Gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo poslanici, samo nekoliko, ovom prilikom, tehničkih detalja. Dobili ste....
Gospodo narodni poslanici, dozvolite da saslušamo gospodina Šamija. Molim vas da omogućite da čujemo gospodina Šamija. Izvolite.
Dobili ste Izveštaj Odbora za prosvetu u vezi s ovim tačkama. On je dosta iscrpan i verujem da ste mogli da steknete jasnu sliku o tome šta i kako je Odbor za prosvetu radio. Mogu da vam kažem da je, od trenutka kada smo konstituisani, osam sednica ovog odbora posvećeno ovom pitanju. Mi smo počeli proceduru vezanu za...
Molim vas da ne ometate gospodina Šamija dok govori. Zaista vas molim i upozoravam. Biću prinuđena da primenim sankcije. Izvolite.
Proceduru smo otvorili još 14. jula, obratili smo se svim ovlašćenim predlagačima. Ta procedura je dosta dugo trajala. U prvi mah, ovlašćeni predlagači nisu poslali dovoljno kandidata, odnosno u Zakonu decidirano stoji da mora biti više kandidata u svakoj kategoriji nego što se bira. Na kraju je ceo taj posao završen negde početkom februara. Koristim priliku da zahvalim i sekretaru Odbora i službenicima koji su pomagali u ovom poslu. To je bio veoma obiman posao. Dobili ste biografije svih kandidata. Te biografije službenici su sveli na meru, tako da su one podjednake dužine i napravljene u istoj formi, jer smo od kandidata dobijali biografije koje su se kretale od nekoliko redova do desetak strana. Originalne biografije, ko želi, može da pogleda u službi. Isto tako, bili smo slobodni da predložimo Skupštini, da sugerišemo Skupštini neke principe u odnosu na izbor kandidata. Naravno, ne treba posebno da vam ističem da su svi kandidati ravnopravni. Oni su po kategorijama razvrstani po azbučnom redosledu, dakle, to je broj jedan i onaj kome to mesto pripada po azbučnom redosledu. Isto tako, sugerisali smo neke principe, naravno, to ni na koji način ne obavezuje Skupštinu, a, s druge strane, morate znati da svi kandidati ispunjavaju zakonske uslove da to mogu da budu, dakle, nema sukoba interesa. S druge strane, mišljenja smo da drukčije i ne može, kada se bude izjašnjavalo o kandidatima, to mora biti, nesumnjivo, pojedinačno. Toliko, uz onaj izveštaj koji ste dobili, a o političkim aspektima ovog pitanja govoriću kada se otvori diskusija. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Šami. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Gospodin Korać, izvolite, predstavnik Poslaničke grupe LDP-a, zatim gospodin Pastor.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, mi danas biramo deo članova Nacionalnog prosvetnog saveta kojima je istekao mandat po važećem zakonu. Čuli ste predsednika Odbora za prosvetu, koji je rekao da smo sproveli, govorim kao član Odbora za prosvetu, zakonom predloženu proceduru da svi ovlašćeni predlagači predlože kandidate i vi to imate pred sobom. Mislim da bi bilo vrlo loše ako danas u Skupštini ne bismo rekli nekoliko reči o ovoj instituciji i kako je ona radila u proteklom periodu. Moram da vas upozorim da smo, onda kada je ideja o formiranju Nacionalnog prosvetnog saveta usvojena, kada je to zakonski regulisano, dobili jedno telo koje ima ogromnu važnost za razvoj Republike Srbije. Navešću vam da je u Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, u članu 12, navedeno da Nacionalni prosvetni savet radi sledeće dve stvari: 1) utvrđuje pravce razvoja i unapređivanja kvaliteta predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja i 2) prati i analizira stanje obrazovanja na svim nivoima iz svoje nadležnosti, usaglašenost sistema obrazovanja s evropskim standardima. Kao neko ko radi više od 30 godina u prosveti, moram da kažem da ne postoje važnije stvari, kad govorimo o prosveti u Srbiji, nego što su ove dve. Savet je formiran 23. maja 2005. godine. Prema Zakonu o osnovama sistema obrazovanja, koji sam naveo, on je dužan da Skupštini redovno dostavlja dva dokumenta – izveštaj o svom radu, najmanje jednom godišnje, i mišljenje o stanju u oblasti obrazovanja i vaspitanja i razvoja predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja, najmanje jednom godišnje. Ukratko ću vam reći činjenično kako je radio Prosvetni savet. Dostavljen je Skupštini Izveštaj za 2006. godinu i program rada za 2007. godinu. Dostavljen je Izveštaj za 2008. godinu. Nisu dostavljeni izveštaji za 2007. i 2005. godinu, a tek na traženje našeg odbora, Skupštini je, 23.12, dostavljeno mišljenje o nacionalnom prosvetnom stanju u obrazovanju. Imate situaciju da Nacionalni prosvetni savet Skupštini uopšte nije dostavio ono što mu je obaveza, nego je to uradio tek onda kada je to Odbor za prosvetu uradio. Da stvar bude gora, dostavili su izveštaj koji tada nije bio ni usvojen na sednici Nacionalnog prosvetnog saveta. Moje i mišljenje naše poslaničke grupe je da je ovo poražavajuće i videćete da se ovim predlozima, od tačaka 18. do 21, upravo zbog toga traži da se promeni predsednik Nacionalnog prosvetnog saveta, kao i da se izmeni jedan član kome nije istekao mandat, ali koji se nalazio u grubom konfliktu interesa, jer je bio istovremeno i pomoćnik ministra prosvete i član Nacionalnog prosvetnog saveta, što nije dozvoljeno. Suština onoga što mislim da treba sve nas da brine je tekst koji je nama dostavljen u decembru. Slušajte pažljivo šta nam odgovara osnovna institucija u Srbiji koja treba da se bavi strategijom obrazovanja: "Nacionalni prosvetni savet smatra da je neophodno što pre krenuti u izradu nacionalne strategije obrazovanja i vaspitanja.". Oni koji treba to da urade, nama kažu da to što pre treba da se uradi. To je zakonska obaveza Nacionalnog prosvetnog saveta. Četiri godine od konstituisanja Nacionalnog prosvetnog saveta, Srbija nema još uvek jedinstvenu, jasno utvrđenu strategiju razvoja nacionalnog obrazovanja.Tvrdim da nema nijedne zemlje u okruženju, da ne idem dalje po Evropi, koja nema ovakvu strategiju. Kakva je to zemlja koja nema strategiju osnovnog i srednjeg obrazovanja? Samo još da dodam šta piše u Izveštaju. Vi me podsećate na đake u osnovnoj školi, oni su uvek na prvom času ovako, malo pričaju šta su radili juče, gde su bili. Mislim da je ovo vrlo važno.
Gospodo poslanici, zaista vam molim da omogućite da gospodina Koraća čujemo, time pre što je sadržaj njegovog kazivanja vrlo koristan za sve nas.
U izveštaju piše sledeće – izrada takvog dokumenta je težak i odgovoran posao, koji prevazilazi snagu i moć Nacionalnog prosvetnog saveta. Izabrali ste Nacionalni prosvetni savet koji nam kaže dve stvari – prvo, da to treba uraditi, i drugo, kaže nam da je to težak i odgovoran posao koji prevazilazi snagu i moć Nacionalnog prosvetnog saveta. Gospodo, mislim da se pred Skupštinom Srbije nikada nije našao ovakav dokument, u kome oni koje je izabrala ova skupština izjavljuju da to prevazilazi njihove moći. Ja sam citirao šta su oni rekli. Mislim, kada budemo izabrali deo novog nacionalnog prosvetnog saveta i, očigledno, novog predsednika, moraćemo ozbiljno da shvatimo njihovu zakonsku obavezu da već ove godine počnu izradu te strategije i da nas obaveštavaju redovno, pre svega, Odbor za prosvetu, ali i sve poslanike, o tome kako napreduje taj posao. Upućujem apel onima koji će biti izabrani da, prvo, što pre počnu to da rade, što je njihova zakonska obaveza, i, drugo, da nas upoznaju, bar u nekoj fazi, kako izgleda ta izrada. Navešću vam samo jedan primer, dozvolite mi još toliko vremena, ne mogu govoriti o svemu što je u ovom izveštaju dato. Ono što je suština, to je da su, kada se govori o problemima obrazovanja, neki urgentni i moraju da se rešavaju. Ja ću navesti samo jedan – problem predškolskog obrazovanja. Primera radi, kod nas se otvara sve više privatnih vrtića i oni su, pre svega, postali pomoć državi, zbog toga što je država kao obavezu uvela pohađanje pripremnog predškolskog obrazovanja. Ti vrtići su pritekli u pomoć i rad s tom decom odvija se u osnovnim školama. Kako izgleda to obrazovanje? Gde je broj tih vrtića koncentrisan? Kakvi su uslovi u njima? Da li lokalne zajednice pomažu? Da li ne pomažu? Podaci postoje u Ministarstvu prosvete i u statistici. Sve ovo što vam pričam postoji, ali nemamo nigde to u nacionalnoj strategiji obrađeno. Samo da se bavite problemom vrtića, predškolskih ustanova, koje, zakonski, što je, inače, potpuno opravdano, moraju da pripremaju decu za polazak u prvi razred, koji je težak za mnogu decu i potpuno nova situacija u životu dece, bez obzira na to što se ono mora za to pripremiti, dovoljno je. Još jednom, nadam se da će ovaj novi stari prosvetni savet, ostaće neki stari članovi, drugačije shvatiti svoje obaveze, pre svega, zakonsku obavezu da nam redovno dostavljaju, obratite pažnju na formulaciju u Zakonu – najmanje jednom godišnje, izveštaj o svom radu i da će konačno uraditi tu strategiju koju Srbija nema. Usudio bih se, u poslednjoj rečenici, da kažem, mislim da deo problema koje imamo, ali u jednom vrlo širokom smislu, koji nisu političke prirode, nego su vezani za društveni i ekonomski razvoj, proističu iz toga što Srbija nije odredila jasnu strategiju razvoja predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja. Imamo jedno lutanje, za koje nemalo odgovornosti snose ljudi koji su do sada bili članovi Nacionalnog prosvetnog saveta. Ne kažem – svi ljudi, ali oni koji su ga, pre svega, vodili. Za mene je zapanjujuće da dobijamo pisma ljudi koji su bili članovi, koji se bune što sada želimo da ih zamenimo, a oni sami su Skupštini uputili pismo u kome piše da nisu u stanju da urade tu strategiju. Hvala lepo.
Zahvaljujem gospodinu Koraću. Reč ima Pastor Balint.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 11. stav 1. Zakona o osnova sistema obrazovanja i vaspitanja Republike Srbije, Prosvetni savet ima 42 člana, uključujući i predsednika, koje bira Narodna skupština, na vreme od šest godina. U istom ovom članu, u stavu 3, kaže se da se predsednik i članovi Saveta biraju, i onda se nabrajaju ovlašćeni predstavnici određenih lica, kandidata za Nacionalni prosvetni savet. U alineji 9. se kaže – Nacionalni prosvetni savet ima i člana iz reda nacionalnih manjina, sa liste kandidata koju zajednički podnose saveti nacionalnih manjina. Ukupno ima 12 kategorija, 12 ovlašćenih predlagača, i među tim predlagačima su i nacionalni saveti nacionalnih manjina. Nacionalni saveti nacionalnih manjina imaju pravo da zajednički predlože jednog kandidata za člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Ta odredba Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, nažalost, nije bila poštovana ni pre nekoliko godina, kada je bio biran prvi saziv Nacionalnog prosvetnog saveta, a ni sada nacionalni saveti nacionalnih manjina nisu bili u prilici da predlože svog kandidata za Nacionalni prosvetni savet. To je loše, zbog toga što je obrazovanje i vaspitanje na jezicima nacionalnih manjina, odnosno za pripadnike nacionalnih manjina, specifična, posebna oblast i jako je bitno da u rad ovog tela, Nacionalni prosvetni savet, koje ima uistinu vrlo značajne nadležnosti u planiranju strategije obrazovanja Republike Srbije, budu uključeni i predstavnici nacionalnih manjina. Vrlo je bitno da budu članovi i iz reda stručnjaka, koji poznaju ovu vrlo specifičnu oblast obrazovanja na manjinskim jezicima. Zbog toga je vrlo loše što, bez obzira na činjenicu što su nacionalni saveti nacionalnih manjina zajednički predložili kandidata pre nekoliko godina, kada je prvi saziv ovog saveta bio biran,taj kandidat nije prošao; nije bilo omogućeno, navodno, iz formalnih razloga, da taj kandidat bude izabran na ovu značajnu funkciju. Ta mogućnost nije data ni sada, ali, ukoliko narodni poslanici misle, obraćam se svim narodnim poslanicima, iz svih parlamentarnih stranaka, da je potrebno da i ova značajna, specifična oblast obrazovanja na jezicima nacionalnih manjina bude pokrivena, onda za to postoji rešenje. Naime, biraju se tri člana iz reda predstavnika zajednica srednjih stručnih škola. Tu ima ukupno 12 kandidata i među tim kandidatima, pod rednim brojem pet, nalazi se gospođa Edita Šoš, na predlog Udruženja medicinskih škola Srbije. Gospođa Šoš je, pored toga što je direktorka Medicinske srednje škole u Subotici, i član Izvršnog odbora Nacionalnog saveta mađarske nacionalne manjine zadužena za oblast osnovnog i srednjeg obrazovanja. Ona obavlja ovaj posao od decembra 2002. godine, poznaje problematiku obrazovanja u praksi, pre svega, na mađarskom jeziku, ali i na svim manjinskim jezicima. Zbog toga se obraćam kolegama narodnim poslanicima da podrže gospođu Editu Šoš kada dođe do glasanja povodom ove tačke dnevnog reda i da zajednički saniramo ovaj problem, problem što nacionalni saveti nacionalnih manjina nisu bili u mogućnosti da predlože zajedničkog kandidata. Edita Šoš, pored toga što radi više decenija kao profesor u srednjim školama i što je direktorka, već nekoliko godina, stručne Medicinske škole u Subotici, pored toga što obavlja i vrlo značajnu funkciju, odnosno dužnost člana Izvršnog odbora za osnovno i srednje obrazovanje Nacionalnog saveta mađarske nacionalne manjine, nije stranačka osoba, nije član nijedne stranke. Pošto ima sve profesionalne i lične kvalitete da bude član Nacionalnog prosvetnog saveta, predlažem vam da podržite u danu za glasanje izbor gospođe Edite Šoš za člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Što se tiče problema da nacionalni saveti nacionalnih manjina nisu bili u mogućnosti da predlože zajedničkog kandidata za člana Nacionalnog prosvetnog saveta, nadam se da će taj problem biti rešen do izbora sledećeg saziva Nacionalnog prosvetnog saveta. Između ostalog, zbog toga je vrlo bitno da Narodna skupština što pre donese zakon o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, zakon koji će, između ostalih, regulisati konkretne nadležnosti nacionalnih saveta nacionalnih manjina i u sferi obrazovanja. Očekujemo da će taj zakon o nacionalnim savetima sadržati i odredbu prema kojoj će nacionalni saveti nacionalnih manjina biti ovlašćeni predlagači i za izbor člana Nacionalnog prosvetnog saveta. Još jednom bih pozvao sve poslanike, bez obzira na stranačku pripadnost, da glasaju za gospođu Editu Šoš u danu za glasanje. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Pastor. Reč ima gospodin Dejan Mirović, SRS. Zatim, gospodin Zoran Šami.
Dame i gospodo, povodom odluke o razrešenju članova Nacionalnog prosvetnog saveta, važno je istaći sledeće činjenice. Prema Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja donetom 2003. godine, tačnije, prema drugom delu ovog zakona, koji reguliše razvoj, obezbeđivanje i unapređenje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, predviđeno je postojanje saveta koji će formirati Vlada Srbije u oblasti obrazovanja. Takođe, u članu 10. ovog zakona iz 2003. godine, definiše se da će se formirati više saveta, a jedan od njih je Prosvetni savet. Zatim se, u članu 11. Zakona iz 2003. godine, definiše sastav Prosvetnog saveta, a u članu 12 – nadležnost ovog saveta. Takođe, predviđeno je da je pravo ministra nadležnog za poslove obrazovanja da mu se od strane ovog saveta predlože opšte osnove školskog programa, vaspitnog programa, programa za dijasporu, standardi znanja, prostora i slično. Ukupno, Savet je imao pravo da predloži negde oko 16 vrsta predloga po rešenju Zakona iz 2003. godine. Isto tako, Savet ima pravo da daje svoje mišljenje Vladi i drugim organima i organizacijama u ovoj oblasti, na primer, o usaglašenosti obrazovnog sistema s evropskim uporednim sistemima obrazovanja. Iz ove fraze je jasno da se, verovatno, misli na Bolonjsku deklaraciju. Takođe, prema zakonu iz 2003. godine, Savet daje svoje mišljenje i o stanju u oblasti obrazovanja i vaspitanja, što je posebno važno, o pravcima razvoja na svim nivoima obrazovanja, kao i o kriterijumima za vrednovanje rada ustanova i za odobravanje udžbenika, kao i mišljenje o kriterijumima za akreditaciju programa stručnog usavršavanja. Isto tako, u stavu 3. ovog zakona iz 2003. godine, u nadležnosti Saveta je obavljanje i drugih poslova. Dakle, ovo su bile osnovne zakonske odredbe na kojima se zasnivao rad Saveta i one su utvrđene još 2003. godine. Kasnije, u narednim godinama, došlo je do nekoliko promena u ovoj oblasti u odnosu na Zakon iz 2003. godine. One najvažnije za ovu temu koju danas razmatramo su promene iz 2004. godine. Kao što je poznato, 2004. godine usvojen je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i tim zakonom se, u članu 2, ustanovljava, tačnije, menja se član 10. ovog osnovnog zakona koji reguliše nadležnost Saveta, ali se istovremeno menja i samo ime Saveta. Prema Zakonu o izmenama iz 2004. godine: "Radi utvrđivanja pravaca razvoja i unapređivanja predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja, obrazuje se Nacionalni prosvetni savet''. To je, u suštini, ovaj savet o kojem mi raspravljamo danas i koji je svoj osnovni oblik dobio 2004. godine, u izmenama zakona iz te godine. U tom zakonu se navodi da je rad Saveta javan. To je, takođe, veoma važno za današnju raspravu o razrešenju članova ovog saveta. Zatim se, u članu 3. Zakona o izmenama i dopunama, menja član 11. osnovnog zakona, određuje se broj članova Saveta i ističe da se predsednik i članovi Saveta biraju po sledećim osnovama: sa liste kandidata koju podnosi Srpska akademija nauka, sa liste koju podnosi Univerzitet u Beogradu, ali i drugi regionalni univerziteti čiji je osnivač država, što je, inače, dobro rešenje, jer mi u SRS-u smatramo, bez namere da potcenjujemo bilo čiji rad, da univerziteti iza kojih stoji država imaju veći ugled i tradiciju od ovih novoosnovanih privatnih univerziteta. Takođe, u stavu 5. ovog člana se navodi i da razna ugledna društva, kao što su Društvo za strane jezike Srbije, Društvo matematičara Srbije, Savez istoričara Srbije, Srpsko geografsko društvo, Srpsko hemijsko, Srpsko filozofsko, itd., uglavnom su taksativno navedena društva, predlažu članove Nacionalnog saveta za prosvetu. U tom smislu, u st. 7. i 8. Zakona o izmenama se navodi da kandidate predlažu i Srpska pravoslavna crkva i tradicionalne crkve i verske zajednice. U stavu 9. se to pravo daje i savetima nacionalnih manjina. U st. 11. i 12. se to pravo daje sindikatima i udruženjima poslodavaca. Dakle, radi se o skoro svim zainteresovanim društvenim faktorima u oblasti obrazovanja i školskog sistema. U članu 4. Zakona o izmenama, na nešto drugačiji način se regulišu nadležnosti Saveta u odnosu na član 12. osnovnog zakona, ali ipak, u suštini, ta rešenja se oslanjaju na osnovni zakon iz 2003. godine. Na primer, prema Predlogu zakona, u stavu 1. izmenjenog člana 12. osnovnog zakona predviđa se da Nacionalni savet utvrđuje pravce razvoja i unapređivanja kvaliteta predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja i vaspitanja. Takođe, prema izmenama Zakona, u nadležnosti Saveta je, isti član stav 4, da podnosi opšte osnove programa od predškolskog do srednjeg obrazovanja i, prema stavu 6. istog člana Zakona o izmenama, Savet ima pravo da predlaže ministru udžbenike i nastavna sredstva. Prema stavu 8. istog člana Zakona o izmenama, Savet ima pravo i da uređuje standarde za kvalitet obrazovanja i vaspitanja, kao i stručnog usavršavanja, za kvalitet udžbenika i nastavnih sredstava, prostora i opreme. Dakle, dame i gospodo, za našu današnju raspravu je važna sledeća činjenica, koja proizilazi iz prethodne analize Predloga zakona iz 2004. godine i osnovnog zakona iz 2003. godine, a ta činjenica je da je država, ovakvim zakonskim rešenjima, prenela veoma važne i značajne ingerencije na Nacionalni savet za prosvetu.
Gospodo poslanici, zaista vas molim da uvažavamo jedni druge i da omogućimo da saslušamo gospodina Mirovića, koji se vrlo ozbiljno pripremao za učešće danas ovde.
Ako se ovoj činjenici doda i prethodno navedeno o sastavu Nacionalnog saveta, jasno je da se radi o ozbiljnom Nacionalnom savetu, koji je sastavljen, ili treba da bude sastavljen od ljudi biranih od strane veoma uglednih institucija, univerziteta i organizacija, kao što su Srpska akademija nauka, Srpska pravoslavna crkva, državni univerziteti i ostale nabrojane organizacije i društva. Jasno je, i prema osnovnom zakonu, ali i prema izmenama Zakona, da je Nacionalni savet veoma značajan za naš sistem obrazovanja. Zato ove odluke koje danas razmatramo, a među njima je i ona o razrešenju predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta, koji je, inače, biran kao kandidat učiteljskih fakulteta, kao i o razrešenju člana Nacionalnog prosvetnog saveta koji je biran iz reda nastavnika Univerziteta u Beogradu, jasno pokazuju da nešto nije u redu s našim obrazovanjem i da taj sistem, ustanovljen u zakonima, ne funkcioniše onako kako bi trebalo. To je činjenica koja proizilazi iz ovih odluka i ona se ne može sakriti nikakvim frazama nadležnog ministarstva ili Vlade. Da li je za takvo stanje u našem obrazovanju kriv Nacionalni savet, loši zakoni, ekonomska situacija ili samo ministarstvo, to je posebno pitanje. Mi samo na osnovu ovakvih odluka o razrešenju, jer više je nego očigledno da nije razrešen samo običan član, nego i predsednik Nacionalnog saveta, ali i u skladu s analizom prethodno iznetih rešenja iz zakona iz 2003. i 2004. godine, konstatujemo da je, evidentno, loše stanje. U svakom slučaju, Ministarstvo, po logici stvari, ima najveću odgovornost, jer se sredstva namenjena obrazovanju akumuliraju i dele, upravo, preko Vlade Srbije i nadležnog ministarstva. Takođe, smatramo da, povodom ovih odluka, treba, zbog javnosti, razjasniti odluku o razrešenju našeg velikog intelektualca, akademika Mihaila Đurića, sa mesta u Nacionalnom savetu, koja je, zajedno sa razrešenjem predsednika Nacionalnog saveta i još jednog člana, upućena u proceduru. Znate, kada neko ko nije upućen i ne zna o čemu se radi pročita ove tri odluke, ili ako se one, što je još gore, usvoje u ovom parlamentu po automatizmu, bez detaljnog javnog objašnjenja i rasprave, a zatim se objave u medijima i, kao u većini slučajeva, površno predstave, steći će se utisak da je akademik Mihailo Đurić razrešen iz sličnih razloga kao što je to u slučaju predsednika Nacionalnog saveta i člana Nacionalnog saveta koji su razrešeni, kao što je već navedeno, zbog nepodnošenja godišnjeg izveštaja i sukoba interesa. Ako se ovo desi, onda može doći do nesporazuma i nanošenja štete uglednom akademiku Đuriću. Zato mi iz SRS-a smatramo da treba sprečiti iznošenje činjenica o akademiku Đuriću, pre svega, zato što je, za razliku od predsednika Nacionalnog saveta za prosvetu i drugog razrešenog člana ovog saveta, akademik Đurić podneo ostavku. Naravno, ne ulazimo, niti želimo da raspravljamo o privatnim razlozima koji su navedeni u obrazloženju ostavke akademika Đurića, mi samo konstatujemo da je ta ostavka ipak podneta nekoliko godina pre kraja mandata, ili samo nekoliko meseci posle formiranja tzv. probriselske vlade u našoj zemlji. Takođe, povodom ova tri razrešenja, ukazujemo da je akademik Mihailo Đurić u Nacionalni savet izabran od strane Srpskog filozofskog društva. S obzirom na to da ima tako blistavu karijeru,slobodno je mogao biti izabran u Nacionalni savet i od strane Srpske akademije nauka, čiji je član, ili od strane Univerziteta u Beogradu, Pravnog fakulteta, jer svaki student Pravnog fakulteta, tačnije, sve generacije Pravnog fakulteta u Beogradu u poslednjih 40 godina znaju ko je profesor Đurić. U tom kontekstu, poznato je da je Mihailo Đurić doktorirao 1954. godine, docent je postao 1957. godine, vanredni profesor 1964, a redovni profesor – 1969. godine. Takođe, predavao je Opštu istoriju političkih teorija, Opštu sociologiju i metodologiju društvenih nauka, a svoju hrabrost, patriotizam i nepokolebljivu odanost Srbiji pokazao je još 1971. godine, ili 18. marta 1971. godine, kada je održao svoj čuveni govor u vezi s ustavnim amandmanima. Tada je upozorio javnost, dakle, 20 godina pre raspada SFRJ, povodom titoističkih amandmana i donošenja novog ustava: "Predložena ustavna promena iz osnova menja karakter državne zajednice jugoslovenskih naroda, ili, tačnije, predloženom promenom se, u stvari, odbacuje sama ideja jedne takve državne zajednice. Treba biti načisto s tim da je Jugoslavija već danas gotovo samo geografski pojam, budući da se na njenom tlu, tačnije, na njenim razvalinama, uspostavlja nekoliko samostalnih, nezavisnih, čak međusobno suprotstavljenih nacionalnih država". Zatim je profesor Đurić zaključio: "Moramo biti svesni svoje istorijske odgovornosti pred narodom kome pripadamo. Moramo znati da je za srpski narod u ovom času od najveće važnosti pitanje njegovog identiteta i integriteta. Još za vreme Prvog svetskog rata, srpski narod je nedvosmisleno pokazao da mu je stalo do zajedničkog života sa drugim južnoslovenskim narodima. Velikodušno je odbacio Londonski pakt, koji mu je nudio mogućnost stvaranja velike Srbije, baš kao što je posle Drugog svetskog rata dostojanstveno prešao preko strahovitog zločina. Više nego bilo šta drugo, danas je neophodno otrežnjenje srpskog naroda od zabluda prošlosti, da bi mogao da preživi sva današnja iskušenja. Da bi mogao da se održi usled bujice u koju je gurnut, srpski narod da mora da se okrene sebi". Dame i gospodo, zbog ovih reči, danas i više nego aktuelnih, profesor Mihajlo Đurić je udaljen s Univerziteta, sudski gonjen i osuđen na dve godine strogog zatvora. Takođe, zbog ovih reči su organizovani i fizički napadi na Pravnom fakultetu na profesora Đurića. Brojne javne domaće i strane ličnosti su protestovale protiv gonjenja profesora Đurića, a među njima je i nemački filozof Ernest Bloh. Dakle, kada govorimo o današnjim razrešenjima u Nacionalnom savetu za prosvetu i kada imamo u vidu da se među ovim odlukama nalazi i ostavka akademika Đurića, mi treba da konstatujemo da je to gubitak za Nacionalni prosvetni savet. Ovakav intelektualac, profesor i akademik, ne samo da svojim znanjem može da pomogne radu Nacionalnog prosvetnog saveta, već može, slobodno se može reći, da bude uzor za sve generacije koje se danas školuju. Naravno, mi iz SRS-a znamo ko je Mihajlo Đurić. Mi znamo da je on, sve do pojave dr Vojislava Šešelja 1984. godine, bio jedini pravi disident i znamo da je on, u svom otvorenom pismu od 20. oktobra 1984. godine, branio pravo Vojislava Šešelja na slobodu i drugačiji stav. Takođe, znamo da je Đurić jedini čovek koji je 70-ih zaista stradao zbog svojih uverenja, a ne da je kvazidisident, i to samo zato što je bio jedini čovek koji se suprotstavljao Brozovom razbijanju Jugoslavije i usvajanju Ustava iz 1974. godine, Ustava, zašto to ne reći slobodno, koji je prauzrok mnogih naših današnjih nevolja, od Statuta Vojvodine, iza koga stoji druga generacija Brozovih autonomaša, do navike olakog zaduživanja kod MMF-a, koja je dovela do bankrota početkom 80-ih, a reprizu te pojave gledamo i u ovoj, 2009. godini. Kada govorimo o odlukama o razrešenju članova Nacionalnog prosvetnog saveta, kao i smernicama koje Nacionalni savet treba da daje u vezi s nacionalnim obrazovanjem, onda treba ponovo istaći da je ostavka Mihajla Đurića gubitak, i to zbog sledećih činjenica. Đurić nije bio poznat samo u našoj zemlji. On je član Akademija nauka i umetnosti u Salcburgu. Predavao je filozofiju na univerzitetima u Beču i Berlinu. Objavio je više knjiga na nemačkom jeziku i živeo je više godina, upravo, na Zapadu, ali kada su 90-ih nastupila teška vremena za njegov narod, on nije imao nikakve dileme. Odabrao je istinu, a ne propagandu, i to je dokazao u javnoj polemici s nemačkim filozofom Folkerom Gerhartom 1993. godine, kada je jasno napisao da je upravo Evropska zajednica bezobzirno nametnula, pod pritiskom Nemačke, ekstremno političko tumačenje razbijanja Jugoslavije, optuživši Srbe, upravo one koji su hteli da sačuvaju Jugoslaviju. Ovakav stav, dame i gospodo, može biti još jedan primer za sve članove Nacionalnog prosvetnog saveta, primer za ponašanje koje može biti uzor za sve generacije koje se danas školuju. On može biti primer za sve naše intelektualce i prosvetne radnike koji se suočavaju s nametnutom i lažnom dilemom – da li Brisel ima alternativu, i sa zamenom teza, po kojoj su Evropa i Evropska unija isti pojam. To je primer i za sve one koji razmišljaju da li im je bliži Brisel ili Srbija. Zato je ova ostavka gospodina Đurića, o kojoj mi danas raspravljamo, gubitak za Nacionalni prosvetni savet, jer bez jednog takvog umnog i iskusnog čoveka, rad ovog saveta će biti, svakako, teži. Zato mi danas treba da razdvojimo jasno i javno njegovu ostavku od druga dva razrešenja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodinu Miroviću. Reč ima gospodin Zoran Šami. Izvolite.
Gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo poslanici, verujem da delim mišljenje svih poslanika u ovom parlamentu ako kažem da, po mom dubokom uverenju, Nacionalni prosvetni savet treba da bude jedna veoma, veoma značajna institucija. Uostalom, DSS je svoj stav prema Nacionalnom prosvetnom savetu iskazao svojevremeno, jer je upravo u vreme prve vlade gospodina Koštunice i napravljen Nacionalni prosvetni savet. Naravno, videli ste Izveštaj koji je podneo Odbor za prosvetu, a koji je, po mom dubokom uverenju, vrlo kompetentno sastavljen. Odbori se, naravno, sastavljaju od poslanika, ali, srećom, sastav tog odbora je takav da dopušta vrlo ozbiljan rad, jer se radi o ljudima koji su, neki od njih, veoma dugo vremena proveli u prosveti. Dakle, videli ste iz samog izveštaja, a čuli ste i od gospodina Koraća da je bilo problema do sada u radu Saveta i da ova skupština, ne samo ovaj saziv Skupštine, nego i svi budući sazivi Skupštine, treba da se ozbiljno bave radom Nacionalnog prosvetnog saveta i da iskoriste taj potencijal, jer, realno, u Nacionalnom prosvetnom savetu je sedelo, a i sedeće, nadam se, više kvalitetnih ljudi, iz svih sfera obrazovanja. Vi ste videli iz Izveštaja Odbora za prosvetu da je Odbor za prosvetu neke svoje odluke donosio čak i jednoglasno, što je veoma dobro. Nažalost, ne piše u Izveštaju, ali jednu odluku Odbor nije doneo, za koju sam se lično zalagao. Zalagao sam se, zato što DSS smatra, a verujem da zdrav razum nalaže da to treba i drugi da smatraju, da sastav Nacionalnog prosvetnog saveta treba da bude nezavisan od bilo kakve politike, da mora okupljati najkvalitetnije ljude, bez obzira na to što ne mogu reći, vidljivo je iz biografija koje su kandidati predložili, da su svi kandidati, iz raznih sfera, veoma kvalitetni. Naime, predlagao sam na Odboru, no to, nažalost, vladajuća većina nije htela da prihvati, da Odbor pokuša da postigne neki konsenzus oko izbora kandidata. Dakle, da se ne nadglasavamo ovde u Parlamentu u danu za glasanje, nego da, mereći i ceneći kvalitet predloženih kandidata, damo neku svoju sugestiju ovoj skupštini. Naravno, Odbor ne može da bira i ne treba da bira, ali mi smo tako nešto mogli da učinimo.Nažalost, vladajuća većina je to odbila i bojim se da će u danu za glasanje ovde doći do preglasavanja i da će biti izabrani isključivo oni kandidati koje vladajuća većina bude htela. Odmah da kažem, to nije dobro. Nije dobro i zbog sadašnjeg stanja stvari, ali nije dobro ni zbog buduće prakse. Nama za nešto malo više od dve godine sledi ponovo izbor polovine Nacionalnog prosvetnog saveta i onda će ova ili neka druga vladajuća većina opet na isti način da bira kandidate. Dake, biraće ih po nekoj svojoj političkoj oceni, a ne po stvarnom kvalitetu samih kandidata. Mi smo pokušali da kao Odbor damo neke predloge. Čuli ste malopre kolegu Pastora, koji je izneo problem vezan za članove Nacionalnog prosvetnog saveta iz reda nacionalnih manjina. Na primer, jedan od naših predloga je bio da se bar jedan kandidat izabere, a da je pripadnik neke nacionalne manjine. Takvih kandidata, čini mi se, po biografijama, ima više, iako to nije posebno naznačeno. U svakom slučaju, DSS-u je veoma žao, meni lično je naročito žao što nismo pokušali, nezavisno od naših nesumnjivih političkih razlika, koje prirodno postoje između stranaka u ovom parlamentu, da damo jednu objektivnu ocenu i procenu koji bi kandidati najkvalitetnije mogli da obavljaju ovaj posao. Ovako ćemo birati kandidate za jednu tako važnu instituciju isto kao što se ovde preglasavamo oko mnogo manje značajnih mesta vezanih za neku državnu službu, a Nacionalni prosvetni savet je nešto što je nama ne samo potrebno da postoji, nego i da veoma kvalitetno radi. Ono što je rekao gospodin Korać, uostalom, i ono što je rekao gospodin Mirović, i svi ostali će to da kažu, stvarno je stanje u našem obrazovanju opterećeno svim onim što se dešavalo u ovoj zemlji, ja bih rekao, od 1945. godine, pa naovamo, što nipošto nije pogodovalo dobrom stanju u prosveti. Upravo zbog toga, Nacionalni prosvetni svet mora da bude što kvalitetnije sastavljen i da što kvalitetnije radi svoj posao. Nije to samo izrada strategije, koja je, naravno, jedan od najvažnijih poslova, ima tu još mnogo, mnogo posla koji bi taj savet, s obzirom na vrlo kvalitetan sastav onih koji su već sada u Savetu, a i onih, nadam se, koji će biti izglasani, trebalo da radi. Žao mi je što je propuštena prilika, jer je to bila prilika za pravljenje nekih pravila igre koja bi važila ne samo kad je reč o Nacionalnom prosvetnom savetu, i ne samo kad je reč o Odboru za prosvetu, nego je takva jedna praksa mogla da se uvede, u nekim sličnim situacijama, i u rad nekih drugih odbora. Znate, ima nekih poslova u ovoj državi koji idu u račun svim političkim partijama i oko kojih se, uz malo političke mudrosti, moglo dogovoriti. Nažalost, bojim se da će u danu za glasanje biti izglasani oni koje vladajuća većina želi da bira isključivo po nekim kriterijumima za koje ne znam koji će biti, a bojim se da neće biti samo stručni. Na taj način se, na velika vrata, u jednu instituciju, koja nipošto ne sme da bude politička, uvodi politika. To nije dobro. U nadi da će možda neki budući saziv Skupštine, ili neka buduća skupštinska većina biti mudrija u ovom pogledu, u ime DSS-a, završavam ovu priču. Hvala.
Zahvaljujem. U skladu sa članom 93. stav 1. alineja 5 i članom 96. stav 2, reč ima gospodin Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da će Nacionalni prosvetni savet u novom sastavu imati drugačiji aršin prema nekim pojavama i fenomenima koji, na neki način, obeležavaju ono što se događa na nivou prosvete. Pomenuo bih jedan detalj, jedan fenomen, nešto što je bilo u žiži interesovanja javnosti u minulom vremenu, a to je čuvena afera "Indeks". Nisam čuo da je Nacionalni prosvetni savet na bilo koji način reagovao kada je u pitanju ta afera, koja je počela s puno senzacionalizma, a svela se na pravosudnu lakrdiju. Kad to pominjem, ne želim da aboliram, niti amnestiram bilo koga ko je uprljao ruke, pogotovo u jednoj takvoj delikatnoj oblasti kao štoje sticanje univerzitetskih diploma, ali u okviru te afere "Indeks" dogodili su se nesvakidašnji presedani. Ona je poslužila bivšem premijeru i bivšem ministruunutrašnjih poslova da se, između ostalog, kroz nju obračunaju s nekim političkim neistomišljenicima, političkim oponentima. Zašto to govorim? Zato što je to najdrastičniji primer te selektivne pravde, u okviru nečega što je afera "Indeks", i ima veze sa prosvetom i sa onim na čemu ovde insistiram, jer Nacionalni prosvetni savet je morao da digne svoj glas. Slučaj prof. dr Predraga Stojanovića. On je žrtva političkog obračuna, čovek koji je zaslužni građanin Kraljeva, koji je osnivač opozicije u Kraljevu, koji je bio narodni poslanik u par mandata, našao se na stubu srama. Njegova karijera je dovedena u pitanje zato što je objavio kritički tekst u jednoj knjizi, da ne pominjem ime, koja u nazivu ima – jedna karijera. Čovek je šest meseci bio u pritvoru u zatvorskoj bolnici. Teško bolesnog čoveka držali su šest meseci u pritvoru, a da nije uzeo nijedan jedini dinar, nije počinio bilo kakvo krivično delo – samo zato što je neko hteo da ga stavi, da bi se osvetio, na stub srama. U toj istoj aferi "Indeks", imamo selektivnu pravdu. Neki profesori, koji su bili miljenici nekih ljudi na vlasti, mimoiđeni su u toj priči. Neki drugi su izvučeni iz optužnice protiv 80 ili 90 ljudi, jer su kao, na drugom mestu počinili jedno krivično delo. Ako bismo se služili tim aršinima iz afere "Indeks", ovde bi moralo da bude optuženo 90% profesora na svim fakultetima, visokim i višim školama. Zato upozoravam državnog tužioca Slobodana Radovanovića, koji zna kakva je pravosudna lakrdija napravljena, da se uzme u pamet i da zaista budu optuženi oni koji su uprljali ruke, koji su uzeli pare, a ne i oni koji s tim nemaju nikakve veze, nego su taoci i žrtve političke odmazde i političkog obračuna. Nadam se da će novoizabrani Nacionalni savet podići svoj glas i da se neće dozvoliti da se mnoge profesije i mnoge karijere na ovako sraman način dovedu u pitanje, da se mnogi ljudi, na neki način, unište, kao što je to slučaj prof. dr Predraga Stojanovića. Ali, on neće ćutati. To vam objašnjavam. Otvorićemo tu Pandorinu kutiju, a sledeća tema biće, to obećavam državnom tužiocu Slobodanu Radovanoviću, polaganje pravosudnih ispita, pa će se mnogi ljudi i u vrhu vlasti naći na tapetu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Batiću. Reč ima gospodin Riza Halimi.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, samo ću dopuniti gospodina Pastora o temi zastupljenosti manjina u okviru novog sastava Nacionalnog prosvetnog saveta. Verovatno je, u ovoj situaciji kada nemamo rešenje u okviru odredaba Zakona o prosveti, da preko nacionalnih saveta budu zastupljene manjine u ovoj veoma važnoj instituciji, trenutno moguće i praktično to rešenje s predlogom koji je dat sa gospođom Editom Šoš, ali, u principu, mislim da bi, ipak, ubuduće ova problematika morala sistemskije da se rešava, u duhu ovoga što je započeto odgovarajućim zakonom iz ove oblasti, iz prosvete, a i u duhu odredaba novog zakona o nacionalnim savetima i o ostvarivanju kolektivnih prava manjina u oblasti prosvete. Jer, ni pitanje nastavnih programa, udžbenika i niz drugih osetljivih pitanja iz ove oblasti trenutno još uvek, u većini slučajeva, nisu valjano rešeni i u praksi nije adekvatna procedura i ono što smo imali pre više od 20 godina. Mogu slobodno reći da, kada je u pitanju nastava na albanskom jeziku, trenutni nivo je niži nego što smo ga imali pre više od 20 godina. Tada smo imali daleko bolja rešenja u oblasti nastave na jezicima manjina, konkretno, na albanskom jeziku, u opštinama Preševo, Bujanovac, Medveđa, a unazad 20 godina dosta toga se degradiralo; postojeće institucije iz ove oblasti dugi niz godina nemaju jasnu predstavu šta se uopšte odvija, na primer, u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa, u nastavnom procesu, i kada su u pitanju nastavni programi i specifičnosti koje po zakonu moraju da ostvaruju nacionalne manjine preko nastavnog procesa, a i kada su u pitanju udžbenici i priručnici. Ovo je zapuštena oblast, kojom se trenutno niko ne bavi, ninadležno ministarstvo, a ni Prosveti savet. Ovaj savet je do sada, možda, imao nekoga, imenom i prezimenom, koji bi trebalo da je pripadnik manjine, ali koji, svojim delokrugom, svojim aktivnostima, nije uopšte dokazao da zna tu problematiku ili da hoće da je radi. Zato je neminovno i urgentno da se omogući da u okviru Prosvetnog saveta bude konkretno lice koje zna tu oblast, da se bavi njome i da ima apsolutni pristup i saradnju, uopšte, komunikaciju s nastavnim osobljem ili s predstavnicima koji obavljaju tu delatnost na jezicima manjina. Mislim da je to, apsolutno, nerešena stvar. Neka je ovo trenutno rešenje, koje može da ublaži ovu situaciju, ali mislim da je situacija tako dramatična, tako ozbiljna, s veoma urgentnim problemima na terenu, da i te kako iziskuje ozbiljniji pristup i Ministarstva prosvete. Pošto govorim o ovoj instituciji, koja, takođe, ima velike kompetencije u ovim oblastima, moralo bi što pre da se to sistemski valjano reši, u duhu zakona koje smo već ovde usvojili, ili onih koje se pripremamo da usvojimo, ili, na kraju krajeva, na osnovu međunarodnih konvencija koje to garantuju jasno i glasno nacionalnim manjinama. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Halimi. Reč ima magistar Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je današnjoj raspravi o ovoj tački dnevnog reda trebalo da prisustvuje i ministar prosvete, zato što stanje u našem obrazovnom sistemu, u velikoj meri, prevazilazi kadrovske promene u Nacionalnom prosvetnom savetu. Mogu da se složim s onim što je rekao poštovani kolega Šami, da je Nacionalni prosvetni savet značajna institucija. Na papiru je to zaista tako, međutim, ako posmatramo rezultate rada Nacionalnog prosvetnog saveta u poslednjih nekoliko godina, zaključak je, nažalost, sasvim suprotan, kao da taj Nacionalni prosvetni savet nije ni postojao. Malo ko u Srbiji zna ko su članovi Nacionalnog prosvetnog saveta, kakva mu je funkcija. Jedini ko se pojavljivao kada je reč o sistemu obrazovanja i vaspitanja jesu razni ministri prosvete, koji su, svaki na svoji način, vršili razne obrazovne eksperimente. Praktično, Srbija je od 2002. godine jedna velika stanica, u kojoj promoteri ''novog svetskog poretka'' u Srbiji isprobavaju nove eksperimente na živim ljudima i, da stvar bude gora, na deci i omladini. Gospodin Šami je izrazio sumnju da će članovi Nacionalnog prosvetnog saveta biti birani po stranačkom ključu. Mogu da vam kažem, gospodine Šami, da uopšte ne morate da sumnjate u to, to je gotovo izvesno. Vladajuća većina u ovoj skupštini izabraće za članove Nacionalnog prosvetnog saveta ljude koji su po volji režima Borisa Tadića. Zadatak će im biti da potpuno upropaste osnovno i srednje obrazovanje u Srbiji, da ga degradiraju i da srpsko školstvo potpuno izgubi one svetle tradicije koje je baštinilo decenijama i vekovima. Evo, 2008. godina bila je godina u kojoj smo obeležavali 200 godina od obrazovanja Dositejeve Velike škole u Beogradu. Prošlo je više od 150 godina od formiranja Velike škole, koja je preteča današnjeg Beogradskog univerziteta. Kakvo je stanje u našem obrazovnom sistemu? Stanje je takvo da se u mnogim osnovnim i srednjim školama u Srbiji dešavaju nemile scene. Učenici kidišu na profesore, pojedini profesori na učenike, ima povređenih, deca iz osnovnih i srednjih škola izlaze sa sve manjim stepenom znanja. Kakvo je stanje na našem univerzitetu? Od 2002. godine, srpski državni univerziteti su na putu potpunog uništenja. Godine 2002, na Pravnom fakultetu u Novom Sadu održana je jedna javna rasprava povodom nacrta tadašnjeg zakona o univerzitetu. Pitao sam tadašnjeg zamenika ministra prosveta, koji je tada bio Gašo Knežević, mislim da se gospođa zvala Srbijanka Turajlić, šta to ne valja? Tako je, više gospodin, a ona se predstavljala kao gospođa. Dakle, šta to ne valja u našem visokom obrazovanju, pa ga treba potpuno uništiti? Naši inženjeri, matematičari, naši lekari, fizičari, hemičari, godinama su, kada su odlazili u inostranstvo, u SAD, Veliku Britaniju, Australiju, Kanadu, Novi Zeland itd., bili najbolji stručnjaci. To znači da je naše školstvo bilo dobro, i osnovno, i srednje, i visoko...
Gospodine Martinoviću, upozoravam vas, rekli ste za gospođu Turajlić nešto što zaista šteti njenom ugledu. Molim vas da vodite računa o daljim formulacijama koje bi mogle povrediti ličnost po bilo kojoj osnovi.
Izvinjavam se, gospođo Đukić-Dejanović, što ste moje reči protumačili kao uvredu za gospođu Srbijanku Turajlić. Samo sam rekao da sam joj postavio pitanje – šta je to što ne valja u našem univerzitetskom obrazovanju, pa ga treba promeniti za 180 stepeni? Na to pitanje, ni tada, a ni do dana današnjeg, niko u Srbiji nije dobio odgovor. Od 2003. godine, gospođo Đukić-Dejanović, a nadam se da ta problematika i vas tangira kao profesora na Medicinskom fakultetu, u Republici Srbiji se tzv. Bolonjska deklaracija promoviše kao neko čudo neviđeno, koje treba da u potpunosti reformiše univerzitet u Srbiji. Naši studenti i, uopšte, naša javnost, godinama se zapljuskuju dezinformacijama o tome da je ''Bolonjsku'' prihvatio čitav zapadni svet, i da Srbija, ako hoće da se uključi u taj evropski akademski prostor, takođe, mora da reformiše svoje obrazovanje, a posebno visoko, po principima Bolonjske deklaracije. Vi znate, gospođo Đukić-Dejanović, kao što ja znam, da, recimo, Velika Britanija i Belgija nisu prihvatile nijedan princip iz te Bolonjske deklaracije i da za tu Bolonjsku deklaraciju neće ni da čuju. Francuzi su Bolonjsku deklaraciju maksimalno prilagodili svojim potrebama i svom shvatanju visokog obrazovanja. Samo se u Republici Srbiji bukvalno sprovodi ono što raznim ludačkim umovima na Zapadu padne na pamet. Danas državni fakulteti, gospođo Đukić-Dejanović, nadam se da se slažete sa mnom, sve teže mogu da izdrže konkurenciju raznih privatnih fakulteta. U proteklih godinu dana, sa Pravnog fakulteta u Novom Sadu na kome i ja radim, 350 studenata se ispisalo. Zašto? Zato što se ta deca, ta omladina, rukovodi, pre svega, principom svog ličnog interesa. Idu tamo gde će najlakše da završe taj fakultet. Upisuju se na razne privatne fakultete, a na tim fakultetima se uči iz nekih svezaka, iz nekih beležaka, nekih skripti. Na nekim privatnim fakultetima imate slučaj da student u toku jednog dana položi po pet-šest ispita, što je fizički nemoguće, ali na ovim fakultetima je moguće. Sa tih fakulteta, nažalost, izlaze, formalno, visokoobrazovani mladi ljudi, u suštini, ljudi bez mnogo znanja, ljudi koji su stekli neke diplome, ali s tim diplomama će teško moći da rade. Teško će moći da na osnovu tih diploma obezbede svoju životnu egzistenciju. Time se u Srbiji niko ne bavi. Nameće nam se reforma po svaku cenu. Državni fakulteti, u potrebi da izdrže konkurenciju s ogromnim brojem privatnih fakulteta, spuštaju svoje kriterijume. Sve se manji broj dece upisuje na državne fakultete, a sve veći broj na privatne fakultete. Na većini privatnih fakulteta, princip je da završi svako ko plati odgovarajući iznos školarine. Ne znam da li se negde desilo da je na nekom privatnom fakultetu student izgubio godinu, ili da nije uspeo da završi taj fakultet. Ako su roditelji dovoljno bogati, ako imaju dovoljno para, dete će da završi fakultet. Šta će posle biti s tim detetom, budućim čovekom, građaninom Srbije, koji će ovde u Srbiji morati da bude pravnik, ekonomista, lekar, inženjer itd.? O tome niko ne vodi računa. Gospodin Dejan Mirović je ovde pokrenuo jedno vrlo ozbiljno pitanje. Mislim da je ministar prosvete ili neko iz Vlade Srbije, ipak, morao da objasni kako je moguće da jedna takva intelektualna veličina, jedan tako cenjeni profesor, kao što je Mihajlo Đurić, podnese ostavku na članstvo u Nacionalnom prosvetnom savetu. Mihajlo Đurić je čovek koji je imao hrabrosti, početkom sedamdesetih godina, kada su mnogi ćutali, podržavali Brozove, Kardeljeve i Bakarićeve ideje o preuređenju jugoslovenske federacije, da digne glas protiv jednog naopakog koncepta državnog uređenja, koji je, na kraju krajeva, doveo do razbijanja bivše Jugoslavije i do svih onih užasa koji su se desili tokom devedesetih godina. U vreme kada je Mihajlo Đurić ustajao protiv amandmana na Ustav SFRJ iz 1963. godine, pa onda kada je ustajao protiv ustavnih rešenja po Ustavu iz 1974. godine, mnogi ugledni pravnici, profesori pravnih fakulteta, ćutali su, podržavali su svaki nalog Broza i Kardelja. Neki od njih su i danas aktivni, recimo, Aleksandar Fira, koji je jedan od tvoraca Ustava iz 1974. godine, a danas je rektor jednog privatnog fakulteta u Novom Sadu i jedan od pisaca Statuta Vojvodine. Tragična je činjenica da su danas na istom poslu razbijanja Srbije oni koji su 1988. godine jogurtom isterivali Boška Krunića i autonomašku kamarilu iz IV Vojvodine i oni koji su ih branili. Danas su i jedni i drugi na istom poslu i obmanjuju građane Srbije da je Statut Vojvodine akt koji treba brže da uvede Srbiju u EU, a, u stvari, radi se o čistom separatističkom i protivustavnom aktu, koji treba da razbije i ovu i ovakvu Republiku Srbiju, zato što je raznim antisrpskim umovima i ovakva Republika Srbija, u avnojevskim, Titovim granicama, suviše velika. Postavlja se pitanje, to je pitanje postavio jedan aforističar pre mnogo godina, pitanje na izgled duhovito, ali je vrlo ozbiljno, koliko Srbija treba da bude mala, da ne bi bila velika? Dame i gospodo narodni poslanici, ovih dana se vodi prava kampanja u medijima, u Parlamentu, na Internetu, protiv SPC. Ta kampanja je počela pre nekoliko dana u Skupštini Srbije, kada su pojedini poslanici rekli da iza povlačenja Predloga zakona o diskriminaciji stoje pojedini velikodostojnici Srpske pravoslavne crkve. Ako otvorite "Fejsbuk" ovih dana, videćete da je svakim danom sve veći broj potpisnika nekakve peticije protiv klerikalizacije srpskog društva. Traži se izbacivanje veronauke iz naših osnovnih i srednjih škola. Tvrdi se da je u Srbijina delu klerofašizam, najgore moguće neistine iznose se ne samo protiv sadašnjih velikodostojnika SPC, nego i protiv vladike Nikolaja Velimirovića. On se definiše kao neki pristalica Adolfa Hitlera, kao čovek najmračnijih pogleda na svet. Tvrdi se da je veronauka neka kovanica i da ne predstavlja nikakvu nauku u pravom smislu te reči, nego fabriku za proizvodnju novih vernika. Potpisnici te inicijative traže da se veronauka izbaci iz osnovnih i srednjih škola, zato što ona, navodno, služi fabrikovanju vernika koji će biti protiv svih onih evropskih standarda koje prihvata ceo demokratski i civilizovani svet. Ovih dana se u Srbiji isplati biti homoseksualac i ateista i mrzeti Srbiju. Ako kažete da ste Srbin, da poštujete teritorijalni integritet Srbije, da poštujete SPC, onda ste u opasnosti da vas neko upiše u neke mračne organizacije koje, navodno, ne shvataju svu suštinu blagodeti koje nam donosi civilizacija EU. Mislim da je krajnje vreme da se ozbiljno povede rasprava o stanju u našem obrazovnom sistemu, i osnovnom, i srednjem, i visokom. Krajnje je vreme da nam ministar prosvete odgovori na pitanje – kako je moguće da najznamenitija ličnost u tom nacionalno-prosvetnom savetu, bez želje da nipodaštavam druge članove, Mihajlo Đurić, tek tako podnese ostavku i da se niko na to ne osvrne? Mihajla Đurića su u vreme 70-ih godina, to je dobro primetio Dejan Mirović, branili pojedini evropski intelektualci, ali stvarni evropski intelektualci, ne ovi nabeđeni, ne ovi ''bolonjci'', nego intelektualci s renomeom, intelektualci s ugledom, čija su se imena izgovarala sa poštovanjem. U vreme kada su mnogi domaći intelektualci ćutali i ljubili skute Josipu Brozu i Edvardu Kardelju, a danas su tvorci i Statuta Vojvodine i ko zna kakvih sve zakonskih predloga, u odbranu Mihajla Đurića, to je dobro primetio Dejan Mirović, ustao je čuveni nemački filozof Ernst Bloh, čovek koji se zamerio hrvatskoj inteligenciji, koji se zamerio Univerzitetu u Zagrebu i Matici hrvatskoj, koji se zamerio Franji Tuđmanu, koji je izdao knjigu "Bespuća povijesne zbiljnosti", 1989. godine, a za tu knjigu su neki rekli da predstavlja programski akt Hrvatske demokratske zajednice. Taj Ernst Bloh je rekao tih 70-ih godina, izgovorio je čuvenu rečenicu, nadam se, gospođo Đukić-Dejanović, da me nećete kazniti, samo citiram ovog velikog nemačkog filozofa – da su svi Hrvati koji žive u Nemačkoj fašisti i da su članovi raznih ustaških organizacija koje rade na razbijanju Jugoslavije. Takav čovek ustao je u odbranu Mihajla Đurića, koji je već početkom 70-ih godina video ono što će se desiti 1991. godine i kasnije, a to je da su ustavna rešenja iz Ustava iz 1974. godine, u stvari, bila tempirana mina celoj državi Jugoslaviji i da je sve to dovelo do onoga što se desilo početkom 90-ih godina. Sada je scenario isti. Oni koji su pisali Ustav iz 1974. godine, sada pišu i napisali su ovakav statut Vojvodine, isti oni koji su tvrdili da ustavna reforma iz 1974. godine, navodno, treba da ojača Jugoslaviju, u vreme kada je Vladimir Bakarić rekao da je jugoslovenska federacija – federacija koja federira, a to znači – koja odumire; danas ti isti tvrde da će, preko Statuta Vojvodine, Srbija lakše da uđe u EU. Neće s ovakvim statutom Vojvodine, gospođo Đukić-Dejanović, Srbija ne da neće da uđe u EU, Srbije neće biti, ili će je možda biti, ali u nekim granicama koje su potpuno drugačije od ovih postojećih. Pre nekoliko dana, šef vaše partije je tvrdio da će vaša partija glasati protiv Statuta Vojvodine, ukoliko čuje mišljenje jednog profesora Pravnog fakulteta da je Statut Vojvodine neustavan. Skrećem vam pažnju, 1. decembra 2008. godine, na Pravnom fakultetu u Beogradu, održana je naučna rasprava povodom Statuta Vojvodine i mnogi ugledni pravnici i profesori pravnih fakulteta iz Beograda i Novog Sada rekli su da je Statut Vojvodine separatistički, protivustavni akt, da je gotovo 90% odredaba iz tog statuta direktno suprotno Ustavu Republike Srbije, i ne samo Ustavu Republike Srbije, nego da rešenja koja su sadržana u tom statutu ne postoje nigde u Evropi. Gospođo Đukić-Dejanović, bilo bi dobro kada bi Nacionalni prosvetni savet radio svoje poslove. Nažalost, vladajuća koalicija izabraće partijske poslušnike koji će da slušaju Borisa Tadića i njegove zapadne mentore, a krajnji cilj biće da se potpuno uništi srpsko školstvo i da se mladi ljudi u Srbiji, deca i omladina, pretvore u najamnu radnu snagu zapadnog kapitala.
Gospodin Mileta Poskurica ima reč.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici...
Upozoravam poslanike SRS-a da ne ometaju poslanika dok se obraća i dok govori. Izvolite, gospodine Poskurica.
...Naučio sam ja na nestašluke studenata, đaka, srednjoškolaca, ništa to nije meni neobično, samo je pitanje nivoa primerenosti nestašluka, gde se koji sprovodi. Hteo sam da kažem da je ovo možda jedinstvena prilika, kada govorim o ovoj tački dnevnog reda i o Nacionalnom prosvetnom savetu, da se podsetimo na stav o tome da smo, kada se donosio ovakav koncept zakona, u kome su članovi Nacionalnog prosvetnog saveta, odnosno brojno telo od 42 člana, dobili ozbiljne nadležnosti, postavljali pitanje racionalnosti tolikog broja, ne ulazeći uvek i detaljno u to kakav je sastav i koliko je on racionalan i efikasan. Tek se kroz ovaj izveštaj koji je došao Odboru za prosvetu videlo da on, iako namenjen kao prethodnica zakonski obaveznog godišnjeg izveštaja, koji treba da dođe u Narodnu skupštinu, otkriva stvari koje u "bekgraundu" nismo uvek ni sagledavali. Naime, prošlo je dosta vremena dok se Savet formirao, pa je onda izostajalo da svake godine Skupština razmatra izveštaj Nacionalnog prosvetnog saveta. Prvi put kada se našao pred poslanicima mini sastava skupštinske projekcije, mini sastava strukture ovog parlamenta, mi smo zajednički, svi jednodušno, videli da to nije radilo kako je trebalo, nije funkcionisalo kako je trebalo i da se nisu baš mnogo ni trudili članovi Saveta, na čelu s predsednikom, da, podnoseći takav izveštaj, pre svega, Odboru, prikriju neke segmente koji za njih ne bi bili optužujući. Počeo sam rečenicom – da je prilika, hteo sam i mislio da kažem da možda, na neki način, uzmemo u odbranu Nacionalni prosvetni savet, koji je radeći, ili bar pišući o tome da je radio na problemu donošenja strategije, ključnog smisla svog postojanja, ključne odrednice po kome bi bio vrednovan, nailazio na probleme, jer nije bio preterano okružen pažnjom i mogućnošću da sarađuje s važnim državnim institucijama. Za donošenje nacionalne strategije, kaže predsednik Saveta, potrebno je da imamo saglasnost i koordinaciju sa dve institucije koje reguliše zakon. To su Zavod za unapređenje vaspitanja i obrazovanja i Savet za visoko obrazovanje, zatim Zavod za procenu kvaliteta, ali i Konferencija univerziteta Srbije, Ministarstvo finansija, Nacionalna služba za zapošljavanje, zapravo, svi relevantni činioci. Zašto ovo iznosim? Članovi Saveta kažu – mi nemamo dobre plate, one jesu redovne, ostale naknade ne dobijamo, nemamo prostor u kome možemo da radimo, nego u svom izveštaju pišu da su morali da idu u Palatu federacije, u neke druge institucije. Nije tako loše raditi u Palati federacije, ima tamo prostora. Morali su, čak, neke odbore i komisije da šalju u unutrašnjost Srbije, gde su ih, paradoksalno za jedan ovakav izveštaj koji ide Odboru, imenom i prezimenom, piše, sačekivali revnosni direktori, koji su pokazali veliku volju i želju da prime rad te komisije. Deluje da je taj savet prilično radio ad hok. Oni zaista kažu – imali smo 25 sastanaka Saveta, ili 100 sastanaka različitih komisija, nešto se radilo. Optužujuća je činjenica za rad mnogih komisija da nisu imale dovoljnu komunikaciju s različitim državnim institucijama, Zavodom za statistiku, Ministarstvom finansija, čak se ni međusobno komisije za vrednovanje obrazovanje, za unapređenje kvaliteta obrazovanja, nisu mogle naći. Komisija za udžbenike nije našla zajednički jezik sa ministarstvom. Zašto govorim ove detalje? Bilo je bitno da ministar prosvete bude prisutan, da bi možda mogao da odgovori na niz zavisnih pitanja o tome kako funkcionišu druga tela, slična tela, Nacionalni savet za visoko obrazovanje. U naučno-istraživačkoj delatnosti, opet imate jedan savet koji, takođe, ne stiže da napravi svoju strategiju. Iako je imao veliki brojprilika da to iskaže, predsednik Saveta je izneo razloge zbog kojih nisu otišli dalje; verovatno i oni to gledaju – čovek ne treba da preteruje u tome. Ono što su sigurno izneli i uradili, to je promena programa u sferi osnovnog obrazovanja i donet je konačni program za 7. i za 6. razred. Ostao im je za naredni period program za osmi razred. U komentaru rada, ili predlogu mera za buduću aktivnost, kako su mislili posle one rekonstrukcije u 2009. godini, predviđaju istovremeno i izmene nastavnih planova i programa za sedmi i osmi razred. Nešto što je tek doneto, već treba da se menja, a to opet govori, na određen način, da ili nisu bili saglasni, koherentni u mišljenju, stavovima, ili da nisu imali razumevanje onoga kome izveštaj podnose. Naravno, Narodnoj skupštini podnose izveštaj o svom radu, ali svoje organizacione zaključke, ozbiljne predloge daju Ministarstvu. Svi do jednog bili su revnosni da im netom doneti zakon, po kome su i osnovani, nije valjao, te da su imali nameru da predlože zakon o promeni Zakona o vaspitanju i obrazovanju, predlog odluke o promeni. Dosta su radili na tome da Zakon i sami promene. To ide u prilog onima koji su, kada je Zakon donošen, govorili da Zakon nije dobar i da neće rešiti sve aktuelne probleme. Ostali smo, na samom odboru, pod upitom – hoćemo li zaista sistem osnovnog obrazovanja menjati u tri plus tri plus tri, ili ćemo ići – predškolsko i osam razreda, kao što imamo. Uvereni smo, a o tome ne govorimo, jer ministra nema, da se pitanje efekata često potezalo s ove govornice, uglavnom od opozicionih partija, kako nam funkcioniše visoko obrazovanje po Bolonji, do finih pikanterija koje su nužna i ozbiljna posledica za školovanje dece, za njihove roditelje, za postavljenje rukovodećeg kadra u visokim institucijama. Država finansira, država se ne pita ko će biti dekan, ko će biti rektor itd. Postavlja se i niz drugih pitanja – zašto Nacionalni prosvetni savet, gde tražimo smenu nekih ključnih ljudi, neki su ostavke podneli, nije mogao da funkcioniše? Zato što, osim što nije imao saradnju, nije izašao ni s nekim predlozima koji su autentični sastav Zakona. Čini mi se da u Zakonu piše da Nacionalni prosvetni savet utvrđuje standarde, i to standarde za uvođenje u posao nastavnika, vaspitača itd. Pazite, neko završi školu i to stavljaju pod upit – ko ima licencu za vaspitača. Kako medicinska sestra, kad uđe u vaspitni proces u predškolskom obrazovanju, da dobije licencu, koliko joj licenci treba, da li ona jedna, zdravstvena, ili druga licenca, za vaspitače, duple licence. To imamo i u ovim komorama zdravstvenih radnika i farmaceuta, ljudi koji imaju dve specijalizacije, fakultete, imaju isti problem, duple licence. Ali, iz nadležnosti je da Savet utvrđuje standarde, recimo, znanja, veštine i sposobnosti za direktora. Znate da, po zakonu, direktora postavlja lokalna samouprava. Članovi komisije koja se ovim bavi predlažu da to ne ide tako, a mi smo se na Odboru, čini mi se, većinom složili da je nepotrebno posebno školovati kadar za direktore. Kakva bi to bila škola? Ko bi uzeo pare da te ljude pripremi, kada znamo da će, po volji lokalne vlasti, promenom odnosa u parlamentima lokalnih samouprava, jedan direktor biti pola godine, godinu ili dve? Niko se nije dotakao u Izveštaju ni ozbiljnih problema koji su u gimnazijama, drugim srednjim školama, koji su se postavili oko đačkih ekskurzija, oko tzv. školskog dinara. Nešto se radi s besplatnim udžbenicima. Jako je veliki broj osetljivih problema koji nisu pomenuti u Izveštaju Saveta. Da li Savetu nisu bili dostupni? To mogu da slutim, jer kada predsednik Saveta piše izveštaj, on kaže – stavove su crpili iz saznanja članova Nacionalnog prosvetnog saveta i komisija. Nemoguće je da samo sticanjem nekih saznanja, odgovorni ljudi, a tu ih ima sigurno 200, preko 200 ljudi, nešto saznaju opštim načinom informisanja. Moraju biti na terenu. Moraju biti neposredno uključeni u aktivnost obrazovnog i vaspitnog procesa, idemo na taj nulti novo, da bi znali više od pukih saznanja. Tada bi se, verovatno, i mnogi problemi otvorili za njih. Kada, recimo, gledate izveštaj jedne od komisija, a to je Komisija za opremu, standarde opreme, idu po svim školama, po strukturi, profilu, tehničke škole, gimnazije, drugi obrazovni profili, ali naiđu na problem 57 eksperimentalnih škola. Tih 57 eksperimentalnih škola, modela obrazovanja za nešto što će je, inače, bilo rađeno kao projekti pod pokroviteljstvom stranih firmi, skraćenice su strane, meni potpuno nepoznate, neko je upleo ruke u sistem obrazovanja, predložio nove obrazovne profile. Takvih 57 eksperimentalnih škola, s tim profilima, postoji, a ne znamo, niti nam daju izveštaj o tome da li je to toliko potrebno. Istini za volju, u jednom segmentu kažu – mislimo da ih je preterano mnogo, mislimo da se neki obrazovni profili dupliraju, recimo, železnički kadar itd., kadar za železnicu, koliko se sećam. Dakle, postoji čitav niz nejasnoća i problema na koje su i članovi komisija nailazili u svom radu, ali, šta su radili? Oni su se žalili ministru, žalili su se Nacionalnom prosvetnom savetu, kao nekakvom organu iz kog su nastali. Kažu – nismo imali komunikaciju, ali konačno rešenje za sve – menjamo Zakon o osnovama obrazovanja i vaspitanja. Kako da ga menjamo, ako nemamo strategiju, ako ne znamo šta to hoćemo, u kom pravcu da ga menjamo? Hajde da ukinemo licencu za zvanje direktora. Što da direktor uči školu za direktora? Ko će biti probran, a ako ga probereš unapred da utiče na tu školu, onda si ga anticipirao kao budućeg direktora?! Imaš problema u koaliciji na lokalu, ima da ti padne vlast u nekoj opštini. Ako si poslao njih 10, onda će se sada razviti surevnjivost i to neko mora da plati. Para je, po pravilu, i za usavršavanje nastavnika, i za njihov odlazak na seminare na kojima će se obučiti, u sferi obaveznog obučavanja, kako je Zakon predvideo, sve manje. Bojimo se da bi, možda, neki fondovi bili prikraćeni, ili bi, na određen način, to palo na džep roditelja, pa da onda neko drugi finansira takve zahteve i takve potrebe. Dakle, priličan broj pitanja se otvorio i za nove članove Saveta će biti dovoljan zadatak da samo odgovore na ona pitanja koja su postavili odlazeći članovi Saveta, ili, poštenije rečeno, koji su morali da odu, jer su mandati istekli; neki su pod nizom drugih okolnosti otišli, ili moraju da odu, ili to žele. Dovoljno je da ovi novodošli, zajedno s ostalima, koliko u mandatu još imaju godina, donesu odgovore na dileme i nejasnoće koje su im kolege ostavile. U našem odboru smo, iako su Zakonom regulisani predlozi nacionalnih manjina – da neko bude član iz tog sastava, tražili da se dodatno pojača sastav ljudi iz oblasti vaspitanja i obrazovanja iz dela članova koji pripadaju nacionalnim manjinama. Na sledećim, zajedničkim odborima, govorićemo o upotrebi srpskog jezika u istraživanju, obuci, naučno-istraživačkom radu, videćemo koliko i na čemu se stalo. O tome, naravno, u ovom savetu nemamo nikakav izveštaj, nikakav stav o zanemarivanju službene upotrebe srpskog jezika. Na mnogo toga nije odgovoreno, ali to se tiče samo sfere obrazovanja koja ide do gimnazije, po ovom zakonu i ovom savetu. Tek visoko obrazovanje je poseban problem. Bilo je tu pitanja i za samog ministra, čoveka iz Ministarstva, koji je mogao uzgred, da ne postavljamo poslanička pitanja, da odgovori na neke nejasnoće koje nam se javljaju. Otprilike, to bi bili elementi sugestije, elementi obrazloženja za one ljude koji ili su smenjeni, ili moraju da odu, da razumeju naš sav i da krivicu za nefunkcionisanje Saveta, jasno je bar našoj poslaničkoj grupi, ne snose samo ti članovi. Kada bi Ministarstvo i relevantne institucije, onaj ko radi u Komisiji za prostorno normiranje, videli izveštaj tog odbora, šta predsednica tog odbora traži, onda bi videli da kompletna lokalna infrastruktura, Demografski zavod, Zavod za statistiku, finansije, Arhitektonski fakultet, svi treba da se uključe, a svesni smo da će, kada uključujete mnogo subjekata u realizaciju nekog posla, to biti realizovano loše. Postoje, naravno, normativi i standardi koji se u medicini uče, o higijeni školovanja, o osnovama koje se moraju znati – i svetlost, indeks površine, visina stolice i ostalog. To treba, možda, izracionalizovati, ne ići toliko daleko, toliko širiti rad tih komisija, da se one neće moći da sastanu, a onda komisija kaže – mi smo imali najbolju nameru. Toliko je, kao nekada, u neko vreme, išla diskusija po širokoj osnovi, ali nismo mogli da se sastanemo, nije došao taj, nije odgovorio taj, nije odgovorio onaj, a onda – normativi se ne dostižu. Kada sve to nemate, pitanje je kakvu će strategiju moći da naprave, da je predlože Ministarstvu, da oni to pročešljaju, ako uopšte žele i imaju kompetencije, a da to onda dostave Skupštini na usvajanje. Konačno, mi smo u petoj godini od donošenja Zakona, sa mnogo lepih reči o tome da obrazovanje treba menjati, da deci treba olakšati školovanje. Svedoci smo u praktičnom životu da im školovanje nije ni lakše, ni jeftinije, da stiču mnoga znanja preko Interneta, da nema bazičnog obrazovanja. Pitamo se, zašto se do te mere ide s pričom da deca mogu da dobijaju i koriste udžbenike u obrazovnom procesu kakav ko želi? Razumem da postoji liberalizacija, ali komisija mora da proceni koji udžbenici odgovaraju nastavnom planu i programu, jer je nemoguće da se u jednom odeljenju koriste različiti udžbenici za jedan nastavni predmet. Kako će taj nastavnik da predaje? Nije logično da se nastavnik matematike u jednoj školi odluči za ovaj udžbenik, a drugi nastavnik, u istoj školi, da se odluči za matematički udžbenik, recimo, za drugi ili treći razred gimnazije, drugog autora. Gde je ta koherencija? Zar nema jednostavnog programa i plana koji podrazumeva, a što bi, prevashodno, morale komisije ovog saveta da urade, da kažu – mora se savladati to, to, to, ta i ta materija, a onda, ko piše udžbenik, da vidi da li je to uradio? Kada je sve to identično, onda je moguće birati čiji bi se udžbenik uzeo. Nisu Zavod za izdavanje udžbenika, kao javno preduzeće, i ostali izdavači stavljani u istu ravan. Dakle, veliki je broj problema koji je nama sada jasan i dostupan, ne na osnovu saznanja, kao što piše predsednik Saveta, nego na osnovu informacija koje su nam oni dali, i on na čelu tog saveta, ali i na osnovu onoga što možemo čuti kao roditelji u školama, što možemo čuti u emisijama tematski posvećenih tom problemu. Vidimo da se za pet godina uradilo manje. Ako je ova nužna smena nekih ljudi, nekih što to žele, a nekih što moraju, dobar znak da će ova važna institucija, kada je već doneta kako je doneta, u broju u kom jeste, da profunkcioniše i zaživi, onda mi treba da zauzmemo i kritički stav prema toj činjenici, ali i jasnu garanciju da će to s novim ljudima biti bolje. A, kako će ova polovina ljudi, koji ostaju i žele da promene Zakon, sarađivati s drugom polovinom dolazećih, to će biti pitanje, nadam se, i ovoga tela, a sigurno Odbora, kome će u ovoj godini, verovatno, doći neki novi, drugačiji i sadržajniji izveštaji. Hvala. (Za vreme izlaganja narodnog poslanika Milete Poskurice, poslanici SRS-a su lupali o klupe.)
Zahvaljujem narodnom poslaniku Mileti Poskurici. Htela bih da ukažem na to da poslanici SRS-a i dalje ometaju poslanike dok govore. Još jedanput vas upozoravam da ću biti prinuđena da svima, pošto nisam u mogućnosti da identifikujem ko to čini, izreknem odgovarajuće mere. Molim vas, zvuci i udaranje nogama dolaze, očigledno, iz poslaničke grupe SRS-a. Dakle, dobićete određene sankcije svi, sada vas upozoravam. Gospodin Tomislav Nikolić je tražio reč povodom povrede Poslovnika.
Prijavljujem povredu dostojanstva Narodne skupštine, zato što vi niste u stanju da omogućite da narodni poslanici Poslaničke grupe Napred Srbije govore pod istim uslovima. Znate, mladi kolega, maramica služi da se obriše nos. (Narodni poslanik Milan Avramović pokazao je transparentna kojem piše "Izdajnik".)
Izričem opomenu gospodinu Milanu Avramoviću. Nastavite, gospodine Nikoliću. Molim vas, nemojte dobacivati, biću prinuđena da vam izreknem i sledeću sankciju. Izrekla sam opomenu i molim vas da spustite taj pamflet. Nastavite, gospodine Nikoliću.
Jasna je namera narodnih poslanika SRS-a da nas udalje od ove govornice, ali vi nemate hrabrost i krijete svoje ruke i noge pod klupom, Dragan Todorović udara cipelom pod klupom. Vi ne umete da se borite za neke svoje ideje, vi ne smete da se borite za ideje, vi se borite protiv nas kao ljudi. Vi ne priznajete da smo mi poslanici, iako to priznaje Narodna skupština Republike Srbije. Vi ste jedna zatvorena grupa, koja ima svoja pravila i svoje principe. Molim vas, prijavio sam povredu Poslovnika, ako se ne sećate. Dobro, Momo, zato sam te i spasao zatvora, da to praviš sada, i više neću da te spasavam, da znaš. Dakle, vi imate svoja merila, to priznajem, a mi imamo svoja merila. Možda ni ja nisam zadovoljan brojem poslanika koje ima Poslanička grupa Napred Srbijo. Jesam li vam to zamerio? Možda mislim da sam u onoj kampanji vredeo bar toliko koliko i Vojislav Šešelj, ja radio, a on dao svoje ime. Opet, mi nemamo polovinu poslanika koju je osvojila lista. Jeste, ja sam šetao, a ti si podigao ugled SRS-a. Molim vas, gospođo Đukić-Dejanović, da nađete način da ovo ne bude ni potkivačka radnja, ni kazandžijska, ni kujundžijska, da ovo bude Narodna skupština Republike Srbije. Mi ne dobacujemo nijednom poslaniku, mi ne pravimo nered, mi dozvoljavamo da svako ovde izgovori sve što želi, molim vas da omogućite da i mi govorimo. Mi više nećemo da se sklanjamo od ove govornice, ulazimo u kampanju za nove izbore, hoćemo da svoje stavove jasno prezentujemo, hoćemo da pokažemo građanima Srbije koliko smo bolji od svih drugih, a naročito od onih koji ne shvataju kako se meri to ko je bolji. (Predsednik: Gospodine Nikoliću, vreme.) Završavam. Izvinite, ali zaista, od sada ili ćete omogućiti da ovo liči na Narodnu skupštinu, ili, gospođo Đukić-Dejanović, podnesite ostavku; možda postoji neko ko bi ovo mogao da dovede u red.
Zahvaljujem. Gospodin Milan Avramović se javio, prvo, po Poslovniku, ako razumem. Repliku i vi? Onda najpre gospodin Marković.
Gospodine Nikoliću, krivična prijava da sam zaposlio 72 ljudi u ''Poslovnom prostoru'', kada sam bio direktor ''Poslovnog prostora''. Za to sam bio u pritvoru, u istrazi, dva i po meseca. Od tih 72 ljudi, bar je 30 zaposlio Tomislav Nikolić, koji je bio direktor ''Poslovnog prostora'' pre mene. Prema tome, niste vi meni spasli glavu od zatvora, nego sam ja spasao vas.
Nema više replike. Gospođa Marina Raguš ima reč. Izvinite, nisam u stanju, zbog toga što ometate, da baš sve čujem.
Ovo je dokaz da ne postoji sloboda izražavanja ni u ovoj sali kada je u pitanju omiljeni poslanik vladajuće većine. Dakle, imam pravo, po svim demokratskim principima i evropskim poveljama, da izrazim svoje nezadovoljstvo i da pokažem svoj stav. Nisam ugrozio govornike, nisam ometao njihov govor, nego sam transparentom napisao svoje mišljenje, i to je moje pravo. Moja replika se odnosi na to da nisam "mladi kolega", jer ja sam poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Taj stariji kolega koji me je tako nazvao nije poslanik u Skupštini Srbije i to mora da shvati, to je prva stvar. Druga stvar, transparent na kome piše "Izdajnik" je klasifikacija koju je čovek sam prihvatio. Hvala.
Htela bih samo da vas podsetim na član 101, koji kaže: "Ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku iz druge poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku". Tako je to regulisano. Ja vas molim da ne zloupotrebljavamo ovaj član koji reguliše repliku. Ima reč gospođa Marina Raguš. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je zaista vrlo važna tema na dnevnom redu. Dobro je da imamo priliku da o njoj sa više aspekata pričamo, pokušavajući da zajedničkim naporima napravimo atmosferu koja bi trebalo da bude pogodna za zdravo odrastanje najmlađe populacije u Srbiji. Moji prethodnici su imali prilike da obaveste srpsku javnost da Nacionalni prosvetni savet, u suštini, i nije radio. Žalosno je to da je, pet godina posle donošenja Zakona, stanje u srpskom školstvu više nego katastrofalno. Stanje u svim vaspitno-obrazovniminstitucijama je neprihvatljivo, a, u krajnjem ishodu, rezultati mogu da budu pogubni za ove generacije koje bi trebalo, u okviru srpskog društva, da stasavaju i u nekom momentu da preuzmu odgovornost na sebe. Ja bih vas, gospođo Đukić-Dejanović, samo molila da mi kažete koliko je Poslaničkoj grupi SRS-a još ostalo vremena, kako bih koncipirala svoje izlaganje, jer ima dosta prijavljenih govornika i ne bih želela da nikoga uskratim.
Ostalo je još ukupno 50 minuta, pre nego što ste vi počeli izlaganje.
Hvala vam puno. Dakle, stranke koje su gravitirale, a i dan-danas gravitiraju, u okviru nekadašnje demokratske opozicije Srbije, skoro da su devet godina na vlasti. To možemo da izjednačimo i sa periodom koji nekadašnji DOS najčešće naziva – totalitarnim periodom vladavine Slobodana Miloševića, kojem se, uzgred, danas navršava tri godine od ubistva u disciplinskoj komisiji NATO pakta, zvanoj Haški tribunal. Dakle, nemate, gospodo iz vladajuće pozicije vlasti, nijedan argument, niti jedan izgovor da kažete da ste pokušali, a niste uspeli da sprovedete makar jednu reformu, makar u jednoj oblasti društva. Priznaćete, sasvim sigurno, da je obrazovanje i vaspitanje jedna od fundamentalnih oblasti srpskog društva koja je skoro uništena. Da to jeste tako, govori i statistika. Naravno, pokušaću da budem vrlo koncizna. Podaci kojima raspolaže SRS tiču se 2008. godine, dakle prošle godine. Ja ću govoriti o onoj dimenziji, vrlo kratko, koja je, nažalost, zapostavljena u okviru celog obrazovnog procesa, a na kojoj je trebalo, standardima, da poradi Nacionalni prosvetni savet, nažalost, nije, a tiče se vaspitne funkcije celokupnog obrazovnog sistema. Dakle, incidenti prošle školske godine su počeli pet dana od prvog školskog zvona, kada je 15-godišnji učenik, iz sela Čepure, brutalno pretučen u Mašinsko-elektrotehničkoj školi u Paraćinu. Učenika Medicinske škole iz Subotice, 17-godišnjaka, poslednjeg dana marta prošle godine, dame i gospodo, nožem je ubo vršnjak, posle svađe u školskom dvorištu. Tom detetu je povređena jetra i srčana maramica, dok je onaj koji je osumnjičen za ovo brutalno krivično delo priveden. Učenik četvrtog razreda Sedme beogradske gimnazije, u martu prošle godine, povređen je kada su ga, dame i gospodo, sekirom napala dvojica mladića, dok se s vršnjacima vraćao iz prodavnice u kojoj je kupio užinu. U maju prošle godine, učenik Srednje ugostiteljsko-turističke škole, Relja Popović, 19 godina, zato mu i saopštavam ime i prezime, ranjen je hicem iz pištolja u stomak, ispred ulaza u školu, na uglu Jug Bogdanove i Ulice Gavrila Principa, na Zelenom vencu. Šesnaestogodišnji učenik osmog razreda Osnovne škole "Sveti Sava" u Novoj Pazovi ranjen je hicem iz pištolja, dame i gospodo, na času fizičkog vaspitanja, 1. februara prošle godine. Učenik Tehničke škole u Železniku, Miloš Nešić, 18 godina, povređen je u decembru, na malom odmoru, kada ga je u učionici, sekirom, dame i gospodo, udario Damir Osmanović, 17 godina. U septembru prošle godine, učenik sedmog razreda Osnovne škole "Braća Baruh" teško je povredio nastavnicu Snežanu Radić. Od većih batina, dok je polusvesno ležala na stepenicama škole, spasli su je direktor i kolege. Incident se dogodio na odmoru, a napad je okončan disciplinskim postupkom protiv učenika, inače, od ranije poznatog po incidentima. Pet dana od početka prošle školske godine, u dvorištu Gimnazije "Sveti Sava" u Beogradu, uhapšen je Milan Jevtić, kome je školski policajac u torbi pronašao, dame i gospodo, pištolj. O bezbednosti učenika u 488 škola u Srbiji brine, u ovoj Srbiji, posle demokratskih promena, znači, ne prosvetni kadar, nego 260 školskih policajaca, od čega su 104 policajca angažovana u 141 beogradskoj osnovnoj i srednjoj školi. U MUP-u kažu da je uvođenje školskih policajaca dalo dobre rezultate, jer je smanjen broj izvršenih krivičnih dela, prekršaja, broj tuča među đacima, smanjena je upotreba narkotika i stavljena je pod kontrolu maloletnička prostitucija. To je, dame i gospodo, ukratko, na osnovu statističkih podataka kojima SRS raspolaže, stanje u vaspitno-obrazovnim institucijama srpskog društva, i to ne u visokoškolskim institucijama, nego u predškolskim, osnovnim i srednjim školama. Dakle, samo na osnovu ove statistike, gospodo iz vladajuće većine, nemate više nijedan argument da pričate o reformama niti jedne oblasti sistema i društvenog poretka Srbije posle 5. oktobra. Ovo je, dakle, nasleđe i ovo je potpis vaše vlasti, potpis onoga što jeste nemogućnost da odgovornost koju ste prihvatili na sebe sprovedete do kraja, odgovornost za ono što je katastrofalno stanje u okviru porasta maloletničke delinkvencije, gde govorimo o prostituciji, o upotrebi teških droga, o delinkventnom ponašanju, o pokušajima ubistva među maloletnicima. To je slika srpskog društva. To je ono što, dame i gospodo iz vladajuće većine, vi svakodnevno poručujete roditeljima i svima onima koji bi trebalo, uz potpuno poverenje, da svoju decu prepuste, jureći za zaradom i pokušavajući da obezbede svakodnevnu egzistenciju, onima koji su odgovorni za bezbednost njihove dece, a o vaspitanju da i ne govorimo. Dakle, o situaciji u srpskom društvu SRS je počela kampanju pre izvesnog vremena. Mi ćemo je analizirati upravo na ovakav način,konkretnim statističkim podacima. Ovo je situacija u kojoj mi, naprosto, a i javnost mora da zna, nemamo kvalitetan odgovor. Ono što opozicija jedino može da uradi jeste da konstatuje katastrofalnu situaciju, ali nije u poziciji da bilo šta uradi u tom smeru. Mi zaista izražavamo strepnju za svakodnevnu bezbednost svih nas, a posebno najmlađih, gde je odgovornost svih vas do entog stepena izražena. Ono što je najdrastičnije i gde je omanuo ovaj prestižni dom, jeste da smo se svi uvukli u procedure i da smo očekivali da se neko ko je preuzeo odgovornost pozabavi vaspitno-obrazovnim sistemom u Srbiji, da sam preduzme određene mere, a svi smo sklanjali glavu na drugu stranu pred ovakvom situacijom. Kako to, dame i gospodo, da se niko nije setio, pored svih ovih disciplinskih mera, koje se inače upražnjavaju u poslednje vreme, da prozove lično ljude koji su odgovorni za ovakvu situaciju u srpskom društvu? Kako to da do dana današnjeg, zapravo, ne znamo kakva je situacija u Nacionalnom prosvetnom savetu? Zar mi, kao poslanici najprestižnije i najviše institucije u jednom društvu, saznajemo to kad postane isuviše kasno? To već više nisu ni dileme, ni pitanja, ovo je, definitivno, situacija kad bi određene institucije trebalo da u tih 12 sati i pet minuta, dakle, pet minuta posle 12, preduzmu odgovarajuće mere da se da ispraviti ono što je napravljeno, a napravljeni su užasni propusti. Polako, ali sigurno, srpsko društvo se oslanja na sve ono što bi trebalo da bude, otprilike, slika ''divljeg zapada'', o kakvom smo imali prilike da slušamo i gledamo i zgražavali se nad takvim scenama. Srpsko društvo se oslanja na delinkvenciju. Kriterijumi srpskog društva su potpuno poremećeni – što je loše, to je najbolje. Tu smo svi omanuli. Dakle, vladajuća većina zaista nema argumente više da priča o bilo kakvim reformama, ali ni opozicija, takođe, nije uspela da na dovoljan način napravi tu kritičnu meru pritiska da se svi dozovemo pameti i počnemo da uređujemo ovo društvo, da napravimo atmosferu u kojoj će svi, ali zaista svi, imati jednake šanse da bezbedno žive životom dostojnim čoveka. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Dragan Stevanović ima reč. Vaša poslanička grupa ima još 39 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, vi ste danas insistirali i rekli da je korisno ukazivanje gospodina Koraća i da bi poslanici trebalo s pažnjom da ga saslušaju. Delim vaše mišljenje i smatram da je od velike koristi bilo i kazivanje gospodina Dejana Mirovića, magistra Aleksandra Martinovića, gospođe Marine Raguš, ali ono što je problem, to je što oni koji treba da slušaju i izvuku pouke iz tog kazivanja niti žele, niti hoće da slušaju. Broj poslanika vladajuće većine govori u prilog ovoj tvrdnji. Nažalost i u skladu s tim, Srbija se danas nalazi u jednom glibu, u glibu za koji je isključivo odgovorna vlast u Srbiji. Mi smo zemlja koja je retkost po mnogo čemu, pa i po činjenici da vlast ne želi da prihvati ni deo odgovornosti za glib u koji je državu i narod uvela, nego to pokušava da prebaci na teret opoziciji, u ovom slučaju, konkretno, na jednu poslaničku grupu. Čak i kada bismo tu istinu na papir preneli i nacrtali je, mislim da ne biste bili spremni da je prihvatite kao realnost. To na najbolji način ilustruje stanje Srbije, i kada je u pitanju zdravstvo, i kada je u pitanju ekonomija, borba protiv korupcije, revizija, pa i danas smo došli do tog prosvetnog saveta. Sve ovo što se danas u Srbiji dešava predstavlja jednu sistemsku destrukciju. Kao što Srbija ima sistemske zakone kojima se pojedine oblasti uređuju, ova vlast, vrlo tendenciozno, pravi sistemsku destrukciju kojom istu tu državu ruinira i uništava. Kad je prosveta u pitanju, rezultate te destrukcije mi tek treba da osetimo. U ovom trenutku je, možda, u pravom i punom svetlu ne osećamo, ali generacije koje tek treba da stasaju i da prihvate teret odgovornosti da ovu državu vode, proizvedene iz prosvete i školstva kakvo je danas u Srbiji, neće moći ni na jedan način da odgovore svim onim izazovima i obavezama koji će biti postavljeni pred njih. Ne bih danas da kroz svoju priču diskreditujem bilo kog od kandidata koji su u ovim odlukama. Naravno, u tih par rečenica koje ću reći, svakako bih hteo da izostavim akademika Mihajla Đurića, koji je svojom ostavkom izrazio stav ne prema Nacionalnom savetu, ne prema bilo čemu drugom, nego prema političkom konceptu koji promoviše i rukovodi Vlada, vladajuća većina, čiji ste, nažalost, i vi deo. Ljudi koji se nalaze u ovim odlukama, u principu, najviše su diskreditovali sami sebe, činjenicom da žele da se stave u funkciju tog političkog koncepta. Bilo kakva diskvalifikacija na njihov račun bila bi izlišna. Žele da budu deo projekta koji predstavlja, ponavljam po enti put, destrukciju i koji neće obezbediti ništa dobro kada je u pitanju prosveta, obrazovanje i stanje nacije u perspektivi, ništa, ali apsolutno ništa dobro. Ako izanalizirate stanje u školstvu, mnogo je toga što može da se stavi na teret i Nacionalnom savetu, a i vlasti. Pre svega, Nacionalni savet, otkako je formiran, pa do danas, malopre su prethodnici rekli, imao je obavezu da donese nacionalnu strategiju, a to uradio nije. Ne samo da nije doneo strategiju, nego kažu da nemaju kapacitete da odgovore izazovima koje stvaranje te strategije nosi sa sobom. Imamo potpuno neracionalnu mrežu škola. Država ne radi ništa da to promeni. Imate tri srednje škole i za te iste tri škole Ministarstvo donosi različita rešenja o postavljenju direktora, a uslovi su isti i ono što treba da se odradi je potpuno isto. Imate situaciju – preobilni nastavni program. O tome niko ne brine. Čak se u neke nastavne programe ugrađuju stvari koje su se do sada učile na fakultetima. Imate problem da nam škole ostaju bez đaka. Znate kako se na te stvari odgovara? Odgovara se tako što se sistem ocenjivanja i kriterijumi obaraju do najnižeg nivoa, najnižih granica, kako bi odeljenja opstala, kako bi škole opstale, kako bi prosvetni radnici uspeli da sačuvaju svoja radna mesta, jer država nema odgovor na ono što se zove sistem i organizovanost, bar kada je u pitanju prosveta. Naveo bih jedan primer koji je skoro bio aktuelizovan i otvaran i za ovom govornicom, naš kolega Petar Jojić ga je otvorio, a radi se o onom mladom matematičaru koji je svetski prvak. Do dana današnjeg, država ne iznalazi način da tom čoveku pomogne, tom detetu, njegovim roditeljima, i da mu obezbedi stipendiju. Čini mi se da su za godišnji nivo tražili oko 210 hiljada dinara. Država im je ponudila jednokratnu pomoć u iznosu od 80 hiljada. Da li možemo da pretpostavljamo da ga država prodaje, da država čeka da neko iz inostranstva dođe i ponudi novac, koji će biti preko potreban i prihvatljiv i za to dete i za njegovu porodicu? To je stav, status i odnos ove države i državnog rukovodstva prema prosveti, kao ključu i suštini za našu perspektivu i za našu budućnost. Dame i gospodo narodni poslanici, vlast u Srbiji je školstvo pretvorila u fabrike, ili preduzeća za proizvodnju, moram da konstatujem, u najvećoj meri, ljudi koji nacionalno nisu svesni, koji nacionalno nisu odgovorni, nažalost, u jednoj meri, i mediokriteta. Mislim da su to fabrike za proizvodnju generacija kojima će osnovni motiv, ili princip u životu biti konformizam. Zato ćemo uraditi sve da promenimo vlast i odgovornost prema oblastima kao što su prosveta, zdravstvo, borba protiv korupcije i kriminala, sa čim vi, očigledno, nećete i ne želite na ozbiljan i odgovoran način da se uhvatite. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Stevanoviću. Reč ima Dušan Marić.
Dame i gospodo, verujem da kandidati koji su predloženi za članove Prosvetnog saveta nemaju partijske knjižice, ali sam ubeđen da će se u svom radu ponašati kao okoreli članovi DS-a i da će Prosvetni savet, kao i do sada, od formiranja 2004. godine, nastaviti da radi kao jedna vrsta ideološke komisije DOS-a, da promoviše i nameće lažne evropske vrednosti, a posebno ovaj bolonjski koncept obrazovanja. Moje mišljenje je da je Srbiji i srpskom obrazovanju u ovom trenutku potrebno nešto suprotno, posebno kada su u pitanju članovi Saveta. Potrebni su ljudi koji imaju moralni i stručni autoritet, koji će biti imuni na uticaj partijskih sekretara, posebno ovih iz DS-a, i koji će biti ljuti protivnici ovog bolonjskog sistema. Najvažniji zadatak takvog Prosvetnog saveta bilo bi iznalaženje najkraćeg puta sa ove ''bolonjske stranputice'' i iznalaženje novog sistema obrazovanja, utemeljenog na vrednostima i na praksi koja je postojala u srpskom društvu pre nego što smo doživeli ovu moralnu i ekonomsku okupaciju od strane Zapada. Ovo ističem iz razloga što smatram da je uvođenje Bolonjskog sistema, posle ovih ratova koje smo imali od 1991. do 1999. godine, bombardovanja Srbije i pljačkaške privatizacije, najveće zlo koje je srpski narod zadesilo u poslednjih 50 godina. Bolonjski sistem je jedna podvala kreatora novog svetskog poretka koja je namenjena državama i narodima bivše Jugoslavije, bivšeg Sovjetskog Saveza i zemalja Istočne Evrope. Praktično, biološki potomci i ideološki naslednici, oni koji su Srbima i Rusima svojevremeno podvalili komunizam, sada su to isto uradili uvođenjem Bolonjskog sistema obrazovanja. U ozbiljnim zapadnim zemljama, sistem obrazovanja po Bolonji, otprilike, tretiraju kao drugorazredno obrazovanje, namenjeno imigrantima i namenjeno sirotinji. Kada tamo neko završi fakultet po Bolonji, praktično, strukovni fakultet, posle toga nema pravo da nastavi ove akademske studije. Upravo iz tih razloga, ovi koji su nama nametnuli uvođenje ''Bolonje'', svoju decu uglavnom ne školuju u Srbiji, nego ih šalju na privatne škole i fakultete u inostranstvo. Pre ovih reformi, nama je obećano da će stanje u obrazovanju biti bolje, da će sistem obrazovanja biti efikasniji, međutim, činjenice govore da je stanje gore nego što je bilo ranije. Do uvođenja tzv. Bolonjskog sistema, naši učenici i studenti su na međunarodnim takmičenjima iz matematike, fizike i informatike redovno osvajali medalje. Sada se redovno vraćaju praznih šaka i rezultati koje tamo postižu su sve slabiji i slabiji. Druga stvar koja je primetna jeste da je, s početkom ovih DOS-ovskih reformi, praktično, došlo do poplave viših škola, fakulteta i univerziteta u Srbiji. Još malo, pa ćemo imati jedan idealni sistem, idealno stanje, da svaki grad ima univerzitet, svaka opština ima fakultet i svako selo da ima višu školu. Ponavljači, koji u svoje vreme nisu mogli da završe osnovnu školu, sada osnivaju privatne fakultete i sami sebi izdaju diplome. Do pre 15 godina, teško ste mogli sresti nekog običnog građanina, prosečno obrazovanog, na ulici, koji vam iz cuga ne bi nabrojao sve univerzitete, ne samo u Srbiji, nego i u bivšoj Jugoslaviji. Spreman sam da se kladim da kada bi neko sreo ministra Žarka Obradovića na ulici i kada bi insistirao, čovek ne bi uspeo da se seti da nabroji sve univerzitete koji u ovom trenutku postoje u Srbiji. Sledeća porazna stvar je da studenti još malo, pa na fakultetima neće dobijati petice i šestice; sada dobijaju bodove, dobijaju oznake A, B, C, D, otprilike, kao da polažu za vozačku dozvolu a ne za univerzitetsku diplomu. Da bi položili ispit u dobra vremena, studenti su morali da ispune dva preduslova, ili jedan od njih – jedan je da znaju, ili da imaju dobre veze. Sada im nije potrebno ni jedno ni drugo. Prvi uslov koji treba da ispune da bi se dokopali diplome jeste da imaju novac, da imaju evre. Nažalost, ne postoji ispit u Srbiji koji evri danas ne mogu da polože. Međutim, i ako studenti nemaju para, imaju izlaz, dovoljno je da redovno dolaze na predavanja, da redovno dolaze na vežbe, da odrade nekoliko kolokvijuma, da prikupe određeni broj bodova, i kada izađu na ispit, onda ne moraju, bukvalno, da progovore nijednu jedinu reč, profesori su dužni da im daju prelaznu ocenu po tom Bolonjskom sistemu. Poslednja stvar na koju ću danas da podsetim jesu vrednosti za koju su se nekada studenti borili, kao nekakva društvena avangarda, kao najprogresivniji deo srpskog i svakog društva. Sećate se da su studenti bili ti koji su dizali revolucije. Godine 1968. su se pobunili iz razloga solidarnosti sa francuskim studentima i zato što im se nisu dopale određene komunističke stranputice koje su se događale u tadašnjem sistem. Devedesetih godina, studenti su u Studentskom gradu, možda se neki od vas sećaju, tada sam studirao, protestovali tri dana zato što nisu bili zadovoljni studentskim standardom, to je ona čuvena akcija – leb i sol. Posle toga su došle demonstracije zbog progona srpskog stanovništva na KiM-u, zatim zbog agresije na srpsko stanovništvo u Republici Srpskoj Krajini, a kasnije i u BiH. Danas toga nema. Poslednjih nekoliko demonstracija koje smo imali u Beogradu bile su motivisane samo jednim jedinim razlogom – da im se smanji broj bodova koje treba da prikupe u toku godine, da bi na kraju godine, u vreme ispitnog roka, smandrljali taj ispit i jednu fakultetsku godinu. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Mariću. Reč ima dr Paja Momčilov. Nije prisutan, na odboru je. Reč ima gospođa Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su predlozi odluka o razrešenju tri člana Nacionalnog prosvetnog saveta i zbirna lista kandidata za izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta, koji je podneo Odbor za prosvetu. Ovo je rezultat opšteg nezadovoljstva radom Saveta, koji je Srbiju prošle godine koštao negde oko 74 miliona dinara. Svi znamo da je stanje u prosveti na ivici podnošljivosti u svakom pogledu, pre svega, u osnovnoj ulozi, a to je podučavanje i obrazovanje dece i omladine i njihovo pripremanje za preuzimanje uloge u radu budućeg društva Srbije. Ovakvo stanje nije od juče, niti se može brzo rešiti, ali nedostatak ideja, planova i akcija u tom smislu je nedopustiv. Brza i efikasna je bila samo demontaža vaspitno-obrazovnog sistema do 2000. godine i instaliranje raznih novotarija, koje, osim evidentnog haosa na svim nivoima školstva, nisu donele nikakav kvalitet, pogotovo ne onaj koji je primeren veku u kome živimo. Od dolaska DOS-a na vlast, naše školstvo je preživelo bezbroj navodnih reformi i reformatora, od Gaše Kneževića, preko Radoša Ljušića, Vuksanovića i ko zna kojih sve ''bolonjaca'' i ''evropejaca''. Posledice ovakvih kvazireformi, potpuno neprimerenih našim potrebama, našem mentalitetu, našim mogućnostima, vidljive su na svakom koraku. Škole su izgubile status i primerno-vaspitnu ulogu. Učitelji i profesori su izgubili autoritet i, od omiljenih likova u životu mladih ljudi, postali predmet podsmeha, čak i nasilja od strane učenika, pa i roditelja, a najgore od svega je poražavajući nivo znanja, odnosno nepodnošljivo neznanje, nezainteresovanost i nedostatak svesti o tome koliko je znanje bitno u životu svakog čoveka. Deca nisu svesna tog defekta znanja i svekolike degradacije, kao posledice neobrazovanosti. Odgovornost je na nama, starijima, koji smo prošli drugačiji sistem školstva i obrazovanja, a koji nam je usadio ono najvažnije, a to je svest o važnosti stalnog učenja, stalnog obrazovanja i ličnog usavršavanja. Taj sistem, iako veoma loš u pogledu istorijsko-nacionalnog i verskog sadržaja, nije podsticao tzv. kreativni haos kao nešto, navodno, novo i relaksirajuće za najmlađe đake, podstičući ih da se na času šetaju, tuku, jedu, pevaju i učitelje dovode do suza. Mi smo i tada znali da ne postoji nikakav ''kreativni haos'', da haos oko nas izaziva i podstiče haos u nama. Kreatori haosa su oni sa zagađenom svešću, ljudi sa potpuno izvrnutim sistemom vrednosti, ili bez ikakvog sistema vrednosti, a sve u funkciji novog svetskog poretka i produkovanja beznačajnih šrafova u globalističkoj korporativnoj mašini za stvaranje profita. Bez valjanih uzora u kući, u školi, u medijima, deca i mladi, budući da su bez životnog iskustva, ipak osećaju da nešto ne valja i ne znaju kako da se izbore s tim. Zato nije čudno što pribegavaju raznovrsnim destrukcijama, agresiji, nasilju i konzumiranju alkohola i droge, kao svojevrsnoj odbrani od straha, stanja haosa i beznađa. Postoji, doduše, jedan manji procenat talentovane i vredne dece, čiji roditelju ulažu velike napore da ih podrže i omoguće njihovo razvijanje, interesovanje i sposobnosti. Potrebno je da država stvori podsticajni, obrazovni i životni ambijent za svu decu, sadržajne, savremene, proverene, istinite udžbenike, oslobođene politikanstva, zastarelih nagađanja i zabluda u razvoju ljudske vrste i razvoju nauke, kulture, udžbenike, učila i knjige koje razvijaju imaginaciju, kreaciju, samostalnost u radu, radoznali i istraživački duh, srdačnost i solidarnost u odnosima, toleranciju, umesto nametanja nezdravog takmičenja, po principu ''vinera'' i ''luzera'' i slično. Zatim, potrebna je briga o učiteljima, nastavnicima i profesorima, od standarda, do stručnog usavršavanja i vraćanja ugleda ovoj nekada veoma uvaženoj, omiljenoj profesiji. Takođe, ulaganje u sistem Interneta i učeničkog standarda za decu koja se školuju van mesta boravka, ili za one koji su bez roditeljskog staranja, ukidanje svih školarina i omogućavanje savremenih učila, dovođenje školskih objekata u funkciju, s obzirom na to da su mnoge škole u Srbiji, sa preko 150 godina tradicije, ruine i sklone rušenju. To se može uraditi smanjenjem nepotrebnih budžetskih troškova, ukidanjem bezbrojnih funkcija partijskih kadrova, sprečavanjem pronevera, krađa, pljački, korupcionaškog ponašanja u vrhu vlasti, svođenjem državne administracije na razumnu meru i usmeravanjem tako utvrđenih sredstava u vitalne sisteme, privredu, školstvo, zdravstvo, nauku i kulturu, ono na šta godinama upozoravamo. Nadam se da će se neki novi savet prihvatiti ozbiljnosti posla u vezi s ovako važnim društvenim segmentom kao što je prosveta i ispraviti greške prethodnih ministara, koje je moguće ispraviti. One strateške, dosovske greške u obrazovnom sistemu, koje se ne mogu ispraviti, imaće trajne posledice na mnoge generacije.
Zahvaljujem, gospođo Plećević. Reč ima gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da nema važnije teme od ove o kojoj danas govorimo, a kakav je odnos Demokratske stranke pokazuje broj prisutnih poslanika u sali. Trebalo je da bude prisutan i ministar prosvete na današnjoj sednici. Ukoliko se nalazi tamo gde mislim da treba da bude, u redu, ali je mogao neko od državnih sekretara ili njegovih pomoćnika da bude u ovoj sali. Nacionalni prosvetni savet je uspostavljen 23.05.2005. godine, na osnovu Zakona o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja. On ukupno ima 42 člana. Složićete se, to je kao jedan parlament, a rezultati koje je postigao, ne samo taj savet, nego i Ministarstvo prosvete, u poslednjih 10 godina, ukazuju da je to samo velika šteta. Navešću dva primera, s obzirom na vreme koje mi je na raspolaganju, dva primera koja na najbolji način pokazuju odnos vlasti prema sistemu prosvete, a to je indeks, video sam ga i doneću ga da ga pokažem, da imam ilustraciju, a to nemam danas, u kom piše da je jedan od studenata u jednom danu položio pet ispita. Vi procenite da li je to moguće. Čak, kod jednog profesora, tri ispita u jednom danu. Prilično je ''talentovan'', ali što je mnogo, mnogo je, kolega Puriću. Drugi promer. Dolazim iz Ljubovije. Većina je upoznata, Ljubovija ima problem oko izgradnje školske zgrade. Na njoj nije urađeno ništa u poslednjih pet godina. Lokalna samouprava nije u mogućnosti da taj objekat, koji je započet i gde je veći deo sredstava uložen, sama privede nameni. Imamo jedan paradoks, građani Srbije, a posebno roditelji te dece, a njih je 598 koji pohađaju osnovnu školu koja je izgrađena 1968. godine, montažni objekat, sa rokom trajanja od 20 godina. Dakle, upotrebna dozvola je istekla pre 21 godinu i ima niz drugih nedostataka. Ne bih da procenjujem, ni građani, ni lokalna samouprava, ni roditelji dece koja pohađaju taj objekat ne ulaze u verodostojnost rešenja, pre svega, sanitarnog inspektora, koji je, od 3. februara 2009. godine, svojim nalazom, zabranio rad te škole, a potom i Ministarstvo prosvete, odnosno nadležni inspektor. Dakle, rad u toj osnovnoj školi je zabranjen 4. februara 2009. godine. Prosvetni inspektor, 25. 2. 2009. godine, nalaže da se počne izvođenje nastave odmah. Roditelji i deca, naravno, i nastavno osoblje koje izvodi nastavu u toj školi, imaju dva problema. Ukoliko se ne ide u školu, to nije ničija želja, gubi se u sistemu obrazovanja, ukoliko se pohađa takva škola, rizikuje se život ili bar povreda dece. Kao narodni poslanik koji dolazi iz tog mesta, ne procenjujem sukob ova dva rešenja. Ne želim o tome uopšte da govorim. Tu nešto debelo nije u redu.Apelujem, pre svega, na ministra prosvete i na Vladu u celini da ozbiljno pristupe ovom problemu. O tome sam govorio i ranije. Naša želja nije da jedan objekat, koji je u stanju kakvom jeste, a mogao bi da bude lepa školska zgrada, bude nedovršeni spomenik školstvu, ili prosveti, kako hoćete da nazovete. Dok ne bude razrešen ovaj problem, govoriću o tome, jer želim da sačuvamo 598 učenika koji su naša budućnost. Kada sam rekao da je ovo važna tema, da bi morao da bude neko iz Ministarstva prosvete, hteo sam da kažem da fabrike, koje su pokoljenja naša sticala, neke i mi lično, imaju manju vrednost, jer njih su napravili ljudi. Naša deca su naše najveće bogatstvo. Ovakav odnos ne pokazuje da mi to zaista cenimo i da smo toga svesni. Prenesite ministru prosvete i premijeru da bi ovaj problem trebalo, da ne kažem morao, hitno da se rešava. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Boris Aleksić. Još 11 minuta ima vaša poslanička grupa.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, Savet za prosvetu je veoma bitno telo, a loša vest je da ga napušta akademik Mihajlo Đurić, koji je ustao, već su kolege pomenule, protiv antisrpskog ustava iz 1974. godine. Naravno, vlast ništa nije uradila da ga zadrži, što je veliki problem. Skrenuću vam pažnju, pre svega, na štetne reforme koje su pokrenute u našem pravosuđu, a te tzv. "nju ejdž" reforme, simbolično su počele uništavanjem knjiga. Verovali ili ne, biblioteka Ministarstva prosvete, sa 26.000 naslova, uništena je 2004. godine, ulaskom novih vlasti i pokretanjem novih reformi. Šta se dogodilo? To su stručne knjige koje je koristilo Ministarstvo prosvete i veoma su bitne za razvoj našeg obrazovanja. One su potrpane u neke kutije i bačene u podrum da trule, mnoge su ispale, oštećene i uništene. Obrazloženje je bilo da su te knjige zastarele. Mogu da vas podsetim da jedan od najvećih intelektualaca Zapada, Umberto Eko, upravo skuplja te zastarele knjige, inkunabule itd. Podsetiću vas, takođe, da su i u totalitarnom Hitlerovom režimu uništavane knjige. Još strašnije zvuči informacija da se, takođe, u Narodnoj biblioteci uništavaju mnogi naslovi, pod izgovorom eliminacije trećeg i četvrtog primerka. Narodna biblioteka je, navodno, imala suviše primeraka knjiga. Po zakonu, da vas podsetim, Narodna biblioteka može da se oslobodi viška knjiga, ali mora da ih ponudi drugim bibliotekama. Oni su uništili ne samo treći i četvrti primerak, bacili ga, već su negde uništavali i prvi i drugi primerak. Ostali su potpuno bez nekih naslova. Mislim da bi morala da se pokrene istraga vezana za uništenje ovog nacionalnog blaga, kako biblioteke Ministarstva prosvete, sa 26.000 naslova, tako i da se utvrdi šta se to desilo u Narodnoj biblioteci, koji naslovi su uništeni. Nećete se začuditi ako vam budem rekao da je uništavanje počelo onog trenutka kada je formirana ćelija Tribunala u Hagu, tj. Tužilaštva Tribunala u Hagu, u Narodnoj biblioteci, koja se nalazi u jednom izolovanom prostoru Narodne biblioteke, kojem ne smeju da pristupe zaposleni u Narodnoj biblioteci. Predstavnici Tužilaštva Tribunala u Hagu imaju tamo sve uslove bolje nego zaposleni, kao da se nalaze u nekoj tajnoj zgradi, prostoriji; mogu da rade šta god hoće, da pregledaju koje hoće knjige, možda, neke knjige i da sklanjaju. Takođe, treba pokrenuti istragu i o tome. S druge strane, već sam pominjao da se neprocenjivo nacionalno blago Srbije uništava. Najveća izložba koju je ikad naša država imala o genocidu nad srpskim narodom, koja je obuhvatala period 1941 - 1945. godine, 1991 - 1992. godine, ovaj period 1991 - 1992. godine, veoma značajan za postupke koji se danas vode, autora Bojana Isakovića, uništena je 2003. godine u Parohijskom domu u Vranju, samo dve nedelje pošto je uvrštena u dokazni materijal odbrane Slobodana Miloševića. Da se podsetimo, danas je godišnjica ubistva Slobodana Miloševića u Tribunalu u Hagu. Gotovo niko to nije pomenuo, osim poslanika SRS-a. Prosto, začuđujuće. "Nju ejdž" reformama je predviđeno, između ostalog, uvođenje nekog američkog zvanja ''bačelor'' za diplomirane studente. Mogli ste bar da se pozovete na latinsku i francusku tradiciju, pa da upotrebite izraz''bakalavr'', koji je prigodniji, u evropskom je duhu. Uspostavljaju se "Nju ejdž" radionice, u kojima su direktori i nastavnici glumili, verovali ili ne, usisivače i kućne aparate. To su bile te reforme. Posebna pažnja trebalo bi da se obrati na zabranjeno znanje. Ne znam da li vam je poznato, ali poznati američki stručnjak, profesora sa Harvarda, nažalost, preminuo je nedavno, Semjuel Hantington, u svojoj knjizi "Treći talas" je napisao da je prvi talas demokratije u SAD počeo onog trenutka kada je većina belog stanovništva dobila pravo glasa. S druge strane, slobodno možemo da kažemo da talas ustavnosti, pravne države, počinje sa ''Zakonopravilom'' svetog Save, vršnjakom "Magna karta libertatum" iz 1215. godine, s tim što je ''Zakonopravilo'' svetog Save potpunije od "Magna karta libertatum" i neuporedivo značajnije. ''Zakonopravilu'' svetog Save se ne posvećuje pažnja nigde. Šta je zanimljivo u ''Zakonopravilu'' svetog Save? Ovde je izlazio predstavnik, Zaštitnik građana. Kada je govorio o ombudsmanu, on je rekao da se prvi put u Srbiju, u 21. veku, uvodi Ombudsman, Zaštitnik građana. Draga gospodo, sveti Sava je upravo ''Zakonopravilom'' predvideo određeni broj sveštenika koji su bili zaduženi da se staraju o sirotinji, o socijalno ugroženim građanima i da ih brane od samovolje bogataša i moćnika, znači, u 13. veku. Da ne govorim o Zakoniku Stefana Dušana, koji je imao u sebi elemente ustavnosti. Kao što znate, on obavezuje sudije da sude po zakonu, a ne u strahu od cara. To je ovo što ste vi ukinuli Zakonom o sudijama, kada ste uveli reizbor sudija i ukinuli ustavno načelo stalnosti sudijske funkcije. Vi govorite i predstavljate se kao prozapadna vlast. Postavlja se pitanje – da li uopšte znate ko je najuspešniji Srbin u istoriji na Zapadu? Naravno da ne znate. To je Mihajlo Pupin, osnivač Nacionalnog komiteta za aeronautiku SAD-a, koji je kasnije prerastao u NASA-u, poznatu američku svemirsku agenciju. Izumeo je samoindukcione kalemove koji su omogućili telefonski saobraćaj, komunikaciju između vazduhoplova u letu. Uvođenje njegovih patenata u Evropu, preko ''Simensa'', nazvano je pupinizacijom Evrope. Zanimljivo je da je Mihajlo Pupin mnogo toga pričao i o srpskom KiM-u u američkim časopisima. On je 1913. godine napisao, povodom oslobođenja Kosova i Metohije – ovo je najsvetliji Vidovdan od Kosova, pa naovamo, ceo niz od 525 godina; svaki Srbin koji doživi ovu slavu, doživeo je najslavniji dan u srpskoj povesnici i treba da blagodari svevišnjem Bogu što ga je stvorio u najslavnijem dobu od početka srpstva. Takođe je pisao, u ''Indipendentu'', i o BiH, povodom ubistva Franca Ferdinanda. Uzeo je u odbranu Gavrila Principa. Naveo je tim povodom, jula 1914. godine, u ''Indipendentu'': "Ovaj tragični prizor je zadnji čin drame koja je počela 1908. godine, kada je Austrija anektirala BiH, drsko prkoseći odluci Berlinskog kongresa. Usledila je silna i duga borba, ali su, konačno, lepa Bosna i posna Hercegovina iznurene pale žrtvom. Krv je liptala iz mnogih rana, koje su nanete nemilosrdnim kandžama dvoglavog crnog orla austrijske carevine. Junačka borba Srba iz Srbije, Crne Gore i Hercegovine, od 1875. do 1878, bila je krunisana pobedom i okončanjem. Oni su se borili za ujedinjenje i oslobođenje Srba iz Srbije na Balkanu i uskrs krune Stefana Dušana Silnog, srpskog cara iz 14. veka. Bitka je bila dobijena, ali kruna nije uskrsla. Bosnu i Hercegovinu, njena dva najdragocenija bisera, ugrabio je knez Bizmark i nemački grof Andraš, Austromađar.". Da vas podsetim, Mihajlo Pupin je ujedno bio prijatelj s petoricom američkih predsednika, između ostalog, i sa Vudroom Vilsonom, a Teodor Ruzvelt je, uputivši pismo Srpskom odboru u Čikagu 1917. godine, Teodor Ruzvelt nekad je bio predsednik SAD-a i šef Republikanske stranke, podržao stvaranje velike Srbije. Hvala.
Poslaničkoj grupi SRS-a ostalo je još dva minuta. Gospodin Milan Veselinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, još kada smo usvajali Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, SRS je ukazao na niz propusta, ukazao je, svojim amandmanima, da takav zakon ne odgovara stvarnosti i vremenu u kome živimo. Tada ste se pozivali na Bolonjsku deklaraciju, tada je bilo priče kako će biti unapređeno obrazovanje i vaspitanje, ali, nažalost, videli ste, posle tri godine ponovo dolazimo na isto. Naime, Nacionalni prosvetni savet, koji je izabran tada, gotovo godinu dana nije bio konstituisan, nije radio ništa, nije imao predsednika, a kasnije, kada je konstituisan, onda nije imao dobru saradnju s Ministarstvom prosvete. Skoro 90 predloga Nacionalnog prosvetnog saveta se ne prihvata u Ministarstvu prosvete. Zbog čega? Zato što smo i tada ukazivali da u Ministarstvu prosvete postoje određeni sektori, odeljenja koja se bave baš ovom problematikom kojom se bavi i Nacionalni prosvetni savet. Tada smo govorili da je ovo samo dupliranje poslova i nešto što košta građane Srbije, ako se to već negde finansira i postoji trenutno u Ministarstvu prosvete. Sa smenama ljudi i onima koji se ovde imenuju, mi narodni poslanici nismo upoznati, jer vidimo da predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta menjaju zbog neprihvaćenog izveštaja. Ne znamo koji je tome razlog, ali znam da je, npr., prof. dr akademik Mihajlo Đurić čovek koji je bio autoritet i značio je u tom Nacionalnom prosvetnom savetu. (Predsednik: Moraćete da privedete kraju, molim vas.) Danas govorite i o nekim smenama, gde kažete da je primao plate u Ministarstvu prosvete i Nacionalnom prosvetnom savetu... (Predsednik: Poslaniče, hoćete li da završite? Završite rečenicu.) Završavam. Samo da vam kažem javno da imam informaciju da je ta nadoknada članovima Nacionalnog prosvetnog saveta 40.000 dinara... [[Isključen mikrofon.]]
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa i još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka o razrešenju članova Nacionalnog prosvetnog saveta, Zbirnoj listi kandidata za članove Nacionalnog prosvetnog saveta i Predlogu odluke o razrešenju predsednika Nacionalnog prosvetnog saveta. Obaveštavam vas da će Narodna skupština, u danu za glasanje, odlučivati o predlozima odluka i izvršiti izbor članova Nacionalnog prosvetnog saveta sa Zbirne liste kandidata. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O MEĐUNARODNOJ PRAVNOJ POMOĆI U KRIVIČNIM STVARIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milorad Buha, Milan Avramović, Slobodan Vuković, Milan Škrbić, Gordana Paunović-Milosavljević, Vladan Batić, Momčilo Duvnjak, Nikola Žutić, Ljubiša Petković, Jovan Palalić, Momir Marković, Marina Toman, Vladan Jeremić, Dragan Aćimović, Dragan Živkov, Gordana Pop-Lazić, Milovan Radovanović, Nataša Jovanović, Sulejman Spaho, Slađan Mijaljević, Nikola Savić, Ognjen Mihajlović, Jadranko Vuković, Sreto Perić, Miroslav Petković, Milan Veselinović, Marko Milenković, Jovan Damjanović, Dušanka Plećević, Branimir Đokić, Dejan Mirović, Petar Jojić, Marina Raguš, Zoran Krasić, Vesna Marić, Dragan Stevanović, Radiša Jocić, Radiša Ilić, Vlada Milojković, Lidija Dimitrijević, Goran Mihajlović, Bojan Mladenović, Paja Momčilov, Ljubomir Kragović, Mirko Munjić, Milorad Krstin, Vitomir Plužarević, Boris Aleksić, Zoran Popović, Tomislav Ljubenović, Dobrislav Prelić, Filip Stojanović, Aleksandar Martinović, Dušan Marić, Lidija Vukićević, Srđan Spasojević, Milica Radović i Dragan Živkov. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, pre nego što otvorim pretres, htela bih da vas podsetim na član 143, odnosno da vam ga pročitam: "Pretres u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, pri čemu ukupno vreme za pretres u pojedinostima za poslaničke grupe iznosi isto koliko je iznosilo i ukupno vreme za načelni pretres predloga zakona, odnosno za zajednički načelni pretres više predloga zakona za poslaničke grupe. Ukupno vreme pretresa u pojedinostima za poslaničke grupe raspoređuje se na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe. Predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, za ukupan pretres u pojedinostima imaju dodatno vreme od 15 minuta za poslaničku grupu, koje se ne računa u ukupno vreme za pretres u pojedinostima za poslaničke grupe. Svaki podnosilac amandmana ima pravo da obrazloži svoj amandman, u trajanju do dva minuta, s tim da ukupno vreme trajanja pretresa u pojedinostima po ovom osnovu ne može biti duže od 10 časova. Ukoliko je jedan amandman zajedno podnelo više narodnih poslanika, pravo da obrazloži ovaj amandman u ime podnosilaca ima samo jedan od potpisanih narodnih poslanika, i to u trajanju do dva minuta. Ukoliko više narodnih poslanika iz iste poslaničke grupe podnesu amandmane koji su po svojoj sadržini istovetni, smatraće se da se radi o jednom istom amandmanu koji je podnelo više narodnih poslanika zajedno i primeniće se odredba iz stava 5. ovog člana. Predlagač zakona, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača zakona ima pravo da o svakom amandmanu govori do dva minuta, s tim da ukupno trajanje pretresa u pojedinostima po ovom osnovu ne može biti duže od tri časa. Narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u pretresu u pojedinostima, koji imaju pravo da govore samo po jednom, do pet minuta. Ukoliko se ne postigne međusobni dogovor, pravo da govore po jednom do pet minuta imaju tri narodna poslanika koji se prvi prijave za reč." Gospodin Aligrudić, po Poslovniku. Izvolite.
Po članu 27, a u vezi sa članom 143, predsednice, u stanju smo da čitamo Poslovnik. On je objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije", napravljen je ovaj tekst koji je celovit i u njemu lepo piše – član 143, o kojem ste govorili. Međutim, ono što ostaje nejasno je sama primena člana 143. s vaše strane, kao predsednice Parlamenta, i molim vas da to pojasnite, da bismo znali da li ulazimo u povredu Poslovnika ili ne. Dakle, kako sam načuo, a od vas to nisam čuo, a čitajući ovaj član nisam mogao tako da zaključim, da li postoji jedinstveni zajednički pretres u pojedinostima o prve tri tačke dnevnog reda? Ako ne postoji, to bi bilo sasvim u redu, jer za tako nešto nema osnova. Osnov za zajednički načelni pretres je regulisan članom 142. Članom 143. govori se o ukupnom vremenu za pretres i na kraju tog stava, kao što ste pročitali, stoji i ukupno vreme za načelni pretres predloga zakona, odnosno za zajednički načelni pretres više predloga zakona za poslaničke grupe. To uopšte ne implicira da se radi o spajanju tačaka dnevnog reda u pojedinačnom pretresu, niti ih je iko spojio, niti je Skupština donela odluku o tome. Ako ste to hteli, morali ste onda, kao većina, da usvojite u Poslovniku izmenu člana 142. i da kažete da se istovremeno odlučuje o spajanju tačaka i u načelnom pretresu, i u pretresu u pojedinostima. Kako to nije bio slučaj, želim da razjasnimo jednu stvar – da li Poslanička grupa DSS-a po prvoj tački dnevnog reda ima svojih 25 minuta za raspravu, da ili ne?
Po spojenim tačkama, ima to vreme. Odgovor imate u prvom stavu člana 143, zbog toga sam ga i pročitala. Dakle, "pretres u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, pri čemu ukupno vreme za pretres u pojedinostima za poslaničke grupe iznosi isto koliko je iznosilo i ukupno vreme za načelni pretres predloga zakona, odnosno za zajednički načelni pretres više predloga zakona za poslaničke grupe." Prvim stavom je dat odgovor, a stručne službe, takođe, potvrđuju. Vaše ukupno vreme je ovo vreme koje ste rekli da imate. Za spojene tačke. Nemate reč. Izvolite.
Ovde se radi o povredi člana 143. stava 1. i odmah ću vam objasniti o čemu se radi. Upravo ste to učinili ovim tumačenjem. Naravno, tome ne možemo da se protivimo, odlučićemo u danu za glasanje, nema načina da vam se suprotstavimo, fizički ne možemo, i nema svrhe. Povreda se sastoji u sledećem – ako je tačno da je spojena rasprava u pojedinostima, kao što ste rekli da ćemo po tom principu dalje raditi, nije mi jasno zbog čega prvo raspravljamo o tački 1. Ako je spojena rasprava u pojedinostima, onda se raspravlja na isti način kao što su spojene tačke u načelu. Dajte nam tačku 1, napravite pauzu, podelite nam materijal za tačke 1, 2. i 3, prepustite nama da odlučujemo o kom amandmanu ćemo da pričamo i po kom ćemo se javiti za reč. Nema, zaista, smisla da nam dajete prvo tačku 1, odeljujući te tri tačke u posebne pretrese, a da nam onda delite vreme na tri. Mislim da ste time grubo prekršili Poslovnik, čak i po tumačenju kako ste ga vi izneli.
Nema povrede Poslovnika. Po dnevnom redu radimo i izjasnićemo se u danu za glasanje. Gospodin Palalić i gospodin Krasić su reklamirali Poslovnik.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 27, a u vezi sa članom 43. Naime, vi ste nam sada, u obrazlaganju ove povrede Poslovnika, rekli da je u pojedinostima objedinjena rasprava o prve tri tačke. Sada vas pitam – koliko Poslanička grupa DSS-a ima vreme za raspravu kada je u pitanju ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, ukupno vreme u pojedinostima? Znači, da li je to vreme za svaku tačku, konkretno, u ovom slučaju – za Predlog zakona o pružanju pravne pomoći u krivično-pravnim stvarima, da li se to odnosi na 15 minuta, na 25 minuta ili se to odnosi na sve tri tačke? Molim vas, ako vi tumačite da je tou odnosu na sve tri tačke, koliko vremena imamo za prvu tačku?
Gospodine Palaliću, završili ste vreme koje vam je dato na raspolaganje. Vi ponovo pitate isto što je kao pitanje postavio i gospodin Aligrudić. Imate 25 minuta i 12 sekundi i 15 minuta ima gospodin predsednik Poslaničke grupe za sve tri, odnosno za spojenu raspravu. To smo objasnili, pročitali smo član koji to reguliše. Molim vas, upozoravam vas da ste ponovo pitali nešto što je već pitano, na šta nemate pravo. Na taj način ste povredili Poslovnik. O istoj stvari ne možete dva puta. Gospodin Krasić.
Pozivam se na članove, pre svega, 27. i 100. Poslovnika i na član 143. Molim vas, vi ste dali jedno tumačenje iz člana 143. koje ne stoji. U prvom stavu, znam da ste čitali, ali ne znate da čitate, definiše se vreme. U istoriji parlamentarizma se nije desilo da se rasprava u pojedinostima objedinjuje za tri zakona. Zakon broj 1 – određuje se vreme u skladu sa članom 143. i ide rasprava kako je navedeno. Vi želite tri zakona da izliferujete za ukupno vreme od deset sati, pri tom zaboravljate na jednu stvar – ovim poslovnikom je garantovano pravo svakom podnosiocu amandmana da izađe i da, do dva minuta, obrazloži svoj amandman. Molim vas, u okviru deset sati, to je otprilike 300 amandmana. Ako je neko podneo amandman na treći zakon, poslednji član, pa bude 325 amandman u tom zbiru, on neće moći da ostvari svoje pravo da obrazloži, zbog vašeg tumačenja. Skratili ste ga, nema više gde da se krati. Ovo je teško kršenje ne samo Poslovnika, vi ste to namerno uradili da bi se sprečila javna reč, da bi se sprečila kritika, da bi se sprečilo iznošenje argumentacije i dokaza, da bi građani videli gde vi vodite. Evo, sada, građani, vidite kakva je izmena Poslovnika – da se uvede diktatura, parlamentarna diktatura, da ne sme da se priča ovde. Izvinjavam se.
Radi se o primeni Poslovnika i potrebno je bilo da se pripremite za izmene i dopune Poslovnika, kako biste kvalitetno učestvovali u radu. Izvolite, po novom osnovu.
Osnov se sastoji u povredi člana 27, tj. vašeg načina predsedavanja, u vezi s članom 104. Poslovnika. Član 104. propisuje nešto što je usmereno na zaštitu dostojanstva Narodne skupštine. Ako vam narodni poslanici traže da vodite sednicu u smislu člana 27, na jedan kulturan, dostojanstven način, primeren, ili privržen poštovanju Poslovnika, to znači da morate objasniti institute i mehanizme po kojima se taj Poslovnik primenjuje i poštuje u Narodnoj skupštini. Znači, ako ste bili pitani, kod primedbe za kršenje Poslovnika, da nam kažete tačno kako se vreme raspoređuje prema prve tri tačke, vi to niste učinili na izričit zahtev poslanika. Onda ste im objašnjavali, mom prethodniku, gospodinu Palaliću, da je dva puta isto pitao. Znate, to nema smisla. Jel vi nas smatrate malom decom? Čovek vas je, vrlo prosto, pitao koliko za prvu tačku imamo vremena. Vi ste predsednik ovog parlamenta, vi ste dužni da nas snabdete tom informacijom, ili hoćete da se mi pretvorimo u račundžije, matematičare, da računamo koliko je to minuta i sekundi po prvoj tački. Niste u pravu. Ako je rasprava spojena, mora biti spojena o sve prve tri tačke.
Praktično ste ponovo postavili isto pitanje. Upozoravam vas, nemate reč, iza toga ću izreći sankciju. Ne možete na istu temu više puta. Gospodine Martinoviću, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić Dejanović, ukazujem na povredu člana 104. i člana 143. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Poslanicima opozicije je, dame i gospodo, na sednici Administrativnog odbora, na kojoj je raspravljano o Predlogu odluke o izmenama i dopunama Poslovnika o radu Narodne skupštine, predsednik Administrativnog odbora tvrdio da će vladajuća koalicija odredbu člana 143. stav 4. Poslovnika o radu tumačiti tako da vreme od dve minute koje ima svaki podnosilac amandmana ne ulazi u ukupno vreme za raspravu u pojedinostima. Mi smo ukazali na sednici Administrativnog odbora da će, ako se bude zauzeo suprotan stav, neki podnosioci amandmana, zbog nedostatka vremena, biti u nemogućnosti da brane svoje amandmane. Onda je, u jednom haosu koji je stvoren u Administrativnom odboru, zato što je vladajuća koalicija podnosila amandmane na sopstveni predlog odluke o izmenama i dopunama Poslovnika, protivrečne amandmane, gospodin Konstantinović rekao: "Gospodo iz opozicije, nemojte da se brinete, garantujem vam", to možete da proverite u stenogramu koji je vođen na sednici Administrativnog odbora, "nemojte da se brinete, vlast će da tumači ovu odredbu člana 143. tako da vreme koje ima svaki podnosilac amandmana, u trajanju od dve minute, da brani svoj amandman ne ulazi u ukupno vreme za raspravu u pojedinostima". Vi sada tvrdite suprotno. To znači, gospođo Đukić-Dejanović, dobro sam razumeo, stvar je u tome što vi varate narodne poslanike; vi ste jedno tvrdili, ne mislim vi, lično, dakle, predsednik Administrativnog odbora je jedno tvrdio na sednici Administrativnog odbora, u ime vladajuće koalicije u ovoj Narodnoj skupštini ... (Predsednik: Vreme. Upozoravam vas da ja ne varam, nego obrazlažem i govorim istinu.) ... Izvinjavam se. Molim vas, dopustite mi da završim. (Predsednik: Upozoravam vas, molim vas. Zahvaljujem.) Dopustite mi da završim. (Predsednik: Ne možete završiti, prošlo je vreme.) Niste mi dali da završim. (Predsednik: Molim vas, ne mogu vam dati duže nego što je predviđeno vreme.) Da, ali vi ste mi, pre nego što je isteklo dve minute, upali u reč i nisam mogao da završim. Radi se o tome da je vladajuća koalicija prevarila poslanike u Narodnoj skupštini. Tvrdili su da će ova odredba člana 143. da se tumači na jedan način, a vi je sada tumačite na neki sasvim drugi način. O tome se radi.
Molim vas, vreme od dva minuta za amandmane ne ulazi u ovo vreme, ali ne može biti duže od deset sati, to je suština. Molim vas, tako je rečeno i to ponavljam sada i drugi put. Ima reč gospodin Petković.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu člana 27. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Gospođo predsednice, protestujem protiv vašeg načina ophođenja prema šefu jedne poslaničke grupe u Parlamentu Srbije, jer mislim da je to nedopustivo. Želim da vam ukažem na to da nema glupih pitanja, ima samo glupih odgovora. Poslanička grupa Demokratske stranke Srbije želi da zna, taksativno da nam to kažete da li ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe ima 15 minuta, odnosno da li je to vreme podeljeno na tri puta po pet minuta. Da li pet narodnih poslanika, koji će govoriti u okviru svojih 25 minuta, moraju da podele svoje izlaganje na pet minuta, da bi svi mogli da govore, a tih pet minuta da podele na minut i 35 sekundi, da bi ispunili to? Zašto nam niste dali sve tri tačke dnevnog reda, ako ste već to objedinili, ne samo međunarodnu pravnu pomoć, nego sve ostale tačke koje ste predvideli da radite? To je, apsolutno, kršenje člana 143. Poslovnika i mi to nećemo dozvoliti da se dešava u Narodnoj skupštini.
Gospodine Petkoviću, 15 minuta je za predstavnika ili onoga ko bude predstavljao poslaničku grupu i može ih podeliti kako god želi. Dakle, može govoriti svih 15 minuta, ili tri puta po pet – on sam odlučuje. To nije precizirano, a vaše ukupno vreme u objedinjenoj raspravi je, kao što sam već rekla, 25 minuta i 12 sekundi. Drugi put već to objašnjavam. Prelazimo na član 1. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Ima reč gospodin Buha. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a, podneo sam amandman na član 1. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima i ukazao na osnovnu poziciju SRS-a u vezi s ovim zakonom. Srpska radikalna stranka smatra da je neprihvatljivo, necelishodno ići u parcijalno definisanje određenih pojmova, pre svega, u oblasti međunarodne pravne pomoći, koja je vrlo široka, sveobuhvatna i, kao takva, zahteva unifikaciju, kodifikaciju ili, kako reče ministar pravde, harmonizaciju pravnih propisa. Učinili ste suprotno od onog što ste naveli u obrazloženju Predloga zakona i onog što je rekla ministar pravde za ovom govornicom. Najpogubnije rešenje ste napravili zato što ste iz jednog zakona, a to je Zakonik o krivičnom postupku, izdvojili jednu celinu i ubacili je u poseban zakon. SRS smatra da je neprihvatljivo ići na ovako parcijalno definisanje ove oblasti i da je predlagač zakona morao, shodno već postavljenom pravilu, ono što je definisano Zakonikom o krivičnom postupku, kroz inoviranje zakonskih odredaba, ubaciti sve ono što je sastavni deo međunarodnih konvencija – konvencija Evropske unije, konvencija UN-a, postignutih međunarodnih sporazuma iz ove oblasti i sve prakse, sudske i druge prakse koje se odnose na oblast međunarodne pravne pomoći. Ovakvim načinom, vi razdrobljavate pravni sistem Republike Srbije, zato što ćete sada morati definisati...
Vreme, gospodine Buha. Zahvaljujem. Htela bih samo da vas obavestim da sam pozvala da sednici prisustvuje gospodin Zlatko Petrović, savetnik gospođe Malović. Pozdravljam njega i gospođu ministarku. Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Avramoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu s ovim sramnim Poslovnikom i još sramnijim članom 143, ja treba za dva minuta da obrazložim zašto sam hteo da promenim i da poboljšam predlog ovog nakaradnog zakona – što je fizički neizvodljivo. To je dokaz koliko funkcioniše Republička skupština i koliko brine o demokratiji i slobodi govora. Ja ću se opet usredsrediti na sam amandman. Dakle, ovaj predlog zakona je uslov za belu šengen listu i jedan od uslova koji postoji u setu zakona koji mora Skupština Srbije da usvoji. Kao takav, ne daje nikakvu novu pravnu regulativu, niti inovaciju. Svi članovi koji su navedeni u ovom zakonu su, faktički, poznati članovi u Zakonu o krivičnom postupku i u međunarodnim i bilateralnim ugovorima koje, u skladu s Ustavom, usvaja Republički parlament. Bilo koji ugovor sa drugom državom, koji usvajamo, ne sme izaći iz okvira pravnog sistema. Ovaj zakon prevazilazi pravni sistem. Govori, kao, nešto novo, a to je način ko će da finansira međunarodnu pravnu pomoć. Ja sam tražio da se briše član 2, iz jednog prostog razloga. Član 2. kaže: "Međunarodna pravna pomoć obuhvata izručenje okrivljenog ili osuđenog". Podsetiću vas da je Miladin Kovačević okrivljen i osuđen u jednoj zemlji, a da vi ovim zakonom regulišete ko će da plati to što ćete vi da ga izručite Americi, odnosno legalizaciju onoga što radite; s druge strane, medijski koristite drugu sliku. To jeste ovaj zakon. Drugo, preuzimanje i ustupanje krivičnog gonjenja. Tu vam je otvoreno široko polje – možete dozvoliti bilo kojoj službi u vašoj zemlji da radi šta god hoće. Zatim, izvršenje krivične presude i ostali oblici međunarodne pravne pomoći. Ne piše koji su to ostali oblici, ali mogu mnogo da nas koštaju. Isteklo mi je vreme, izvinite, građani Srbije.
Zahvaljujem. Bili ste sasvim jasni. Da li još neko želi reč? Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Vi ste hteli reč po Poslovniku? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, vladajućoj koaliciji ne samo da nije dovoljno to što je maksimalno redukovala prava opozicije, nego i ovako redukovana prava ne poštuje. Dakle, gospođo Đukić-Dejanović, član 143. kaže, a molim vas da mi ovo vreme ne računate: "Pretres u pojedinostima obavlja se po članovima na koje su podneti amandmani i o amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, pri čemu ukupno vreme za pretres u pojedinostima za poslaničke grupe iznosi isto koliko je iznosilo i ukupno vreme za načelni pretres predloga zakona, odnosno za zajednički načelni pretres više predloga zakona za poslaničke grupe". Gospodin Milorad Buha je u, trajanju od dve minute, obrazložio svoj amandman. Umesto da pitate da li se još neko javlja za reč, vi odmah prelazite na drugi amandman. Kako da koristimo vreme koje imamo kao poslanička grupa za raspravu u pojedinostima kada vi uopšte ne pitate da li se još neko javlja za reč? Svaki narodni poslanik, čak i ako nije podneo amandman, ima pravo da diskutuje o amandmanu svoga kolege. Kako da raspravljamo, kako da trošimo ionako smanjeno vreme koje ste nam dali, ako vi ne date reč narodnim poslanicima? Vi prelazite, dajete reč samo podnosiocima amandmana. Znači, kada se završi rasprava o amandmanu od strane podnosioca amandmana, dužni ste da otvorite raspravu i pitate da li se još neko javlja za reč, a ne da prelazite s amandmana na amandman. Mi, jednostavno, ne možemo da koristimo iovako smanjena prava koja imamo po članu 143, o tome se radi. Drugi narodni poslanici, koji nisu podneli amandman, imaju pravo da diskutuju o amandmanima koje su podneli drugi narodni poslanici. Dakle, omogućite raspravu o amandmanima.
Zahvaljujem. Sasvim korektno tumačite Poslovnik. Ja pitam da li neko želi reč i dajem reč svima koji se jave povodom amandmana, s tim da dva minuta koje govori podnosilac amandmana ne ulaze u vreme toj poslaničkoj grupi, a sve ostalo ulazi. Gospodin Buha je, teorijski, mogao da nastavi u okviru vremena, ali ne da obrazloži amandman. Ako se nismo razumeli, sad pitam, da li se neko javlja za reč o amandmanu na član 2. koji je podneo gospodin Avramović? (Ne) Na član 3. amandman je podneo poslanik Slobodan Vuković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Osim podnosioca, da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne) Naravno da imate pravo, u okviru vremena koje vam je dato na raspolaganje, da učestvujete. Ponavljam i to sam pročitala kad sam pročitala član 143. Mislim da me jako dobro razumete, ja vas odlično razumem. Podnosilac amandmana, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, retko izlazim, ali vidite kakva je situacija u Skupštini. Iako sam za ovih šest meseci samo nekoliko puta izašao, sada sam primoran da za dva minuta obrazložim amandman, i to ću pokušati, mada je to vrlo teško. Na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, prečišćeni tekst, podnosim amandman na Predlog zakona o međunarodno pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Predlažem da se ovaj član briše, a obrazložiću to ovako. Predlagač zakona izabrao je pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno regulisanje ovako široke pravne materije. Politički pritisci koje trpi aktuelna vlast od strane njenih mentora sa Zapada, na prvom mestu, ''haški proces'', ''slučaj Kovačević'' i slično, ne mogu biti valjana osnova za opravdanje propusta koji se čine u pravnoj regulativi. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakona o krivičnom postupku i uskladiti ga s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana. Vi razmislite da li je u ovoj skupštini potrebno da mi svi sad ovde izlazimo na brzinu, da ovako široku materiju obrazlažemo za pedesetak sekundi, da nam se uskraćuje pravo da ...
Zahvaljujem, gospodine Vukoviću, prošlo je dva minuta, ali ako želite, možete uzeti učešće dalje, u okviru vremena koje stoji na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi. Da li još neko želi reč? Povredu Poslovnika reklamira gospodin Aligrudić.
Jako ću kratko. Član 27 – način vođenja sednice. Kada vodite sednicu, taj osmeh koji imate na licu, koji nam upućujete zbog toga što vidite da su ljudi, koji su opozicioni predstavnici građana u ovom parlamentu, uznemireni načinom vođenja sednice, krajnje je uznemirujući i krajnje uvredljiv. Molim vas da ga skinete s lica, mislim da na taj način kršite član 104. i član 27.
Vaša kompetentnost da određujete i ocenjujete mimički izraz nije na nivou i mislim da ste na ovaj način povredili Poslovnik. Zaista, u mom izrazu lica nema ničeg sračunatog na to da iritiram bilo koga. Mislim da je problem u interpretaciji, a ne u realnosti. Reč ima gospodin Jojić, kao ovlašćeni predstavnik. Imate 15 minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče amandmana koje je podnela SRS, oni se zasnivaju na ustavnim rešenjima i ustavnim načelima, jer su u skladu, pre svega, s Ustavom Republike Srbije i Zakonikom o krivičnom postupku. Prema tome, amandmani SRS-a su takve prirode da predstavljaju, pre svega, ustavnu kategoriju i zbog toga je SRS predložio da se brišu svi članovi predloženog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Kada je u pitanju član 3. stav 2, SRS i ja smatramo da ne treba omogućavati pružanje međunarodne pravne pomoći kada se radi o postupku koji je pokrenut pred organom uprave, jer to bi bilo u suprotnosti sa načelom zakonitosti. Pitanje je da li bi se tada uopšte radilo o krivičnim stvarima. Dakle, kada je u pitanju član 3, srpski radikali i narodni poslanik koji je podneo amandman na ovaj član ostaju kod sadržaja ovog amandmana, s tim što ističem iz kojih razloga se ne bi smelo dozvoliti da se postupak pokreće suprotno Zakoniku o krivičnom postupku, suprotno Ustavu Republike Srbije, jer upravni organi, u konkretnom slučaju, nisu nadležni da rešavaju po ovim pitanjima, da odlučuju, niti da zarađuju, jer bi u tom slučaju došlo do konfuzije u primeni pravne norme, kako iz Krivičnog zakonika Republike Srbije, tako i u odnosu na Zakonik o krivičnom postupku. Prema tome, SRS smatra da ovaj zakon nije trebalo donositi. On ne poboljšava pravnu regulativu, niti uređuje pravni poredak Republike Srbije na bolji način nego što je to bilo regulisano ranije. Kada je u pitanju ovaj član, predlažem da se usvoji ovaj predlog našeg narodnog poslanika i da se ovaj zakon ne nađe u proceduri, s obzirom na to da ima brojne mane i da nije pogodan za primenu, jer je u suprotnosti s brojnim odredbama, pre svega, Ustava Republike Srbije, Krivičnog zakona i Zakonika o krivičnom postupku. Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, javljaću se po sledećim amandmanima, za sada toliko.
Narodni poslanik Petar Jojić, kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe, ima na raspolaganju još 12 minuta koje može iskoristiti u kojem god trenutku vremena želi. Da li još neko želi reč u raspravi o pojedinostima, amandmanu na član 3? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da) Da li još neko od narodnih poslanika želi reč? Da, narodni poslanik Petar Jojić.
Predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime Poslaničke grupe SRS-a, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Gospodin Petar Jojić je malopre, a verovatno će i kasnije detaljnije da obrazloži sve ono zbog čega treba ovaj zakon povući i zbog čega ne treba da dođe do njegove primene. Predložio sam da se član 4. briše, iz više razloga, već pomenutih, a ponoviću one najvažnije. Međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima regulisana je odredbama glave 32 Zakonika o krivičnom postupku – postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći, izvršenje međunarodnih ugovora u krivičnim stvarima, postupak za izdavanje okrivljenih i osuđenih lica, kao i odredbama ratifikovanih i potvrđenih međunarodnih i bilateralnih ugovora, koji su postali deo pravnog sistema Republike Srbije. Međunarodna pravna pomoć, pored krivičnopravne, obuhvata i poslove u oblasti spoljnih poslova, unutrašnjih poslova, državne uprave i slično. Ako uzmemo da je ovo široka pravna materija, predlagač zakona izabrao je, po mišljenju SRS-a, pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno rešenje. Naveli smo političke pritiske koje trpi aktuelna vlast, a znamo i od koga, od strane mentora koji govore kako će se pisati zakoni,a svedoci smo i da se mnogi zakoni donose, znajući unapred, i vlast i opozicija, da neće biti moguće primeniti ih, ali samo zbog te bele šengen vize moramo da usvajamo zakone po svaku cenu. Nametanje procesa kao što su haški procesi, slučaj Kovačevića i slično... Pošto je dva minuta isteklo, preporučio bih da pročitate knjigu Karle del Ponte.
Dva minuta je isteklo. Narodni poslanik Petar Jojić ima reč. Molim vas da mi kažete da li se javljate kao ovlašćeni predstavnik ili ćete koristiti vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi?
Osnovno što treba reći ovde jeste da se postupak pružanja međunarodne pravne pomoći u krivičnim stvarima, pre svega, reguliše u okviru Zakonika o krivičnom postupku, i to u odredbama glava 32 i 33. Prema tome, ovo je sasvim bilo nepotrebno, jer takvo rešenje jeste moguće, legitimno je, ali se njime ništa ne postiže. Radi se o običnoj, normativnoj kozmetici, koja nije u duhu tradicije srpskog zakonodavstva i srpske pravde. Nije u pitanju ni neko novo zakonsko rešenje, jer je većina materije ovog zakona koji se predlaže, upravo, regulisana u Zakoniku o krivičnom postupku.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li još neko od narodnih poslanika želi reč? Molim narodne poslanike da ne dobacuju, mislim da je primena Poslovnika vrlo jasna, reč ima podnosilac amandmana. Predsedavajući će pitati da li neko od drugih narodnih poslanika želi reč, pošto svi narodni poslanici, tokom rasprave u pojedinostima, imaju rezervisano vreme za raspravu, kao i predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa. Izvolite.
U ime SRS-a, podnela sam amandman na član 5. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Amandman je u skladu s Ustavom Republike Srbije i zato je SRS predložio da se brišu svi članovi ovoga zakona. Srpska radikalna stranka, takođe, smatra da je ovaj zakon neprihvatljiv i necelishodan i da parcijalno definisanje ove oblasti nije dobro. Član 5. se odnosi na zamolnicu, odnosno na zahtev za pružanje međunarodne pravne pomoći. Kao i svi iz SRS-a, sam predložila da se briše, a u obrazloženju sam navela da je termin ''zamolnica'' krajnje ponižavajući i pokazuje servilnost, pokornost, uslužnost vladajuće koalicije prema stranim mentorima, zagovornicima ovako lošeg i nepotrebnog zakona. Političke pritiske koje trpi prof. dr Vojislav Šešelj u Hagu, po nastojanju mentora procesa, nemogući su za jedno ljudsko biće. Kada se oduzme reč prof. dr Vojislavu Šešelju, da ućutka srpski narod, svetska laž može nesmetano da se govori i potvrdi izokrenuta slika. Zato SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakonika o krivičnom postupku, isti uskladiti s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom.
Isteklo je dva minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Petar Jojić želi reč. Molim narodne poslanike koji dobacuju, komentarišući primenu Poslovnika Narodne skupštine, da pročitaju odredbu o obavezi ophođenja jednih prema drugima za vreme sednica Narodne skupštine. Vreme rezervisano za podnosioca amandmana je dva minuta i primena Poslovnika znači da narodni poslanik koji dobija reč govori dva minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče zamolnice, koja se odnosi na zahtev države koja moli da se pružaju određene radnje i da se pruži odgovarajuća pomoć, ona nije regulisana u skladu s Ustavom. Pre svega, te zamolnice mogu biti zloupotrebljene, neko može da traži da bude izručen bilo koji državljanin, bilo da se radi o navodnom privremenom privođenju, ili odlasku, da bi dao izjavu u inostranstvu. Međutim, ova zamolnica ne sadrži sve potrebne podatke i niko ne garantuje koji je to nadležni državni organ koji će utvrditi ko je uputio zamolnicu kome i ko je taj organ koji treba da po zamolnici konkretno postupi. Zato je SRS i predložio da se briše ovaj član 5. koji je koleginica podnela.
Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Ovo je veliki problem koji nastaje u Parlamentu Republike Srbije, jer ovo je kratko vreme da narodni poslanici mogu da obrazlože dve rečenice. Zbog toga je bilo nužno da ova skupština i predsednik Skupštine dostave narodnim poslanicima podatke iz uporednog prava – koliko poslanici u zemljama EU imaju pravo da govore o određenim amandmanima. To je nužno uraditi. Tražio sam to, međutim, nisu dostavili, a ima mogućnosti da se, u okviru EU, i mi na neki način poredimo i vidimo da li se ovde krše ili ne krše osnovna ljudska prava, da li se poštuje ili se ne poštuje Ustav, da li se poštuje Povelja UN-a, da li se poštuju rezolucije i ostale odredbe međunarodnog prava. Zbog toga bi, gospođo potpredsedniče, bilo nužno da omogućite i da pružite priliku poslanicima da se uvere da li smo ovde jedini koji imamo pravo da govorimo dva minuta, a ostali poslanici EU i u anglosaksonskim zemljama imaju pravo i do pola sata. Predlažem da se usvoji ovaj amandman na član 6. koji je kolega podneo, jer ne sadrži drugu odredbu koja bi bila usaglasnosti s ovim predlogom, osim da se briše, druge mogućnosti nema.
Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Amandman koji je podneo gospodin Batić, u svakom slučaju, ukazuje na povredu Ustava, govori o tome da bi trebalo ovu normu menjati, da bi trebalo taj amandman usvojiti, jer on poboljšava tekst zakona. Zbog toga, u ime SRS-a, predlažem da se svi amandmani koji su uloženi od strane narodnih poslanika, a odnose se na brisanje ili na izmene i poboljšanje eventualnog teksta, prihvate. Ovaj zakon bi trebalo vratiti na doradu, jer on ništa dobro Srbiji neće doneti, a sve odredbe su regulisane u ZKP.
Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS-a.
Što se tiče odredbe člana 7, dame i gospodo narodni poslanici, nije precizno u ovoj odredbi definisano da li ministar nadležan za pravosuđe odlučuje ili samo daje mišljenje, jer je davanje mišljenja jedna stvar. Mišljenje ne mora nikoga da obavezuje. Ovaj drugi momenat, kada se kaže da nadležni ministar odlučuje, to je odluka. Kada se kaže – ministar daje mišljenje, to nikoga ne obavezuje. Zbog toga, smatram da je amandman koji je podneo kolega na mestu i predlažem da se ovaj amandman usvoji.
Narodni poslaniče, kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe, imate na raspolaganju još šest minuta i 40 sekundi, a ukupno vreme za Poslaničku grupu je 68 minuta. Narodni poslanik Petar Jojić kaže – bilo je o amandmanu. Vi kao predsednik ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe imate ukupno 15 minuta za raspravu u pojedinostima, u slučaju da se radi o jednom zakonu, ili u slučaju da se radi o raspravi u pojedinostima, a nakon odluke o zajedničkom načelnom pretresu više zakona. Ukupno vreme za svakog predsednika ili predstavnika ovlašćene poslaničke grupe je 15 minuta. Vaš poslanička grupa, kao i svaka druga, ima proporcionalno vreme kao i u zajedničkom načelnom pretresu, odnosno, ako imamo načelni pretres o samo jednom zakonu. U slučaju SRS-a, to je 68 minuta. Vaš je izbor kada i na koji način ćete rasporediti to vreme. Svaki podnosilac amandmana ima dva minuta. Povreda Poslovnika. Narodni poslanik Aleksandar Martinović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je najbolji dokaz u kakav je haos upala vladajuća koalicija koja ima problem s tumačenjem Poslovnika koji je sama donela. Gospođo Čomić, povređen je član 143. Poslovnika ...
Narodni poslaniče, pažljivim čitanjem odredaba Poslovnika, videćete da nemate pravo na ponovljeno višestruko ukazivanje jedne iste povrede. Član 143. ste već naveli. Zahvaljujem. Na član 8, amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvinite, poslaniče.
Povreda člana 27. u načinu rukovođenja sednicom. Vi ponavljate istu grešku koju ste činili nedeljama iza nas. Nema veze što je Poslovnik promenjen. Uvažavam promene Poslovnika, iako na njih ne pristajem tako lako, ne vredi, ne mogu da se suprotstavim onome što ste vi, kao većina, odlučili. Nije u redu da, ako se čovek pozove na povredu određenog člana, samo zato što se neko ranije pozivao na povredu tog istog člana, reagujete, a da ne saslušate makar početak obrazloženja, pa da utvrdite da li se poziva na povredu člana 143. stav 1, o kome je bilo reči, ili na neku drugu stavku tog člana 143, a znate da tamo ima mnogo više stavova. Prema tome, mislim da je fer da makar saslušate početak obrazloženja narodnog poslanika, pre nego što zaključite da se čovek javlja po istom osnovu. Mislim da to nije ni fer, a nije ni u skladu s Poslovnikom.
Zahvaljujem na sugestiji. Potpuno je u skladu s Poslovnikom. Molim narodne poslanike da pažljivo pročitaju član 100. koji u svojim odredbama vrlo jasno precizira po kom osnovu se može dobiti reč ako se želi govoriti o povredi Poslovnika, kao što i za predsedavajuću, ili predsedavajućeg propisuje ponašanje u primeni Poslovnika. Na član 8, amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Da li još neko želi reč osim podnosioca amandmana? Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovane kolege, građani Srbije, u ime SRS-a sam podneo amandman na član 8. predloženog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. SRS smatra da je potpuno pogrešno formulisana pretpostavka da se, ako nema podataka o uzajamnosti, pretpostavlja da uzajamnost postoji. To posebno stoji u stavu 2. člana 8. Takva formulacija nije u interesu Republike Srbije, jer bi se tada međunarodna pravna pomoć pružala i onda kada to nije potrebno. Možda bi bilo povezano i s velikim troškovima. Tu bi pretpostavku ili trebalo potpuno izostaviti, s obzirom na to da je teško zamisliti slučaj da nema podataka o postojanju ili nepostojanju uzajamnosti, ili je trebalo formulisati potpuno suprotno, pa bi član 8. stav 2. trebalo da glasi: ''Ako nema podataka o uzajamnosti, pretpostavlja se da uzajamnost ne postoji, sve dok se suprotno ne utvrdi, u skladu sa stavom 1. ovog člana, ili dok država molilja ne podnese dokaze o postojanju uzajamnosti''. Iz tih razloga, u ime SRS-a, predlažem brisanje člana 8. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS-a.
Dame i gospodo, kolege poslanici, ovo je jedini zakon koji je u ovom parlamentu predložen a koji se kosi s Ustavom i uređenim pravnim sistemom Republike Srbije. Kako neko može da predlaže i da postupa sutra i da, ako nema uzajamnosti, pretpostavi da je ima? Ovo ne razumem. Obaveštavam stručnu javnost, ministar je pravnik, tu su advokati, pravnici, a ovamo su pravnici Krasić, Martinović, pa je tu Ratković, tu su brojni advokati i pravnici koji će da se pitaju da li je moguće da se neko izruči sutra stranoj državi, a nema garancija i nema uzajamnosti, ali se ona pretpostavlja! To u našem pravu ne može da zaživi.
Na član 8, amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč povodom povrede Poslovnika traži narodni poslanik Aleksandar Martinović i dobija je na osnovu člana 100.
Dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 100. stav 4. Poslovnika o radu – narodni poslanik je dužan da navede koji je član Poslovnika povređen postupanjem predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, i da obrazloži u čemu se sastoji ta povreda, s tim što može govoriti najduže do dva minuta. Gospođo Čomić, pokušao sam da obrazložim, u skladu s Poslovnikom, zašto smatram da je povređen član 143. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Taj član 143. je složen, sastoji se iz više stavova. Hteo sam da ukažem na povredu nekog drugog stava, a ne onog stava na koji sam već ukazao. Zaista vam dajem dobronamernu sugestiju, ne vidim razlog da se podižu tenzije. Gospodina Petra Jojića, kad se javi za reč, morate da pitate da li se javlja kao narodni poslanik, kao i svaki drugi, ili kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, a ne, kad god se javi za reč, vi tumačite da se javlja kao ovlašćeni predstavnik i skraćujete mu vreme koje kao ovlašćeni predstavnik ima da bi diskutovao u raspravi o pojedinostima. On ovde ima dva svojstva, on je narodni poslanik, kao i svi mi drugi, ali je i ovlašćeni predstavnik. Kada se javi za reč, može da se javi za reč kao narodni poslanik, kao i svi drugi, i kao ovlašćeni predstavnik. Vi uvek tumačite, kad god se čovek javi za reč, da se javlja kao ovlašćeni predstavnik i tako mu smanjujete vreme koje ima, u trajanju od 15 minuta, da bi učestvovao u raspravi o pojedinostima. To sam hteo da kažem. Nema potrebe da se ljutite. Duboko poštujem vaše evropske manire i vašu evropsku praksu koju svaki dan sprovodite u ovoj skupštini.
Zahvaljujem. Delimo mi evropske manire. Uvidom u stenogram, videćete da sam narodnog poslanika Petra Jojića, u drugom javljanju, pitala da li se javlja kao ovlašćeni predstavnik ili kao narodni poslanik za korišćenje vremena i on je nastavio kao ovlašćeni predstavnik. Uvidom u stenogram, možete videti da je za prvo javljanje najavljen kao ovlašćeni predstavnik i da sam ga podsetila, jer je ovo prvi put da primenjujemo Poslovnik, da je vreme koje mu je na raspolaganju 15 minuta, tako da nema povrede člana 100. Vraćamo se na amandman koji je podneo narodni poslanik Jovan Palalić, koji ima reč. Da li još neko želi reč?
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministarko Malović, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se kao podnosilac amandmana, kao ovlašćeni predstavnik i kao poslanik koji koristi vreme poslaničke grupe, po sva tri osnova. Što se tiče amandmana na član 8, on ukazuje na jednu vrlo važnu stvar koja se odnosi na pitanje uzajamnosti. U načelnoj raspravi sam ukazao na činjenicu da je uzajamnost, kao faktičko stanje odnosa između dve države, vrlo bitna, ne samo zbog činjenice da li će se uspostaviti reciprocitet u određenim odnosima, nego, u velikoj meri, kao pitanje dostojanstva ove države. Namerno smo, želeći da ukažemo na situaciju koja se odnosi na vrlo sporno pitanje politike ove vlade koja se odnosi na uzajamnost, ukazali u svom amandmanu da ako nema podataka o uzajamnosti, pretpostavlja se da uzajamnost ne postoji. Naveli smo jedan primer gde se pokazalo da država na jednostran način primenjuje jedan ugovor, po nama, vrlo štetan za ovu državu, SSP, a da nije postojala nikakva uzajamnost druge ugovorne strane, konkretno, članica EU. Pretrpeli smo konkretnu štetu i, u raspravi o budžetu koja je ovde vođena, pokazali smo da se ta šteta, što na direktan, što na indirektan način, odnosi na 300 miliona evra. Sada ponovo pokazujemo tu volju da jednostrano primenjujemo neke odluke, a da nemamo nikakav podatak da li je neka država u ovom trenutku postupila na sličan način, tj. da li je pružila pravnu pomoć. Reciprocitet, kao pitanje dostojanstva ove države, vrlo je važan i sasvim sigurno mora ovde da se uspostavi, jer je nemoguće da ne može da se dođe do podataka da li se u jednoj konkretnoj pravnoj situaciji pojavio takav slučaj. Ovaj zakon, koji je najavljen u Narodnoj skupštini kao jedan u setu zakona koji bi trebalo da dovedu do toga da Srbija dođe na tu famoznu belu šengen listu, naravno, nema nikakve veze s tim. Više puta smo rekli da pitanje prisustva Srbije na beloj šengen listi jeste političko pitanje, ne pravno pitanje, ne činjenica da li se usvaja niz zakona. Ovaj zakon je promovisan kao zakon iz oblasti borbe protiv kriminala. U ovoj situaciji kada je srpsko pravosuđe, kompletno, u v.d. stanju, imamo poziciju v.d. predsednika Vrhovnog suda, v.d. tužioca, do jednog ozbiljnog vrenja unutar sudstva, koje je usledilo nakon usvajanja ovog seta zakona iz oblasti pravosuđa, tokom jeseni, gde se najavljuje niz promena u pravosuđu, postavlja se pitanje – da li takvo pravosuđe može da iznese teret borbe protiv kriminala i korupcije? To pravosuđe, koje je uplašeno nejasnim kriterijumima koji će se odnositi na izbor sudija, funkcionisanje nove najavljene mreže sudova, tehničku opremljenost, sasvim sigurno nema snagu, nema kapacitet da iznese ovu borbu protiv korupcije, koja se u poslednje vremenajčešće pominje kao prioritet. Da vas podsetim, u ekspozeu predsednika Vlade Mirka Cvetkovića bila je na petom mestu. Očigledno je da će se, u vremenu kada narod sve više zahteva pravdu, kad sve više zahteva da nadležni državni organi, primenjujući zakon, otklone mnogobrojne nepravde koje se u društvu događaju, u uslovima teške ekonomske krize i odsustva ozbiljnih mera i politike Vlade za njeno suzbijanje, borba protiv kriminala i korupcije, uglavnom, svesti na deklarativno zalaganje i na nivo parole. Sigurno je da ovakav jedan zakon,što je više puta u diskusiji isticano, nije bio toliko neophodan, jer se nizom naših propisa iz oblasti krivičnog zakonodavstva, kao i Konvencijom koja je ratifikovana u Narodnoj skupštini, u najvećoj meri ova oblast uređuje. Pitanje uzajamnosti moramo da vratimo na onu meru koja se odnosi na dostojanstvo države. Ne želimo više da jednostrano primenjujemo odluke prema drugim državama, niti da ulazimo u postupak pravne pomoći, ako ne znamo da druga država nije ni na koji način postupila, ili nemamo te podatke. Osim toga, naterajmo naše državne organe da to utvrde i da na taj način pokažemo u kojoj meri vodimo računa o tome kako ova država funkcioniše. Voleo bih da mi saberete šta se odnosilo na moje izlaganje kao ovlašćenog predstavnika, a šta je ušlo u vreme koje se odnosi na našu poslaničku grupu, da bismo mogli da rasporedimo vreme u narednom periodu. Hvala.
Dva minuta ste iskoristili kao podnosilac amandmana i tri minuta ste iskoristili kao ovlašćeni predstavnik, pošto je redosled kojim ste definisali svoje javljanje glasio – koristim vreme kao podnosilac amandmana, kao ovlašćeni predstavnik i kao poslanik koji koristi vreme svoje poslaničke grupe. Na osnovu tog redosleda, a merenjem vremena, ja vam odgovaram – dva minuta ste iskoristili za obrazlaganje amandmana koji ste podneli i tri minuta, od ukupno 15, koji su vam na raspolaganju, kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS-a. Na raspolaganju vam je još 12 minuta i ukupno vreme od 25 minuta i 12 sekundi, kao Poslaničkoj grupi DSS-a. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. S obzirom na traženje pojašnjenja, molim vas da mi kažete da li koristite svoje vreme kao ovlašćeni predstavnik? Nemate pravo po amandmanu, samo podnosilac amandmana ima pravo na dva minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, šta bi se dogodilo, ne daj Bože, da nam traže izručenje jednog od ministara? Da li bi se ovaj zakon našao ovde? Ne bi se našao, a postavlja se pitanje – da li bi trebalo?
Na član 9, amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Podnosilac amandmana želi reč. Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Momir Marković. Molim vas da s malo više koncentracije, a biće neophodna i tišina, pratimo šta se dešava u sali prilikom rasprave u pojedinostima. Narodni poslaniče, rekla sam – podnosilac amandmana želi reč, da li još neko želi reč? Moje pitanje se odnosilo na druge narodne poslanike koji imaju pravo na učešće u raspravi. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, međunarodna pravna pomoć podrazumeva, pored krivično-pravne pomoći, i pomoć u oblasti spoljnih poslova, unutrašnjih poslova, državne uprave itd. Ne vidim razlog zašto je predlagač zakona ovo suzio samo na međunarodnu krivično-pravnu pomoć. U ime SRS-a, podneo sam amandman kojim tražim da se član 9. briše. Naime, Zakonikom o krivičnom postupku, glavama 32. i 33, regulisani su odnosi iz oblasti krivično-pravne pomoći, tako da je ovaj zakon apsolutno nepotreban, nesvrsishodan, neprimenljiv i, u krajnjoj liniji, nije ni zahtev EU da se ovakav zakon usvoji. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje Krivičnog zakona i usklađivanje njegovih odredaba, odnosno Zakonika o krivičnom postupku i usklađivanje njegovih odredaba s Ustavom. Bilateralni ugovori iz oblasti pravosuđa, međunarodni bilateralni sporazumi i drugi pravni propisi bi, apsolutno, zadovoljili potrebe za regulisanjem ovog pravnog pitanja. Naime, iz Zakonika o krivičnom postupku ste, dame i gospodo narodni poslanici, vi iz DOS-a, u bilo kom agregatnom stanju, od 2001. godine, naovamo, usvojili: 2001 – objavljen u "Službenom listu'' br. 70. i68, 2002. godine – u "Službenom glasniku Republike Srbije'' br. 58, 2004 – broj 85, 2005 – 115, 2007. godine br. 49. Zahvaljujem.
Dva minuta, zahvaljujem. Na član 10, amandman je podnela narodna poslanica Marina Toman. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 11, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Podnosilac amandmana želi reč. Da li još neko od narodnih poslanika želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, imajući u vidu ovu nehumanost kojom je omogućeno celih 120 sekundi da se obrazloži amandman, podsetiću da je sam koncept predloženog zakona o pružanju međunarodne pravne pomoći za SRS neprihvatljiv. Osim onog najjačeg aduta vladajuće većine, a to je da je ovaj predlog zakona deo tzv. proevropskih zakona, opšti utisak je da je on, mogu čak reći, bio nepotreban, jer je, kao što ste već čuli od kolega, ova materija poprilično regulisana odredbama ratifikovanih i potvrđenih međunarodnih i bilateralnih ugovora, koji su postali, odnosno čine segment pravnog sistema Republike Srbije. U ime Poslaničke grupe SRS-a, amandmanom sam predvideo brisanje člana 11. Predloga zakona, koji se odnosi na troškove pružanja međunarodne pravne pomoći koje snosi zamoljena država, ako to ovim zakonom nije drugačije propisano. Priznaćete i sami da se radi o jednom nelogičnom članu, jer em što je pitanje troškova u pružanju međunarodne pravne pomoći u krivičnim stvarima već definisano zakonom i evropskim konvencijama, em moramo imati u vidu i činjenicu da nastupa globalna finansijska kriza, a i sam termin troškova je prilično diskutabilan. Sve u svemu, jedna prilično ozbiljna tematika, između ostalog, izručenja okrivljenih ili osuđenih, kao i preuzimanje i ustupanje krivičnog gonjenja, čini mi se da je pokušano da se, pod plaštom već čuvenih evrointegracija, svede na pravnu farsu, baš kao i što je rad po novom poslovniku Skupštine Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Određujem pauzu u trajanju od jednog časa, do 15 časova. Popodnevni rad sednice nastavljamo raspravom u pojedinostima, amandmanom na član 12, koji je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Hvala vam. [[Posle pauze – u 15.00]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu, raspravom u pojedinostima. Amandman na član 12. podneo je narodni poslanik Dragan Aćimović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li još neko želi reč od narodnih poslanika? Narodni poslanik Petar Jojić. Vreme na raspolaganju je, kao ovlašćenom predstavniku, pet minuta i 40 sekundi, a ukupno vreme Poslaničke grupe je 68 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima kojim se član 12. briše. Obrazlažem. Međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima regulisana je ZKP, odredbama Glave 32 – postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći i izvršenje međunarodnih ugovora u krivičnim stvarima, od člana 530. do 538, i Glave 33 – postupak za izdavanje okrivljenih i osuđenih lica. Međunarodna pravna pomoć, pored krivično-pravne, obuhvata poslove iz oblasti spoljnih poslova, unutrašnjih poslova, državne uprave i sl. S obzirom na to da je pomenuta materija obuhvaćena glavama 32. i 33. Zakonika o krivičnom postupku, to znači da je ovaj član suvišan i dupliran, nešto što je već obuhvaćeno pravnom materijom. To znači da ovaj zakonski projekat nije koncizan i precizan, već je napravljen zbrda-zdola, kako bi se udovoljilo vašim zapadnim mentorima, ne mareći da li je usklađen s Ustavom Srbije, kao najvišim pravnim aktom. Da ne govorimo o pravnoj pomoći u oblasti spoljnih poslova, konkretno, pomoći haškim osuđenicima, prema kojima se odnosite kao da nisu naši državljani. Zbog svega toga, predlažem da se ovaj član briše, jer nema pravno utemeljenje. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 13, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov. Da li još neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 13. ovog zakona. Da biste lakše shvatili, Glava 2, član 13. dozvoljava izručenje okrivljenog ili osuđenog stranoj državi, radi vođenja krivičnog postupka za krivično delo za koje se, prema zakonu Republike Srbije i zakonu države molilje, može izreći kazna zatvora od godinu dana ili teža kazna. Drugo, radi izvršenja krivične sankcije koju je sud države molilje izrekao za krivično delo iz tačke 1) ovog stava, u trajanju od najmanje četiri meseca. ''Ako se zamolnica odnosi na više krivičnih dela, od kojih je pojedina ne ispunjavaju uslove iz stava 1. ovog člana, izručenje se može dozvoliti i za ova krivična dela.'' Moj amandman glasi da se ovaj član zakona briše. Obrazloženje je u amandmanu. Predlagač zakona je izabrao pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno regulisanje ovako široke pravne materije. Politički pritisci koje trpi aktuelna vlast od strane svojih mentora, kao što je ''Haški proces'' ili ''proces Kovačevića'' i slično, ne mogu biti valjana osnova za opravdanje propusta koji se čini u pravnoj regulativi. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakonika o krivičnom postupku s Ustavom Republike Srbije, jer je evidentno da se Ustavom Republike Srbije građani Republike Srbije ne mogu izručivati stranim državama. Hteo bih još da naglasim da ZKP, osim s Ustavom, treba uskladiti i s odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana. Samo bih želeo još da kažem da je dva minuta za obrazlaganje amandmana nedovoljno da bi se ušlo u suštinu materije. Smatram da je predsedavajući sebi dozvolio komentarisanje i nije uskratio sebi vreme, a poslanicima je uskraćeno.
Dva minuta, zahvaljujem. Vreme na raspolaganju za podnosioce amandmana je dva minuta. O pravilima nema pregovora. Dakle, dva minuta je vreme koje svaki narodni poslanik ima na raspolaganju, primenom Poslovnika. Mi kao zakonodavno telo zahtevamo da pravila važe za sve one za koje donosimo zakone, pa će važiti i pravila koja donosimo sami za sebe. Da li još neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, ima nešto što pravna norma mora da sadrži – preciznu i jasnu definiciju, i ne može se definisati nešto što nije predmet definicije. Možete pogledati u Predlog zakona, tj. u član 13. Iznad člana 13. je naslov – Predmet izručenja. Ovo je nešto novo što sam čuo u svom životu, u svom iskustvu, dugogodišnjoj pravnoj struci, da neko može da kaže u naslovu norme – predmet izručenja. Nije to izručenje džaka žita, nije to izručenje bilo kog drugog predmeta. Čovek nije predmet, molim vas, čovek je subjekt, čovek je lice. Prema tome, dame i gospodo, dozvolite mi da uputim ozbiljnu primedbu predlagaču što je stavio iznad člana 13. naslov – predmet izručenja; radi se o licu, a ne o predmetima.
Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100.
Neću da pričam o nečemu što je bilo pre sat vremena, nego o nečemu što je bilo pre nekoliko minuta. Mislim da vi vrlo loše interpretirate i poštujete odredbu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Nalazite za shodno da komentarišete i, kada poslanik izađe za govornicu, obrazloži svoj amandman, vi nastavljate kao da je on reklamirao povredu Poslovnika. Ne znam ko vam je dao to pravo? Ako želite da kažete nešto protiv tog amandmana, izvolite, ustupite mesto, dođite za ovu govornicu, pa kažite šta imate protiv tog amandmana. Poslanika ste prekinuli, isključili ste mu mikrofon, pričao je o amandmanu, nije reklamirao povredu Poslovnika. Vi nalazite za shodno da terate vašu priču, kao da smo u nekoj televizijskoj seriji. Mislim da je dobro da građani gledaju ovaj prenos, da shvate šta se dobilo ovom izmenom Poslovnika Narodne skupštine. Dobilo se to da u raspravi o pojedinostima niko ne zna o čemu se priča. Da li neko može da shvati o čemu je neko od poslanika pričao i šta je mogao da kaže za dva minuta o članu zakona koji reguliše izručenje naših građana, izručenje, uopšte, nekoga odavde u inostranstvo? Na ovaj način, ovom izmenom, mi smo, praktično, dobili da i rasprava u pojedinostima bude u načelu. Kakav je kvalitet? Nikakav. Jedino da se napravi jedna serijska traka, da se poređaju poslanici kao podnosioci amandmana, po redosledu, i kako ko dođe, odmah da padne i teramo dalje – to je put, to je svetli put u Evropu. To nigde na kugli zemaljskoj ne postoji i verovatno se nekima kosti okreću u grobu kada čuju, ako čuju, dokle je došla njihova Demokratska stranka.
Narodni poslaniče, nema povrede Poslovnika. Narodni poslanik Dragan Živkov je pitao zašto mu nije dopušteno da dovrši misao. Predsedavajući je u obavezi da daje potrebna objašnjenja i uputstva neophodna za rad. Ja sam podsetila narodnog poslanika da svaki narodni poslanik ima na raspolaganju dva minuta. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić podnela je amandman na član 14. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li još neko želi reč?
Zbog nedostatka vremena, neću moći da vam se obratim onako kako bi to priličilo Narodnoj skupštini. Dakle, preći ću odmah na obrazlaganje amandmana koji se tiče Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Htela bih da kažem da se, pored osnovnih odredaba, u zakonu govori o oblicima međunarodne pravne pomoći, odnosno o izručenju okrivljenog, ili osuđenog, preuzimanju i ustupanju krivičnog gonjenja, izvršenja krivične presude i o ostalim oblicima međunarodne pravne pomoći. Moj amandman se odnosi na član 14 – načelo specijaliteta. Neko mnogo pametniji je rekao da je pametnom čoveku dovoljan jedan minut da nešto pametno kaže, ali niko još nije rekao koliko je svakome od nas potrebno da to nešto, što je u jednoj minuti izrečeno, shvati. Dakle, SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakona o krivičnom postupku i isti uskladiti sa Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana, jer smatramo da je ovaj zakon, ovakav kakav je napravljen, imajući u vidu materiju koju reguliše, potpuno suvišan u našem zakonodavstvu. Međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima regulisana je odredbama glave 22 – postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći i izvršenje međunarodnih ugovora u krivično pravnim stvarima ...
Dva minuta. Zahvaljujem, narodna poslanice. Da li još neko želi reč, ako ne, član 15. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Na član 16, amandman je podnela poslanica Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Narodni poslanik Zoran Popović dobacuje – a Milovan Radovanović? Uvidom u stenogram, videćete da sam pročitala amandman i da sam postavila pitanje da li neko želi reč. Pošto se niko nije javio, prešli smo na sledeći amandman. Dakle, narodna poslanica Nataša Jovanović ima reč. Izvinite za čekanje.
Tražim brisanje člana 16, iz razloga što je neprihvatljivo ovo obrazloženje Vlade. Intencija SRS-a je da vas ubedimo da ovo mora da se izvrši kodifikacijom i eventualnom izmenom Krivičnog zakonika. Pošto moj član govori o pretpostavkama za izručenje nekoga od naših državljana, ja ću da govorim o jednom slučaju čiji je epilog, nažalost, tragičan, s obzirom na to da je danas trogodišnjica od ubistva u Haškom kazamatu bivšeg predsednika Srbije i Savezne Republike Jugoslavije Slobodana Miloševića. Gospodin Milošević je u Haški kazamat, kao prvi politički funkcioner, isporučen od strane vaše dosovske vlasti, bez zakona, protivno Ustavu i protivno Povelji UN-a, protiv koje je i konstituisan, naravno, uz projekciju CIA-e, o čemu je ranijih godina pričao gospodin Krasić, a sada se ispostavilo da je tačno – da je sud osnovan samo da bi se sudilo Srbima. Danas je ukupan broj osuđenika srpske nacionalnosti, odnosno njihove zatvorske kazne u tom kvazisudu su preko 900 godina, odnosno 912,5 godina, a policijskom, političkom i vojnom vrhu je pre deset dana, zbog herojske odbrane naše južne pokrajine, KiM-a, izrečeno 92 godine zatvorske kazne. Treba da se zapitate danas, tri godine nakon mučkog ubistva, o čemu je, u svojoj najnovijoj knjizi, pisao jedan od uglednih boraca za poštovanje međunarodnog prava, gospodin Džon Laflin, koga smo danas sreli u Požarevcu, bio je na grobu Slobodana Miloševića. Kako mislite da ovako nakaradnim zakonom, uz ovakva, zaista, ponižavajuća obrazloženja Vlade štit ...
Dva minuta, zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Molim vas, gospođo Čomić, pre nego što počnem svoje izlaganje, ako biste bili ljubazni da mi objasnite koliko minuta imam za reč o ovom amandmanu, pošto mi nije najjasniji član 143. Poslovnika.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 68 minuta. Način na koji ćete koristiti to vreme zavisi od Poslaničke grupe.
Da li je to za sva tri zakona, ili samo za ovaj?
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a, po stavu 1. člana 143, u slučaju zajedničkog načelnog pretresa, isto je i u pojedinostima i u načelu. Dakle, kada smo odlučivali o zajedničkom načelnom pretresu, imali ste na raspolaganju 68 minuta i sada, kada smo počeli pretres u pojedinostima, a po tačkama dnevnog reda koje su bile, odlukom Skupštine, u zajedničkom načelnom pretresu, takođe imate 68 minuta ukupno, pri čemu vas obaveštavam da ću sada ugasiti mikrofon, pa ga uključiti ponovo, jer se radi o davanju uputstava i obaveštenja i nemam prava da trošim vreme vaše poslaničke grupe.
Zahvaljujem, gospođo Čomić, na ovom zaista detaljnom pojašnjenju odredbe člana 143. Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče amandmana na član 16. koji je podnela uvažena koleginica Nataša Jovanović, apsolutno ima smisla, pogotovo u onom kontekstu koji je ona pominjala, kada je obrazlagala svoj amandman. Naime, Vlada se, u obrazloženju zašto ne treba prihvatiti amandmane narodnih poslanika SRS-a, poziva na činjenicu da je potvrđena Evropska konvencija o međusobnom pružanju pravne pomoći u krivičnim stvarima, objavljena u ''Službenom listu SRJ'' iz 2001. godine, Evropska konvencija o ekstradiciji, takođe, objavljena u ''Službenom listu SRJ'' 2001. godine, i Konvencija UN-a protiv transnacionalnog organizovanog kriminala, ''Službeni list SRJ'' iz 2001. godine. Sva ova tri međunarodna dokumenta doneta su, odnosno zaključena su pre 2001. godine. Vi sada kažete, u članu 16, koja je pretpostavka za izručenje, odnosno, u članu 16. stav 1. tačka 1) kažete – da lice čije se izručenje zahteva nije državljanin Republike Srbije. Vi na taj način priznajete da su vas sve ove evropske konvencije obavezivale i 2001. godine i pre toga, dakle, obavezivale su vas i u trenutku kada ste isporučili Slobodana Miloševića Haškom tribunalu, u junu 2001. godine, na Vidovdan, a tada ste to prećutali. Sada se ispostavlja da je Slobodan Milošević isporučen ne samo protivno Ustavu Srbije koji je tada važio, dakle, Ustavu iz 1999. godine, niste bili još doneli Zakon o saradnji s Haškim tribunalom, a evo sada vidimo iz obrazloženja Vlade da su vas obavezivale i ove tri međunarodne konvencije da Slobodana Miloševića ne isporučite Haškom tribunalu. Vi ste, ipak, to uradili. Na današnji dan je Slobodan Milošević ubijen u Haškom tribunalu, pre tri godine. Tužna je činjenica da o tome ne smeju da govore ljudi koji, makar formalno, pripadaju partiji čiji je osnivač Slobodan Milošević, ali narodni poslanici SRS-a, zbog poštovanja istorijske činjenice da se Slobodan Milošević junački borio u Haškom tribunalu da dokaže da Srbija i srpski narod nisu odgovorni za razbijanje bivše Jugoslavije, nego da su odgovorne SAD, Nemačka, Vatikan i Evropska zajednica, na današnji dan, nakon tri godine od sudskog ubistva Slobodana Miloševića, o tome govore. Ovo je neka, makar, mala satisfakcija njemu i svima onima koji su poštovali njegovu borbu u Haškom tribunalu, da isporučenje Slobodana Miloševića 2001. godine nije moglo da se izvrši, jer su vas na to obavezivali i Ustav Srbije i ove međunarodne konvencije na koje se vi danas pozivate kao na obrazloženje zašto treba doneti ovaj zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima. Da ne bih trošio vreme mojim kolegama iz SRS-a, završiću, a vas, gospođo Čomić, molim da se u naše ime zahvalite Borisu Tadiću što nam je omogućio da u Parlamentu ćutimo, umesto da govorimo.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se postavi pitanje pravne norme, a pogleda Predlog ovog zakona, onda ćete videti da se nikako ne uklapamo u međunarodne pravne norme. Šta je pravna norma? Pravna norma jeste pravilo ponašanja ljudi, a imamo pravnu normu pretpostavke za izručenje. Da li je ovo pravna norma koja se uklapa u međunarodno pravo? Nikako. Drugo, da li je pravna norma predmet izručenja? Nije, jer pravna norma, pre svega, treba da govori o konkretnom slučaju, a kada je ovaj zakon u pitanju, jeste pravilo ponašanja ljudi. Nastaviću kasnije.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 16, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17, amandman je podneo poslanik Sulejman Spaho. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Sulejman Spaho.
Gospođo Čomić, pokušaću da za ova dva minuta objasnim svoj stav prema ovom amandmanu, ako bude moguće, a jedini živi stvor na ovoj planeti koji za dva minuta može učiniti nešto korisno i konstruktivno, to je zec. Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman da član 17. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima treba da se briše. Predlagač zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima imao je tri rešenja da reguliše ove oblasti. Prvi je – postojeću materiju ugraditi u postojeći Zakonik o krivičnom postupku. Drugi, predložiti kodifikovani zakon o međunarodnoj pravnoj pomoći koji bi obuhvatio sve oblike pravne pomoći u oblasti spoljnih i unutrašnjih poslova, takođe, i carinskih poslova. Treći je ovaj zakon koji ste predložili i izabrali ste najgori mogući način. Zato SRS smatra da se ova oblast ne sme izvući iz svoje jedinstvene celine, a to je Zakonik o krivičnom postupku. Normirajući ove poslove specijalnim zakonom, vi morate sada pristupiti donošenju zakona za svaku oblast u kojoj se obavlja međunarodna pravna pomoć. Ovako, pravno-tehničkom regulativom, dobijamo više desetina pravnih propisa koji su nepotpuni i nejasni. Zato SRS neće glasati za ovaj zakon. Gospođo Čomić, i ja sam primio karakteristike zeca, iako već 60 godina pokušavam da se oslobodim te karakteristike.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 18, amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li još neko želi reč?
Zaista je teško u ovakvom ambijentu braniti neke amandmane od kojih nekim ljudima mogu da zavise godine života po nekim zatvorima, nekim kazamatima. Više sam nego zbunjen ovim ambijentom, ali probaću. Na član 18. sam podneo amandman, koji glasi da se ceo član 18. briše. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakonika o krivičnom postupku i isti uskladiti s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana. Pošto mi je vrlo teško da u ovom ambijentu nastavim dalje obrazlaganje, jer to neće ličiti ni na šta, osim na neku trku s vremenom, mogu samo da kažem i da poručim jednom našem kolegi – Nenade, vrati se, ne znaš šta propuštaš.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 19, amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20, amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima podnosilac amandmana, narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li još neko želi reč?
Poštovani, međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima regulisana je odredbama Glave 32 Zakonika o krivičnom postupku, što znači, u stvari, postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći i izvršenje međunarodnih ugovora u krivično-pravnim stvarima, takođe, Glave 33, a to je postupak za izdavanje okrivljenih i osuđenih lica, kao i odredbama ratifikovanih i potvrđenih međunarodnih i bilateralnih ugovora koji su postali deo pravnog sistema Republike Srbije. Međunarodna pravna pomoć, pored krivično-pravne, obuhvata i poslove u oblasti spoljnih poslova, unutrašnjih poslova, državne uprave i slično. Predlagač zakona je izabrao pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno regulisanje ovako široke pravne materije. Politički pritisci koje trpi aktuelna vlast od strane njenih mentora, naročito po pitanju Haškog tribunala, a zatim slučaja Kovačević i mnogo toga sličnog, ne mogu biti valjana osnova za opravdanje propusta koji se čine u pravnoj regulativi. Ovo sam uspeo da pročitam za nekih minut i sedam sekundi, ako se ne varam, a sumnjam da me je iko od poštovanih gledalaca naroda Srbije razumeo. Treba nam mnogo više vremena, nego što nam dozvoljavate ovim našim novim poslovnikom, da to objasnimo narodu. Pokušaću da sve stavim u dve rečenice kako bi narod shvatio. Suština ovih naših amandmana je u tome da donosimo zakone kakvi su potrebni ovoj Srbiji, koji su prilagođeni našem narodu, našem mentalitetu, našem životu, našim socijalnim mogućnostima, svemu onome što nas čini građanima Srbije, a ne da prepisujemo zakone iz EU. Prepisujemo ih, u nekoj abnormalnoj trci s vremenom, da bismo što pre ušli u tu Evropsku uniju.
Prošlo je dva minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 21, amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana narodni poslanik Jadranko Vuković.
Uvažena gospođo Čomić, podnosim amandman ispred SRS-a na član 21, s predlogom da se briše. Kao što je prethodni govornik, moj kolega Ognjen Mihajlović rekao, predlagač zakona izabrao je pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno regulisanje ovako široke materije. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakonika o krivičnom postupku, isti uskladiti s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? Na član 22, amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, da li mogu s vama da razgovaram pre nego što pređem na obrazloženje, a tiče se toga da najavim samo mogućnost korišćenja vremena Poslaničke grupe? Da li je moguće? Da li mogu posle dva minuta da nastavim, u okviru vremena Poslaničke grupe?
Naravno, samo najavite, da ne biste bili prekidani u dva minuta, ili možete da kažete u drugom minutu, kada vas obavestim da je dva minuta prošlo, da koristite i vreme vaše poslaničke grupe. Sada ću isključiti mikrofon, pošto sam koristila vreme koje je rezervisano za vas i vratiti ga na početak.
Kolege narodni poslanici, nemam ambiciju da sada utvrdim koliki je minimum vremena neophodnog za obrazloženje jednog amandmana, ali moja namera jeste da pokažem da to za dva minuta nije moguće, sve u okviru vremena koje mi je na raspolaganju. Plašim se da smo došli u situaciju da po amandmanima radimo kao po ''akortu''. Neki verovatno znaju šta to znači, to znači uraditi nešto na brzinu, odraditi, a šta je s kvalitetom, to će se pitati i građani Srbije koji su vam ukazali poverenje, a pristali ste da glasate za jedan poslovnik koji je doveo do ovakve situacije. Poštovane kolege, ne zaboravite da ima građana u Srbiji koji razumeju i znaju o čemu pričamo ovde. To, sigurno, nije moguće za dva minuta obrazložiti. Podneo sam amandman na član 22. Predloga zakona o međunarodnoj pomoći u krivičnim stvarima. To je procesni zakon. U ovom članu su predviđene dve okolnosti u kojima sudija može da produži pritvor – ukoliko lice nije dostupno, ili se osnovano sumnja da neće biti dostupno, i u slučaju da lice može uticati na svedoke ukoliko bude na slobodi. To su dva uslova koja su predviđena ovim zakonom, a to je, takođe, veoma detaljno regulisano u Zakoniku o krivičnom postupku, te sam stoga i predložio da se ovaj član briše, jer je ta materija regulisana u nekom drugom zakonu, konkretno, u Zakoniku o krivičnom postupku, te ovde nije postojao nijedan razlog, niti potreba da se ovakav član unosi u zakon o međunarodnoj pomoći u krivičnim stvarima. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Sreto Perić nije iskoristio vreme za Poslaničku grupu, govorio je u okviru dva minuta kao podnosilac amandmana. Da li neko drugi želi reč? (Ne) Na član 22, amandman, s ispravkom, podneo je narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, poslanik Miroslav Petković.
Hvala najlepše. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uprkos najgrubljem kršenju člana 142. Poslovnika, kada je u načelnoj raspravi objedinjeno ono što ne može da se objedini, danas smo doživeli i prekršaj člana 143. našeg poslovnika, gde u pojedinostima raspravljamo o tri zakona potpuno nespojiva. Nikome u sali nije jasno šta se dešava, ali to je, verovatno, efikasnost koju treba da pokaže naš parlament. Za 25 minuta treba da govorimo o 168 amandmana koji su podneti na ovaj zakon. Moram da izrazim zadovoljstvo, DSS je podneo tri amandmana, od kojih je jedan prihvaćen. Ministarka, nažalost, nije tu, imaćemo prilike da joj na tome zahvalimo, ali smo očekivali da će i preostala dva amandmana, koja su potpuno smislena i poboljšavaju tekst zakona, biti prihvaćena, pre svega, onaj koji je vezan za uzajamnost u postupku, koja se, kako je to predviđeno ovim predlogom zakona, pretpostavlja, što nijedan pravnik ne može da prihvati i odobri, ali videćemo kako će to proći u danu za glasanje. To ide na dušu tim kolegama koji će na taj način glasati,. Ono što smo predložili ovim amandmanom, jeste da se pritvor skrati, s predviđenih godinu dana, na šest meseci. Apsolutno smo sigurni da je to u skladu s našim pravnim sistemom, iako je ova odredba preuzeta iz ZKP, ali smatramo da, ukoliko želimo efikasno pravosuđe, taj posao može da se uradi za šest meseci, ne zadirući u to da se za dva meseca proverava opravdanost trajanja pritvora. S obzirom na to da je ambicija da naše pravosuđe bude efikasno, ukoliko se to prekopira iz našeg parlamenta, siguran sam da od efikasnog pravosuđa neće biti ništa; jedini komentar na sve ovo što se danas dešava i što će se dešavati u narednom periodu, s obzirom na to da ne odustajete od ovoga, idemo dalje. Molim vas da mi odobrite još 32 sekunde i osam stotinki da završim misao. Činjenica je da nećemo popraviti ništa na ovaj način. Niste prihvatili amandmane koji je trebalo da budu prihvaćeni. Od efikasnog pravosuđa nema ništa, od efikasnog Parlamenta nema ništa, jednostavno, komentar je – tužno i ružno. Hvala vam najlepše.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS-a, koristi vreme Poslaničke grupe DSS-a. Vreme koje je na raspolaganju je 12 minuta.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, smatram da je amandman koji je podneo kolega iz Poslaničke grupe, Miroslav Petković, izuzetno važan, jer ukazuje na to koliko se norme koje su u našem pravnom sistemu neusklađeno posmatraju. Naime, važno je podsetiti na odredbe Ustava Republike Srbije koje zadiru u slobodu pojedinca. Pritvor je jedna od mera kojom se zadire u slobodu pojedinaca, pogotovo kada se pojavi osnovana sumnja u postojanje vršenja krivičnih dela. Naravno, i Zakonik o krivičnom postupku definiše koji su uslovi za pritvaranje, ali sama ta mera je izuzetna. Ustav Republike Srbije vrlo precizno propisuje koji su to vremenski rokovi u kojima lice može biti pritvoreno, odnosno lišeno slobode. Ovde ću iskoristiti priliku da citiram te odredbe Ustava. Mislim da je vrlo važno, jer ovo što je predviđeno u članu 22. stav 2. predloženog zakona potpuno je u suprotnosti s našim pravnim sistemom, konkretno, s Ustavom Republike Srbije. Amandman koji je podneo kolega Miroslav Petković upravo je upodobljen s rešenjima iz Ustava, s obzirom na to da istražni sudija donosi ovo rešenje. Kaže se u članu 31: ''Trajanje pritvora sud svodi na najkraće neophodno vreme, imajući u vidu razloge pritvora''. Da li se može smatrati da je najkraće neophodno vreme godinu dana, kako predviđa ovaj član zakona o kom sada raspravljamo? Sasvim sigurno, nije. Naš ustav definiše da u istrazi pritvor može trajati najduže šest meseci. Smatramo da je, ako se uzme suština, smisao i racio zakona, i to mnogo vremena, ali smo, želeći da upodobimo rešenja koja postoje u Ustavu Republike Srbije s ovim predlogom zakona, u amandmanu predvideli da pritvor, kada su pitanju ove odredbe zakona i materija koju oni regulišu, može da traje najduže šest meseci, jer sam istražni sudija donosi odluku o tome. Apelujem ovde na Ministarstvo pravde da uvaži ovaj amandman, jer nismo dobili nijedan racionalan argument zašto treba pritovor da traje godinu dana, pritvor koji određuje istražni sudija, po ovom predlogu zakona. Zašto je potrebno toliko vremena, koje to činjenice treba da se utvrde? Ako je sam postupak koji se predviđa ovim zakonom, po svojoj prirodi, hitan, a godinu dana treba da traje pritvor, to je stvarno neprihvatljivo. Treba se pozvati na Ustav, na članove 30. i 31, i upodobiti rešenja ovog zakona s Ustavom i ovu izuzetnu meru lišavanja slobode svesti na najmanju moguću meru. Apelujem da se svi naši amandmani koje smo podneli, na čl. 8. i 22, a zadovoljstvo nam je da je prihvaćen amandman na član 91. koleginice Milice Gavrilović, koji je regulisao pitanje da strane države mogu, preko svojih organa, da postupaju u postupcima u državi Srbiji, prihvate, ova dva amandmana – postojanje uzajamnosti i ograničavanje trajanja pritvora na šest meseci, iako ministarka nije tu trenutno. Izneli smo dovoljno argumenata, pozivajući se na najviši pravni akt, na Ustav Republike Srbije, da se ovi amandmani prihvate. Hvala.
Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi je 22 minuta. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč po osnovu člana 100.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem na povredu člana 87. Poslovnika Narodne skupštine – na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju članovi Vlade, ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona i direktor Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo, kao i druga lica koja predsednik Narodne skupštine pozove. Mi smo sada u situaciji kada su maksimalno redukovana prava opozicije da govori. Trudimo se da u kratkom vremenskom periodu ispričamo sve ono što imamo da kažemo. Koliko vidim, ministar pravde nije u sali, a u sali nije ni Slobodan Homen, a ni Jovan Ćosić. Sada se pitam, kome narodni poslanici govore? Da li pričamo u vetar, da li pričamo samo zbog ovih stenografskih beležaka? Koja je svrha naše rasprave ako predstavnik Vlade nije ovde? Em ste maksimalno redukovali vreme za raspravu, em kontradiktorno tumačite odredbe člana 143. Poslovnika, em sada ministar prave ne nađe za shodno da makar sluša ono što narodni poslanici za dva minuta treba da kažu. Treba da usvajamo Zakon o međunarodnoj krivičnoj pomoći. Zbog ovog zakona neko će da završi u zatvoru, ko zna gde, da mu se desi nešto strašno u životu. Sada narodni poslanici pričaju u vetar. Gospođo Čomić, obezbedite da u sali, dok se raspravlja o amandmanima, prisustvuje ministar pravde i drugi ovlašćeni predstavnici Vlade, inače, ova rasprava i, uopšte, ovaj rad u Skupštini Srbije postaje potpuno besmislen. Kome mi govorimo? Kome pokušavamo da iznesemo argumente? Da je gospođa ministar ovde, možda bi prihvatila neki amandman, kada čuje našu argumentaciju. Kako da prihvati, kada žena nije ovde? Molim vas, obezbedite da ministar pravde bude prisutan i da nam kaže zašto naši amandmani ne valjaju, ili makar neka sluša ono što imamo da kažemo.
Dva minuta. Zahvaljujem. Predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, obavestila je da je na ovu sednicu pozvala gospodina Zlatka Petrovića i on je prisutan u sali u ime Ministarstva, a ministarka pravde na kratkoj je pauzi i pridružiće nam se u toku popodnevnog rada sednice. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 23, amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima podnosilac amandmana, poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto nema ovlašćenog predstavnika ovde, trebalo bi da se napravi pauza da dođe ministar pravde. Što reče moj kolega Martinović, da ne bismo svi pričali u vetar, pridružujem se toj konstataciji. Želim da kažem da ''u vetar'' pričamo o ovom zakonskom projektu i da je izlišno pričati, zato što, pre svega, ovaj zakonski projekat nije u saglasnosti s Ustavom. Mi smo naveli u obrazloženju da odredbe ovog zakona o međunarodnoj pomoći u krivičnim stvarima sadrže glave 23 i 22 ZKP. Ako mi ceo dan govorimo ovde da ovo nije u saglasnosti s Ustavom, da je protivustavno, pa, zar to nisu dovoljni argumenti da se ovaj zakonski projekat povuče, da se doradi i da se o njemu ne raspravlja. Gledajući na ovu represiju koju sprovodi ovde ova vlast novim poslovnikom, želim gospođu Čomić da podsetim, a i mnoge poslanike koji ovde sede i koji su se 90-ih godina borili za demokratske procese, da su se borili da ovde poslanik može javno da iznese svoje mišljenje a da za to ne bude kažnjen i ne odgovara. Borili su se da građani slobodno izražavaju svoje mišljenje. Nažalost, građani Srbije dobro pamte koliko je bilo mitinga, koliko je bilo revolta građana, a ima i mnogo žrtava. Poslednja žrtva je bila na našem mitingu, koji je bio organizovan u vezi s hapšenjem Radovana Karadžića. Zbog tih mrtvih duša, oni koji se zovu demokratama, ne bi smeli da gaze demokratiju i da ugrožavaju prava poslanika, a i prava građana. Vidite i sami, neka hapšenja koja se sprovode ...
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Molim vas da se vratite na mesto. Želite da govorite i u okviru vremena Poslaničke grupe? Naravno. Izvolite.
Pošto mi je uskraćeno vreme, nisam rekao glavno. U toj borbi za civilizovano društvo i demokratiju, najviše je od sebe dao SRS, na čelu sa prof. dr Vojislavom Šešeljem. Taj čovek je robijao dva puta, 1993. i 1994. godine, zato što je za govornicom slobodno izražavao svoje mišljenje, a uz njega su i mnogi od nas privođeni u Saveznom parlamentu. Taj čovek danas leži u Haškom kazamatu, bez ikakve osnove, i da vidimo koju mu je pravnu pomoć pružila ova vlast poslednjih šest godina. Jedino su mu pružili to da mu dodaju još neku krivicu, ili da nađu nekog svedoka koji tamo laže i priča izmišljotine. Zato, s ove govornice želim da kažem vama kvazidemokratama da će se ovo što radite ovde obiti vama o glavu, i to, ako Bog da, brzo, na sledećim izborima, jer narod Srbije sve vidi. Narod Srbije sve vidi, narod Srbije ste sada uništili, narod Srbije je ostao gladan, ostao je bez posla, narod Srbije je ostao bez osnovnih prava, da izrazi svoj revolt protiv ove vlade i vlasti, jer ga na svakom koraku proterujete, lažete, i preko nekih agencija. Narod Srbije svoje nezadovoljstvo više ne može na demokratski način da izrazi, i nas poslanike ste ograničili, tako da ne možemo da ih zastupamo legalno i legitimno. Podsećam vas da u parlamentima lokalnih samouprava odbornik ima pravo pet minuta da govori o zakonskom projektu, ima pravo tri minuta na repliku. Ove mere koje uvodite, i koje ste uveli, ubeđen sam u to da će vas to koštati, ako Bog da, brzih dana. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 24, amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Milenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneti amandman odnosi se na brisanje člana 24. Predloga zakona, jer je ova materija izručenja okrivljenog ili osuđenog lica stranoj državi regulisana Zakonikom o krivičnom postupku i drugim odredbama ratifikovanih i potvrđenih međunarodnih i bilateralnih sporazuma koji su postali deo pravnog sistema naše države. Razumem da aktuelna vlast ispunjava sve zahteve svojih zapadnih mentora, koji ne poznaju naš pravni sistem i ne znaju da je logičnije bilo izmeniti ZKP u jednom delu, ali ne znam kako ta ista vlast gubi dragoceno vreme na svom putu ka EU, istovremeno ne rešavajući osnovne životne probleme naših građana, posebno u trećoj opštini po prostranstvu u Srbiji, Kuršumliji. Zbog katastrofalne privatizacije ''Žubora'' u Kuršumlijskoj Banji, ''Metalca'', Modne konfekcije "7. jul" i danas posebno aktuelnog Šumsko-industrijskog kombinata "Kopaonik", kuršumlijska privreda je potpuno uništena. Ovih dana, radnici "Kopaonika" izbacili su iz fabrike vlasnika Ristić Slavišu, koji nije ispunjavao ugovorne obaveze, nije plaćao poreze, doprinose; po ugovoru je mogao da proda samo 5% vlasništva, a rasprodao je gotovo sve. Samoj agenciji za privatizaciji prijavio je gubitak od 14,5 miliona evra, iako je realno stanje oko 20 miliona. U konzorcijumu od 17 članova, 15 članova je iz DS-a. Radnici "Kopaonika" su se, tražeći pomoć, obratili predsedniku Narodne skupštine, predsedniku države, predsedniku Vlade, Agenciji za privatizaciju, koja danas odlučuje o poništenju privatizacije... (Predsednik: Vreme.) Najmanje što se moglo učiniti za ove ugrožene ljude, jeste da se danas poništi ugovor o privatizaciji, ali te informacije još uvek nemamo. (Predsednik: Da li želite da nastavite u okviru vremena koje je na raspolaganju vašoj stranci?) Ne, samo ću pozvati nekoga iz vladajuće strukture da nam da informaciju da li je Agencija za privatizaciju poništila ugovor o privatizaciji ''Kopaonika'' u Kuršumliji.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Gospodin Jojić, izvolite. Kao ovlašćeni predstavnik, imate još tri minuta i 20 sekundi u okviru tog vremena. Hoćete li to iskoristiti? Samo vas podsećam da niste iskoristili vreme kao ovlašćeni predstavnik po ovoj tački, tako da možete koristiti i to vreme.
Ovom prilikom ću govoriti u svojstvu predstavnika stranke. Kada je u pitanju član 24, on je u direktnoj suprotnosti i koliziji s članom 30. Ustava Republike Srbije. Ko je dao pravo predlagaču da predlaže ovakvu glupost? Ovo je glupo predložiti narodnim poslanicima. Ovo je besmisleno. Zar je dozvoljeno da nekoga pritvorite, a da nema za to garancije međunarodnih institucija, da nema garancije međunarodnog suda? Znači, neko može telefonom sada da javi iz EU i kaže – hapsite tog i tog predsednika Vlade, ili – hapsite tog i tog ministra. Zamislite sada, nadležna institucija, odnosno neko od nadležnih organa u Srbiji kaže – hajde da ga isporučimo odmah. Plakala bi i zemlja i nebo kad bi nam nekog ministra neko isporučio. Dame i gospodo, u suprotnosti je ova odredba s Ustavom, jer ne može niko biti izručen bez nadležnog organa i odgovarajuće pravosnažne odluke nadležne institucije, tj. suda, ali naš ustav to onemogućava. Prema tome, član 24. ovog predloga zakona je u direktnoj suprotnosti s odredbama člana 30. Ustava Republike Srbije i ovo ne treba prihvatiti.
Zahvaljujem. Gospodin Palalić, izvolite. Hoćete o ovom amandmanu od vremena? U redu.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je zaista član, kao i amandman, koji je uvaženi kolega podneo, o kojima treba razgovarati. U prethodnoj diskusiji smo rekli da je pritvor izuzetna mera, jer ona lišava slobode, faktički, narušava slobodu koja je građanima definisana Ustavom. Sada mi dovodimo naše državne organe u situaciju da, mimo podnete zamolnice, podnese zahtev za pritvaranje, ako zahtev sadrži izjavu. U tački 4. stava 1. se kaže – izjava će biti podneta zamolnica. Pogledajte odredbe člana 5. ovog zakona, koji precizno definiše sadržaj zamolnice. Ovde imamo najavu da će biti podneta zamolnica, a u isto vreme imamo nalog stranog državnog organa da se pritvori određeno lice, bez ikakvih posebnih obrazloženja. Ovde se kaže – postoji obrazloženje, ali taj zahtev je toliko sužen, da je pitanje da li naš državni organ treba da postupa po takvom zahtevu. Imate jedan pravni standard u prvoj rečenici – hitni slučajevi. Šta su hitni slučajevi? Kako se cene hitni slučajevi, da bi se jedno lice, bez detaljnog obrazloženja koje sadrži zamolnica, pritvorilo, i šta ćemo u slučaju ako ta zamolnica ne bude podneta nikad, a jedno lice je pritvoreno? Imam utisak da se, i kada su u pitanju odredbe člana 22. i kada je u pitanju kontrolisan pritvor, član 24, mi olako igramo s pritvaranjem pojedinih lica i lišavanjem slobode, bez obzira na to što se ovde radi o stranom državljaninu. Kao ozbiljna država, moramo da razmišljamo o tome i da cenimo slobodu pojedinca i da u izuzetnim, detaljno obrazloženim slučajevima, određena lica lišimo slobode. Nije u pitanju samo naš unutrašnji pravni poredak, u pitanju su mnoge međunarodne konvencije, a ovde, na osnovu jednog pravnog standarda – hitnih slučajeva, na osnovu dobre volje, država će, možda, jednog dana podneti zamolnicu, mi pojedinca lišavamo slobode. Apelujem ovde na Ministarstvo, uvažena ministarka je tu, da usvoji amandman koji je podneo kolega Miroslav Petković na član 22. i da se skrati pritvor na šest meseci, a u ovom slučaju je ovaj član apsolutno nedopustiv i zaista je bilo neophodno da se on obriše. Ne treba dopustiti da se olako pritvaraju lica bez ikakvog ozbiljnog obrazloženja.
Gospođa Pop-Lazić, o amandmanu. Izvolite.
U prilog ovom amandmanu, možda bismo mogli da otvorimo oči i narodnim poslanicima i građanima Srbije, da shvate da smo mi država s ograničenim suverenitetom. Dovoljno je da neko iz bilo koje države takvu jednu zamolnicu uputi, bez ikakvog obrazloženja. Mi već, kako to umemo da radimo i kako, očigledno, pokazujemo spremnost i dajemo signal tamo nekome da smo spremni, uradimo to što se od nas traži, iako je to protivno našim pozitivnim pravnim propisima koji regulišu tu materiju i protivno Ustavu Srbije. Do te mere smo spremni da se ponižavamo da se građanin u Srbiji pita – zašto meni uopšte treba država, ako ona ne ispunjava ono što kao građanin od nje očekujem? Država ima, to je obostrani odnos, očekivanja od mene, kao građanina, pored ostalog, da plaćam poreze, takse, doprinose i sve ono što sam dužna, ali ja, isto tako, tražim od države da me ona, kada treba, zaštiti u odnosu na tamo neke koji možda hoće nešto nažao da mi učine, što ne bi trebalo. Od toga me Ustav štiti. Nemamo lojalnost države prema građanima Srbije, zašto bi građani bili lojalni državi? Ovo uopšte nije tako prazna priča, ili bajkovit zakon, ili nevažan zakon, kao što biste vi hteli da ga, kroz ova dva minuta, koliko nam dajete vremena da o njemu pričamo, provučete, da usvojimo zakon, pa ćemo posle da se hvatamo za glavu i čupamo kosu i ko zna ko će od vas svih da bude pod udarom ovog zakona i ko će, eventualno, da trpi štetne posledice ovakvog zakona. Čitajte barem dnevnu štampu, ako ne slušate šta se dešava u zemljama koje su se do sada dokazale kao naši neprijatelji – nisu završili posao na Balkanu. Vidite šta se sprema u Federaciji BiH, vidite da se naoružavaju vehabije, vidite da je, ukoliko Republika Srpska samo pokaže želju da se prisajedini jednog dana, ili izrazi želju da bude u sastavu Srbije, već sve spremno da tamo bude ''krvi do kolena'', kao što govore u zapadnoj štampi. Vidite šta se dešava na KiM-u. Niko u državi ne reaguje na ovo nasilje na KiM-u, ovo što se dešava u Šilovu i okolnim selima. Po 10 dana ljudi nemaju struje, sukobljavaju se sa tzv. šiptarskom policijom, niko nema da ih zaštiti, a govorimo, makar, i o ograničenom suverenitetu, ali to je naša zemlja. Naravno, sprema nam se i u Raškoj oblasti to što već godinama najavljujemo da im je poslednja namera, pošto su proces oko izdvajanja Vojvodine već započeli. Igramo se ovde s ovakvim zakonima. Ko će, pod kojim uslovima, za koja krivična dela biti pod udarom ovog zakona, da država Srbija ne može da ga zaštiti kako treba? O tom potom, ali mi vas upozoravamo da ste možda baš zbog ovog zakona doneli ovako restriktivan Poslovnik, a ne možemo da naširoko o tome govorimo. Stoje argumenti da ste od 2000. naovamo sve protivustavno i protiv međunarodnih konvencija uradili što se tiče isporučenja srpskih državljana Haškom tribunalu.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 25, amandman je podneo narodni poslanik Jovan Damjanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, s obzirom na to da je ovo Predlog zakona o međunarodnoj pomoći, a znamo da je i Dekada Roma međunarodna pomoć, dozvolite mi, imate pisan moj amandman, da se osvrnem na nešto drugo što se dešava u našem gradu, a što treba i Skupština da zna, i naše institucije. Imamo komunalno preduzeće "Zvezdara", koje radi 16 godina i dobilo je otkaz od ''Gradskih pijaca'' Beograda. Zašto su dobili otkaz? Zato što treba da se privatizuje; možemo to da razumemo. Tu ima 280 do 300 Roma, primio sam ih i izneli su mi sve svoje probleme. Apelujem na našu državu, apelujem na sve naše institucije i na gospođu ministra, koja je ovde prisutna i koja je vrlo ekspeditivna, za koju verujem da će učiniti sve da se ovo ne dešava romskoj zajednici, jer svi znamo da smo na najnižoj margini, najsiromašniji narod. Bila je Dekada – povratak Roma, sada kada Romi rade, dobijaju otkaze. Kako se sada manipuliše romskom zajednicom? Oni su ugasili ovo preduzeće i Rome prebacuju na Omladinsku zadrugu. Rade 10,15 dana i daju otkaz. Romi ostaju na ulici. Neću da govorim o tome da li hoće neko ovo preduzeće, kako hoće da ga otkupi, zakupi, manevriše itd., ali imate danas 300 Roma koji su bez posla, a svi imaju po četvoro-petoro dece. To je negde oko 1200 ljudi koji nemaju šta da jedu. Javili su mi se danas, poštovana gospodo, telefonom, ti Romi i kažu da 15 dana jedu samo kuvani krompir sa svojom porodicom.
Vreme za obrazloženje amandmana je isteklo, mada vi niste obrazlagali amandman, tako da će vaše dalje vreme ići od drugog vremena, ako želite, izvolite, zajedničkog vremena. Ako želite, nastavite.
Hvala vam. Apelujem i molim za razumevanje i poštovanje svih građana, bez obzira kojoj nacionalnosti ili veri pripadaju. Imamo zagarantovano pravo na rad, imamo pravo na obrazovanje, na sve što i većina građana ima. Molim da se ovim građanima romske zajednice ne manipuliše, da se vrate na posao. Apelujem na gospodina direktora ''Pijaca'', Dragana Pušara, da nađe rešenje. Najlakše je izbaciti Rome na ulicu. Ne kažem da je to diskriminacija. Ne kažem da naša država vrši diskriminaciju prema nacionalnim manjinama, ali nemojmo ni dozvoliti ovakve pojave, koje deluju diskriminatorski na nacionalne manjine, na romsku zajednicu. Molim i apelujem još jednom da se nađe razumevanje, da se ti ljudi vrate, da ne pravimo od radnih ljudi, od poštenih građana, Roma, kriminalce i da ih bacamo na ulicu. Verujem da će ova skupština i institucije koje će čuti ovo omogućiti normalan rad građana romske nacionalnosti u komunalnom preduzeću "Zvezdara".
Da li još neko želi reč? Gospodin Martinović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko usvojite ovaj zakon sa članom 24. i članom 25, o kojem je maločas pričao gospodin Jovan Damjanović, onda ćete doći u situaciju da će vam BiH tražiti da izručite po hitnom postupku, pre nego što vam dostave zamolnicu, recimo, predsednika Vlade Republike Srpske, ministre u toj vladi, političke funkcionere srpskog naroda u BiH. Vi ćete, možda, čak, kaže mi kolega Krasić, i Borisa Tadića, pošto je, ako se ne varam, on rođen u Sarajevu. Ako usvojite ovaj zakon ovako kao što ste ga predložili, imaćete tu obavezu. Prosto je neverovatno da predlagač zakona ne shvata vreme u kojem živi, ne shvata politički kontekst događaja na Balkanu, odnosno na prostorima bivše Jugoslavije. Pune su novine članaka, informacija, činjenica o tome da se pojedine ekstremne islamističke grupe u BiH naoružavaju. Imali ste neki dan izjavu jednog upućenog čoveka iz Republike Srpske, koji je rekao da se u pojedinim delovima BiH, pod firmom vatrogasnih jedinica, u stvari, kriju naoružani muslimanski ekstremisti. Imate pritisak sa Zapada da se smanje ingerencije Republike Srpske. Govori se o novom Dejtonu, o prekrajanju Dejtonskog sporazuma. Radi se o jednom političkom davljenju Republike Srpske. Preti se krivičnim postupcima protiv najviših funkcionera Republike Srpske. Vama će možda BiH da traži da uhapsite po hitnom postupku ljude koji vode Republiku Srpsku, odnosno ministre u njihovoj vladi, i vi ćete biti dužni da po ovom zahtevu postupite. Ovde se, gospođo ministre, postavlja još jedno pitanje. Vi ste u ovom zakonu predvideli nadležnost različitih pravosudnih organa. Konkretno, u članu 25, o kome je govorio gospodin Jojić, pominje se istražni sudija. Ponekad se pitam zašto ste se vi uopšte mučili da pominjete sve te pravosudne organe u Republici Srbiji? Mogli ste sve da ih obrišete i da kažete da će sve poslove koji se tiču pravosuđa da radi Ministarstvo pravde. Ovih dana, pokreće se postupak za razrešenje nekih sudija Vrhovnog suda Srbije, samo zato što su primenili zakon. Više sudija ne sme da primenjuje zakon kako on smatra da treba. Treba da se nazove Ministarstvo pravde, da se ministar pravde, ili neko od njegovih savetnika i pomoćnika pita sme li se doneti neka odluka, pa ako se dobije zeleno svetlo, onda možete doneti odluku kakvu hoćete. Srbija je presedan u Evropi da se preti otpuštanjem sudija, odnosno njihovim razrešenjem samo zato što je čovek primenio zakon. Više sudija ne sme da procenjuje šta je zakonito, a šta nije zakonito. To ekskluzivno ovlašćenje sada ima Ministarstvo pravde. Nama je kompletan pravosudni sistem u v.d. stanju. Ne znam da li se neko setio te činjenice, ali to je zaista tako. Vi sada imenujete za vršioca dužnosti predsednika, ako se ne varam, Vrhovnog suda Srbije, gospođu Natu Mesarević, jel tako? Ženu koja je ostala upamćena u sudskim analima kada je saopštavala presudu Miloradu Ulemeku Legiji, kada je napravila lapsus i rekla – dobili smo presudu, pardon, doneli smo presudu. Takvi ljudi će da vode pravosuđe, takvi ljudi će da odlučuju o ovim vašim hitnim slučajevima, bez zamolnice, da hapsite lica koja možda nisu državljani Republike Srbije, ali su, na kraju krajeva, pripadnici srpskog naroda. Republika Srbija je, valjda, garant poštovanja Dejtonskog sporazuma, i Rusija. Valjda, imamo specijalne odnose s Republikom Srpskom. Kako mislite da funkcionišu veze između Srbije i Republike Srpske ako donesete jedan ovakav zakon, čak i da je zakon idealan, a daleko je od idealnog? Vi ste uradili sve što je moglo da se uradi da se uništi pravosudni sistem Srbije; sudije su sada u strahu. Neki su u strahu da li će uopšte imati posao, jer im pretite reizborom. Drugi su u strahu, možda se Ministarstvu pravde neće svideti neka odluka. Ko zna, nisu pitali ministra da li smeju da donesu odluku; ode čovek da se razreši. Ljudi su u strahu. Svi koji rade u pravosuđu, boje se za nasušni hleb. U toj situaciji, ko će dosledno da primenjuje ovaj zakon? Moguća je hiljadu i jedna zloupotreba. Vreme oko nas je teško, ljudi u Srbiji teško žive, ekonomska je kriza, preti se uništenjem Republike Srpske, na Kosovu i Metohiji deset dana ljudi u Šilovu nemaju struju, niko iz Vlade da kaže jednu jedinu reč, a na vaš poziv došao je Euleks na Kosovo i Metohiju. Tvrdite da je Euleks, navodno, misija vladavine prava. Evo, vidimo ovih dana. Pitajte ljude u Šilovu kako se na njihovim leđima sprovodi ta vladavina prava. Ako mislite tako da sprovodite vladavinu prava i nad svim građanima Srbije, onda sespustila, zaista, tamna zavesa nad svima nama.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 26, amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospođo Plećević, izvolite. Ostalo vam je 49 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS-a sam podnela amandman na član 26. Predloga zakona, koji glasi: "Član 26. se briše". Smatram da ovaj član, kao, uostalom, i ceo Predlog zakona, treba brisati, kao što sam u obrazloženju i navela, pre svega, zato što je protivustavan. Očigledno je da režim Borisa Tadića trpi ogromne pritiske i ucene svojih evroatlantskih prijatelja, posebno Amerike, čim je rizikovao drastično kršenje Ustava Republike Srbije, Zakonika o krivičnom postupku i udario na pravnu sigurnost svojih građana. Ovim predlogom zakona se na ''mala vrata'', pod vidom tzv. međunarodne pravne pomoći, omogućava izručenje naših državljana drugim državama, u slučajevima kada ne postoji potvrđen međunarodni ugovor ili kada određena pitanja njime nisu uređena. Kao razlog za donošenje ovog zakona navedena je obaveza implementiranja navedenih dokumenata, preuzetih potpisivanjem Evropske konvencije o međunarodnom pružanju pravne pomoći u krivičnim stvarima, Evropske konvencije o ekstradiciji, Konvencije UN-a, itd. Ovo ne bi predstavljalo poseban problem da nekoga ne treba isporučiti Americi, koja ne priznaje Međunarodni krivični sud, nikakav princip uzajamnosti u međunarodnom pravu i koja je, siledžijskim metodama, obezbedila da njeni građani ne odgovaraju pred sudovima drugih država. Oni koji čine zločine svuda po svetu, kao i kod nas na Kosmetu, ni dan-danas ne odgovaraju nikome za to. Tadić mora da demonstrira poslušnost, grubo kršeći ustavna načela i prava građana Srbije.
Upravo sam htela da vam kažem da ste prešli dva minuta, ali, ako želite, možete govoriti. Nećete, u redu. Da li još neko želi da govori o ovom amandmanu? (Ne) Na član 27, amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodine Đokiću, izvolite, obrazložite amandman.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima podneo sam amandman na član 27. i smatram da on treba da se briše. Obrazloženje: međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima regulisana je odredbama Glave 32 – Postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći i izvršenje međunarodnih ugovora o krivičnopravnim stvarima (čl. 530 – 538) i Glave 33 – Postupak za izdavanje okrivljenih i osuđenih lica (čl. 539 – 555) Zakonika o krivičnom postupku ("Službeni list SRJ", broj 70/01, 68/02 i "Službeni glasnik RS", br. 58/04, 85/05, 115/05 i 49/07), kao i odredbama ratifikovanih i potvrđenih bilateralnih ugovora koji su postali deo pravnog sistema Republike Srbije. Međunarodna pravna pomoć, pored krivičnopravne, obuhvata i poslove u oblasti spoljnih poslova, unutrašnjih poslova, državne uprave i slično. Predlagač zakona je izabrao pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno regulisanje ovako široke pravne materije. Politički pritisci koje trpi aktuelna vlast od strane njenih mentora, kao što je Haški proces, ''slučaju Kovačević'' i mnogi drugi, ne mogu biti valjana osnova za opravdanje propusta koji se čine u pravnoj regulativi. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakonika o krivičnom postupku i isti uskladiti s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Da li gospođica Nataša Jovanović želi da govori o ovom amandmanu? Izvolite.
Gospođo predsedniče, najpre bih se javila po Poslovniku, ali mislim da je taj član iscrpen po ovom nakaradnom i diktatorskom Poslovniku. Svakako sam izašla da podržim, kao poslanik SRS-a, amandman koji je na Predlog ovog zakona podneo uvaženi kolega Branimir Đokić, najpre zbog činjenice da je, kao i ostali srpski radikali, ne samo u skladu s onim što je Ustav Republike Srbije, već i članom na koji je podneo amandman, dao dovoljno argumenata, gospođo Malović, da prihvatite ovaj amandman. Kako sedim na mestu potpredsednika i ne želim da oduzimam više vremena našoj poslaničkoj grupi, gospođo Đukić-Dejanović, vi i ja više možemo da čujemo nego poslanici u sali. Tako, pre nego što je gospodin Đokić, koji se ozbiljni spremio, baš kao i svi poslanici SRS-a, krenuo za govornicu, jedan nesrećnik mu je dobacio – da li će da priča iz C ili D-mola. Gospodin Đokić je maestro Narodnog orkestra Radio-televizije Srbije, poznat, ugledan čovek, ne samo kao estradni umetnik i kao vrhunski muzičar, već kao srpski patriota i srpski radikal. Taj koji mu je to dobacio, a vođa je jedne sektaške grupe ovde, izvesni građanin Nikolić, odavno je odsvirao svoje, a kada budu uradili državni organi i sud svoj posao, sviraće tamo, kao što gospodin Krasić kaže, za šta je zaprećena višegodišnja zatvorska kazna, za sve one zloupotrebe i ono što je počinio. Prema tome, ako neko dobacuje Branimiru Đokiću, koji je omiljen ne samo među onima koji su simpatizeri, birači i članovi SRS-a, taj više govori o sebi i svaki moj dalji komentar nije potreban. Hvala.
Da li još neko želi reč povodom ovog amandmana? (Ne) Na član 28, amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Mirović želi da obrazloži amandman koji je podneo. Izvolite.
Dame i gospodo, svi naši amandmani imaju za cilj da ukažu na nepoštovanje jednog od osnovnih načela međunarodnog prava, a to je načelo reciprociteta. U tom smislu je podnet i ovaj amandman na član 28. Međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima nije samo izručenje naših građana. Uostalom, to je mera koja se može samo izuzetno primenjivati i, ono što je posebno važno, ne prema našim građanima. To je stav SRS-a već više godina. Da ovaj amandman treba prihvatiti i da se radi o veoma osetljivoj materiji, ne samo u pravnom, već i u državnom, ali i u nacionalnom smislu, pokazuje primer iz 2001. godine. Poznato je da je tada, protivno Ustavu, bez zakonske regulative i protivno volji građana, uz kvazipravno tumačenje da je Statut Haškog tribunala jači od našeg ustava, što je potpuna pravna besmislica, izručen čovek koji je dva puta legalno biran na višestranačkim izborima, Slobodan Milošević. Kakve je to katastrofalne posledice imalo za naš pravni i državni sistem, a i nacionalnu svest, pokazuje i stanje u kome se danas nalazi ova država i naš pravni sistem. Produkt tog haosa je i ovaj zakon, koji treba povući, jer se donosi iz propagandnih razloga, to treba jasno reći. Tačnije, zbog virtuelne fraze o nekakvim putovanjima, u trenutku kada zemlja ulazi u veliku ekonomsku krizu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi da govori o ovom amandmanu? (Ne) Na član 29, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na naslov iznad člana 30, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 30, amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođa Raguš želi da obrazloži ovaj amandman. Izvolite.
Dame i gospodo, gospođo ministar, gospođo Đukić-Dejanović, pre nego što pređem na obrazlaganje amandmana, želela bih da vas pitam da li je proceduralno moguće da svoje izlaganje za dva amandmana, na član 30. i član 80, s obzirom na to da je isto obrazloženje, spojim u ovom javljanju? Poslovnik tu nije izričit, zato tražim obrazloženje od vas.
Možete govoriti, po dva minuta.
S obzirom na to da je isto obrazloženje za ova dva amandmana, a da svoje izlaženje svedem samo na ovaj put, da li mogu da spojim obrazloženje za oba amandmana na dva člana istog zakona?
Ne možemo sada govoriti o drugom amandmanu, samo o ovom koji je sada na dnevnom redu.
To je vaše tumačenje. Dobro, onda najavljujem da ću, vrlo verovatno, koristiti vreme koje ima poslanička grupa SRS-a, s obzirom na to da je u dva minuta nemoguće obrazložiti amandman.
Posle dva minuta će vam ići to vreme. Izvolite.
Ono što SRS ovde predlaže i ono što se vidi u obrazloženju, dakle, naše ubeđenje je da je predlagač izabrao pogrešan put u pravnom regulisanju ovako široke pravne materije, imajući u vidu političke pritiske koji su svakodnevnica, nažalost, za ovu vladajuću većinu, ali to je, u krajnjoj meri, politička realnost. Svako obrazloženje amandmana, da izađemo iz suvoparnog pravnog okvira, na prvom mestu, zbog javnosti u Srbiji, može da se slika i određenim konkretnim dešavanjima. Ono na šta bih, gospođo ministar, vama htela, kao profesionalcu od reputacije, da skrenem pažnju, jeste potreba za međunarodnom pravnom pomoći i tiče se izveštaja koji je gospodin Robles podneo Savetu Evrope. Reč je o situaciji 2002. godine, dakle, nema veze s vama, ali preuzimanjem resora, vi ste preuzeli i određene odgovornosti za neke prethodne situacije. Moguće je da nemate ova saznanja, ali, evo, mi vam sada skrećemo pažnju, očekujući da ispitate tu situaciju. Dakle, gospodin Robles je tada, na zahtev gospodina Marsela Valentena, to je bio francuski general, tadašnji komandat KFOR-a, bio šokiran onim što je zatekao u Bondstilu. On je u Bondstilu zatekao instalacije i određene tretmane kakvi su mogli da se vide i o kakvima je bilo reči u zloglasnom Gvantanamu. Prema njegovom izveštaju, koji je tada Savetu Evrope priložio na četiri strane, Srbi koji su se nalazili u Bondstilu bili su privedeni bez pravnog osnova i izloženi torturama. Javnost u Srbiji o tome nema nikakva saznanja. Međutim, kako smo mi došli do ovog saznanja? Naravno, na osnovu pisanja pariskog "Monda". Pravim pauze, zato što su neki delovi na francuskom jeziku, pa pokušavam simultano da prevedem, očekujući od vas odgovor. S obzirom na to da međunarodna zajednica očekuje određenu međunarodno-pravnu pomoć u krivičnim stvarima s naše strane, mi razumemo da je to obostrana saradnja, pa da vidimo šta će Savet Evrope u ovom slučaju da uradi, kako će naše ministarstvo, konkretno, vi, gospođo Malović, da reaguje. Takođe, ovde imamo i zvaničnu izjavu gospođe Price, koja tada, takođe, nije obznanjena nama, odnosno javnosti, tako da tek sada saznajemo o tome, kada je Savet Evrope, zapravo, usvojio izveštaj o tajnim zatvorima Centralne obaveštajne agencije. Između ostalog, i Bondstil se pominje kao jedan od tajnih zatvora, gde je Centralna obaveštajna agencija, dakle, američka agencija, bez pravnog osnova, privodila ljude, podvrgavala ih torturi, a mi o tome vrlo malo znamo. Šta je tada gospođa Prica rekla? Jedini razlog za neprimenu Konvencije, čiji smo mi, inače, potpisnici, još kao SCG, dakle, evropske Konvencije za sprečavanje torture, jeste taj što NATO i KFOR nikada nisu dozvolili predstavnicima Komiteta za sprečavanje torture Saveta Evrope neometan pristup svim zatvorima i bazi Bodnstil, kako to konvencija propisuje. Savet Evrope je u više navrata zvanično saopštio da je generalni sekretar te organizacije Teri Dejvis tražio od NATO-a da se članovima Komiteta za sprečavanje mučenja omogući pristup svim zatvorima na Kosovu, ali konkretnijeg odgovora do sada nije bilo. Prema našim saznanjima, zaista, solidan broj Srba je tamo bio privođen bez pravnog osnova i podvrgavan užasnoj torturi. Ono što zahtevamo od vas, jeste da dođete u posed izveštaja koji je predstavljen u Savetu Evrope, kako bismo imali precizan i kvalifikovan uvid o tome šta se, zapravo, dešava u Bondstilu. S obzirom na to da SRS ima informacije da je u Gvantanamu solidan broj dokaza iznuđivanja izjava od strane pritvorenih lica, koja su, takođe, bez pravnog osnova bila tamo pritvorena, postoje osnovane sumnje da se nešto slično dešavalo i u okviru Bondstila. Dakle, tražimo iscrpan izveštaj NATO-a. Znamo da to postoji. Savet Evrope nije mogao da dođe do toga. Tražimo detalje istrage, način privođenja i ko su, zapravo, bila lica srpske nacionalnosti koje je gospodin Robles tada video u Bondstilu i šta se dalje dešavalo. Znamo da je gospodin Robles zahtevao da u Bondstilu demontiraju instalacije poput onih u Gvantanamu. Želimo precizan i iscrpan izveštaj o svemu ovome, s obzirom na to da je bitno za neka naša dalja saznanja i za kvalifikacije koje ćemo, svakako, izneti srpskoj javnosti. Ono što kao poslanička grupa možemo da uradimo, jeste da se obratimo zvaničnim institucijama srpskog društva i da time stavimo na ispit i vas, da vidimo da li se dvosmerna saradnja s nadležnim institucijama zaista i sprovodi. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 31, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Krasić želi da obrazloži amandman koji je podneo. Izvolite.
Hvala. Ovaj dan, nije ni čudo, donosi se ovakav zakon, primenjuje se ovakav Poslovnik. Građani Srbije treba da shvate, Vlada Republike Srbije priznaje da dve evropske konvencije ne mogu neposredno da se primenjuju i nisu sastavni deo pravnog poretka Republike Srbije, već je, kako Vlada kaže, verovatno, gospođa Malović, u narodu poznata kao žena koja je potpisala rešenje o isporuci Karadžića Kazamatu (pošto Petrović nije smeo, pa je nju ubacio da bude ministar), Srbija preuzela obavezu implementiranja navedenih dokumenata u svoj pravni sistem. Međunarodni dokumenti i međunarodne konvencije nisu sastavni deo našeg pravnog sistema, nego moramo da donesemo zakon, pa da te principe i ta načela ugradimo. To je jedna dobra inovacija, ali od kada je došla ova ''žuta'' koalicija, s primesama crvene boje, na vlast, dobijamo turbodiktaturu. Za koji mesec, poštovani građani, nećete imati ni televizijske prenose. Naravno, zemlju su prodali, sada im je ostalo da prodaju još i ljude. Vlajko Stoiljković nije sebi mogao da dozvoli da ga, zbog onakvog zakona, onako starog neko mrcvari po Hagu, a ovde je koalicija napravljena po sistemu: Tadić kaže Dačiću – izvinite što smo ubili Miloševića, a on kaže – ne, ne, mogli ste i ranije. To je vaša sudbina, građani Republike Srbije. Tu vodi ova vlada ...
Gospodine Krasiću, molim vas ...
Vrlo slikovito obrazlažem svoj amandman i ne dozvoljavam da mi se mešate u amandman i da trošite mojih dva minuta, ili ću da vam izreknem opomenu.
Upozoravam vas da vodite računa kada pominjete imena predsednika države, zamenika predsednika Vlade i prvog ministra. Zamolila bih vas da vodite računa o tome. (Zoran Krasić: Tražim reč po Poslovniku.) Gospodin Krasić ima reč po Poslovniku. Zamolila bih vas da to bude u pristojnom tonu.
Nemam potrebe da vas molim, nego se pozivam na član 104, zato što narušavate dostojanstvo i ugled Narodne skupštine vašim ponašanjem, načinom kako sazivate ovu sednicu, načinom kako vodite ovu sednicu, načinom kako tumačite pojedine odredbe Poslovnika, načinom kako ste zamislili da izgleda život u Republici Srbiji. Ukinuli ste sve.
Koji član Poslovnika reklamirate?
Zamolio sam vas da me saslušate. Prvo sam rekao član 104. Ne znam koliko puta treba da vam kažem koji je član. Pretpostavljam da ste stručnjak za Poslovnik, ako ne vi, onda Odalović, ako ne, onda je tu ova gospođa iz serije "Alo alo", Čomić. Pogledajte šta ste napravili od Skupštine! Očekujete da učestvujemo u ovoj cirkusijadi? Nećemo. Hoćemo da građani vide – kada nema Parlamenta, kada nema demokratije, onda je anarhija i diktatura. To da znate, to nam je budućnost. Svakog dana fali 30 do 40 milijardi dinara u trezoru. Nema transfera prema lokalnim samoupravama. Povećavaju se dugovanja, država je bankrotirala, a oni zabavljaju gledaoce Skupštinom, amandmanima u dva minuta i, navodno, glume neku demokratiju. Kakva demokratija! Tražim da se u danu za glasanje konstatuje da ste povredili Poslovnik i častim vas ovih 30 sekundi da što pre odete u Evropu.
U danu za glasanje će vaš zahtev biti realizovan. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 32, amandman je podnela poslanik Vesna Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, Vesna.
Samo da kažemo da nas je sekretar obmanuo, pošto već deset dana nema para u blagajni, a priča novinarima da ima. Podnela sam amandman na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, kojim sam predložila da se briše član 32. navedenog zakona, koji glasi: "U rešenju kojim dozvoljava izručenje, ministar nadležan za pravosuđe može usloviti izručenje u smislu člana 14. stav 1. ovog zakona, osim ako se izručeno lice izričito odreklo tih garancija, i postaviti druge uslove za izručenje". Kao što je poznato, međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima je regulisana odredbama Glave 32 – Postupak za pružanje međunarodne pravne pomoći, u okviru Zakonika o krivičnom postupku, i odredbama Glave 33, koja obuhvata postupak za izdavanje okrivljenih i osuđivanih lica, istog zakonika, kao i odredbama ratifikovanih međunarodnih konvencija i bilateralnih sporazuma. Međunarodna pravna pomoć, pored krivičnopravne, obuhvata i poslove u oblasti spoljnih poslova, unutrašnjih poslova, državne uprave i slično. Predlagač zakona je izabrao pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno regulisanje ovako široke pravne materije. Politički pritisci koje trpi aktuelna vlast od strane njenih mentora, ne mogu biti valjana osnova da se opravdaju propusti koji se čine u pravnoj regulativi. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba Zakonika o krivičnom postupku i isti uskladiti s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima.
Gospođo Marić, vreme za amandman je završeno. Možete da nastavite u okviru vremena ... Nećete? (Ne) Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 33, amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, nadam se da ne zamerate SRS-u koji je insistirao da vi prisustvujete sednici. Imate jednu interaktivnu ulogu u celoj ovoj priči, kao ovlašćeni predstavnik, s obzirom na to da ćete možda biti opredeljeni da neke od naših amandmana prihvatite. S druge strane, ukoliko je, recimo, gospođa Đukić-Dejanović stigla da ode do Požarevca i da se vrati i da ovde danas bude s nama, mislim da to ne bi trebalo teško ni vama da padne. Samo da ne gubim vreme i da pokušam da u ovom vremenu od celih minut i dvadesetak sekundi obrazložim ovaj svoj amandman, a sve u duhu novog poslovnika, usvojenog u skladu s evroatlantskim stremljenjima. Pokušaću da budem efikasan i racionalan. Predlagač ovog zakona izabrao je pogrešan put u pravnom regulisanju, opredeljujući se za parcijalno regulisanje ovako široke pravne materije. Politički pritisci koje trpi aktuelna vlast od strane njenih mentora, Haški proces, ''slučaj Kovačević'' i slično, ne mogu biti valjana osnova za opravdavanje postupaka koje se čine u pravnoj regulativi. SRS smatra da je neophodno izvršiti inoviranje i usklađivanje odredaba ZKP i isti uskladiti s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, pa se zato predlaže brisanje ovog člana. Verujem da sam ostao nedorečen. Ukoliko je, eventualno, ostalo nešto vremena od onog koje je preostalo SRS-u, naš ovlašćeni predstavnik će dodatno da obrazloži.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne) Na član 34, amandman je podnela poslanik Radica Jocić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da)
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS-a, podnela sam amandman na član 34. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, u kome sam tražila da se član 34. briše. Inače, član 34. Predloga zakona odnosi se na odlaganje izručenja po rešenjima kojima se dozvoljavaju izručenja od strane ministra, a koja reguliše član 32. istog zakona. SRS smatra da ovaj zakon nije trebalo ni donositi, jer on nimalo ne poboljšava pravnu regulativu u našoj državi. Ovim zakonom, kada ga budete usvojili, jer će to sasvim izvesno da se desi, samo ćete još jednom pokazati da ste podlegli svim pritiscima iz inostranstva, što je svima već odavno jasno. SRS smatra da je neophodno inoviranje i usklađivanje odredaba ZKP i isti uskladiti s Ustavom Republike Srbije, kao najvišim pravnim aktom, odredbama zakona iz oblasti pravosuđa, međunarodnim i bilateralnim sporazumima, kao i drugim pravnim propisima iz ove oblasti, te se zato i predlaže brisanje ovog člana. Poznat je stav SRS-a da nijedan građanin Srbije ne treba da bude izručen inostranim sudovima, jer smo svi svedoci toga kako u tim sudovima prolaze naši građani. O kojim i kakvim međunarodno priznatim pravnicima i sudovima mi govorimo, kada ti s kojima nam, ovim zakonom, propisujete saradnju mogu mirno da posmatraju kako u Haškom tribunalu Vojislav Šešelj boravi šest godina; umesto da dignu glas protiv toga, pokušavaju na sve načine da produže njegov boravak tamo, bez obzira na to što nijedan dokaz protiv njega nisu izneli. Umesto što se iz petnih žila upinjete da usvojite sve zakone koje vam je propisala EU, bolje bi vam bilo da napišete zakon koji će vam, ne daj Bože, omogućiti da uhvatite Ratka Mladića, jer ako to ne uradite, džaba vam svi ovi zakoni. Mi, srpski radikali, želimo da se to nikada ne desi, pa makar nam vreme za obrazlaganje amandmana skratili na jedan minut. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 35, amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče člana 35, amandmanom se predlaže brisanje ovog člana, jer ne pruža nikakve garancije, može ostati mrtvo slovo na papiru, da će privremeno izručeno lice nekoj drugoj zemlji molilji biti vraćeno pravosuđu Republike Srbije. Ovo se odnosi, da pojasnimo, za građane, na lica koja su strani državljani, koja su kod nas pritvorena ili osuđena zbog nekog krivičnog dela, a traži ih njihova matična država zbog krivičnih dela koja su počinili u svojoj zemlji. Može se odnositi i na naše državljane koje traži neka druga država, uz navodne garancije da će biti vraćeni posle izvesnog vremena u Srbiju. U ovom slučaju se krši Ustav Republike Srbije. U praksi bi to moglo da izgleda ovako. Državljanin Albanije uhvaćen je u Srbiji prilikom pokušaja šverca narkotika, oružja ili pokušaja trgovine ljudima. To lice se procesuira po zakonima Republike Srbije. Međutim, to lice je možda pripadnik tajne službe Albanije, ili lice koje je pod nekim vidom zaštite, možda, nekog korumpiranog visokog političara u Albaniji. Ministar pravde donese rešenje posle izvesnog vremena, na osnovu zakona države molilje, da se pomenuto lice privremeno izruči Albaniji. Republika Albanija, kao država molilja, daje garancije da će privremeno izručeno lice, na zahtev našeg ministra nadležnog za pravosuđe, biti vraćeno u Republiku Srbiju. Šta se onda može dogoditi? Lice koje je počinilo teška krivična dela u Srbiji, privremeno se izruči Albaniji i Republika Albanija, posle izvesnog vremena, obavesti naše pravosudne organe da je pomenuto lice pobeglo iz pritvora, ili da je preminulo, i to je kraj priče... (Predsednik: Vreme.) Završavam. Ko će to više da proverava i ko će da utvrdi činjenice da li...
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 36, amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a podneo sam amandman na član 36. Predloga zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, koji glasi: "briše se". Vi ste ovde iz ZKP-a izdvojili jednu celinu i stavili je u poseban zakon, a sve to da biste ispunili uslove za dobijanje bele šengen vize, pri tom ne vodeći računa o Ustavu Republike Srbije. U članu 36. stoji da ministar nadležan za pravosuđe može odlučiti da ne zahteva vraćanje privremeno izručenog lica. Ovaj član ostavlja ministru na volju da sam odlučuje o sudbini privremeno izručenih. Zato sam predložio brisanje člana 36.
Zahvaljujem. Gospodin Jojić, o ovom amandmanu, izvolite.
Dame i gospodo, ima li veće zavrzlame, ima li takve formulacije, koja nije prihvaćena ni u međunarodnom pravu, ni kod nas, formulacije i terminologije kao što je to u Predlogu ovog zakona? U članu 36. stav 1. piše – ako je lice privremeno izručeno, ima mu se uračunati pritvor koje je proveo kao privremeno izručeno lice. Šta će se dogoditi ako ministar nadležan za pravdu ne bude dao zahtev za to lice da bude vraćeno da bi mu se uračunao pritvor? Naime, to je normirano, kao što je rečeno, u članu 36. stav 2 – uzimajući u obzir okolnost iz stava 1. ovog člana, ministar nadležan za pravosuđe može odlučiti da ne zahteva vraćanje privremeno izručenog lica. Naš državljanin bude privremeno izručen, ministar kaže – ja ne tražim njegovo vraćanje u državu Srbiju. Ovo je protivno Ustavu Republike Srbije i ovo je sigurno po narudžbini predložena norma, namenjena za pojedinačne slučajeve. Znate da Amerika traži Miladina Kovačevića. Da li će on biti privremeno izručen ili ne, to zavisi od vlasti u Srbiji. Ako bude, s motivom i pod nazivom – privremeno izručivanje, a ministar za pravosuđe u Republici Srbiji kaže – neću da podnesem zahtev da bude vraćen, eto kako se zloupotrebljava norma koja se predlaže, eto vam nakaradnog zakona, eto vam zloupotrebe, gde se mogu naši građani šikanirati, izručivati... (Predsednik: Vreme.) ... i po tuđim kazamatima u inostranstvu boraviti. Prema tome, ne treba dozvoliti, ovaj zakon je naopak.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? Gospodin Palalić, izvolite. O amandmanu ili kao ovlašćeni predstavnik? Kao ovlašćeni predstavnik imate 12 minuta. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je izuzetno važan amandman, pogotovo prethodni član 35, koji je obuhvaćen u jednom odeljku koji se zove – postupak pred ministrom. U obrazloženju ovog predloga zakona smo, kao jedan od važnijih razloga zašto se zakon donosi, naveli da se preciznije uredi nadležnost ministra. Ima se utisak, kada se analiziraju odredbe od čl. 31. do 37, da su ministru data izuzetno velika ovlašćenja. Ova dva člana, 35. i 36, moraju se posmatrati u vezi sa članom 8, na koji je Poslanička grupa DSS-a podnela amandman. Ovde se definiše mogućnost privremenog izručenja, koje je isključivo u nadležnosti ministra pravde. U članu 36. daje se veliko ovlašćenje ministru, da ne mora da zahteva, nakon privremenog izručenja, povratak ovog lica u Srbiju. Postavlja se pitanje – koji je racio ove odredbe da, iako je doneto rešenje o izručenju, iako se, eventualno, protiv tog lica vodi krivični postupak u državi Srbiji, mi ipak, na zahtev države molilje, donosimo odluku da to lice izručimo? Vezano sa članom 8, mi nemamo predstavu o tome, jer član 8. tako definiše. Da li postoji uzajamnost s tom državom? Postoji samo pretpostavka, iako nemamo nikakav podatak da uzajamnost postoji. Šta će se desiti ako uzajamnosti nema, ako naši nadležni državni organi nemaju nijedan podatak da uzajamnost postoji? Mi to lice, za koje imamo interes da se okonča krivični postupak u Srbiji, da ono izdržava sankciju u Srbiji, izručimo drugoj državi; ta država treba da pruži neke garancije da će da ga vrati, ali pošto u prethodnom periodu nije pružila nikakve dokaze da želi da sarađuje s nama, nema reciprociteta, ona to lice nikad ne mora da vrati. Time se interes države Srbije da protiv tog lica vodi krivični postupak u Srbiji u potpunosti devalvira. Suština ovih odredaba jeste da se na veoma čudan i vrlo širok način daju ovlašćenja ministru pravde. Mislimo da to nije bilo potrebno, bile su sasvim dovoljne one odredbe koje se odnose na nadležnost sudova, na istražnog sudiju, na veće koje odlučuje u postupku za izručenje, da se taj postupak obuhvati. Ovde ministar pravde, s takvim ovlašćenjima, dobija neku vrstu superiornosti, supremacije nad pravosuđem, da odlučuje da li će nekog privremeno da izruči i da li će uopšte da ga vrati u državu Srbiju, ako za to postoji interes., ponavljam, pogotovo u situaciji kad nema nijednog podatka o reciprocitetu između države Srbije i te države kojoj lice privremeno izručujemo, a mi očekujemo da postoji dobra volja da će država dati garancije da to lice vrati. Zaista je vrlo čudno i želimo da čujemo od ministra pravde jedan konkretan, racionalan razlog – zašto ova ovlašćenja Ministarstvo pravde dobija?
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne) Na član 37, amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospođo Dimitrijević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da u vremenu od dva minuta, ili 120 sekundi, koje je novim poslovnikom određeno, građanima Srbije obrazložim zbog čega sam podnela amandman, ispred Poslaničke grupe SRS-a, na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima, na član 37, koji se odnosi na predaju okrivljenog ili osuđenog, koji glasi: "Ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove izvršava rešenje kojim se dozvoljava izručenje. Ministarstvo iz stava 1. ovog člana dogovara s nadležnim organom države molilje mesto, vreme i način predaje okrivljenog ili osuđenog. Predaja se izvršava u roku od 30 dana od dana donošenja rešenja iz člana 32. ovog zakona. Ako država molilja, bez opravdanog razloga, ne preuzme okrivljenog ili osuđenog dogovorenog dana predaje, on se pušta na slobodu. Na obrazloženi zahtev države molilje može biti određen drugi dan predaje.". Amandmanom sam predložila brisanje člana 37, jer ovaj član treba brisati, kao i sve ostale članove ovog predloga zakona i ne treba ga usvojiti. U našem pravnom sistemu postoji Zakonik o krivičnom postupku i njegovim odredbama je regulisana međunarodna pravna pomoć u krivičnim stvarima, kao i odredbama ratifikovanih i potvrđenih međunarodnih i bilateralnih ugovora. Kao razloge za donošenje ovog zakona, predlagač navodi da je Republika Srbija preuzela obavezu implementiranja u svoj pravni sistem dokumenata koje je potvrdila, a to su Evropska konvencija o međusobnom pružanju pravne pomoći u krivičnim stvarima, Evropska konvencija o ekstradiciji i Konvencija UN-a protiv transnacionalnog organizovanog kriminala, s dodatnim protokolima. Uskoro ističe Poslovnikom predviđeno vreme od dva minuta. Izvinjavam se građanima Srbije što nisam uspela da obrazložim svoj amandman.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Po Poslovniku, izvolite.
Gospođo predsedavajuća, moram da vam kažem da ste povredili član 87. Poslovnika, koji kaže: "Na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju i članovi Vlade i ovlašćeni predstavnici drugih predlagača zakona". Članom 143. Poslovnika, u stavu 2, definisano je da se ukupno vreme pretresa u pojedinostima za poslaničke grupe raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, a u stavu 1. se kaže – vreme za pretres u pojedinostima za poslaničke grupe iznosi isto koliko je iznosilo ukupno vreme za načelni pretres. Sada hoću da govorim o zakonu o matičnim knjigama, a ovde gospodina Markovića nema. Dakle, osnovna je činjenica i bunilo koje ste napravili pravljenjem ovog poslovnika da ne možemo da govorimo o čemu hoćemo. Dakle, pozovite gospodina Milana Markovića. Po amandmanu o ovom zakonu, posle amandmana, hoću da govorim o zakonu o matičnim knjigama, a kad dođe amandman o zakonu o matičnim knjigama, ja ću govoriti o temi koja govori o sprečavanju pranja novca, onog što je spojeno u ovoj tački dnevnog reda. Hvala.
Nema povrede Poslovnika. U nekoliko navrata smo objašnjavali ovo vaše pitanje i primedbu, odnosno povređivanje Poslovnika, kako vi to navodite, a decidno je rečeno u članu 143. stav 1. da pretres se u pojedinostima obavlja po članovima na koje su podneti amandmani i amandmanima kojima se predlaže unošenje novih odredaba, pri čemu ukupno vreme za pretres u pojedinostima za poslaničke grupe iznosi isto itd. Prema tome, možete da ne budete zadovoljni. Morate protumačiti, naučiti, razumeti Poslovnik. Po Poslovniku ponovo? Dakle, ovde nije bilo povrede Poslovnika i vreme koje ste govorili ulazi u vreme za vašu poslaničku grupu. Kada nema povrede Poslovnika, to je tako, da znate. Pročitajte Poslovnik. Izvolite. Hoćete li ponovo? Drugi put već govorite o istim sadržajima o kojima je već bilo reči na ovoj sednici. Na to nemate pravo. Član 87, ta povreda je već istaknuta, dat je odgovor na nju i ponovo ste govorili o njoj, o potpuno istom članu, danas. Pogledaćemo stenogram. Već je bilo reči, sa potpuno istim sadržajem o kojem ste vi govorili. Izvolite. Imate reč.
Gospođo predsedavajuća, slobodno možete da vidite u stenogramu da niko nije pomenuo Milana Markovića, sem mene. Dakle, član 101, da mi ne biste opet ubacili vreme u vreme poslaničke grupe. Citirao sam određene članove Poslovnika. Pogrešno ste me protumačili. Spojili ste ove tri stvari. Imamo 10 sati za tri zakona i za amandmane na te zakone.
O tome je bilo reči. Izričem vam opomenu, jer i pored toga što sam vam malopre obrazložila i upozorila vas, vi i dalje govorite na potpuno isti način. Ocenjujem da zloupotrebljavate Poslovnik i izričem vam opomenu. Molim vas, nemojte dobacivati. Ne možete da nastavite, nemate više reč. Idite na mesto. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Na član 38, amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 39, amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? Gospodin Martinović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, mislim da ste povredili član 106, član 107. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Gospodinu Milanu Avramoviću izrekli ste opomenu. U redu, to je vaša procena, ali nigde u Poslovniku ne piše da je, kada narodnom poslaniku izreknete jednu opomenu, on dužan da prekine svoje izlaganje i da se vrati na mesto. On je dužan da to uradi tek kada mu izreknete drugu opomenu, odnosno kada mu izreknete posebnu meru oduzimanja reči. Izrekli ste mu samo jednu opomenu. Ima pravo da završi svoje izlaganje i to je do sada više puta bio slučaj u Narodnoj skupštini. Dakle, nigde u Poslovniku ne piše da, kada narodnom poslaniku izreknete opomenu, tog momenta gubi pravo na dalju raspravu, odnosno na dalje obrazlaganje zašto smatra da je povređen Poslovnik. O tome se radi.
Gospodine Martinoviću, gospodin Avramović je juče imao jednu opomenu, danas je dobio drugu i više nema reč, to je treća mera. Dakle, njemu je oduzeta reč sada i to je, praktično, treća mera, posle dve opomene, od kojih je jedna bila juče; na istoj sednici ima dve opomene. Treća mera, treća sankcija je oduzimanje reči. Treća sankcija, nakon dve, oduzimanje reči. Ne možete sa mnom tako razgovarati, molim vas. Za slučaj da ocenjujete da nisam pravilno postupila, u danu za glasanje se o tome možemo izjasniti. Zahvaljujem, nastavljamo rad. Gospođa Gordana Pop-Lazić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Pozivam se na član 37. stav 2. i upozoravam vas, gospođo predsedavajuća, bolje bi bilo da ste danas otišli da zapalite sveću pokojnom predsedniku vaše stranke, da se pomolite Bogu za njegovu dušu, da ga primi u rajsko naselje, nego što ovde sprovodite demokraturu. Nama je, u stvari, drago što vi ovo radite, jer je ovo najbolji mogući način da javnost u Srbiji vidi kako vi doživljavate Parlament i kako zamišljate parlamentarnu demokratiju. Očekujem da i meni izreknete nekuopomenu. Ne znam dokle ste stigli s tim opomenama, da li imam jednu ili dve, da li sam već zrela za izbacivanje, ili za oduzimanje reči, jer možete da uradite sve. Molim vas, to vaše slobodno sudijsko uverenje treba da bude i te kako potkovano nečim što piše u ovom poslovniku. Morate da obrazložite šta je neko od nas uradio, a što nije dozvoljeno ovim poslovnikom, da biste ga vi na neki način kaznili. To je vaše diskreciono pravo. Možda mislite da ste u pravu, neki od nas misle da niste u pravu, ali eto, Poslovnik vam dozvoljava, s obzirom na to da ste prva među jednakima, da imate nešto malo više prava nego svi ostali narodni poslanici. Dobronamerno vas savetujem da ne zloupotrebljavate to pravo, jer je to na vašu štetu. Funkcija koju zauzimate daje vam mogućnost da budete vrlo uvažena i poštovana ličnost u državi Srbiji i samo od vas zavisi kako će vas građani Srbije doživljavati, a preko vas – kako ćedoživljavati i poštovati i ovu instituciju, i sve narodne poslanike. Molim vas da zaštitite sebe, a da na taj način zašitite i nas.
Zahvaljujem, i još jednom objašnjavam, gospodina sam najpre upozorila da govori o sadržajima iz člana 87, o kojima je na današnjoj sednici već bilo reči, a onda sam mu tek izrekla meru. Pošto je imao dve opomene, poštujući ovaj poslovnik, jedina mogućnost je bila oduzimanje reči. Zahvaljujem na aplauzu. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Na član 39, amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 40, amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Da) Izvolite, gospodine Mladenoviću.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, praksa koju sprovodi vladajuća većina i dalje se nastavlja u Parlamentu, kada su u pitanju amandmani SRS-a. Oni se ne prihvataju, bilo da su dobri, ili loši. Preko 100 amandmana SRS-a je odbijeno. Vreme od dva minuta je isuviše malo da bi se bilo šta kvalitetno reklo o njima. Za to vreme, pošto amandman nije prihvaćen, treba da ubedim vladajuću većinu da je on dobar i da ga treba prihvatiti. Demokratska stranka smatra da, ako amandman već nije prihvaćen, ne mora ni da se obrazlaže, jer sigurno neće biti prihvaćen i da je bespotrebno njegovo obrazlaganje, to je za njih gubljenje vremena. Moram da konstatujem da se tačno nakon isteka drugog minuta uskraćuje pravo poslaniku da završi rečenicu, da završi misao. Ša je s tolerancijom? Setimo se samo silnih reklama koje su bile na televiziji o toleranciji. Ako Vlada, vladajuća većina, predsedavajući Parlamenta nema nimalo tolerancije, kakva se onda poruka šalje građanima? Kako treba da se ponašaju? Kako će to uticati na njihovo svakodnevno ponašanje? Da li svi treba da budu krajnje netolerantni kao vi? Pokazujete izuzetno loš primer građanima Srbije. Nakon skraćenja vremena sa 15 na dva minuta, trebalo bi da nam dozvolite da završimo izlaganje. Ranije ste imali mnogo više razumevanja. Demokratija je prešla u diktaturu. Rigorozno pridržavanje članova Poslovnika, pokušaj ukidanja prenosa Skupštine, otimanje opština, otimanje mandata,znaci su i oblici diktature. Hvala.
Zahvaljujem. Nije bilo reči, nijedne jedine, o obrazloženju amandmana. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 41, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Jojiću.
Gospođo predsedavajuća, pre nego što sam završio Pravni fakultet, proučavao sam pedagogiju i završio je. Proučavao sam i Jana Komnenskog. Ovo je vezano za vođenje sednice i za ovu diktaturu, ovakvu političku atmosferu koja se zavodi u Srbiji. Niste vi, gospođo predsedniče, za ovo krivi, to je tačno. Podsetiću vas da je Makarenko Anton Semjonović, rođen 1888. godine, umro 1939. godine, napisao knjigu "Pedagoška poema". Trebalo bi da je oni koji prelažu ove zakone i ovakve poslovnike prethodno pročitaju, jer moraju da znaju da će imati posla i susret s narodnim predstavnicima. Jan Komnenski, koji je rođen 1592. godine, a umro 1670. godine, inače mislilac, humanista, teoretičar, takođe je poznat u svetu kao jedan od onih koji je primenjivao određene vaspitne metode. Ovde se primenjuju pogrešne vaspitne metode prema narodnim poslanicima. Dame i gospodo, kada je u pitanju Predlog ovog zakona, moram reći da su njegove odredbe u suprotnosti s načelima međunarodnog prava, pre svega, s načelom zakonitosti, načelom jednakosti, načelom pravičnosti i načelom srazmernosti. Dakle, dame i gospodo, poštovane kolege poslanici, ovo što se događa s pravnom normativom, sa pravom, dakle, s pravnim poretkom u Srbiji, koji je vekovima stvaran i građen... Da li mogu da nastavim? (Predsednik: Možete.) Nastaviću kao predstavnik SRS-a. Zahvaljujem gospođi predsedniku. Gospođo predsedniče, imamo spojene ove tačke dnevnog reda koje se odnose na finansiranje terorizma. Postavljam pitanje, jer imam sumnju da se terorizam i terorističke organizacije finansiraju i od strane ''agrarne mafije''. ''Agrarna mafija'' u Srbiji se ne kontroliše. ''Agrarna mafija'' je uzurpirala na stotine hiljada najplodnije srpske zemlje, ušli su u posed uzurpatori, ne plaćaju državi ništa. Prema mojim saznanjima, ta mafija je uskratila budžetu Republike Srbije oko 50 milijardi dinara. Ne treba da nabrajam koja je sve to mafija, ali moram da naglasim da su sva državna preduzeća, bivši PIK-ovi, neke zadruge, bivša poljoprivredna dobra, uzurpirani i da su uzurpatori danas u posedu, a da ih niko ne deposedira, niti ih iko sa tog poseda uklanja. Zaključuju se štetni ugovori. Navešću samo nekoliko primera. U opštini Kovilj, oko 50 miliona dinara nije ušlo u budžet opštine, ujedno ni na žiro-račun Ministarstva finansija, to jest u budžet Republike Srbije. Pašnjake su, takođe, uzurpirali moćnici, profiteri, tajkuni, preorali, kao što je to slučaj u Omoljici, Banatskom Brestovcu, Skorenovcu, Pločici, Gaju, Delibatu, Dubovcu, Mramorku i ostalim mestima, posebno na teritoriji južnog Banata. Tajkuni ne plaćaju. Preorali su čak i šume koje su bile zasađene posle Drugog svetskog rata, posekli su ih ovih dana i oterali i niko ih za to ne proganja. Zaključuju se veoma štetni ugovori. Imate ljude koji su zaključili ugovore na hiljade hektara, duguju po milion-dva evra, u budžet Republike Srbije to ne dolazi. Optužujem ministra finansija i ministra poljoprivrede, pogotovo ministra Milosavljevića. On je najveći krivac i on bi krivično morao da odgovara zbog zloupotreba, zaključenja štetnih ugovora. Zaključio je oko 340, prema mojim saznanjima, ugovora o zakupu državnog zemljišta. Zakupci ne plaćaju određenu zateznu kamatu kada padaju u docnju, kako je to regulisano Zakonom o obligacionim odnosima. Ministarstva nadležna za finasije i za poljoprivredu ne raskidaju ugovore. Zašto? Ne podnosi tužbe. Zašto? Dakle, profiteri se bogate, a sirotinja trpi. Država je oštećena, ali država ne preduzima nikakve mere. Ponavljam, državno poljoprivredno zemljište predstavlja za našu vladu ''Alajbegovu slamu''. Mogu da rade šta hoće, može da ga koristi ko god hoće, neće da polaže račune, neće niko da ga dira, neće niko čak ni da ga ućutka, a bavi se politikom. Sumnjam da se iz ovih sredstava finansiraju terorističke organizacije i teroristi. Prema tome, pre svega, optužujem ministra Milosavljevića, ponavljam, i sadašnjeg ministra za poljoprivredu, vodoprivredu i šumarstvo, zbog toga što ne podnosi tužbe, što ne raskida ugovore, što ne preduzima mere da se pokrenu postupci u svim opštinama, da se vrate svim selima pašnjaci i utrine, jer je zakonom od 1946. godine taj posed, dakle, utrina i pašnjak, bio oduzet i pretvoren u opštenarodnu imovinu, da bi 1992. godine bio donet zakon u Parlamentu Repbulike Srbije, dakle, u ovom domu, koji je normirao i predvideo da se svi pašnjaci i utrine vrate seljacima. Međutim, od tada, do danas, selima se ne vraćaju utrine i pašnjaci. Utrine i pašnjaci su veoma korisno dobro. Ti pašnjaci i utrine jesu nastali na taj način što su nekada seljaci davali svoju zemlju određenim posedima da bi blizu sela imali pašnjake. Prema tome, oštećeni su po dva osnova. Optužujem Vladu i Ministarstvo. Moraju da odgovaraju oni koji ne preduzimaju mere protiv lopova, pljačkaša i uzurpatora narodne imovine.
Zahvaljujem. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne) Na član 42, amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 43, amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Kragoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS-a, na Predlog zakona o međunarodnoj pravnoj pomoći u krivičnim stvarima podneo sam amandman na član 43, koji je u odeljku – Pretpostavke za preuzimanje krivičnog gonjenja. Predlažem da se ovaj član briše, zato što je u suprotnosti s Ustavom i zakonima Republike Srbije. SRS smatra da se kroz izmene i dopune Krivičnog zakona može urediti ova materija, a ne na ovaj način kako je predložio zakonodavac. S druge strane, hteo bih da upoznam vas narodne poslanike da je u poslednje vreme bilo više protesta na teritoriji Kosova i Metohije. Jedan protest je bio protest radnika pravosuđa ispred Suda u Kosovskoj Mitrovici. Nakon dva dana protesta, zbog toga što je tzv. misija Euleks dovela međunarodne sudije koje su počele da sude i da vode procese u Kosovskoj Mitrovici, iz Ministarstva pravde, verovatno, od gospođe Malović, stigla je zabrana da štrajkuju, da demonstriraju, da protestuju, a razlog je bio taj što su radnici pravosuđa bili ubeđeni da će međunarodne sudije suditi po Ustavu kvazirepublike Kosovo. (Predsednik: Upozoravam poslanike da ne dobacuju s mesta.) Dobili su obećanja od Ministarstva pravde i od države da će te sudije koristiti krivični zakon iz 1974. godine. Međutim, nakon prestanka tih protesta, oni su dozvolili da par sudija prisustvuje tom suđenju i onda smo dobili informacije... Molim vas, samo da nastavim jedan ili dva minuta posle ovog, odbijte mi od vremena Poslaničke grupe. Oni su sudili po zakonu iz 2004. godine, krivičnom zakonu, privremenom krivičnom zakonu privremenih institucija Kosova. Međutim, taj privremeni zakon i te privremene institucije to više nisu, jer su oni proglasili jednostranu nezavisnost republike Kosovo, a sprečeni su od Beograda da protestuju i da ukažu na problem da se na Kosovu i Metohiji, misijom Euleks, u stvari, sprovodi plan Martija Ahtisarija. S druge strane, bilo je protesta u Šilovu, zbog višednevnog isključenja struje. Videli ste na koji način reaguju pripadnici tzv. kosovske policijske službe i međunarodnih snaga –tako što tuku naše majke, naše očeve, našu decu. Jako je tužno bilo gledati kako se palicama premlaćuju stare i iznemogle osobe, a Vlada Republike Srbije ćuti, ne oglašava se nijednog trenutka, ne upozorava, ne poziva na razum i ne reaguje, kako bi ta struja, ipak, došla i u Šilovo, i u Gračanicu, i u Plemetinu, u Babin Most, Prilužje i u Grace. Znači, na sve one legalne proteste koje organizuje jedan skup ljudi, da bi ukazao na nešto što mu se ne sviđa, nešto čime se krše njegova prava, deluje se silom. Tako nešto imamo i ovde, u Parlamentu, gde se demonstrira diktatura nad poslanicima. Onda nije ni čudo što je pokrajinski odbor SPS-a, održan pre dva dana u Štrpcu, doneo odluku da predloži Vladi Republike Srbije da se uvedu privremene mere u svim lokalnim samoupravama na KiM-u gde vlast čini SRS i DSS. Na osnovu čega? Samo zbog njihove volje, njihove moći, zato što imaju mehanizam vlasti, zato što imaju izvršnu vlast, a to je teror ne samo nad tim lokalnim samoupravama, nego, upravo, nad narodom koji je birao te lokalne samouprave. Zahvaljujem.
Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne) Na član 44, amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Munjiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 44. odnosi se na dostavljanje zamolnice i krivičnih spisa javnom tužiocu, kao i mišljenja o ispunjenosti određenih pretpostavki koje se odnose na pružanje međunarodne pravne pomoći. Vlada je, normalno, odbila ovaj amandman, s obrazloženjem koje je napisala i za 60 drugih naših amandmana, tako da zbog kratkog vremena neću čitati to obrazloženje. Samo bih želeo da preko gospođe ministra, koja je ovde, kažem nekoliko rečenica u prilog odgovoru Vlade na moj amandman. Kaže se – ako hoćeš da vidiš kakva ti je država i kakva je njena budućnost, onda prvo pogledaj koliko je u zatvoru nevinih ljudi, a koliko je na slobodi zlikovaca i lopova. Kada bi se u našoj državi, a sa vama na vlasti, analizirala ova činjenica, mislim da bismo došli do frapantnih podataka, pogotovo u odnosu na ovu drugu okolnost, na okolnost koliko na slobodi ima zlikovaca i lopova. Zaista sam zanimljivu rečenicu povodom ovoga skoro pročitao. Ona kaže, otprilike, ovako – kad bi kod nas nekim slučajem, a ja kažem ne dao Bog, došlo do otmice aviona, zahtev otmičara ne bi bio, kao što je to uobičajeno, da se neko pusti na slobodu, već naprotiv, da mnogi odu u zatvor. Mislim da bi taj spisak bio veliki.
Isteklo je vreme za amandman. Zahvaljujem. Ako želite, možete da nastavite. Ako nećete, dobro. Da li još neko želi o ovom amandmanu? (Ne) Na član 45, amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog ovog restriktivnog poslovnika, ne znam da li ću uspeti da pojasnim ovaj član 45. u onoj meri u kojoj bi trebalo da ga pojasni poslanik koji se konsultovao s vrhunskim pravnicima iz Poslaničkog kluba SRS-a i onima koji nam pomažu, mislim na eminentne stručnjake i advokate. Član 45. kaže – nadležni javni tužilac može odlučiti da preuzme gonjenje ako su ispunjene pretpostavke predviđene čl. 7. i 43. ovog zakona. Gospodo, pretpostavka je jedno, ali ako javni tužilac dođe do onih dokumenta, prilikom prisluškivanja, ako dolazi do budućih svedoka, nema pretpostavke da će javni tužilac preuzeti radnju i gonjenje, nema pretpostavke, on kreće. Ako preuzmemo pretpostavku, ide pretpostavka, znači, nedeljna pretpostavka, mesečna pretpostavka, godišnja, a mi ovde, gospodo, baš iz ove većina koja čini ovu vladu, imamo građevinsku mafiju, imamo carinsku, putnu, naftnu, energetsku, medicinsku, agrarnu mafiju. Šta mislite, kako bi to bilo kada bi se i dalje taj javni tužilac pripremao i vršio pretpostavke da li treba da krene na ovu mafiju, pa mu kažu oni iz Vlade – ne na tu mafiju, ali kucni malo, tamo je taj manje važan?! Zato i imate tu mafiju, koja je u Zrenjaninu oličenje Demokratske stranke, ''građevinsku mafiju'', imate ''agrarnu mafiju'', koja je oličenje u G17. Izvinjavam se građanima Srbije, ali nemam vremena da pojasnim o ostalim mafijama koje su obuhvatile ovu Srbiju. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština amandmana koje smo podneli na sve ove zakone čiji je predlagač Vlada Republike Srbije i suština pokušaja vlasti da redukuje prava opozicije u ovom parlamentu, pre svega, mislim na SRS, jeste sledeća. Građani Srbije u 2009. godini, a verovatno, nažalost, i narednih nekoliko godina, teško žive i teško će živeti, možda najmanje zbog svetske ekonomske krize, nego zbog nečeg drugog, zbog Mlađana Dinkića, zbog Božidara Đelića, zbog činjenice da se u vrhu države dešavaju brojne malverzacije, da cveta kriminal i korupcija. Sada je najlakše reći – građani, teško živite zbog svetske ekonomske krize. Jedino su SRS i pojedine opozicione stranke u ovom parlamentu, za ovom govornicom, u prilici da građanima objasne suštinu društvene i ekonomske situacije. Svi mediji koji imaju nacionalnu frekvenciju u Republici Srbiji su stavljeni pod kontrolu režima Borisa Tadića. Više nigde nema slobodne reči u Srbiji. Pre dva dana, SPO je slavio godišnjicu devetomartovskih demonstracija. Sada, u 2009. godini, nadam se da se vi iz SPO-a slažete sa mnom, sto puta je gora situacija u medijima nego kada je RTS vodio Dušan Mitrović. Danas je RTS sto puta gore od one televizije ''Bastilja'' iz 1991. godine. Predstavnici opozicije imaju malo prostora u medijima s nacionalnom frekvencijom da građanima Srbije objasne suštinu društvene situacije u Srbiji. Šta je bilo, gospođo Malović, vi kao ministar u Vladi Srbije na to pitanje treba da nam odgovorite, recimo, sa Bojanom Krištom? Da nije bilo SRS-a i da nije bilo gospodina Dragana Todorovića koji je otvorio tu aferu, a sve vreme ste tvrdili da kršimo Poslovnik, da nije bilo ukazivanja na povredu Poslovnika, a vezano za poslovanje direktora Aerodroma "Nikola Tesla" u Beogradu, niko živ u Srbiji ne bi znao da je jedan visoki funkcioner G17 plus, jedan ekspert, Bojan Krišto, samo u junu 2008. godine uzeo preko 800 hiljada dinara na ime plate. Otišao čovek u Dizeldorf nekoliko dana, verovatno u šoping, da se malo slegnu strasti, dok ne stigne neka nova afera koja će da pokrije ovu s njim. Vratio se živ i zdrav. Da li mu fali dlaka s glave? Da li je neko nešto uradio protiv tog čoveka? Poručujete građanima Srbije da stežu kaiš, da gase svetlo kada izlaze iz stana, da ne stavljaju vruću supu u frižider. Na drugoj strani, gospođo Malović, to najbolje znate, ako ste član DS-a, možete da imate dve i tri plate, da uzmete toliko para koliko običan čovek teško može da potroši za 10 godina života. Za građane Srbije nema novca. Građani Srbije treba da osete svu težinu ekonomske krize, građani, a ne mafijaši, ne kriminalci, ne tajkuni, ne oni koji sede u Vladi, ne Boris Tadić, za njih nema krize. Oni će da se baškare i da žive lagodno, kao što su živeli sve vreme od 2000. godine, a vi, građani Srbije, stežite kaiš, posmatrajte na medijima s nacionalnom frekvencijom kako po Srbiji teče med i mleko, kako samo što nismo ušli u EU. Evo, još jedan, i još jedan, i još jedan zakon da se donese u Skupštini Srbije, evo nas u EU, evo bele šengenske vize. Gde će da putuju, gospođo Malović, građani Srbije s tom vašom famoznom belom šengenskom vizom, čak i da je dobiju? Gde da putuje čovek koga ste ostavili bez posla, bez hleba, koji ne može da se leči, koji ne može da školuje svoje dete, zato što ste, po uzoru na svoje evropske prijatelje, odredili astronomske školarine na fakultetima? Kako da putuje negde čovek koji ima penziju od nekoliko hiljada dinara? Gde da putuje? Dajte mu sto tih vaših belih šengenskih viza, čovek i da hoće, nema para da putuje. Zamajavate građane Srbije. Suština redukovanja prava opozicije je da Parlament postane mesto u kome se ćuti, mesto u kome niko neće smeti ništa da kaže o Borisu Tadiću, o Mlađanu Dinkiću, o Božidaru Đeliću, o kriminalcima, o ljudima koji su od 2000. godine potpuno uništili Srbiju, u svakom pogledu, u političkom, ekonomskom, obrazovnom. Uništavaju zdravstveni sistem. Zato treba ućutkati opoziciju, zato treba ućutkati SRS, zato treba onemogućiti SRS da kaže šta radite po lokalnim samoupravama – otimate jednu po jednu opštinu. Sada je Zemun, pre nekoliko dana Kraljevo. Spremate se da otmete opštinu Odžaci. Vaši koalicioni partneri, socijalisti, traže da se ukinu sve lokalne samouprave na KiM-u gde je na vlasti SRS. Šta to radite? Desilo nam se sve najgore što je moglo da se desi, i sankcije, i bombardovanje, i otimanje teritorije, i hapšenje naših građana, i ubistvo naših građana u Hagu, još nam se samo nije desio građanski rat. Da li to izazivate građanski rat? Da li hoćete da kažete da ti srpski radikali ne smeju da budu na vlasti ni u jednoj opštini u Srbiji, uprkos rezultatima izbora od 11. maja? Gde piše da DS mora da bude na vlasti na svim nivoima? Na republičkom, na pokrajinskom, u svakoj opštini, u svakom gradu, u svakoj mesnoj zajednici je samo DS. Žive li u Srbiji građani koji ne misle kao vi? Žive li u Srbiji građani koji kažu – u pravu je SRS, zato što se bori za nacionalne i državne interese, u pravu je dr Vojislav Šešelj zato što neće da prizna da su Srbi krivi za sva zla ovoga sveta? Žive li u Srbiji takvi građani? Žive. Imaju li oni neka prava? Ne. Vaši ljudi u lokalnim samoupravama, i ovi u Zemunu, i ovi u Skupštini grada Beograda, razmišljaju na sledeći način – šta je nas briga šta piše u Ustavu, šta piše u Zakonu o lokalnoj samoupravi, šta piše u Zakonu o glavnom gradu, imamo naše ljude u Vladi, pokriće sve naše brljotine; možemo da radimo šta hoćemo, da isterujemo ljude na ulicu, da pretimo otkazima, da selektivno sprovodimo racionalizaciju opštinskih uprava u lokalnim samoupravama u Srbiji, samo su radikali višak, svi ostali su dobro došli. U pojedinim opštinama u Srbiji otpuštate ljude za koje sumnjate da su članovi ili simpatizeri SRS-a, ali zato primate šakom i kapom svoje partijske kadrove, o tome se radi. Zato ne date da SRS govori u ovom parlamentu, zato je Parlament Srbije jedini parlament u Evropi u kome podnosilac amandmana ima pravo da kaže u dve minute zašto je napisao baš takav amandman. Gde to ima? Gde to ima da je parlament mesto u kome se ćuti, u kome se kažnjava poslanik zato što je rekao nešto što se ne sviđa Borisu Tadiću? Gde su vam ti evropski standardi, gde su vam ti evropski principi? O tome se radi. Donosite zakon o saradnji u međunarodnim krivičnim stvarima, vadite jednu materiju koja je već regulisana Zakonikom o krivičnom postupku. Šta je sledeće? Sutra ćete da kažete – dragi građani, poštovani poslanici, da bismo ušli u EU, treba da donesemo specijalni zakon o izuzeću sudija, pa specijalni zakon o pritvoru, pa specijalni zakon o određivanju novčane kazne, pa specijalni zakon o određivanju kazne zatvora, pa specijalni zakon o žalbi, pa specijalni zakon o zahtevu za zaštitu zakonitosti. Iscepkajte potpuno krivičnopravnu materiju, zamažite oči građanima Srbije kao da nešto radite. Ne radite ništa, uništavate Srbiju. Danas pričamo o Nacionalnom prosvetnom savetu, a nema ministra prosvete. Da li znate gde je bio? Na televiziji ''Foks''. Televizija ''Foks'' je važnija nego Skupština Srbije? Šta je koga briga što je Mihajlo Đurić podneo ostavku na mesto člana Nacionalnog prosvetnog saveta? Imate vi vaše poltrone, imate vaše sluge, imate vaše poslušne akademike, profesore, naučnike, koji će da aminuju sve ono što radite po nalogu zapadnih ambasadora ovde u Beogradu. Sve je važnije, i televizija ''Foks'', i Sofija, i ko zna šta, samo nije važna Narodna skupština. Boris Tadić je rekao da poslanici SRS-a treba da se ućutkaju; oduzeli smo im pravo da gostuju na nacionalnim televizijama, teramo ih iz lokalnih samouprava u Srbiji, još je ostala skupštinska govornica. Treba ukinuti pravo srpskim radikalima da i sa skupštinske govornice kažu bilo šta i onda više nema slobodne reči u Srbiji, onda ste potpuno zaveli diktaturu, onda više nema opozicije, sem ovih vaših omiljenih opozicionara. O tome se radi. Gospođo Đukić-Dejanović, čudite me vi, kao žena koja pripada partiji čiji je predsednik bio Slobodan Milošević, koji je na današnji dan ubijen u Haškom tribunalu, ubili su ga neprijatelji srpskoga naroda. Ti neprijatelji ne misle dobro ni vama, kao što ne misle dobro ni nama. O tome se radi. Jednu jedinu reč da je danas neko rekao na tu temu. Da li se Vlada Srbije pita šta se dešava s jednim građaninom Srbije u Haškom tribunalu? Jeste da ga mrzimo, jeste da mrzimo njegovu političku partiju, jeste da radimo sve da uništimo njegovu političku partiju, ali, čekajte, on je građanin Srbije. Gde to u svetu ima da okrivljeni može da odgovara za nepoštovanje suda? U Americi, u Velikoj Britaniji, u Francuskoj, okrivljeni ima pravo da laže, ima pravo da prećutkuje činjenice koje zna, samo da bi se odbranio. U Haškom tribunalu, kada nekom ne možete da dokažete krivicu posle šest godina, posle svih mogućih arhiva koje ste otvorili u ovoj državi, kažete – da, ali on ne poštuje sud. Da li vi poštujete državu Srbiju? Vidim kako je poštujete. Poštujete je tako što ministri mogu da imaju tri plate, a običan građanin Srbije ne može da ima nijednu. Vaša deca mogu da se školuju u SAD-u, u Velikoj Britaniji, u Francuskoj, a naša ne mogu da se školuju ni ovde u Beogradu. Krenuli ste sada da uništite sve državne fakultete. Dajete akreditaciju raznim fakultetima. Zamislite, gospođo Malović, vi ste pravnik, u Novom Sadu ima fakultet koji se zove "Direktorski fakultet", dobio je akreditaciju. Živo me zanima da li ministar prosvete zna koje zvanje dobija čovek kada završi "Direktorski fakultet"? Diplomirani direktor? On ne može da radi ništa nego da bude direktor. Eto, na šta ste vi sveli prosvetni i obrazovni sistem Srbije i, uopšte, na šta ste sveli državu Srbiju. Da o tim temama ne bi moglo da se govori, treba ućutkati SRS u Skupštini Srbije.
Narodni poslaniče, upozoravam vas da ste, koristeći vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a, 12 minuta i 30 sekundi izlagali van dnevnog reda, odnosno kršeći član 103. Poslovnika Narodne skupštine. U obavezi sam da narodnog poslanika koji namerno zloupotrebljava Poslovnik Narodne skupštine, omalovažava Narodnu skupštinu i ne govori o dnevnom redu, upozorim i podsetim da je to zabranjeno. Znači, 12 minuta i 30 sekundi sam očekivala da, na bilo koji način, sve ono što ste izgovorili dovedete u vezu s tačkom dnevnog reda i, na našu zajedničku žalost, to se nije desilo. Stoga vas najlepše molim da sledeći put, kada dobijete reč, vodite računa i da govorite o tački dnevnog reda, ne sumnjajući da vi to umete. (Sve vreme govora predsedavajuće Gordane Čomić, poslanici poslaničke grupe SRS-a su aplaudirali.) Reč ima narodni poslanik Branko Ružić. Zahvaljujem poslanicima SRS-a koji podržavaju da se govori o temi dnevnog reda, a ne da se član 103. krši, kao što je to uradio narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministarka, zaista želim da iskoristim član 101. stav 2. da repliciram, u ime Poslaničke grupe i u ime SPS-a, i da s indignacijom odbijem i demantujem ovo što je ovde izrečeno o pitanju koalicija, pre svega, na KiM-u. Nikakav nalog SPS nije dao da se bilo koja koalicija rastura u lokalnim samoupravama na Kosovu i Metohiji. Neki mediji su to objavili i zloupotrebili nešto što nije činjenica. U tom smislu, želim da primirim i one građane koji iskreno veruju u SPS, ali i u koalicije koje je ova partija napravila na lokalu i sa SRS-om i sa DSS-om. Mislim da nije korektno da se to iznosi za ovom govornicom. Što se tiče vaših vapaja da neko brani SRS, da govori za ovom govornicom, pa, ja nisam primetio da bilo ko ovde govori u toku današnjeg dana sem vas. Prema tome, koristite vrlo dobro izmene i dopune Poslovnika koje smo usvojili. Vidim da vas je to dovelo u red i da pričate o temi. Mislim da ćete, zaista, time izaći u susret biračima koji su glasali za vas, da biste ovde branili argumentovano vašu politiku i iznosili argumentovane kritike na svaki zakonski predlog. Zato smo i usvojili ove izmene i dopune Poslovnika o radu Narodne skupštine. Mislim da ste sada i vi shvatili da je to bilo dobro i za vas i za građane Srbije. Hvala.
Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, zamenica predsednika Poslaničke grupe, ima pravo na repliku po osnovu pominjanja Poslaničke grupe u izlaganju narodnog poslanika Branka Ružića.
Zaista, ne znam, gospodine Ružiću, ko vas je vukao za... Uvek je moguća replika, to je diskreciona ocena predsedavajuće, gospodine Ružiću. Ako ste se nadali da će ovo ostati bez odgovora, grdno ste se prevarili. Dakle, meni je drago što vi mislite isto kao i ''žuto preduzeće'', ali ovo nije pačija škola, niti će SRS da dozvoli da se ovo pretvori u pačiju školu. I, ako vi to osam godina uporno radite, zajedno s ovima koji su vam uradili ono što su vam uradili, kako ste se lepo dogovorili da uništavate demokratiju u Srbiji, to je vaša stvar. Naša je stvar da se borimo protiv toga. Koje ćemo metode da koristimo, to je opet naša stvar i, naravno, nismo u prilici da vam to unapred dajemo na znanje. Ali, svakako, prepoznajete. Gospođo predsedavajuća, doveli ste u zabludu javnost, namerno, pretpostavljam. Ovaj aplauz koji se malopre čuo bio je upućen poslaniku SRS-a. Mi smo izlaganje gospodina Martinovića burno pozdravili i bilo je, zaista, izuzetno kvalitetno i mislim da je poslao niz dobrih poruka srpskoj javnosti, a ne vama. Ima trenutaka kada aplaudiramo i vama. To je u znak protesta. Dakle, ima različitih aplauza. Ovo je bio aplauz podrške, pohvale, a onaj prethodni aplauz, koji ste vi dobili dok ste obrazlagali nešto, bio je aplauz kao upozorenje vama da govorite nešto što mi ne želimo da čujemo, ili što ne želimo da se dešava u ovom parlamentu. Molim vas da malo načuljite uši kako biste razlikovali te aplauze.
Nedvosmisleno je ovo bio aplauz upućen vama. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a posle njega narodni poslanik Zoran Krasić. Narodni poslanik Branko Ružić, izvinite, narodni poslanik ima pravo.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne želim da polemišem s uvaženom gospođom Pop-Lazić. Hvala predsedavajućoj što je iskoristila diskreciono pravo da i meni da pravo na repliku, s obzirom na to da sam pomenut u prethodnom izlaganju. Zahvaljujem se Gordani Pop-Lazić na dociranju i mislim da nema više mesta za bilo kakve polemike ovim povodom. Samo sam izneo činjenično stanje. Molim vas da ne trošimo vreme na polemike, da razgovaramo o onom što jeste tema dnevnog reda, jer ako se vraćamo na to, na prethodnog govornika, koji je govorio o nekim opštinama gde se koalicije ruše, pa je pomenut Zemun, reći ću da imate selektivan pristup, pa ne pominjete Voždovac. Dakle, nemojte da sami upadate sebi u reči. Mislim da je nepotrebno da više, gospođo Pop-Lazić, ovde polemišemo, barem ja vama više neću odgovarati na bilo šta što budete rekli. Vi slobodno recite, čak vas molim za jedan aplauz iz protesta, ako nije na odmet. Nisam zaslužio? Hvala. Ovde ću stati i zahvaljujem. Meni je bilo najvažnije da javnost Srbije sazna da SPS nigde ne inicira rušenje koalicija, a naročito ne na KiM-u. To, molim vas, da uzmete za ozbiljno. Hvala.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju govorniku. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić ima reč, zamenica predsednika Poslaničke grupe SRS-a, pravo na repliku, lično pominjanje.
Nema nikakve selekcije kada je u pitanju princip i kada je u pitanju SRS. Zemun je spomenut zbog toga što je 2004. godine SRS tamo osvojio 26, od 57 mandata, a nakon četvorogodišnjeg mandata, uspešnog, 28 mandata, dakle, uvećano za dva mandata, i falilo je samo 320 glasova da sami budemo u vlasti, bez koalicionog partnera. Bili ste u onoj prvoj koaliciji sa nama, ali zašto niste potvrdili to što ste uz nas radili, pa na ovim izborima 11. maja dobili bar jednog odbornika? Ostali ste bez ijednog odbornika, gospodine Ružiću, a verujem da je na to uticao upravo vaš stav, položaj i rad, ili nerad, u ovom parlamentu. Gde ćete biti nakon sledećih izbora, videćemo.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je 17 minuta i 30 sekundi.
Dame i gospodo narodni poslanici, za trenutak samo da se vratimo međunarodnom pravu, pošto je ovde u pitanju međunarodno pravo. Evo samo nekoliko reči da se podsetimo i da skrenemo pažnju, a prvo da se obrati pažnja na ono na šta je država zaključila međunarodni ugovor. Šta je međunarodno pravo? Međunarodno pravo predstavlja sintezu politike i prava, jer kad je to sinteza politike i prava, ona se očitava na brojnim primerima u našoj državi, u međunarodnom krivičnom pravu treba da omogući prevagu prava nad politikom. U Srbiji je obrnuto. Prevaga je ovde politike u odnosu na pravo. Ovde su ugledni pravnici i advokati i verujem da se oni neće smeti izjasniti, pogotovo iz koalicije. Oni se neće izjasniti povodom ovoga, ali sami znaju da je u Srbiji prevaga politike nad pravom, iako se zaklinjemo u međunarodno pravo, iako težimo ulasku u EU. Ulazimo u Evropsku uniju. Kako? Primenjujemo jednostrane sporazume, sopstvene, oslobađamo carine uvoz robe koja se proizvodi u Srbiji. Ova vlada je uništila poljoprivredu, uništila je privredu, koja proizvodi za sopstvene potrebe, a može proizvode i da izvozi. Vlada je u 2008. godini uvezla robu koja se proizvodi u Srbiji u vrednosti od preko 250 miliona evra. Šta su uvozili? Šta je Vlada i ti ''zumbuli'', šta su ''zumbuli'', pojedini ministri, uvozili? Uvozili su šargarepu, uvozili su krompir, uvozili su kupus, uvozili su grožđe, uvozili su meso zečije, pačije, konjsko, magareće, juneće i razne druge vrste mesa. Uvozili su meso za prerađevine, a znate kakvo se meso za prerađevine iz EU uvozi. Uvozi se, pre svega, otpad, da ne kažem đubre. U odnosu na proizvode u Srbiji, to je, po mojoj oceni, đubre, jer nema bolje i zdravije hrane nego što se proizvodi u Srbiji. U tome je problem ove vlade. Šta se dosetila Vlada? Hajde tajkunima da omogućimo, neka tajkuni uvoze. Oni kažu građanima – biće jeftinije mleko u prahu, a mleko u prahu uvezli u količini od 300 hiljada tona. Šta rade naši individualni poljoprivredni proizvođači? Prosipaju mleko. Vlada nije zainteresovana za zdravo i kvalitetno mleko, nego za onaj otpad koji je godinama i decenijama bio u hladnjačama na Zapadu. Uništili smo poljoprivredu. Mi nismo, što se tiče SRS-a. Mi smo protiv takvog jednostranog uvoza, otvaranje granica, a seljaci neka sada misle. Zašto se poljoprivreda ne pomogne? Zašto se sada ne daju subvencije? Zašto se tolike pare daju na ministarstva? Prema Zakonu o Vladi, ima 25 ministarstava, ali imate još 111 ministarstava. Znate li vi kakvi su to glodari? To pojede sve živo. Kako će budžet Republike Srbije da preživi? Kako ćemo da popunimo i da obezbedimo socijalnu sferu građana? Ne možemo. Neka se ova vlada sada opameti, pa neka kaže – smanjujemo, sa 25, na 10 ministarstava, kao što je to u zemljama EU. Velika Rusija ima 16 ministarstava, a koliko imamo mi? Švedska ima 12 automobila, a mi imamo 400 automobila u Vladi. Šta je to Vlada uradila u sopstvenom okviru, pre svega, da ravnomerno rasporedi teret ove ekonomske krize? Ništa. Budžet su napunili i sad se taj budžet troši, ali nijedan ministar nije rekao – moramo da presečemo, moramo da se odreknemo budžeta za 50%. Tih 50% neka ide za potrebe proizvodnje, neka ide za potrebe poljoprivrede. Pretprošle godine je utrošena 41 milijarda za specijalne usluge, a mogla je da posluži individualnim poljoprivrednim proizvođačima da se kupi 14 hiljada traktora i poljoprivrednih mašina raznih vrsta. Zašto je poljoprivrednicima teško? Poljoprivrednicima niko neće da pomogne, niko im ruku ne pruža, ali su zato poljoprivrednici veliki proizvođači. Upravo se njima dere koža kada su u pitanju razni porezi i samodoprinosi. Dame i gospodo poslanici, vi, gospodo iz vladajuće koalicije, imate obavezu da obratite pažnju, ukazuje SRS da narod mora bolje da živi. Obećali ste da će narod bolje da živi i da će se narodu pomoći. Narodu se ništa ne pomaže. Lokalni izbori su sada raspisani u opštini Kovilj. Mogu vam reći, na prethodnim izborima je gospoda iz vladajuće koalicije obećala da građani neće plaćati struju. Kad je prošlo dve godine, nekome je dostigao račun visinu i do 500 hiljada, i milion. Kaže se – nema sada onaj, koji je obećao, ni dinara da plati seljacima, odnosno individualnim potrošačima električne energije. Dame i gospodo, bez poljoprivrede, Srbija je mrtva država. Okrenimo se poljoprivredi. Više naše industrije nema. Budžet mora da se puni samo iz poljoprivrede, a u poljoprivredu da sada uložimo. Neka kaže Mlađan Dinkić, ministar, gde su devizne rezerve, gde je 11 milijardi deviznih rezervi? Da se da samo jedna milijarda individualnim poljoprivrednim proizvođačima, bilo bi blagostanje i mi bismo državu mogli da preporodimo. Jer, ako date jednu milijardu individualnim poljoprivrednim proizvođačima da je ulože u poljoprivrednu proizvodnju, proizvodnja će biti tri puta veća, proizvešće za sebe, za državu i za izvoz. Prema tome, dame i gospodo, poljoprivreda, i drugo nema šta. Ovo što se obećava radnicima, da će Vlada da plati jedan dan zbog toga što će da skrate radnu nedelju, jeste laž i prevara. Šta je s Kragujevcom? Znaju ljudi iz Kragujevca. Šta je sa „Fiatom“? Šta je s „puntom“? Naša vlada je kao „punto“, u EU se kroji, a ovde se sklapa. Hvala vam.
Narodni poslaniče, i vas upozoravam da za osam minuta, koliko ste koristili, niste govorili o temi dnevnog reda i kršili ste član 103. Izricanje upozorenja podrazumeva stvaranje osnova za izricanje opomene u toku ove sednice. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? S obzirom na to da je 18 časova, molim narodne poslanike da ne dobacuju, što je, isto, osnov za izricanje mera, krajnje nepopularnih. Zaista vas molim da uvažavamo Narodnu skupštinu. Za danas završavamo rad i nastavljamo sutra, 12. marta 2009. godine, u 10 časova, a reč u raspravi o pojedinostima na član 45. imaće narodni poslanik Zoran Krasić. Hvala vam.