Gospođo predsedavajuća, reklamiram povredu Poslovnika člana 87. koji kaže da se sednice Narodne skupštine, po pravilu, održavaju utorkom, sredom i četvrtkom od 10,00 do 18,00 časova, s pauzom od jednog časa. Prosto je iritantno postalo koliko se neozbiljno ponašate. Samo ću vam navesti da je utorak sednica počela, umesto u planiranih 11,00 časova,u 11,27 časova. U sredu, niste mogli da se probudite u utorak u 11,00 časova, pa u 12,00 časova ste zakazali sednicu, i, umesto da počne u 12,00 časova, počeli ste u 12,32 časova. Juče, valjda vam je ritam bio bolji, planirali ste da se probudite u 11,00 časova, ali rad sednice nije počeo u 11,00 časova, nego u 11,29 časova. Danas ste posebno orni da radite, pa ste zakazali početak sednice u 10,00 časova i ona počinje u 10,21 časova. Da li to neko treba da prošeta po sali, pa da pokrade naše kartice da se da kvorum ili mi iz opozicije treba da vam kupimo budilnike, pa da se budite u 8,00 časova, ali bojim se da na svakom budilniku piše da je vreme ovoj vladi isteklo? Hvala.
Sednicu Narodne skupštine saziva predsednik u skladu sa Poslovnikom. Što se tiče kvoruma o prisutnosti, podsećam vas na obavezu narodnih poslanika da prilikom ulaska u salu svi ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Molila bih da se svi poslanici ubuduće pridržavaju odredaba Poslovnika. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Judita Popović, Radmila Gerov, Miljenko Dereta, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević, Gorica Gajić, Dušica Morčev, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Bojana Božanić, Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić, Mirjana Dragaš, Stefana Miladinović, Vesna Jovicki i Đorđe Milićević, Snežana Stojanović Plavšić i Vesna Kovač, Biljana Hasanović Korać i Teodora Vlahović, Zlata Đerić i Snežana Stojanović Plavšić. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključenost i smanjenje siromaštva, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Miljenko Dereta, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radmila Gerov. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Ovim amandmanom LDP je predložila da poslodavac koji ne zaposli osobe sa invaliditetom, u skladu sa članom 24. ovog zakona, dužan je da uplati iznos od 50% prosečne zarade po zaposlenom u privredi, prema poslednjem objavljenom podatku republičkog organa nadležnog za poslove statistike za svaku osobu sa invaliditetom koju nije zaposlio. Smatramo da nije korektno poslodavcima koji rade u privredi nametnuti obavezu da isplaćuju iznos prosečne plate i zarade u Republici Srbiji. Neprihvatljiv je stav koji je donela Vlada i obrazloženje zbog čega je odbijen ovaj amandman koji kaže da Republički zavod za statistiku ne objavljuje podatke kolika je prosečna plata za zaposlene u privredi i iz tog razloga ovakav amandman ne može da se prihvati. U obrazloženju Vlade zbog čega je odbijen amandman kaže se da je, u skladu sa dugoročnim razvojem Republičkog zavoda za statistiku za period od 2009. do 2012. godine, ukinuta obaveza zavoda da prate u privredi. Mislim da je danas 2013. godina i da je ta strategija istekla prošle godine. Ukoliko prethodna Vlada nije želela da da jasne podatke o prosečnoj plati zaposlenih u privredi, očigledno da ni ova vlada nema nameru da Republički zavod za statistiku obaveže da da prosečnu platu za zaposlene u privredi. Činjenica je da su prosečne plate u privredi bar za 25%, ako ne i više, manje od prosečne plate na nivou Republike. Zbog čega se to ne daje? Iz jednog prostog razloga, jer kada bi se objavili takvi podaci, onda bi se jasno videlo u kakvom je stanju naša privreda. Kako objasniti poslodavcima u Leskovcu, npr, u Knjaževcu, u Majdanpeku, u Negotinu, koji rade u privredi, da treba da isplate iznos proseka republičkog kada su njihove plate od 15-20 hiljada dinara? Vi ih na takav način obavezujete da isplaćuju duplo veće plate. Smatramo da nije korektno poslodavcima u privredi nametnuti republički prosek. Nama je potpuno jasno da je privreda ove zemlje u sve težoj i težoj situaciji. Danas je mnogo lošija i u težem je stanju nego prethodne godine. Iz tog razloga ne shvatamo obrazloženje Vlade i mislimo da ovde ima dovoljno narodnih poslanika koji žele da pomognu osobama sa invaliditetom i da ti narodni poslanici treba da prihvate ovaj amandman, jer da bi pomogli osobama sa invaliditetom mi moramo da stvorimo mogućnost gde će te osobe moći da se zaposle, a jedino gde će moći to je privreda, ali ako privredi nametnete ono što više ne može da podnese, vi ćete imati sve veći broj nezaposlenih i veći broj otpuštenih radnika. Tačno je da danas imamo mnogo manje privrednih subjekata nego prošle godine. Na ovan način vi ne pomažete osobama sa invaliditetom i prosto stvarate mogućnost da one uopšte ne mogu da se zaposle jer poslodavci iz privrede to ne mogu da podnesu. Iz tog razloga smatramo da ovaj amandman LDP koji pravi jasnu razliku prosečne plate u privredi u odnosu na prosečnu platu u Republici Srbiji treba biti prihvaćen i treba obavezati Republički zavod za statistiku da iznese podatke kolika je prosečna plata u privredi. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Snežana Stojanović Plavšić i Vesna Kovač. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić.
Amandman koji smo podnele na član 3. se odnosi na usluge personalne asistencije. Mi predlažemo da se sredstva mogu koristiti i za usluge personalne asistencije na radnom mestu. Podsećam vas da član 23. aktuelnog Zakona o zapošljavanju osoba sa invaliditetom ima jedan stav koji kaže ovako – prilagođavanjem se može obezbediti stručna pomoć kao podrška osobi sa invaliditetom kod uvođenja u posao ili na radnom mestu kroz savetovanje, osposobljavanje, usluge asistencije i podršku na radnom mestu, praćenje pri radu, razvoj ličnih metoda rada i ocenjivanje efikasnosti. Ovaj stav u potpunosti dozvoljavapraktičnu i personalnu asistenciju. Kako ste u obrazloženju naveli, ako je problem samo to što se personalna asistencija smatra uslugom koja se koristi van radnog mesta, odnosno u svakodnevnom životu osoba sa invaliditetom, onda bih rekla da se možda nismo najbolje razumeli. Personalna asistencija se može koristiti i za svakodnevni život osoba sa invaliditetom. Naravno je poželjno je i dobro je da se ona koristi i u takvim prilikama. Međutim, morate imati u vidu da je personalna asistencija potrebna i neophodna i osobama sa invaliditetom na radnom mestu, kao što je nekom ko ima umanjene intelektualne sposobnosti potrebno da ga neko pripremi ili obuči za taj posao i da bude uz njega dok obavlja taj posao, tako je osobi koja nema mentalne smetnje a ima fizički hendikep neophodna usluga personalne asistencije. Ovakvoj osobi neće biti potrebno ni savetovanje ni osposobljavanje niti praćenje pri radu. Osoba koja je fizički hendikepirana a potpuno je intelektualno neoštećena u kapacitetima njima ne treba niko ko će ih pratiti u radu, ali treba im neko ko će im uz personalnu asistenciju omogućiti da mogu da nadoknade na neki način svoj fizički hendikep. Zbog toga smatramo da personalna asistencija kao pomoć pri radu osobama sa invaliditetom mora da uđe u ovo rešenje. To nije samo socijalna mera, samo nešto što treba da stoji u Zakonu o socijalnoj zaštiti, jer to je obrazloženje koje ste dali, već je to i usluga koja je potrebna da bi osoba sa fizičkim hendikepom bila sposobna da obavlja svoj posao na radnom mestu. Zbog toga jeste mesto personalne asistencije i u Zakonu o zapošljavanju. Mislim da se razumemo i želim da kažem da za ovaj amandman i za sve ostale amandmane koje sam podnela zajedno sa koleginicom Kovač da nismo izmislile te amandmane. Znate i sami da su brojne koleginice i kolege iz drugih poslaničkih grupa podneli istovetne amandmane sa istim obrazloženjima a to nije zato što smo svi smislili tekst nego zato što smo predlog ovih amandmana dobili od predstavnika organizacije osoba sa invaliditetom. Reći ću da amandman koji ste prihvatili a nije ovaj, nije moj amandman već je to zasluga Organizacije osoba sa invaliditetom jer mi imamo svi u parlamentu dobru saradnju sa civilnim društvom i kada su druge teme u pitanju. Dakle, da se vratim na ovaj amandman, molim vas da razmotrite ovo i da imate u vidu da personalna asistencija nije samo nešto se koristi van radnog mesta nego da je to nešto što postojeći zakon omogućava. Ovo je samo jedna predložena odredba koja precizira postojeći član 23. na jedan bolji način i naglašava da je personalna asistencija takođe vrsta asistencije. Vi već imate u članu 23. usluge asistencije. To što se zove personalna nije ništa što bi bilo u suprotnosti sa logikom i tekstom zakona.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Mirjana Dragaš, Stefana Miladinović, Vesna Jovicki i Đorđe Milićević, zajedno narodni poslanici Biljana Hasanović Korać i Teodora Vlahović i zajedno narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Antić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici očekujem da veliki broj narodnih poslanika prihvati podneti amandman koji su podnele moje koleginice Biljana Hasanović Korać i Teodora Vlahović. Iskreno se nadam da će i sama predsedavajuća Narodne skupštine podržati ovaj amandman koji je faktički isti amandman bez obzira što je tehnički drugačije napisan čak i u odnosu na amandman same predsedavajuće. Činjenica je da je potrebno da se predvidi zakonom da treba obezbediti i da se omoguće usluge personalne asistencije i podrške na radnom mestu invalidima. Mislim da je to suština ovog amandmana. Bez obzira što član 23. stav 5. Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom predviđa da se u cilju lakšeg zapošljavanja ovih osoba može obezbediti i prilagođavanje u vidu obezbeđivanja usluga asistencije i podrške na radnom mestu koja je od izuzetnog značaja za osobe koje imaju potrebu za većim stepenom podrške drugog lica, a koje se razlikuju od stručne podrške za uvođenje u posao ili savetovanje. Trenutno se u praksi obezbeđuje mentorska podrška u trajanju od 12 meseci koju pruža osoba sa kvalifikacijama za posao na kome treba da radi osoba sa invaliditetom, ali se ne obezbeđuje asistencija u vidu angažovanja osobe odnosno personalnog asistenta za praktičnu fizičku podršku osoba sa invaliditetom koje su zaposlene ili treba da se zaposle, a koje imaju intelektualne i stručne kapacitete za obavljanje tog posla i nije im potrebna mentorska pomoć. Budući da ovaj vid podrške još uvek nije zaživeo u praksi neophodno bi bilo da se ova podrška jasno navede i u delu zakona koji se odnosi na korišćenje sredstava budžetskog fonda kako bi se naglasila važnost obezbeđenja finansijskih sredstava za ovaj vid podrške zapošljavanja osoba sa invaliditetom kojima je potreban visok nivo podrške u fizičkom funkcionisanju a to je dolazak na posao, kretanje, transferi i slično. U tom smislu smatram da treba ubaciti reči u članu 3. – za usluge personalne asistencije i podrške na radnom mestu. Iskreno očekujem da postoji mogućnost da se i od strane Vlade prihvati ovaj amandman, ali u krajnjoj liniji apelujem na vas kolege i koleginice da ukoliko ne bude prihvaćeno od predstavnike Vlade da izglasamo taj amandman kada bude dan za glasanje.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, koleginice i kolege narodni poslanici priključujem se podršci ovog amandmana koji je i te kako potreban. Mi smo u prošlom sazivu imali koleginicu osobu sa invaliditetom. Podsećam da u Srbiji prema podacima ima 700.000 osoba sa invaliditetom i od toga je samo 13% zaposlenih. Što se tiče poverenice za rodnu ravnopravnost treba znati da je 50% zahteva njoj upućenih od osoba sa invaliditetom. Ovaj amandman koji se odnosi na personalnu asistenciju i te kako ga treba prihvatiti. Pomoći će osobama sa invaliditetom da se zaposle i da budu ravnopravne sa ostalim osoba koje rade.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podnele narodna poslanica Gorica Gajić, Dušica Morčev, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Bojana Božanić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 3, zapravo član 3. glasi – prihod budžetskog fonda predstavljaju sredstva iz budžeta Republike Srbije i sredstva iz člana 26. ovog zakona i koriste se za podsticanje zapošljavanja, profesionalnu rehabilitaciju, finansiranje zarada osoba sa invaliditetom zaposlenih u preduzeću za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom ili socijalnom preduzeću ili organizaciji. Mi smo dodali – i usluge personalne asistencije i podršku na radnom mestu. Kada sam govorila u načelu, jasno sam rekla da problem sa budžetskim fondom, osim toga što nemamo jasan pregled i ne vidimo baš kako se koriste ta sredstva, predstavlja i to što jedna velika količina sredstava, radi se recimo o sredstvima u prošloj godini od milijardu i po, što uopšte nije zanemarljiva svota novca, ostaju nepotrošena, zato što nema radnih mesta gde bi mogli da se zaposle ljudi sa invaliditetom, pa smo dotakli pitanje obrazovanja, ali smo dotakli i pitanje toga, da recimo postoje fizičke prepreka koje ti ljudi ne mogu da prođu, jer jednostavno ovaj zakon ne dozvoljava da se iz ovog budžetskog fonda plaćaju i finansiraju i usluge personalnog asistenta koje su vrlo važne, recimo, za osobe sa fizičkim hendikepom, koje jednostavno traže ovu vrstu usluga. Dakle, ova vrsta personalne asistencije razlikuje se od stručne podrške za uvođenje u posao i savetovanje. Ovim osobama ne treba ta vrsta podrške. Njima je potrebna podrška personalnog asistenta. Ponovo naglašavam, meni je zaista začuđujuće da ministarstvo nije našlo za shodno da pre izmena ovog zakona uđe u razgovor sa Nacionalnom organizacijom osoba sa invaliditetom. Oni bi najasnije rekli koji su njihovi problemi. Potpuno je jasno da su svi poslanici koji su ovde podneli ove amandmane u kontaktu sa Nacionalnom organizacijom, zato što pokušavamo da od njih čujemo koji su njihovi problemi. Zakoni služe da se ti problemi prevaziđu. Radila sam u prošlom mandatu sa Radnom grupom za prava deteta, pa smo imali problem, pratili smo inkluziju u školama, takođe problem personalne asistencije. Kad ste menjali Zakon o socijalnom radu, vi ste uneli usluge personalnog asistenta, ali on nije samo socijalna usluga. U ovom slučaju on mora biti plaćen upravo iz ovog budžetskog fonda. Ako već imate sredstva, sredstva postoje, ostaju neiskorišćena, pokušajte da tim ljudima kojima je potrebna ova vrsta podrške platite personalnog asistenta. Oni onda imaju šansu da se zaposle. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić i Vesna Kovač, zajedno narodni poslanici Biljana Hasanović Korać i Teodora Vlahović, zajedno narodni poslanici Gorica Gajić, Dušica Morčev, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Bojana Božanić i zajedno narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojišić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili ove amandmane. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da su amandmani u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić.
Hvala. Poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege poslanici, u članu 32. izvornog zakona kaže se da poslodavac koji zaposli osobu sa invaliditetom bez radnog iskustva na neodređeno vreme ima pravo na subvenciju na zaradu te zaposlene osobe u trajanju od 12 meseci u visini minimalne zarade utvrđene po propisima o radu. Sada izmenama i dopunama zakona kažete da bi poslodavac sada trebalo da ima subvenciju na te zarade u iznosu do 75% ukupnih troškova zarade, uključujući i doprinose na socijalno osiguranje, ali ne više od iznosa minimalne zarade u skladu sa propisima. Očito je da ste imali nameru kao predlagač da u stvari i dalje ostane ova subvencija u nivou minimalne zarade. Zato smo mi i podneli ovaj amandman, da u stavu 2. ovog člana stoji – subvencija zarade iz stava 1. jednaka je iznosu minimalne zarade utvrđene u skladu sa propisima o radu, jer kad kažete "ne više", to može da znači da može da bude i manja od minimalne zarade. To je već nedopustivo. Inače su pozitivnim fiskalnim propisima i regulisani porezi i doprinosi onih poslodavaca koji su zaposlili osobu sa invaliditetom na 12 meseci. Oni su tri godine oslobođeni plaćanja poreza i doprinosa, tako da vi sada ponovo vraćanjem ove materije u smislu poreza i doprinosa kroz ovaj član zbunjujete poslodavca i dovodite ga u pitanje šta je to u stvari njegova subvencija. Ovako je mnogo jasnije, preciznije, subvencija 50% minimalne zarade utvrđene po pozitivnim propisima o radu. Tako da vas molim, ovako je jasno za sve poslodavce šta im to sleduje kao subvencija. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Smatram da bi trebalo prihvatiti ovaj amandman. Moje koleginice Biljana Hasanović Korać i Teodora Vlahović su podnele identičan amandman. Očito je intencija predlagača zakona da subvencija zarade iz člana 32. i dalje bude u visini minimalne zarade. Smatram da je neophodno da se to jasno i kaže, jer formulacija "ne više od iznosa minimalne zarade" može se logički tumačiti tako da je moguće isplatiti subvenciju koja je manja od minimalne zarade. Poslodavac koji zaposli osobu sa invaliditetom bez radnog iskustva već je važećim fiskalnim propisima oslobođen plaćanja poreza na zaradu te osobe i doprinosa za obavezu socijalnog i zdravstvenog osiguranja u trajanju od tri godine od dana zapošljavanja te osobe. Nema pravnog osnova da se izmenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom ova materija dodatno uređuje. Pominjanje doprinosa za obavezno socijalno osiguranje u kontekstu subvencija zarade u članu 6. Predloga zakona bez potrebe stvara dodatnu konfuziju kod poslodavaca na šta se subvencija tačno odnosi. Zbog toga smatram da je mnogo bolje, jednostavnije, jasnije da se kaže da je subvencija zarade iz stava 1. ovog člana jednaka iznosu minimalne zarade, dalje kaže – utvrđene u skladu sa propisima o radu i ostvaruje se prema propisima o državnoj pomoći za zapošljavanje osoba sa invaliditetom i drugim propisima o državnoj pomoći. Dodatna formulacija – a ostvaruje se prema propisima o državnoj pomoći za zapošljavanje osoba sa invaliditetom i drugim propisima o državnoj pomoći, koji su potrebni za primenu propisa o državnoj pomoći za zapošljavanje osoba sa invaliditetom je jezički nejasna i nepotrebno komplikovana, a navođenje i drugih propisa o državnoj pomoći je apsolutno dovoljno da uključi i ostale relevantne zakone, uredbe i druga akta. Sve su to propisi. Zbog toga smatram da je korisno usvojiti ovaj amandman, s jedne strane u pogledu definisanja da subvencija zarada bude jednaka iznosu minimalne zarade, a sa druge strane, u onom drugom delu jezički pojasniti, jer svakom odmah morada bude što je moguće kraća i što je moguće jasnija. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Hvala. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, srpski pronalazak je tzv. tumačenje zakona. Kada se pred ljudima u praksi pojavi zakon u kome su definicije predugačke, neprecizne, u kojima imate definiciju "ne više od iznosa minimalne zarade", onda treba da tumačimo šta to znači. Da li to znači da je moguće manje od toga? Znači, svi problemi u praksi, a ovaj zakon mora da bude u praksi, će dolaziti upravo od toga što su ove stvari potpuno neprecizno definisane. To je prva stvar koju vidim kao problem. Molim vas da razmislite o tome i o tome da svi mi ovde danas predstavljamo ono što je Nacionalna organizacija osoba sa invaliditetom tražila od nas da predstavljamo. Drugi problem koji vidim je pominjanje doprinosa za obavezno socijalno osiguranje u kontekstu subvencija zarade u članu 6. bez potrebe stvara dodatnu konfuziju kod poslodavca na šta se subvencija tačno odnosi. Zbog svih navedenih argumenata, trebalo bi promeniti tekst u ovom delu, u ovom članu 6. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mirjana Dragaš, Stefana Miladinović, Vesna Jovicki i Đorđe Milićević. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Gorica Gajić, Dušica Morčev, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Bojana Božanić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da i neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. I kod ovog člana 7. obrazloženje bi bilo slično, kao i kod člana 6. Naime, samo da se podsetimo, u članu 40. izvornog zakona, preduzeće za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom ima pravo, tada je bila refundacija sredstava za zarade u iznosu od 50% od prosečne zarade u privredi. Sada smo promenili taj podatak, nije više zarada u privredi, to je na neki način lepo rekla i koleginica Radmila Gerov, sada je to prosečna zarada po zaposlenom u Republici Srbiji. Izmenama ovog člana, odnosno dopunama se predviđa da sada preduzeća za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom imaju prava na subvenciju zarada do 75% ukupnih troškova zarade sa pripadajućim doprinosima, ali ne više od 50% prosečne zarade po zaposlenom. Opet se vraćamo na ovo obrazloženje. To ne više, ali ne više uvek može da znači i ne manje, reče koleginica Milica Vojić Marković. Specijalisti smo da tumačimo zakon i ovako i onako. Tako da je opet očita namera da to bude u visini 50% prosečne zarade po zaposlenom, pa je zato DSS, i kažem još jednom, dobro je da smo svi mi zbog ove naše najranjivije grupe stanovništva konsultovali Nacionalnu organizaciju za osobe sa invaliditetom. Verujte mi, oni su svima izašli u susret i rekli su šta je ono što je najveći problem kod primene zakona u praksi. Zato svi mi ovde insistiramo, uglavnom, skoro podjednako, da vi prihvatite, da još jedno razmislite i prihvatite ove naše amandmane. Vidite da su skoro isti. Predlažemo da sada stoji - preduzeće za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom ima pravo na mesečnu subvenciju zarade za svaku zaposlenu osobu sa invaliditetom u visini 50% prosečne zarade po zaposlenom u Republici Srbiji prema poslednje objavljenom podatku republičkog organa itd. da ne ponavljam ovo, to svi znamo. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mene je više sramota jer se svaki čas javljam, ali prosto mislim da pokušamo danas da vas ubedimo da prihvatite neke amandmane. Rekli smo koga predstavljamo i zbog čega predstavljamo. Zbog toga pokušavamo da ove stvari razjasnimo danas, da danas ovde prihvatite neke od amandmana, jer ih očigledno niste razumeli ili niste dovoljno pogledali. Mi smo već konstatovali u prethodnom članu da vi komplikujete neke stvari koje su u vezi sa nekim drugim zakonima, sada ih kombinujete. I ova materija člana 40, odnosno člana 7, kako je sada u ovom novom predlogu izmena i dopuna, je već regulisana postojećim fiskalnim propisima. Stvarno sada ne vidimo zašto tu materiju ubacujete u ovaj Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom? Nema potrebe da se ona dodatno uređuje. Kada smo već kod toga da pominjemo preduzeće za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom, u načelu sam govorila o nekim stvarima koje su meni bile nejasne i onda sam vas pitala nešto, a odgovor nisam dobila. Možda je trenutak da dobijem odgovor, zato što je to vrlo važno za sve poslanike u ovoj sali, a bogami i za građane Srbije, jer mi kao društvo napredujemo samo toliko koliko zakonima menjamo stvarnost. Niste mi rekli koliko je osoba sa invaliditetom ostalo bez posla u mandatu prošle i ove Vlade? To je vrlo zanimljiv podatak. Treba da ga znamo, da vidimo koliko nam je uspešan zakona. Naročito mi je zanimljiv podatak, upravo iz ovog člana 7. - koliko je preduzeća za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom zatvoreno u prethodnom periodu? Znači, u istom periodu, u periodu od četiri godine prošle Vlade i ovom sada? Mi znamo za neka. To je što se tiče DSS potpuno nedopustivo. Šta mi onda treba zakonima da uradimo? Šta mi onda treba da popravimo, ako upravo zatvaramo ona preduzeća koja smo osnovali da bismo zapošljavali osobe sa invaliditetom? Volela bih da dobijem taj podatak. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Hoću da pozdravim to što je prihvaćen ovaj amandman. Međutim, hoću da čestitam što je, praktično, prihvaćen amandman Biljane Hasanović Korać i Teodore Vlahović. Istina, taj koji je pripremao mišljenje Narodnoj skupštini, očigledno da nije dobro pročitao sadržinu amandmana i drugih narodnih poslanika čiji je rezultat u slučaju usvajanja apsolutno isti. Trebalo je i formalno prihvatiti amandman ovaj koji je prihvaćen i svi ostali amandmani da budu prihvaćeni, čiji bi rezultat bio apsolutno isti. Znači, faktički je prihvaćen amandman Biljane Hasanović Korać i Teodore Vlahović, narodnih poslanica DS, kao i amandmani drugih poslanika, ali to nije napisano u mišljenju. Ne može da bude različit stav onih koji daju mišljenje u odnosu na predlog koji dovodi do istog rezultata. U tom smislu, samo ukazujem da bi bilo dobro idući put kada imamo identične amandmane, ili amandmane koji proizvode isti rezultat u slučaju usvajanja, da to apsolutno stoji. Ovako ispada da amandman nije prihvaćen, a suštinski jeste, pa sam zato smatrao da je dužnost svih nas da to i kažemo. Dobro je što je faktički prihvaćen i amandman opozicije, ne samo onih koji čine vladajuću većinu, nego i amandman opozicije. To treba podvući. Time Vlada ništa ne gubi. Upravo zbog toga ukazujem da je samo ovo mišljenje loše napisano, a u suštini je dobro što je prihvaćen amandman na član. 8.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Hvala. Možete mi računati vreme ovlašćenog predstavnika DSS. Skratiću našu primedbu na dostavljeno mišljenje. Kolega Miković je pravnik, pa znate kako pravnici to malo šire obrazlažu. Naglasila bih, mislim da je kolega Miković govorio samo o poslanicima iz svoje poslaničke grupe koje su dostavile, u suštinskom smislu, potpuno isti amandman. Međutim, ovde u ovom materijalu koji smo dobili, naglasiću koji su sve poslanici dostavili, odnosno predložili isti amandman. Nisu to samo poslanici opozicije. Nabrojaću ih. Dakle, u istovetnom tekstu su zajedno podneli narodni poslanici Biljana Hasanović Korać i Teodora Vlahović, zajedno narodni poslanici Gorica Gajić, Dušica Morčev, Milica Vojić Marković i Bojana Božanić, zajedno narodni poslanici Mirjana Dragaš, Stefana Miladinović, Vesna Jovicki i Đorđe Milićević, i zajedno Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Ovde imamo, čini mi se, čak četiri ili pet poslaničkih grupa koje su dostavile potpuno sadržinski i suštinski isti amandman. Dakle, takođe ukazujem na propust. Kada ste nas obavestili i prihvatili amandman gospođe Stojanović Plavšić, koji je samo na drugačiji način napisan, ona je taj predloženi član promenila a mi smo dodali određene reči, ali je suština ista. Takođe protestvujem zašto niste u obrazloženju naveli da je, pored toga što je prihvaćen amandman gospođe Stojanović Plavšić, prihvaćen amandman i svih ostalih poslaničkih grupa. Ovaj amandman takođe pokazuje, mislim da je mnogo poslanika o tome već govorilo, da nisu seli poslanici pa se dogovorili svi iz poslaničkih grupa, mada bi nekad to i valjalo. Nadam se da će ova ženska parlamentarna mreža nekada doći do nekih zajedničkih predloga. Nama su se osobe sa invaliditetom odnosno predstavnici Nacionalne organizacije osoba sa invaliditetom, koji su prvo bili u Skupštini, mislim da su razgovarali sa poslanicima iz svih poslaničkih grupa, a onda konkretno kada je ovaj predlog zakona u pitanju dostavili gotove maltene amandmane, pa pošto samo mi kao narodni poslanici možemo da podnesemo amandman, onda je svaka poslanička grupa to i uradila. Ono što mene, gospodine ministre, veoma iznenađuje, to je da vi niste uzeli u obzir slogu maltene cele Skupštine odnosno svih poslaničkih grupa, a da niste pri tom ni uvažili mišljenje Nacionalne organizacije osoba sa invaliditetom, koja okuplja organizacije i koja broja bezmalo preko 500.000 članova. Demokratska stranka Srbije, slobodno ću da kažem, je imala nameru zato što smo očekivali veće razumevanje od predlagača da apsolutno podržimo ovaj Predlog izmena i dopunama Zakona. Međutim, kada ste vi prihvatili samo jedan amandman, koji nam je došao od Nacionalne organizacije osoba sa invaliditetom, niste ostala tri, koja su jako važna, mi ćemo da razmislimo do ponedeljka kako ćemo da glasamo za ovaj zakon, tim pre što smo u raspravi u načelu, i dok su narodni poslanici govorili o konkretnim životnim problemima, o problemima u praksi, vi ste klimali glavom, što znači da ste vi i te kako obavešteni sa kakvim se problemima osobe sa invaliditetom susreću prilikom zapošljavanja, da ne postoji dovoljno velika podrška, da ne postoje personalni asistenti. Meni je jasno kada kažete – to nije predmet ovog zakona, to je Zakon o socijalnoj zaštiti, novi zakon koji predviđa niz mera. Ali, da kažem, verovatno zbog ekonomske krize, nedostatka finansijskih sredstava veliki broj mera na nivou lokalnih samouprava se ne koristi. Lokalne samouprave kažu – mi u budžetima nemamo novca da plaćamo personalne asistente, radne asistente. Takođe sam govorila i o problemima inkluzije u školama, da u školama profesori, roditelji, deca, službe u školama prosto ne znaju šta da rade zato što nemaju pedagoške asistente. Ja sve ovo doživljavam kao jedan isti problem. Tako mi smeta kada vi kažete – ovo nije sad to što vi kažete, ne može ovde zato što to nije predmet ovog zakona, nego je to predmet nekog drugog zakona. Ovo mora da se shvata kao celina i vaše ministarstvo jeste celina. Dakle, vi u ministarstvu verovatno imate različite sektore, jedan se bavi ovim, drugi onim, ali je to ta celina. Nije slučajno vaše ministarstvo i sastavljeno. Dakle, nemojte da nam kažete da ovo ne možete da prihvatite zato što to nije predmet tog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić.
Hvala predsedavajuća. Da, složili smo se da je ovo amandman koji jako uvažavam, koji su sve poslaničke grupe podnele, a naravno prihvatili ste da je to samo amandman gospođe Snežane Plavšić. Molimo vas da ubuduće ako je to skoro istovetno navedete sve poslaničke grupe koje su podnele takav amandman. Radi javnosti, pošto smo svi ispričali o ovom problemu, samo da preciziramo šta je to što smo mi amandmanom pokušali ponovo da promenimo. Naime, po postojećem zakonu u članu 41. stoji da se sredstva iz budžeta osim za subvenciju zarade mogu obezbediti i za poboljšanje uslova rada, unapređenje proizvodnih programa, uvođenje standarda, poboljšanje kvaliteta proizvoda i usluga ovog preduzeća, prilagođavanje radnih mesta itd. Vi ste izmenama i dopunama sve to na neki način izbrisali i ostalo je samo da se sredstva ovom preduzeću mogu obezbediti za poboljšanje uslova rada, što je mnogo uži okvir. Opet se vraćamo na to da mi možemo da tumačimo i ovako i onako zakon. Ako ostane ovaj amandman, hvala bogu da ste ga prihvatili, jasno nam je da za sve ove namene i ubuduće mogu sredstva iz fonda da se koriste. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandmane u istovetnom tekstu podneli su zajedno narodni poslanici Biljana Hasanović Korać i Teodora Vlahović, zajedno narodni poslanici Gorica Gajić, Dušica Morčev, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Bojana Božanić, zajedno narodni poslanici Mirjana Dragaš, Stefana Miladinović, Vesna Jovicki i Đorđe Milićević, zajedno Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili ove amandmane. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da su amandmani u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Pošto je vrlo sličan sa prethodnim amandmanom, neću preterano da trošim vreme, samo ću da podsetim da već ako ne uvažavate sve ovo što smo mi ovde do sada rekli, ponovo ponavljam, u ime Nacionalne organizacije, moram da kažem da je dobro da pogledate ono što je Zaštitnik građana konstatovao kada je u pitanju zapošljavanje osoba sa invaliditetom, konstatovao koji su problemi i predložio mere. Jedna od mera je sadržana u ovom članu i bilo bi dobro da se onda na taj način i odnositi prema svemu tome. Nekoliko vrlo važnih aktera vam ukazuje u kom pravcu treba da ide ovaj zakon. Ne razumem zbog čega se toliko tvrdoglavo držite toga da je jedino ovo što ste vi napisali ispravno, ako svi ovi akteri koji su vrlo upućeni u materiju primećuju da bi ovo sve moglo da se popravi. Zato što svi imaju istu potrebu koju i vi imate, da popravimo položaj osoba sa invaliditetom i da im pomognemo da se zapošljavaju. Sva istraživanja kažu koliko su siromašni, kakve teškoće imaju u životu. Na rubu siromaštva živi veliki broj njih. Društvo definitivno mora da se opredeli da kada popravlja zakone onda popravlja u njihovom interesu, ako ćemo da tumačimo ko njihov interes bolje brani od njih samih.
Narodni poslanik Srđan Miković.
Pošto se sada praktično razmatra amandman mojih koleginica Biljane Hasanović Korać i Teodore Vlahović i ostalih narodnih poslanika koji su dali ovakav amandman, pozivam predstavnika Vlade da zvanično ovde na plenumu prihvati sve ove amandmane koji su u identičnom tekstu i koji imaju isti rezultat kao i amandman koji je usvojen i koji stižu od organizacija koje bave time. Pozivam vas da se sada predstavnik Vlade izjasni i da prihvati amandmane.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Gorica Gajić, Dušica Morčev, Milica Vojić Marković, Donka Banović i Bojana Božanić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić.
Hvala predsedavajuća. Kod ovog amandmana na član 9. smatrali smo da je to tehnički amandman jer u članu 44. zakona definisano je da prostorno tehničke uslove, stručnu osposobljenost zaposlenih i druge uslove u radnim centrima sporazumno potpisuju ministar zapošljavanja i ministar za poslove socijalne politike. Tako je stajalo zato što su u prošlom mandatu ta ministarstva bila odvojena. Pošto je danas tako kako jeste, pošto postoji jedan ministar i jedno Ministarstvoza rad, zapošljavanje i socijalnu politiku smatrali smo da je najnormalnije da sada ove uslove treba da potpisuje i da tako treba da stoji ministar rada, zapošljavanja isocijalne politike, kako se zove u ovoj vladi. Prosto da usaglasimo sadašnje stanje sa zakonskim predlogom.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Miljenko Dereta, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ranka Savić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, koleginice i kolege, ovaj amandman se odnosi na ono o čemu je govorila koleginica Gerov. Naime, on ima za cilj da se napravi jasna razlika između prosečne zarade u privredi i prosečne zarade po zaposlenom u Republici Srbiji, a na koji se poziva i član 10. Predloga zakona. Dobro znamo da se ovaj zakon direktno odnosi na privredu, da je prosečna zarada u privredi oko 25% niža od republičkog proseka, tako da bi trebalo da se vodi računa da se privreda dodatno ne opterećuje. Zaista ne želim da me neko pogrešno shvati i da pomisli da uopšte nisam informisana o stanju invalidnih lica u Srbiji. Radeći ovaj svoj posao i te kako sam upućena na katastrofalan položaj invalida u Srbiji. Prema podacima Svetske banke u Srbiji je danas negde oko 800 hiljada ljudi sa raznim vidovima invaliditeta i ono što jeste naročito poražavajuće jeste da se svega negde oko 13% izdržava od sopstvenog rada. Međutim, s druge strane, morate, obraćam se normalno predlagaču, i da shvatite da sam i te kako dobro upoznata sa prilikama u privatnom, odnosno u realnom sektoru i znam kakav je katastrofalan položaj i u ovom drugom delu, odnosno u privredi. Danas privatni sektor, odnosno privreda grca u nelikvidnosti, opterećena je ogromnim nametima i, zarad javnosti, moram da podsetim da smo mi država sa najvećom stopom poreza i doprinosa, jedna od retkih i država koja ima enormno visoku stopu plaćanja poreza i doprinosa koji iznose 63 %. Pošto sam čovek prakse i pošto sam i ovih dana razgovarala sa poslodavcima u privatnom sektoru, znam da su reakcije na ovaj zakon apsolutno negativne i da je već sada pometnja i komešanje među zaposlenim u realnom sektoru, jer su uplašeni da će opterećivanjem poslodavaca i povećavanjem izdvajanja i nameta koje će im ove izmene zakona zasigurno doneti. Radnici se plaše da će jedna od mera poslodavca, koji će suočen sa nelikvidnošću, a braneći se od novih nameta, pribeći novom otpuštanju radnika. Ovde dolazi do jedne vrlo opasne pojave. Ne znam da li je predlagač zakona toga svestan, a to je da dolazi do, hajde da ne upotrebim tu reč, sukoba između ove dve grupe ili grupacije radnika. Naime, zaposleni u privatnom, odnosno realnom sektoru krive invalidna lica, nažalost, za gubitak posla. Mislim da zakonodavac mora da vodi računa, odnosno predlagač mora da vodi računa o ovome i da ne dovodimo do takve situacije koja će se neminovno pojaviti. Dakle, niko neće moći izbeći nova otpuštanja ukoliko poslodavac, a po sili zakona mora ovo da radi, on će se apsolutno braniti novim otpuštanjima. Apelujem da, želeći da nađemo sredinu, zbrinemo invalidna lica, ali i da vodimo računa o zaposlenima u realnom sektoru, jer mislim da je dovoljan podatak da smo u ovom proteklom periodu izgubili oko 400 hiljada radnih mesta. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da dolazim iz realnog sektora, glasaću za ovaj amandman. Takođe, pozdravljam nameru zakonodavca koji je ukinuo, čini mi se, član 4. i time smanjio obaveze onih privrednih subjekata koji posle 20 zaposlenih ne zaposle invalide i na svakih 50 ne zaposle jedno lice sa invaliditetom. Ti penali su bili drakonski i morali su da se plaćaju do 30-og u mesecu. Dakle, znatno su opterećivali privredu, znatnije nego što je ovim predlogom predviđeno. Pošteno je pohvaliti zakonodavca za nameru da se ti drakonski penali ukinu. Takođe, treba pohvaliti predlagača amandmana, s obzirom da je naš prosek, kako ovaj zakon predviđa, daleko veći nego prosek primanja u privredi. Nije tajna da smo 400 hiljada izgubljenih radnih mesta izgubili u zadnje četiri godine, a mislim da smo izgubili u zadnjih 12 godina preko 800 hiljada radnih mesta. Nije tajna da je od tih 400 hiljada radnih mesta izgubljeno u privredi i većina je izgubljena zbog toga što je privreda takva kakva jeste, slabašna, a u državi, koju smo zatekli potpuno ekonomski devastiranu, ta slabašna privreda nije mogla da podnosi dodatne troškove preskupe države i socijalnih davanja koje tako slabo razvijena privreda nije mogla da podnese. Nije tajna da je zbog toga izgubljen određeni broj radnih mesta. Ukoliko prihvatimo ovaj amandman, onda ćemo za deo rasteretiti tu privredu, s obzirom da je predlagač amandmana predvideo obavezu koju ima privatni sektor, a to je da se ta obaveza umanji i svede na 50% prosečne zarade u privredi, koja je daleko manja nego prosečna zarada u Republici. Takođe, nije tajna da su u javnom sektoru plate daleko veće, nego što su one u privredi, a privreda izdržava javni sektor. Dakle, privreda je ta odakle punimo budžet. Naravno, živimo i od zaduženog, ali bi trebali da živimo od zarađenog, jer je privreda ta koja zarađuje novac. Nije tajna da kod nas javni sektor živi kako hoće, da nam je država preskupa, a privatni živi kako mora. Imajući to u vidu, ne gledam odakle amandman dolazi. Svakako, govorim u svoje ime, glasaću za ovaj amandman. Već sam rekao da javni sektor živi kako hoće, a privatni kako mora, u javnom sektoru radi 600 hiljada ljudi i oni nemaju, koliko znam, ovu obavezu da plaćaju. Nemam podatke da su oni platili neke penale u prošlom periodu zato što nisu ispunili zakonsku obavezu i ne znam da li se ona na njih uopšte odnosila. Navešću da postoje suprotni primeri u javnom sektoru, da se lica koja se razbole, recimo, u kabinetu gradonačelnika, automatski kada se vrate sa bolovanja, vraćaju se na lošija radna mesta, smanji im se plata za 40%, a ako u toku bolovanja stekne neki procenat invalidnosti, bude invalid prve kategorije, onda mu se zapreti da ako taj invaliditet prijavi, biće otpušten. Dakle, ne samo da javni sektor nije poštovao, niti su se obaveze odnosile na njega, nego je čak u nekim svojim delovima javni sektor, naveo sam primer grada Beograda, na određeni način proganjao bolesne i one koji kroz bolest steknu, čini mi se, prvu kategoriju invaliditeta. Javni sektor je taj koji nije plaćao penale. Javni sektor će biti taj koji neće plaćati ovih 50%, ali će njihove visoke plate da se računaju u taj prosek. Ovaj novac ide u fond i podržava da taj novac ide u Fond za rehabilitaciju invalida. Molim ministarstvo da razmisli, s obzirom da postoji, a već sam rekao, zahtev Saveza invalida rada u Vojvodini, nekih organizacija, udruženja u Srbiji, meni je to došlo iz Inđije, da se invalidi, koji su tehnološki višak i koji primaju samo delimično penziju od 50%, prevedu u punu, s obzirom da u tim nekim malim sredinama, u većini sredina nemaju priliku da se ponovo zaposle i da neke svoje prihode dopune. Da zaključim, s obzirom na stanje u našoj privredi, koje je zatečeno, treba po meni podržati ovaj amandman, ali takođe treba reći i biti pošten i iz opozicije reći da li je predlagač, zakonodavac oslobodio privredu onih surovih penala koji su bili tri prosečne plate do 30-og u mesecu, što je bilo veoma surovo prema ovom istom privatnom sektoru, koji sada branimo. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospođo predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici. Kao prvo, postavila bih jedno pitanje – da li vi zaista verujete da ćete sa ovim izmenama i dopunama zakona popraviti zakon? Da li zaista verujete da to radite u interesu korisnika, koji bi u stvari trebalo da budu korisnici, a to su osobe sa invaliditetom? Da li zaista verujete da vi smanjujete obaveze privrede, dakle onih koji su u obavezi da plaćaju nešto jednom budžetskom fondu? Ako zaista to verujete, mogu da vam kažem da vi pogrešno verujete. Ovo je samo jedan zakon dobrih namera i dobre volje. Hajde da vam verujemo na reč. Ako pogledate šta se dešava sa privredom, sa ekonomijom, onda mogu da vas obavestim da za prve dve godine imamo manji budžetski prihod od 17,8 milijardi. Manji su prihodi od akciza, od PDV, kao što su i neporeski prihodi. Kako vi mislite da finansirate sve ono što ste utvrdili u ovom predlogu zakona i kako vi mislite da privreda može da nosi taj teret koji definitivno namećete privredi, a da se pri tom država na neki način od svega toga distancira? Zašto vi na privredu svaljujete pitanje jedne socijalne bezbednosti, jednog humanog odnosa prema osobama sa invaliditetom? Zašto ne kažete šta sve treba da se uradi, da se promeni nešto u privredi, u celokupnoj ekonomskoj politici, da bi svi u ovoj državi bolje živeli, pa i osobe sa invaliditetom? Ovo je samo jedna puka forma, to su tehničke izmene i ne znam na koji vi način mislite da ovaj zakon sprovodite. Da li vi sa ovim predlogom zakona bukvalno zloupotrebljavate… (Predsedavajuća: Gospođo Popović, podsetiću vas da je sada rasprava u pojedinostima i da govorimo o amandmanu na član 10. Molim vas da se vratimo na temu.) Gospođo predsedavajuća, evo ovako. Iz jednog jedinog razloga je odbijen amandman poslanika LDP. Jedan jedini razlog, a to je zato što Republički zavod za statistiku ne objavljuje podatke o prosečnoj zaradi u privredi Republike Srbije. Ne objavljuje kakva je prosečna zarada u privredi, koja je 25% manja od republičkog proseka. Šta je to? To je prećutkivanje. Sve ono što sam govorila upravo je u svrhu toga rečeno, da se pokaže koliko se zloupotrebljavaju marginalizovanja lica, kao što su u ovom slučaju osobe sa invaliditetom, kao što je juče bilo, dojilje, odnosno porodilje, sa onim izmenama Zakona o radu, kao što smo toliko toga pričali o izmenama u Krivičnom zakoniku, odnosno ono što je bilo tema u vezi "Marijinog zakona". Prema tome, jako je dobro kada se ovakav zakon stavi u kontekst, kada se stavi u realne okvire i kada se otvoreno porazgovara o tome. Kako mislite u ovoj situaciji, kada 30% ljudi je nezaposleno, kada i dalje postoji taj trend da se sve više i više otpuštaju zaposleni, kako vi mislite da poboljšate položaj osoba sa invaliditetom. (Predsedavajuća: Gospođo Popović, opet ću vas podsetiti na temu. Molim vas, pričamo o amandmanu na član 9. Vratite se na temu.) Prosto, moramo da govorimo o celom zakonu zato što je ovaj amandman ključni u smislu na koji način vi tretirate problematiku. Vi prećutkujete osnovne činjenice. Prećutkujete da svaljujete sav teret sprovođenja ovog zakona na privredu i to je istina i to taj amandman, veoma jednostavan, pokazuje i u stvari ukazuje na sve ono što sam malopre govorila. Ne možete vi, kao jedini razlog za neprihvatanje tog amandmana, navesti nepostojanje određenih statističkih podataka. Zašto mi onda ovde sedimo? Hajde promenite onda odluku o tome da se, između ostalog, i prosečna zarada u privredi statistički obradi i objavi. Ako je to jedini razlog, mislim da razloga za odbijanje ovog amandmana nema. Ovo vam je prilika da pokažete da ste realni, da ste racionalni, da vodite računa u kakvom je stanju privreda, a da vodite računa i o osobama sa invaliditetom, a ne samo da zloupotrebite položaj tih lica i da nam najavljujete ne znam kakvo poboljšanje od ovih izmena zakona. Nema poboljšanja, ja vam to tvrdim, a i ceo zakon i sva obrazloženja kojima ste odbili ove amandmane, samo su argument više za ono što sam malopre rekla. Hvala.
Hvala. Narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Hvala. Ova izmena i izmena člana 1. su praktično jedine suštinske izmene bile u ovom predlogu zakona, iako vidimo i po diskusiji poslanika da i ovo što ste vi tretirali kao puko usaglašavanje sa strategijom i Zakonom o zvaničnoj statistici ili Zakonom o državnoj pomoći, da to nije puko usaglašavanje i da to zaista ima i ozbiljne posledice. Mislim da, kada sam u raspravi u načelu govorila, a opet se oslanjajući na mišljenje Nacionalne organizacije osoba sa invaliditetom, da je dobro što se na neki način ukidaju ovi kazneni penali, da tako kažem, s tim što i statistika kaže da je svega 1%, u ovaj budžetski fond za profesionalnu rehabilitaciju i podršku zapošljavanju, prihod od tih penala, što će reći da se poslodavcima gledalo kroz prste ili da inspekcija nije radila svoj posao itd, ali to neće biti ni prvi put u Srbiji da oni koji redovno plaćaju sve ispadnu smešni kada država reši da oprosti dugovanja, u nekom trenutku. Dakle, to neće biti prvi put. Kada sam diskutovala u raspravi u načelu, ja sam ukazala na taj problem i na negodovanje kod poslodavaca, odnosno privatnog sektora, koji tvrde i žale se na to da oni smatraju da oni podnose "najveći teret" ovog zakona, odnosno zapošljavanja osoba sa invaliditetom. Oni takođe ukazuju, ali i osobe sa invaliditetom, a i mi ovde treba da ukažemo da su upravo javna preduzeća i državna preduzeća ta koja bi trebala da posluže kao dobar primer, a da se tek kasnije oslanjamo i na privatne preduzetnike. U zakonu koji važi, a koji nije predmet, dakle, taj član nije predmet ovih izmena, postoji i taj član 3. gde je navedeno ko se smatra poslodavcem, mislim da je čak stav 3. Sugerisala sam vam, ako budete, a nadam se da hoćete izvršiti jednu ozbiljniju izmenu i dopunu ovog zakona, da se tu, pored toga što su nabrojana državna preduzeća, da tako kažem, da se tu jasno navedu da su to i javna preduzeća, odnosno da i javna preduzeća i lokalna i republička apsolutno imaju obavezu da poštuju odredbe ovog zakona. Ispada da država nešto propiše, da napravi tu neke superzakone, a onda sama ta država to ne primenjuje. Mislim da je bilo i u prethodnoj raspravi govora o tome da i mi, kao republička Skupština, treba da se zapitamo koliko mi uopšte poštujemo odredbe ovog zakona i da li smo nekad i mi razmišljali o tome da poštujemo ovaj zakon. Ne znam, pretpostavljam da ćemo dobiti odgovor od sekretara Skupštine u dogledno vreme, kada se napravi analiza itd, ali hajde da i mi počnemo da primenjujemo ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se predstavnicima Vlade. Sada ćemo napraviti pauzu. Sa radom ćemo nastaviti u 15,00 časova sa sledećom tačkom dnevnog reda. O B A V E Š T E Nj E PREDSEDNIKA NARODNE SKUPŠTINE (15,05 časova)
Poštovani narodni poslanici, obaveštavam vas da još uvek nismo dobili mišljenje Vlade o amandmanima, zbog tehničke prirode. Očekujemo da će stići za sat vremena, tako da se početak rada sednice pomera za 16.00 časova. Nastavljamo rad u 16.00 časova. Hvala lepo. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Pre nego što pređemo na raspravu po amandmanima, dozvolite mi da vas obavestim da ćemo raditi i posle 18.00 časova, kako bismo završili ove amandmane. Takođe vas obaveštavam da, na osnovu člana 128, narodni poslanici su dužni da identifikacione kartice nose sa sobom pri izlasku iz sale Narodne skupštine. Ako narodni poslanik napusti salu Narodne skupštine i ostavi u poslaničkoj jedinici, odnosno pored nje, svoju identifikacionu karticu, služba Narodne skupštine će odmah tu karticu dostaviti generalnom sekretaru Narodne skupštine. Kartica će biti vraćena narodnom poslaniku po ulasku u salu. Primite ovo k znanju. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom pretresa u pojedinostima 8. tačke dnevnog reda, Predloga zakona o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora, pozvao da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Ivana Mrkića, ministra spoljnih poslova, Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave i prof. dr Zorane Mihajlović, ministra energetike, rada i zaštite životne sredine, prisustvuju i: Zoran Marković, generalni sekretar Ministarstva spoljnih poslova, Nataša Kalezić, načelnik Odeljenja za međunarodno-pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova, Mira Jegdić, prvi savetnik u Odeljenju za međunarodno-pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova i Nina Veličković, prvi savetnik u Odeljenju za međunarodno-pravne poslove u Ministarstvu spoljnih poslova. Prelazimo na osmu tačku dnevnog reda: PREDLOG ZAKONA O ZAKLjUČIVANjU I IZVRŠAVANjU MEĐUNARODNIH UGOVORA Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski, Donka Banović, Miloš Aligrudić, Miroljub Stojčić, Đorđe Milićević, Sanda Rašković Ivić, Slobodan Samardžić, Judita Popović, Radmila Gerov, Bojan Đurić, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Zlata Đerić i mr Vladimir Ilić, kao i amandman Odbora za spoljne poslove. Primili ste izveštaj Odbora za spoljne poslove i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade po amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Dubravka Filipovski. Vlada i Odbor za spoljne poslove prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Miloš Aligrudić. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za spoljne poslove prihvatio je amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Donka Banović. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsedniče. Prvo ću da kažem u čemu se sastoji intervencija ovog mog amandmana i šta smo predložili da se promeni u predloženom članu 2. stav 1, a ujedno je to isto i amandman gospođe Dubravke Filipovski. U prvoj rečenici prvog stava u Predlogu zakona stoji da je međunarodni ugovor je ugovor koji Republika Srbija zaključi u pismenom obliku sa jednom ili više država ili sa jednom ili više međunarodnih organizacija itd. Ovim amandmanom gospodin Aligrudić i ja predlažemo da se reči: "u pismenom obliku" zamene rečima: "u pisanom obliku", odnosno da bude gramatički ispravno. To je isto predložila i gospođa Filipovski. Žao mi je što nije tu, ona bi to potvrdila, ali poslanici mogu da pogledaju. Dakle, potpuno je isti amandman, isto predlažemo da se promeni, Vlada prihvati amandman gospođe Dubravke Filipovski a odbije amandman poslanika iz DSS. Ovo se suviše često dešava kod nas u Skupštini i mislim da nije u redu. Trebalo bi da stoji da je prihvaćen amandman gospođe Filipovski, ali i amandman poslanika iz DSS. Da bude zabuna još veća, mi smo dobili izveštaj sa Odbora za spoljne poslove Narodne skupštine Republike Srbije, gde stoji da je Odbor prihvatio amandman i gospođe Filipovske i poslanika iz DSS, ali nam Vlada u ovom mišljenju koje smo sad dobili kaže da prihvata jedan a ne prihvata drugi, iako su identični. Šta mi to pokazuje? Prvo, šta pokazuje ova greška? Dakle, ovo je lapsus kalami. Sigurno da ljudi koji su pisali ovaj zakon, da ih sada pitate šta je ispravno, da li u pismenom obliku ili u pisanom, oni će znati tačan odgovor da je to u pisanom obliku. Mi imamo informaciju da se ovaj predlog zakona praktično pet godina pisao u nadležnom ministarstvu. Šta pokazuje ova greška? Pokazuje da ljudi koji su pisali ovaj zakon nisu to radili kako treba i da nisu dovoljno pažnje obratili na predloženi zakon. Kao poslanik opozicije, protestvujem zato što prihvatite amandman poslanika koji podržava Vladu, ja znam da je on miliji Vladi od onih poslanika koji ne podržavaju, ali bih vas molila da ubuduće ovo ne radite, jer se nekako osećamo loše kad se ovo ovako pokaže.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Potpuno ste u pravu da to nije u redu i nije u redu da se osećate loše. Jeste amandman istovetan i naravno da ga prihvatamo, pošto je identičan kao i ovaj amandman koji je Vlada prihvatila. Prema tome, ja kao ovlašćeni predstavnik mogu da kažem da je to sve sada rešeno. Hvala vam na razumevanju.
Znači, amandman je prihvaćen. Reč ima Neven Cvetićanin. Izvolite.
Zahvaljujem na reči uvaženi predsedavajući. Ne bih ovom domu i građanima koji ovo gledaju oduzimao suviše vremena, budući da je amandman prihvaćen, samo bih prihvatanje ovog amandmana propratio malim komentarom. Citirao bih velikog pravnika Valtazara Bogišića, koji je pre 100 godina rekao da nije bitno samo kako zakoni rade, koliko su funkcionalni, već je jednako bitno da su napisani na lepom jeziku. Mi imamo lep jezik i u tom smislu bih se zahvalio i koleginici Dubravki Filipovski i uvaženoj koleginici Donki Banović i njenim kolegama što su našli vremena za ovu malu korekciju jer smatram da ćemo imati čitljiviji zakon i u skladu sa našim jezikom, lepši zakon. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Prijatno sam iznenađen time što je predstavnik Vlade prihvatio ovaj amandman, koji je postao sastavni deo teksta. Radovalo bi me ukoliko je takav zaključak razmatran i na Vladi, jer mi u prepodnevnom delu, odnosno pre pauze, kada smo radili i razmatrali raniji zakon, imali smo sličnu situaciju – da jedan veliki broj narodnih poslanika iz različitih političkih grupacija su predložili identičan amandman, samo se kod jednog amandmana radilo o tome da se dosadašnji tekst praktično menja novim tekstom a drugi amandmani su bili usmereni na to da se u dosadašnji tekst ubacuju reči, ali, efekat konačni bi bio isti. U toj situaciji, nisu bili prihvaćeni amandmani tog broja poslanika. Zato se iskreno nadam da upravo ovaj stav koji je gospođa ministarka ovde iznela, da bi valjalo da bude prihvaćen i od strane drugih predstavnika Vlade koji dolaze ovde da brane zakone. Znači, ukoliko bi efekat podnetog amandmana za slučaj usvajanja bio isti, onda da treba da bude i odnos svih onih koji odlučuju o tom amandmanu apsolutno isti.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, nemam ništa protiv što je prihvaćen ovaj amandman, ali prihvatanjem ovog amandmana treba onda i skrenuti pažnju profesorima pravnog fakulteta koji upotrebljavaju i insistiraju na rečima "pismeni oblik". Dakle, već sam imao neku raspravu pre jedno dva, tri meseca slične prirode i onda se informisao. Dakle, Gaša Knežević i Tibor Varadi. Tibor Varadi je jedan od priznatih pravnika. U svojim nekim udžbenicima pišu da treba pisati da je to u pismenom obliku, a ne u pisanom obliku. Kome verovati? Da li profesorima prava ili stručnjacima za jezike? Mislim ipak da smo mi bliži, kada se donose zakoni, tumačenju pravnog fakulteta. Ali, nemam ništa protiv što je on usvojen, ali će nedoumice i dalje ostati, s obzirom da sam informisan da profesori na pravnom fakultetu upravo insistiraju u suprotnom, onako kao što je pisalo u Predlogu zakona. Ono što mi je drago, drago mi je da je neko potvrdio da je ovaj zakon, napisan pre pet godina, ono što sam tvrdio, da je stajao i da ga je sada nova Vlada pustila u proceduru, dakle, da ništa nije menjan, da je u tom tekstu bio predložen, s obzirom da je ta nepismenost, navodna, bila prebačena novoj Vladi i novoj vladajućoj većini. S jedne strane sam zadovoljan što je neko našao da potvrdi, zato što je neko drugi pre toga govorio da nije tačno da je to napisala neka bivša Vlada, već je to pisala sadašnja i da je sadašnja nepismena. Drago mi je što se utvrdilo, ako je do nepismenosti došlo, da nije došlo rukom ove Vlade, delom ove Vlade, već da je to došlo za vreme pisanja, odnosno za vreme mandata stare Vlade. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospodine predsedavajući, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, svakako delim zadovoljstvo što je ovaj amandman prihvaćen. Drago mi je da neke moje kolege iz vladajuće većine, pošto im je predsednik tako uspešno diplomirao, sada i oni pokazuju interesovanje za zbivanje na fakultetu i drago mi je da to prate, ali ne treba da obmanjuju javnost. Dakle, kada mi napišemo zakon, napišemo ga onako kako treba. Oni koji ne znaju da ga prepišu, to je njihova nesposobnost. Nemojte da njihovu nesposobnost prebacuju na naša pleća. Meni je drago da je ovaj amandman prihvaćen, ali hajde da se dogovorim sa vama iz vladajuće većine, neka ovo bude poslednji put da ovako nepismene zakone dostavljate Narodnoj skupštini. Neka ovo bude ključna tačka kada ćete početi da primenjujete srpski jezik onako kako gramatika nalaže. Vaše interesovanje za zbivanja na fakultetu možete upražnjavati u slobodno vreme, obilaziti fakultete. Možda ima još tih fakulteta gde se štancuju falsifikovane diplome, pa kupite po koju i zadovoljite svoje komplekse iz mladosti i detinjstva. Hvala. (Marijan Rističević, s mesta: Replika.)
Nemate prava na repliku, nije vas spomenuo. Gospodine Rističeviću, nemate osnova, stvarno, nećemo sada oko trivijalnih stvari ovde da raspravljamo. Nije vas prozvao, prema tome nemate osnova, idemo dalje. (Marijan Rističević, s mesta: Po Poslovniku.)
Prvo, niste govorili o temi, a drugo, bilo je uvredljivih izraza. Član 104, rečeno je da smo obilazili fakultete, falsifikovali diplome, rečeno je da lečimo komplekse itd, znači, obraćajući se nekome on je to rekao. Ako je mislio na nas, ja nemam nikakve komplekse. Nisam studirao osam, devet godina, kao prethodni govornik. Nemam razloga da obilazim fakultete devet godina zbog jedne diplome. Nemam razloga da bilo koga vređam zbog toga što je bio ili nije bio na fakultetu. Naprosto, probao sam da citiram neke od uglednih profesora, pa sam uključio Tibora Varadija i Gašu Kneževića. Na to su usledile same uvrede. Ne razumem šta još čovek treba da kaže, pa da shvatimo da vređajući druge vređamo i sami sebe. Ovo nije prvi put. Prethodni govornik uvredljivo govori o bilo kome. Ovde je govorio da su ovde neki poslanici obilazili fakultete, leče komplekse itd. Ne znam na koga je mislio, ali na koga god da je mislio, mislim da je to uvredljivo za Narodnu skupštinu. Naravno da će on nastaviti sa takvom vrstom izlaganja i nemam ništa protiv što on ne dobija neke kaznene mere, što ne dobija upozorenja i opomene. Uvek sam tolerantan prema opoziciji, jedino se pitam kojoj ustanovi nedostaje pacijent. Hvala.
Smatram da nije povređen Poslovnik. Tačno je da je gospodin Milivojević spominjao u množini. Iz takvog njegovog iskazivanja ne mogu da zaključim da je reč o bilo kom licu. To što je on koristio množinu, može se odnositi na bilo koga od nas, ali nemam razloga sada oko toga da komentarišem. Da li smatrate da treba da se izjasnimo? (Marijan Rističević, s mesta: Ne tražim da se glasa.) Srđan Milivojević, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedavajući, reklamiram povredu Poslovnika,član 32, gde kaže da potpredsednik Narodne skupštine pomaže predsedniku Narodne skupštine u vršenju poslova iz njegovog delokruga i kaže se da ima ista ovlašćenja kao i predsednik Narodne skupštine, ali ne kaže se da ima veća ovlašćenja. Prema tome, molim vas da vodite računa o dostojanstvu ovog doma jer kada sam govorio o falsifikovanju diplome, nisam govorio o falsifikovanju pečata, da bi se neki prepoznali, govorio sam o falsifikovanju diplome. Znam da ovde ima predstavnika i nekih seljačkih stranaka. Ja sam diplomirani inženjer za poljoprivredu. Fakultet sam završio pre roka, ali na tom poljoprivrednom fakultetu imao sam predmet i stočarstvo i ratarstvo. Ako je falsifikovanje pečata na krompiru oblast ratarstva, a falsifikovanje pečata na jajetu oblast stočarstva, razumem repliku i prepoznavanje.
Takođe smatram da ni u ovom slučaju nisam povredio Poslovnik. Marijan Rističević je verovatno osećao potrebu da reaguje na to. Morao sam mu dati, njegovo je pravo da tako misli. Mislim da nije bio u pravu, što sam mu i rekao, prema tome, smatram da nije došlo do povrede Poslovnika. Isto tako, ako smatrate da treba da se izjasnimo u danu za glasanje, molim vas, izjasnite se da li da glasamo o ovome. (Srđan Milivojević, s mesta: Ne. Hvala.) (Marijan Rističević, s mesta: Po Poslovniku. Pošto mi ne date pravo na repliku, onda po Poslovniku.) Možete po Poslovniku, ali, molim vas, nemojte ga zloupotrebljavati.
Gospodine predsedavajući, trebali ste član 103, imam pravo na reklamiranje povrede Poslovnika, dakle, vezano sa članovima 104, 106. i 107, čak i sa članom 108. Dakle, prethodni govornik čak pokušava da preuzme ovlašćenja predsednika Skupštine. On nije govorio o povredi Poslovnika, već je govorio i izmišljao, da ne kažem govorio je neistine, u nekoj vrsti replike. Ne znamo koliko je on studirao, niti me to interesuje, međutim, ovo je već drugi put da veoma uvredljivo nastupa prema određenim poslanicima, ne govorim prema kome. Ono što on govori, to je neka vrsta njegove mišje hrabrosti, uopšte se ne odnosi na mene. (Predsedavajući: Molim vas samo, Rističeviću, vi morate, kada je reč o povredi Poslovnika, da ukažete u čemu je predsedavajući napravio povredu, koji je njegov postupak u pogledu povrede Poslovnika.) Vaš postupak je sledeći, niste reagovali na činjenice i okolnost da prethodni govornik nije govorio o povredi Poslovnika, već da je uputio klasičnu uvredljivu poruku, imputirajući krivična dela za koja nikada niko iz mog okruženja nije bio niti okrivljen, niti optužen. Dakle, on ne odgovara za reči izgovorene za govornicom, može da vređa do mile volje, ali ne može da vređa uopšte, a posebno ne može da vređa reklamirajući povredu Poslovnika. Zato mislim, ovo mu nije prvi put, ne znam koji je put ovo. (Predsedavajući: Nemojte opet, Rističeviću, molim vas, zadržite se na povredi Poslovnika.) Držim se na povredi Poslovnika. (Predsedavajući: Čim pređete, da tumačite misli govornika, prethodnoga, onda je to već replika.) Ne tumačim njegove misli, tumačim njegova dela. Dakle, nije govorio o povredi Poslovnika, već je uputio, klasičnu repliku izmišljajući krivično delo. (Predsedavajući: Odgovoriću vam na to.) To je veoma uvredljivo, i tražim da se o ovome glasa.
Znači, ako ste dobro pratili, na vreme sam upozorio gospodina, narodnog poslanika Srđana Milivojevića, da je prešao od povrede Poslovnika na repliku. Moram priznati da je on tada i prekinuo, onog momenta kada sam ga upozorio. Ne mogu, moram prihvatiti, možda nisam toliko ni pametan i sposoban, da unapred znam šta će ko od vas da kaže. Ja moram nešto čuti šta će te vi reći i onda reagovati. Tako da sam reagovao i u odnosu na Milivojevića, i u odnosu na vas, dozvolio sam vam da govorite sve dotle dok je reč o povredi Poslovnika i tako ću se držati. Prema tome, mislim da nije povređen Poslovnik, a vi ako smatrate da treba da se izjasnimo oko toga, možete.
Ne, hvala, predomislio sam se. Ne bi da gubimo vreme.
Hvala i vama. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroljub Stojičić i Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za spoljne poslove nisu prihvatile amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroljub Stojčić.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre Mihajlović, podneo sam amandman na član 4. gde u prvom stavu stoji – inicijativu za pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora, mogu dati i drugi državni organi, privredni subjekti ili udruženja preko organa državne uprave u čiji delokrug pretežno spadaju pitanja koja se uređuju međunarodnim ugovorom. Mojim amandmanom sam predložio da se dodaju i reči jedinice lokalne samouprave, odnosno da jedinice lokalne samouprave mogu da budu inicijatori i da daju inicijativu za pokretanje postupka za vođenje pregovora u ovom zakonu. Razloga za to ima više. S obzirom, da je to sadržano i u Zakonu o lokalnoj samoupravi, gde se daje mogućnost jedinicama lokalne samouprave da uspostavljaju saradnju i zaključuju sporazume sa, takođe, teritorijalnim jedinicama i lokalnim samouprava drugih zemalja. Zaista ne razumem, koji je razlog da se diskvalifikuju sve jedinice lokalne samouprave da ne mogu da budu inicijatori i za vođenje pregovora u ovom zakonu. Diskvalifikacija, pre svega, odnosi se na sve lokalne samouprave, počev od Beograda, Novog Sada, Niša, Kragujevca, pa i do onih malih, kao što je Trgovište, Senta, Sjenica. Predlažem predlagaču da preispita svoju odluku u ovom smislu, da damo mogućnosti lokalnim samoupravama da i oni mogu da iniciraju i da daju predlog i preporuku za sklapanje međunarodnih ugovora. Pre svega, postoji razlog u tome što imamo izuzetno vrlo aktivne lokalne samouprave i, takoreći, sve lokalne samouprave su i članovi euroregiona sa kojima sarađujemo sa drugima, iz drugih zemalja u okruženju i moguće da se u narednom periodu, zaista stvore mogućnosti i potrebe za uključivanje lokalnih zajednica i korišćenje ovog zakona. Samo ću da napomenem da sam kao predsednik grupe prijateljstva sa Grčkom video da 58 gradova iz Srbije ima saradnju sa gradovima iz Grčke. Prema tome, treba imati u vidu tu saradnju lokalnih zajednica. Molim vas da preispitate i stvorite mogućnosti da i lokalne samouprave budu inicijatori za pokretanje postupka i za pregovore. Hvala lepo.
Reč ima ministarka Zorana Mihajlović. Izvolite.
Vrlo kratko ću. Prvo, ta saradnja koju ste pominjali između opština ona svakako nema karakter međunarodnog ugovora. Ono što vidim u obrazloženju, dakle, prema i sadašnjem Zakonu o lokalnoj samoupravi ne smatraju se međunarodnim ugovorima, čak i prema ovom važećem zakonu koji sada menjamo, takođe, inicijativa za vođenje pregovora, zaključivanje pregovora i tako dalje nije predviđena. Znači, čak ni važećim zakonom, a imajući u vidu i sve ovo prethodno što vam na kraju krajeva i u samom obrazloženju stoji. Iz tog razloga Vlada nije prihvatila ovaj vaš amandman.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Stojičić.
Uvaženi ministre, imajući u vidu da će i ovaj zakon verovatno trajati koliko i ovaj prethodni, a prethodni je trajao 35 godina, čisto iz praktičnih razloga smatram i verovatno će se stvoriti uslovi da predlagači i pokretači inicijative za sklapanje međunarodnih ugovora budu i lokalne zajednice. Prema tome, to je bila neka moja preporuka i stav poslaničkog kluba SPS da u zakon ugradimo da i lokalne samouprave mogu da budu inicijatori za pokretanje postupaka i sklapanje međunarodnih ugovora. Hvala lepo.
Reč ima Neven Cvetićanin. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, zahvaljujem na reči. Samo bih vrlo kratko preneo ono što se juče dešavalo na Odboru kako bi građani bili informisani o diskusiji koja je bila o ovom amandmanu i da bi pojasnio nešto u odnosu na ono što je rekao prethodni kolega Stojčić. Dakle, ovim zakonom se reguliše međunarodno pravna delatnost. To je delatnost najvišeg nivoa u kojem učestvuje država kao subjekt. Uz puno uvažavanje svim jedinicama lokalne samouprave i uz puno uvažavanje njihovog prava da iniciraju ono za šta one misli da im je u interesu to je drugi nivo. To je nivo lokalne samouprave koji se razlikuje od nivoa državnog koji ide na međunarodno pravnu delatnost. Uz puno uvažavanje kolege Stojčića i njegovog prava da podnese amandman on je rekao da lokalne samouprave mogu da zaključuju sporazume. Ovaj zakon ne reguliše sporazume već ugovore. U pravnom smislu postoji razlika između pojma sporazum i pojma ugovor. Ono što je veoma bitno da shvatimo jeste da moramo da pojednostavimo državnu politiku kako bi međunarodna pravna aktivnost bila optimalna. To ne znači da jedinice lokalne samouprave nemaju načina da preko nadležnih ministarstava deluju na ono što će se uneti u tekst određenog međunarodnog ugovora. Na kraju izlaganja o ovom amandmanu zamolio bih sve kolege poslanike da ostanemo pri raspravi o konkretnim rečima ovih amandmana i ovom zakonu, da se ne javljamo i ne raspravljamo teme koje nisu predmet današnjeg zasedanja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Vidite, kada nešto prihvatamo, kada nešto predlažemo, kada nešto odbijamo, treba da imamo u vidu i ono šta trenutno važi. Trenutno važi Zakon o zaključivanju izvršavanju međunarodnih ugovora koji je izglasan 1978. godine, koji je potpisao predsednik Republike Josip Broz Tito i kao predsednik Skupštine SFRJ drug Dragoslav Marković. Po važećem zakonu SIV, odnosno sada Vlada - dužna je da pokrene postupak za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnih ugovora u skladu sa utvrđenom spoljnom politikom SFRJ po zaključku Skupštine SFRJ, na zahtev predsednika Republike, odnosno predsedništva SFRJ, na zahtev nadležnog organa Republike, odnosno AP na predlog Saveza komunista Jugoslavije, Socijalističkog saveza radnog naroda Jugoslavije, Saveza sindikata Jugoslavije, kao i na predlog Ustavnog suda Jugoslavije, Saveznog suda i Privredne komore Jugoslavije. To je pod obavezno. Inicijativu za pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnih ugovora mogu dati organizacije udruženog rada, svaka firma, samoupravne interesne zajednice i druge samoupravne organizacije, zajednice i društveno-političke i druge društvene organizacije i udruženja građana. U redu je, to menjamo. Tekst sada glasio ovako – inicijativu za pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora mogu dati i drugi državni organi, privredni subjekti ili udruženja preko organa državne uprave u čiji delokrug pretežno spadaju pitanja koja se uređuju međunarodnim ugovorom. Ne vidim zbog čega se neko plaši da prihvati dobar amandman gospodina Miroljuba Stojčića i Đorđa Milićevića koji kažu da inicijativu jedinice lokalne samouprave. Znači, ne može SO Vranje, odakle je gospodin Stojčić da da inicijativu, ali može Udruženje golubara u Vranju da da inicijativu za zaključenje međunarodnog ugovora. Da li je to normalno ili nije normalno? Znači, ako dozvoljavamo udruženjima građana da pokreću inicijative, da li je skupština bilo koje lokalne samouprave legitimnija od bilo kog udruženja, od udruženja pecaroša, od nekog udruženja u sportu ili bilo gde. Mislim da je dovoljno argumenata za sada dato i ja apelujem na predstavnika Vlade da prihvati ovaj apsolutno osnovan amandman i time ćemo doprineti afirmaciji prava svake lokalne samouprave. Ukoliko toga ima po sada važećem zakonu, zašto ne bi imale i ubuduće, pogotovo što se dozvoljava raznim organizacijama i udruženjima da budu inicijatori. Svaka ta inicijativa, razmotriće se, neka će biti prihvaćena, a neka neće. Zašto bežimo od dozvole da bude dozvoljena inicijativa?
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovana gospođo ministarko, gospodine Stojčiću, ja ću svakako glasati za ovaj amandman i ja kao Kruševljanin zahvaljujem se vama kao Vranjancu što ste ovaj amandman podneli, jer kao što je lepo obrazložio moj kolega Srđan Miković, smatram da lokalne samouprave i te kako trebalo bi da imaju inicijativu, da podnose ovakve predloge Vladi i treba to da rade, jer trebalo bi da imamo inicijativu kod lokalnih samouprava za svaku međunarodnu saradnju, pogotovo kada pogledamo da postoji već sada, ovog trenutka da egzistira takva želja za regionalnom i međudržavnom saradnjom koja kreće iz lokalnih samouprava. Godine 2002. u Nišu je pokrenut projekat saradnje gradova Sofije, Skoplja i Niša. To je ogroman projekat i saradnja te tri velike regije svakako će proisteći potreba za uspostavljanjem nekih bližih kontakata za potpisivanje određenih ugovora koji će pratiti tu saradnju. Mislim da uz dužno poštovanje prema izvestiocu Odbora za spoljne poslove, smatram da bi trebalo da se razmotri inicijativa da se ovaj amandman prihvati. Ovde se ne kaže da će lokalne samouprave zaključivati međunarodne ugovore, a imaju pravo da daju inicijativu. Samo da vam dam jedan plastičan primer, zamislite kada gospodin Bačević bude završio kanal Beograd – Stalać – Trgovište – Dragobudže – Solun, koliko će tu biti novih inicijativa? Zamislite inicijativu da se serija umesto "Na pjeni od mora" radi u Vranju na "Pjeni od mora", zamislite koliko ću tu biti predloga za kulturnom saradnjom, za vas koji me prozivate, eto tako izgleda kada me prozivate.
Prvo Miloš Aligrudić, po amandmanu, pa Miodrag Đidić, Marijan Rističević. Izvolite, gospodin Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja se oduševljavam kako ljudi koji se trude da nešto kažu i da svaki pokušaj bilo koga da nešto uradi, osude već unapred na propast, a zaboravljaju pri tome da lokalne samouprave imaju svoje nadležnosti definisane zakonom i nemojte te nadležnosti da mešate sa međunarodnim ugovorima, zato što i sam član 4. kaže – iz oblasti delokruga rada udruženja privrednih subjekata itd. A koji je to delokrug rada lokalne samouprave? Već imamo zakonska rešenja koja dozvoljavaju lokalnim samoupravama da se udružuju sa drugim jedinicama lokalnih samouprava u svetu i u čemu je tu problem, da li to njima neko brani, da li su radili, da li su tako neke velike demokratske vlasti, kao vlast u Novom Sadu, bivša, zabranila da se udružuje više jedinica lokalnih samouprava sa gradom Novim Sadom ako su iz iste zemlje? Toliko ste napredni kada ste donosili statut grada Novog Sada. Jeste, samo sa jednom jedinicom možete u Novi Sad po važećem statutu koji ste doneli, da se bratimi. Onda spominjete gospodina Bačevića, a mi nismo ništa pokvarili, mi pokušavamo da napravimo. Pogledajte šta ste sve pokvarili. Kao što sam rekao više puta, da nije u ovoj zemlji bilo hrabrih ljudi, ne bi imali ni TE u Kostolcu, ni TE u Obrenovcu, ni HE na Đerdapu, ne bi imali ništa, da ste se vi pitali pre 30 ili 40 godina, nego neki ljudi koji su nekim svojim entuzijazmom želeli nešto da urade za svoju zemlju, bez obzira na ideologiju. Čini mi se da je vama na prvom mestu ideologija i tu vam je najveća greška.
Replika, Srđan Milivojević, ima pravo na repliku, nema pravo repliku na povredu poslovnika.
Imam pravo na repliku, jer sam direktno pomenut kao prethodni govornik. Dakle, pošto sam direktno pomenut, izvinjavam se podnosiocu amandmana, vi ste podneli divan amandman i sada malo ovo izlazi iz konteksta koji ste vi imali, ali ja ću vam dati reč i glasaću za ovaj vaš amandman. Smatram da je odličan. Kada govorimo o ljudima sa vizijom, kamo sreće da su neki ljudi imali pameti, koliko neki ljudi vizije 1991. godine, onda ne bismo imali razorenu zemlju, bombardovane mostove, izbegle, proterane, ne bismo imali razorenu infrastrukturu u ovoj državi. Kamo sreće dasmo imali ljude koji su imali hrabrosti, koliko vizionari iz DS, pa da politiku koju prihvataju 2013. godine, prihvate 1991. godine, kada su ušli u politiku, koliko bi Srbija danas bila srećnija, evropska država, bez problema koje ovog trenutka na veoma težak način rešava daleko od očiju javnosti. Koliko bi bilo bolje da su neki koji misle da imaju viziju i da istorija Srbije počinje od njih, da su ti isti imali samo dovoljno mudrosti da čuju i saslušaju ono što smo govorili, Srbija bi bila mnogo srećnija. Pre nego što uprete prst u DS, probajte da vam ruke budu čiste, ako bar savest ne može.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, meni su i ruke i savest čistik, pred Bogom i pred zakonom, a što neko spominje nekakve bombe, bombe nismo bacali mi, nego je bacao neko drugi. Tačno je da su razoreni i mostovi i putevi i putevi, ali od 5. oktobra tih bombi nema, putevi su još više razoreni, fabrike još više zatvorene, a mostove koje pravite nema više ko ni da koristi i zato ne možemo da krivimo nekog drugog koji je došao sa 10.000 kilometara, nego vas koji ste bili na vlasti. Nemojte više da se iščuđavate za sve ovo što vam se sada dešava u stranci. Nemojte da se čudite ni za afere koje se otvaraju, ni za "Agrobanku", ni za "Razvojnu banku Vojvodine", ni za "Galeniku", ni za "Sartid". Što se čudite? Pa, to su vaše afere. Vama je to smešno? Ako je to vama smešno, ja bih voleo da dođete neki put i u te fabrike koje su zatvorene dok ste vi bili na vlasti i da objasnite zašto su zatvorene, a ne da se nalazite ovde, u Skupštini Srbije, da budete sigurni. Kad ste bili ministri trebali ste malo više da vozite svoje automobile, a ne državne, da vidite kakvi su vam putevi, kakvi su vam građani, da se malo okrenete, da vidite koliko je fabrika stvarno zatvoreno. Sad se raspravljamo oko jednog amandmana koji je podneo kolega iz moje koalicije. Pa, u redu, imao je najbolju želju, nešto dobro je imao nameru da uradi. Možda je znao, možda nije, ne znam, ali znam da sam planirao da onako uništavam državu, kao što vi uništavali, ne bih znao i ne bih umeo.
Narodni poslanik Srđan Miković reklamira povredu Poslovnika. Izvolite. Molim vas, završavamo sa replikama. Ovo više ne vodi nikud.
Po članu 107. govornik na sednici Narodne skupštine dužan je da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine i smatram da, ukoliko neko govori očiglednu neistinu, da ste u obavezi da ga opomenete, naročito što se ovde radi o konkretnom članu 4. Predloga zakona. Da ne bi bilo pogrešnog tumačenja da li ovo ili ono piše, u diskusiji je rečeno da državni organi, privredni subjekti ili udruženja mogu da podnesu inicijative iz oblasti njihove. Ne. Tako ne piše. Piše da inicijativu...
Molim vas...
Dozvolite mi samo da završim. Moram misao da završim da bi bili jasni.
Znam, ali reklamirali ste povredu Poslovnika, a vraćate se na amandman. Nemojte, molim vas
Rečena je neistina.
U redu, ali nemojte obrazlagati amandman sad ponovo.
Ne obrazlažem amandman, samo govorim da je izneta neistina ovde i da je narušeno dostojanstvo Skupštine, jer citirao sam šta je rečeno, a sada citiram šta piše da bih dokazao da je neistina rečena. "Inicijativu za pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora mogu dati i drugi državni organi, privredni subjekti ili udruženja". Znači, ne kaže u kojoj oblasti, a kaže: "preko organa državne uprave u čiji delokrug pretežno spadaju pitanja koja se uređuju međunarodnim ugovorom". Znači, onako kako piše, golubari mogu da daju inicijativu. (Vučeta Tošković, s mesta: To nije član 107. ) Znači, nije istina to što je rečeno. Javiću se da govorim o amandmanu. Ovo sam samo ukazao na povredu Poslovnika.
Nemojte dobacivati, inače ću vam izreći opomenu. Molim vas, poštujte Poslovnik. Ako vi meni ne pomognete da vodim ovu Skupštinu, onda ćemo napraviti od nje cirkus. Ako smatrate da ćete bolje voditi, izvolite sesti ovde. Ili ćete me uvažavati ili ćete se tako ponašati, nekulturno, jer ne znam šta drugo da kažem. Po amandmanu za reč se javio narodni poslanik Dejan Radenković. Izvolite.
Javljam se po amandmanu i mislim da treba podržati ovaj amandman i da ga treba prihvatiti, amandman kolege Miroljuba Stojčića i kolege Đorđa Milićevića zato što je to jednostavno prosto inicijativa. Ne vidim nijedan razlog zbog čega ne bi mogla lokalna samouprava da da inicijativu ako je to dozvoljeno, da mogu preko državne uprave davati inicijativu, privredni subjekti, udruženja? Jednostavno, ne vidim čemu strah ako je to samo inicijativa? Prosto je neverovatno da se sada sporimo oko neke inicijative i da neko pronalazi u tome, zahvaljujem se nekim kolegama i nekim strankama na podršci, ali neki put i ta njihova podrška nije iskrena zato što je to dobar amandman, nego hajde da napravimo svađu. Čak i kada ga vi podržite, onda ispada neko neće da ga prihvati zato što ga vi podržavate. Dajte da tu malo raščistimo neke stvari. Smatramo da amandman treba prihvatiti, da on nije uopšte problematičan, zato što je to inicijativa. Da ne zalazimo u prava po međunarodnim ugovorima iz Bečke konvencije o ugovornom pravu, gde lepo stoji šta je izraz ugovora, šta on označava. Ako treba, i to ću citirati, nije problem. Mislim da nema nikakvog razloga da ne prihvatimo ovaj amandman. Dajte jedno dobro obrazloženje da ga ne trebamo prihvatiti zato što je inicijativa. Inicijativa ne podrazumeva da to mora da bude prihvaćeno. Jednostavno, zašto bežimo od ideja koje će podnositi lokalne samouprave? Valjda one najbolje znaju šta je na njihovom području dobro i kvalitetno za njihov rad. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Hvala. Gospodine predsedavajući, gospođo ministar, uvažene dame iz ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je bilo na Odboru za spoljne poslove i Odbor za spoljne poslove je odbio ovaj amandman. Naravno, većina članova Odbora koja je tako glasala imala je u vidu i stav koji je došao iz ministarstva, tj. ono što nam je objašnjeno na licu mesta. Upravo treba diskutovati ovde krajnje smireno i bez ikakvog politikanstva. Još na Odboru juče, razmišljajući o tome, imao sam u vidu ovu reč "delokrug rada", međutim pažljivim čitanjem teksta ovde utvrđuje se sledeće: "Inicijativu za vođenje pregovora i zaključivanje mogu da daju državni organi, privredni subjekti ili udruženja preko organa državne uprave u čiji delokrug spadaju pitanja koja se uređuju međunarodnim ugovorom". Znači, ne treba da nadležnost udruženja bude spoljna politika. Ne treba da nadležnost privrednog subjekta bude spoljna politika, oni koji pokreću inicijativu ili nekog državnog organa. Recimo, državni organ nadležan za sport nema u svojoj nadležnosti međunarodne odnose, ali će poprimiti inicijativu preko državnog organa u čijem delokrugu je zaključivanje međunarodnih ugovora, pregovaranje itd. Posle svega ovoga ne vidim opasnost da se ovaj amandman prihvati. Mislim da se ovde lako rešenje može naći, kao i u mnogim sličnim slučajevima, da ovu stvar zaista spustimo daleko i odnesemo van politike, iz ove sale, da ljudi iz ministarstva ovo još jednom pogledaju. Apelujem na vladajuću većinu da u danu za glasanje razmotre i prihvate ovakav amandman, bez obzira na formalni stav Vlade koji mi danas ovde imamo. Prosto, ne vidim nikakvu štetu. Ne mogu da kažem da sam bio nešto specijalno za. Pravo da vam kažem, nisam se ovim bavio, ali kada sam pročitao amandman i čuo sve argumente i sva obrazloženja koja su ovde data, meni se čini da tu nema opasnosti. Upozoravam samo da ne treba brkati pravo lokalne samouprave na međunarodnu saradnju sa drugim lokalnim samoupravama u svetu, jer to nije oblast međunarodnih ugovora. To apsolutno sa ovim nema veze. Znači, to treba razgraničiti i ta stvar ostaje neokrnjena i ona caruje za sebe, a ovde je reč o nečemu sasvim drugom i u tom smislu mislim da ne postoji neka opasnost da se to ne prihvati. Moguće je da do dana za glasanje bude zauzet i neki drugačiji stav Vlade, pa to bude olakšano.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvažena ministarko, poštovane kolege narodni poslanici, poslanička grupa Zajedno za Srbiju će podržati ovaj amandman i ukoliko ministarka do kraja rasprave ne promeni svoje mišljenje malopre izrečeno da neće prihvatiti amandman, a ne vidim ni jedan jedini razlog da to ne uradi, jer, posle diskusije svih poslanika apsolutno se vidi da većina poslanika zastupa ovaj stav da ovaj amandman treba prihvatiti. Mislim da ministarka treba poslušati volju većine u ovom parlamentu i da čak ne moramo u danu za glasanje ići na glasanje, ali ukoliko ministarka to ne prihvati, ponavljam mi ćemo glasati za ovaj amandman, jer smatramo da je amandman jako dobar, i da ga apsolutno treba usvojiti. Argumentaciju su iznele moje kolege, nemam puno štošta da dodam. Rekao bih da lokalne samouprave treba podržati i dati im pravo da podnesu inicijativu državnim organima za zaključenje međunarodnih ugovora, jer ako to mogu da rade udruženja građana, sportski klubovi, udruženje pecaroša, kako je ovde rečeno, ne vidim ni jedan jedini razlog zašto to ne mogu raditi i lokalne samouprave, koje su u svakom slučaju na malo višem nivou od udruženja građana. Dakle, u danu za glasanje mi ćemo podržati ovaj amandman, ali još jednom apelujem na ministarku da usvoji ovaj amandman jer svima nama su ovde puna usta decentralizacije i svi se deklarativno zalažemo za decentralizaciju i da se povećaju nadležnosti lokalnih samouprava, jer svi vidimo da bez toga nema boljitka društvu, nema napretka Srbije. Kada konkretno treba nešto da se uradi, kada ta decentralizacija treba da bude deo nekog zakonskog teksta onda svi tu zatajimo, odnosno tada se ne pokazuje volja za decentralizacijom, dakle ona postoji samo deklarativno, a kao što znate, poslanička grupa Zajedno za Srbiju u smislu svog programa će imati decentralizaciju Srbije, jer smatramo da Srbija ne može ići napred ukoliko vrlo brzo ne učinimo brze korake da ovo uradimo i da ispravimo, i da omogućimo ravnomerni regionalni razvoj svih delova Srbije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, zatim Srđan Miković.
Dame i gospodo narodni poslanici, bojim se da ovde postoji jedna mala zabuna, da nismo jasno definisali šta je sporazum a šta je ugovor. Dakle, Zakonom o lokalnoj samoupravi, koliko sam razumeo, lokalnim samoupravama nije zabranjeno da sklapaju sporazume, čak i međunarodne, pod određenim uslovima. Ali, po Zakonu o lokalnoj samoupravi, u delokrug njihovih ovlašćenja nije uvedena odredba da mogu da sklapaju međunarodne ugovore. Ako pokrenu inicijativu, u zakonu postoji redosled, pokreće se inicijativa, piše ko može da je pokrene, ona dolazi kod nadležnog državnog organa koji je nadležan za tu oblast, on tu inicijativu pretače u predlog. Utvrđuje se osnova delegacija i taj ugovor se onda sklapa. Dakle, treba da definišemo šta je sporazum, a šta je ugovor. Niko ne osporava, a Zakon o lokalnoj samoupravi ograničava ovaj zakon da lokalne samouprave mogu sa odgovarajućim teritorijalnim jedinicama i zajednicama jedinica lokalne samouprave stranih država, shodno Zakonu o lokalnoj samoupravi, mogu da sklapaju sporazume. Znači to nije sporno. Ukoliko pokrenu inicijativu za ugovor, onda ta inicijativa na kraju treba da preraste u ugovor koji treba da potvrdi ova Skupština. To sada Zakon o lokalnoj samoupravi, koji je donela bivša Vlada, ne dozvoljava. Došlo bi do koalizije dva zakona, i zato, koliko sam razumeo, a nisam pravnik, radi se o sporazumima koje lokalna samouprava ima pravo da sklapa, a ugovore ukoliko pokrenu inicijativu, ta inicijativa na kraju treba da rezultira sklapanjem ugovora Takođe, ovde nam je prebačeno da smo nešto izostavili iz ovog zakona. ponovo podvlačim, da ovi danas koji se zalažu za ovaj amandman, koji bih ja da nije ove nedoumice oko kolizije zakona vrlo rado prihvatio, čak bih dopustio da to mogu da rade i mesne zajednice, ali s obzirom da postoji opasnost za koliziju dva zakona iz tog razloga ne mogu da glasam. Nama se ovde prebacuje da smo to propustili sa nekom namerom. Ponovo podvlačim da po svim informacijama koje sam dobio iz Vlade, ovaj zakon se krčkao četiri, pet godina i u integralnom tekstu je predložen ovoj Skupštini. Danas su najglasniji oni čija je stranka pisala ovaj zakon, pa ako je bilo neke greške, ako su izostavljene lokalne samouprave, oni bi trebali da nam kažu koji je razlog zbog čega u ovom predlogu je izostavljena lokalna samouprava. Mislim da su pametno postupili s obzirom da su imali Zakon o lokalnoj samoupravi koji su takođe doneli i da nisu želeli da u koliziju uđu ta dva zakona. Ovde se govorilo i o nekoj krivici što je važio zakon iz 1978. godine, SFRJ. Nismo mi vršili vlast u prethodnih 12 godina. Bilo je vremena da se ovaj zakon odnosno ova oblast uredi zakonom u prethodnih 12 godina. To nije učinjeno.
Molim vas, gospodine Rističeviću, nemojte ponovo. Vratite se amandmanu.
Govorim o amandmanu koliko i oni govore o amandmanu. Stvarno ne znam zašto se alergični na mene.
Ne govorite, skrećete sa amandmana. Molim vas.
Prethodni zakon je važio i potpisao ga je Josip Broz. Barem smo tada živeli kada je vladao Broz. Od kada su ovi počeli da vladaju što su otišli, propali smo skroz. Hvala.
Molim vas da privodimo kraju po ovom amandmanu. Molim poslanike da odustani oni koji su već učestvovali do sada, Stojčića, Cvetićanina i Radenkovića. Prvo moram da dam reč onima koji se nisu javljali po redosledu. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Vidite ovog trenutka danas, inicijativu za pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora, mogu da pokrenu sve društvene organizacije i udruženja građana. Danas to važi. Nisam siguran da je država danas tako ugrožena zato što golubari ili pčelari mogu da pokrenu inicijativu. Da je to tako verujte mi, sigurno bi tražili hitan postupak za izmenu ovog zakona mnogo ranije. Nema razloga da se plašimo. Druga stvar, očigledno je da neki mešaju inicijativu koju može da pokrene lokalna samouprava da država zaključi međunarodni ugovor. Ne radi tu o zaključivanju ugovora između lokalne samouprave i bilo koga. Radi se o međunarodnom ugovoru kao ugovoru koji Republika Srbija zaključi u pisano obliku sa jednom ili više države ili sa jednom ili više međunarodnih organizacija itd. To je definisano u članu 2. Predloga zakona. Da li dobar savet državi može da koristi ili se plašimo dobrog saveta? Smatram da svaki savet državi može samo da doprinese, da se neki problem sagleda i da onda onaj nadležni organ državne uprave u čiji delokrug pretežno spadaju ta pitanja, kaže – u redu, super inicijativa, idem sa tom inicijativom prema Vladi itd. ili kaže – smatram da ta inicijativa ne valja. Ne shvatam zašto se plašimo takve inicijative? Da nije proceduralno problem, jer ukoliko budu prihvaćeni amandmani, svaki podnosilac inicijative ima pravo na odgovor. Da nije obaveza države da u svakom slučaju da odgovor, predložio bih da svaki pojedinac u državi ima pravo na dobru inicijativu, samo iz razloga da to ne bi komplikovalo moguće države, gde bi država bila u obavezi da odgovara o lošim inicijativama. Zbog toga smatram da je korektno ovo što je u Predlogu zakona i zajedno sa amandmanom gospodina Stojčića i Milićevića. Oni kažu da inicijativu mogu da daju drugi državni organi, svi privredni subjekti. Legitimna lokalna samouprava su skupštine lokalne samouprave nema pravo na inicijativu, na ono na šta jedna firmica na teritoriji te lokalne samouprave ima. Zar nije to čudno? Dajte da dozvolimo i lokalnoj samoupravi, kad smo već dozvolili svakom privrednom subjektu ili svakomudruženje da pokrene inicijativu. Ovde su bar legitimni ljudi.
Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, koga je zmija ujedala, boji se i guštera. Nadam se da SNS neće prihvatiti ovaj amandman iz mnogo razloga, od kojih ću navesti samo jedan. Ova skupština je prenela neka ovlašćenja Pokrajini Vojvodina, pa smo videli kako su kao ovlašćenja iskoristili i šta su sve uradili. Kada je u pitanju inicijativa lokalne samouprave, hajde malo da se podsetimo šta je bila neka inicijativa u Kanjiži, Bosilegradu i takvim gradovima, koji su rubni na granicama naše države. Ta inicijativa pokrenuti možda međunarodni faktor, ako im padne napamet da daju inicijativu, da se osamostale iz Republike Srbije. To je jedan od mojih primera. Zato sam rekao – koga je zmija, ujedala boji se i guštera. Imamo mi još mnogih drugih stvari koje bi opravdale da se ne prihvati ovaj amandman. Ne bih dalje da govorim samo zato što sada za to nemamo vremena. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, povreda Poslovnika.
Gospodine predsedavajući, ne samo da reklamiram povredu Poslovnika člana 104. dostojanstvo Skupštine, već reklamiram i povredu Ustava člana 79, 80. i 81. Ako se već vređa Poslovnik, da se ne vređa Ustav. Nacionalne manjine imaju pravo na izražavanje, čuvanje, negovanje, razvijanje javne, izražavanje nacionalne etničke, kulturne, verske posebnosti, ali nemojmo da ovde sada mešamo neke stvari, da ovaj dom zaista svodimo na jednu vrlo nepriličnu raspravu i da iznosimo neke insinuacije i pretnje iz ranije političke prošlosti. To stvarno ne zavređuje pažnju ovog parlamenta. Smatram da mi ovde moramo da jačamo duh tolerancije i da se svi pridržavamo Ustava i Poslovnika o radu Narodne skupštine. Hvala.
Smatram da nije povređen Poslovnik. Nisam uopšte tako shvatio prethodnog govornika. On je samo izražavao određeni strah u pogledu primene ovog zakona. Prema tome, smatram da nije povređen Poslovnik. Reč ima narodni poslanik Miroljub Stojčić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, pre svega se zahvaljujem kolegama poslanicima koji daju podršku da ovaj amandman bude ugrađen u zakon. Pozivam predlagača da zaista preispita svoju odluku u smislu prihvatanja ovog amandmana, jer zaista mislim da ne treba diskvalifikovati lokalne zajednice da budu ti predlagači i oni subjekti koji daju inicijativu nadležnom državnom organu za pokretanje postupka. Ne treba mešati ono što radi lokalna samouprava u smislu sklapanja sporazuma, bratimljenja gradova sa drugim gradovima iz drugih zemalja, to je jedna stvar. Ali, ovde zaista treba da pružimo šansu lokalnim samoupravama, jer perspektivno će se stvoriti potrebe za tim, imajući u vidu, ono o čemu je govorio kolega Milivojević, da već postoje euro-regioni, gde se javlja potreba čak za zajedničkim investicijama, za izgradnju zajedničkih infrastrukturnih kapaciteta i objekata. Prema tome, pozivam vas da prihvatite ovaj amandman i da bude ugrađen u zakon. Hvala lepo.
Reč ima Dejan Radenković.
Hvala. Pošto kolege iz poslaničkog kluba nisu razumele šta sam hteo da kažem, samo sam se vezao za obrazloženje - Vlada ne prihvata amandman iz razloga što se sporazumi o saradnji koji jedinice lokalne samouprave zaključuju sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama, jedinicama lokalne samouprave stranih država, shodno Zakonu o lokalnoj samoupravi, ne smatraju međunarodnim ugovorima u smislu ovog zakona. Čitao sam "Izvori prava iz međunarodnih ugovora", gde se kaže u uvodu, kada je Bečka konvencija čiji smo mi potpisnici, sada tu neku paralelu pravim, možda nisam u pravu, ali čisto u prilog da se ovaj amandman prihvati, a mislim da nema nikakvog razloga da ga ne prihvatimo, izraz "ugovor" označava međunarodni sporazum zaključen pismeno između država i koji je regulisan međunarodnim pravom, bilo da je sadržan u jednom instrumentu ili u dva ili više instrumenta međusobno povezanih, bez obzira na njegov poseban naziv. Kada je Zakon o lokalnoj samoupravi, pošto je i kolega Marijan Rističević rekao da u članu 13. stav 3. kaže – odluku o uspostavljanju saradnje, odnosno zaključenju sporazuma o saradnji sa jedinicom lokalne samouprave druge države donosi skupština jedinice lokalne samouprave uz saglasnost Vlade. Mislim da nema nikakvog razloga da dozvolimo da lokalna samouprava pokrene inicijativu, a da Vlada prihvati ili ne prihvati. Zašto bi sputavali nekoga ko stvarno ima dobre ideje? Mislim da je to dobra osnova da taj amandman prihvatimo. Stvarno se zahvaljujem kolegama koje ovo podržavaju svrsishodno, ali ne znam kakve su njihove namere, jer kako stiže sve veća podrška od strane opozicije, mislim da su sve manje šanse da Vlada prihvati ovaj amandman. Ali, mislim da ne treba da gledamo te stvari. Mislim da je ovo stvarno dobra osnova. Da ne bude kako Miković kaže – molim vas, prihvatite ovaj amandman ili da sad tu teatralno izvodimo performans, ali stvarno mislim da treba još malo razmisliti i ako stvarno postoji neko obrazloženje koje je opravdano, mi ćemo ga prihvatiti. Nećemo se više javljati ako stvarno postoji neko obrazloženje da ima razloga da ne damo lokalnim samoupravama da pokrenu inicijativu, a dozvoljavamo udruženjima i da ne navodim koja sve udruženja, kada bi ušli u registar udruženja koja bi mogla da pokrenu takvu inicijativu, a ne damo lokalnoj samoupravi. Možemo da damo nekom opštem udruženju privrednika neke opštine, a nećemo da damo toj opštini. Da ne pričamo o zakupcima tezgi na pijacama, beogradskim pijačarima ili udruženje pečuraka, ljubitelja prirode, a da ne damo lokalnoj samoupravi. Krajnje iskreno, ne bi se možda ni uključili ovoliko da podržimo ovaj amandman kolega Stojčića i Milićevića, ali vas još jednom molim da razmotrite. Ako stvarno postoje opravdani razlozi da se ovo ne prihvati, više nećemo učestvovati u daljoj raspravi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin, pa zatim narodni poslanik Dušan Petrović.
Zahvaljujem. Osećam potrebu da nešto kažem, pre svega zbog građana Srbije koji gledaju ovaj prenos. Želim da pružim garant da usvajanjem ovog predloga zakona lokalne samouprave ili jedinice lokalne samouprave neće biti uskraćene za bilo šta. Tu osećam potrebu da kažem još nekoliko stvari. Uvaženom gospodinu Đidiću, ceneći njegovu diskusiju i ceneći njegovo zalaganje za decentralizaciju i za veća prava lokalnih samouprava, mislim da je to veoma bitno pitanje, ali nemojte, molim vas, da rešavamo problem decentralizacije na raspravi prilikom Predloga zakona o međunarodnim ugovorima. To znači da brkamo babe i žabe. To je pod broj jedan. (Predsedavajući: Molim vas, nemojte voditi raspravu i repliku van amandmana.) Prihvatam sugestiju. Pod broj dva, glavno pitanje – ko može da podnese inicijativu za potpisivanje međunarodnog ugovora? Oko čega mi raspravljamo već pola sata, kao da je ovo čuveni četvrti američki amandman, pa treba da oslobodimo robove, da ovo zaslužuje ovoliku raspravu. Stvar je jednostavna i to piše u Predlogu zakona, molim vas da pročitamo – inicijativu za pokretanje postupka za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora mogu, osim Vlade, dati i drugi državni organi. Zar mi mislimo da jedinica lokalne samouprave nije državni organ, jer je država osnovala jedinicu lokalne samouprave. Da li lokalna samouprava može preko drugih državnih organa da podnese inicijativu? Ono što konačno želim da argumentujem jeste da ovim predlogom zakona jedinice lokalne samouprave neće biti uskraćene za bilo šta, neće im biti uskraćeno bilo koje pravo i, konačno, moći će da učestvuju međunarodno pravnoj aktivnosti posredstvom drugih državnih organa. Hvala vam.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući i gospođo ministarka, poštovane kolege, od viška slobode ne može nikada da bude neka šteta. Pre svega, jedinica lokalne samouprave nije državni organ. Nije po Ustavu, nije po zakonu, nije po suštini, baš nasuprot. Ovo je jedno političko pitanje. Političko pitanje - da li opštine i gradovi, koje čine njihove skupštine, izvršni organi, ili gradonačelnici i predsednici opština, a svi su birani na neposrednim izborima i imaju legitimitet jer su im građani dali mandat da se bave onim što piše u Ustavu i Zakonu o lokalnim samoupravama ili drugim zakonima, imaju pravo da se obrate državi kada su u pitanju stvari koji se odnosi na teme za koje oni smatraju da su bitni, a prevazilaze granice naše zemlje. Njima to isto danas niko ne može da zabrani. Svaka opština i svaki gradu u Srbiji mogu da otvore kakvu god temu u javnosti koja im se učini da je u interesu njihovih građana. Ovde se radi o jednoj tehničkoj stvari. O tome je ovde nekoliko poslanika govorilo. Ustanovljava se obaveza nadležnog Ministarstva i Vlade da na to odgovore. Zar ovde zaista imamo problem da ustanovimo obavezu Vlade da odgovori na inicijativu nekog grada ili opštini Srbiji, koje čine odbornici koji su izabrani na izborima, da ih udostojimo odgovorima i kada Vlada želi da odbije tu inicijativu i kada na osnovu te inicijative odluči da uđe u proceduru sklapanja međunarodnog ugovora? Ovo je pitanje stava parlamenta prema samoupravi, i lokalnoj samoupravi i ono za šta se Zajedno za Srbiju zalaže – samoupravi na nivou oblasti, regiona. Danas su to Vojvodina i Beograd, ali ovo je ozbiljno i značajno političko pitanje. Prihvatam da se na tom pitanju razlikujemo. Mi smo za to da se gradovima i opštinama da ovo pravo, da im Vlada odgovori na to – da li ono što oni smatraju da je važno u međunarodnim odnosima je dobro ili nije dobro? Da li je državni interes ili nije državni interes? Vladu bira Skupština. Skupštinu bira narod. Opštine i Skupštine opštine takođe bira narod. Ne vidim da postoji ijedan razlog da oslobodimo Vladu obaveze da odgovori na nešto što gradovi i opštine njoj predlažu, a pogotovo što mora da odgovori kada neki drugi subjekti, koje takođe uvažavam i mislim da je dobro što imaju pravo da podnose inicijative, kada prema njima takva obaveza postoji, osim ukoliko niste toliko protiv samouprave, naročito lokalne, ako smatrate da je ovo opasno za razvoj demokratije u Srbiji. Zajedno za Srbiju će glasati za ovaj amandman i pozdravljam podnosioce. Nadam se da neće biti razlog to što opozicija podržava taj amandman, da ga samo zbog toga vladajuća većina odbije. Hvala.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Prvo, zaista ne znam da postoji ijedna jedina inicijativa lokalne samouprave a da preko resornih ministarstava ne samo da nisu dobili neku vrstu saradnje nego, pre svega pomoć da sve ono što žele da urade u svojoj lokalnoj samoupravi i ne urade. Iz svog resora imam milion primera te vrste. Neću ulaziti u ovo. Ovaj zakon nije zakon Ministarstva energetike i zaštite životne sredine, već je iz drugog ministarstva, ali ne mogu da ne odreagujem na to zato što se srećem sa takvim stvarima svaki dan. Ne postoji nijedna jedina inicijativa lokalne samouprave, bilo ka ovom ministarstvu a verujem i kao spoljnim poslovima koje nije odgovoreno od strane lokalne samouprave. Ono što je potpuno jasno ovde je da se svakako ovim zakonom zaista ne smanjuje i ne uskraćuje bilo kakvo pravo lokalne samouprave. Mogu da kažem i sledeće, to je pitanje – šta ukoliko tako obavežemo Vladu, pa Vlada kaže da ne treba da se zaključi ugovor između, recimo, lokalne samouprave inače? To je moje mišljenje. Neću dalje da govorim o tome pošto je to samo moje mišljenje. U svakom slučaju, Vlada i sam odbor Skupštine su odbili ovaj amandman uz jasno obrazloženje. Ovde smo pričali toliko o tome. Mislim da lokalne samouprave ničim nisu oštećene kroz ovaj zakon. Zaista ničim, naročito što imam iskustva u realnom životu sa onim što se zove rad i sa svim inicijativama i ozbiljnim problemima sa kojima se one susreću.
Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović. Replika. Izvolite.
Gospođo ministar, baš ste dali argumente zašto treba da se usvoji amandman. Za nešto što je u životu i u praksi potpuno prirodno i normalno, isto mislim da bi bilo potpuno neprimereno da bilo koje ministarstvo ili Vlada ne odgovore na neku inicijativu lokalne samouprave. U čemu je onda problem da postoji obaveza u zakonu da se to čini? Inače, odgovor nije jasan. Mislim da Vlada, a verovatno i Odbor po inerciji, to se dešava u Skupštini, se bave pitanjem sporazuma između lokalnih samouprava sa nekim njihovim potencijalni partnerima u inostranstvu. Ovde se radi o jednoj drugoj stvari. Zašto ne bi mogao grad Novi Sad ili opština Bosilegrad ili Trgovište da pošalju inicijativu po bilo kom pitanju koje se tiče međunarodnih odnosa Srbije, a naravno i energetskog ugovora, što je deo vaše nadležnosti - ugovora u oblasti saradnje u poljoprivredi, ugovora o vojnoj saradnji, ili o čemu god hoćete? Zašto biste vi ograničili? Zašto bi bilo ko ograničio legitimno izabrane predstavnike građana u jednoj lokalnoj samoupravi da pošalju svojoj Vladi svoje države inicijativu da raspravlja o bilo kojoj stvari i da Vlada onda kaže – u pravu ste, niste u pravu, ovo je dobro, ovo nije dobro? Ne vidim nijedan razlog, pogotovo što se to daje privrednim subjektima, udruženjima i o čemu je sve ovde razgovarano. Mislim da onaj ko je utvrđivao predlog na Vladi nije do kraja sagledao stvar. Nekako, po prirodi, kada to Vlada nije učinila, onda to nije ni većina na Odboru za spoljne poslove. Bilo bi dobro da se ovaj amandman prihvati. Hvala vam.
Reč ima ministar Zorana Mihajlović. Izvolite.
Ne znam, možda su u nekom prethodnom periodu odbori stvarno po inerciji donosili odluke. Duboko verujem da Odbor za spoljne poslove nikako po inerciji nije doneo odluku, kao što i ova Vlada ne radi ništa ni po inerciji, ni svojevoljno. Drugo, pošto ste rekli da su lokalne samouprave ovde ograničene, izvinite, objasnite mi - po čemu su to ovde lokalne samouprave ograničene bilo čim i kakvo im je to pravo uskraćeno? Nije im ništa uskraćeno što nije bilo ni do sada, što ne postoji u praksi, kao što ste se, na kraju krajeva, i složili sa mnom. (Miloš Aligrudić, s mesta: Replika.)
Pravo na repliku narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Replika je zbog toga što je spomenut Odbor za spoljne poslove i dužan sam da reagujem u ime Odbora za spoljne poslove. Ne radi se ni o kakvom previdu, ne radi se ni o ishitrenosti, nego se radi o uverenju članova Odbora koji su dobili uverenje predstavnika ministarstva, koje je došlo na sam odbor, da taj amandman ne treba prihvatiti. Znate kako se na odboru raspravlja. Nemamo jedan odbor u Skupštini, imamo ih mnogo. Kada čujete određene argumente i zaista ne pogledate pažljivo šta ovde piše, dođete u situaciju da pomislite da je stav ministarstva ispravan. Ja lično nisam tako postupio, ali hoću da pravdam kolege iz političkih stranaka koje to jesu. Šta je tu problem? Ne treba iz toga iscrpeti bilo kakav krucijalni argument u ovoj raspravi. Stvarno se divim multidisciplinarnosti članova Vlade koji su u stanju da pokriju sve oblasti, a jednako tako se divi i zaposlenima u Vladi koji pet godina pišu zakon sa 30 članova. Valjda je manji greh na nama u Skupštini Srbije, koji dobijemo ovaj tekst jedno vrlo kratko vreme pre ozbiljne rasprave i raspravu od samo sat i po vremena na odboru, nego onih koji treba pet godina da kreiraju tekst od nepunih 12 stranica. Znači, ako je to neki problem, ne vidim da je to problem. Zaista vas molim nemojte na taj način da razgovaramo jedni sa drugima. Utvrđena je greška. Činjenica je da Beogradski fond za političku izuzetnost može da podnese inicijativu za zaključenje međunarodnog ugovora iz bilo koje oblasti, da može valjda i neko drugi, a moram da vam kažem, da vam skrenem pažnju na to da je moja politička stranka, DSS, ovde bila uvek borac protiv bilo kakvih centripetalnih tendencija. Tendencija odvajanja Srbije. Ustavni sud je potvrdio gro naših predloga za ocenu ustavnosti Zakona o nadležnostima Vojvodine, a ovaj isti parlament je sa nekom drugom većinom… (Predsedavajući: Vreme.) … završavam, pre toga potvrdio Statut Vojvodine pre nego što je doneo Zakon o nadležnostima. To je ono protiv čega se mi borimo. Ali, nemojmo tražiti đavola tamo gde ga nema i tamo gde se ne radi o protivustavnosti, a da li lokalna samouprava nešto gubi, da. Pogledajte važeći zakon, uporedite prava društveno-političkih zajednica, to je u stvari prevedeno društveno-politička zajednica, automatski bi bio lokalna.
Reč ima Srđan Šajn, pa Srđan Miković. Izvolite.
Pokušao bih samo da dam skroman doprinos ovoj raspravi i da postavimo jedno pitanje koje možda može da nas približi svima zajedno odgovoru. Osnovno pitanje demokratije jeste prohodnost demokratske ideje. Kada govorimo o prohodnosti demokratske ideje, onda govorimo o toj vrsti prohodnosti demokratske ideje koju imaju sami činioci te demokratije i načini na koji se oni udružuju i kome prenose određena ovlašćenja da oni mogu u njihovo ime za određenu stvar, pravnici to verovatno bolje znaju, da mora da se definiše nadležnost i mesna i stvarna i da na osnovu toga ta demokratska ideja ima određenu prohodnost do određenih instanci koje donose određena rešenja, odnosno određene odluke. Tu moramo da razlikujemo dve stvari. Jedna star jeste lokalne samouprave i njihove skupštinske izvršne organe kao nekoga ko ima određeni demokratski kapacitet i određenu demokratsku mogućnost za učešće u vršenju vlasti na osnovu Ustava i sistemskih zakona koji to definišu. Ni jedan od tih zakona ne definiše lokalnu samoupravu kao nekoga ko je dobio od građana u postupku izbora mogućnost da učestvuje u postupku donošenja međunarodnih ugovora. Kada su građani to odlučivali, kada su glasali za njih, kada su im davali ovlašćenja da učestvuju u sistemu vršenja glasanja nisu im davali ovlašćenja da učestvuju u tom pravcu. To je razlika između udruženja i nacionalnih saveta nacionalnih manjina, o kojima je govorio kolega iz jedne političke partije? Da li oni treba da imaju tu mogućnost i inicijativu ili ne.
Gospodine Šajn, to je teoretsko pitanje o kome sada raspravljate. Ovo je konkretan amandman.
Govorim o konkretnom amandmanu, jer moramo da razlučimo stvari zašto je on prihvatljiv. Dozvolite mi još jednu rečenicu. Sama činjenica da te organizacije u samoj svojoj strukturi i izboru govore o izbornim pravima građana koje imaju kao činioci demokratije daje mogućnost da ta njihova izvorna ideja može da dođe do određene instance koja ih artikuliše i na jedan određen način dolazi do realizacije te ideje. Govorim o različitim demokratskim kapacitetima različitih stvari i o različitim količinama prenetih demokratskih mogućnosti za odlučivanje, koje su im dali građani, i u tom smislu možemo da postavimo kao demagoško pitanje – lokalna samouprava mora da bude bitna, sigurno, i treba da bude bitna, ali, koja lokalna samouprava ima mesta u našem sistemu? Ona ima pozitiv u Ustavu i da bi zaista došli do rešenja prethodno moramo da nađemo uporište u tome. Zato mislim da je ovaj amandman prihvatljiv i da u tom smislu je ovo predmet rasprave kada budemo govorili o nekom drugom zakonu. Hvala.
Hvala vam što ste završili. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Žao mi je što je Vlada verovatno bila u stisci sa vremenom pošto znamo kada je stiglo mišljenje na predložene amandmane i zbog toga je pomerena današnja sednica za sat vremena. Moguće da nisu stigli dobro da pročitaju amandman. Moguće ni član ni amandman, jer kada čitamo obrazloženje zašto se odbija amandman gospodina Stojčića i gospodina Milićevića - pročitaću prvu rečenicu – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što se sporazumi o saradnji koje jedinice lokalne samouprave zaključuju sa odgovarajućim teritorijalnim zajednicama i jedinicama lokalne samouprave stranih država shodno Zakonu o lokalnoj samoupravi se ne smatraju međunarodnim ugovorom u smislu ovog zakona. Ovde se ne radi ni u tekstu zakona ni u amandmanu o sporazumima koje lokalna samouprava zaključuje sa bilo kim. Ovde se radi da npr. lokalna samouprava koja je blizu rumunske granice predloži državi inicijativu – hajde potpišite ugovor sa rumunskom državom da se uredi vodotok da se zaštitimo od poplava. Oni su sagledali problem zato što je Žitište plivalo ili imaju neki takav problem i kažu državi da misle da to treba da reguliše, a onda nadležno ministarstvo kaže – ok, to je dobra inicijativa, prihvatamo i idemo prema Vladi pa da se pregovara ili kažu – totalno je neosnovano, nećete plivati, nemate šta da brinete i ne prihvati inicijativu. Ukoliko se ne prihvati ovaj amandman mislim da to potvrđuje samo tvrdoglavost Vlade da ne prihvati argumente koji su dati i uz sam amandman i u ovoj dosadašnjoj raspravi. Ukoliko ne prihvatimo taj amandman, šta ostaje na raspolaganju lokalnoj samoupravi? Gospodin Stojčić je iz Vranja, država neće da prihvati da lokalna samouprava ima pravo. Lokalna samouprava u Vranju izglasa da je to dobro i zamoli firmicu sa svoje teritorije ili udruženje pčelara da idu kod države i da pokrenu tu inicijativu. Da li je to ludo? Moram da upotrebim taj izraz. Dajte da omogućimo lokalnim samoupravama ista prava koja imaju i pet ljudi koji su osnovali udruženje na teritoriji te lokalne samouprave. Trojica mogu da naprave udruženje i imaju prava na inicijativu, ali legitimna lokalna samouprava nema prava. Ne radi se ovde o pravu AP. Ovde se radi o lokalnoj samoupravi. Ne plašite se.
Hvala. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za spoljne poslove prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Pre nego što pređem na svoj amandman mislim da nismo dovoljno dugo diskutovali o amandmanu gospodina Stojčića, pa bih se vratila na taj amandman da pružim punu podršku tom amandmanu. Šalu na stranu…
Gospođo Banović, niste se valjda šalili?
Mislim da nismo dovoljno dugo diskutovali.
Ja vas razumem da vi govorite o vašem amandmanu.
Sada ću da pređem odmah na svoj amandman koji je inače prihvaćen i dobro je što je prihvaćen. Taj amandman se odnosi na obavezu koja se u zakonu jasno definiše, da ukoliko određeni, odnosno nadležni organ ili Vlada odluči da iz nekog razloga ne prihvati inicijativu podnosioca inicijative za zaključivanje, odnosno za vođenje pregovora ili zaključivanje nekog međunarodnog ugovora da ona ne može da kaže – inicijativa se odbija tačka, nego mora da se obrazloži zbog čega neka inicijativa se odbija. Da je Vlada bila pametna pa prihvatila amandman gospodina Stojčića, recimo, ukoliko Žitište pokrene inicijativu za sklapanje međunarodnog ugovora da bi se sprečile poplave, ukoliko bi to Vlada odbila ona bi to morala i da obrazloži i onda bi bila u problemu.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Miloš Aligrudić. Vlada i Odbor za spoljne poslove nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Nažalost, ovaj amandman nije prihvaćen. On se inače sastoji iz nekoliko delova, ali oni čine celinu i odnose se na isti član, a to je član koji govori o tome šta je predlog osnove za vođenje pregovora i zaključivanja međunarodnih ugovora, šta je, šta sadrži itd. Namera ovog amandmana, dakle, rekoh, sastoji se iz nekoliko delova, jeste ta da se između ostalog proceni potreba finansijskih sredstava za izvršavanje ugovora i način njihovog obezbeđivanja, kao i da se jasno navede iz kojih izvora će se finansirati rad delegacije koja je uključena u pregovore i u zaključivanje ili nezaključivanje. Namera ovog amandmana jeste da se transparentno u tom delu jasno kaže iz kojih će se izvora finansirati rad delegacije koja će, opet kažem, učestvovati u pregovorima i eventualno ti pregovori dovesti do zaključivanja određenog ugovora. Priznaću da sam, predlažući ove amandmane, pogledala amandmane iz država iz okruženja, koji su pisani jezikom koji razumemo. Svi ti zakoni sadrže ove odredbe. Nije ovo nešto što smo mi iz DSS napisali. To stoji u nekim drugim zakonima. Jako je neobično da ste vi to odbili. Kada vi odbijete i kažete da ne želite da date projekciju koliko će finansijskih sredstava biti potrebno, iz kojih izvora će se ta sredstva obezbeđivati, onda možemo da pomislimo da će se tu neke stvari netransparentno raditi, odnosno da nećemo uopšte imati ovaj pregled koliko se potroši da bi se došlo do zaključivanja određenog ugovora i mislim da to uopšte nije dobro. Sva ministarstva, pa i te delegacije, su budžetski korisnici, i parlament i građani imaju pravo da znaju koliko se na određene aktivnosti novca troši.
Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin.
Poštovani predsedavajući, zahvaljujem na reči. Mislim da je prvi deo ovog amandmana potpuno korektan i da se u suštini traži jedna jezička izmena da se reči: "ocenu finansijskih sredstava" zamene rečima: "procene potrebnih finansijskih sredstava". Mislim da je u redu da leksički menjamo sve ono što u jeziku može dobro da zvuči, kako bi sam zakon bio čitljiviji i bolji i kvalitetniji u jezičkom smislu. Što se tiče drugog dela ovog amandmana, gde se traži da se dodaju reči: "kao i iz kojih izvora se finansira rad delegacije", juče smo na Odboru imali vrlo dobru i kvalitetnu raspravu, gde su neki članovi Odbora rekli da se po definiciji rad delegacije finansira iz državnog budžeta. Dakle, da je već uračunato da svaka delegacija jeste državna delegacija i da nju finansira država. Sa druge strane, uvažavam i argumente koji se tiču opasnosti da neko drugi finansira rad neke delegacije na šta smera i ovaj amandman. Međutim, ne dešava se da rad državne delegacije finansira neko drugi i pitao sam uvaženog kolegu Aligrudića, koji je imao svoju argumentaciju po ovom pitanju, da navede jedan primer ili slučaj gde se rad neke delegacije finansirao iz bilo kojih drugih sredstava, NGO, pri čemu uvažavam brigu da se u državne stvari ne meša neko ko nije država. Međutim, takav slučaj ne postoji i do sada nismo imali praksu da se o tim najvažnijim državnim pitanjima, koja su ipak važna državna pitanja, meša bilo ko ko nije država. Opet želim da ponovim da mi je prvi deo ovog amandmana potpuno u redu. Sve ove leksičke intervencije su uvek dobro došle. Ukoliko mi dozvolite da nešto kažem povodom rasprave koju smo imali o pravima lokalnih samouprava i o njihovim mogućnostima da kandiduju određene inicijative za međunarodne ugovore, tu smo prvenstveno da štitimo interese države ne zakidajući prava bilo koga. Lokalne samouprave imaju mogućnosti da preko nadležnih državnih organa, kao što kaže taj član, kandiduju bilo koju inicijativu za međunarodni ugovor. U finalu mog izlaganja, želim da kažem da je ovo jedan dobar predlog zakona i da ovaj predlog zakona neće uskratiti prava lokalnim samoupravama, ali neće ni dati, što je suština ovog amandmana, mogućnost da bilo ko osim države pregovara o državnim poslovima i da se bilo ko sem države meša, bez obzira koliko je dobronameran, nevladina organizacija ili neka druga organizacija ili udruženje, u državne poslove. Zato mislim da ovaj zakon treba podržati u ovoj formi. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Donka Banović.
Hvala gospodine Cvetićaninu na prilogu diskusiji o amandmanu. Moram da kažem da prvi deo uopšte nije ispravljanje jezičke greške. Tu nije ispuštanje nikakvih slova u pitanju zato što u zakonu stoji "ocenu potrebe finansijskih sredstava". Dakle, ocena potrebe može da bude – mi ocenjujemo da su potrebna finansijska sredstva ili ocenjujemo da nisu. Ovde nisam ništa jezički ispravljala. Jeste, to ponekad volim da radim, ali ovo je suštinski amandman. Ne ocenu da li treba, nego procenu potrebnih finansijskih sredstava, odnosno koliko je finansijskih sredstava potrebno za…Da, ako ne treba, Miloše javi se. Dakle, ovo nije bilo ispravljanje, ovo je suština. Ovo je procena koliko je potrebno, lično mislim i svi mi mislimo da ako smo pošteni da ne postoji rad nijedne delegacije ili da je jedan međunarodni ugovor zaključen itd, a da nisu potrošena nikakva finansijska sredstva, kako vi kažete, iz budžeta. Ovo nije bila ta vrsta, nego suštinska primedba na taj član. Zatim, za rad delegacije "kao i iz kojih izvora će se finansirati rad delegacije" vi ste meni imputirali da sam sklona teoriji zavere i da ja tu vidim neku vrstu opasnosti. To nije tačno. Prvo, nisam takva osoba, to nije meni svojstveno i ovo nema veze sa tim. Ovo ima veze sa tim ko će finansirati. Vi kažete da su vama rekli da se podrazumeva da se sve delegacije finansiraju iz budžeta Republike Srbije. Ako je to tako, onda ne vidim zbog čega su oni odbili, ministarstvo ili Vlada da kažu da su u budžetu predviđena tolika i tolika sredstva za rad u toj delatnosti. Oni odbijaju da izvrše procenu potrebnih finansijskih sredstava. Da je to samo iz budžeta, to bi po meni trebalo da bude vrlo jednostavno. Kažete da razmišljate ko bi mogao da finansira. U Srbiji na sreću ili nesreću, kako kad, imamo puno agencija, fondova koje su finansirane novcem građana iz nekih drugih država. Samo da spomenem sve agencije UN koje godinama mnogo pomažu Srbiji da uradi neke stvari. Recimo, Agencija UN UNHCR i njihova velika uloga u pomoći, čak i projekat koji je finansiran dve-tri godine, a koji je rezultirao potpisivanjem nekih ugovora, ali je i rezultirao Zakon o upravljanju migracijama. Da navedem naš Dom, Skupština je ušla u Twinning projekat sa EU, gde nam je Twinning partner, odnosno onaj sa kojim ćemo najviše da sarađujemo, Grčka. Da li je tako? Mi ćemo tu dve godine, to je na unapređenju saradnje parlamenta, tu će možda najmanje da bude uključeno poslanika, ali tu su uključene sve skupštinske službe, a mislim da ste svi upoznati sa tim programom. Dakle, 99% tih aktivnosti će biti finansirano od strane EU preko Grčke, koja je tu nama taj tvining partner. Posle te saradnje može da se pojavi inicijativa, da se napravi ili sklopi neki međunarodni ugovor o nekoj vrsti saradnje. U sastavu te delegacije će možda biti članovi parlamenta i čitava ta delatnost je na taj način, čak je ovde i posredno finansirano novcem EU, za taj projekat. Znači, ovaj amandman je dobar, jedino pokazuje da predlagač zakona baš i ne želi da to bude sve tako javno i da zaista znamo gde se troši novac,pa i u ovoj oblasti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Mislim da je i ovaj amandman koristan. Koristan je naročito u onom delu gde se kaže – iz kojih izvora se finansira. Znači, valja to reći i valja definisati. Moram na još jednu stvar u ovoj diskusiji da se vratim i na diskusiju gospodina Cvetićanina u vezi ovog amandmana, pošto je gospodin Cvetićanin ponovo ponovio da lokalna samouprava, jedinice lokalne samouprave, ima pravo na podnošenje inicijative preko organa državne uprave. Nema, ovog trenutka nema… (Predsedavajuća: Gospodine Mikoviću, samo malo. Prošli smo taj amandman, sada smo na sledećem.) To je rekao povodom ovog amandmana gospodin Cvetićanin, vi ga niste opomenuli… (Predsedavajuća: Nisam ja vodila sednicu.) … znači, očigledno i dalje smo u temi. Ako je on to rekao, ja mogu samo na to da odgovorim. Znači, ako je gospodin Cvetićanin, govoreći o ovom amandmanu, rekao da jedinica lokalne samouprave ima pravo da preko organa državne uprave podnosi inicijativu, to nije tačno. To gospodin Stojčić predlaže i gospodin Milićević, to podržava veliki broj narodnih poslanika ovde. Nadam se da ćemo svi glasati za taj amandman da bi jedinica lokalne samouprave, onako kako gospodin Cvetićanin pretpostavlja da bi trebalo, da ima pravo da podnosi inicijativu. Ukoliko je problem to što će gospodin Milivojević da glasa za taj amandman, evo, ja ću njega prijateljski da zamolim… (Predsedavajuća: Gospodine Mikoviću, drugi put vas opominjem.) … da ne glasa za taj amandman, ako taj amandman bude prošao… (Predsedavajuća: Gospodine Mikoviću, ja moram da budem glasnija od vas. Molim vas da se vratite na amandman.) Smatram da je koristan amandman i gospođe Donke Banković i mislim da svi razlozi stoje da se takav amandman podrži. Da je možda više amandmana, pa da smo po alinejama jednu, drugu, treću intervenciju, moguće da bi za određenu pojedinačnu alineju dobili i više glasova, ali smatram da i ovakav kompletan amandman je koristan.
Hvala. Ministarka Mihajlović.
Vezano samo za ovaj amandman. Daleko od toga da sam multidisciplinarna, kako neko reče, ali samo dve tri stvari. Kada govorite o izvorima finansiranjima, logično je da, kada o Zakonu o budžetu, kako jeste i kako vam, između ostalog, u obrazloženju ovog amandmana piše, Zakonom o budžetu se pretpostavljaju potrebna finansijska sredstva. Drugo, kada ste pominjali ovaj primer koji ste dali, ukoliko finansijska sredstva nisu potrebna, onda ovde lepo, u ovom predračunu troškova, ona se neće ni tražiti. Zbog toga i stoji ocena potrebnih sredstava, a ne procena, jer čim kažete procena, već ste rekli da vam sigurno trebaju sredstva. U ovom smislu, mislim da bih rekla da su to više pojmovi iz ekonomije, ocena i procena. Kada ste procenili, vi ste procenili da vam svakako trebaju finansijska sredstva, a kada ste ocenili, onda ste rekli samo da li trebaju ili ne trebaju, a onda ćete, kroz predračun troškova, ako trebaju, ako ste ocenili da trebaju, napisati koliko je to. Kada smo govorili o budžetu, kako je već jedan poslanik pominjao, odnosno izvoru finansiranja, drugim propisima iz oblasti finansija, tj. Zakonom o budžetu se pretpostavlja koliko je novca potrebno.
Hvala. Gospodin Cvetićanin.
Poštovana predsedavajuća, zahvaljujem na reči. Zaista ne bih ulazio u polemiku sa gospodinom Mikovićem, niti bih se vraćao na amandmane o kojima smo govorili i to ne samo da smo govorili, nego smo sat vremena govorili o jednom amandmanu, kao da oslobađamo robove, onaj čuveni četvrti amandman američki, i kao da to iziskuje takvu raspravu. Uz dužno poštovanje svima koji su učestvovali u raspravi, mislim da moramo da radimo brže i efikasnije. Konkretno, uvaženoj koleginici Donki Banović, povodom onoga što je ona rekla, povodom konkretno ovoga amandmana. Pitanje oko koga raspravljamo tu, da bi građanima uspeli to da objasnimo, jeste – da li treba u ovom predlogu zakona da se navede iz kojih izvora se finansira rad neke delegacije koja je već po svojoj definiciji državna. Dakle, oni koji mogu da potpisuju međunarodni ugovor ispred države Republike Srbije jeste državna delegacija. Potpuno je nesporno za svaku državnu delegaciju finansira država Srbija i da se ona finansira iz budžeta. Potpuno je nesporno da ne može da dođe do bilo kakvog primera da bi državnu delegaciju države Srbije finansirao bilo ko drugi i na štetu ove države. Primer koji ste naveli nije primer iz oblasti potpisivanja međunarodnog ugovora. Kada dođe do potpisivanja međunarodnog ugovora, to je finalizacija pregovor koji su vođeni, a te pregovore upravo vodi državna delegacija. Dakle, da se vratim na zaključak i na glavni argument, i zašto bih ja bio sklon da tvrdim da Vlada Republike Srbije, predlažući ovaj predlog zakona u ovoj formi i bivajući razborita, što se tiče svih amandmana, ne želi ništa da sakrije od svojih građana. Zbog građana koji ovo gledaju, garantujem, kao neko ko je učestvovao u raspravi o ovom predlogu zakona i na Odboru za spoljne poslove, koji je govorio o ovom zakonu u plenumu i pripremo se da govori o njemu, garantujem da, ako se usvoji ovaj zakon, ne može da se desi situacija da državnu delegaciju Republike Srbije finansira bilo ko osim Republike Srbije. Ne može da se desi situaciji da državni interes Republike Srbije bude sa bilo kakve strane instruisan od bilo koga, bilo kakvim finansijskih sredstvima. Ne bih više oduzimao vremena prilikom rasprave o ovom amandmanu. Samo na kraju, što se tiče onoga što je rekla uvažena ministarka, da li je ocena ili procena, ne ulazeći u sitne leksičke razlike. Potpuno je jasno da i u jednom i u drugom smislu jeste reč o tome da treba da imamo, na neki način, kako bi se moderno reklo – monitoring tih finansijskih sredstava. Potpuno je jasno da će ovaj zakon to omogućiti i potpuno je jasno da ovaj zakon neće netransparentno bilo šta sakriti, bilo u smislu da li neko finansira rad naše državne delegacije koja pregovara o nekom međunarodnom ugovoru, ili će biti netransparentni sami troškovi, što mislim da bi bilo neozbiljno, obzirom i na situaciju u kojoj se kao država i društvo nalazimo. Hvala vam.
Hvala. Srđan Miković, replika.
Ja ne vidim zašto bilo kome smeta taj deo – iz kojih izvora se finansira rad delegacije. Višak informacija ne može da škodi. Da li ima nešto tajno, nešto što ne treba da znamo ili možda neku delegaciju finansira neko na nekoj konferenciji ili ovamo ili onamo. Dajte i to da znamo. Lepo je ako nam neko još i plati, ali treba i tu informaciju da znamo. Ukoliko je iz budžeta, stajaće da je iz budžeta, ne vidim zbog čega bi se bežalo od takve jedne informacije. Druga stvar, moram u replici da kažem da ne može niko da zameri bilo kome ovde od narodnih poslanika, ukoliko u okviru svog vremena, koje ima po Poslovniku na raspolaganju, iznosi argumente za i protiv. Ukoliko smatramo da je neka dobra ideja, ukoliko smatramo da je dobar amandman, zašto da ne podržimo? To doprinosi građanima Srbije, bez obzira da li je neko u nekoj stranci, sa čijom politikom se možda u 90% ne slažem, zašto da ne podržimo konkretna, dobra rešenja koja su ovde predmet rasprave? Znači, ukoliko gospodin Stojčić i gospodin Milićević daju dobar amandman, nije me sramota da podržim taj amandman, oni su vlast, mi smo opozicija. Ili, ukoliko Donka Banović predloži da se zna odakle idu sredstva, mi smo isto opozicione stranke sa različitim programima, zašto da ne podržimo i takav dobar amandman? Ne vidim razlog, a i ne vidim razlog zašto nam se zamera što diskutujemo na lep način, argumentovan način, iznoseći razloge za i protiv. Hvala.
Hvala. Gospodine Cevitićanin, završićemo sa replikama na ovu temu. Vi ste direktno pomenuli gospodina Mikovića, zato sam mu dozvolila pravo na repliku, ali da bismo se vratili na temu, molim vas da nastavimo sa radom. Reč ima gospodin Aligrudić. Izvolite.
Javljam se kao podnosilac amandmana, ali ću koristiti vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Više ću referirati na obrazloženje koje je gospođa ministar dala. Dakle, naravno da niste multidisciplinarni, niko od vas to nije. Da bi maske pale, a javnu stvar otkrivam, ni vi, ni gospodin Selaković, koji je juče bio ovde, pa ni resorni ministar, gospodin Mrkić, ne možete odgovarati bukvalno za svako slovo teksta zakona koji je pred nama. Vi u Vladi imate samo objektivnu odgovornost u odnosu na tekstove koje predlažete Narodnoj skupštini. Zato mi politički o tome na taj način diskutujemo. Prema tome, ništa lično. Ovo namerno kažem zbog sledeće živahne rasprave o članu 8, kada on bude bio na dnevnom redu. Sada u vezi člana 5. Dakle, nije, gospođo ministar, suština prvog dela amandmana da mi tražimo da Vlada da procenu potrebnih finansijskih sredstava da bi zamenili vaš tekst, koji navodno glasi – ocena potrebnih finansijskih sredstava. Nego, juče mi je na Odboru za spoljne poslove rečeno od strane stručnog osoblja ministarstva da je razlog neprihvatanja što mi zapravo hoćemo procenu potrebnih finansijskih sredstava, a ti koji su vam zakon pisali kažu da to nije dobro, već treba ocena potrebe finansijskih sredstava, čime impliciraju šire rešenje, da je moguć slučaj u kome uopšte nisu potrebna bilo kakva sredstva za rad delegacije koja pregovara. Pazite - za rad delegacije koja pregovara! Ovde ne govorimo o zakonu koji nema finansijskih efekata. Ovde ne govorimo o donošenju zakona za čije izvršenje nisu potrebna finansijska sredstva. To je moguće zamisliti. Kako je moguće zamisliti rad delegacije u pregovorima za zaključenje ugovora, a za koji rad ama baš nikakva finansijska sredstva nisu potrebna? To je pitanje. Pre nego što kafu poručite ili piće, mogli biste mene da saslušate. Sada postoje samo dva načina da odgovorite na ovo - ili ćutanjem ili da mi date eksplicitan odgovor na ovo pitanje, koje ja, priznajem, ne znam. Ako mi ga date i ubedite me, ja ću sedeti i ostaću da ćutim. Dakle, koji je to konkretan primer i konkretan slučaj koji je Ministarstvo spoljnih poslova imalo, gde su imali određenu delegaciju za pregovore, gde se u pregovorima učestvovalo i gde nikakva finansijska sredstva za rad te delegacije nisu utrošena? Ako mi date odgovor na to pitanje, onda priznajem da je u ovom jednom delu naš amandman besmislen, ljudski je priznati da čovek greši, ali vas molim da mi date odgovor na ovo vrlo, vrlo konkretno pitanje – da čak nije ni ova kafa, ni sokovi što su vama sada doneti, da nije ni to potrošeno? Samo mi to recite.
Hvala. Reč ima ministarka Mihajlović. Izvolite.
U pitanju je pre svega izvršenje ugovora, ako ste pročitali ceo član. Sada sam i ja potpuno pročitala ceo član još jednom. Na primer ugovori o ljudskih pravima. Onda, ugovori koji nas obavezuju, recimo, da implementiramo neka krivična dela u naše zakonodavstvo, ne traže troškove. Zato imate ocenu potrebnih. Dakle, nije to rad delegacije i te kafe koje vi pominjete, nego izvršenje ugovora. Tako piše. Da pročitamo sve, da ne bi bilo više zabune ni kod koga. Dakle, stav 2. glasi: "Predlog osnove treba da sadrži naročito ustavni osnov, ocenu itd". Onda imate ovde: "ocenu potrebe finansijskih sredstava za izvršenje ugovora, podvlačim – izvršenje ugovora, kao i način njihovog obezbeđivanja". Dakle, u pitanju je izvršenje ugovora, a ne rad delegacije koji ste vi sada pomenuli, a ja sam takođe i nabrojala. (Miloš Aligrudić, s mesta: Prihvatam.) U redu, hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodna poslanica Donka Banović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Miloš je rekao da ste ga ubedili. Možda je on u nekom trenutku insistirao na samoj delegaciji, ali ne vidim ni kako izvršenje određenih ugovora ama baš ništa ne košta. To je prilično besmisleno, kao kada mi nekad dobijemo neki predlog zakona, a sada je to učestalo, valjda kako je ova ekonomska kriza, pa onda u predlozima raznih zakona piše - ocena potrebnih finansijskih sredstava, pa dalje piše da nisu potrebna nikakva finansijska sredstva za primenu nekog zakona. To je isto tako teško zamisliti. No, da se vratim na ovaj amandman. Dakle, delegacija za vođenje pregovora. Sada je reč takođe o delegaciji. Opet je član 6. Evo šta vi predlažete – Vlada utvrđuje osnov za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnog ugovora, a to se dalje u zakonu zove osnov, i određuje delegaciju za vođenje pregovora. Predlažem amandman koji glasi: "Prilikom utvrđivanja osnove za vođenje pregovora i zaključivanja međunarodnog ugovora, Vlada određuje sastav delegacije za vođenje pregovora, visinu troškova za njen rad, kao i izvor finansiranja. Odnosno, ovaj amandman je na tragu, i još će nekoliko takvih amandmana biti, one prve intervencije da bi trebalo to da bude javno.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanda Rašković Ivić, Miloš Aligrudić i Slobodan Samardžić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
U stavu 2. člana 6. stoji: "Vlada može prilikom utvrđivanja osnove ovlastiti šefa delegacije Republike Srbije da potpiše međunarodni ugovor koji je sačinjen u skladu sa osnovom". Mi kažemo da je taj stav u redu, da je zaista ova rečenica nešto što odražava potrebe ove procedure, ali kažemo: "nakon podnošenja Vladi izveštaja o toku pregovora i usaglašenog teksta međunarodnog ugovora". Dakle, mislim da Vlada daje ovlašćenje šefu delegacije da potpiše ugovor koji je sačinjen u skladu sa osnovom, ali to automatski znači potpuno blanko poverenje šefu delegacije da potpiše ugovor za koji verovatno šef delegacije proceni da je u skladu sa osnovom u momentu potpisivanja, za šta ima blanko odobrenje u samom startu. Možda bi grešimo, ali mislimo da malo restriktivnosti, opreza radi, ovde nije na odmet. Kažemo da je to moguće, da će on dobiti ovlašćenje za potpisivanje ugovora onda kada podnese izveštaj Vladi o toku pregovora i usaglašen tekst međunarodnog ugovora. Dakle, Vlada daje saglasnost šefu delegacije da potpiše ugovor koji je između pregovaračkih strana usaglašen i on onda nakon toga potpisuje. U vašoj varijanti vi imate manjak opreza, a višak poverenja, pa onda dajete mogućnost šefu delegacije da na osnovu pregovaračke osnove i njegove lične, jer se ne vidi čija je procena ovde, da je postignut sporazum u skladu sa osnovom, da on tog dana, tog trenutka i potpiše ugovor. Slažem se da može postojati mnogo različitih vrsta ugovora, da neki ugovori jesu krajnje jednostavni u svom mehanizmu realizacije i da je ovakav stepen poverenja moguć, slažem se s tim, ali onda se vraćamo na naše primedbe sa načelnog pretresa, kada sam vam s pravom rekao, i danas to tvrdim, a sada ću vam to još jednom dokazati, da vi niste napravili nomenklaturu međunarodnih ugovora i prilagodili proceduru njegovog zaključenja i potvrđivanja u skladu sa vrstama međunarodnih ugovora, ovaj zakon ih ne poznaje. Zato vi imate jednak stepen poverenja za zaključenje ugovora od strane šefa delegacije i da je u pitanju i neki krucijalan međudržavni dogovor ili ugovor, kao što je, recimo, sutradan možda, daleko bilo, pristupanje EU, ili da je u pitanju jedan prost ugovor iz oblasti sporta, gde se rešava jedno lagano i jednostavno pitanje, za koje se stvarno može imati puno poverenja u šefa delegacije da će sprovesti osnovu. Verujte mi da ovaj pristup nije dobar. Kada napravite ključnu grešku u startu, pa ne razgraničite ugovornu nomenklaturu i prilagodite procedure, barem u tri pravca najmanje u ovom ugovoru, onda je prirodna intervencija narodnih poslanika da vam podignu lestvicu i da kažu – ne, ne možete generalno imati ovoliki stepen poverenja u svakog šefa delegacije koji zaključuje ugovor i tumači da li je osnov pogođen ili nije. Znam da u članu zakona piše – može. Na nama je baš da vam kažemo da ne može, da ne može pre nego što dobiju izveštaj, da ne mogu pre nego što dokažu da je dogovor usaglašen sa drugom stranom u skladu sa osnovom, i to onome koji daje ovlašćenja.
Hvala. Ministar Mihajlović ima reč.
Dve stvari. Jedno, da u članu 5. imate da u predlogu ove osnove za vođenje pregovora i zaključivanje međunarodnih ugovora postoji da mora stajati nacrt ugovora, piše. Drugo, posle u članu 7. imate u drugom stavu – ako u toku pregovora druga strana ne prihvati stavove utvrđene u osnovi, dakle, u osnovi za vođenje pregovora, ili predloži da se razmatraju pitanja o kojima nisu zauzeti stavovi u osnovi, a u osnovi imamo predlog ugovora, delegacija Republike Srbije će zatražiti nove stavove Vlade, a po potrebi i odložiti pregovore. Rekla bih da nije baš manjak poverenja. Svaka promena tog ugovora koji stoji u osnovi, ukoliko dođe do promene, mora da se nađe ponovo pod mišljenjem Vlade. Neću da govorim o onom drugom takođe delu. Mi mnogo tipskih ugovora imamo koji se gotovo svakodnevno potpisuju, potpuno su tipski, ali, naravno, postoje i oni drugi o kojima se i te kako pregovara i moraju da dođu na Vladu, ukoliko dođe do promene nacrta, koga imamo u članu 5, a posle u drugom stavu člana 7. Nadam se, koliko-toliko, da sam vam odgovorila.
Hvala. Miloš Aligrudić, replika.
Da, u redu je, vi ste pročitali član 7, koji kaže šta se događa ako u toku pregovora druga strana ne prihvati stavove utvrđene u osnovi. Da, naravno, onda je posledica ono što ste vi naveli. Ali, tu je jedna minijaturna razlika. Dakle, član 6. se bavim ovlašćenjem za potpisivanje, a onda pitanje proističe logično – ko ceni odnos drugog pregovarača, tj. druge strane, prema nama kao pregovaračkoj strani? Šef delegacije, jer Vlada nije fizički prisutna sastanku. Dakle, ko ceni da li je sve usklađeno sa osnovom? Šef delegacije, odnosno delegacija ceni. Ona u pojedinim slučajevima, u skladu sa članom 6, može imati blanko ovlašćenje da potpiše ugovor, pre nego što taj ugovor pogleda i uveri se da li je delegacija dobro procenila da li je u skladu sa osnovom i sama Vlada. O tom stepenu poverenja pričam. Možda smo mi prestrogi, možda smo prestrogi, ali ste i vi preslabi u samoj strukturi zakona jer niste razlikovali na valjan način različite vrste međunarodnih ugovora i odnos države prema različitoj vrsti ugovaranja.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin.
Poštovana predsedavajuća, zahvaljujem na reči. Ne mislim da je ovaj amandman kolege Aligrudića i njegovih kolega nužno loš, ali smatram da se njime definiše nešto što se već implicitno podrazumeva ovim predlogom zakona. Dakle, ovaj amandman pokušava da doda da delegacija, na čelu sa svojim šefom, treba da potpiše tek nakon podnošenja Vladi izveštaja o toku pregovora i usaglašenog teksta međunarodnog ugovora. Dakle, ne dešava se da ozbiljna državna delegacija koja ide na pregovore o bilo kojem međunarodnom ugovoru postupa samovoljno. Praksa je da se već tokom pregovora konsultuje Vlada, da se već tokom pregovora dobiju instrukcije i da se već tokom pregovora utvrdi da li će pregovori rezultirati potpisivanjem ugovora. Mislim da ovaj amandman zapravo dodaje nešto što se podrazumeva. Zamislite situaciju koja je prilično nemoguća, da bilo koja državna delegacija Republike Srbije, sa šefom koji ima ovlašćenja Republike Srbije, potpiše bilo šta bez konsultacije sa Vladom, odnosno sa bazom koja je poslala tu delegaciju bilo gde. Ne dešava se. Dozvolite mi da kažem još jednu stvar. Staro pravno pravilo je da su zakoni bolji što su kraći. Staro pravno pravilo je da ono što možemo da kažemo u deset reči, ne kažemo u petnaest. Dakle, zakoni će biti funkcionalniji i čitljiviji što su kraći. Zato, bez obzira što mislim da je ovo dobronameran amandman jer je briga o državnom interesu uvek dobronamerna, ali ne mislim da je ovaj amandman nužan jer se u samom Predlogu zakona nalazi sve ono što ovaj amandman pokušava da doda. Hvala.
Miloš Aligrudić, replika.
Replika. Gospodine Cvetićanin, samo kratka replika, bez namere da uđemo u dublju polemiku. Opet ponavljam još jednu stvar, zato što se očigledno nismo dobro razumeli. Ništa mi ovde ne ponavljamo što već u tekstu postoji. Otvoreno sam priznao da smo ovim amandmanom zastrožili kriterijume u odnosu na proceduru potpisivanja ugovora jer smo ovim amandmanom, da prevedem na srpski, podigli lestvicu potrebe da Vlada može dati pravo šefu delegacije da potpiše ugovor, pod uslovom da je šef delegacije dostavio nešto što bi poslužilo Vladi za ocenu ispunjenosti uslova. Slažem se da postoje oni ugovori, to je bila moja argumentacija, gde taj stepen opreza nije neophodan, slažem se. Ali, baš suprotno vama, smatram da kod onih ugovora oko kojih smo se vi i ja očigledno razumeli, koji su izuzetno važni za državu, da je taj stepen opreza neophodan. Govorio sam u kontekstu toga, da zakon ne poznaje i ne razlikuje tipove ugovora, pa samim tim ne može prilagoditi tekst za različitu proceduru. Ako je to već slučaj, onda ispadne da se jedna jednostavna i laka procedura zna primeniti za najkomplikovanije i najznačajnije slučajeve za državu. Zaista se divim vašoj dobronamernosti i želji da državni organi i akteri izvršne vlasti uvek rade bona fide i da u svakom slučaju rade u interesu države i da se prosto neće dogoditi bilo kakva vrsta iskoraka u tom pogledu. (Predsedavajuća: Vreme.) Bojim se, pošto imam neki veći stepen straha u tom smislu, da to nije uvek moguće.
Hvala. Neven Cvetićanin, replika.
Vrlo ću kratko, ne želeći da oduzimam vreme ni svojim kolegama, ni građanima koji ovo gledaju na svojim TV ekranima. Vi ste rekli da postoje tipovi ugovora i da sada za neke ugovore koji su višeg, važnijeg tipa za državni interes, treba da stavimo neki dodatni osigurač, da se ne bi desilo da neko deluje na svoju ruku, a za neke ugovore koji su manje bitni, da tako kažem, da ne kažem nebitni, to ne treba činiti. Međutim, praksa pokazuje da, bez obzira na tip ugovora, da li je ugovor od najveće važnosti za državu, za Republiku Srbiju, ili se radi o nekom bezazlenom ugovoru, i jedni i drugi ugovori moraju da dobiju instrukciju iz Vlade. Moja argumentacija za ovaj amandman je, uvažavajući gospodina Aligrudića i njegovu argumentaciju, mislim da je dobro što ovo želimo ozbiljno da raspravljamo, ovo je bitna oblast, da sama praksa pokazuje da ne biva, da se tako izrazim, da bilo koja delegacija potpisuje bilo šta pre nego što okrene telefon i dobije instrukcije iz Vlade i centrale. Još nešto želim da naglasim na kraju govora o ovom amandmanu. Moramo da imamo poverenja u sopstvenu državu. Mi druge države, osim ove, nemamo. Država ova možda nije savršena, možda se u njoj dešavaju svakakvi propusti, možda bi mogli da živimo bolje nego što živimo, međutim, retko se dešava da bilo koja delegacija, već zato što je posao tih ljudi u pitanju, deluje na svoju ruku. Apsolutno je nemoguće da se bez podnošenja izveštaja bilo šta potpiše. U tom smislu, ne mislim da je amandman loš, da se razumemo, ne mislim da je ovaj amandman besprizoran, ali mislim da ovaj amandman ukazuje na nešto što je već u samom Predlogu zakona, kao što sam rekao i u svojoj prvoj diskusiji. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Miloš Aligrudić, replika.
Još ću kraće nego prošli put. Verujem da je gospodin Cvetićanin zagovornik prirodnog prava ili ideje da su svi ljudi dobri ili ideje da treba imati neograničeno poverenje u predstavnike državne vlasti, samom činjenicom što su tamo. To je zaista za svako divljenje. Nemam ništa protiv, ali rađe bih se držao slova Ustava, zakona, elemenata pravnog poretka, elemenata pravne države, uređenih odnosa itd. Dakle, kada smo dali načelne primedbe o nedovoljnoj uređenosti zakona one su bile veoma ozbiljne, dali smo dobre argumente i ponovo ćemo ih dati u datom trenutku koji je uskoro dolazi. Prema tome, ne vidim zbog čega bi se svako ovde našao raspoložen da bude pologeta lošeg pisanja tekstopisaca, a da se pri tom čak ovde gospodine Cvetićaninu i ne radi o Vladi. Ovde je moje duboko uverenje da se čak ne radi ni o Vladi ni o politici. Znači, uopšte nije predmet ovde rasprava o tome da li Ministarstvo spoljnih poslova pod vođstvom SNS dobro radi ili ne. Ako neko to doživljava na ovaj način, verujte mi da apsolutno grešite. Ovaj zakon je pisala ekipa koja je pet godina pisala 30 strana teksta zakona. Ne znam čemu postoji potreba za takvom apologetikom, za takvim ustajanjem svaki put sa moje leve strane da se opravda ama svako svakocijato slovce koje tu piše, a verujte mi nema razloga za tako nešto ako samo ne želite da snosite rizik da to bude shvaćeno na način na koji ne biste voleli.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministarko i u vezi ovog amandmana, i u vezi nekih prethodnih amandmana, često se, a u kontekstu ovoga što je govorio gospodin Aligrudić, često od strane nekih poslanika vladajuće većine kvalifikuju amandmani na dobronamerne i zlonamerne, pa se i u argumentaciji za ovaj amandman kaže u prvom delu je dobronameran, a drugom delu je ovakav-onakav. Ne treba da dajemo takve kvalifikacije za ove amandmane bez obzira da li dolaze iz opozicije ili pozicije. Jednako svi mi volimo Srbiju, kao što je takmičenje u patriotizmu. Niko ne predaje amandmane i ne podnosi amandmane zato što je zlonameran, zato što nekoga mrzi, pogotovo da mrzi Republiku Srbiju. Mi svi želimo efikasan, dobar, primenljiv zakon, zakon koji je sprovodljiv u praksi, pred kim su svi građani i sve institucije jednaki. Zato mi želimo da se suština ovog zakona popravi i zato su svi naši amandmani bez obzira da li ih podnosi DS, DSS, LDP ili neko iz vladajuće većine dobronamerni. Mi nemamo to opterećenje da neko iz opozicije želi nešto loše da uradi, a neko iz pozicije isključivo nešto dobro kada je reč o sebi. Svi mi želimo dobro ovoj državi i svi su amandmani dobronamerni. Molio bih da se toga pridržavamo u daljem toku rasprave. Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Vučeta Tošković.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ne bih obeshrabrio predlagača amandmana mojom diskusijom ili ohrabrio predlagača zakona. Ali, s obzirom da sam radio u privredi negde 38 godina, ako pošaljemo jednog dobavljača da nešto kupi on mora sa direktorom ili bilo kojim koji je ovlašćen da se dogovori tačno šta će da kupi ili bilo šta drugo. Dakle, i delegacija koja odlazi, koja ide, a da se nije konsultovala sa Vladom, i da nije dobila instrukcije da će tako i tako nešto morati da potpiše. Dakle, delegacija i šef delegacije je ovlašćen da potpiše nešto što se dogovorio sa Vladom, ne može ni na koji način. Da on samoinicijativno nešto uradi, prema tome, mislim da ovaj amandman ne bi trebalo da se prihvati. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanda Rašković Ivić, Miloš Aligrudić, Donka Banović i Slobodan Samardžić. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Ovde je ovaj amandman prihvaćen i sad mi je manje žao što prethodni nije, ali moramo da sačekamo trenutak da to kažem. Ovde u stavu 1. stoji – delegacija Republike Srbije određena za vođenje pregovora ne može u toku pregovora odustati od načelnih stavova utvrđenih u osnovi. Mi smo rekli, a zašto načelnih stavova, sklonite načelne stavove, ostavite stavove utvrđene u osnovi. Reč "načelni" sugeriše jedno potpuno odvajanje ili veliko odvajanje od suštine pregovora ili onoga što su zapravo želje onoga ko ugovara, a ugovara Vlada u ime države. Onda je to prihvaćeno. To vam je na pola puta rešenje iz prethodnog amandmana za koji niste imali hrabrosti i za koji me određeni poslanici iz vladajuće većine uveravaju da nije dobar zato što, eto to oni tako misle, i to su dobro pročitali i super shvatili. Uopšte se ne radi, ponavljam još jednom,bilo kako o SNS. Ponavljam, uopšte nije stranačko pitanje, radi se o mehanizmu rada u ministarstvu od strane službenika koji tu godinama rade i koji godinama ministrima i državnim sekretarima daju svoje tekstove uz obrazloženje da je to genijalno i najbolje moguće rešenje na svetu. Samo je objektivna odgovornost ministra i nešto veća državnih sekretara za ovo što imam ispred nas. Tvrdim vam da je ovaj tekst zakona ovakav kakav je pripremljen, pripreman i u vreme ranije Vlade i da je stigao i da nisu bili izbori verovatno bi raniji ministar spoljnih poslova ovde sedeo sa nama i razgovarao o potpuno identičnom predlogu zakona. Prema tome, oslobodite se te potrebe, ne utaljene potrebe da polemišemo na stranačkoj osnovi i branimo sve što nam padne na pamet zato što je Vlada predložila. To prosto nije tako. Dakle, ovde je amandman prihvaćen i ovde je stvar nešto relaksirana u odnosu na ukupne predloge koje smo dali.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanda Rašković Ivić, Miloš Aligrudić, Donka Banović i Slobodan Samardžić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Ovo je ključni amandman. Ovaj amandman je praktično u sebe sabrao sve što ne valja u ovom zakonu. Slušajući raspravu u načelu prvog dana dosta onoga što je poslanička grupa DSS izgovorila je baš o ovom članu zakona ili u vezi sa primenom ovog člana zakona. Dakle, postoje dva amandmana ovde. Prvo, govorim o amandmanu koji je DSS podnela kojim traži da se ovaj član briše. Daću vam vrlo jasno, lepo obrazloženje zbog čega ovo treba skloniti iz zakona. Dakle, sad ćemo opet iz početka da bi to objasnili. Ovaj zakon je donet, sadašnji, važeći koji se menja ovim zakonom, donet je 1978. godine za vreme života Josipa Broza Tita. U tom zakonu, a u skladu sa članom 25. Bečke konvencije o ugovornom pravu stajalo je da je moguće da Jugoslavija, tadašnja SFRJ, privremeno primeni međunarodni ugovor pre njegovog stupanja na snagu (čitaj: ratifikacije u Saveznom parlamentu). To je stajalo. Setimo se da je u pitanju bila federalna država koja se sastojala od šest federalnih jedinica, da je ta federalna država imala ređe sastanke saveznog parlamenta, komplikovaniju dvodelnu proceduru, itd. Bečka konvencija o ugovornom pravu iz 1972. godine koja predviđa mogućnost, ona je olakšala posao potpisnicama konvencija. Kada je reč o primeni pojedinih bilateralnih, multilateralnih sporazuma da mogu da ih privremeno primenjuju pre nego što prođu unutrašnju, komplikovanu proceduru potvrđivanja. Pazite sad, Ustavni sud SFRJ je u određenom trenutku u skladu sa još onim Ustavom stavio van snage ovu odredbu, a ta odredba u starom zakonu imala je tekst u kome stoji - da se ugovor može privremeno primeniti ako da saglasnost nadležni odbor Saveznog parlamenta. Vi ste onda tekst napisali tako što uopšte niste dali nikakvu ulogu Narodnoj skupštini u slučaju privremene primene sporazuma, nikakvu, ali ste zato vrlo lepo vratili odredbu o privremenoj primeni u zakon prepisujući je iz starog teksta kao da se nikada ništa nije dogodilo. Jeste, tačno je, imamo novi Ustav. Jeste tačno je imamo novi Ustavni sud. Istina je da bi novi Ustavni sud morao ponovo da raspravlja o istoj stvari. Odakle hrabrosti onim vajnim službenicima koji pišu tekstove zakona i predlažu ih našim ministrima, odakle im hrabrosti da se uzdaju u to da postoji takva kvalitativna razlika u ovom pogledu između onog Ustava i ovog da bi ovo bio ustavna norma. Ja mislim da nema osnova za to. Znači, ovde uopšte nije reč više ni o tome da li će Odbor Narodne skupštine uopšte raspravljati ili neće prethodno o privremenoj primeni zakona, nego je reč o tome da li je ta odredba uopšte moguća. Naše stanovište da ona apsolutno nije moguća u našem pravu. Onda postoji neki drugi amandman, doći će na red odmah posle ovoga, gde neki su pristalica vladajuće većine, podneli inicijativu da se upravo uvede uloga Narodne skupštine kroz odgovarajući odbor pre privremene primene. Pa dobro, pa Bože pomozi, daj bolje išta nego ništa, da se spreči kompletna katastrofa. Pošto mi znamo da ovo nećete prihvatiti, već vidimo, a ja moram da kažem ono što je tačno, i moram da kažem da spasemo dušu, šta treba ovde, zapravo uraditi. A vi kako hoćete. Ja ne vidim ni jednog jedinog razloga za privremenu primenu u Narodnoj skupštini koja je u stanju da u roku od 24 sata skine imunitet tužiocima, sudijama, da se sastanemo po hitnom postupku, da se skupi 126 potrebnih za glasanje. Ako je to toliko važno, ako toliko važno, da ugovor mora da se primeni u 12 časova, od momenta potpisivanja, pa zar je teško sazvati Narodnu skupštinu i potvrditi takav međunarodni ugovor. Zašto da se svrstavamo u zemlje koje imaju dvodome parlament koji je izuzetno komplikovanu proceduru unutrašnjeg prava za potvrđivanje? To je rezervna odredba. Ona se u Bečkoj konvenciji služi kao izlazna strategija. Ona služi kao vrata na koja može da se izađe u slučaju unutrašnje pravne komplikovane procedure. Data je kao olakšanje, kao olakšavajući model. Zašto to činiti? Pa možete li sutradan da zaključite ugovor o kreditu, o zajmu? Da tvrdite kako vam je tranša ponuđena istog dana na povlačenje bezuslovno, da je povučete istog dana i da preksutra dođete u parlament da to potvrdimo, i da kažete da ste ga primenili, prosto zato što je bilo jako hitno. Ko to procenjuje? Skupština. Ne. To procenjuje Vlada. Amandmanom Dubravke Filipovski to će procenjivati parlament. Ali ćete opet procenjivati vladajuća većina na telefonskim pozivom prema šefovima grupa. Neće biti rasprave od pet sati u parlamentu. Neće biti plenuma u kome ćemo raspravljati o predloženom propisu. To je dakle, suština ove cele priče. Ovo vam je najslabije mesto u celom zakonu. Prosto ne znam kako možete ovakav stav da branite.
Hvala. Ministarka Mihajlović.
Pa dobro, da bude da će Vlada da vam spasi dušu, u sledećem amandmanu upravo što je predložila i poslanica Dubravka Filipovski, dakle, Vlada izuzetno po dobijanju saglasnosti nadležnog odbora Narodne skupštine, upravo ovo o čemu ste vi govorili, dakle svakako član 8. predloga zakona ostaje, zbog toga što ugovor inače, između ostalog, međunarodni ugovor stupa na snagu kada se dve strane usaglase, i gde se međusobno obaveste. Vrlo često se dešava, da kada jedna strana ratifikuje, a da drugoj treba više vremena da to ratifikuje, ali ugovor svakako privremeno jeste na snazi. To je jedna stvar. Druga stvar. Već narednim zakonom naravno da mora da se ubaci i mišljenje odbora Narodne skupštine i mi smo to i prihvatili ovde. Još jednu stvar da vam kažem. Kada, recimo, nacrt ugovora kao osnova za pregovore ide na Vladu, u onom članu 5. koji smo pominjali itd. svakako da mora da prođe i sva ostala ministarstva koja daju takođe mišljenja, kao i Odbor za zakonodavstvo, pre nego što i na samu Vladu dođe, prosto da dodam, jer mislim da je to značajno. Imate ovaj trgovinski ugovor sa Ruskom federacijom, mi smo ga ratifikovali, a Ruska federacija ga nije ratifikovala, ali on se primenjuje,koliko sam ja upoznata, ali Ruska federacija ga nije ratifikovala, samo u tom smislu i nije na međunarodnom nivou stupio na snagu. On jeste stupio na snaguovde kod nas i mi ga primenjujemo, ali na međunarodnomnivou nije, koliko sam ja do detalja informisana.
Miloš Aligrudić, replika.
Vrlo kratko vezano za samu primenu ugovora i momenat stupanja na snagu. Dakle, da se razumemo, ugovor stupa na snagu onda kada ugovorne strane to odrede ugovorom, ad 1. Znači, da se manemo drugih priča, kako ugovorna strana ugovara, tako se i ugovor primenjuje i stupa na snagu i sve ostalo. Ako smo ugovorili da će ga jedna strana prvo primeniti, to kao kada pravite kupovinu i prodaju robe, pa kaže kupac, evo ja ću tebi da platim prodavče cenu za robu danas, daću ti 100 hiljada nekih jedinica, a ti ćeš mi robu dati za mesec dana. Oni su odreagovali u dva različita vremenska trenutka ispunili svoje obaveze i to je moguće. Nije to sporno i nije predmet naše polemike, ali ja se bojim da ova odbrana zakona zapravo brani nešto drugo, situaciju koju nemate stipulisanu u samom ugovoru različitost u vremenu primenjivanja i relevantno je da li je druga strana ratifikovala ugovor ukoliko je u ugovoru rečeno da će ga druga strana primeniti tek nakon godinu dana, a prva da će primeniti od sutra ujutro, onda je i relevantno, ali ako u ugovoru stoji simultana obaveza, jednovremena obaveza ili ne stoji ništa, onda se jednovremenost i simultanost podrazumeva, naučite Obligaciono pravo koje važi i za Međunarodno javno i privatno pravo, onda vi ne možete tvrditi da ugovor stupa na snagu ili da proizvodi svoja dejstva, bez ispunjenja onih uslova kod svake države članice potpisnice tog ugovora. Po unutrašnjem pravu, ja ne mogu da vam tumačim pravo Holandije, jer ga ne znam napamet. Otkud ja znam šta je po njihovom unutrašnjem pravu potrebno da oni izvrše svoj ugovor i obavezu prema nama, a to ću ja da pitam kolege iz Ministarstva spoljnih poslova, rad sam da znam da mi odgovore kao narodnom poslaniku i da mi daju podatke o tome, šta je po njihovom unutrašnjem pravu neophodno da se to dogodi, a ovo mi se čini kao opravdavanje jednostrane primene sporazuma. U ugovoru sa EU nije stajalo da ćemo ga mi jednostrano primenjivati, pa to radimo, ali ga nije ratifikovao.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarka, za nas iz DS, ovo je najblaže rečeno skandalozan član zakona, jer zaista, meni je neprihvatljivo da Vlada Republike Srbije u jednom trenutku preuzima na sebe ingerencije Narodne skupštine, i odlučuje da li će neki član Međunarodnog ugovora ili kompletni međunarodni ugovor početi da se primenjuje, dok ga ne ratifikuje Narodna skupština, Ustav RS član 99. nadležnosti Narodne skupštine, stav 4. kaže da Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore kada je zakonom predviđena obaveza njihovog potvrđivanja. Sad da ste vi probali da u ovom, loše pisanom ili prepisanom zakonu, amandmanom gospođe Filipovski, ispravite ovaj nedostatak, da se nadležni odbor Narodne skupštine izjašnjava, piše obrazloženja zakona, a u zakonu to nije pisalo, pa je onda dodato. Meni je žao što ovde nema ministra spoljnih poslova ili ministra pravde, ali oni verovatno čekaju beli dim sa Andrićevog venca i Predsedništva Srbije, ali meni je žao što nisu tu da bih sa njima malo popričao i na ovu temu, jer ne morate vi mene da ubeđujete, da ste u pravu. Vidim da je Srbija ubeđena sa 4 milijarde kredita, ja volim da me uveravate, da me uverite da mi nismo u pravu, ali nisam siguran da možete i gospodina Aligrudića i nas iz DS, da uverite da ste u pravu. To bi bilo u redu kada bi ovde sedeli i studenti Pravnog fakulteta prve godine, a ovde ipak u poslaničkim sede poslanici DS, DSS, i drugih stranaka koji su obavljali najodgovornije poslove u ovoj zemlji i mi jako dobro znamo šta je moguće i šta nije moguće. Ako dođemo u situaciju da se neki sporazum primenjuje pre nego što ga ratifikuje Narodna skupština, mi dolazimo u jednu opasnu situaciju, jedan presedan, Vlada preuzima ovlašćenja Narodne skupštine. Šta to znači? Da li onda Skupština kontroliše Vladu ili Vlada kontroliše Skupštinu? Neprihvatljivo je, pogotovo u trenutku kada ne znamo o čemu se pregovara u Briselu, da vi ovakvim zakonom pripremate teren za potpisivanje nekih ugovora koje možda većina u ovom sazivu ne bi prihvatila. Mi na ta mala vrata, da nam to uvedete, takve prevare, ne pristajemo i zaista ne pristajemo da se na takav način degradira inteligencija narodnih poslanika, da se urušavaju institucije, da se sutradan nešto potpiše, pa da se to navodno primenjuje mesec dana, a onda će o tome da se izjasni Narodna skupština, a onda će možda biti kasno da se izjasni. Hoćemo da pred narodne poslanike izlazite otvorenih karata, da pred građane Srbije izađete jasno sa vašim stavovima, sa vašom politikom, sa onim što ste spremni da potpišete, sa onim što niste spremni da potpišete, da ne pripremate teren kroz zakonodavnu aktivnost za neprijatna iznenađenja kojih će, sudeći po vama, verovatno biti. Naša sumnja ne proizilazi iz naših političkih razlika, već iz našeg političkog iskustva, jer znamo kako smo prošli 1999. godine. Kumanovski sporazum daj bože da smo videli. Prema tome, mi smo veoma oprezni na ovo vrlo osetljivo pitanje, pogotovo kada je ovako osetljiv trenutak, kada je reč o nekim našim gorućim problemima. Mi jednostavno nismo spremni da preko ovoga ćuteći prođemo, da pređemo preko ovakvog nekog stava zakona, da gurnemo glavu u pesak i da vas pustimo da se to tako izglasa kao da se ništa ne dešava, kažem, ne zato što vas ne molimo, ne zato što smo ljubomorni na vas, već imamo iskustvo iz 1999. godine, kada znamo kako ste vodili zemlju i kada znamo kakve ste probleme proizveli takvim vođenjem zemlje. To nas opominje na oprez. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima ministarka Mihajlović. Izvolite.
Da sada ne govorimo o tome ko je kako vodio zemlju od 2000. godine do danas, ali odmah da kažem da u članu 8. koji gore ima u svom naslovu "privremena primena", dakle ne govorim primeni, nego o privremenoj primeni, pa se kaže da je privremena primena sporazuma moguća, uz amandman koji smo prihvatili, uz saglasnost odbora Narodne skupštine. Dakle, ne radi Vlada ništa tajno, niti Vlada preuzima na sebe ingerencije koje ne bi trebala da uzme. Podsetiću vas i daću vam informaciju da u hrvatskom i u crnogorskom zakonodavstvu Vlada ima privremenu primenu sporazuma bez uopšte mišljenja Narodne skupštine. Dakle, mi smo svakako prihvatili amandman da bude mišljenje Narodne skupštine, kada govorimo o privremenoj primeni sporazuma, a kada imamo potpunu primenu sporazuma, naravno da je ratifikaciji u Skupštini i to se podrazumeva.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih da se vraćamo na Kumanovski sporazum, jer ni tadašnja politička opcija ga nije podržala u kojoj sam bio, ali ima nekih međunarodnih sporazuma koje je Vlada Mirka Cvetkovića regulisala uredbom baš oko tog Kosova kada je to u pitanju. To je bilo onda kada ste građane isterivali na barikade i obećavali im lažnu podršku, a onda ste išli u njihovo ime, pregovarali i davali saglasnost i na ono za šta se oni nisu slagali. Možda ste vi ne kao pravi predlagač, nego formalni, ovaj član stavili u zakon da nekoga amnestirate, zato što Narodna skupština nikada nije videla to što je neko dogovarao ispred Vlade Republike Srbije baš iz vaše poslaničke grupe, nego je to regulisano uredbama Vlade Mirka Cvetkovića. Nemojte da se toliko brinete za Srbiju. Videli smo kako se brinete. Videli smo ne kada su u pitanju kolege narodni poslanici, nego neki koji su tada bili na mnogo visokim funkcijama u izvršnoj vlasti kako im je od Srbije daleko miliji novac, pa sada imaju problem da se opravdaju pred nadležnim državnim organima i pred biračkim telom. Čak i ako je neko bio u nekoj zabludi barem nije bio spreman da nešto ukrade ili pripoji za sebe, nego jednostavno je imao neku svoju pogrešnu ideju. Možda je bila ispravna, videćemo. Vreme će da pokaže.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Da. Zašto? Gospođo Mihajlović, zašto privremeno stupanje na snagu? Hajde da otvorimo priču do kraja. Zbog čega? Dajte mi primer privremenog stupanja na snagu ugovora. Dajte odmah da razmotrimo da li postoji alternativa tome koliko je efikasno, da vidimo šta može da se dogodi? Hajde da čujemo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević, replika.
Imam pravo na dve replike, ali ću ih sublimirati kroz jednu. Dakle, ne može niko Narodnu skupštinu da sakrije iza odbora Narodne skupštine. Narodna skupština u plenarnom zasedanju sa svih 250 poslanika donosi odluke. Ne može odbor da preuzme ulogu Narodne skupštine. Odbor broji 10, 11, 15, maksimum 25 članova i ne može da donosi odluke u ime Narodne skupštine. To kako smo mi vodili zemlju, to su građani Srbije i videli i osetili, jer status kandidata nije niko iz DS stavio na leđa i negde odneo. Mi smo to kako smo vodili zemlju pokazali građanima. Tačno su oni osetili i videli kako je ko vodio zemlju 1998, 1999. godine, kako je ko zemlju ostavio 2000. godine - razorenu materijalno, sa ljudskim žrtvama, sa izbeglima, sa raseljenima, sa onima na Kosovu i Metohiji o kojima danas plačete i naričete, koji su ostavljeni na milost i nemilost, gde se pobelo u pesak dobanovačkog bunkera da se ne čuju krici iz Peći, Dečana, Prizrena, Uroševca i sada se ti isti na severu Kosova i Metohije obmanjuju da će se ne znam šta uraditi za njih. Ništa niko nikada iz DS nije tajno potpisao, niti se taj tajni potpis našao ni na jednom dokumentu o kome se ikada pregovaralo. Sve što smo radili, radili smo javno i transparentno. O svemu smo obavestili Odbor za Kosovo i Metohiju, a nakon toga i ovaj parlament. Tajnih koraka i tajne politike nije bilo. Ako nam je trebala podrška, tražili smo je. Kada je nismo dobijali, kada smo, umesto podrške, dobijali keče na glavi Borisa Tadića, nismo bili ljuti na vas. Hvala.
Hvala. Reč ima ministarka Mihajlović. Izvolite.
Opet da naglasim, u pitanju je privremena primena sporazuma do trenutka dok ne bude potpuna primena sporazuma. Dok je privremena, onda će svakako tu da da mišljenje odbor. Takođe, ponovo vas podsećam da ostale zemlje nemaju ni mišljenje odbora, nego vlade imaju pravo da same imaju privremenu primenu sporazuma. Primer za to jeste Trgovinski sporazum sa Rusijom. Vratila bih se na ovu vašu diskusiju, šta god to bilo, mišljenje o tome kako ste vodili zemlju. Da li treba da vas podsećam da ste ostavili prazan budžet, da ste ostavili gladnu Srbiju, da ste ostavili osiromašene građane Srbije, pošto ste o tome sada pričali? Tako ste vodili zemlju da su vam, na kraju krajeva, građani Srbije dali svoje mišljenje na izborima procentom koji ste ostvarili na parlamentarnim izborima, pa ste danas u opoziciji.
Molim vas, gospođo Mihajlović, u svojstvu predstavnika Vlade možemo da govorimo samo o temi. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svega i svačega u ovom parlamentu sam se nagledao i u životu, ali ovakve stvari još nisam čuo. Zaista ne mogu da razumem neke stvari. Trudim se, ali nikako mi nije jasno. Prvo, kada se hvalite procentima i rezultatima izbora, evo ovako da vam kažem – vaša startna pozicija na prethodnim izborima je bila 500 metara na 1000 ispred SNS. Na narednim ćemo biti na istoj startnoj poziciji. Kakav će onda rezultat da bude? Na istoj, ne vi da budete iza nas zato što kontrolišete sve novine, sve televizije, sve medije, ne da imate iz budžeta sredstva kojima vodite kampanju, pa se zato odričemo subvencija za privredu, pa zato ukidamo seljacima subvencije za zemljište, da bi mogli da trošimo i da se slikamo pored onoga što trošimo. Tako ste vodili državu. Ne sećam se da je ovaj parlament raspravljao o tehničkom sporazumu koji je potpisan u Briselu ili, recimo, o vozačkim dozvolama, o ličnim kartama, o saobraćajnim dozvolama, o registracijama. O tome ste raspravljali tamo. Vaša je poslanička grupa o tome raspravljala. Da li je prihvatio usmeno ili pismeno, ne interesuje me. Kada razgovarate sa velikim silama, usmena reč isto je teška koliko i pismena. Vi to dobro znate. O tome mi ovde o parlamenta mi raspravili? Biće da nikada toga nije ni bilo, nego ste uredbama Vlade Republike to sprovodili. Sada nama pokušavate da nas predstavite kako mi radimo protiv interesa države? Izvinite, moraćete mnogo puta da ustajete i da govorite sa ove govornice i tada biće vam teško da jedna laž ponovljena sto puta postane istina. Kada ste vi u pitanju, mora barem hiljadu.
Hvala. Srđan Milivojević, replika.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Kako smo mi ostavili budžet, pa sigurno ga nismo ostavili sa rekordnim zaduženjem od 120% u odnosu na bruto društveni proizvod, kakav je budžet ova, sadašnja politička elita, kako se nekada drugačije zvala, ostavila 2000. godine. Budžet zadužen 120%. Neisplaćenih 27 penzija. Neisplaćenih dečjih dodataka koliko hoćete. Zemlja razorena, uništena i sada nam neko kaže da će ti, koji su upravljali Titanikom 1999. godine, da sada voze spasilački čamac. Nemam poverenje u njihovo ekonomsko znanje, stručnost i mogućnost da ekonomski oporave zemlju. Kada govorimo o sporazumima koje je, eventualno neko potpisao, vidim da neki ovde sada navijaju da je te sporazume trebala da proglašava Narodna skupština. Onda kažite da li ste proglasili Kosovo kao republiku, jer ako Narodna skupština raspravlja o sporazumima Prištine i Beograda, Narodna skupština, po članu 4. Ustava, potvrđuje međunarodne ugovore, međunarodno priznatih država. Da li to neko ovde priziva da je Narodna skupština trebala da se skupi i da raspravlja o nekim sporazumima kao međunarodnim državnim ugovorima? Da li to znači da vi želite da priznate Kosovo i Metohiju kao nezavisnu državu? Onda izađite pred birače kada budete trčali tu trku na 1.000 metara i čim izađete na start, kažite - naša je politika da priznamo Kosovo i Metohiju. Onda ćemo u parlamentu o tome raspravljati. Verovatno ćete onda imati prednost nad nama, u vašim partijskim glasilima, pošto kontrolu medija danas sprovode isključivo stranke kroz partijska glasila i tabloide. Onda izađite pred birače na start i kažite – to je naša politika i sa ovim ćemo pobediti DS. Hvala.
Hvala. Gospodine Arsiću, izvolite.
Moj prethodni kolega, kada nešto ovako govori, mora da ima u vidu da onog časa, da to što ste radili, da su znali narodni poslanici, teško da bi vlada Mirka Cvetkovića opstala, zato što bi mnogi poslanici DS glasali protiv te vlade koja je vodila Srbiju ka priznanju Kosova. Srbija je za vreme vlade Mirka Cvetkovića bila na najboljem putu da prizna Kosovo. Eksplicitno ili implicitno, svejedno. Bila je na najboljem putu. Nemojte više da pričate o praznim budžetima. Koji je razlog što ste vi ostavili prazan budžet? Šta je vas na to nateralo? Što ste zaduživali građane? Nasledili smo za prošlu godinu deficit 260 milijardi dinara. Za prošlu godinu, koji je napravila vlada Mirka Cvetkovića, za šest meseci, koliko je trajala. Koliko je ostalo neisplaćeno poljoprivrednicima? Koliko je država ostala dužna za povraćaj, refrakciju poreza na dodatu vrednost? Hoćete li da kažete da smo mi napravili ta zaduženja? Hajde da uporedimo nominalne iznose, u evrima, u dolarima, u markama, u čemu god hoćete, da vidimo ko je napravio veći deficit u budžetu. Da li je to bilo 2000. godine ili 30. juna 2012. godine? Voleo bih da se konačno ostavite te priče. Slažem se da je u ovoj Skupštini najbolje mesto da se vodi politika, ali jedna argumentovana politika. (Predsedavajuća: Vreme.) Ovako vi meni ličite sve više i više na jednu poslaničku grupu koja je ovde u prošlom sazivu imala najviše poslanika. Nastavite tako, na odličnom ste putu.
Srđan Milivojević, replika.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Kada politiku želite da vodite argumentima, a cifre su jako dobar argument i teško ih je koliko god vladali alhemijom, koliko god vladali partijskim glasilima, teško je te cifre prenebregnuti. Nemoguće je pred tim ciframa kazati – pa znate, cifra je lažna. Meni se čini, u Srbiji, da ako vam neko nešto kaže argumentovano i ako vam to dokaže činjenicama, a te činjenice se ne slažu sa vašim mišljenjem, utoliko gore po činjenice. Mislim da će gospodin najava i činjenice da uhapsi, ali moram da vam kažem jednu stvar. Za sedam meseci rada ove Vlade, zadužili ste svako domaćinstvo sa 1.400 evra, ili četiri milijarde. Treba li da vas podsećam kako ste plakali na konferencijama za novinare, koliki je spoljni dug? Koliko ste dramatična saopštenja izdavali da ste šokirani, da ste fascinirani, da ste kosterirani, da ste rezignirani. Nemojte da vas podsećam. Onda ste za samo sedam meseci meteorskom probili te limite o kojima ste govorili i zbog kojih ste nas kritikovali. To su činjenice pred kojima jedino možete u pod da gledate, ne u građane Srbije, ne u lice javnosti. To su činjenice, a ako toliko žestoko kritikujete prethodnu Vladu, zašto toliko loše mišljenje imate o vašim sadašnjim koalicionim partnerima iz SPS, URS, PUPS? Zar su oni toliko bili loši? Šta ćete sa njima u Vladi? Odmah na izbore, trk u Predsedništvo, pustite crni dim, kažite propali su pregovori i izvolite na izbore. Te izbore trčite sa 500 metera prednost, sa 700 metara, izađite i kažite – priznaćemo Kosovo, nećemo priznati Kosovo, imamo politiku ni Evropa, ni Kosovo. Kažite istinu građanima Srbije. hvala.
Molim narodne poslanike da se vratimo na temu dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Neven Cvetićanin.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Pokušao bih da vratim diskusiju na ovaj amandman koji je trenutno pred nama i da o njemu kažem jednu umerenu i razboritu reč ili više rečenica. Zaista ne smatram da je potrebno dramatizovati član 8. ovog Predloga zakona. Mislim da možda taj član može da se menja u onom smislu u kojem je to učinila gospođa Filipovski, ali ne mislim da je dobro da se briše jedan čitav član zakona. Ne mislim da su dobre hirurške intervencije po predlozima zakona. Smatram da kada bi izbrisali čitav član zakona, naprosto ništa ne bi dobili. Tome želim da pridružim još jedan argument. Ovaj član zakona o kojem smo pričali, omogućava da se pre stupanja na snagu određenog ugovora, omogući njegovo primenjivanje. Kolega Milivojević je rekao da Vlada time preuzima ingerencije Narodne skupštine zato što je zaobilazi. Svakako će svaki međunarodni ugovor da dođe u Narodnu skupštinu, koja ima mogućnost da da konačnu i završnu reč. To pravo joj niko ne može uskratiti i to pravo ovaj predlog zakona konačno ni ne uskraćuje. Ako ćemo o spoljnoj politici, što reguliše član 8. kao i čitav Predlog zakona, spoljna politika mora da bude fleksibilna. Spoljna politika ne sme da bude kruta. Ako neko pokušava da jednim članom u jednom predlogu zakona učini spoljnu politiku fleksibilnom, to ne znači da ima rđave namere. To ne znači da mu je na umu da napravi nešto što bi bilo protivno državnom interesu u bilo kojem smislu izdaje države, ili ne znam, oštećivanja njenih interesa u svim pregovorima koje vodimo. Dakle, principijelno sam za to i o tome ću govoriti kada bude reč o sledećem amandmanu gospođe Dubravke Filipovski da se ovaj član Predloga zakona promeni, ali da ga ne odstranimo jednom hirurškom intervencijom, de ne budemo radikalni u pristupu. Mislim da je ovaj član Predloga zakona takav da omogućuje fleksibilnost naše spoljne politike, a opet odgovornost i to sam rekao u svoj raspravi u plenumu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Samo kratko. Spoljna politika treba da bude fleksibilna. Naravno da ne treba imati krute okvire u kojima se vodi spoljna politika i to je jedan od osnovnih principa vođenja spoljne politike i politike uopšte, ali u trenucima kada je okvir vrlo čvrst, fleksibilna politika se vrlo nefleksibilno odbija od postavljenog okvira. Apsolutno podržavam teoriju da postoje okolnosti kada fleksibilna spoljna politika daje mnogo dobre rezultate, mnogo bolje rezultate nego kruta spoljna politika, ali u istorijskim okolnostima Srbija, kao 1908. godine, 1914. ili nekih ranijih godina, 1878, 1872. godine, u vreme aneksione krize 1908, u vreme predbalkanskih ratova 1912. godine nije imala ni malo prostora za fleksibilnu politiku. Ne plašim građane Srbije da se mi sada nalazimo pred nekim novim ratom, iako su tu spremne političke stranke koje su taj rat kreirale prethodnih godina. Ali, moram da vam kažem, fleksibilna spoljna politika je moguća u razvijenim demokratijama, fleksibilna spoljna politika je moguća u takvim međunarodnim okolnostima koje je omogućuju i pospešuju. Mi se nalazimo u vrlo stisnutom manevarskom prostoru koji ne omogućava fleksibilnu spoljnu politiku. Apsolutno podržavam to što ste kazali za neka vremena koja će verovatno biti pred nama. Hvala.
Reč ima ministarka.
Da ne komentarišem ta vaša emotivna stanja, da krenemo vezano za ovaj predlog zakona i da se vratimo na Predlog zakona. U postojećem zakonu ne postoji i nije stavljen ovakav član o privremenoj primeni sporazuma, ali se primenjivala Bečka konvencija, a privremenih primena sporazuma je bilo koliko hoćete, i to baš iz vremena prethodne Vlade DS. Prema tome, vi ste to radili a da toga nije bilo u zakonu. Duboko verujem da to u suštini nije bilo loše, zato što smo trebali da primenjujemo određene sporazume i da ne čekamo ratifikacije i sa jedne i sa druge strane u istom trenutku, a mi smo to sad stavili u zakon javno, pregledno i transparentno i pored toga, još i prihvatili i amandman kojim odbor Narodne skupštine tu privremenu primenu sporazuma prihvata i morate da date svoje mišljenje. Ne vidim u čemu je problem i zašto se toliko bunite oko tog člana zakona. Hvala što ste me saslušali. Ja sam vas uvek slušala. Svaki put kada kažem, izvinjavam se, vi šetate, ali sigurna sam da ste me čuli. Dakle, upravo iz prakse koja je pokazala da je to prosto praksa, mi smo to sad stavili u zakon. Zar nije bolje da to bude u zakonu, nego da koristimo samo Bečku konvenciju a da toga nema u zakonu? Naravno, potpuno se slažem sa svima da Narodna skupština u privremenom smislu treba da ima odluku odbora. Dakle, Vlada ne može to da uradi bez odluke odbora, a kada imamo zvaničnu ratifikaciju, naravno da to uvek uradimo ovde u Skupštini i tu se, pretpostavljam, svi slažemo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, replika.
Zahvaljujem se gospodinu Cvetićaninu koji doprinosi da ova rasprava ozbiljno teče i sa argumentima za i protiv i samim tim će biti i duža, više ćemo sedeti i sve je to lepo i krasno. Član 8. predlaže privremenu primenu, složiću se sa gospođom ministar, u pogledu sadržaja, privremenu primenu do dana stupanja na snagu, a to je korak koji se preduzima pre nego što ugovor stupi na snagu i može biti u toku pregovora, a kod delimičnog potpisivanja, potpisivanja pojedinih odredbi, potpisivanja celog sporazuma pre nego što stupi na snagu, primene dela njihovih odredbi, uopšte nije bitno šta je. Dobili smo primer takvog sporazuma koji se privremeno primenjuje. Ovo je tačno što je gospođa ministar malo čas rekla u jednoj replici, da je tih privremenih primena sporazuma bilo pregršt, ali moje ključno pitanje, ne vama, nemojte se uopšte smatrati prozvanim, moje ključno pitanje je Vladi, pre svega, zašto? Ne šta je bilo, znam ja šta je bilo, možemo i mi da nabrojimo šta je bilo, nego zašto? Vi imate Kumanovski sporazum koji je de fakto sporazum o prestanku neprijateljstva i prekidu vatre. Razumem da on nije mogao da ide prvo na potvrđivanje u Narodnoj skupštini pre nego što prestane da se puca. Ali, to nas vraća posle na član 14. ovog zakona i govori koliko oni koji su pisali tekst nisu vodili računa o specifičnosti onoga što je našem pravnom sistemu potrebno, upravo fleksibilnost. Nema privremene primene sporazuma. Odredba nije postojala u ranijem zakonu, sadašnjem važećem, jer je Ustavni sud bio likvidirao, sa saglasnošću odbora Narodne skupštine, bez saglasnosti odbora Narodne skupštine. Zato nije postojala.
Hvala. Gospodin Cvetićanin, replika.
Zahvaljujem na reči. Zaista mi nije bila namera da se javljam, kako ne bi odužili ovu raspravu, ali budući da sam pomenut od strane gospodina Milivojevića i gospodina Aligrudića, želim opet da kažem par reči kao neki mogući odgovor. Što se tiče spoljne politike, spoljna politika ne treba da bude ni fleksibilna ni nefleksibilna, ni meka, ni tvrda. Ona treba da brani državni interes, jednostavno rečeno. Kakvim će sredstvima da brani državni interes? Nekada jačim i tvrđim, nekada mekšim, to je pitanje procene. Međutim, ne možemo a priori da tvrdimo da spoljna politika treba da bude ovakva ili onakva. Ne želim da ulazim u politizaciju i ne želim da se ovo odnosi na neke pregovore koji se trenutno dešavaju. Samo želim ovom članu 8, u kontekstu onoga što je reakcija gospođe Dubravke Filipovski, koja je imala jednu dobru intervenciju, da kažem da se ovim članom ne omogućuje da Narodna skupština bude isključena iz odlučivanja o spoljnoj politici. Kako god bude neki ugovor primenjivan pre stupanja na snagu, završna reč će biti na Narodnoj skupštini, odnosno u članu 8. ovog predloga zakona, želim da govorim stručno, se ne nalazi ništa što bi dovelo državni interes u opasnost, jer čak i ako se u nekom slučaju desi neko odstupanje od smernica spoljne politike, Narodna skupština ima mogućnost da o tome da svoju konačnu reč. Dakle, ovaj zakon, ovaj predlog zakona, konkretno ovaj član 8. ne zaobilazi Narodnu skupštinu i samim tim ne može da bude na bilo koji način ugrožen državni interes. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Očekivao sam, pre nego što je gospođa Dubravka Filipovski podnela amandman koji praktično treba da spreči da neistina koja je napisana u obrazloženju zakona ili neistina koja je napisana u izreci zakona, da se na neki način otkloni. U članu 8. nema predviđenog dobijanja saglasnosti nadležnog odbora Narodne skupštine, a na strani 10. obrazloženja nas uveravaju u stavu 6, kaže – član 8. predviđa da Vlada može u izuzetnim slučajevima, po dobijanju saglasnosti nadležnog odbora Narodne skupštine, ovlastiti… Niko nam se nije izvinio što se očigledna neistina pojavila. Neko bi rekao da nas je neko slagao. Nadam se da je to samo omaška u kucanju, znači, tehnička omaška, ali bi valjalo da se u načelnoj raspravi na to ukazalo, da se to podvuče, a ne da dolazimo sada u situaciju da nešto što je tako napisano na jednom mestu ovako, na drugom mestu sasvim drugačije, sada treba amandmanom narodnog poslanika da se usaglasi. Mislim da je dovoljno svima nama da vidimo da je očigledno da je pitanje da li je taj član 8. dobro promišljen. Druga stvar, da li ima razloga za privremenu primenu? Nema razloga za privremenu primenu. Da li to može da traje ovoliko, onoliko? Šta je meni ovde opet sporno u članu 8? To je da postupak potvrđivanja ovog međunarodnog ugovora mora biti pokrenut u roku od 30 dana od datuma njegovog potpisivanja. Za 30 dana. Šta može da se stigne za 30 dana? Da je rečenou roku od tri dana, da je rečeno u roku od osam dana. Koliko smo imali zakazanih sednica Skupštine u kratkom roku i koliko je zakona usvojeno po hitnoj proceduri, što bi bio interesantan podatak ovde da razmotrimo, koliko je zakona po hitnoj proceduri usvojeno. Ovde u Predlogu zakona imamo opciju da u roku od 30 dana od datuma njegovog potpisivanja će se podneti, znači, pokrenuće se postupak potvrđivanja. Upravo zbog toga sam blizu toga da sumnjam da se iza ovih odredbi krije nešto ne bi trebalo. Ovog trenutka hajde da verujemo. Ovog trenutka ako ne može da bude prihvaćen amandman koji je gospodin Aligrudić predložio, dajte da prihvatimo, odnosno prihatićemo, mora ćemo da prihvatimo amandman kojim se očigledna neistina ispravlja, da ne bude da smo slagani, i to je dobro. Samo bih da ukažem na još jednu stvar koju ćemo morati da razmotrimo u narednom periodu. To je da je u članu 14. Predloga zakona pobrojano šta podleže ratifikaciji. Znači – potvrđuje međunarodne ugovore, vojne, političke, ekonomske prirode kojima se stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju, ugovori koji zahtevaju donošenje novih izmena važećih zakona, ugovori kojima se odstupa od postojećih zakonskih rešenja. Nema ugovora o ljudskim pravima. Nema ugovora o manjinskim pravima. Nema ugovora o pravima deteta. Nema svih onih ugovora gde je jako važno da ih Narodna skupština ratifikuje upravo da bi se legitimisali kao demokratsko društvo. Takođe, nema ni ugovora iz oblasti bezbednosti, nauke, kulture, obrazovanja i sporta. Hajde da nauku, kulturu, obrazovanje i sport gledamo ovako i onako, ali nema ugovora u oblasti bezbednosti. Raspravljaćemo o amandmanu gospodina Stojčića i gospodina Milićevića, upravo u pogledu tih ugovora iz oblasti bezbednosti, jer bezbednost ne spada u ugovore vojne, političke i ekonomske prirode, bezbednost je nešto drugo. Navedeno je u obrazloženju – predviđena je saradnja, ali ovoga, u svakom slučaju, nema. Upravo zbog toga smatram da treba ozbiljno porazmisliti da svi zajedno, kao što je gospodin Cvetićanin duboko ušao u razmatranje svakog amandmana, naročito opozicije, podržavajući gorljivo predlog Vlade. Smatram da bi trebalo izaći u susret opravdanim amandmanima i opozicije i pozicije, da bi omogućili, u što većoj meri, ostvarivanje izvornih nadležnosti Narodne skupštine, u smislu razmatranja međunarodnih ugovora i njihove ratifikacije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, strpljivo sam čekao. Dakle, član 8. koji je dopunjen amandmanom Dubravke Filipovski je vrlo jasan. Sve smo čuli. Čuli smo da je ovaj predlog skandalozan. Takođe smo čuli da je pisan pet godina. Nismo valjda mi bili vladajuća većina pre pet godina, pre četiri godine, pre tri godine, pre dve godine, pre godinu dana. Ako je zakon skandalozan, onda i oni koji tvrde da je skandalozan onda su i te kako učestvovali. Ovim amandmanom se uređuje samo privremena primena ugovora. To do sada, a čuli smo i od ministarke, nije bio slučaj. Jednostavno je vršena privremena primena, a da to nije bilo regulisano zakonom, bez ikakvog zakona, na osnovu Bečke konvencije. Umesto da se primenjuje Bečka konvencija, ovde je pronađeno rešenje da ipak ta privremena primena bude praćena potvrđivanjem u roku od 30 dana. To do sada nije bio slučaj. Ovo je svakako bio napredak. Ranije privremene primene uopšte nisu dolazile u parlament na potvrđivanje. Otišlo se i korak dalje. Da bi se što više izvršna vlast osujetila zbog eventualnih mogućih zloupotreba, da bi se što više zaustavila izvršna vlast, amandmanom gospođe Filipovski je predviđeno da je sem potvrđivanja u roku od 30 dana, da je potrebna i prethodna saglasnost nadležnog odbora. Dakle, nije mi to dovoljna garancija onima koji su privremene primene sprovodili bez ikakvog zakonskog osnova, primenjujući Bečku konvenciju. Ovde, takođe, citiram Ustav i član 99. stav 4. Mislim da smo svi dobili iste Ustave. Barem se nadam da su svima podeljeni isti. Član 99. stav 4. – Narodna skupština potvrđuje međunarodne ugovore kada je zakonom predviđena obaveza njihovog potvrđivanja. Postoje međunarodni ugovori koji se ne potvrđuju, a potvrđuju se oni koji su samo zakonom predviđeni za primenu. Čak i da usvojimo, da se potpiše neki ugovor, ukoliko zakonom nije predviđeno njegovo potvrđivanje u Skupštini, taj ugovor je nevažeći. Bojim se da ovde ima vrlo dobrih pravnika, da još uvek ima sa iskustvom pravnika, sa dugogodišnjim iskustvom pravnika, ali u suštini pripravnika. Kada ga pravnici zapetljaju, mi ga ne možemo raspetljati tri sata. Dakle, sve jasno piše u Ustavu. Nije za svaki međunarodni ugovor potrebno potvrđivanje, kako se to tvrdilo u Skupštini, ali za neke međunarodne sporazume, za koje ranije nije bilo u zakonu, koji su se privremeno primenjivali, sada je propisana regulativa kako se primenjuje privremena primena. Toga do sada nije bilo. Primenjivana je Bečka konvencija. Naš zakonodavac je sada uredio. Zakon je pisan pet godina i najverovatnije da za ova rešenja ima zasluge i bivši režim. Otuda i ne znam odakle takvi prigovori. Gospođa Filipovski, to će se videti iz kasnijih amandmana, je stavila još jednu prepreku Vladi. U potpunosti je utvrdila potpisivanje međunarodnih ugovora, da ne dođe do bilo kakve zloupotrebe. Ovde smo čuli razne prigovore. Govorilo se, manje više, neke moje kolege, posebno "gondolijer iz Stalaća" su govorili o svemu sem o amandmanu. Stvarno ne znam šta bi o tome rekao. Voleo bih samo da znam da li imamo svi Ustav, ili neko nosi Ustav još iz potpaljene Skupštine, zajedno sa stolicama koje su izneli spašavajući ih od požara. Hvala.
Gospodine Cvetićanin, nedam vam pravo na repliku. Možete da govorite samo o amandmanu. Potrošili ste vreme ovlašćenog predstavnika, a ostalo vam je još sedam minuta od poslaničke grupe. Izvolite.
Zahvaljujem na reči, poštovana predsedavajuća. Duboko sam ubeđen da za jedan amandman nije bitno da li je to amandman opozicije ili amandman pozicije. Za jedan amandman je najbitnije da je to dobar amandman i da taj amandman popravlja onaj predlog zakona na koji je amandman. To je definicija. Nije mi bila ni u jednom momentu namera da branim amandmane koje je podnela pozicija, odnosno da napadam amandmane koje je podnela opozicija. Istini za volju, na Odboru za spoljne poslove, glasao sam za nekoliko amandmana opozicije, konkretno gospođe Donke Banović i gospodina Miloša Aligrudića, kojim se traži obrazloženje, ako se inicijativa za međunarodni ugovor odbije. I to nisam glasao ja, što sam specijalno pametan, već je glasao čitav Odbor jer je taj amandman našao za veoma koristan, shodan i dobar. Dakle, da se vratim, i veoma stručno, bez ulaženja u bilo kakve politizacije, duboko sam ubeđen da za jedan amandman nije bitno da li ga je podnela opozicija ili pozicija, za jedan amandman je bitno da bude dobar, da zakon konačno ispadne dobar i da svi mi, a pre svega građani Srbije njime budu zadovoljni. Hvala vam.
Hvala. Gospodine Mikoviću, o amandmanu možete da govorite i da trošite vreme poslaničke grupe. Izvolite.
Koliko imam vremena na raspolaganju?
Poslaničkoj grupi je ostalo 27 minuta.
Za 27 minuta ću stići. U svakom slučaju, meni je drago što je gospodin Cvetićanin zauzeo stav da zbog kvaliteta amandmana, po kvalitetu amandmana će se opredeljivati. To me raduje, jer će očigledno biti prihvaćeni amandmani gospodina Stojčića i gospodina Milićevića, očigledno će biti prihvaćeni određeni amandmani gospodina Aligrudića i gospođe Donke Banović, i to me raduje. Konačno, raduje me da glasamo za amandmaneda li su dobri i da li nisu dobri. Milo mi je što će se glasati da će jedinice lokalne samouprave imati pravo pokretanja inicijative… (Predsedavajuća: Gospodine Mikoviću, upozoravam vas da se vratite na temu dnevnog reda. Niste dobili pravo na repliku.) U tom smislu ubeđen sam da će se još jednom razmotriti amandman gospodina Aligrudića u pogledu predloga za brisanje člana 8, Ukoliko, eventualno, ne dobije dovoljan broj glasova, znači, apsolutnu većinu za to, normalno je da rezervno rešenje uvek postoje, onaj amandman gospođe Dubravke Filipovski, kojim je očigledna neistina koja je napisana u zakonu praktično otklonjena. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodna poslanica Dubrovka Filipovski. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Samo da kažem, još toliko, da ako Skupština, zaista u danu za glasanje ne prihvati amandman DSS da se briše član 8. kojim se uvodi u naše zakonodavstvo, ponovo neposredno u naše zakonodavstvo, privremena primena zakona, onda barem nek se usvoji ovaj amandman Dubravke Filipovski, koji je svakako manje zlo nego ono što piše u tekstu zakona.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanda Rašković Ilić, Miloš Aligrudić i Slobodan Samardžić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Imajući u vidu da je Vlada imala tako čvrst stav da odbije amandman na član 6, a ovi amandmani su direktnoj sprezi sa amandmanom na član 6, suvišno je dati posebno obrazloženje.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Donka Banović. Vlada i resorni Odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatraju da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Hvala. Jedan amandman opozicije koji jeste prihvaćen i otišao je gospodin Cvetićanin, šteta što je otišao, ali mi je drago što je to tako bilo na Odboru, da su prepoznali da je amandman dobar i da ga treba prihvatiti. Jeste dobar zato što član 9. govori o izveštaju o pregovorima pa je članom, odnosno predlogom predložena dva stava, gde se pretpostavljalo da će ili se očekivalo da se pregovori uvek završe uspešno, a ovaj amandman uvodi novi stav 3. gde se kaže da u slučaju da pregovori nisu uspešno okončani delegacija RS će u izveštaju posebno obrazložiti razloge za neuspeh, obrazloženje zbog čega je došlo do neuspeha pregovora i predložiti dalje postupanje koje nekada može da bude konkretno ili završetak. To zavisi. Čovek bi očekivao da je lako utvrditi šta su to uspešni pregovori, a šta su to neuspešni pregovori. Međutim, ako ovih dana slušamo, gledamo šta se dešava na ovim sastancima u Briselu uspešni ili neuspešni zavisi iz kog ugla gledate. Demokratska stranka Srbije se zaista nada da će se ti razgovori, a neću da ih nazovem pravim pregovorima jer to nisu, to je više zavrtanje ruke, vađenje noktiju, mučenje jedne delegacije u Briselu, nada da će ta delegacija podneti izveštaj o tome da ti pregovori nisu uspeli i da će i ovu Narodnu skupštinu i sve građane Srbije obavestiti o tome. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Bojan Đurić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Miloš Aligrudić. Vlada i resorni Odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Možda sam imao jednu suštinsku primedbu kada je reč o članu 10. koji kaže da delegacija RS, odnosno lice ovlašćeno za potpisivanje međunarodnog ugovora u roku od 30 dana od dana potpisivanja dostavlja tekst potpisanog međunarodnog ugovora sa svom dokumentacijom ministru nadležnom za spoljne poslove i onda se postavlja pitanje zašto toliki rok od 30 dana? Delegacija negde ode, obavi pregovore, sa sobom ima prevodioce, stručne službe, konsultante, pravnike i da li treba 30 dana to pismo, taj tekst, taj dokument doputuje do Kabineta ministra spoljnih poslova? Mislim da moramo da imamo efikasniju Vladu koja predlaže efikasne zakone, da je taj rok od 30 dana predug. Mislim da sam pogledao amandman LDP koji kaže da u tom amandmanu se predviđa rok od 3 dana. Vidim da je prihvaćen neki drugi amandman. Mislim da bi bilo dobro da ti rokovi budu što kraći, jer dok prođe 30 dana dok dođe do Kabineta ministra pa još 30 dana do Narodne skupštine to je već 60 dana. Mislim da Srbija u trenutku u kome se nalazi mora da postavlja ove rokove kraće. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović i Miloš Aligrudić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Vrlo kratko. Ovaj amandman sadrži jasnije obrazloženje nacrta zakona i šta bi trebalo on da sadrži. Saslušao sam argumente predstavnika ministarstva juče na odboru. Mi i dalje ostajemo pri ovom amandmanu i mislimo da nije zgoreg da sve ovo bude navedeno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroljub Stojčić i Đorđe Milićević. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Miroljub Stojčić.
Uvažena predsedavajuća, uvažena ministre, ja i moj kolega Đorđe Milićević smo podneli amandman na član 14. u stavu 1. i to u prvoj rečenici da se iza reči – prirode, dodaju reči – ugovori iz oblasti bezbednosti, nauke, kulture, obrazovanja i sporta. Tako da bi on u tom prvom delu u članu 14. glasio – Narodna skupština potvrđuje ugovore vojne, političke, ekonomske prirode, zatim ugovore iz oblasti bezbednosti, nauke, kulture, obrazovanja i sporta. Kao što vidim iz obrazloženja Vlada je dala tumačenje da se na međunarodnoj pravnoj praksi u oblasti bezbednosti ne zaključuju posebni međunarodni ugovori, pojedina bezbednosna pitanja uređena su međunarodnim ugovorima koji se odnose na različite oblasti i saradnje. Takođe što se tiče nauke, kulture, obrazovanja i sporta po materiji koju uređuju ne podležu postupku potvrđivanja. Ovi ugovori potvrđeni su od strane Narodne skupštine, a saglasno sa članom 14. stav 1, ukoliko se njima stvaraju finansijske obaveze za Republiku Srbiju, ako zahtevaju donošenje novih važećih zakona ili ako se njima odstupa od postojećih zakonskih rešenja. To i stoji u članu 14. Prema tome, mogu da budem zadovoljan odgovorom Vlade i prihvatam obrazloženje. Voleo bih da ovo obrazloženje bude ugrađeno u prelazne odredbe i da negde stoji u zakonu, tako da postoji tumačenje što se ovoga tiče.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Naša ocena u DSS je da je ovaj član 14. ključni problem zakona. Ako je ono bio ključni amandman na član 8, ovaj sam član 14. je ključni problem i to do te mere … Javljam se povodom amandmana gospodina Stojčića, komentarišući njegovu sadržinu i sadržinu člana 14. Ovaj član 14. na koji se delovalo amandmanom, naše duboko uverenje je da se na njega amandmanom ne može delovati. Izvinite, gospodine Stojčiću, imali ste najbolju nameru i šta god da napišete, tako kako ste vi napisali, uz najbolju nameru, to prosto neće izmeniti suštinu stvari. On ukazuje na suštinski problem ovog zakona - nedostatak neophodne tipologije. Kroz raspravu sam dao nekoliko primera i daću vam ih i sada. Kumanovski sporazum je praktično sporazum o prekidu vatre i prekidu neprijateljstava. Da li mi stvarno mislimo da je to sporazum koji nema političku prirodu? Ne, ima eksplicitnu političku prirodu. Da je tada postojao takav zakon i da se on tada tako primenjivao, onda ne bi mogli da prestanemo sa vatrom, ako prvo ne dođe u Skupštinu da se potvrdi. Da li je ovo ispravan stav? Jeste. Da li je u pitanju privremena primena sporazuma koji se kasnije potvrđuje? Nije, zato što nikada nije potvrđen. Imamo primer policijskog sporazuma o saradnji sa Euleksom, policijskoj saradnji, graničnoj saradnji sa Euleksom. Taj sporazum ne samo što nije potvrđen u Narodnoj skupštini, jer po oceni onih koji su ga tada potpisali, prethodna Vlada, on nije bio političke prirode, nije imao nikakva svojstva, nikakve karakteristike po kojima bi ga trebalo potvrditi, koristila se, vidim ovde postoji veselje zbog Bečke konvencije i člana 25, Bečka konvencija, ali se koristila i odredba zakona koja je dozvoljavala da se ugovor nikada ne objavi. Mi, kao narodni poslanici, ne možemo da vidimo šta stoji u tom sporazumu. Ne samo to, ovo su eksplicitna politička pitanja koja nosi današnje vreme, ali postoje određena pitanja koje nosi svako vreme. Ovaj zakon, dame i gospodo, ne razlikuje vrste ugovora po dubini, po broju ugovaračkih strana, po složenosti, ne razlikuje ni minimalnu proceduru, kada je reč o odnosu prema tom ugovoru, zaključivanja, potpisivanja, a kada je reč o ovim složenim okolnostima. Ova dva primera koja sam naveo samo govore u prilog tome da se ne može daleko, bilo nekog pucanja, ratnog stanja ili prekida vatre, ovaj zakon se ne može na tako nešto primeniti. Ne kažem da mora sve da se ispiše i da je zakon dobar ako je dobro nakićen. Prosto kažem da postoje zakoni u našem okruženju, kao što je slučaj sa Hrvatskom i drugim zemljama u centralnoj Evropi koje poznaju klasifikaciju ugovora, koji se razlikuju po svom sadržaju, broju ugovornih strana, po dubini sporazuma, vremenu trajanja, da li se izvršava jednostranim razmenama obaveze i prava u jednom trenutku ili on traje vremenski itd. Nije isti odnos prema jednim i drugim vrstama ugovora. Ovaj zakon je siromašan za sve te odredbe. Izvinjavam se, ali mislim da nije moguće da jednim amandmanom, koliko god on dobronameran bio, popraviti suštinski problem ovog zakona. To je razlog zbog čega DSS neće glasati za zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodna poslanica Zlata Đerić. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Donka Banović i Miloš Aligrudić zajedno su podneli amandman kojim su predložili dodavanje novog naslova i novog člana 19a. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Ovde je reč o dopuni zakona koji smo predložili. Dakle, mislimo da je ovome što smo predložili pravo mesto u ovom zakonu. Juče su nam predstavnici Vlade na odboru rekli da nije, da je materija koju smo ovde predložili moguća u nekom drugom zakonu ili nekom drugom propisu, premda mi ne možemo da vidimo ni jedan pozitivni propis ili opšti akt kome je ovo, što ću sada reći, mesto, osim u ovom zakonu. Dakle, u pitanju je pristupanje vojnim savezima. Narodna skupština Republike Srbije donela je odluku svojevremeno o vojnoj neutralnosti Srbije, koja nije apsolutna, ona je relativna i u tom smislu što predviđa da se bilo kakva promena te odluke koju je Skupština donela ne može utvrđivati u parlamentu, na Vladi, na bilo kom drugom mestu, već u postupku referenduma. Svako pristupanje vojnom savezu je zaključivanje međunarodnog ugovora. To je pristupanje nekom ugovoru. To iziskuje određenu proceduru. Odluka Narodne skupštine je opštija od bilo kojeg zakona, a ovaj zakon se bavi procedurom i naslov koji smo dali – sprovođenje odluke Narodne skupštine, da se jednim zakonom može sprovesti odredba drugog zakona, pogotovo kada je reč o pravilima procedure. Kako doći do jedne odluke, kako doći do zaključenja ugovora u ovoj oblasti? Tu se ne radi o odstupanju od materije, nego samo o pojašnjenju kako dolazi do određene procedure i kako se ona uspostavlja. Stvar je vrlo prosta. Predložili smo da kada nekome padne na pamet, ovde konkretno Vladi, pokrene postupak ili da inicijativu za pristupanje Srbije bilo kom postojećem vojnom savezu, da se prvo mora raspisati referendum. To je osnovni preduslov bilo kojeg daljeg koraka, uključujući i same pregovore. Ako pogledate dobro amandman, vidite da se on sastoji od tih celina. Vaše primedbe koje ste vi dali, gde ste rekli da predmet zakona nije sprovođenje odluke Narodne skupštine, pa znamo mi da predmet zakona nije sprovođenje odluke Narodne skupštine o vojnoj neutralnosti, ali je predmet ovog zakona regulisanje načina ugovaranja, zaključivanja, potvrđivanja i izvršavanja međunarodnih ugovora. Pristupanje vojnom savezu, kao specifična vrsta ugovaranja jeste predmet ovog zakona. Manje je važno kakav smo naslov dali članu, važnija je suština. Da postoji dobronamernost, vi biste sugerisali, pa bi tražili da Odbor za spoljne poslove izmeni ovaj amandman ili da da svoj amandman sa sličnijom sadržinom, kako bi stvar precizirali, ali vi to niste tražili. Mislimo da smo u svakom pogledu pogodili stvar u metu. Ko će drugi ako neće Narodna skupština da utvrdi proceduru eventualnog referenduma? Koji drugi zakon može da predvidi precizno unapred za određene tipove sporazuma, ako neće Zakon o zaključivanju međunarodnih ugovora i izvršenju međunarodnih ugovora?
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za spoljne poslove podneo je amandman na član 20. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Ovog puta se javljam u svojstvu predsednika Odbora za spoljne poslove. Dakle, Odbor za spoljne poslove je uz razgovor sa predstavnicima ministarstva juče na Odboru za spoljne poslove utvrdio ovaj amandman na član 20. Kroz razgovor, a imajući u vidu i različite nastupe u plenumu, u plenarnoj raspravi, kada smo imali zakon u načelu, došli smo do zaključka da je član 20. prilično anahron i da ga treba izmeniti. Mogu da izrazim zadovoljstvo što je Vlada došla do tog stanovišta i što smo postigli sporazum kojim smo praktično likvidirali tzv. tajne sporazume. Malo čas sam dao primer policijskog sporazuma o graničnoj saradnji sa Euleksom, kao primer tajnog sporazuma. Imate još mnogo tajnih sporazuma za koje ne znamo zato što su tajni, nisu nigde objavljeni. Ovaj zakon će sada, ovom odredbom, likvidirati mogućnost tajnih sporazuma. To je ono što je bilo bitno i to je ono za šta smo našli razumevanja i apsolutnu saglasnost ovde u parlamentu. Ako je do toga došlo, ne mogu da ne kažem da mi je zbog toga drago. Između ostalog, to je bilo najmanje 25%, ako se to uopšte može reći, svih ukupnih primedbi koje imali na ovaj zakon. Tako da je to nešto što svakako treba ceniti kao pozitivan korak. Mislim da ovaj amandman i poslanici u plenumu, u danu za glasanje treba jednoglasno da prihvate, jer ovde se radi zaista o popravci koja nije mala, nego koja je suštinska u ovom segmentu.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Ministarka Mihajlović, izvolite.
Proceduralno, prosto da ja kažem, imajući u vidu da Vlada nije dala mišljenje, da mi ovo svakako prihvatamo, pošto je Odbor prihvatio, da ne bude zabune.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podnela narodna poslanica Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Donka Banović i Slobodan Samardžić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Da, razumeo sam obrazloženje zbog čega se ne prihvata ovaj amandman, da se primerci ugovora čuvaju u svim nadležnim ministarstvima u svojim arhivama od momenta potpisivanja, odnosno od stupanja na snagu međunarodnih ugovora. Problem je tehničke prirode i problem je prirode prakse ugovornog prava. Međutim, mi ovaj amandman svakako nećemo zbog toga povući, već ćemo ga ostaviti formalno u proceduri, prosto iz razloga što ćemo ovim hteti da ukažemo na moguća rešenja u budućnosti i na moguća zakonodavna rešenja u najbližoj budućnosti, ako je voljna Vlada to da učini i da napravi jedan drugačiji propis kojim bi se, barem, overene kopije ugovora u arhivama, koje su validne i takve označene, čuvale po resornim ministarstvima. Mislimo da će to mnogo pomoći pretrazi i uopšte reagovanju, kada je reč o slučaju arhiviranja međunarodnih ugovora. Mi svakako ostajemo pri našem amandmanu, bez obzira na stav Vlade.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Slobodan Samardžić i Miloš Aligrudić zajedno su podneli amandman kojim su predložili dodavanje novog naslova i novog člana 23a. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Dakle, ovako, hajde da pomenem još jednom koliko mi je već vremena ostalo, ovu priču, ja mislim da posle ovoga i nemamo više razloga za javljanje. Dakle, ovde smo predložili jedno novo načelo, to je načelo uzajamnosti i to pre svega uzajamnosti izvršavanja ugovornih obaveza. Jedna stvar koja mi je zapala za oko, zbog čega je odbijen ovaj amandman, rečeno je da mi ne možemo naterati ugovorne strane na uzajamnost i istovremenost. Slažem se, nije cilj načela to, nije cilj načela da mi unapred kažemo šta se sme, a šta se ne sme ugovoriti. Videli ste i u mojim prethodnim istupima da potpuno stojim na stanovištu da je moguće da dve ugovorne snage ugovore neistovremenost ispunjenja obaveza, različite vrste obaveza i različite modalitete ispunjenja tih obaveza. Nije problem u tome. Ovde je reč o potvrđenim međunarodnim ugovorima, pre svega sa aspekta domaćeg zakonodavstva. Rekao sam da mi ne možemo ulaziti u modalitete potvrđivanja ili istupanja na snagu ugovora u stranim zakonodavstvima, a mi sa tim državama, gde ne ulazimo u te modalitete i gde ti modaliteti nisu identični našem zakonu, sklapamo međunarodne ugovore. Za nas nije prihvatljivo da, ako to nije posebno ugovoreno, a vi znate da svaka odredba i načelo u zakonu ima odnos supsidijariteta prema ugovornoj odredbi. Ugovor je zakon za stranke, ako nešto nije ugovoreno u ugovoru, onda se primenjuje zakonska odredba. Ovo je supsidijarno načelo, kao i svaka odredba u ovom zakonu. Ne možemo terati ugovorne strane na uzajamnost, ako one to neće. To je onda političko pitanje u državi. Ali, možemo istaći načelo, da nam se ne bi desilo da imamo ugovore koji u načelu jesu uzajamni, jesu istovremeni i čekaju ispunjenje obe strane, a jedna od tih strana ih, kako je to rečeno ranije u raspravi, privremeno primenjuje u punoj veri i punim obimom i punom snagom, iako druga strana to nema nameru da učini, a to uopšte nije sastavni deo dogovora. Vrlo dobro znate o čemu ja pričam. Pričam o jednostranoj primeni SSP, jer je to najbolji dokaz koliko štete jedna država, jedna privreda može imati od takvog nedomaćinskog i naopakog ponašanja. Ako nemate bilo kakvu, makar i zakonsku načelnu branu takvoj ophođenja, onda će se to dešavati kao redovna stvar, ne samo u slučaju SSP koji nam je, faktički, naneo štete srpskoj privredi, oštetio naše carinske prilive, napravio sveukupnu štetu od više stotina miliona evra, nego ćemo imati takvih slučajeva i iz drugih oblasti. U redu, neka se ugovori nejednaka primena, neka ugovorne strane naprave dogovor o tome da neće istovremeno primenjivati propise, odnosno svoje ugovore, ali ne možemo reći da ćemo primenjivati ugovor ako druga strana nije tom ugovoru dala pravnu snagu da stupi na snagu. Druga strana u ovom konkretnom slučaju, EU, nije dozvolila da Ugovor o stabilizaciji i pridruživanju stupi na snagu. On nije stupio na snagu, tu se uopšte ne radi o tome kada je ko ugovorio svoju obavezu, ko će prvi da krene, ko će drugi, nego mi imamo, s jedne strane ratifikovan ugovor, sa druge strane neratifikovan ugovor, mi naš primenjujemo bez obzira na njihovu ratifikaciju ili neratifikaciju, a oni kada hoće, kako hoće i šta im pada na pamet, pri čemu to uopšte nije ugovoreno. To ne možemo da dopustimo. To jedna država koja ima i privredni i politički dignitet sebi ne može da priušti. Mora postojati neka, makar načelna brana tako nečemu. Onaj ko hoće da primenjuje jednostrano sporazum, on onda neka dozvoli sebi da tako nešto predloži u osnovi za pregovore, neka tako nešto da na Vladu, neka novinari dođu na tu sednicu Vlade kada se o tome odlučuje i puste u svim novinama šta imamo nameru da uradimo, pa onda neka izvole tako da rade i neka snose političku odgovornost za to, a ne – idemo u EU, sklapamo SSP, veliko dostignuće i to u momentu kada se priznaje, proglašava jednostrana nezavisnost Kosova i većina zemalja, članica EU to čini, uleće se u aranžman koji je politički štetan sa tog aspekta, ekonomski štetan sa drugog aspekta, zato što je u pitanju jednostrana primene i nigde u tom ugovoru nemate bilo kakvu klauzulu o beskrajnoj jednostranoj primeni, pre ikakvog stupanja na snagu tog ugovora od druge strane potpisnice. Izvinite, ne tražim mnogo. Tražim za ovu državu, u ime građana, sasvim malo. Ako to ne može da se prihvati ovde, ja stvarno onda ne znam o čemu mi pričamo, jer se mi uopšte ne razumemo.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik mr Vladimir Ilić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanda Rašković Ivić, Miloš Aligrudić, Donka Banović i Slobodan Samardžić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Vlada najmanje dva puta godišnje treba da obavesti Narodnu skupštinu o radu iz oblasti spoljnih poslova, to je Ministarstvo spoljnih poslova mora dva puta godišnje da obaveštava Vladu, da podnosi izveštaj. Ne vidim zbog čega se ne bi dva puta godišnje podnosili izveštaji o izvršavanju međunarodnih obaveza, barem onih koje je potvrdila Narodna skupština, ali dobro, imate vi pravo sve da prihvatite i da ne prihvatite. Mislimo da ovo uopšte nije opterećenje za zakon, nego je nešto što pomaže uspostavljanju čvršće i jače veze između izvršne vlasti i zakonodavne.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana predsedavajuća, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, na ovaj član zakona predata su dva amandmana. Oba amandmana imaju kontrolnu funkciju i jačaju demokratske kapacitete ove države i jačaju kontrolu zakonodavne vlasti. Moram da vam kažem da je amandman koji je predložila DSS jako dobar amandman i zaista ne vidim zašto ne bismo mogli da dobijamo dva puta godišnje izveštaj o izvršavanju međunarodnih obaveza koje je Republika Srbija prihvatila. S druge strane, moja koleginica Judita Popović je dala jedan drugi amandman na isti član, koji kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje od predsednika Narodne skupštine o izvršavanju međunarodnih ugovora koje je potvrdila Narodna skupština. To takođe jača kontrolnu funkciju ovog parlamenta, jača demokratski kapacitet i potencijal našeg društava i stvara jedan institucionalan okvir da parlament kontroliše Vladu. Ovaj drugi amandman je moguće srpovesti u formi poslaničkog pitanja, ali ipak ima obavezujući karakter. Ovaj prvi amandman koji je predložila DSS svakako ima imperativno obavezujući karakter. Dakle, Vlada bi bila po tom amandmanu obavezna. Naravno, Ministarstvo spoljnih poslova predaje određene izveštaje o svom radu kada za to dođe vreme, ali je dobro da imamo i izveštaj o ispunjavanju naših međunarodnih ugovora, pogotovo kada je reč o nekim kreditnim aranžamanima koje potrvrđuje ova vlada. Jer, nekada se desi da se neki kreditni aranžman sklopi i da se povučena sredstva ne iskoriste, da se samo na osnovu toga plaćaju kamate i penali, pa bi dobro bilo da kroz kontrolni mehanizam znamo krivca za tako nešto. Zahvaljujem vam se na saradnji, pošto mi više nemamo amandmana. Mislim da su oba amandmana dobra, ali bi valjalo da se usvoji amandman DSS, jer mislim da on u većoj meri nameće tu obavezu Vladi da se izjašnjava o međunarodnim sporazumima. Kažem, taj amandman ima obavezujući karakter kada je reč o Vladi Republike Srbije , a istovremeno jača potencijal našeg rada i jača kontrolnu funkciju ovog parlamenta. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Za sam kraj, samo da kažem još nešto. Nadam se da je ova rasprava uspela da uveri neke poslanike vladajuće većine da su određeni amandmani koji su danas podneti smisleni, rezonski. Nadam se da će i Vlada to uvideti i do dana za glasanje, iako u formalnom smislu, u proceduralnom smislu više nemam nikakvih formalnih komunikacija u tom pogledu, ali neformalnih može biti. Mislim da je većina ovih amandmana realno i suštinski prihvatljiva da bi se ovaj zakon popravio. Mislim da ovaj zakon nije dobar iz suštinskih razloga koje sam već pomenuo i da će vrlo skoro morati doći vreme kada će on biti zamenjen drugim, boljim i sadržajnijim zakonom o zaključivanju i izvršavanju međunarodnih ugovora. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Radmila Gerov, Bojan Đurić, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman je podnela narodna poslanica Dubravka Filipovski. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Sa radom nastavljmo u ponedeljak 8. aprila, u 10,00 časova. Hvala.