz međunarodne profesionalne prakse definicije, ali bi bilo lepo konačno da počnete i manire i ponašanja u praksi iz međunarodne prakse da preuzimate. Od vas se to očekuje konačno. Na tim pričama se pobedili 2000. godine. Do dana današnjeg te političke, fiskalne, ekonomske i kako god hoćete manire i principe niste uspostavili. Gde je država danas u tom smislu otišla dalje od vremena kada ste došli na vlast, zadobili veliko poverenje građana, obećavajući im red u sferi finansija, u ekonomiji, u oblasti socijalne politike itd? Ekonomski smo destruisani, socijalno smo obespravljeni, politički diskreditovani, bez ikakvog kredibiliteta više, nacionalno osramoćeni i mi pričamo priču, kako ovde piše, o objektivnom uveravanju i savetodavnim aktivnostima itd. Od vas se očekuje, gospođo ministre, bar iz našeg ugla, iz naše prizme, da budete konkretni i da ne verujemo da možete, ali se očekivalo da spregnete bič i da one koji troše sredstva svih poreskih obveznika, sa mehanizmima koje država objektivno ima, dovedete u red. Vratićemo se i doći ćemo kasnije do saveta. Budžetske inspekcije, inspekcijski organi kukaju na uslove u kojima rade. Ovih 80 miliona, koliko ste za savet predvideli, njima da date, da idu i da jure nesavesne javne funkcionere. Koliki je dug javnog sektora, koliki je duga javnih preduzeća čiji je osniva samo Republika? Milijarde dinara. Mi govorio o 45%, nije to puno, ali doći ćemo i do priče o tim mastrihtskim standardima itd, šta je sve obuhvaćeno, šta nije. Prema tome, lepo ste sve ovo napisali, ali bojimo se da niti će ko ovo da razume, niti će da puno mari za ovo i ostaće sve isto kako je i do sada bilo u ekonomskom smislu samo ćemo da idemo dole.
Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospođa Jorgovanka Tabaković želi reč.
Član 4. smo komentarisali i ja i gospođa ministar u načelnoj raspravi, ali da upoznamo javnost o čemu se radi. Bila sam srećna da je autoritet stručne i profesionalne osobe u liku gospođe Diane Dragutinović dobio svoje uvažavanje i snagu autoriteta ministra finansija, koji se pita ko će se naći na spisku korisnika indirektnih i direktnih budžetskih korisnika. To znači, za one koji ne znaju, da se krajem godine napravi prava panika na nivou lokalnih samouprava, državnih organa, organa u sastavu uprava, javnih agencija, ko će koje veze potegnuti da se ne nađe na spisku onih koje će ministar finansija kontrolisati. Jer će ministar finansija gledati njihov račun, davati odobrenja za plasiranje slobodnih novčanih sredstava i oni će morati da se pridržavaju mnogih kriterijuma koji nama, građanima, znače da ministar finansija kontroliše budžetska sredstva ili sredstva koja naplaćuju organi kao monopolisti, izdajući razne vrste uverenja, isprava, od Centralnog registra, koji vam daje potvrdu o akcijama, do tamo nekog preduzeća koje se bavi izgradnjom, a ume svojim vezama i vezicama da se na nivou lokalne samouprave izvuče ispod vaše čvrste ruke, stručne, profesionalne i autoritativneosobe u liku čoveka, ali pre svega u funkciji ministra finansija. Zaista sam bila srećna da stvari stoje tako, verujući u vas lično i u snagu onih koji vas podržavaju, da je njihova iskrena namera da kontrolišu tokove novca preko vas. Šta se dešava? Kroz navodnu praksu, kako ste vi objasnili, učešća i statističkog organa, sada se taj član 8, inače dobar i inače nam je davao za pravo da verujemo u vas, menja tako da republički organ za poslove statistike jednom godišnje, u saradnji sa vama, pravi taj spisak. Vi ste uveravali mene i moju poslaničku grupu SNS da ćete se vi i dalje pitati, ali da je praksa u svetu da to rade organi za statistiku. Ne može da bude prvi naveden organ za statistiku čiju smo nadležnost nedavno ovde ozakonili, još dva zakona su se ovde raspravljala kada smo raspravljali o statistici, Zakon o upisu u sudski registar je bio takođe aktuelan. Ne znam da li se vi, gospođo ministre, sećate, ali je statistika, odnosno neko ko sada rukovodi statistikom, a to je ministar za ekonomiju i regionalni razvoj, izdejstvovao poseban tretman tom organu za statistiku i samo je još NBS izdejstvovala sebi posebno pravo da svoje statističke podatke ne daje nikome, a da, kada treba može da ih razmenjuje sa nekim, mora guverner lično da da saglasnost za određene podatke. Tu vrstu rušenja autoriteta ministra finansija, ako vi ne vidite, vidimo mi ostali. Time što vas nagovaraju da u budžet dozvolite da uđu divlje stavke, poput 621 – nabavka finansijske imovine, a reč je o tome da imate kvazibanku u Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj. Znači, umesto da se u bankocentričnom sistemu banke bave kreditiranjem, mi imamo ministarstvo, nije jedino, koje se bavi kreditiranjem, ali onda posao samog kreditiranja poveri Fondu za razvoj, pa kad se dese zloupotrebe, kaže – ne, ja nisam kriv, to su radili ovi u Fondu za razvoj. Znači, ministar finansija mora da bude prvoprozvani i prvopitani i prvoodgovorni za spisak indirektnih i direktnih korisnika budžetskih sredstava, da bi mogao da kontroliše tokove novca, pod jedan. Pod dva, ne može vam se kao ministru finansija, zato što ste kao žena sa posebnim osećajem za timski rad, zloupotrebljavati ta vaša dobronamernost, timska saradnja ili, mogu da kažem, koalicioni kapacitet se dovodi u pitanje ako vi ne pristanete na ucenu, da sada neko preko NIP, preko subvencija, u stvari dovodi u pitanje budžet. I umesto da MMF postavi pitanje tih subvencija koje ne bi smele tu da budu, da se ne bavi kreditiranjem ministarstvo kao kvazibanka, nego banke i da to nije način da se podstiče razvoj privrede i podstiče zaposlenost, nego to je da nekome obezbedimo siguran posao, a bez rada zato što ima prečicu do nekoga u Vladi, vi ste pristali na navodno evropsku praksu da vam organ za statistiku uređuje taj spisak. Niti je to formalna stvar, niti je to samo stvar ugledanja na stranu svetsku praksu. Iza toga se krije namera, a odlično znam i iskustvo, jer se od 90-ih godina bavim i bankarstvom, i finansijama i budžetima i od 1992. godine se kao poslanik bavim javnim prihodima i budžetom, i njegovim izvršenjem, i njegovim zloupotrebama, i spiskom indirektnih i direktnih korisnika budžetskih sredstava, i meni je obavezna literatura Zakon o budžetskom sistemu, a onda i kontni okvir gde vi propisujete šta će se na kojoj stavci naći. Zato vam s pravom kažem, kad zbijate nekoliko stavki u jednu, imam pravo da vas pitam da li to radite zbog potrebe da mi u to imamo uvid pa upoređujemo od 2000. godine, od kada je počela istorija, sve ispred se ne važi, pa do 2010. godine kako su se neke stavke menjale i rasle ili smanjivale, ili je cilj upravo da mi nemamo u to uvid? Vi mene uveravate da je cilj da javnost u to ima uvid. To je cilj svih, ali ako vi zbijate nekoliko stavki u jednu cilj je da ne postoji uporedivost. Ako MMF kaže – mi vas ustanovljavamo u određene tabele programskim budžetom da bi mogli da vas upoređujemo po našim pravilima, zašto vi ne tražite kao ministar finansija zbog vaših poslanika, prema kojima ste vrlo korektni kad dajete obrazloženje, da zadržimo uporedivost budžetskih stavki po prirodi priliva pojedinačnih prihoda, privatizacionih, koncesione naknade, prihodi od igara na sreću, kazne, penali i sve ostalo što godinama stoji u budžetu, nego se uvek pravdate - ali takva je praksa? . Čekajte, recite i njima kakva je naša praksa, pa za njih uradite jedan izveštaj gde će te stavke biti zbirne, a nama ostavite preglednost, pa uverite sve one koji koriste budžetska sredstva da ste ministar finansija, iako ste jedna dama koja ne mora da lupi rukom od sto, nego treba da ovim članom zakona i ovim zakonom pokaže svoju čvrstinu, gde ne sme da popusti. Neka ministar finansija zaista ima, pošto već imate struku, imate i dovoljno profesionalnosti, zašto se preko Ministarstva finansija, kao najvažnijeg, mora popuštati u koalicionom kapacitetu ove Vlade? Ne kažem to da bih sačuvala vašu vladu, nego da bi mi imali kao građani uvid u trošenje sredstava i da bi svi zajedno imali koristi od tog uvida, ne dozvoljavajući da pobočnim rukavcima otiče novac kroz razne subvencije NIP, pa danas priznajemo da krečenje nije investiciono održavanje. Danas nam se priznaje, priznala je gospođa za Nacionalni investicioni plan, da su dali obećanje iza koga ne mogu da stoje i da ne može da bude završen koridor zato što nisu imali projekte. Da ne bi bilo – verujemo da nešto postoji, a kad dođemo na vlast toga nema, toga što ima kao odgovorno trošenje sredstava, pa po stavkama prikazano, pa podneto kao izveštaj narodnim poslanicima, potrudite se da te evidencije budu zaista pouzdane i zasnovane na pravoj dokumentaciji. Znači, cilj mog insistiranja na članu 8, gde se vi kao prvopitani određujete za to, nije bio slučajan. Kako su vas Zakonom o budžetskom sistemu odredili odgovornim kao ministra finansija za izvršenje budžeta, ja sam tražila da to bude Vlada, tada amandmanom u ime SNS. Sada se Vlada pojavljuje jer niste vi ti koji ste bili u stanju da kažete ostalim ministrima šta su kriterijumi i prioriteti korišćenja itd. Ne zato što vilično nemate tu snagu, naprotiv, verujem da je imate, jer onaj koji ima teorijsko znanje i želju da nešto promeni, on to može, ali nažalost politička podrška je izostala. Imam utisak da je ona sve manja u smislu očuvanja autoriteta ministra finansija, Ministarstva finansija i sve manju političku podršku imamo mi kao država unutar države da u stvari imamo jasan uvid u fiskalnu odgovornost u ime čega ovaj zakon i menjamo danas. Molim, apelujem, još ima vremena do kraja, izborite se za samostalnost iza koje će stajati, uverena sam, 250 poslanika.
Iskorišćeno je 11 minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe, odnosno, izvinjavam se, pošto je vaš amandman, devet minuta i trideset sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Sad ću biti malo kraća zato što sam ovim povodom postavljala i poslaničko pitanje, a Kragujevac je bio u pitanju. Član 5. Mi smo ovog puta tražili da ministar bliže uredi način plasiranja slobodnih novčanih sredstava i da vi dozvoljavate nekome da plasira višak onog što se nađe na njegovom račun, sem ako nema dospelih neizmirenih obaveza prema dobavljačima i izvođačima radova i nije zadužen zbog tekuće likvidnosti. Zato što smo imali mnogo pritužbi, mnogo poslaničkih pitanja u kojima izvođači radova koji su radili za državu na nekom nižem nivou, na primer na nivou grada Kragujevca, jesu u stvari zaustavljeni u radu, blokirani, a sad se verovatno nalaze i u predstečajnim postupcima, zato što radeći sa nekim ko je, po pravilu, najsolidniji platac nisu izvršili svoje obaveze, nalaze se u velikim obavezama zbog uzetih kredita i ja sam sasvim smisleno u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS od vas kao nadležnog zatražila da vi uvedete ovakvo ograničenje. Kule od karata koje se zidaju na kreditima se urušavaju svakodnevno. Ne govorim samo o nekim trgovinskim lancima, o nekim bankama od velikog sveta do najbližeg okruženja, govorim i o lokalnim samoupravama, odnosno o stečaju koji za državu ne može da bude proglašen, ali on evidentno postoji na nivou nekih lokalnih samouprava. Gospođo ministre, vama sam postavila poslaničko pitanje – da li kontrolišete visinu zaduženosti grada Kragujevca u smislu kontrole državne pomoći, odnosno pored toga što su se unapred odrekli svojih budžetskih prihoda, prostirući ne crveni tepih, nego tepih od naših budžetskih sredstava pretvorenih u evre finansiranjem i dovođenjem Fijata, na čemu je i došla na vlast aktuelna koalicija, i da li ste vi neko ko je nadležan da kontroliše, a jeste nadležni da govorite koliko mogu da se zaduže? Dali ste jedan odgovor koji ne kazuje mnogo i koji opet govori o tome da u ime koalicionog kapaciteta aktuelne Vlade vi ne smete da kažete gradu Kragujevcu - stop sa zaduživanjem. Grad Kragujevac ne da duguje svojim izvođačima radova i dobavljačima, nego nije ni usamljen slučaj, mnogo je slučajeva takvih gde duguju izvođačima, zadužuju se mimo budžetskih kapaciteta u smislu mogućnosti naplate prihoda. Šta vredi jutrošnja vest da će prvo proraditi toplana i grejati Kragujevčane, ako svi znamo, jer mi tamo imamo odborničku grupu, kako u stvari funkcioniše na minusu jedna lokalna samouprava? Vi ste meni u odgovoru na ovaj amandman napisali da se podrazumeva da oni koji plasiraju slobodna novčana sredstva jesu likvidni i da nemaju obaveza. Da li ste vi zaista spremni da tvrdite da imate verodostojnu dokumentaciju koju vam dostavljaju, da oni nemaju dugova kada plasiraju sredstva, odnosno da vas uvere da nemaju negde neki talog koji na kraju godine treba da vam uplate u budžet, a oni to ne učine, nego nastave oročavanjem sredstava kod nekih poslovnih banaka kod kojih na tim sredstvima, na sredstvima građana, slobodnim i neutrošenim, oni u stvari dobijaju neke privilegije, vidljive ili nevidljive? Afere banaka u okruženju pokazuju da mimo zakona fizike i mimo zakona finansija novac ne može da teče, jer on ne može da promeni stanje i da iz ničega bude nešto, niti može novac da izgubi trag, samo je pitanje volje da se uđe u trag gubicima novca. Zaista mislim da u ime ozbiljnosti jedne države, kao solidnog platca ili jemca, solidnog jemca u lokalnim samoupravama ne dozvolite zaduživanje i pravljenje navodnih uspešnih predsednika opština i kažem, nije to jedina opština, nego da zatražite od njih precizne podatke o tome da li imaju negde oročena sredstva i da li se mogu zaduživati u skladu sa prihodima koje ostvaruju te opštine.
Tri minuta i 10 sekundi iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 6. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ovaj amandman sam obrazložila maločas kad sam pitala gospođu ministar zašto je odbijen amandman da se u članu 6. ne prikažu pojedinačno prihodi od kamata, prihodi privatizacioni, naknade od organizovanja organa na sreću, drugi javni prihodi utvrđeni zakonom, upravo zato što je u članu 19. takav raspored prihoda i naveden. Znači, ništa novo, ništa detaljnije nisam tražila da se ovim amandmanom uradi, samo da se formulacija iz člana 19. zadrži i ovde u članu 14. da bi mogli da pratimo kako se vrši naplata prihoda. Mogu samo da ponovim pitanje, želite li da mi imamo uvid u to kako naplaćujete i trošite pare ili ne? Time što ste odbili ovaj amandman, smatram da vi ne želite da mi imamo uvid u trošenje sredstava.
Da li još neko želi reč? Ne. Na član 8. amandman je podnela grupa od 21. narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo.Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Razlog zašto je podnet amandman i na član 8. odnosno u članu 19. gde se traži preciziranje i ostvarivanje privatizacionih prihoda kao posebnog prihoda koji mora da bude prikazan, jeste upravo razlog što se možemo sporiti oko njegovog metoda, načina, puteva kako smo došli u bedu u kojoj se nalazimo. Možemo se sporiti i oko puteva i načina izlaska iz te bede, ali se ne sporimo da su privatizacioni prihodi ostali mimo budžeta u velikoj meri, da je Agencija za privatizaciju jedan od flagrantnih primera kako je država propustila da posao koji je ona bila nadležna da radi, da prodaje preduzeća i da onima koji su ostali bez posla u tim preduzećima nalazi i stvara uslove za zapošljavanje u drugim preduzećima i da su u privatizacijama zloupotrebljena ogromna sredstava. Razlog za ovakav amandman je bio minimum vašeg izjašnjavanja da li ste spremni da ono što je nekad gospodin Đelić nazivao jednokratnim prihodom, pa ga zato ne treba prikazati u budžetu, on je to izjavljivao 2003. godine, a onda se to ipak pokazalo neophodnim, hvala bogu na pritisak nekog sa strane, da se mora prikazati u budžetu. S obzirom na to da privatizacija nije završena, naprotiv mi imamo reprivatizaciju koja se radi kroz konverziju potraživanja, kroz subvencionisanje, kroz Zakon o stečaju, ne zaboravite, gde ako se ne uplati predujam na vreme sve što se zove imovinom preduzeća postaje vlasništvo države. To je onda, gospođo Čomić, kad nismo imali struje, pa smo izlazili za govornicu i usvajali smo taj zakon, pa je možda nekom promakla ta strašna odredba gde je još jedan od načina da se vrši ponovna etatizacija u ovoj državi. Znači, biće još verovatno iz izbornih razloga pokušaja da se ono jednom proda to, pa vraćeno pod okrilje države ponovo proda. Insistiram da privatizacioni prihodi budu posebno prikazani. Jutros, kad stiže vest, ponavljam, da Energoprojekt mimo zakona ponovo postaje vlasništvo države na neki način, kad se raskidaju ugovori sa nekim preduzećima gde su izvršavane ugovorne obaveze prema Agenciji, a prema nekim drugim kojima se prolongiraju rokovi više puta, ugovori se ne raskidaju, vi ne smete da dozvolite da građani Srbije, da narodni poslanici nemaju uvid u privatizacione prihode, pogotovo što ste i svetski stručnjaci iz MMF slažu s tim da je privatizacija u Srbiji, iako zakasnelo, urađena brzopleto, bez efekata i sa odlivanjem sredstava o kojima će morati da se pokažu računi.
Minut i 25 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ne. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Samofalov. Ovaj amandman je Vlada prihvatila. Da li neko želi reč? Ne. Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Ovaj amandman je Vlada prihvatila. Da li neko želi reč? Ne. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Samofalov. Da li neko želi reč? Ne. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Ovaj amandman je Vlada prihvatila. Da li neko želi reč? Ne. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman bih prokomentarisao zajedno sa amandmanom koji je bio pre ovog, amandman kolege Dejana Mirovića, a koji je Vlada prihvatila, jer se odnose na isti član, a indirektno ukazuju na neke principe i stavove Vlade koji se odnose na ovo poglavlje, proceduru i donošenje izveštaja o fiskalnoj strategiji. Ovde u stavu 3. tog člana 27g stoji da sa pribavljenim mišljenjem Fiskalnog saveta ili bez njega, ukoliko nije dostavljeno u propisanom roku, ministar priprema predlog izveštaja o fiskalnoj strategiji. Ovde ste prihvatili amandman i izbrisali ste ovo – ili bez njega ukoliko nije dostavljeno u propisanom roku, jer zaista čemu budžetski kalendar, čemu fiskalni savet, ako neko ima obavezu, a i ne mora da ima obavezu da donese, odnosno da dostavi neko mišljenje. Ovaj amandman koji niste prihvatili, a u istom je članu ovog zakona, možda najviše govori o suštini, prirodi i zamisli svega ovog što se nama poslanicima ponudi. Naime, kolega Martinović je tražio da se poslednji stav promeni i da glasi da je Vlada dužna da prihvati preporuke koje je dala Narodna skupština, takve izmene unose se u revidirani izveštaj o fiskalnoj strategiji koji se dostavlja Narodnoj skupštini pre upućivanja predloga budžeta za narednu godinu. Šta smo mi ovde hteli? Mi smo ovde hteli da obavežemo vladu da je dužna i obavezna da prihvati sugestije Narodne skupštine. Valjda tako treba da razumemo kontrolnu funkciju s jedne strane Skupštine, a sa druge strane razumemo i da je ovo najviše predstavničko telo i da je jedino nemoguće prepraviti volju većine u ovom domu. Pazite ovaj odgovor, kaže, amandman se ne prihvata iz razloga što je u skladu sa Ustavom nadležnost Vlade da utvrđuje i vodi politiku. Ko to vama brani ovim amandmanom? Kako vam to branimo mi iz Skupštine da vi utvrđujete i vodite politiku? Gospođo Dragutinović, vi ne možete da dobijete u praksi nijednu politiku koju utvrdite dok ne dobije blagoslov ili podršku ovde. Da li je to tačno? To je tačno. Sad vas pitam, s kojim pravom Vlada može da zanemari stav većine ukoliko želi većina u ovoj skupštini da da neku sugestiju na ovaj fiskalni izveštaj. Šta to znači? Vi vodite politiku i nećete da prihvatite stav većine ovde. Šta ako se u trenutku definisanja fiskalnog izveštaja iskonstruiše drugačija većina koja neće da smenjuje vašu Vladu, ali će imati drugačiji stav, gde većina u odnosu na ono što je Vlada predložila. Ko ste vi da to ne prihvatite? Tako je, pitam vas, ko ste vi da to ne prihvatite, ne vi lično, nego Vlada. O kakvom parlamentarizmu i principima parlamentarizma i demokratije danas u Srbiji govorimo? Ovo je indikator kakva je namera čega? Vlada pre svega hoće da se zaštiti. Ovo devalvira i težinu saveta, a da ne govorim o Skupštini. Kada za vas nije obavezujuće to što vam Skupština kaže, šta vas briga šta će vam savet reći. Savet koji, između ostalog, činjenica jeste, kako ste ovde napisali, imamo aktivno učešće, danas raspravljamo o tome, ovaj će zakon da se izglasa i naravno glasaćemo za savet odnosno vaša većina će izglasati savet koji ćete predložiti vi, Boris Tadić i Dejan Šoškić. Takva politička disperzija, namete pojma. Sve jedno suprotstavljeno drugom. Vi nama kažete da ćemo ovde da imamo aktivno učešće. U čemu? Šta ste budžetskim kalendarom predvideli. Kada će Skupština da dostavi svoje mišljenje – 31. avgusta, kada ne radimo? To nam je rok i to što ste nam poverili kao aktivno učešće u ovoj priči, poverili ste nam za avgust kada smo svi na moru, oni koji mogu da idu, oni koji ne mogu sede negde. Baš ste darežljivi, baš ste široki vi iz Vlade. Smejurija. Interesuje me, u ovu skupštinu je došao izveštaj DRI o kojem nismo raspravljali, kojim se bavio samo odbor. Ova skupština nikada nije raspravljala o ni jednom završnom računu budžeta iz prethodne godine od 2001. godine do dana današnjeg. Pre podne smo ovde vodili raspravu, izveštaj Komisije za zaštitu konkurencije, takođe obavezan zakonom nikad nije došao u ovaj parlament. Vi nas ubeđujete da mi u svemu ovome imamo aktivno učešće? Nemojte da se poigravate sa Ustavom i sa zakonom. Ne dajte Vladi u kojoj sedite da omalovažava Skupštinu. Dužni ste i obavezni i po zakonu i po Ustavu da prihvatite sugestije koje daje najviše zakonodavno telo. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 50 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Član 15. je jedan od ključnih članova ovog zakona i bilo bi dobro da bude zapisan posebnim slovima u stenografskim beleškama, jer u jednom članu obuhvata 10 članova i tim članom se definiše ceo zakon koji se odnosi na deo fiskalne odgovornosti. O tome smo govorili pre nekoliko dana, čini mi se pre dva dana, kada je bila načelna rasprava, jer se ovim zakonom definišu sva ona ključna pravila o kojima se najviše govorilo u javnosti. Ministarka je dala objašnjenje da kada se govori o opštem dugu države, on ne obuhvata brojna zaduženja koja država de fakto ima, što je interesantno i mislim da je i te kako trebalo razmišljati kada se govorilo o ovom zakonu. S jedne strane imamo kriterijum koji definiše dug države. Šta je sve država? Očigledno je da je to stvar diskusije jer opšti nivo države ne obuhvata obaveze Narodne banke, ne obuhvata sredstva koje je Vlada Republike Srbije povukla na bazi onih sredstava povećanih kvota koje smo imali od MMF, ali su to sredstva koja moraju da se vrate. Mislim da postoji drugi parametar koji na mnogo bolji način definiše mogućnost i zaduživanja i duga države. Kada odete u banku da tražite kredit niko vas ne pita, pitaju vas razne stvari, ali između ostalog pitaju kolika vam je plata i koliko mogu da vam budu obaveze koje ćete vraćati jedne godine. Kada se upoređujemo sa mastrihtskim kriterijumima, rekli smo da je to dogovorni kriterijum, većina zemalja ga nije prihvatila i to je problem koji EU ima. Kada je došla kriza svako je tu relativizovao taj kriterijum od 60%, jer videli smo da Grčka duguje mnogo više. Dug Srbije u ovom trenutku, dug samo Vlade Republike Srbije, bez nekih drugih stvari, je oko 36 – 37%, ali je ovde važna stvar da se zadužujemo po nekoliko puta većim kamatnim stopama nego što se zadužuju druge zemlje. Citirao sam pre nekoliko dana dokumente Evropske komisije koji kažu da se u avgustu dok smo se zadužili po 13-14%, Hrvatska se zaduživala po 3,3%, Crna Gora 3,36%, Bugarska čak na dve i po godine, ali sa kamatom 3,4%, Makedonija za šestomesečne zapise, bez devizne klauzule 5%, sa deviznom klauzulom 4,7%, a Rumunija 7%, a prodavala je zapise i po 6,5%. Znači, ako se zadužujete po 14%, onda za isti iznos kredita vama je potrebno nekoliko puta više sredstava nego kada se zadužujete po 3 ili 3,5%, tako da jedan kriterijum može da bude opšti nivo duga, ali drugi kriterijum je naša sposobnost da ta sredstva vraćamo. Čini mi se da je to i te kako važno, tim pre ako se uzme u obzir da imamo obaveze ili da moramo da imamo obavezu da svake godine uplaćujemo u penzioni fond još 5, 6, 7, 8% BDP i u brojne druge fondove koje neke od ovih zemalja o kojima pričam nemaju. Druga stvar, čini mi se da ti 45% možda lepo zvuči, ali očigledno je da nas čeka još nekoliko godina budžetskog deficita, i 2011. i 2012. godine, tim pre što su javne investicije izuzete iz ovog iznosa, do 2% investicija. Nije dobro ovo što piše da deficit može da bude veći od planiranog ako se sredstva koriste za javne investicije i to do maksimum 2% preko planiranog deficita. Ovo što pričam o tih 3-4% kada budemo krenuli da smanjujemo na srednji rok i na duži rok ne obuhvata javne investicije pošto mi i te kako moramo da popravimo i izgradimo koridore i sve ostale stvari. To su dodatne sredstva. Prema tome, najverovatnije da će do isteka mandata ove Vlade taj limit biti postignut. Šta ćemo onda? Ako dobro računamo, 37 do 45 je svega 8%. Druga stvar, danas se pojavila u štampi naznaka plana Vlade za sledećih 10 godina kako će Srbija izaći iz krize. Govorili su gospodin Bajec i još neki ekonomisti. Između ostalog piše da će sledećih deset godina da se očekuje da će kurs evra biti 134 dinara, pesimistička prognoza i optimistička, da će biti 124 dinara. Da li vi verujete u to? Da li postoji iko ko veruje da će za sledećih 10 godina kurs da ode za samo 18 dinara? Takve stvari dovode pod ozbiljnu sumnju sve te ozbiljne dokumente na kojima se ozbiljno radilo. To je isto to, ako kažemo da će naš deficit biti još samo 8% veći nego što je to danas, pa ova Skupština je usvojila brojne kredite koji još nisu povučeni, kada ti krediti budu realizovani, to će da poveća javni dug. Hajde da razgovaramo na ozbiljan način. Možemo da se pravimo da te stvari ne vidimo, ali to neće pomoći ni nama ni vama ni bilo kome trećem. To su činjenice. Prema tome, kada budemo razgovarali otvoreno i na pravi način i kada sve to uzmemo u obzir, onda ćemo sigurno krenuti putem rešavanja problema.
Iskorišćeno je pet minuta i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe, uz izvinjenje narodnom poslaniku Draganu Stevanoviću. Pogrešno sam rekla koliko je iskorišćeno vreme, jer sam previdela i mislila da govori o svom amandmanu, a reč je bilo o amandmanu Aleksandra Martinovića, tako da pet minuta i 10 sekundi, a ne tri minuta i 10 sekundi. Izvinite, mislila sam da je vaš amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodna poslanica Branka Ljiljak. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, ako niste primetili, osim vas postoji samo još jedan demokrata u sali. Što se tiče moćnog G17 plus ima ih četvoro.
Narodni poslaniče, mislim da smo svi u ovoj sali demokrate.
Ne, mi smo radikalne demokrate, nas niste lepo protumačili. Mi smo turbo demokrate u odnosu vas. Samo da vas informišem, da ne biste uživali u tom blaženstvu. Zašto sam ovo rekao? Da bih vas podsetio na pojam restitucija. Nema mi ga Žika Gojković iz SPO, on je samo zbog restitucije poslanik, ali tu je moj prijatelj Nikola Novaković, koji se zakleo, dok se ne završi restitucija on se ne pomera sa ovog mesta. Nadam se da sam sve pogodio. Samo da vas podsetim na još neke detalje. Kada ste 2000. godine masno lagali, oni koji su pričali, ne pričam o pojedincima, kada su masno lagali, oni su rekli – restitucija, oteto prokleto. Sve mora da se vrati, ono što su oteli komunisti nasledili su socijalisti, podli, prljavi, pokvareni, to su ovi što su sad s vama u vlasti, ali nema veze. Samo da vas podsetim. Rečeno je – to će da se vrati. Nema nikakvih problema. Vratiće se. Moram javnost da obavestim što se tiče nacionalizovane, a donekle i konfiskovane imovine, doduše manje, neki su vratili. Vlada Domazet u Nišu vratio sve. Perjanice Demokratske stranke su vratile. Šta je sa običnim građanima? Verovanje, Nikola to znaš, radovanje. Znači, deset godina, samo što nisu prokrvarili obećavajući i ubeđujući ljude da će sve biti završeno. Samo da vas podsetim – 25. januara 2001. godine formirana je, kako vi to kažete, prva demokratska Vlada u istoriji Srbije, Jugoslavije, kako hoćete. Navodno, neki demokrata izabran je za predsednika. Zato je to sve demokratsko. Da je izabran neki drugi, ne bi bilo demokratsko. Kad su mu postavili pitanje – šta bi sa restitucijom, kad ćemo, rečeno je da je to komplikovan proces, da je bolje ne dirati. Godine 2003. u izbornoj kampanji još neki su se promovisali kao restitutori. Bili su na vlasti – ništa od restitucije. Je l' tako, gospodine Novakoviću? Tako je. Samo vas podsećam. Znam da je malo teško, ali šta da radim, takav mi je posao. Znači, ništa od restitucije. U članu 15. ovog zakona, on je omnibus, ima cela azbuka, ovo je e), neki stav drugi, kaže se: "osim", je l' tako, gospođo Dragutinović, kaže – ne uključujući obaveze po osnovu restitucije. Da fokusiramo to. Sada neka mi neko kaže kada će da bude ta restitucija? Odmah mogu da vam kažem – nikad. Imali ste prilike da usvojite zakon, pa ga niste usvojili. Zašto niste kad ste imali većinu? Nikola, ovi posle imaju sa tobom da se dogovaraju ko je više prevario. Ali, vi to posle završite. Sada se u jedan tekst predloga zakona ubacuje nešto što je apsolutno neizvesno da li će biti buduća obaveza. Znači, da li će biti buduća obaveza? Ne zna se. Dalje. Pitanje restitucije ste u međuvremenu još više zakomplikovali, jer ako otvorite to pitanje restitucije direktno ste udarili na Miškovića, a to je opasno. Direktno ste udarili na ove oligarhe, koji su u međuvremenu ojačali, a samo da vas podsetim da su to pre 15-ak godina bili obični kriminalci. Ali, sad su oligarsi. Sad voze avione, "đipove", imaju vile, imaju medije, imaju televiziju, naruče "Kursadžije" kao prethodnicu za Paradu ponosa, sve to imaju. Imaju i vladu. Znamo da imaju Vladu. Sećate se kada je bio 2003. godine Zakon o izgradnji objekata? Isto je bilo. U onoj tamo sali bio je Šumarac koji je rekao – za 30 dana će se donositi rešenja o izgradnji objekata, sve će biti u redu. Od tog zakona imamo ekspanziju bespravne gradnje. Prošle godine došao je gospodin Dulić. On kao ortoped želi da se bavi građevinom jer više ne može da sastavlja noge ljudima kada padnu u šaht zato što nema poklopac i on smatra da je to veza sa građevinom, e, on je progurao jedan zakon, uz protivljenje lige i svih mogućih, za restituciju jer se priznaje pravo svojine na gradskom građevinskom zemljištu koje je očigledno oteto nekim ljudima.
Gospodine Krasiću, vaša elokventnost i način izražavanja može i zabaviti poslanike, ali vas molim da se držite dnevnog reda.
Upravo hoću da ih zabavim, a da kasnije udarim onaj smrtonosni udarac pošto imperija uzvraća udarac. Hoću prvo sve da ih oraspoložim, da se smeju sami sebi. Građani se ne smeju koji prate ovaj prenos. Oni se samo podsećaju.
Građani na izborima govore šta misle o nama.
Rekli su, gospođo. Nema potrebe da se sekirate. Ovde može i izborima, a može i bez izbora. Sećate se kako je bilo 5. oktobra? Znači, ne uključujući obaveze po osnovu restitucije. U prevodu to znači – mućak. Nema ništa od toga. Ali, važno je zbog nastavka teksta u ovom članu. To sad otprilike znači – koliko mi to možemo da se zadužujemo? U prevodu, dragi građani – koliko možemo da trošimo nezarađeno odnosno to ćemo tek da zaradimo. Mi prvo da potrošimo, a kad ćemo da zaradimo, nema veze. Isto kao restitucija. Onda se vrši pozivanje na neki procenat koji važi u Evropskoj uniji. Taj procenat ne važi u EU. Kad je u pitanju tekuće finansiranje budžeta i mogućnost zaduživanja, u Evropi neki standard postoji do 3% bruto društvenog proizvoda, sve države krše to koje su u EU. Još nešto ću vam reći. Da nije onoga što oni nazivaju zapadni Balkan, da nije ovog srpskog naroda, EU ne bi imala nijednu tačku saglasnosti. Ustav, Statut, Savet - ne mogu da se dogovore. Zajednička spoljna politika – ne mogu da se dogovore. Zajednička monetarna politika – ne mogu da se dogovore. Zajednički fondovi i pristup fondovima – ne mogu da se dogovore. Naravno, to naša vlast ne prikazuje u medijima, ali to jeste problem u komunikaciji između država koje su u EU. Kako one doživljavaju EU? Doživljavaju kao nešto što možeš da uzmeš a nemaš obavezu. Ništa ne može da te natera da uzmeš. Ali, mi smo neki izgovor i to je neka tačka oko koje se svi oni saglase, a kad se oni saglase, onda preko svoje kolone ovde i medija predstave da je to sve evropski standard. Razlike su ogromne. Jer, njihove nacionalne ekonomije vode računa da nema prelivanja kapitala, bez obzira što je kapital postao globalan, bez obzira što ne postoje formalno-pravno granice za kretanje robe, kapitala, radne snage i drugih stvari. Evo jednog lepog primera. Znači, državljanin Republike Bugarske i Rumunije, kada se nastani u Parizu zato što je određene boje kože bude deportovan, iako mu je EU zagarantovala status građanina Evrope. Zašto je deportovan? Nema para. Status građanina Evrope je zagarantovan samo potrošačima, onima koji imaju para. Oni što su socijalni slučajevi ili traže da radom zarade nešto na drugoj teritoriji EU, nisu poželjne persone. Idemo dalje. Kako se vrši finansiranje u Zapadnoj Evropi? Ne na način kako se ovde predstavlja da je evropski standard. Morate da znate da EU, države EU su prilično razoružane što se tiče vojske, jer su u sistemu NATO pakta pa im ne preti opasnost ni od koga na granicama već oni predstavljaju opasnost nekima daleko, poput Avganistana, gde se proizvodi droga, na Kosovu je skladište, zajednička komanda im je u Napulju a Napulj drži mafija. Za živu glavu u to neću da ulazim, jer znate i sami – teško zemlji gde vojska prođe, gde vojna čizma nagazi. Što se tiče policijskih snaga, selektivno se goni organizovani kriminal. Zašto? Organizovani kriminal i prihodi koji se ostvaruju po osnovu organizovanog kriminala su motorna snaga razvoja nekih ekonomija u zapadnoj Evropi. Evropa dok to nije stavila pod svoju kontrolu, ona je sve proizvođače cigareta tužila vrhovnom sudu Njujorka, jer je tamo sedište svih velikih proizvođača cigareta i velikih kompanija i tad su rekli da pet kanala prolazi kroz ovu našu teritoriju. Do pre nekoliko meseci, glavni finansijer, onaj koji je održavao stabilnost naše valute, bio je Darko Šarić. Država je rekla da je milijardu i trista pedeset miliona oprao, mafijaških para koje su ušle u legalne tokove, kroz privatizaciju, nekretnine i tako dalje. Očekujemo uskoro da vidimo i koji su to ljudi iz politike koji su pružali zaštitu. Citiram ono što ste vi, koji ste na vlasti rekli. Ništa ne izmišljam, znate i sami. Kada se citira to što ste rekli, pa se to upari, svako izvlači neki svoj zaključak da može da se orijentiše u vremenu i prostoru. Zašto sam ovo sve rekao? Ovo sam sve rekao iz jednog prostog razloga, što kao što je bilo moguće da se 2001. godine promeni metodologija izračunavanja bruto društvenog proizvoda, koja je bila u funkciji prikazivanja epohalnih rezultata nove vlasti, tako je moguće ovom igrom brojeva da se prikrije suština. Neko nas ubeđuje da ukoliko 45% bruto društvenog proizvoda Republike Srbije treba da se koristi za razduživanje, da to nije veliko opterećenje, ja vam kažem da je to strahovito veliko opterećenje. Verovatno za Nemačku, za Veliku Britaniju i za druge i 60% nije veliko opterećenje. Zašto? Pa 500-600 godina su bili kolonisti, pokrali su celi svet, akumulirali veliko bogatstvo. Od zločinaca postali veliki humanisti, od kolonizatora postali borci za ljudska prava, ali izasvega toga se krije materijalni interes. Uvažavam njihove potrebe, njihove motive, njihove razloge, njihovu argumentaciju, ali nikada neću prihvatiti da se ti motivi, ta argumentacija, ti razlozi i ta vrsta ispiranja mozga, sprovodi nad srpskim narodom koji je neuporediv. Srpska država je neuporediva sa bilo kojim državom zapadne Evrope. U prevodu, kako da uporedite "ferarija" i "fiću"? Samo ludak može da upoređuje. Hajde mi našeg "fiću" da sredimo i da bude u voznom stanju. To je naš zadatak, a ne- videla žaba gde se konji potkivaju, pa digla batak i očekuje i ona potkovicu. Koliko je ta teška potkovica, koliko ona može žabu da otera dole u mulj, to ove na vlasti ne interesuje.Njihov strateški cilj jeste EU, usput koja nas neće i koja nam otima sve što vredi u ovom narodu i ovoj državi. Tako da je ova priča o restituciji nemoguća, nemoguća. Znam da su ljudi koji očekuju nešto od toga nezadovoljni što ovo čuju, ali ih samo podsećam, petnaestak godina im neko obećava, bio je na vlasti, pa nije to uradio, zašto bi verovali da je to uopšte moguće? I odmah da vam skrenem pažnju, ta vrsta restitucije koja je bila u nekim istočnoevropskim državama i ta mogućnost restitucije kod nas su dve potpuno različite stvari, neuporedive. Podržavam ove koji su za restituciju samo u jednoj stvari, što se osećaju izigranim, jer ono što pripadanjima, po nekim, da kažem, prirodnim zakonima, uzela je mafija danas, legalnim putem. Kako legalnim? Pa, ima neki papir sa kojim se legitimiše. Na tom papiru stoji broj člana, naziv nekog zakona, a član i zakon ukazuju na proces koji se dešavao od 25. januara 2001. do danas i u budućnosti ima da se dešava. Dokle? Dokle god imamo ovakve ljude na vlasti, sa ovakvim interesima, željama i mogućnostima da ovo sprovode. Znam da je surovo kad se ovo kaže istina, ali od istine ne može da se pobegne. Možemo da se lažemo, možemo da verujemo u laži.Lepo je da očekujemo da nam se nešto dobro desi, ali mi kažite na čemu se zasniva takva pretpostavka i takav osećaj? Na ugašenoj privredi, na velikom broju ljudi koji su bez posla, na neizvesnosti koja donosi svaki dan. Na čemu treba da se gradi optimizam, i da verujemo onima za koje smo apsolutno sigurni, na svojoj koži smo to osetili, da su nas deset godina masno prevarili, a neki pojedinci suu međuvremenu toliko ojačali, da su jači od države. Izvinite, molim vas, postoji nekoliko sistema oligarha u Srbiji koji su, sa gledišta medija, jači od države, kao javnog servisa koji evropski put traži. Sa gledišta ličnog obezbeđenja su jači. Zašto? Izvinite, milim vas, od ove naše vojske je ostala garda za sviranje himne kad dođu neki stranci i Kobre koje čuvaju predsednika kad prelazi preko ulice da ga golub ne uneredi. Kažite mi jednu artiljerijsku jedinicu, kažitemi jednu inženjerijsku jedinicu, kažite mi neku jedinicu? Nema je. Kako se to temeljno uništi vojska? Što se tiče policije, pa vidite i sami, malo-malo pa se uhvati neki policajac. Kakva je ta provera? Ko se zapošljava, dali ovi sa DIF-a? Primi se sa DIF-a , završi neki kurs i odmah postane tamo neki potporučnik, poručnik, major, koji neće ni da obuče uniformu. Imamo sad situaciju sa policijom, da ljudi ne žele da intervenišu, ne žele da nose uniformu. Želi da radu u policiji, da dobija platu, ali ne želi da nosi pendrek, slobodanku itd. Znate, gde mi to idemo? Čime mi dokazujemo da smo jedna organizovana država? Čime mi dokazujemo da prosperitetna država? Čime mi dokazujemo kako treba čovek da se sutra ponaša i da ne bude sankcionisan? Koji je to sistem vrednosti? To je osnovni problem. Zato izbegavam već mesecima da ulazim u ovu vašu zamršenu igru terminima i tako dalje. To ništa ne znači, ni za zakon ništa ne znači. Apsolutno ništa ne znači za propis, za zakon, znate. Očekujem da se od svakog propisa koji naravno treba da bude što savršeniji, ugradimehanizam koji garantuje da će taj zakon da sprovede na objektivan, nepristrastan način. Taj deo ne postoji. Ne postoji, zašto? Verovatno, problem postoji sa sirovinskim sastavom materijala koji treba da primeni te odredbe. Vidite, malo-malo pa se nešto dešava. I da vas podsetim da ne biste bili blaženi u neznanju. Godine 2003, ova poslanička grupa je prozivala Mariju Rašetu Vukosavljević. Vi ste se našli 2010. godine da dižete optužnicu. Verovatno nije prihvatila nešto što ste je u međuvremenu uslovljavali. Što se tiče objektivne primene propisa, pa ni vi ne možete u to da verujete. Sedam godina je prošlo ljudi. Da vam ne pričam o drugim aferama koje smo ovde otvarali. Te Krišto, te ovaj, te onaj. Svakodnevno neka afera sa nekim zvučnim nadimkom, a nadimak odgovara upravo opisuje kakva nam je vlast. Krišto, vlast, Krišto.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ali pre svega poštovani građani Srbije, ako je namera podnosilaca amandmana bila da na kraju meseca kada novinari sumiraju koliko se ko puta od narodnih poslanika javio za reč i koliko je dugo diskutovao, pa on bude prvi onda je on podneo dobar amandman jer posle ovako duge rasprave verovatno ni njemu nije jasno šta je hteo amandmanom da kaže. Zato smatram da je ovaj amandman svakako jedan od ovih amandmana koje treba odbiti i spada pre svega u krugu onih amandmana koji služe da govornik bude prvi na kraju meseca kada se sumira vreme koliko je ko govorio, a ne da ima suštinsku nameru da utiče na zakon i da popravi zakon. Ne bih se zaista ni javljao da komentarišem ovaj amandman, da se kroz ovaj amandman nije provuklo pitanje restitucije, a to je jedno od temeljnih pitanja koje stoji kao prepreka na putu Srbije ka EU i zaista s pravom SPO, naši koalicioni partneri i prijatelji ukazuju da je neophodno doneti zakon o restituciji. S punim pravom mogu da vam kažem da će ovaj saziv Skupštine Srbije svakako raspravljati o zakonu o restituciji i mi smatramo da Srbija treba da bude deo EU, ali i bez toga smatramo da je potrebno da se jedna vekovna nepravda prema ljudima koji su ostali bez svoje imovine ispravi jer pravo na nepovredivost privatne svojine je temeljno pravo na kome počiva ne samo EU, nego svaka uređena država u svetu, bez obzira da li je članica EU ili nije. S druge strane, da su neki drugi imali sluha za restituciju kada su bili na vlasti, mogli su kosovsko-metohijskim manastirima da vrate zemlju, danas bi zemlja na KiM bila vlasništvo kosovskih manastira, od Dečana do Kosovske Mitrovice. Tu mislim konkretno na gospodina Krasića, a ne na nekog drugog. Nije problem što oni ne žele da uđu u NATO, problem je što kad su oni bili na vlasti pozvali su NATO da uđe kod nas.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Đukić Dejanović, jedna kratka replika, ne više zbog mene, ovo je bilo stvarno kratko. To je karakteristika, nije to problem, znam kada Otpor priča ko progovara iz stomaka. Javio sam se da zaštitim vas iz SPS. Evo zbog čega. Pre 10 godina, u ovo vreme, u zgradi Narodne skupštine, onoj dole, intenzivno su se vodili razgovori oko prelazne Vlade po sistemu trijumvirata. Da vas podsetim, tada vam je neko pretio, pitajte Goricu Gajević, Zorana Anđelkovića ko je pretio, šta je rekao itd. Ne želim sada da ulazim u te detalje, to su već i knjige objavile, da podsetim samo onako, da se zna. Znate, ovde se vrši svojevrsna zamena teza. Osećam da postoji jedan deo DS koji jednostavno krijući plače zašto je Boris Tadić prihvatio koaliciju sa SPS, penzionerima. Tu stvarno ne mogu da pomognem, znate. Nemam rame za plakanje za tu vrstu razočarenja. Zašto? Nije to moja dužnost. Svako pravi koalicije prema nekom svom izboru, uostalom, to će birači da kažu. Ali, već dve godine sve ono što bi neko hteo da stavi na račun i da kažem da pljune SPS, uzdrži se u zadnjem trenutku. Videli ste i sami. Uzdrži se, pa neće da proguta to nego ga tu kipuje pored sebe i gleda da ubaci SRS u tu priču. Svi znaju da SRS nema veze sa tom pričom. Ali, to je jedna operacija fokusiranja, kao što je bilo fokusirano na Miloševića da je on izvor kompletnog zla na planeti Zemlji, pa su napravili motivaciju, itd. Evo, posle 10 godina ništa vam nije kriv Slobodan Milošević. Svima je jasno da ništa nije kriv. Ali, juče smo čuli ko je prenosio kako pare.
Vreme. Dva minuta je replika. Gospodin Srđan Milivojević ima reč, pa da završimo krug replika.
Nije replika, koristiću vreme poslaničke grupe DS i govoriću o amandmanu. Mogu da govorim o amandmanu mnogo sati pošto poslanička grupa DS ima 64 poslanika, koliko je meni poznato, i mogu da koristim vreme poslaničke grupe onako kako poslanička grupa smatra da treba da se koristi. Kada govorim o amandmanima jasno govorim šta mi se u amandmanu sviđa, šta mi se ne sviđa i bio sam vrlo konkretan kada sam kazao zbog čega ovaj amandman koji je obrazlagao gospodin Zoran Krasić treba odbiti. Šta mislim o SRS? Svi u ovoj zemlji znaju da mislim o politici te stranke sve najgore. O vama kao ljudima, vi ste principijelni, to pozdravljam, niste bili za ulazak u EU, niste za neke napredne ideje, ali ne možete poreći činjenicu da ste bili u vlasti u ovoj zemlji. Niste vi vladali Irakom, Avganistanom, Belorusijom, nego ste, nažalost, bili u vlasti u Srbiji. Mi smo danas ponosni onima sa kojima smo u vlasti jer pravimo jednu modernu evropsku Srbiju kojoj vi svojom politikom ne možete nauditi nikada.
Gospodin Krasić neće moći da dobije reč po osnovu replike. Ništa nije rečeno, niste uvređeni. Razumeo vas je kolega. Stvarno nema razloga. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Gospođo Đukić Dejanović, moram vama da se obratim pre nego što se vratim na amandman koji ste rekli. Vidite, SRS zaista jeste 90-tih godina bila u koalicionom odnosu sa SPS, i to svega dve godine. Mislim da se vi toga sećate. Mi smo politički izneli stav, u ime SRS gospodin Krasić je izneo naš stav da smo protiv restitucije. Protiv restitucije smo bili 90-tih, danas smo protiv restitucije. Dok postojimo i funkcionišemo politički, bićemo protiv toga. Malo kasnije ću, konkretno, vezano za zakon o kojem govorimo da objasnim zašto je to tako, odnosno koliko to mogu. Vidite, mi smo 2000. godine vrlo principijelno i politički korektno bili ponosni na Vladu u kojoj smo sedeli s vama. Neki su vas tada pljuvali. Zbog te vlade s vama mi smo bili prokaženi i pljuvani, ali se nikada tih koalicionih odnosa nismo odrekli. Ti koji su vas 10 godina kidali, satanizovali i pljuvali danas se pozivaju na ponos, na vladu sa vama. To je zaista neukusno. Ne sporim nekome i da voli SPS i da vas ne voli, ali ne može to politički jeftino da eksploatiše. Znate, ako je neko bio balkanski kasapin pre osam ili 10 godina, on to mora da bude i danas. Ono što smo mi o 5. oktobru mislili 4. oktobra, mislili smo i 6. oktobra i o tome mislimo i dan danas. Posledice 5. oktobra debelo svi osećamo na svojoj koži i sve što smo o njima govorili 4. i 6. oktobra danas život potvrđuje – ekonomski sunovrat, socijalna obespravljenost, nacionalno poniženje, politička diskreditacija, DOS. Sada za dve godine vlasti SRS neko pita – zašto vi niste uradili restituciju? Zašto vi niste za 10 godina vlasti DOS, pa čak i da uzmemo u obzir da niste sve vreme bili na vlasti? Imali ste sedam godina prilike da to uradite, ali niste imali vremena od Januševića, Kolesara, Novakovića, Pitića, Udovički itd. To su bile teme interesantne za DS, koja je u to vreme ovih poslednjih 10, odnosno sedam godina eksploatisala. Sada se restitucija stavlja na terete SRS, ne zato što oni istinski veruju da smo mi za to krivi, nego ne mogu da pljuju po vama jer ste im vi pomogli da usvoje sve evropske zakone. Onaj vaš predsednik stranke je u pravu – nema Evrope njihove bez vas. Ali, oni ne mogu vas da pljuju, nego su našli SRS. Sad, prihvatam, evo, za sve smo mi krivi, ništa nije sporno. Ne želeći da nastavljam polemiku sa gospodinom Milivojevićem, niti sa bilo kim iz DS, ali mi, gospodine Milivojeviću, postavljamo jedno objektivno pitanje – koliko će da košta restitucija, za koju kažete da je trebalo da je sprovedemo, a vi se za nju zalažete? (Predsednik: Samo sam htela da vas zamolim da se obraćate parlamentu i meni i da se vratite na temu.) I rekao sam da ću se vama obratiti. (Predsednik: Da, ali obraćate se sada poslaniku direktno, što nije dozvoljeno.) Izvinjavam se još jednom gospodinu Milivojeviću. Mene sada interesuje, za predstavnike skupštinske većine svaki zakon ili zakon koji možda zvuči moderno je temelj i put u EU. Sad Zakon o budžetskom sistemu, u koji se ugrađuje jedan ili dva stava ili člana, a odnose se na restituciju, predstavljaju temeljni put u EU, a država nije usvojila zakon o restituciji. Postoji gomila preduslova, od normativnih pa do svih ostalih, koje ova država mora da reši da bi bila spremna za restituciju, tu vašu restituciju koju hoćete. Mene sada interesuje dokle je država stigla sa primenom Zakona o planiranju i izgradnji? To je jedan od preduslova da se reši problem legalizacije. "Blic" kaže: "Opštine hoće da oderu građane". Gospodin Dulić proziva dve opštine u kojima je DS na vlasti zato što zloupotrebljavaju zakon, hoće da oderu građane, jer su legalizaciju shvatili kao sredstvo za pljačku, a ne kao nešto što će u administrativnom i u svakom drugom smislu urediti ovu državu. To kaže Oliver Dulić, on kuka na svoje, na DS, ne kuka na druge opštine. Od 700 hiljada zahteva obrađeno je tek dve hiljade. Pitam one koji se zalažu za restituciju – koliki je vremenski period koji treba da prođe da se samo ovaj segment preduslova reši, pa da Srbija u tom pravcu može da razmišlja?Drugo je pitanje katastra, treće je pitanje imovine. Sva ova pitanja o kojima govorim, direktno su vezana za budžet, jer struktura fiskalnih prihoda zavisi od imovine, od vlasništva, uknjiženja, legalizacije itd. Na kraju krajeva, zbog ovih zloupotreba u postupku legalizacije, pitam vas, gospođo ministar, koliko će opština realno projektovati svoje budžete? Računaju na ovu pljačku, biće para, a nemate pojma kako ih troše. Nemate pojma na šta i kako troše pare koje kroz nerazumne ceneuzimaju na konto legalizacije. Sad neko nas uverava da treba u ovaj zakon da ugradimo priču o restituciji. Znači, i jedan i drugi amandman su išli u pravcu, ovaj o kome sad govorimo i onaj o kome je govorio Krasić, da se ta kategorija i posao restitucije izopšte iz ovog zakona. Mi smatramo da nije apsolutno vreme da se o tome govori, naročito ga dovoditi u kontekst naših dugova. Što se tiče duga koji se predviđa – 45%, nije on naša svest i opredeljenje da štedimo, nega naša nužda. Kako je moguće da pet članova pre ovoga prihvatamo međunarodnu praksu, a sad međunarodnu praksu od 60% koja predstavlja Mastrihtski sporazum, nećemo da prihvatimo? Zato što smo ekonomski uništeni, zato što ne možemo toliki dug da trpimo. Ne možemo mi da trpimo ni ovaj dug koji imamo, od 37 ili 38%. Sada vas pitam – kakav je ekvivalent u materijalnoj vrednosti za tih 37 ili 38%? Šta je ova država dobila na konto tolikih dugova? Da li smo dobili puteve, da li smo dobili neku drugu infrastrukturu, da li smo podigli administrativne kapacitete, da li smo uradili nešto na šta zbog tih 37 ili 38% državnog duga treba da budemo ponosni. Nismo uradili ništa, nego smo pare pojeli i popili, zato što smo pare povlačili za javnu potrošnju, oni koji vode državu poslednjih 10 godina – DS itd. Sad u ovaj zakon ugrađujemo priču o restituciji. Pitam da li neko od predstavnika većine ili vas iz Vlade, gospođo Dragutinović, zna koliko sredstava će državi trebati za postupak restitucije? Ko može da nam garantuje, kad se tržište nekretnina, cena zemlje jednog dana u državi ustanovi i definiše, da taj iznos koji predviđate za restituciju neće da pređe tih 60% ili računate da više nijedan dinar kredita nećete povući na ovih 37 ili 38%, a već ste najavili novih 200 miliona za očuvanje budžetskog deficita? Da postoje projekti, povukli biste 800 miliona dolara od Rusa. Evropska investiciona banka najavljuje da će vam u ovoj godini odobriti veći nivo kredita itd. Sada vas pitamo šta je istina, da li neko iz ove mreže može da se izvuče? Šta je, kako je, gde ćemo i kako ćemo sa privredom koju imamo, sa poreskom politikom koju imamo, koju biste vi da menjate, ali nemate podršku u Vladi, samo delom rasta koji biste da menjate, iako nas 10 godina uveravate da je to jedini evropski i najbolji model ove države? Sada ćete da nam predstavljate novi model rasta, vi znate kako država treba da izlazi iz problema. Onda se ta priča o restituciji, o dugu države banalizuje na devedesete, vlast, ovo ili ono. I ovaj dom više zaslužuje, a bogami i građani. Nisu vam za ovakvu Vladu dali poverenje, ali u njihovo ime rukovodite državom, a kako žive, vrlo dobro osećaju na svojoj koži. Vi nemate pravo na ovakve avanture, ali ste se na njih odlučili. Mi verujemo da ćete zbog toga na prvim narednim izborima platiti ceh, ali stvari se moraju nazvati imenom koje one zaslužuju i postaviti na mesto koje im pripada. Hvala.
Gospodin Miroslav Markićević ima reč.
Poštovana predsednice, koristim vreme koje ima poslanička grupa Nova Srbija. Poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos i kolege narodni poslanici, najpre bih hteo da repliciram gospodinu Stevanoviću iz SRS, da možda nije baš fer replicirati poslanicima DS, obzirom da ih je prisutno dvoje. Kad bude više zainteresovanih za izmene i dopune ovog zakona, verovatno će i njihovi odgovori biti konkretni. Gospođo ministarka, pozdravljam vaš dolazak ovde i učešće u ovoj raspravi, ali nadam se da ćete odustati od dosadašnjeg stila da nas lepo saslušate, na kraju nam pet-šest minuta izdeklamujete jedno malo predavanje i odete. Voleo bih da vodimo malo dijalog, pa da nam vi pokažete i dokažete da mi nismo u pravu, a sa uverenjem da mi ovo pričamo iz najbolje namere. Dakle, želim da vas obavestim da je u toku procedura, što se tiče Administrativnog odbora u Narodnoj skupštini, gde i mi formiramo budžet. Mislim da će to biti možda prvi put da zvanično i Narodna skupština ima svoj budžet. Ne bih sada o odredbama tog pravilnika, generalni sekretar treba Administrativnom odboru da podnese predlog. Sada se stvorila situacija, te bi i predsednica trebalo da se uključi i da javnosti da jedan konkretan odgovor. Nadam se da ona, iako priča sa generalnim sekretarom čuje ono što govorim. Vi, kao ministar finansija, najvažniji čovek, odnosno žena u ovoj državi za pare, kako se to narodski kaže, treba da se izjasnite o tome. Naime, mi smo juče ili prekjuče čuli da ova Narodna skupština duguje Javnom servisu nekih tri i po miliona evra. Voleli bi, a verujem i vi, ako nikako drugačije, onda preko budžetske inspekcije, da saznamo, kao narodni poslanici, jer svaki dan smo zatrpani morem informacija i predloga zakona, odluka, pa ne bi bilo zgoreg da dobijemo i kopiju tog ugovora koji je Narodna skupština sklopila sa Javnim servisom i da vidimo fakturu, pošto imam neke informacije koje treba proveriti, zato i pitam, da je gospodin Tijanić duplirao neke stavke u toj fakturi, što se tiče broja izvršilaca koji rade na direktnim prenosima kojima su građani obaveštavani šta se radi u Skupštini. Dalje, gospođo ministarka, pošto mi u načelnoj raspravi niste odgovorili, zahvalio sam vam se na obaveštenju, odnosno rešenju koje ste dali, a što se tiče budžeta grada Niša i moram da ponovim da mi je žao što predsednik Skupštine grada Niša gospodin Ilić nije ovde, za nenamensko trošenje i upozoravam vas da pošaljete budžetsku inspekciju, da država, odnosno ministarstvo, odnosno grad Niš ne bi imao ponovo neke troškove, jer ćemo podneti krivičnu prijavu zbog nenamenskog trošenja para. To ste vi konstatovali svojim rešenjem i dostavili Skupštini grada Niša koja neće da sprovede tu našu odluku. To je onda ona finansijska nedisciplina i shvatam zbog čega ste vi podneli ovaj predlog zakona, da se transparentnije pred očima javnosti troši budžet, odnosno narodne pare, i pravednije. Ne tvrdim da ta kontrola sredstava koja se troše iz budžeta nije bila i do sad, ali bih voleo da nam odgovorite, i meni svoj javnosti, pogotovo našim najstarijim sugrađanima koji su prvog oktobra očekivali već pompezno najavljivanu pomoć od 5.000 dinara za sve one penzionere koji imaju ispod 30.000 dinara penziju. Ako uzmemo u obzir da je danas u štampanim medijima najavljeno poskupljenje hleba na 50 dinara, a to je samo za jedan hleb, gospođo ministarka, 18.000 dinara godišnje, a čini mi se da dve stotine hiljade penzionera, nažalost, u ovoj zemlji ima penziju ispod 12.000 dinara, videćemo, možda oni koji su se podsmevali toj pomoći od 5.000 dinara, da to nije mala pomoć za te ljude. Ko je kontrolisao budžet? Ko je trebalo da kaže ministru Dinkiću, ko je trebalo da kaže Krkobabiću, ko je trebalo da kaže predsedniku Vlade da tih para u budžetu nema? Da li će ih možda biti, što još uvek hoću da verujem, posle eventualnog rebalansa, a ne da se šest meseci politički nadigravaju, stiču politički poeni, koristi politički marketing za 5.000 dinara pomoći tim penzionerima? Ne znam zašto bi njima uopšte trebalo deliti pomoć? Ti ljudi čim su dobili penzije uredno valjda imaju prava na neku pravičnu i pravednu penziju. Želim da vas podsetim, a posebno vas, zato što znam kakvo je vaše mišljenje kod nekih usklađivanja penzija dok nisu zamrznute bile, pa ste od toga odustali, zbog koalicionog kapaciteta, koalicionih ucenjivanja, ili šta se već događa u toj Vladi. Prema tome, neću iskoristiti sve vreme, ostaje mi još desetak minuta. Nadam se da ćete na ova pitanja, koja naravno interesuju i mene, a mislim i širu javnost, pogotovo kada se radi o ovoj pomoći od 5.000 dinara za naše najstarije sugrađane jer, priznaćete, stvarno je bilo ružno da se šest meseci bezmalo u svakom dnevniku Javnog servisa najavljuje, svi su se izređali i skoro svi ministri da zakače poneki politički poen i onda sad svi ćutite ovde. Zar je strašno reći – trenutno nema u budžetu, biće rebalans, vi znate kad će, za trideset dana i onda će vam biti podeljena ta pomoć od 5.000 dinara? Ovako koliko god nekim ljudima izgledalo to neozbiljno, da je 5.000 dinara ništa, nažalost, postoji mnogo naših sugrađana, pogotovo penzionera, kojima bi 5.000 dinara bila neka pomoć. Neki su se i zadužili, verujte mi na reč. Iz grada iz kog dolazim, iz Čačka, znam bar njih desetak, zadužili se za tih 5.000 dinara, dali neku zalogu, neke čekiće, nešto podigli tamo. Sad svi ćute, niko ništa ne kaže.
Na član 15. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Momo Čolaković i Milisav Petronijević. Gospodin Čolaković ima reč.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovana ministarko, uvaženi narodni poslanici, veoma ću kratko da obrazložim razloge zbog kojih sam u ime poslaničke grupe PUPS podneo amandman na član 15. Prvo zbog toga što sam smatrao da treba zaštiti penzije i posle 2012. godine u obimu i potrebi kako je to predviđeno za 2011. i 2012. godinu. Zatim, da bi penzije očuvali kao ekonomsku kategoriju. Treće, da bi koliko-toliko poboljšali položaj, materijalni položaj najsiromašnijih penzionera. Sindikati i jedan broj penzionerskih organizacija se obratio i predložio da istupimo na Skupštini u vezi sa ovim, a mi smo, naša poslanička grupa je stavove podržala i pretočila u amandman koji smo podneli Skupštini. Smatramo, vezano za obrazloženje za neprihvatanje amandmana, da se smanjenje učešća sredstava za penzije u BDP sa 13% na 10% može ostvariti i ''čišćenje'' penzijske potrošnje od sredstava koja se izdvajaju za zdravstvenu zaštitu korisnika penzija. Zatim, da se može dosta ušparati i čišćenjem potrošnje kod penzijskog fonda u vezi sa socijalnim davanjima i posebno kada su u pitanju određene odluke po kojima su stvorena određena prava penzijskih korisnika. Tu mislim na uredbe Vlade Republike Srbije. Poslanička grupa PUPS smatra da je bilo potrebno o ovom zakonu otvoriti raspravu i dijalog u okviru Socijalno-ekonomskog saveta. To praktično znači da insistiramo na socijalnom dijalogu Vlade, poslodavaca i sindikata. Ne znam zašto je to izostalo vezano i za ovaj zakon i za druge zakone, o čemu ćemo u narednom periodu govoriti. Socijalni dijalog je neophodan. On je ustavna kategorija i on je i međunarodna, evropska potreba i obaveza. Posebno bih želeo da podržim vaš stav, gospođo ministarka, da je trebalo sasvim nov, poseban zakon o fiskalnoj odgovornosti pripremiti, doneti i da ga usvojimo, sa svim posledicama, obavezama, odgovornostima i odredbama koje predviđaju sankcije.
Narodni poslanik Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, ministarko, narodni poslanici, poslanička grupa SPS – JS u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o izmenama i dopuna Zakona o budžetskom sistemu je iznela svoj stav i podržala zakon u načelu. Bez obzira što to nije poseban zakon, vidljivo je da je suština dopuna Zakona o budžetskom sistemu u stvari utvrđivanje finansijske odgovornosti i jačanje finansijske discipline. Naravno, u sklopu toga, a u cilju postizanja finansijske odgovornosti, uvode se i finansijska pravila. Mi smo svoj stav izneli o tome u načelnoj raspravi kada smo najavili, podržavajući ovaj predlog zakona, da imamo ozbiljne primedbe na deo fiskalnih pravila. I to onaj deo, kako je to nazvano u zakonu, posebna fiskalna pravila. Da podsetim, Predlogom zakona predviđeno je da se u okviru posebnih fiskalnih pravila reguliše način rasta plata u javnom sektoru i povećanje penzija, da ne govorim dalje o lokalnoj samoupravi itd. Predlog zakona predviđa da se i plate u javnom sektoru, pojedinačne i pojedinačne penzije, u 2011. i 2012. godini mogu povećavati za rast potrošačkih cena, plus polovina rasta ili pada društvenog proizvoda u prethodnoj godini. Smatramo da je to ispravno. Od 2013. godine do 2015. godine masa sredstava, dakle, drugi pojam sad za plate u javnom sektoru, može rasti za rast potrošačkih cena plus polovina BDP u prethodnoj godini, a penzije rast potrošačkih cena plus ono što je iznad 4% BDP, ako dostigne 4%. Mi smatramo da treba obezbediti jednak pristup. Dakle, našim amandmanom predložili smo da i plate u javnom sektoru i penzije dele istu sudbinu, odnosno rastu ili padaju po istim kriterijumima, na isti način. Dakle, i javni sektor i penzije da budu uvećavane za rast potrošačkih cena, plus jedna polovina BDP u prethodnoj godini. To je suština našeg amandmana. Želim da obrazložim to i na sledeći način. Podnoseći ovaj amandman želim da istaknem da uvažavamo da se finansijskim pravilima želi obezbediti da se smanji fiskalni deficit u odnosu na BDP najvećim delom ostvari smanjenjem tekućih javnih rashoda i to regulisanjem visine usklađivanja plata u javnom sektoru i penzije. Uvažavamo taj stav i podržavamo taj stav. Takođe, uvažavamo da se ovim fiskalnim pravilima želi i promeniti struktura javne potrošnje u pravcu smanjenja tekućih rashoda i povećanju javnih investicija. Smatramo ispravnim. To ne dovodimo u pitanje. Uvažavamo i međunarodne obaveze koje je naša država preuzela sklapajući stend-baj aranžman sa MMF o uvođenju fiskalnih pravila, odnosno pravila o iznosu fiskalnog deficita i javnog duga. Uvažavamo vidljive napore Vlade da što pre i sa najmanjom štetom na održiv način izvede zemlju iz krize, ekonomske krize koja je deo svetske ekonomske krize. Sva ta pitanja uvažavamo i smatramo da je ovo što smo predložili takođe na kraju toga. Vlada je u odgovoru na ovaj amandman, a ja ću se zadržati na tri konstatacije, rekla: "Višegodišnji nepovoljan trend broja zaposlenih i penzionera ubrzano, visoka stopa nezaposlenosti rezultiraju u nedovoljnom obimu sredstava za isplatu penzija i posledično značajnom iznosu transfernih sredstava republičkog budžeta koja se usmeravaju Republičkom fondu PIO". Kažem tačno. Jeste to, ali to nije sve. Ne želim da verujem, jer znam da nije tako, da Vlada prenebregava činjenicu da na to i utiče ogromna cifra nenaplaćenih doprinosa. Mnogo velika. Ne verujem da Vlada nema u vidu da na to utiče, takođe, naravno još je prisutna siva ekonomija. Ne verujem da Vlada nema u vidu da na to utiču i nerešena pitanja imovine Fonda PIO. Dakle, jeste ovo što je dato, ali nije sve. Tu ima prostora da se omogući penzionerima da na isti način prate rast, kao što prati rast plata u javnom sektoru, a što je suština amandmana. Drugo, vlada kaže: "Pored toga, stend-baj aranžmanom koji je Republika Srbija sklopila sa MMF definišu se obaveze smanjenja učešća rashoda za penzije u BDP u narednim godinama". Slažemo se. Usklađivanje penzija sa potrošačkim cenama sa polovinom rasta BDP, dakle, kao što je javni sektor, ostavlja dovoljno prostora da se penzijska potrošnja postepeno smanjuje sa sadašnjih 13% učešća u BDP i da se približi obavezi koja je data MMF. Uostalom, stav 24. ovog člana zakona ostavlja mogućnost da ta fiskalna pravila važe posle 2015. godine, kako ovde stoji, sve do tad dok se ne dostigne 10% učešća penzija u BDP.Dakle, i taj stav poštujemo. Na kraju, Vlada kaže: "Utvrđeni način indeksacije penzija i plata, koji je dat u vidu fiskalnih pravila, omogućava održivo finansiranje u dugom roku". Kad sam govorio u načelnoj raspravi, rekao sam, tačno, to je finansijski održivo. Želim da skrenem pažnju, ne želim da budem grub, jer je moja Vlada, a nemam pardona da joj postavim to pitanje, ukinuti povećanje potpuno penzija još je održivije, finansijski je još održivije. Naravno, ovo sam samo napravio jedan iskorak, ali ono što želim da upozorim Vladu, moju Vladu, jeste finansijski održivo, ali je obaveza i verujem da Vlada ne beži od te obaveze. Ovo mora da bude i socijalno izdrživo. Ako je finansijski održivo samo, to je samo jedna strana, a nije socijalno izdrživo, nije moguće primeniti na duži rok. Ne verujem da Vlada ima nameru. Naprotiv, verujem da nema, da na duži rok penzijski sistem, sistem penzijskog osiguranja pređe u sistem socijalne zaštite. Onda već ne odgovara ni sistemu jednog državnog u celini, jer je to potpuno poseban sistem osiguranja i on se mora ispoštovati do kraja. Dakle, još jednom pozivam, ne dovodeći u pitanje nijednu od ovih značajnih ciljeva koji se žele postići ovim zakonom, da se sagleda ova mogućnost, na kraju krajeva, to je u skladu sa fiskalnim principima pravednosti, pravičnosti i za sadašnje i buduće generacije. Ne sme na štetu ni jednih ni drugih, da se još jednom pogleda ovo i prihvati amandman da rast penzija prati rast plata u javnom sektoru, kakav god da je, da ja sad ne ulazim u raspravu da li je BDP uopšte moguće upotrebiti kao kriterijum za ovo, ne ulazim u to. Kao rast plata u javnom sektoru, pa kako u tom delu se bude pronašao, neka bude i kod penzija. Sasvim na kraju, veliki je nivo nezadovoljstva sindikata, a shvatam potrebu i obavezu države da vodi finansijski održivu politiku. Molim vas i tražim, Vlada mora da uđe u dijalog sa sindikatima, mora da se razjasni sa njima, da ih uveri da je ovo najbolje rešenje. Svesni su i oni i svi mi smo svesni nužnosti ekonomskih reformi, a kad su ekonomske reforme nužne, onda mora da ih prate socijalne reforme. Ni jedna ni druga ne mogu da uspeju ako nisu socijalno pravedne. Zato još jednom pozivam da Vlada učini sve da uđe u socijalni dijalog sa sindikatima, da natera ili nađe način kako poslodavce koji beže od toga kao đavo od krsta, uđe u socijalni dijalog i kroz socijalni dijalog nađu najbolja rešenja za budućnost ove. Namerno pričamo o budućnosti, primetili ste, SPS ne reaguje na bilo kakva podlizivanja vezana za prošlost, jer smatramo da je Srbija umorna od prošlosti, umorna od pominjanja prošlosti, vraćanja u prošlost. Srbija ima sadašnje probleme koje želimo da rešavamo zajedno sa našim koalicionim parterima i svima onima koji to žele i to je naša politika i tome se mi okrećemo.
Narodni poslanik Dejan Mirović ima reč.
Izvinite, koliko imamo vremena kao poslanička grupa? (Predsednik: Osamnaest i po minuta.) Zahvaljujem. Obrazloženje odbijanja ovog amandmana pokazuje zašto ne treba glasati za ovaj zakon i zašto mi nećemo glasati za ovaj zakon. Zato što se govori da je Republika Srbija sklopila aranžman i dogovorom sa MMF itd. i svečane obaveze prema MMF. U raspravi u načelu mi smo ukazali na činjenicu da je zakon počeo da se izrađuje negde mesec dana posle potpisivanja Pisma o namerama, gde su Vlada Srbije i NBS obećale MMF i njegovom predsedniku da će smanjiti izdatke za penzije, za lokalnu samoupravu, da će smanjiti zaposlenost i da će u svakom slučaju uništiti socijalni položaj i penzionera i zaposlenih. Kao što je već rečeno, radi se o smanjivanju sa 13 na 10% bruto domaćeg proizvoda. Navešću vam samo tri primera koji pokazuju da je to duboko pogrešna politika, da je to politika koja je protiv interesa naših građana, protiv interesa naše ekonomije i protiv interesa naše države. Vi sigurno znate, i to se ne spori, da je američka ekonomija bila najjača i još uvek je najjača posle Drugog svetskog rata, međutim to njima nije smetalo da oni povećavaju izdatke za penzije, počev od 1937. pa nadalje i samo jedan podatak govori da socijalna pravda i socijalna briga o penzionerima ide uporedo sa jačanjem ekonomije. To nisu dva različita pravca, prema tome ovo obrazloženje amandmana je potpuno besmisleno. Godine 1953. po cenama iz 2006. godine 100 milijardi dolara je dato za penzijsko osiguranje u Americi. Godine 2003. 530 milijardi dolara, to uopšte nije smetalo Amerikancima da imaju takav BDP i rast BDP i drugih ekonomskih pokazatelja. Drugi još svežiji primer je primer Ruske Federacije. MMF i bord direktora MMF su se veoma bunili zašto je ruska Vlada povećala svoje rashode za penzionere, za penzije za 10% bruto domaćeg proizvoda. Dakle, dok mi smanjujemo izdavanja za penzije u Ruskoj Federaciji se ona povećavaju čak za 10% bruto domaćeg proizvoda i, za razliku od našeg minimalnog rasta bruto domaćeg proizvoda koji se planira za sledeću godinu ako ga bude, u Rusiji je on već dostigao 6,3% minimalno. Ima još jedan primer koji je vrlo poučan i koji pokazuje da aranžman sa MMF je pogrešan u svakom smislu. To je primer razvitka italijanskih južnih oblasti. Oni su ulagali, kao se predviđa ovim zakonom, u javne radove, u javne investicije i uglavnom su se gradili putevi. Najpoznatiji put je onaj autostrada Del Sole, od Milana do Napulja, koji je dugačak negde oko 750 kilometara, međutim, on sam po sebi nije doneo boljitak toj privredi i stanovništvu na jugu Italije, čak je došlo do stečaja jer je povećan uvoz iz Severne Italije ka Južnoj. To će se sigurno desiti i sa uvozom iz EU ka Srbiji. Tek kada su italijanske ekonomske vlasti uvidele da treba povećavati penzije, potrošnju, zapošljavanje u državnim službama, to je ovde jeres ako se to kaže ili ako se sruši ta dogma da ne treba podržavati jaku državu, onda je tek BDP na jugu Italije počeo da raste. Dakle, imate tri primera, jedan iz SAD, jedan iz Ruske Federacije, jedan iz Italije koji pokazuju da rast penzija nije suprotan rastu ekonomije, rastu socijalnog standarda građana i boljitku države. Prema tome, ove fraze iz pisma o namerama koje su očigledno bez ikakvog kritičkog pristupa usvojene u obrazloženju ovog zakona ili u samom zakonu, pokazuju da MMF je veoma štetan za našu privredu, za našu državu i ponovo apelujem na vas, ne nadajući se da ćete to uraditi, da postupite kao ministar finansija vaš kolega iz Mađarske, koji je u julu 2010. godine prekinuo pregovore sa MMF i usmerio je oštricu tih poreza i zahteva za većim prihodima ka stranim bankama, ka stranim osiguravajućim društvima. Znam da za to treba i političke i ekonomske hrabrosti, ali SRS smatra da i MMF i EU, koja prati MMF na ovom razbijanju naše ekonomije, imaju alternativu. Dovoljno je da se pokaže malo ekonomskog patriotizma i malo političke hrabrosti.
Narodni poslanik Radojko Obradović.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, u ovom članu u nekoliko redova definiše se jedna izuzetno važna oblast. U ovom trenutku milion i 600 hiljada penzionera živi u Srbiji. Ima različitih podataka, ali to je oko milion i 650 hiljada. Poslednjih nekoliko godina broj penzionera se povećava u odnosu na broj zaposlenih. Dok se broj zaposlenih smanjuje, broj penzionera se povećava. Kada je država pogođena krizom i svi fondovi budu pogođeni takođe krizom. Međutim, kriza penzionog sistema traje već duže vreme i bilo je različitih načina da se reši. Šta u stvari prevedeno običnim jezikom piše u ovom članu zakona. Piše da će se penzije sledećih nekoliko godina usklađivati sa polovinom rasta BDP i sa rastom cena na malo i da će od 2013. godine se usklađivati sa rastom cena na malo i sa rastom BDP ako bude veći od 4%. Ako bude do 4% onda vezano samo za inflaciju. Šta to suštinski znači? To znači da ideja da se masa penzija smanjuje vremenom u odnosu na masu plata odnosno na BDP. U ovom trenutku imam drugi podataka, u 2010. godini će to biti 14% BDP. Neki prethodnici su rekli da će biti oko 13, ali čitava ideja, to je dogovoreno sa MMF, o tome smo govorili pre više od godinu i po dana, pretpostavljam da se mnogi sećaju, tada je bilo sumnje da će to biti tako, sada se eksplicitno kaže da je dogovoreno da masa penzija može da bude maksimum 10% BDP. Narednih nekoliko godina sigurno je da ne možemo da očekujemo visok rast BDP. Sledeće godine će biti 2 do 3%. Narednih godina će se ispoljiti sve one slabosti o kojima smo ovde govorili. Prema tome, ideja je da se smanji učešće penzija u BDP, drugim rečima da se penzije ili udeo penzija smanji. Da li je ovo dobar model? Pričamo samo o indeksaciji. Indeksacija nije jedini problem koji penzioni sistem u Srbiji ima. Naravno da u pregovorima sa MMF, kada je bilo važno dogovarati ključne elemente, MMF je zainteresovan pre svega da se smanje troškovi i da se taj sistem javnih finansija održi. Naravno da je njima bilo od interesa da se prvo rešava pitanje indeksacije, ali daleko od toga da je to jedini problem koji penzioni sistem ima. O tako važnoj stvari, o životima milion i 700 hiljada ljudi u ovom trenutku, svi mi očekujemo da ćemo jednog dana biti penzioneri, to u najmanju ruku zahteva posebnu sednicu Skupštine na kojoj bi se raspravljalo o svim važnim stvarima vezanim za reformu tog sistema. Nekoliko redova u zakonu o fiskalnoj odgovornosti, u zakonu o budžetskom sistemu u okviru jednog člana mislim da je uvredljivo za sve nas da u nekoliko redova rešavamo dugoročnu sudbinu nekoliko miliona ljudi. Mislim da je to, najblaže rečeno, uvreda za ovu zemlju i za sve ljude koji danas rade i koji su danas penzioneri. Druga stvar je – penzije se definišu u odnosu na rast cena i u odnosu na bruto društveni proizvod. To otvara toliki prostor da onaj ko rukovodi Zavodom za statistiku i ko sedi u Vladi može, zarad političkih interesa, da se igra sa ta dva parametra. Kako? Složili smo se da se bruto društveni proizvod uređuje prema cenama iz 2002. godine i prema strukturi privrede iz 2002. godine. Srbija danas izgleda potpuno drugačije. Privreda Srbije izgleda potpuno drugačije za tih 10 godina. Taj podatak nije nimalo uverljiv i pitanje je koliki je on stvarno, ali sigurno je da je to jedan relativno proizvoljan podatak. Druga stvar, inflacija će u ovoj godini biti 8%. U novinama ili kad odete u prodavnicu, nijedno poskupljenje nije veće od 20%. Na koji način možemo da računamo kolika je inflacija, kako možemo da zvanično predstavimo rast cena, to je priča za sebe. Ali kada vam ispostave račun na kasi u samoposluzi, iz dana u dan je on mnogo veći nego što je tih 8%. Kada govore o rastu energenata, gas će da poskupi 25%. Cena električne energije mora da poskupi 20 i nešto procenata. Toplane će prekosutra u Beogradu da poskupe cenu grejanja za 20 i nešto procenata. Niko ne govori o tih 8% koliki je rast cena na malo. Svetska banka je uradila jednu studiju vezanu za reformu sistema. Oni su upravo upozorili da ovakva indeksacija vodi dugoročno drastičnom smanjenju penzija. Ako bi se zadržao ovakav sistem indeksacije, onda će dugoročno rast penzija odnosno penzije da budu otprilike 15% prosečne plate u Srbiji. Ako dobro računam, to je oko 5.000 dinara. Tome vodi ovakav sistem indeksacije i to je nekakva budućnost koja piše u ovom članu ovog zakona. Indeksacija nije jedini problem koji penzioni sistem ima. Penzioni sistem zahteva ozbiljnu raspravu i najmanje što ja mogu u ovom trenutku da kažem to je da me raduje da se stranke iz vlasti i neke stranke iz opozicije slažu oko toga da ovo što je predloženo u zakonu mora da se promeni. Ono što mene zabrinjava, to je da ako se dobro sećam, u toku današnje rasprave, sve stranke iz opozicije i sve predstavnice stranaka vlasti koje su govorile o ovom zakonu su podržale ministarku finansija oko toga da je trebao da se napravi poseban zakon o fiskalnoj odgovornosti. Očigledno da ministarka finansija najveću podršku ima u Skupštini, a najmanju podršku u Vladi. Ako nešto treba sve nas da brine, onda treba da nas zabrine ta činjenica.
Gospodin Zoran Krasić ima reč.
I ovaj član, i ovi amandmani, i ove diskusije upravo pokazuju ono što sam pre nekoliko sati rekao, da imamo pogrešan naziv zakona. Ovo treba ipak da bude zakon o fiskalnom sistemu ili fiskalnoj politici, jer ako bismo rekli – zakon o budžetskom sistemu, izvinite molim vas, kakve veze ima usklađivanje penzija sa budžetskim sistemom? Nema nikakve. Neću da koristim ovu argumentaciju, pogotovo ne onu koju je detaljno izložio Dejan Mirović, ali samo da skrenem pažnju javnosti na sledeće. U Evropi se štrajkuje ovih dana zato što je neka vlada rekla da neće doći do rasta plata u javnom sektoru, i to u državi gde je godišnja inflacija ispod 1%. Uporedite ta dva podatka. Neki demonstriraju i štrajkuju zbog toga što su im poslodavci rekli da će se smanjiti bonus, a u tim državama je inflacija oko 1%. Inflacija 1%, oni poznaju kategoriju rast ličnih primanja, ušli su u tu kategoriju, država da to smiri malo, da promoviše štednju, a narod se pobunio. Zašto ovo pričam? Da bi ova situacija bila jasnija. Mislim da ovo što se amandmanom traži da se promeni ne treba da postoji u ovom zakonu. Zašto? Prosečna penzija je samo obračunska kategorija i ništa više. Pravo na penziju je lično pravo. Usklađivanje penzija, bez obzira koji kriterijum da se koristi, mora da se reguliše materijalnim propisom, propisom koji reguliše penzijsko-invalidsko osiguranje. Ko je ovlastio nekoga da se meša na posredan način, ovako bezobrazno kao što se radi ovim članom i kaže se: od 2013. do 2015. godine i unose neke kategorije, poput prosečne penzije, rast potrošačkih cena, procenat rasta iznad 4% bruto društvenog proizvoda, a mi smo sada za ovu godinu 1,5%, tako kažu, pa neka sledeće godine bude 1,7, pa one tamo, 2013. i neće doći do 4. Šta onda? Potrošili smo snagu u pogrešnom propisu, da regulišemo nešto što pripada čoveku. Jutros sam vam ukazao na jedan dobar način kako ovo možete da sanirate. Ne dirajte novčanu masu, ne dirajte penzije, smanjite kurs. Neka evro bude 70 dinara i svi ćemo biti zadovoljni. Ako su mogle besplatne akcije od 1.000 evra da koštaju 1.700 dinara, čas posla, gospođo Dragutinović, ako niste sposobni, pozovite Mlađana Dinkića i on će to začas da reši. Šta bi se desilo? Pale bi sve cene. Jer, oni su rekli da cene zavise od kursa evra. Narodna banka Srbije ispunila bi svoju osnovnu funkciju – da garantuje stabilnost cena. Da li je tako? Zašto to ne uradite? Prošle godine ste uzeli tri milijarde dolara od MMF-a. Nikakav ugovor ovde nije ratifikovan i kažete da je to u državnim rezervama da se brani kurs. Sredstva se nalaze u Americi, Velikoj Britaniji i Nemačkoj, kod njihovih banaka prve kategorije, najveća garancija. Obračunski te pare navodno postoje u ovom sistemu, služe kao garancija da strani investitori i oni koji peru pare u Srbiji neće da propadnu. Šta to nas interesuje? Šta je sa našim penzionerima? Šta je sa našom decom? Zašto ubacujete ove odredbe u ovaj zakon? Ovim odredbama nije mesto u ovom zakonu. Država ne može da izbegne svoju obavezu da transferiše sredstva iz budžeta prema fondovima obaveznog osiguranja. Zašto? Država je propisala obavezu penzijsko-invalidskog osiguranja, propisala uslove, tih uslova su se pridržavali i zaposleni i poslodavci. Ako nisu hteli, tu je bila država sa svojom represijom. Sad vi promovišete princip – koliko para, toliko muzike. Koliko se uplate doprinosi, toliko će ići za penzije, a sada hajde da pokažemo veliku solidarnost pa ćemo iz budžeta. Ne. Država je garant. Ona mora da stoji iza toga. Ma koliko da košta, ima da košta. Država mora to da obezbedi. Gospodin Dejan Mirović vam je objasnio kakva je situacija u SAD, kakva je situacija u Rusiji i dao je jedan vrlo dobar primer što se tiče Italije. Mi doživljavamo taj primer. Zadužujete se za asfalt i za neke stvari da bi što brže ljuljala roba iz Zapadne Evrope, a nijedan kredit niste dobili za otvaranje radnog mesta. Ja bih rekao – sve što dođe iz inostranstva ili na drugi način, u vidu deviza, da bi se otvorio neki pogon, kako vi kažete - zelena investicija sa zapošljavanjem, e to jeste investicija. Ali, očigledno da tu postoje problemi, pa Mlađan Dinkić svakom strancu koji dođe mora da garantuje odgovarajući broj hiljada maraka za svako mesto koje otvori. Molim vas, gde to ima na kugli zemaljskoj? Nigde ne postoji. Vi stimulišete stranca i punite mu džepove parama, a on sutra može da digne i da zapali, kao što beše u Vranju, "Jumko" i da ne ređam dalje. U svakom mestu postoji neki "Jumko". Dajete sve neka strana imena, normalan čovek ne može da popamti sve to. Imate pogrešan pravac, pogrešan put. Sve pogrešno radite. Sve namerno radite. Imate svest o tome. Argentina kad se otkačila smrtonosnog zagrljaja MMF-a, za godinu i po dana stala je na noge. Brazil, takođe. Dajte, vi sada bolje znate kako je u inostranstvu, a ne znate kako je u Srbiji. Sve vi to bolje znate. Evo, deset godina, niko vam nije smetao. I da je hteo da vam smeta, vi biste ga streljali. Radite sve, sve završavate. Sve što vam se kaže, ne može. Rekosmo Kina, šta reče onaj – mali lekovi za mali ljudi, ne valja. Rusija, kaže, Rusija pukla. Sad četvrti stub, Rusija. Vi znate, ja vama ništa ne verujem iz DOS-a. Znam koja je vaša misija ovde. Molim vas, pitanje usklađivanja penzija u nekom roku, dugom, kratkom, nije materija ovog zakona. Nemate prava da se mešate u to. Zašto? Zato što se radi o ličnom, statusnom pravu koje pripada pojedincu i tako dalje. Država; država ima obavezu da iz budžeta finansira sve ono što nedostaje fondovima obaveznog osiguranja. Ali, kad je krenula erozija našeg sistema ovde, krenula je 2003. sa Gordanom Matković i prvom reformom. I šta se dešava? Dešava se da, realno, ne samo penzioneri nego sve socijalne kategorije žive u teškoj situaciji. Sad neko može da kaže, nađite vi neku formulu. Niste dobili pravo deset godina, ne samo da nađete formulu, nego da ostvarite to što ste zamislili i vi ste stvarno to ostvarili, a ovo su posledice. Znači, začas skinete kurs, ne dirate ništa drugo, ali vam je težak taj posao zato što vi kurs branite samo deviznim rezervama. Nemate robne fondove, nemate kontrolu nad robnim fondovima, nemate carinsku zaštitu. Nemate, normalnu ekonomsku politiku za ovaj prostor. Nemate. Nemate sigurna tržišta. Neće niko sa vama. Čuli ste šta kažu Rusi. Pa, viSrbi očekujte od Rusa da budu veći Srbi od Srba. Dogovorite se oko najobičnije rezolucije. Šezdeset i nešto država vas podržava u tome, a onda na petnaest minuta pre sednice Generalne skupštine prihvatite sve što je EU od vas tražila. Šta ste uradili? Šezdeset i nešto država koje su voljne da nam budu partneri ljuljnuli ste im šamar i više nemojte da im se obraćate. Ne mogu da vam veruju. Niko neće da vam veruje. Apsolutno niko neće da veruje. Danas je Holandija glavna tema. Da li ćemo da idemo prema EU, zavisi od Bramerca i od nekog Fila. Šta zavisi? Pogrešan put. Nemojte tamo da idete, okrenite se izvornim interesima ovog naroda. Verovatno ste pročitali nešto što su demografska istraživanja, kakva je perspektiva ove države, građana koji žive za sledećih dvadeset, trideset godina. Ako ste pročitali taj dokument, onda će vam biti sve jasno, ali vi ne čitate to. Vi radite po sistemu - vlast ima tri feudalca, podeljeni su dok se zakrpe ti interesi , dok se neko od vas što pre dodvori nekome sa one strane. Za mene je velika uvreda bila juče da bude Kacin tu i EU, oni slave paljenje Skupštine. Kacin još nije odgovorio šta bi sa onim vojnicima 1991. godine, kad je on bio portparol terorističkih grupa koje su napadale JNA. Vama to ništa ne smeta, vi se smeškate. Čekate na aerodromu. Kaže – sa njim sam razgovarao kao sa vojnikom, kako reče Tadić. Skinuli ste krivični prijave i optužnice protiv Solane, da bi mogao da prođe ovde i da bude persona grata, a on naredio bombardovanje i ubistva. To je vaša politika. Vi to morate da sledite. Vi ne vidite građanina, ne vidite ovaj narod, ne vidite našu privredu, ne vidite naše interese. Mene uopšte ne čudi, znam podnosioce amandmana i Moma i Petronijević su to podneli iz najboljih manira. Zapamtite jedno pravilo, kada neko od poslanika stranaka na vlasti podnosi amandman i Vlada ne usvoji taj amandman, nešto nije u redu. Ne mogu ljudi da istrpe pritisak svog neposrednog okruženja. Ni vi ne možete da istrpite taj pritisak, jer živite u Srbiji, znate kakva je situacija. Ovde je neko iznad Vlade koji stiska, koji komanduje - 126, 126. Ovim odredbama nije mesto u Zakonu o budžetskom sistemu. Mislite da ovaj član treba da reguliše nešto što je nekada bilo. Rezolucija o društvenom i ekonomskom razvoju za pet godina ili za godinu dana, gde se daju neke projekcije itd. Zato sam vam i reko da neću da uđem na vaš teren termina, da vi držite nekom predavanje o terminima. Držite predavanja o svakodnevnom životu.
Narodni poslanik Zoran Nikolić ima reč.
Sada raspravljamo o članu 15, i s obzirom da se skoro čitav sat ovde raspravlja o ovom članu, odnosno amandmanu, koji su, između ostalog, podneli kolege iz PUPS-a i SPS, govorim koliko je ovaj član važan i kolike su posledice zadržavanja ovog člana u postojećem stanju, ili eventualno, usvajanjem amandmana koje se vi predložili, bitne po standard jedne vrlo osetljive grupe, odnosno najosetljivije grupe, a to je grupa od 1.700.000 građana, odnosno penzionera. Sasvim je jasno da, ukoliko ostane ovaj predlog i ovaj član u ovom Predlogu zakona u ovom budžetskom sistemu, da će to imati za posledicu, iz godine u godinu, radikalno smanjivanje učešća penzije u ukupnom budžetu, odnosno samih penzija u nominalnom iznosu, što će se debelo odraziti na standard naših penzionera. Vi ste s pravom digli glas. S pravom ste ovde podneli ovaj amandman. Koliko sam razumeo, to sada želim ovde da raspravim sa gospođom ministarkom, i da mi decidno odgovorite posle mog javljanja, da li ste vi spremni da povučete ovaj zakon? Iz ovoga što smo čuli od kolega iz PUPS-a i SPS-a, oni na ovom amandmanu insistiraju. Taj amandman nije tehničke prirode, on je suštinske prirode. On prelama u budućnosti standard penzionera, da li će penzioneri zadržati iovako loš status, ili ćemo kao što je ovde izvedena računica, imati penzionere sa pet i šest hiljada dinara za godinu i dve dana, uz sva povećanja cena? Meni se čini da te dve poslaničke grupe, na osnovu onoga što je ovde izrečeno i na osnovu rešenosti koju sam stekao kada ste branili taj amandman, da vi, ako se taj amandman ne usvoji, nećete za ovaj zakon ni glasati. Meni se čini da mi ovde imao taj krupan problem. Još jednom vam postavljam to pitanje – da li ste spremni da ovaj zakon povučete, ili ćete istrajati na rešenju koji će, zapravo, iz godine u godinu, a na osnovu aranžmana sa MMF, smanjivati penzije penzionerima unominalnom iznosu, a sve je to rezultat, upravo, pogodbe, odnosno stend baj aranžmana koji ste sklopili i na osnovu kojih smo povukli sredstva. To u prevodu znači da smo se ove godine zadužili za tri milijarde, kako bi penzioneri u narednih tri godine primali znatno manje penzije i imale znatno manji standard. Ipak tumačim da kolege iz SPS-a i PUPS-a, skoro da pokrivaju, da kažem, tu ciljnu grupu, i da im je, bar, stalo bilo do njihovog standarda. Oni, ako ovaj amandman ne usvojite, neće ni stati iza ovakvog Predloga zakona. Čini mi se da vi imate problem, odnosno da ova Vlada ima problem, ili sam možda pogrešno razumeo.
Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministarko, podneli smo amandman na član 16 Predloga zakona, tako da smo predložili da u stavu 1. tačka 1) podtačka (5) iza reči "mišljenje" dodaju reči "i pisanu saglasnost". Ovaj amandman je povezan sa amandmanom koje smo podneli na član 2. i na član 15, jer smatramo da fiskalni savet treba da ima značajniju ulogu, dosta značajniju ulogu od uloge koja mu je data ovim predloženim tekstom zakona. Zbog toga smo predložili da, pored mišljenja koje daje na izveštaj o fiskalnoj strategiji, koji priprema ministar finansija, da treba da daje i pisanu saglasnost na taj izveštaj. Naravno, ukoliko uloga fiskalnog saveta ostane ovako nedorečena, ukoliko ona ostane savetodavna, ugrožava sam princip fiskalne odgovornosti i fiskalne discipline, pa smo s tim u vezi i podneli ovaj amandman. Ne mogu, a da se ne osvrnem na deo obrazloženja Vlade u kojem se ne prihvata ovaj naš amandman, gde se, između ostalog, kaže – pri tome se imalo u vidu i da u većini zemalja koje imaju zakonom utvrđena fiskalna pravila, obrazovani sufiskalni saveti ili neki drugi stručni organ koji ne zavisi od Vlade. Jedan od razloga za formiranje nezavisnog fiskalnog saveta jeste da se obezbedi politička nepristrasnost. Ovo je vrlo lepo napisano, samo kada bi još bilo sprovedeno u praksi. Nisam siguran da postoji bilo ko u ovoj sali, odnosno nisam siguran da postoji bilo ko u Srbiji ko može da poveruje da će ovaj fiskalni savet biti nepristrastan, odnosno da će biti lišen političkih uticaja, s obzirom na to kako je predloženo da se bira ovaj fiskalni savet. Jer, kao što znamo, jednog člana predlaže ministar finansija, koga će taj član saveta kontrolisati, njegov rad, i davati mišljenje i analizu na to što je radio ministar finansija. Drugog člana predlaže predsednik Republike Srbije, takođe, biće direktno pod političkim uticajem i ministra finansija i predsednika Republike, tako da, u principu, vi ovaj zakon, ali i mnoge druge, donosite pro forme, znači, tu nema suštine. To je plod dogovora, vašeg obećanja prema MMF. Doneli smo zakon, formirali smo nekakav fiskalni savet, jeste da će to biti telo koje neće biti nezavisno, biće pod uticajem politike, ali, eto, sproveli smo formu, doneli smo zakon i time smo ispoštovali neke preuzete obaveze. Mi smo iz tog razloga i podneli dosta amandmana, kakobismo pokušali da popravimo ovaj predloženi tekst zakona i pozivam vas da prihvatite ovaj amandman.
Gospodin Radojko Obradović ima reč.
Hoćete li samo da mi kažete koliko imam minuta još kao ovlašćeni predstavnik?
Imate 14 minuta kao grupa, a tri kao ovlašćeni predlagač.
Onda ta tri, ako bude trebalo. U toku rasprave u načelu, pre nekoliko dana i danas, zaključili smo nekoliko važnih stvari. Prva stvar je da je ovaj zakon morao da bude posebno podeljen na dva zakona, znači – Zakon o budžetskom sistemu i Zakon o fiskalnoj odgovornosti. Druga važna stvar, zaključili smo da, ako nema obavezujućih normi, teško da će se taj zakon poštovati. Treća važna stvar, očigledno je da je u ovom zakonu materija brojnih drugih zakona i da potpuno obesmišljava donošenje nekih drugih zakona, ako se ovde utvrde ova pravila. Ovaj zakon, kao jedno ustanovljeno ključno telo koje treba da koordinira i kontroliše čitavu stvar i da ima savetodavno mišljenje, vezano za sprovođenje fiskalne politike, to je fiskalni savet. Pričaćemo o tome kako se on formira. Ali, to telo, u stvari, treba da dai mišljenje o budžetu, za slučaj da je potrebno Ministarstvo finansija, mora da bude podrška tom nezavisnom telu. Šta je sada tu problem? Zakonom je u obrazloženju rečeno da će ovo telo imati, čini mi se, 17 ili 19 zaposlenih. To je deo Ministarstva finansija koji se bavi pripremom budžeta, pripremom završnih računa i sprovođenjem čitavih tih procedura kontrole. Meni se čini da, po sistematizaciji radnih mesta, Ministarstvo finansija u tom sektoru za budžet ima manje od 17 zaposlenih. Je li tako? Sada imamo telo koje je savetodavno, koje treba da kontroliše šta ovo telo radi u ovom glavnom telu koje sve ove dokumente i ovu važnu politiku treba da kreira. Treba da vodi računa o svim tim stvarima. Treba da priprema sve te elemente i da vodi računa o tome da svaki dinar bude potrošen kako treba, ima manje zaposlenih nego u ovom telu koje će da bude samo savetodavno telo i koje će da kontroliše. Da li treba bilo šta reći više od te činjenice? Čak mislim da u vašem sektoru za budžet sva sistematizovana mesta nisu ni popunjena, da ima nekih praznih mesta. Kako će to izgledati i na šta će to da liči, možemo samo da zamislimo.
Na član 17. amandman su zajedno podneli poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Gospodin Đurić ima reč.
Mi smo podneli amandman na član 17, odnosno predložili smo da se član 17. briše. Naime, Vlada je predložila da se u članu 17. briše u važećem zakonu član 33. koji se odnosi na srednjoročne prioritete javnih investicija. Mi se zalažemo i zbog toga smo podneli ovaj amandman da se zadrži regulativa, odnosno ta definicija iz postojećeg zakona, da se zadrži obaveza budžetskih korisnika da planiraju javne investicije iz razloga što je dosadašnja praksa pokazala da neblagovremeno planiranje investicija, priprema te investicione dokumentacije, a s tim u vezi i neobezbeđivanje finansijskih sredstava, dovodi do toga da se neki ključni ibitni infrastrukturni projekti realizuju i po nekoliko godina duže nego što je to prvobitno planirano. Mislim da treba zadržati obavezu budžetskih korisnika da prave te srednjoročne planove investicija, kako bi Vlada utvrdila taj srednjoročni program i mislim da je to bilo dobro rešenje u postojećem zakonu. Zato smo i predložili taj amandman. Vlada je u obrazloženju rekla, suštinski, u principu, da se slaže sa tim, međutim, smatrate da je to suvišno, pošto je regulisano nekim drugim odredbama. Mi smatramo da nije suvišno i mislimo da taj član treba da ostane u zakonu, kako je i do sada bilo. Zato vas pozivam da prihvatite ovaj amandman. Želeo bih samo da kažem još nekoliko reči, s obzirom da smo predložili još nekoliko amandmana kojima preciznije i detaljnije uređujemo ovu materiju, pošto nisam bio tu kada je bio član 11. zakona. Tu smo takođe precizno definisali obaveze budžetskih korisnika koji, u slučaju ostvarenja nekog budžetskog suficita, da se ta sredstva moraju namenski ostaviti na računu i koristiti u narednoj fiskalnoj godini. Nije mi jasno zašto taj amandman nije prihvaćen. I u članu 15. smo predložili neka konkretnija, odnosno preciznija rešenja kada je u pitanju taj srednji rok. Mi smo predložili da to bude 2015. godina, da se do 2015. godine budžetski deficit svede na 1% i da se umesto formule koju ste vi predložili primeni pravilo 0,75%, tako što bi se svake godine budžetski deficit smanjivao za 0,75% u odnosu na deficit iz prethodne godine, čime bi 2015. godine sigurno imali deficit od 1%.
Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Branka Ljiljak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč želi Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada je odbila amandman koji su podneli narodni poslanici SNS, uz jedno prilično čudno obrazloženje, a to je da se amandman ne prihvata iz razloga što je članom 69. Zakona o budžetskom sistemu propisano da se sredstva tekuće budžetske rezerve koriste za neplanirane svrhe za koje nisu utvrđene aproprijacije ili za svrhe za koje se u toku godine pokaže da aproprijacije nisu bile dovoljne. Ne vidim u čemu je problem u našem amandmanu koji smo podneli jer on ne utiče na usklađenost između člana 69. i člana 61. Zakona. Međutim, postavlja se pitanje – ako ovo ovako ostane, odnosno ne prihvati se ovaj amandman, čemu budžet? To je najvažniji zakon posle Ustava. Jeste da ga svake godine menjamo i jeste da nekoliko puta u toku godine i sam bude promenjen, ali je svakako zakon koji određuje sudbinu mnogih tokova u državi. Čini mi se da ministar finansija vrši određenu personifikaciju vlasti, odnosno javne funkcije koju obavlja. Poći ću od pretpostavke da ste odličan ministar i da sve ovo što radite, radite u cilju olakšavanja funkcionisanja budžeta i države.Gospođo ministre, postavite pitanje – šta ako zbog nečega dođete u sukob sa predsednikom Vlade ili sa predsednikom DS? Može da se desi da bude pokrenuta rasprava ili vi podnesete sami ostavku i za ministra finansija bude ponovo postavljen Božidar Đelić ili, ne daj bože, Mlađan Dinkić. Tada bismo imali problem sa članom 61. i članom 69. U ovakvom stanju jedva bi to sačekali. Postavite drugo pitanje – ovde nije reč samo o budžetu Republike Srbije, ovde je reč i o budžetu lokalnih samouprava, a pojedine lokalne samouprave nemaju baš tako male budžete i nije taj maksimalan iznos tekuće budžetske rezerve baš tako mali. Dozvoljavate ovakvim amandmanom na zakon koji ste podneli, određene zloupotrebe i u lokalnoj samoupravi i, ako dođe do promene ministra, vašem budućem kolegi, odnosno nasledniku. U tome jeste problem. Kažete da iznosi ne mogu biti veliki. Verujte mi da se više puta dešavalo da u praksi uopšte nije problem da se napravi određena situacija i da iznos ne bude uopšte zanemarljiv i da bude i te kako veliki. Ovo obrazloženje da se budžetska rezerva koristi za neplanirane rashode, sasvim je prihvatljivo i nije problem da se budžetska rezerva koristi čak i za nabavku vakcina i nije problem čak i da nije zakonom to navedeno. Da se ova skupština sastane, ne verujem da će bilo ko od ovih 250 ljudi da dovede u pitanje izmene i dopune Zakona o budžetu ako su ugroženi život, zdravlje ili imovina građana. To već više nije politika i verujem da svih ovih 250 ljudi imaju tu odgovornost. Zato ne vidim da obrazlažete da je potrebno brzo intervenisati. To je danas možda tako. Prošle godine verovatno, 2008. godine verovatno, ali hoće li biti 2011, 2012. i svake sledeće godine ili će svaka Vlada i svaki ministar da usklađuje zakon prema svojim potrebama i svojim željama? Hoće li, recimo, izvršilac budžeta lokalne samouprave iz tekuće rezerve, ne daj Bože, da kupi novi automobil? Može, ukazala mu se potreba, a nema tu stavku u budžetu lokalne samouprave. Ovlašćujete ga za tako nešto. Gospođo ministre, mogu da vam kažem da, ako je Vlada dobra i ako je uspešna, pa čak i ako ne uspe da napravi dobar zakon o budžetu, za nju treba da predstavlja zadovoljstvo da izađe pred poslanike koji su je birali, da da predlog izmenama i dopuna zakona o budžetu i da obrazloži koji su uzroci takve izmene. Međutim, kod vlada koje nisu uspešne, kod vlada koje nisu dobre, pribegava se ovakvom načinu, posrednog menjanja zakona o budžetu. Setite se samo kada smo kao poslanici podnosili za rebalans budžeta za 2009. godinu, za razdeo Skupštine Srbije, gde utvrđujemo da ima stotinak miliona dinara viška sredstava i vi taj amandman odbijate i kažete – možemo mi ta sredstva da uzmemo i bez Zakona o budžeta i da utrošimo kako nama treba, po Zakonu o budžetskom sistemu. U tome je problem. Čemu onda budžet? Možemo da ga napravimo i napišemo kako god hoćemo, možemo da predvidimo stavke koje nećemo nikada da izvršimo i da ih prebacujemo po svojoj volji i po razdelima i po tekućim budžetskim rezervama. Zato je problem zašto uopšte imamo ovakav Zakon o budžetskom sistemu. Kao što rekoh, čini mi se da ovome pribegavaju samo neuspešne vlade. One uspešne ne boje se i ne plaše se da stanu pred svoje poslanike i da obrazlože predlog za izmene i dopune Zakona o budžetu.
Narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 23. doda novi član 23a. Da li neko želi reč? (Ne.)
Član 24. predloga, u stvari, govori o članu 65. koji tretira budžetski fond. Da bih građanima približili materiju i potrebu da se reaguje, moram da kažem da je taj budžetski fond, u stvari, poseban račun u okviru glavne knjige trezora, gde se evidentiraju sve promene na nivou Republike ili na nivou lokalnog budžeta. Namera je da se odvojeno vode prihodi i rashodi, da bi mogli da se prate efekti po određenom, npr. međunarodnom sporazumu ili nekim lokalnim propisom ustanovljena neka obaveza izgradnje ili bilo čega. Šta Vlada radi izmenama? Propisom je bilo definisano da se pojedinačno oko tog budžetskog fonda vodi i njegova svrha, vreme za koje se ono osniva, nadležno ministarstvo koje upravlja fondom, znači sredstvima koja će se u ovom fondu naći i kako će se ona trošiti. Šta sada Vlada menja? Raniju tačku 4), gde su bili izvori finansiranja, ne dira, ali zato tačku 3), gde je pisalo da taj budžetski fond raspolaže prihodima koji proističu iz upravljanja likvidnim sredstvima budžetskog fonda, tu tako rogobatno osmišljenu rečenicu, gde kaže da će evidentirati prihode od raspolaganja tim sredstvima, likvidnim, znači novcem, menja tako što kaže da će ta tačka 3) sada da se zove "drugih prihoda", da se taj budžetski fond finansira iz drugih prihoda. Znači, tako dosledno se izvodi zamagljivanje načina prikupljanja i trošenja sredstava, ne samo u onome što je opšti budžet, da ga tako nazovem, nego čak i kod budžetskog fonda, to ranije rogobatno, ali ipak približno jasno objašnjenje, nekome je izgleda delovalo prejasno, pa ga treba potpuno ukinuti i navesti to drugim prihodima, a sve vreme opet pričamo o nekoj jasnosti budžeta, o potrebi da se on kontroliše i da se sve to zajedno zove fiskalnom odgovornošću. Mi smo tražili da se ta tačka briše, da ostane po starom, da se on finansira iz prihoda od upravljanja likvidnim sredstvima i neka se doda ova tačka: "i drugih prihoda", jer koliko mogu da vidim iz ove fiskalne odgovornosti predložene ovim zakonom, ono što se u teoriji naziva dvojnim knjigovodstvom, kao pozitivni naziv da se vode izvori prihoda i trošenje, mi ovde sačinjavamo zakon koji će omogućiti dvostruko knjigovodstvo, ne dvojno, nego dvostruko, jedno koje će biti prikazano nama, građanima, a drugo koje će Vlada voditi unutar sebe. Mislim da to nije dobra praksa i da zato treba prihvatiti amandman poslaničke grupe SNS.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Konstantin Samofalov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Reč ima gospodin Đurić.
Obrazložiću sada i amandman na član 25. i 26, s obzirom da su to vezani amandmani, pa se neću javljati kada bude amandman na član 26. Naime, mi smo predložili sa ova dva amandmana da se smanji procenat tekuće budžetske rezerve na 0,5%, a da se ne smanjuje procenat stalne budžetske rezerve, iz razloga što se sredstva iz stalne budžetske rezerve koriste za otklanjanje posledica nekih vanrednih okolnosti, elementarnih nepogoda, požara, zemljotresa, poplava, klizišta i nekih drugih vanrednih okolnosti koje mogu da ugroze život i zdravlje ljudi ili da prouzrokuju neke veće štete, štete većih razmera. Oni su unapred definisani. Ukoliko dođe do smanjenja tog procenta stalne budžetske rezerve možemo doći u situaciju da Republika Srbija, odnosno jedinice lokalne samouprave ne mogu u toku jedne budžetske godine da saniraju te štete, dok sredstva tekuće budžetske rezerve nisu unapred definisana i planirana i zato predlažemo njihovo smanjenje, jer se ta sredstva mogu koristiti nenamenski, odnosno mogu se koristiti za ispunjenje nekih partijskih interesa u predizbornoj kampanji, u dobijanju neki političkih poena. Pozivam vas da prihvatite ova dva amandmana.
Na član 26. amandman su zajedno podneli poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Želela bih da skrenem pažnju i gospođi ministar i našoj javnosti, građanima i svim kolegama na značaj amandmana na član 30. Član 30. u stvari definiše sadržaj završnog računa i tiče se osnovnog člana 79 Zakona, gde je popisano šta sve završni račun, u skladu sa međunarodno prihvaćenim računovodstvenim standardima, definiše, šta sve treba da sadrži i idemo u jednu neophodnu novinu, doduše zaista nakon deset godina od objedinjavanja trezorskih računa i svih onih računa na kojima su se slivali javni prihodi, da obuhvatimo imovinu kojom raspolaže država Srbija. To bih pozdravila kada bi ovaj član zakona u predlogu koji dopunjavam sve ono što treba da sadrži završni račun bio formulisan tako da on doprinese stvarnom evidentiranju onoga što je državna imovina, ali ne onoga što je državna imovina koju zatičemo u trenutku donošenja zakona, jer gospođa ministar kaže da će njoj korisnici državne svojine dostaviti izveštaj o onome čime raspolažu. Izveštaj o onome čime oni danas raspolažu ne znači da je to i popis ukupne državne imovine, već naprotiv, da se u međuvremenu od 2001. godine, kada je stupio na snagu Zakon o privatizaciji nov, koji je omogućavao da se ne prikaže imovina kojom neko preduzeće raspolaže, koji je dopuštao da se prikaže državna imovina i proda kao društvena, gde se zemljište koje nije bilo svojina društvena ili zemljište uz objekat koji se koristi prodaje kao da nije državno, a bilo je državno. Mi ne možemo dozvoliti da prođe ovakav član zakona. To znači da se država unapred odriče imovine koja nije nestala ali je nestala iz poslovnih knjiga države, i dokaze za ovo sam navela i u načelnoj raspravi, makar Robne kuće "Beograd" kada se prodavala kao imovina robnih kuća Beograd državna svojina, ono čime Vlada Republike Srbije mora da raspolaže nezavisno od toga da li je ta imovina uknjižena, nezavisno od toga da li postoji vlasnički list, ali je ona bila upisana jer je Zakon o svojini, o sredstvima u svojini Republike Srbije donet još 1994. godine. Nebrojano izgubljenih kvadrata, poslovnih prostora po gradovima, pitajte samo javna pravobranilaštva koliko su namereno izgubili sporova ili nisu reagovali tamo gde su trgovinska preduzeća prodavala vlasništvo države. Vi nemate prava kao vlast, vi nemate pravo kao ministar finansija, vi nemate pravo kao Vlada da se ponašate po onoj hrvatskoj u vreme izbora, tada sam se i zapitala šta znači reč, a rekli su – ko je jamio, jamio je. Šta to znači? Ko je uzeo, uzeo je i to više nećemo ispitivati. Ne može tako. Ne zastarevaju zločini, a ovo je zločin koji se zove ekonomski zločin prema državi, zažmuriti na imovinu koju je neko nezakonito oteo. Mene ne zanimaju afere po novinama, ko je menjao i ko je kome dozvolio, ko je bio direktor Direkcije za imovinu kada je neko kuću na periferiji Beograda menjao za ekskluzivni poslovni prostor, ali i o tome smo slušali. Znači, ima slučajeva gde je državna imovina nestala iz poslovnih knjiga i zato tražim od vas amandmanom, ne na osnovu izveštaja koji vam dostavi neko ko se trenutno zatekao, pa u njegovom bilansu stoji da ima nešto od državne svojine, nego da tražite računovodstveno validnu dokumentaciju za koju neko garantuje zaista, pod odgovornošću svake vrste, da se u bilansima od 2000. do 2010. godine nije izgubila ta imovina. A ona se netragom ne može izgubiti, a možda i može, jer su se izgubile mnoge devize, mnogi devizni računi, jer se zaboravilo gde su vrlo vredne zbirke slika iz četiri velike banke čiji stečaj jeste ili nije završen, a ko to zna? Danas kada se priprema fond za razvoj kao podloga za stvaranje nove banke za razvoj i neko će od vas, gospođo Diana, tražiti da obezbedite deset miliona evra cenzusa, pitam što ne formirate banku za razvoj iz naplaćenih potraživanja od te četiri velike banke, a prema podacima iz 1997. godine bilo je naplaćenih jedanaest milijardi dinara sredstava? Prevedite to u evre na 2007. godinu. Neću da govorim o svežijim podacima jer ih nemam, ali imam odgovor na poslaničko pitanje pokojne Borke Vučić, koleginice iz banke, kojoj je tada Vlada odgovorila i tadašnji ministar finansija, gospodin Mirko Cvetković, sadašnji predsednik Vlade, gde su značajna sredstva prikupljena od računa za koje ne znamo gde su danas. Molim vas, ako se desilo da je jedno ministarstvo prodavalo značajnu zbirku tih banaka u stečaju, a Ministarstvo kulture koje je bilo udaljeno svega nekoliko metara u istoj zgradi reagovalo i molilo da se te slike i tako vredne zbirke ne prodaju, nemojte da nam se ta sramota ponovi, jer ta sramota košta. U ovom trenutku kada pričamo o tome da se plate i penzije, plate u javnom sektoru i penzije mogu indeksirati na ovaj ili onaj način, a vi kao vlada nećete da napravite uštedu tu gde je moguće, da kontrolišete imovinu kojom raspolažete, da vidite gde su devizne rezerve i po kojoj ceni su plasirane i da se onemogući rasipanje para uslovljeno političkim dogovorom kvazi bankarstvom u okviru Vlade. Ne govorim želeći da se dodvorim nijednom delu biračkog tela. Za mene su, na primer, preči mladi koji treba da nađu posao, pa da rade, pa da zarade i za penziju onih koji zaista treba da imaju pristojnu penziju. Mene zanima zaposlenost više od socijale. Nije dobra država koja se trudi da obezbedi socijalna davanja time što će uzeti poreze ili će uzeti kroz primenu nekih strategija tajno i prikriveno, nego me zanima država koja obezbeđuje punu zaposlenost, ali i ona koja vodi računa o svojoj imovini i o svojim sredstvima. O imovini se na ovaj način ne vodi računa i dok god se ne kazni neko ko je dozvolio da ta vrlo vredna imovina nestane u ovom periodu mi njen pravi popis nećemo imati i završni račun neće imati sadržaj kakav vi i želite. Ne sumnjam u to, ali ga na ovaj način bez verodostojne knjigovodstvene dokumentacije, što mi amandmanom tražimo, ne možete obezbediti.
Na član 33. amandman su zajedno podneli poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Obradović, Miroslav Petković i Miloš Radulović. Gospodin Petković želi reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, u izmenama i dopunama ovog zakona u članu 35. predviđa se osnivanje fiskalnog saveta. Taj fiskalni savet trebalo bi da da ocenu da li Vlada vodi fiskalnu politiku u skladu sa pravilima koje predviđa ovaj predlog zakona. Taj fiskalni savet trebalo bi da bude nezavisno telo, da bude politički nepristrasno, da ima tri člana, čije članove predlaže predsednik Republike, ministar finansija i guverner NBS. Ministra finansija, naravno, predložio je gospodin Boris Tadić, predsednik Republike, da se ne zavaravamo da je to uradio Mirko Cvetković. Guvernera NBS predložio je, takođe, predsednik Republike i ova skupština ga je birala, a predsednika Republike Borisa Tadića predlaže predsednik Republike Boris Tadić, očigledno, samo on će uvesti Srbiju 2015. godine u EU. Sad tako nepristrasno telo predloženo od ova tri ovlašćena predlagača biraće vladajuća većina u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Mi smo podneli amandman na ovaj član zaista želeći da ukažemo koliko je vama više stalo do forme nego do suštine, da se zaista neka pravila, principi i procedure poštuju u ovoj zemlji, pa smo predložili da jednog člana ovog fiskalnog saveta predlažu stranke koje nemaju predstavnike u vladi, znači opozicione stranke prema broju poslanika u Narodnoj skupštini. Naravno, nismo očekivali da ćete prihvatiti ovaj amandman, mada zaista smatramo da je to jedan vid nepristrasne kontrole i kontrole koja može da se sprovede nad radom ovog tela. Vi ste rekli upravo da to ne garantuje dosledno sprovođenje ovog zakona i naveli ste primere da u nekim državama članovi fiskalnog saveta jesu recimo DRI, a da smo, verujte, znali u ponedeljak da će gospodin Tijanić izneti svoju želju da naplati od Narodne skupštine tri miliona evra, mi bi predložilida jedan član fiskalnog saveta bude direktor Javnog servisa. Ali da štedimo vreme i novac građana Republike Srbije, pošto očigledno jedan sat prenosa iz Narodne skupštine gospodin Tijanić tarifira sa hiljadu evra, kad se prevede onih 3000 sati u tri miliona evra, računica je prosta. Šta smo zaključili iz današnje rasprave? Da samo naivni veruju da će Srbija ući 2015. godine u EU. Sami ste priznali da je trebalo da donesete poseban zakon o fiskalnoj odgovornosti, a ne da kroz tridesetak izmena Zakona o budžetskom sistemu regulišete tu materiju. Zaključili smo ponovo da je problem našeg budžeta nepovoljna struktura, da najveći deo čini tekuća potrošnja, a ne investicije. Zaključili smo da će nivo sredstava koji će biti izdvojen za penzije dosadašnjih 14% već 2013. godine pasti na 10% u budžetu. Zaključili smo, na kraju, da vi za ovaj zakon nećete imati većinu u danu za glasanje, jer ukoliko zaista brinu o interesu penzionera i socijalno najugroženijih kategorija stanovništva, ni predstavnici PUPS, ni predstavnici SPS, a iz drugih razloga gospodin Balint Pastor i njegova poslanička grupa neće podržati ovaj zakon. Budite sigurni da će se tako ponašati i DSS i da će sa zadovoljstvom podržati neke od amandmana koje su predstavnici nekih stranaka koji su u vladajućoj koaliciji dali na predlog ovog zakona, da ćemo za njih glasati. Nisam siguran da ćemo vrlo brzo raspravljati ponovo o izmenama i dopunama ovako lošeg zakonskog predloga.
Narodna poslanica Zlata Đerić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministar, poštovani građani Srbije, ako je trebalo prihvatiti neke od amandmana opozicije, ovaj je svakako trebao prihvatiti i razlozi za njegovo prihvatanje leže upravo u obrazloženju zašto je on odbijen. Kolega Petković je vrlo jasno obrazložio šta je poslanička grupa DSS htela ovim amandmanom zaista dobronamerno, a imajući u vidu da je jedan od najvažnijih poslova, najvećih odgovornosti svake vlade u svakoj zemlji jeste da brine odgovorno o budžetu građana, jer budžet građana nije dobit vlade, vlada nije privredna organizacija. To su sredstva svih građana, mukotrpno skupljena, o kojima vlada treba da brine i data su vladi samo na privremeno upravljanje, od izbora do izbora, i to odgovorno upravljanje njima. Dakle, obrazloženje zašto se amandman odbija kaže, amandman se ne prihvata iz razloga što predlog da članove fiskalnog saveta predlažu tri stranke koje ne podržavaju vladu, a koje su najveće po broju poslanika, kako bi se stvorili preduslovi za dosledno sprovođenje fiskalnih principa i pravila, upravo ne garantuje, pazite ne garantuje dosledno sprovođenje fiskalnih principa i fiskalnih pravila, jer je zakonom predviđen mandat članova fiskalnog savet od šest godina, dok je mandat vlade četiri godine, a budžetski ciklus u kom se primenjuju fiskalna pravila se odnosi na jednu budžetsku godinu. Naprotiv, smatrali smo da upravo ovako sastavljen fiskalni savet garantuje potpunu kontrolu, odgovornu kontrolu nad sredstvima građana koja su poverena vladi. Ono što je trebao da bude osnovni princip demokratije, u koju se svi zaklinjemo i kojom transparentno nešto mašemo pred EU, kojoj toliko hrlimo, a kako je kolega rekao, nećemo pre 2015. godine sigurno ući i nećemo, naravno, svi to dobro znamo. Dakle, upravo bi jedan od pravih principa demokratije, osnovnih principa, bio da je prihvaćen ovaj amandman, kojim bi se omogućilo građanimačija su to sredstva da i preko tri najveće opozicione stranke, dakle, one koje imaju relevantno biračko telo iza sebe, imaju uvidupravo u ovaj deo fiskalne politike jedne vlade. Zbog toga je ovaj amandman svakako trebalo prihvatiti. Pozivam ministarku da razmisli još jednom o ovom, bez obzira na ovakvo obrazloženje i bez obzira na drugi deo obrazloženja gde kaže, ukazuje se da se u praksi većina zemlja predlagači člana fiskalnog saveta predsednik države, guverner centralne banke, ministar finansija ili predsednik Državne revizorske institucije. Mi smo ovde sve poprilično transparentno uveli u ruke jednog ili dva čoveka, ali mislim da nadzor nad ovim svakako treba da imaju građani Srbije kroz predstavnike najjačih opozicionih stranaka. Hvala.
Narodni poslanik Radojko Obradović.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, ovim članom definiše se način izbora fiskalnog saveta i vaša ideja je bila, to smo rekli nekoliko puta, da to telo bude nezavisno. Ako su predstavnici ili članovi fiskalnog saveta nezavisni, onda oni valjda nemaju stranačke boje. Stručnost ne treba da poznaje politiku, ako će to telo da se bavi stručnom analizom čitavog procesa. Nesporno je da u ovoj skupštini postoji skupštinska većina od 127-128 poslanika. Zar vam se ne čini da bi to telo bilo stvarno nezavisno tako što se jasno propišu kriterijumi za ljudi koje taj posao treba da rade, a da ih onda predloži opozicija. Naravno da opozicija ne može da izglasa, izglasaće vladajuća većina, pod uslovom da zadovoljavaju sve potrebne kriterijume. Na taj način bismo dobili telo koje kvalitetno radi posao. Mislim da suština reformi i suština svega onog što nas čeka je da imamo što je moguće jasna pravila i da politika ne treba da se meša u poslove gde joj nije mesto. Ako treba da imamo stručnu ocenu neke stvari i ako postoje jasno definisana pravila, ako ne postoje skriveni tokovi novca, ako je potpuno jasno gde se troše budžetska sredstva, onda je manje više svejedno ko će taj posao raditi. I vi i ja znamo da nažalost u Srbiji ne postoji neograničeno mnogo stručnjaka koji mogu i koji hoće da prihvate da budu članovi saveta. Voleo bih da ih ima mnogo više, jer bi sigurno svima nama bilo bolje, ali biće teško pronaći te ljude, kao što je teško naći kandidate za nekakve druge funkcije. Nažalost, za ovako važan zakon i ovako važnu materiju, raspravljamo pred mnogo manje poslanika nego što se misli da će biti. Mislim da će ova rasprava trajati mnogo duže i da ćemo raspravljati o svim elementima ovog izuzetno važnog zakona. Voleo bih da ovaj zakon garantuje da će ministar finansija neometano raditi svoj posao, nadao sam se da će ovaj zakon obezbediti da kolege iz vlade se ne utrkuju da objasne kako ministar finansija nema određeni autoritet, ne utrkuju se da objasne kako to što je izjavio ministar finansija nije nešto sa čime se njihove stranke zalažu. To sigurno ne vodi dobroj ekonomskoj politici i ne vodi izlasku iz krize. Da li je Srbija izašla iz krize i da li smo i dalje ranjivi, to će pokazati vreme. Mislim da nas čekaju brojni izazovi i da privreda Srbije i ekonomija Srbije je mnogo ranjivija nego što može da se vidi sa TV kanala. U Srbiji je sve problem. Ako renovirate jedan most, pola Srbije stoji zato što se popravljaju dve trake na Gazeli. I druge zemlje imaju mostove pa ne zaustavljaju sve u svojoj zemlji kada se ti mostovi popravljaju. Slično je i sa koridorima, slično je sa svim drugim stvarima, jer nama je u Srbiji sve problem. Siguran sam da, bez obzira što će ovaj zakon verovatno biti donet, što će biti usvojena ta pravila da ćemo naredne godine i u godinama koje slede imati beskrajno mnogo objašnjenja koja opravdavaju zašto se fiskalna pravila krše i šta je to nepredviđeno što omogućava da se ne poštuje ono što smo usvojili. Nažalost takva će biti sedma ovog zakona.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Munir Poturak. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Poturak.
Ovim amandmanom sam hteo da skrenem pažnju da za ovako važan savet ne samo da je potrebno teoretsko jedno iskustvo kroz pet godina, mislim da bi trebalo da ima i nekog praktičnog iskustva i da ovako važan savet zaslužuje ljude sa većim iskustvom, jer fiskalni savet je nezavisno telo, bukvalno, funkcionisaće van kontrole ove Skupštine. Moj amandman je u tom pravcu bio usmeren.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Svrha ovog amandmana je da se u neku ruku zaštite domaći stručnjaci, pošto smatramo da, ministarka to sigurno zna, u ekonomskoj sferi, političkoj i pravnoj imamo stručnjake koji su ravnopravni sa onima iz inostranstva. Takođe smatramo da dosadašnje iskustvo sa ljudima kao što su Albert Jeger ili Bogdan Lisovolik koji se, najblaže rečeno, ponašaju neprikladno u funkciji u kojoj se nalaze u zemlji, koji nas stalno upozoravaju da treba da smanjimo penzije, da ne treba da se povećavaju izdaci za zdravstvo, za obrazovanje, za školstvo, pokazuju da je to jedna vrsta političkih predstavnika koji rade na jednom rasparčavanju naše ekonomije. A inače i iskustvo samog Alberta Jegera, vi znate bio je šef Misije MMF u Istočnoj Evropi i, ako se na varam, u Bugarskoj, Rumuniji i Ukrajini, pokazuje da on, najblaže rečeno, nema dobre rezultate. Vi znate da je u Ukrajini posle njegovog odlaska zabeležena najveća inflacija u Evropi. Takođe ništa nisu bolji ni pokazatelji u Bugarskoj i Rumuniji, tako da najblaže rečeno, ispoljavamo jednu vrstu sumnje prema takvoj vrsti stručnjaka za koje verujem da će se pojaviti ovde u fiskalnom savetu. Smatramo da postoje ljudi koji su dovoljno stručni, koji ne moraju biti stranački angažovani, kao na primer vaš kolega Predrag Jovanović Gavrilović ili Dušanić Jovan, što da ne i gospodin Katić i akademik Kocić, znači postoje ljudi koji su stručni, koji nisu stranački angažovani, koji mogu ispunjavati ove zadatke i biti nezavisni pre svega, ne samo od Vlade Srbije, već od MMF, koji očigledno definiše ekonomsku politiku ove države na pogrešan i štetan način, pre svega za naše penzionere i građane.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Šehović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo.Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Amandmanom na član 37. u stvari reagujemo na dozvoljavanje drugačijeg postupanja u Upravi za trezor u odnosu na sve ostale korisnike budžetskih sredstava, jer se osnovni član 100. postojećeg zakona u zadnjem stavu, koji je ranije obavezivao i Upravu za trezor da neutrošena sredstva iz stava 3. ovog člana najkasnije po isteku budžetske godine vrate u budžet. Sada se ovaj član briše i Upravi za trezor se dozvoljava da zadrži ta sredstva, a sa obrazloženjem da, pošto se finansira iz sopstvenih prihoda, mora nekako da funkcioniše u prvih nekoliko meseci kada je priliv u budžet slab. Da li i kako je Uprava za trezor funkcionisala prošle godine na primer, jer smo mi ovaj zakon usvojili u julu i ovo je važilo. Ništa se katastrofalno nije desilo. Nismo čuli da je postojao bilo kakav problem u funkcionisanje države. Na ovaj član sam podnela amandman upravo iz razloga koji mi se učinio indikativnim, gde se nepotrebno prave ustupci Upravi za trezor kao delu Ministarstva finansija na nekoj stvari koja deluje nebitna, a u stvari se može reći – Uprava za trezor sebi obezbeđuje bolje uslove nego drugima jer naplaćuje prihode od toga što vrši naknadu za usluge javnih plaćanja za sve ostale. Taj sitan ustupak je jedan način kojim se Ministarstvu finansija i ministru finansija, danas gospođi Diani Dragutinović, sutra nekomdrugom, izmiču iz ruku krupne odluke i nadležnosti, a u stvari se popušta na stvarima koje znam da vama lično nisu bitnu, jeste vrlo važno da tu radi ljudi koji redovno primaju plate, koji su stimulisani da svoj posao obavljaju sa maksimalnom posvećenošću. Ali, ovo nije način da se izuzetkom krši ugled Ministarstva finansija kome se oduzimaju iz ruku mnoge nadležnosti, gde mnoga druga ministarstva uzimaju za pravo da rade ono što je vaš posao gde se ustanovljava fiskalni savet koji će prikazivanjem napretka u izveštaju napretka u postizanju fiskalne odgovornosti moći da dovodi u pitanje ono što ministar finansija radi. A da li ministar finansija ima nadležnosti nad svim ostalim ministarstvima koja troše novac iz budžeta, ne da nije pitanje nego nemate mogućnosti da na to utičete a bićete odgovorni. Zato smatram da ovaj zakon nije dobar i ponoviću priču. Nemam insajderske informacije koliko ljudi radi u kom sektoru, da li je to prikazano na sajtu, nije čak ni bitno da li imate manje od ljudi koji će raditi u fiskalnom savetu, ali ako će u početku fiskalni savet imati 19 ljudi od kojih 15 specijalnih savetnika, pitam ko će za te specijalne savetnike da priprema onu dokumentacionu osnovu i izveštaje za amandmane, za zakone koji će ovde da se donose, a imaće uticaja na budžet, ko će o budžetu moći da priprema sve to ako je 15 specijalnih savetnika odnosno mnogo kormilara za ona četiri veslača ili mnogo troškova za budžet Srbije ako oni budu angažovali, kao što piše u zakonu, strane, domaće i ostale stručnjake da za njih rade. Mnogo mi imamo onih koji bi da komanduju, nemamo mi onih koji hoće da radi, a oni koji treba da donose odluke i da razmišljaju o onome što se dešava, zatrpavamo masom izveštaja papira potpisa odobravanja da ne mogu ni da vide šta se dešava. Znači, uticaj da ovaj stav ne brišete nego da ostane jeste pravilo koje treba da važi za sve. Neutrošena sredstva se krajem budžetske godine vraćaju u budžeta, ali zato niste smeli da dozvolite da vam izmakne iz ruku ono što jedan ministar finansija mora da drži pod svojom kontrolom i zato će poslanička grupa Napred Srbijo, SNS glasati protiv izmena i dopuna ovog zakona.
Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Vitomir Mihajlović i Bajram Šehović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospođo ministar, da li biste hteli vi da se javite pre nego što zaključim pretres? (Da.) (Miroslav Markićević, sa mesta: Javljam se za reč.) Želite po ovom poslednjem amandmanu? (Da.) Izvolite.
Predsedniče, dobio sam opomenu od građana Srbije koji gledaju ovaj prenos da se ne ponašamo u skladu sa Poslovnikom, gde predsednica, ministarki i poslanica nema. U našem Poslovniku ima samo predsednik. Gospođo ministar, pošto vidim da ste vi iz Vlade ministri od početka ovog redovnog zasedanja uveli novu praksu da ne učestvujete u dijalogu sa narodnim poslanicima, koji shodno svojim ovlašćenjima, obrazovanju i znanju pitaju ono što građane interesuje na kraju i onda se završi sednica i zbog toga se javljam, a znam da je možda nekima i previše ovo. Pošto sam pitao i predsednika Skupštine, pošto ovih dana treba u Administrativnom odboru da pravimo nacrt budžeta Skupštine, a budžet Skupštine nije ništa drugo nego deo budžeta države Srbije, a nisam dobio odgovore na neka pitanja, gospođo predsedniče, mislim da sigurno nećete dozvoliti da informacije koje tražim od vas kao narodni poslanik dobijem preko Poverenika za informacije, insistiram da svim narodnim poslanicima date ugovor sa javnim servisom iz koga ćemo da vidimo kako mi kao Narodna skupština dugujemo 3,3 miliona evra. Tako je rečeno u medijima. Tako je predstavljen naš sastanak sa gospodinom Tijanićem, a tih 3,3 miliona evra neće niko drugi da obezbedi i ne može nego Ministarstvo finansija, gospođa Dragutinović. To bi mi trebalo da znamo, pogotovo što smo danas u štampanim medijima čuli da jedan sat direktnog prenosa košta 2.500 evra. Prema tome, današnji dan je koštao 25.000 evra. Hoćemo da vidimo ugovor. Hoćemo da vidimo fakturu koliko je izvršilaca svaki dan bilo u Narodnoj skupštini i da onda i gospođi ministarki bude lakše, odnosno gospođi ministru. Gospođo ministre, za vas imam još jedno pitanje. Nadam se da ćete odgovoriti i na ova pitanja. Što se tiče budžeta Skupštine grada Niša, naš argument na sudu, Nove Srbije, biće vaše mišljenje i vaše rešenje. Valjda nećete dozvoliti da se prave novi troškovi koje na kraju krajeva opet plaćaju građani Srbije, da podnosimo krivičnu prijavu i protiv predsednika Skupštine grada Niša i gradonačelnika grada Niša. To možete da rešite za pet minuta, da pošaljete budžetsku inspekciju, da oni koji su nenamenski trošili sredstva iz budžeta grada Niša odgovaraju, a da onome kome sleduju po zakonu ta sredstva budu i uplaćena. Imam još jedno kratko pitanje za vas. Kako shvatam ovaj zakon i kako vi obrazlažete, a mi kritikujemo, ovaj zakon je u stvari priprema za, nije valjda samo obaveza prema MMF i EU, donošenje novog budžeta. Šta mislite da radite sa lokalnim transferima, opštinama i gradovima u Srbiji koji su uskraćeni za milione i milione? Neki predsednici opštine i iz vaše stranke, gospođo ministar, tvrde da je to urađeno protivzakonito. Da li mislite da i u narodnom budžetu, na neki način, skratite pare? Ne treba da vas podsećam da je gro tih para zarađen na teritorijama tih opština i gradova. Ide grejna sezona. Ide povećanje cena energenata. Mnogi su u vrlo teškim situacijama. Ne treba da vama govorim da su opštine, odnosno lokalne samouprave zadužene i za grejanje škola, biblioteka i obdaništa. Šta njima sleduje? Da li mogu da očekuju nešto i da li sam, gospođo ministar, dobro čuo predsednika Vlade pre nekoliko dana da će neku milijardu dinara biti po nekom sistemu, po nekim kvotama, na neki način vraćeno od ovih sredstava koje se zakidaju? Neki ozbiljni stručnjaci, to vam kažem najozbiljnije, kažu da je to urađeno protivzakonito. Šta ćete vi da uradite sa tim lokalnim transferima? Da li ti predsednici opština, lokalne uprave i samouprave, koji vode ove gradove, mogu da očekuju da će ih ovakva katastrofa zadesiti i u narednom budžetu koji ćemo ove godine, nadam se, usvojiti u roku?
Reč ima ministarka dr Diana Dragutinović.
Dame i gospodo poštovani narodni poslanici, pažljivo sam slušala vaše primedbe i izlaganja, kao što sam pažljivo pročitala sve amandmane. Kao što je svima poznato bilo je 44 amandmana. Nismo prihvatili 32, a 12 jesmo, oko 30%. Pošto sam uvek iskrena u svojim odgovorima, moram da kažem da je bilo amandmana koje sam teška srca odbila. Bile su dve grupe amandmana. Jedna grupa amandmana odnosila se na ono što neki poslanici zovu predavanjem, drugi insistiraju, a to su definicije transparentnosti i fleksibilnosti, i u suštini veći broj amandmana se odnosio na ono što predstavlja budžetski sistem. Svakako važni amandmani su podneti iz oblasti fiskalne odgovornosti, ali u mnogo manjem broju nego što sam zaista to očekivala. Neću sada govoriti o amandmanima koji su prihvaćeni, niti objasniti zašto sam ih prihvatila. Prihvatila sam zato što zaista mislim da su poboljšali ovaj zakon, za koji smatram da je dobar i verujem da će se poštovati, makar u najvećem njegovom delu. Osvrnuću se na one koji nisu prihvaćeni. Kada su definicije u pitanju zaista mislim da treba stvari nazvati pravim imenom i nikada nisam bežala od transparentnosti i zaista sam se uvek trudila da svaki naredni budžet bude transparentniji od onog prethodnog. Teško menjate naviku i dugogodišnju praksu. Hoću da ponovim neke važne stvari koje su ovde danas ponovo istaknute. Zakon o budžetskom sistemu u Srbiji, kao i u svakoj drugoj zemlji, a to je lako proverljivo, zaista se odnosi samo na tzv. opštu državu, a opšta država je definisana ovim zakonom. Ne obuhvata i ne odnosi se na ceo javni sektor koji uključuje javna preduzeća, privredna društva i regulatorna tela. Zakon o budžetskom sistemu odnosi se samo na opštu državu. Promenila sam, uslovno rečeno, definiciju budžeta zato što sam zaista smatrala da u našem slučaju, s obzirom da ukoliko nije baš precizno definisan budžet, moguće je da se sabiraju stvari koje se inače ne sabiraju i da se nakon sabiranja stvari koje se ne sabiraju izvlače vrlo pristrasni zaključci. Ipak bih morala da kažem da između definicije koja je predložena da bude definicija budžeta prethodnim zakonom od strane jednog poslanika i sadašnje postoji značajna razlika. Ta razlika jeste da ne smemo sabirati realne finansijske transakcije, ništa ne izostavljamo, samo ih grupišemo u dva računa. Kao što sam juče rekla, to vam je kao vaš lik i njegov odraz u ogledalu. Ne sabiraju se. Ako imate deficit, morate ga nekako finansirati. Šta se dešava sa drugačijom definicijom. Sabirate prihode i sva primanja, rashode i sve izdatke. U suštini dobijate sliku da se radi o računovodstvenoj ravnoteži, a daleko smo od računovodstvene ravnoteže. Ništa nisam htela da prikrijem. Povrh svega toga često se budžet uzima kao mera za određivanje pojedinih rashoda. Znate da je i finansiranje političkih stranaka vezano za to što se zove budžet. Da ne bi bilo dileme ukoliko se procentualno u odnosu na budžet određuju neki rashodi, to može da bude samo u odnosu na račun realne transakcije. Što se tiče definicije finansijskog uklanjanja, kontrole, interne revizije i kritike pojedinih narodnih poslanika kada su te definicije u pitanju, htela bih da podsetim sve vas zajedno, javnost u celini da se ovi termini zapravo odnose na upravljanje, superviziju, kontrolu i reviziju nacionalnih javnih fondova i fondova EU i da sam onda samo unela onu definiciju koja stoji u pogledu 32 finansijske kontrole i odnose se na ono što godišnje dobijemo od evropskih fondova, a to je otprilike između 250 i 300 miliona evra. Nisam mogla da menjam definiciju za nešto što je namenjeno i nacionalnim javnim fondovima i fondovima EU. Oni imaju poseban način revizije. Shvatila sam bojazan pojedinih poslanika da Republički statistički zavod ne treba da bude institucija koja određuje spisak entiteta. Ali, htela bih još jednom to da pojasnim. Znači, nisam ništa menjala, samo sam dodala. Postoje dve liste. Jedna lista je spisak onih budžetskih korisnika koji ulaze u konsolidovani račun trezora, budžetskih, direktnih, indirektnih i različitih vanbudžetskih fondova koji ulaze u konsolidovani račun trezora i postoji drugi spisak koji služi da se odredi šta je to opšta država, javni ili državni sektor i za to je u svim zemljama zadužena statistika. On nema nikakve veze sa uključivanjem budžetskih direktnih i indirektnih korisnika u jedinstven sistem konsolidovanog računa trezora. Samo ta mala promena i poslanica će se dobro setiti naše rasprave prilikom usvajanja novog zakona u julu. Znači, to što smo proširili listu budžetskih direktnih i indirektnih korisnika koje smo obuhvatili konsolidovanim računom trezora, učinilo je sledeću stvar – da svakoga dana imam u proseku 20 milijardi dinara više na računu, što veoma mnogo govori o tome kolike su uštede kad je zaduživanje države u pitanju. Juče sam imala jedan interesantan sastanak sa predstavnicima jedne grčke banke i saznala nešto što do sada nisam znala. Od vas sam mnogo puta čula i nije mi baš lako kad to čujem, da postoje jaki i postoje slabi ministri finansija, da su slabi ministri finansija u stvari oni ministri finansija koje negde neko ne podržava. Ako hoćemo zaista da budemo iskreni, možete o meni misliti da sam slaba ili da sam jaka, visinski sam slaba, težinski takođe, ali mislim da imam neko znanje koje nije malo. Generalno, većina evropskih modela jeste takva da ministri finansija u suštini kontrolišu izvršenje budžeta, a da je budžet koalicioni dogovor. Postoji ona grupa zemalja, jedan od poslanika je pomenuo Izrael, možda su još bolji primer Velika Britanija i Francuska, gde su zaista cele finansije u rukama ministra finansija i premijera. Meni je možda žao što to nije tako ovde, u zemlji Srbiji, jer zaista mislim da su javne finansije divna oblast i da bi se mnogo toga moglo promeniti da je uloga ministra finansija i da odredi kolika je veličina države i da odredi ne samo nivo i limite javnih prihoda i javnih rashoda, nego i njegovu strukturu i održivost itd. Ali, u zemlji Srbiji, kao i u mnogim drugim zemljama, budžet jeste koalicioni dogovor i ministar finansija u suštini ima moć samo da kontroliše izvršenje budžeta. Naravno, obezbeđujući da budžet bude održiv. To je njegova druga uloga. Dakle, juče sam čula da u Grčkoj ministar finansija uopšte nije odgovaran ni za izvršenje budžeta. Znači, usvoji se budžet, a ministri izvršavaju, bez obzira na ono što je usvojeno u parlamentu kao budžet. Ipak, naš Zakon o budžetskom sistemu jasno kaže da ne može da se potroši više nego što je parlament odobrio, ni za druge namene za koje parlament nije dao odobrenje. U tom smislu, odgovorno tvrdim da Ministarstvo finansija nema nikakvih dugovanja prema drugim korisnicima. Ono što može da se desi jeste da neki lokalni nivo ima dugovanja prema nekim korisnicima, prema građevinskim firmama itd, ima neka apoteka dugovanje prema proizvođačima lekova, ali mi smo hteli decentralizaciju i to je decentralizacija. Lokalni nivoi vlasti mogu, a ne moraju da odluče da li će sredstva koja su javne pare da drže na konsolidovanom računu trezora, to je sloboda koju smo i mi dali i vi odobrili. Mislim da ne stoji primedba, i to bih još jednom istakla, da su promene ovog zakona korak nazad kada je u pitanju transparentnost. Dakle, privatizacioni prihodi jesu uključeni u ukupna primanja i u budžet. Radi se samo o finansijskoj transakciji. Dakle, uključeni su u primanja od prodaje finansijske imovine. To možete da vidite i u Zakonu o budžetu koji smo doneli za 2010. godinu. To što ove godine nije bilo prihoda od privatizacije pa zato tu nema broja, ne govori mnogo. Činjenica je da su ovim zakonom sigurno privatizacioni prihodi uključeni u budžet, ali kao primanja i kao finansijska transakcija, kao način da se finansira budžetski deficit. Takođe, brisanje naknade za organizovanje igara na sreću, to bih još jednom ponovila, zaista nije bilo motivisano nikakvom željom da se nešto prikrije. Trenutno, u okviru koncesionih naknada, kao jedne grupe prihoda, postoji samo ta jedna, znači koncesiona naknada za organizovanje igara na sreću. Ako niste tražili od mene da, recimo, kada navedemo vrste poreza, pa kada kažemo da postoji porez koji se zove porez na novododatu vrednost ili akcize, da posebno razdvajamo šta je, recimo, PDV koji se plaća po nižoj ili redukovanoj stopi, šta je onaj koji se plaća po višoj, kakve sve vrste akciza postoje itd, pa zar je zaista potrebno da samo kada su u pitanju koncesione naknade budemo tako detaljni? Mislim da je ovde u pitanju nešto drugo. Možda način prikazivanja prihoda u Zakonu o budžetu i izvršenju budžeta, da li ćemo primeniti dvocifarsku ili trocifarsku ekonomsku klasifikaciju. Evo, mogu da probam da za budžet za 2011. godinu obezbedim detaljniju klasifikaciju prihoda, da prihodi budu prikazivani na isti način na koji su i rashodi, sa trocifarskom, dakle, detaljnijom ekonomskom klasifikacijom. Vi veoma dobro znate da nisam neki veliki fan sopstvenih prihoda i pažljivo sam saslušala i pročitala sve one amandmane koji su kritikovali tzv. uštedu odnosno tražili da se uštede ti sopstveni prihodi. Ti sopstveni prihodi su formirani posebnim zakonima i nasleđeni su, nažalost. Ima ih toliko mnogo da je veoma teško promeniti i učiniti rez. Upravo mislim da sam ovim zakonom to učinila. Prvo, na način da sam dala ministru, a to govori o ministru finansija kada je trezor u pitanju, pravo da raspoređuje sopstvene prihode i ovim zakonom oni su obavezni, ministarstva i svi korisnici koji ostvaruju sopstvene prihode da ih prikažu što realnije. Sav taj višak koji se ne potroši, on leži ionako na konsolidovanom računu trezora. Znam da je u pojedinim slučajevima opravdano uvođenje sopstvenih prihoda, ali taj broj slučajeva je relativno mali. To je, recimo, cena za neku javnu uslugu, recimo, registracija, za korišćenje javne infrastrukture, recimo putarine, i to su eventualno neke participacije ili školarine. Međutim, kod nas ima više od sto zakona koji to regulišu, koji su nastali u dugom vremenskom periodu. To je teško ukinuti preko noći, za sada i mislim da je to od mene dovoljno, ta činjenica da hoćemo da ih stavimo pod kontrolu i da zaustavimo njihovo dalje formiranje. Kad je Trezor u pitanju, nisam htela Trezor da stavim u nepovoljniji položaj u odnosu na ostale korisnike koji ostvaruju budžetske prihode. Videla sam da nije bio prihvaćeno sa oduševljenjem brisanje člana koji definiše obaveze da se definišu srednjoročni prioriteti investicija. Znači, ovo sam izbrisala više iz praktičnih razloga zato što recimo u ovom periodu koji je pred nama, bar tako stalno izjavljujemo, jesu prioritet kapitalne investicije. Znači, više se zove fizički kapital. Dakle, kad jednom izgradite taj Koridor 10, putni i železnički i te puteve ili autoceste koje vode do Jadrana, možda ćemo promeniti prioritete. I treba da ih promenimo. Neka tada prioriteti budu ulaganja u humani kapital. U tom smislu, pošto ovaj zakon u stvari obezbeđuje da planirate u periodu od tri godine, to već predstavlja srednjoročni okvir i već su na neki način prihodi određeni. Kritikovana je, naravno, fleksibilnost u izvršenju budžeta. Opet kažem – mojoj prirodi više odgovara da imam budžet i da se striktno držim njega i to je mnogo jednostavan posao za ministra finansija. Parlament je to odobrio, može da se izvrši samo do tog iznosa, samo za te namene. Ali, zaista je veoma teško, u uslovima tržišne ekonomije, kada je sve neizvesno, da baš toliko precizno planirate. Zaista postoji velika literatura koja govori o tome šta pojedine države odnosno vlade rade da bi povećale svoju fleksibilnost. Zaista se ne može sve raditi po pravilima. Morate imati određeni stepen diskrecije, kako u monetarnoj, tako i u fiskalnoj politici i sve je pitanje mere. Mislim da ovim promenama mi prosto nismo preterali. Sada bih možda prešla na ove amandmane koji su se ticali, uostalom, fiskalne odgovornosti i fiskalnih pravila, dakle, praktično, povoda za izmene ovog zakona. Bilo je dosta kritika i amandmana upućeno na ulogu fiskalnog saveta. Savet nema kontrolnu funkciju i nigde je nema, to nije njegova funkcija. Postoje zaista različiti saveti u različitim zemljama, ali su se oni uglavnom iskristalisale tri njegove uloge. Znači, možete te fiskalne savete prema funkciji koje obavljaju da podelite na tri kategorije. Jedna, koja daje samo analize, znači, objektivne analize kretanja u fiskalnoj politici i objektivne analize koliko koštaju neke budžetske ili troškovne inicijative. Druga grupa saveta bavi se samo pretpostavkama na kojima se bazira budžet, znači, pretpostavkama i projekcijama budžetskih varijabli i makroekonomskih varijabli. Treća, ona koja ima u suštini najviše moći, ali ne moći u smislu kažnjavanja, nego moći u smislu kreiranja javnog mnjenja, uticanja na javno mnjenje, na dobijanje ili gubljenje reputacionog rizika ili kredibiliteta. To jeste ona grupa fiskalnih saveta koja, u stvari, daje kredibilno mišljenje o tome da li Vlada sprovodi fiskalnu politiku u skladu sa pravilima. To je ona uloga koju sam poželela da ima ovaj fiskalni savet. Postoji samo jedna zemlja, i to je Holandija, koja je svom fiskalnom savetu dala veću ulogu i u suštini, fiskalni savet je novi partner u koalicionoj vladi. Znači, ukoliko, recimo, imate vladu koja ima tri koaliciona partnera, kada se govori o budžetu, uključen je četvrti i to je fiskalni savet. Ali, kao što sam rekla, to je samo jedna zemlja u svetu. Predloženi su takođe amandmani kojima je trebalo da se obrišu fiskalna pravilaza lokalnu vlast. Mislim da pravila treba da važe za sve nivoe vlasti, pa kada se podnosi teret fiskalnog prilagođavanja, onda treba da ga podnesu svi, i Vojvodina, i lokalni nivoi, i opštine, i budžet Republike Srbije, naravno, i fondovi socijalnog osiguranja. Kada je nešto kao pravo dato centralnom nivou vlasti, a to je zlatno pravilo, znači da može da ima deficit kolike su mu investicije, onda to isto pravo treba dati i lokalnim nivoima vlasti. Jedan poslanik mi je uputio pitanje koje je u vezi sa transferima od strane republičkog budžeta lokalnim nivoima vlasti - da li smo prekršili zakon? Mogu da kažem istinu i samo istinu. Vidite, istina je u vezi sa onim što sam rekla malopre. Znači, svi nivoi vlasti, pa i lokalni nivoi vlasti, moraju da podnesu teret prilagođavanja. Ne mogu teret fiskalnog prilagođavanja da podnesu samo penzioneri, samo zaposleni u javnoj upravi, moraju i lokalni nivoi vlasti. To zaista nije bilo po Zakonu o finansiranju lokalnih samouprava, mislim da to svi dobro znamo. Znači, lokalni transferi se određuju kao 1,7% BDP u prethodnoj godini, ali i Zakon o budžetu je takođe zakon, kao neki zakon leks specijalis koji važi samo jednu ili više godina, znači, to je bilo zakonito. Pošto je rebalans budžeta u toku, vi znate da je odobreno da jedna milijarda dinara ide opštinama po nekom ključu koji će favorizovati one opštine koje su siromašnije. Dakle, rebalans je u toku, odnosno izrada rebalansa je u toku. To će biti sprovedeno i one siromašnije opštine će dobiti nešto više. Šta će biti sledeće godine? To je još uvek stvar pregovora. Lično bih volela da se Zakon o finansiranju lokalne samouprave poštuje, međutim, pošto se planiraju i neke druge promene koje će ići u prilog lokalnim samoupravama, kao što je Zakon o porezu na imovinu, dakle, mislim da je u ovom trenutku o tome još rano govoriti. Bio je interesantan amandman, moram da priznam, onaj koji u suštini kritikuje pristrasnost fiskalnog saveta određenog na predloženi način, znači kada članove predlažu predsednik Republike, guverner i ministar finansija i kaže da je to pristrasno i predlaže drugo rešenje za koje ne kaže da je pristrasno, ali da taj predlog potiče od stranaka iz opozicije. Dakle, ako je pristrasnost, pristrasnost je i na jednoj i na drugoj strani. Uvek lično mislim da su stručni, visoki stručni zahtevi najbolja garancija da će nešto što je lako proverljivo za običnog poslanika, a kamoli za nekog ko ima takva stručna znanja, da će to biti najbolji garant objektivnosti analize. Takođe, bilo je predloga da se poveća broj godina radnog iskustva, o tome sam govorila. Nekad je potrebno iskustvo, nekad veoma specifična znanja, nekad ta specifična znanja nemaju ljudi ovde, bez obzira koliko mi mislili da imamo kvalifikovane ljude. Čak ni jedna takva zemlja kao Švajcarska u svom istraživačkom centru u centralnoj banci 50% ljudi je zaposlila stranaca zapravo. Neće naše plate biti takve da će privući strance, toga se ne bojim, to je samo ostavljena mogućnost da ako baš neko bude hteo da pomogne i ima ona znanja koja su potrebna, a koja lokalni ljudi nemaju, da je dobrodošao u našu otvorenu zemlju, nadam se. Moram priznati da mi se veoma svideo amandman ili predlog, pravilo 0,75, odnosno da se svake godine smanjuje, odnosno prilagođavamo se za 0,75%. To je, znači, bilo pravilo koje sam ugradila u zakon. Jednostavno je, lako proverljivo i može se objasniti time da je nama potrebno fiskalno prilagođavanje, bez obzira na fazu ekonomskog ciklusa u kome se nalazimo. Ovo je negde bio izričit zahtev MMF u vezi sa tim da ipak morate imatifleksibilnost. Recimo, kada je normalni ekonomski rast i kada se nalazite u fazi nekog normalnog ekonomskog rasta, prilagodićete se prema tom pravilu u periodu od tri godine. Ukoliko kriza duže traje, ukoliko su stope rasta relativno sporije dva ili tri posto, prilagođavanje će trajati nešto duže. Smatra se da se pravilom koje nije tako jednostavno, malo je komplikovanije, ali ne previše, omogućava bolje reagovanje na eventualne šokove. Bilo je amandmana koji su, s jedne strane, smatrali da granica koja je postavljena za nivo javnog duga od 45% treba da uključi i dugod restitucije, sa obrazloženjem da je 45% izuzetno veliki dug. S druge strane, bilo je amandmana da se prilikom regulisanja duga po osnovu restitucije ne vidi računa o fiskalnoj odgovornosti. Mislim da je ovo drugo zaista neprihvatljivo jer se sve nepravde ne mogu ispraviti, mogu se ublažiti, a naročito ih ne treba ispravljati činjenjem novih nepravdi. Dakle, ovaj zakon treba da obezbedi ravnomernu raspodelu poreskog opterećenja i plaćanja na sadašnje i buduće generacije. Kada govorimo o tome koliko nekome treba vratiti, uvek treba da imao na umu da to treba da vraćaju naša deca. Takođe, bilo je dosta priča o tome koliko se zadužujemo itd, da li je to mnogo ili malo. Opet uvek se pričalo na jednoj strani o tome da se država zadužuje, uvek svi zaborave onu drugu stranu, da se država zadužuje, ali i razdužuje u toku iste godine, da se planira i zaduživanje, ali se planiraju i otplate i o stepenu zaduženja, bili su tu različiti indikatori pomenuti od različitih poslanika, ipak najbolje govori učešće izdataka na kamate u društvenom proizvodu. U Srbiji učešće izdataka na kamate je oko 1% društvenog proizvoda, najčešći raspon je između 2 i 4%, 4% je mnogo, ali 2% je nešto što je, da kažem neponderisana aritmetička sredina, dakle naši troškovi zaduživanja. Servisiranje duga u vidu plaćanja kamata najbolje govori o tome koliko smo stvarno dužni. Osvrnula bih se još na neka pitanja – da li će biti isplaćene penzije, odnosno 5.000 dinara za one penzionere koji imaju primanja ispod 30.000? Naravno da će biti isplaćene. Upravo je to jedan od povoda zašto se pravi rebalans budžeta. Znači, nije tačno da para u budžetu nema, budžet je likvidan. Ono što jeste tačno, da to parlament nije odobrio, da prosto nema aproprijacije iz koje može biti isplaćeno. Mi jesmo isplatili jednokratne isplate zaposlenima u javnom sektoru, ali je novac koji je za te namene bio potreban mogao da se nađe u okviru odobrenih aproprijacija. Ovo je ipak suma od sedam milijardi dinara i ministar finansija nema toliku fleksibilnost, srećom, u izvršenju, da može da izvrši bez odobrenja parlamenta takvu isplatu. Pretpostavljam da je jedan poslanik više od mene informisan kada se radi o budžetskoj inspekciji i njenim nalazima ali, koliko je meni poznato, a mislim da znam da je tek pre nedelju dana počela budžetska inspekcija svoju kontrolu grada Niša, da je jedan naš budžetski inspektor bio sedam dana, da se vratio i da namerava ponovo da ide u grad Niš. Dakle, budžetska inspekcija jeste u toku. Čula sam mnogo interesantnih, da kažem uporednih iskustava, recimo, primer Mađarske i kako bih ja trebalo da kopiram ministra finansija Mađarske. Ne bih volela da ga kopiram, ne bih volela da kopiram ni mađarski fiskalni savet, jer to je savet koji ima 70 zaposlenih, iako je predsednik tog saveta čovek koji je napisao možda najveći broj radova iz oblasti fiskalne odgovornosti, gospodin Kopik. Oni, pod jedan, imaju aranžman sa MMF; pod dva, ne samo što su uveli porez na finansijske transakcije, ako je to ono što ste hteli da mi kažete, oni su povećali mnoge poreske stope, pa tako, recimo, stopa PDV u Mađarskoj iznosi 25%, pa su povećali sve akcize i porez na imovinu. I pored toga što su uveli porez na finansijske transakcije i pored toga što su povećali sve ove poreske stope, još uvek imaju deficit koji je oko 5% društvenog proizvoda. Lako je kritikovati prognoze. Jedan od poslanika je kritikovao prognoze kursa, verovatno koje su danas bile na jednom okruglom stolu, lako je kritikovati, ali to ne znači da ne treba praviti prognoze. Samo hoću da podsetim da, ukoliko zaista želite da kritikujete, treba da se podsetimo činjenica, a činjenice jesu da jeste nominalno i dinar depresirao za 30-ak %, da je kao rezultat toga došlo do prilagođavanja platnog bilansa sa 18% društvenog proizvoda na oko 5% društvenog proizvoda. Znači, izvršeno je ogromno prilagođavanje, 13% društvenog proizvoda, uz cenu koja se zove depresijacija. Između 5% društvenog proizvoda do ravnoteže je mnogo manje nego što je između 18 do 5, tako da u tom svetlu treba da gledamo i kritikujemo eventualne prognoze. Naš fiskalni savet zaista nije veliki, ali nije pravedno upoređivati ga samo sa sektorom budžeta u okviru Ministarstva finansija. Sektor budžeta stvarno ima mali broj ljudi, ali on samo priprema budžet, pri čemu svako ministarstvo i svaki direktni budžetski korisnik ima svoju finansijsku službu koja priprema i šalje sektor u budžetu. Takođe, u okviru Trezora postoje ljudi koji se bave izvršenjem budžeta, pa postoji sektor koji se bavi makroekonomskim analizama i fiskalnim projekcijama, znači priprema sve projekcije i prognoze. Dakle, to je ipak veliki broj ljudi. Sam fiskalni savet ne traži neke nove podatke, on traži one podatke koje ima svaki poslanik da bi radio analize. Stoga, mislim da naš fiskalni savet i broj ljudi jeste prava mera, jesu ljudi koji će, u suštini, vršiti ciljane analize na osnovu inače raspoloživih podataka. Neko je kritikovao mnogo više opštu ekonomsku situaciju u zemlji nego što je kritikovao sam zakon. Možda bih samo par rečenica rekla, da ne postoji sigurno tržište, da ne postoji ta država koja svima može garantovati sve i da se zapitamo uvek, kada to tražimo od države, da li mi možemo našoj deci da obećamo sve, zdravlje i dug život, sreću i posao, a to su nam oni koje najviše volimo. Ne postoji ekonomska politika koja je definisana za tzv. određene regione. Konkurencija je ta koja vodi napretku. Ne treba se ograditi kineskim zidom, treba se setiti Kine davno, davno, kada je bila velika, bogata i moćna, kada je bila otvorena. Treba se setiti Kine i sada kada je ponovo počinje da bude moćna kao otvorena. Na kraju, da završim, htela bih da kažem da, na osnovu svega što sam čula, postoje faktor za i faktor protiv fiskalnih pravila. Oni koji jesu za fiskalna pravila, na toj strani sam i ja, to jesu iz dva razloga. Jedan razlog jeste kratkovidost Vlade, ali ne samo ove i ne samo u Srbiji, svih vlada, zato što sve vlade misle na buduće izbore i nešto što se zove problem zajedničkih resursa. Znači, ukoliko imate koalicione vlade, sve one praktično ciljaju iste resurse i, u želji da ostvare maksimalne rezultate, na kraju dovedu do loše situacije. Da bi se sprečila ta dva problema, znači kratkovidost sa jedne strane i problem zajedničkih resursa, ja jesam za ova pravila. Naravno, ima onih koji su protiv zato što sumnjaju u političku volju Vlade, zato što smatraju da pravila mogu lako da se krše, da ta pravila ne utiču na strukturu rashoda itd. Ovim predlogom sam zaista želela da minimiziram sve rizike, dakle naročito tim što su pravila ugrađena u zakon, naročito tim što su uključeni svi nivoi vlasti, naročito tim što postoji fiskalni savet koji ima funkciju da da mišljenje o tome da li Vlada poštuje ili ne poštuje pravila. Mnogo jače od sankcija ili novčanih kazni, mislim, jeste gubitak poverenja. Naglašavajući da će ovaj zakon važiti u 2011. godini, dakle i za ovu i za buduće vlade, verujem da ćete ipak dobro razmisliti i ipak glasati za ovaj zakon u danu za glasanje.
Dozvolite da se, u vaše i svoje ime, gospođi ministar zahvalim zaista na jednom obrazloženju koje je, mislim, bilo korisno i građanima i svima nama, s obzirom da se radi o struci koja je na delu na način kako je ministarka obrazložila, pojednostavila i približila i običnom građaninu temu našeg rada. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Nastavićemo rad sutra pretresom u pojedinostima Predloga zakona o akreditaciji i Zakona o zaštiti potrošača. Zahvaljujem na aktivnom učešću u radu i vidimo sutra se u 10.00 sati. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 91 narodni poslanik i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pitam narodne poslanike, odnosno predsednike i ovlašćene predstavnike poslaničkih grupa, da li neko želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? (Da) Gospodin Srđan Spasojević, izvolite.