Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, ozbiljna je rasprava, ima puno amandmana koje su poslanici podneli na zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Ostajem pri navodima da je motiv za donošenje i predlaganje ovakvog zakona upravo razvlačenje sporova koje će podnositi građani Srbije, a u vezi sa neuplaćivanjem i nepovezivanjem radnog staža zbog izostalih uplata u fondove penzijskog i zdravstvenog osiguranja. Podsećam građane Srbije da 100.000 radnika u Srbiji nema povezan radni staž i da ima probleme sa poslodavcima koji nisu uplaćivali, u mnogim slučajevima, i više godina ni minimalnu zaradu, a isto tako, nisu uplaćivali doprinose za obavezno penzijsko i socijalno osiguranje. Da je motiv Vlade da se samo odbije socijalno-ekonomska tenzija i zahtevi upućeni prema Vladi, prema njenom premijeru i da se to spusti na niži nivo odlučivanja, na resorno ministarstvo i na birokratsku strukturu ispod resornog ministarstva, govori i ovaj član 9. - da se formira republička agencija za mirno rešavanje radnih sporova, a koja je u suprotnosti sa predloženim zakonom o javnim agencijama, u vezi sa predviđenom strukturom, načinom formiranja i obrazovanja ovih agencija i izbora upravljačkih organa. Direktora vladine agencije za mirno rešavanje sporova postavlja Vlada, bez izbora, bez konkursa. Znači, bira se direktor koji će biti po volji vladajućem režimu, sa direktnim uplivom u rešavanje radnih sporova, sve sa ciljem da se ovaj veliki broj radnih sporova razvuče što duže, da se sudski postupci prekinu, razvlače. A inače, ovaj zakon im daje mogućnost i uvodi neke nove pravne institute u proceduru, što je potpuno nedopustivo. Ovaj zakon, recimo, predviđa da će se prilikom rešavanja mirnih sporova obavezno tražiti mirovanje postupka u parnicama zbog radnih sporova. Nemoguće je i nije poznato u pravnoj uporednoj praksi ni u jednoj razvijenoj demokratskoj zemlji da se procedura predviđa u dva ili više zakona. Postupak pred sudom se predviđa samo u jednom zakonu. Parnični postupak se odvija samo po pravilima Zakona o parničnom postupku i nije moguće ni pravno-tehnički, niti sa gledišta pravnih institucija i pravnih instituta da se postupanje u parnici reguliše posebnim propisima. Jednostavno, to nije moguće. Zato smatram da ovaj zakon ima samo političku motivaciju, da se razvlače ljudi koji nisu zadovoljni odnosom sa poslodavcima, pre svega odnosom u preduzećima koja još uvek predstavljaju društvenu svojinu, za koje ova Vlada nije ponudila nikakvo rešenje. Ova vlada je usporena, nema rešenja, usporila je privatizaciju, na tom polju se ništa ne radi. Preduzeća i veliki sistemi idu u agoniju, radnici ostaju bez posla, jedu svoju supstancu, nemaju sredstva za isplatu minimalnih zarada i uplatu u fondove, ali istovremeno podnose sudu tužbe i traže naplatu preko osnovnih sredstava. To je jedan začarani krug za koji aktuelna Vlada nije dala bilo kakvo rešenje. O tome govori i činjenica da na čelu Ministarstva za privredu i privatizaciju dugo nije bilo ministra i da Vlada nije imala snage da to mesto popuni na adekvatan način. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborpredlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Gospodo narodni poslanici, ponovo su me Vlada i Odbor iznenadili kada su rekli da se ovaj amandman ne prihvati. Neverovatno, ali se svi amandmani koji pokušavaju da na neki način upodobe ove zakone, da olakšaju primenu ovih zakona, ne prihvataju. Podneo sam amandman na član 10. zakona gde se kaže: "Postupak mirnog rešavanja radnog spora pokreće se podnošenjem predloga agenciji". A ja tražim da se u članu 10. stavu 1. umesto "agenciji" kaže "službi pravne pomoći". U lokalnim samoupravama postoji pravna pomoć, odnosno svaka lokalna samouprava ima službu pravne pomoći koja već funkcioniše u opštinama i normalno je da se te službe iskoriste za pokušaj mirnog rešavanja radnih sporova. Sama činjenica da smo došli dotle kao država i kao društvo da se rešavaju radni sporovi, koje ste upravo od 2000. godine do danas vi proizveli vašom arogantnom politikom, vašom nesposobnošću da privredu dignete na noge i vašom sposobnošću da preko milion ljudi u Srbiji ostane bez posla, sada primoravate ljude na mirno rešavanje radnih sporova, to je cinizam! Ostavite čoveka bez posla, a onda, hajde da mirno rešavamo to što ste vi ostali bez hleba, što vaša porodica nema šta da jede! U svakom slučaju, ako ste već doveli državu dotle, normalno je da bar one resurse koje imate u opštinama, u jedinicama lokalne samouprave, iskoristite da rade ovaj deo pravnog posla koji ste vašom politikom nametnuli građanima i državi.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, a potomVjerica Radeta.
I amandman na član 10. na član 9. i na član 7. odnose se, između ostalog, na agenciju koja se formira radi mirnog rešavanja radnih sporova. Još jednom želim da ukažem na činjenicu da će se pred poslanicima Republičkog parlamenta za koji dan, u okviru ovog saziva, naći i zakon o javnim agencijama, koji detaljno i precizno reguliše formiranje javnih agencija. Samim tim, želim da izrazim stav Demokratske stranke, da odredbe koje se odnose na osnivanje agencija za mirno rešavanje radnih sporova, nisu u saglasnosti sa odredbama kojima se predviđa formiranje javnih agencija, iako bi trebalo, naravno, da pozitivni propisi koje donosi ova republička skupština budu međusobno usaglašeni. Samim tim, na ovu agenciju je potrebno da se odnose odredbe o osnivanju javnih agencija, jer se i ona bavi izdavanjem javnih isprava i vođenjem evidencije, a i za jednu i za drugu agenciju, između ostalog, predviđeno je da se delom finansiraju iz budžeta Republike Srbije. Isto tako je bitno naglasiti da na ovom predlogu zakona o javnim agencijama, ovaj zakon će se, kako to stoji u zakonu, primenjivati na sve do sada osnovane agencije u odnosu na organizaciju, rad i upravljanje agencija. Stoga mislim da je u tom smislu neophodno prihvatiti amandmane koje je podnela poslanička grupa DS, a koji se odnose na organizaciju rada i na upravljanje agencije, kako ne bismo bili u situaciji da pozitivne propise koje će vladajuća većina usvojiti u Danu za glasanje, usvojimo i istog trenutka ponovo konstatujemo da nemamo jedinstveni pravni sistem; da imamo odredbe koje istu stvar regulišu na različite načine i dovodimo u situaciju one koji treba da primenjuju zakon, da ga ne mogu primenjivati na adekvatan način, odnosno da odredbe upućuju na različito rešavanje određenih pitanja, a kada se odnose na iste stvari. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, u okviru obrazlaganja ovog amandmana moram da naglasim stav SRS da Zakon o mirnom rešavanju radnih sporova nije trebalo donositi, da je trebalo pred narodne poslanike staviti Predlog zakona o radu, jer je zaista krajnje vreme da se skinu te stravične posledice koje Zakon o radu proizvodi već dve godine. Zašto mi srpski radikali mislimo da ne treba da se formira agencija za mirno rešavanje radnih sporova? Dakle, s obzirom na to da ćete vi verovatno usvojiti, ako uspete da organizujete takvu većinu, ovaj zakon, mi smo amandmanima pokušali bar da ga koliko-toliko uredimo da bi on zaista bio primenljiv. Zašto mislimo da nema ništa od mirnog rešavanja radnih sporova i da ne treba formirati agenciju za mirno rešavanje radnih sporova, dokaz je i ono što se sinoć dešavalo u ovom parlamentu. Sinoć je ovde u vreme dok nije bilo TV prenosa bilo na delu pravo pravno nasilje. Predsednik Skupštine pustio sebi na volju, (pošto je znao da nema TV prenosa) da u roku od sat vremena prekrši Poslovnik jedno sedam puta u toku utvrđivanja kvoruma. Pročitao je ime gospodina Gorana Jocića, koji već deset dana nije narodni poslanik, ali zato nije čitao Sulejmana Spahu koji jeste poslanik SRS. To je jedna od povreda Poslovnika koju je sinoć učinio predsednik Skupštine. Dakle, mi sinoć nismo uspeli, daleko od očiju javnosti da se mirno dogovorimo, da nastavimo da radimo zato što je to skupštinska većina odlučila. Nismo mogli da nastavimo da radimo, zato što je ta skupštinska većina ovde bila samo deset minuta, izglasala produžetak rada i onda lepo otišli svojim kućama, a mi smo ovde ostali i trebalo je da im činimo kvorum, što nismo ni tada, a nećemo nikada. Mi smo opozicija, mi smo ovde da kritikujemo Vladu, predloge koje nam Vlada dostavlja,a to činimo i ovaj put. Zaista je krajnje vreme, dame i gospodo, da se prekine sa praksom osnivanja agencija za sve i svašta. Ova agencija koju danas predviđamo jedna je u nizu agencija, a dobro se svi sećamo kada su se ovde predstavnici jedne od stranaka koja čini vlast zaklinjali da će oni iz pravnog sistema Srbije da uklone agencije. Da se zalažu da nema nikakvih paraorganizacija, očigledno je to bilo tada, neposredno posle izbora. Još su se tada sećali svojih izbornih obećanja, a danas je prošlo već dosta vremena i zaboravili su svoja izborna obećanja. Tema je, koleginice, ako ne spavate, Zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, amandman na član 10. Pretpostavljam da oni koji prate Skupštinu znaju da je to na dnevnom redu. Dakle, SRS se principijelno zalaže protiv osnivanja agencija kao nekakvih paraorgana, a u ovom konkretnom slučaju, predložili smo na koji način bi trebalo da se reši pitanje mirnog rešavanja, ako je to moguće, a naravno nije, ali ako se već utvrđuje ta institucija, onda to lepo treba da rade službe pravne pomoći pri opštinama. Nemamo novih zapošljavanja u administraciji, a trebalo bi umesto u administraciji da malo Vlada povede računa o novim zapošljavanjima u privredi, toga nema ni na pomolu. Dakle, postoje službe pravne pomoći, postoji propis koji reguliše rad službe pravne pomoći i to je Vlada pokušala nama da objasni. Čak su bili lenji pa su na sve naše amandmane za obrazloženje rekli da, odnosnoobrazloženje je isto kao prilikom amandmana narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić.Znači, nisu nas udostojili ni da svakiodbijeni amandman pojedinačno obrazlože. Mi znamo da Zakon o lokalnoj samoupravi reguliše i pravnu pomoć, službu pravne pomoći i ono što je u delokrugu rada službe pravne pomoći danas, moglo bi da se primeni na ono što vi predviđate ovim zakonom. I ako bi bilo nekih izmena, onda bi bilo mnogo jednostavnije promeniti jedan ili dva člana u Zakonu o lokalnoj samoupravi, pa upodobiti ovu instituciju sa službom pravne pomoći, nego formirati potpuno nove alužbe i još jedan namet na vilajet.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, smatram da ovo rešenje iz člana 10. apsolutno niti je moguće niti je u pravnoj saglasnosti sa Zakonom o parničnom postupku, niti postupak koji je predviđen za mirno rešavanje sporova iz radnih odnosa pred agencijom uz saglasnost pri postupanju inspekcije rada. Ovaj zakon je samo u jednom istaknutom smislu, on rešava i pravi neki sistem za rešavanje, mirno rešavanje radnih sporova i u životu neće moći da zaživi, u stvarnosti, a zbog čega? Zato što se u potpunosti birokratizuje rešavanje radnih sporova. Uvode se arbitri i miritelji koji predstavljaju državne službenike, koji su zaposleni u agenciji, a direktora postavlja Vlada. Time građani Srbije gube pravo na prirodnog sudiju, na nezavisnog sudiju koji će odlučivati stručno na osnovu činjenica i dokaza o predmetu spora, gde će stranke imati obavezu da takvu jednu odluku poštuju. Ovde je članom 10. predviđeno da se postupak mirnog rešavanja sporova pokreće tako što stranke mogu zajednički ili pojedinačno da dostave zahtev agenciji. Dostavljanjem zahteva agenciji, postupak je pokrenut., Uz predlog, (poslednji stav) stranke u sporu dostavljaju dokumentaciju u vezi sa predmetom spora, kao i imena svedoka, ako ih imaju. U sledećem članu je predviđen rok od tri dana od dostavljanja ove dokumentacije suprotnoj strani da se ona izjasni. Nije jasno koje mehanizme ima agencija za mirno rešavanje sporova da pozove svedoke; koje mehanizme ima da pozove veštake koje će veštake koristiti u ovom postupku; da li će svedok morati da se odazove pozivu agenciji za mirno rešavanje sporova; gde će biti sedište agencije; ko će voditi upisnik zahteva za pokretanje postupka, ko će voditi upisnik rešenja; ko će voditi arhivu; koliko će ljudi biti koji će tamo biti zaposleni, ko će napraviti sistematizaciju radnih mesta? Koliko će arbitara i miritelja biti; koliko će se postupaka istovremeno voditi, da li će se stotine hiljada postupaka voditi istovremeno, jer toliko postupaka imate u redovnim sudovima? Da li ovo znači da će svaka strana koja želi da razvlači radni spor moći pokretanjem postupka za mirno rešenje sporova da prekine sudski spor, jer je ovim zakonom predviđeno da, ukoliko se pokrene postupak za mirno rešenje sporova, da će se postupak pred parničnim sudom umiroviti. Umirovljenje parničnog postupka ima određene zakonske posledice jer su tamo predviđeni rokovi. Ukoliko stranka u zakonu predviđenom roku ne pokrene postupak iz mirovanja, onda se smatra da je tužba povučena. U nekim slučajevima kada se tužba smatra povučenom, neće se moći ponovo pokrenuti radni spor zbog zastarelosti. Na ovaj način će mnogi građani koji vode radne sporove ostati bez delotvornog pravnog sredstva da reše svoj zahtev. Svaki građanin Srbije ima pravo na delotvorno suđenje, na blagovremeno postupanje i na nezavisnog sudiju i nezavisnog arbitra. Ovaj postupak je nakaradan i on neće moći ni da zaživi. Ovim zakonom se predviđa da će se po njemu postupati od 1.01.2005. godine. Živi bili pa videli, ovaj zakon neće moći da se sprovede zato što je potrebna preglomazna administracija, a ona će služiti samo za političko namirenje među strankama u koaliciji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, malo su se strasti stišale posle onog haotičnog stanja sinoć u situaciji kada građani Srbije nisu mogli da prate kakva je atmosfera ovde. Gospodine Laloviću, jutro je, verovatno, malo bistrije i za vas i pretpostavljam da ste na osnovu izlaganja poslanika i na osnovu reakcija koje su juče stigle od pojedinih predstavnika sindikata i preduzeća gde radnici traže zaštitu svojih prava, shvatili da ovaj zakon treba, a na to imate pravo, da povučete iz procedure. Ovde su vam mnoge kolege, ne samo iz SRS-a, nego iz drugih stranaka koji osporavaju ovaj zakon, izneli mnogobrojne primedbe sa pravnog aspekta zbog čega morate da povučete ovaj zakon. On je svojevrsni lex specialis zbog toga što je suprotstavljen Zakonu o parničnom postupku, zbog toga što vi morate amandmanski da reagujete.Pitanje jeda li vi imate to poslaničko pravo i da li će epilog svega toga biti pred Ustavnim sudom, ne ovakvim i sa ovakvim predsednikom, već u promenjenim i političkim okolnostima kada taj sud bude bio nezavisan. Gospodine ministre, mnogo je preduzeća u Srbiji, mnogo ojađenih radnika koji traže zaštitu svojih prava, a koji i po ovom članu kojitražim da se menja će biti apsolutno dezavuisani, jer postupak za rešavanje njihovog radnog spora ne da neće biti ubrzan, već se dodatno usporava. Preduzeće PKB "Kragujevac" je jedno od preduzeća u Srbiji, a takvih je nažalost mnogo zbog prethodne vladavine DOS-a; ministrovanja Vlahovića i takve agencije. Vi ništa niste uradili da se to promeni - ni Zakon o privatizaciji, niti je bolji sada ovaj direktor Agencije za privatizaciju, od onog koji je bio u Vlahovićevo vreme, da se radnicine vrte u krug i da su prinuđeni da idu na štrajk. Radnici zaposleni u preduzeću PKB "Kragujevac" već 15 meseci ne rade. Oni sa pravom osporavaju način privatizacije tog preduzeća. Već su u parničnom sporu, održana su mnogobrojna ročišta pred Trgovinskim sudom u Kragujevcu, a vi vrlo dobro znate gospodine Laloviću, kao što smo to i pre nekoliko dana rekli, gospodinu Stojkoviću, ministru pravosuđa, da je jedan od najvećih problema kod rešavanja radnih sporova putem sudskog procesa takvo ponašanje Gorana Kljajevića, predsednika Trgovinskog suda. Dakle, svi problemi su skoncentrisani oko pojave Kljajevića, oko načina na koji on radi i oko njegove svojevrsne uzurpacije pozicije na kojoj se nalazi. Eto, tako su juče ovi ljudi morali da zatraže izuzeće sudije pred kojim vode ovaj spor, obilaze ovih dana jednu, drugu, treću kancelariju i nema za njih nikakve pomoći. Zbog čega je problem ako su sposobne i organizovane jedinice lokalne samouprave. U Kragujevcu je to Grad Kragujevac i ima pravnike i stručnu pomoć da se upute svi oni ljudi koji traže zaštitu svojih prava na ostvarivanje takve pomoć kroz pravnu službu, kako to predlaže SRS. Vi ste ovde u članu 11. predvideli da agencija, (tražim da se menja u ime poslaničke grupe SRS) ako je predlog podnela jedna od strana u sporu, agencija dostavlja predlog i dokumentaciju drugoj strani u sporu i poziva da se u roku od tri dana izjasni da li prihvata mirno rešavanje spora. Kakva je sankcija ako se to ne desi, gospodine ministre, posle tri dana? Znači, ti radnici će opet morati da se upute na sud i opet će morati da traže zaštitu svojih prava pred nadležnim sudovima. Vi u obrazloženju zakona kao ključnu stvar zbog čega nam predlažete ovakvo rešenje kažete – dosadašnja praksa je pokazala i sve su to posledice onakvog Zakona o radu, ceo ovaj haos, ostajanje ljudi bez posla, zaštita njihovih prava i Zakon o privatizaciji. Vi kažete da je ovo mnogo bolje rešenje iz prostog razloga što su neažurni sudovi, što su zatrpani i što oni nisu u mogućnosti da te nagomilane probleme rešavaju. Zbog čega su krivi radnici PKB "Kragujevac", to sam uzela kao primer, jer je juče u gradu u kome živim taj problem aktuelizovan, oni su išli u Trgovinski sud i tražili su izuzeće sadašnjeg sudije. Zbog čega su oni prinuđeni da na ovakav način, vi ih prosto terate, traže da ostvare svoja prava, a njihovo ustavno i legitimno pravo je da se obrate sudu, odnosno sudovitreba da efikasnije rade. Ko plaća te sudove i sudije ako vi sami kažete i priznajete da su neažurni i da nisu sposobni. Izaberite sposobnije sudije. Uvek kada je ovde bio izbor sudija i nosioca pravosudnih funkcija sa pravom smo to osporavali, ne naravno sve. Ima među njima mnogo časnih, ažurnih ljudi, ali mnogo je kriminala i mnogo korupcije u toj oblasti i sve je to međusobno povezano. Ko ovde ispašta na kraju, nevini i nedužni radnici koji u ovom trenutku nemaju ništa, koji prebijenu paru nemaju, koji su ostali bez ičega i ne mogu da izdržavaju svoju decu.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, smatram da odredba člana 11. u suštini ništa ne znači, jer stranke u sporu treba u roku od tri dana da se izjasne da li prihvataju mirno rešenje spora. Šta ako se ne izjasne i šta ako se izjasne da prihvataju ili ne prihvataju. Šta se dešava dalje? Nikakva sankcija nije predviđena. Ovaj rok niti je prekluzivan, da li je instruktivan, što znači da li obavezuje ili ne obavezuje, da li povlači određene pravne posledice, ova odredba uopšte o tome ne govori. Analizirajući dalje zakon vidi se jedna nedoslednost. Priča se o mirnom rešavanju sporova, o principu dobrovoljnosti i nepristrasnosti. Ali, kada uđete u suštinsku analizu predloženih odredbi ovog zakona, videćete da se ovde birokratski nameće obaveza za postupanje pred agencijom za mirno rešavanje sporova i da to ima određeni, ali nejasan, uticaj na parnične postupke koji su stranke podnele. Ovakve odredbe zakona ostavljaju mogućnost za procesne zloupotrebe, da stranke u sporu pred sudom mogu na zahtev jedne od parničnih stranaka pokrenuti postupak za, navodno, mirno rešavanje sporova i na taj način razvlačiti parnicu. To je u mnogim slučajevima potrebno nesavesnim učesnicima u sporu da bi se dobilo na vremenu, da se rasproda imovina, kako druga strana ne bi mogla da dođe u poziciju da naplati svoje potraživanje. Veliki je broj nezadovoljnih radnika. Znam da se u Nišu mnogi radnici spore sa svojim firmama upravo zbog tih neplaćenih doprinosa i neizmirenih minimalnih zarada. To se, pre svega, odnosi na poslodavce u oblasti tekstilne industrije ili mašinske industrije. U granama koje su najugroženije, u oblasti tranzicije. Na ovaj način Vlada omogućava poslodavcima da i dalje ne izmiruju svoje obaveze; da kao strana u postupku zatraže mirno rešavanje spora pred agencijom za mirno rešavanje radnih sporova, i da se ne slože sa ličnosti arbitra, da ne dostave blagovremenu i urednu dokumentaciju.Isto tako i da iskoriste ovaj pravni vakuum dok agencija nije ni stvorena, dok nisu stvoreni uslovi za njeno funkcionisanje: nisu izdvojena sredstva, nisu izabrani arbitri i miritelji, niti je određeno sedište i prostorije u kojima će se, navodno, dešavati mirenje u rešavanju radnih sporova. Ne verujem u ovaj predlog zakona, odnosno da će ovaj zakon stupiti na snagu i da će se po njemu postupati od 1. januara 2000. godine. Mislim da se samo dobija na vremenu, da se socijalne tenzije razvuku do nekog drugog vremena, verovatno do februara ili marta, kada će se zasigurno održavati novi parlamentarni izbori, a ova vlada da dobije još neko vreme i još neko mesto da uhlebi po kojeg svog koalicionog partnera. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u potpunosti razumem probleme koje Vlada i vladajuća garnitura imaju. Uostalom jedan od tih problema je nedavno isplivao, kada je ženi jednog funkcionera ovog novog, skraćenog, DOS-a palo na pamet da bi mogla da bude odličan direktor jedne obaveštajne agencije tj. BIA-e. Normalno je da je mnogo onih koji su vam pripomagali da se održite na vlasti. Normalno je da sada morate na neki način da im se odužite. Ako pogledate član 9. zakona koji kaže:"Radom agencije", a mi smo kritikovali i kod prethodnih zakonskih rešenja formiranje agencija. Gde god može i gde god vam padne na pamet, formira se agencija. Birokratija se širi. Ako tako mislite da zaposlenost u Srbiji podignete na neki nivo, onda mislim da vam je put promašen. Dakle, radom agencije rukovodi direktor, pa će direktor imati direkciju, pa će direkcija imati odeljenja i to će se protegnuti na par hiljada zaposlenih, do zadnje opštine. Nesreća je samo u tome što ti zaposleni ne proizvode novostvorenu vrednost, nego će, eto, da mire one koje ste isterali sa radnih mesta gde su stvarali novostvorenu vrednost. Predlog SRS se koncepcijski razlikuje od vašeg predloga. Mi kažemo - imate već dovoljno birokratije u lokalnim samoupravama, sve do ministarstava. Iskoristite tu birokratiju koja je stručna i za ovakve poslove. Nemojte trpati na to malo što još radi, a oslonili smo se još na poljoprivredu, i eventualno na banke, za koje Dinkić nedavno na sastanku bankara reče da će sve domaće banke da zatvori i da će jedino strane banke moći da posluju u Srbiji. Skratite malo apetite. Izvinite se onima koji su vas podržavali u ovim lokalnim i onim prethodnim izborima. Recite im da ćete eventualno nekada moći da im se odužite, da im obezbedite radna mesta, ali nemojte više trpati administraciju na teret ovoj državi i ovom narodu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, izvolite.
Dame i gospodo, prvo, poslanici koji izlaze da govore o ovim amandmanima trebalo bi malo da vode računa o kojim se amandmanima radi. Znači, sada je na redu amandman na član 11. ako se ne varam, a ne na član 9, pa malo vodite računa. Drugo, ovaj združeni napad poslanika SRS i DS-a na ovaj zakon, ta neka svojevrsna mini-koalicija ovde u Skupštini, nekako ne funkcioniše dobro. Prvo juče i delom danas smo slušali priče o tome kako ne valja to što je ovim zakonom kao nametnuto - mirno rešavanje sporova, jer će morati da se prekidaju sudski postupci, a sada slušamo kako eto ne valja što nema nikakve sankcije ukoliko se druga strana u sporu ne odazove na poziv za mirno rešavanje spora u roku od tri dana i izjasni da li prihvata mirno rešavanje spora. Najpre, dogovorite se da li želite da se radni sporovi rešavaju mirno, ili želite da se radni sporovi rešavaju pred sudovima. Nemojte da izlazite za govornicu i svaki put da pričate nešto drugo, a u stvari ovde pravite neku političku propagandu. Koliko sam video vama je ovde najviše krivo što se plašite da do nekih socijalnih tenzija neće doći dok je ova vlada na vlasti, pa se plašite da kada vi dođete na vlast da će tada biti nekih socijalnih tenzija i nekih nemira, pa je to motiv ovolikog izlaženja i ovolikih tirada koje ovde slušamo. Dakle, dogovorite se šta ovde u stvari vi kritikujete. Da li kritikujete to što se sudsko rešenje spora prekida, ili kritikujete to što se sudsko rešenje spora ne mora prekinuti, pa uskladite te svoje napada gospodo radikali i gospodo demokrate. Dogovorite se šta ćete i nemojte svaki put da izlazite za govornicu da pričate o nečemu što nema veze sa ovim amandmanima. Hvala.
Želite repliku? Ali, nisam shvatio ni da vas je pomenuo... (obraća se poslaniku Nataši Jovanović, koja traži reč) (Nataša Jovanović, sa mesta: Ja ću da vam objasnim...) Hajde objasnite mi, izvolite.
Gospodine potpredsedniče imam pravo na repliku jer je kolega Homan u svom izlaganju govorio o amandmanu koji sam podnela na član 11. i o delu mog izlaganja u prilog svojoj argumentaciji, koja ne stoji, osporava ovakav način našeg viđenja zakona - pogrešno je protumačio. Naime, ovde se uopšte nije postavljalo pitanje da li SRS ima istovetni stav sa Demokratskom strankom. Naravno da ga nema, i naravno da su nam i oni suprotstavljeni protivnici kao što ste i vi. Kao što nam je cilj da što pre sklonimo Borisa Tadića sa mesta predsednika Republike, tako nam je cilj da što pre sklonimo Koštunicu sa mesta premijera, i mi ćemo u tome uspeti, u to budite sigurni. Ali, ovde se, gospodine Homan, radi o situaciji da zaista ovaj zakon dezavuiše radnike. Na jednom primeru, o kome vi možda ne želite ništa da znate, a koji se dešava u gradu iz koga dolazim, lepo sam objasnila šta se to dešava. Nemoguće je da dođe do rešavanja mirnih sporova, odnosno da dođe do te situacije kada se već spor desio. A, kada se on desi nemoguće je da po članu 11. kako je to predvideo zakonodavac uopšte dođe do kompromisa te vrste. Naročito, zbog činjenice što su svi sporovi vezani za nepoštovanje socijalnog programa, zbog otkaza, po onakvom Zakonu o radu, koji je izglasao Novaković karticom iz Soluna, zbog činjenice da je izvršena pljačkaška privatizacija i zbog činjenice da sudovi, kao što je sam predlagač predvideo ovde, ne rade dobro svoj posao. Dakle, mi radnicima sa ove govornice poručujemo da je mnogo bolji način da zatraže svoja prava, ako su već na to prinuđeni, pred nadležnim sudovima. Da pre toga pokušaju da ostvare pravnu pomoć, koja im je očigledno potrebna, jer u nedostatku te pravne pomoći u jedinici lokalne samouprave, koju mi ovde potenciramo, oni idu od vrata do vrata i traže besplatne savete pravnih stručnjaka, advokata koji žele da im besplatno pruže pomoć, jer oni nemaju prebijenog dinara. A, kada već dođu pred sud onda je najnormalnije da Kljajević više ne bude predsednik Trgovinskog suda. Najnormalnije je da više nemamo korumpirane sudije, nego časne i poštene ljude, da se ti sporovi, najefikasnije, pred sudovima završe. Sudstvo mora da bude nezavisno, u korist radnika da se dešavaju ti sporovi, pred sudijama koji će da budu časni i odgovorni ljudi. U tome je suština. To što se u pojedinim segmentima sa ovim zakonom slaže i ovlašćeni predstavnik ili kolega Ristić iz DS-a, apsolutno nikakve veze nema ni sa našim amandmanima ni sa našim stavom prema njima. Kao što su oni napravili haos za vreme svoje vladavine to isto i vi sada radite. Mi to želimo kroz drugačiju koncepciju da pokušamo da ispravimo. Ako ne želite to da prihvatite, ako ministar neće da povuče zakon, ako ne shvatate šta je suština našeg zalaganja za radnike i za nezaposlene, evo, proleće će blizu, vanredni parlamentarni izbori, ali budite sigurni da će radikalski premijer biti u stanju i sviministri da zaštite radnike. Neće biti široke ruke samo u predizbornoj kampanji, već odgovorni ljudi kada konkretne stvari treba da se rešavaju.
O amandmanu reč ima narodni poslanik Goran Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsetio bih vas da član zakona, o kojem se govori u ovom trenutku, glasi: "Ako je predlog podnela jedna od strana u sporu, Agencija dostavlja predloge i dokumentaciju drugoj strani". Amandman glasi: reč "Agencija" zamenjuje se rečima: "Služba pravne pomoći". Argumentacija koju smo čuli od većine govornika, kako se obrazlaže, da će suština ovog amandmana promeniti zakon i da će služba pravne pomoći to raditi efikasnije, ali ono što je mnogo zanimljivije je to da se ovde u raspravama o amandmanima provlače neke krupnije političke teze kao što je namirivanje, a gospodin Ristić je to više puta ponovio; namirivanje koalicionih partnera novim radnim mestima, pri čemu ne znam zašto bi se to radilo u službi pravne pomoći na drugačiji način nego u agenciji. Prema tome, obrazloženje apsolutno ne stoji. Predstavnik Demokratske stranke priča o tome da ovaj problem ne treba rešavati, odnosno ti ljudi koji će biti zaposleni ne treba da tu budu po partijskom kriterijumu. Slažem se, i ova Vlada će se truditi da to tako bude. Podsetio bih vas na vreme vladavine prethodne Vlade, koja je do savršenstva dovela model partijske države. Direktori "pozorišta lutaka" su postajali to što jesu zato što su bili članovi Demokratske stranke. Sada kada rešavamo jedan težak problem, a znamo da ima puno nezaposlenih ljudi i da smo u prelaznom periodu koji je takav kakav je i trudimo se da bude što manje bolan, pa i ovi zakoni su upravo došli iz Ministarstva koje se tim problemom, par ekselans, bavi. I umesto da se svi zajedno trudimo da taj problem rešimo kako da smanjimo broj nezaposlenih, da oni koji su nezaposleni imaju bolju socijalnu zaštitu, da prosto prava radnika budu zaštićena na najmaksimalniji način, mi ovde govorimo o sasvim drugim tezama koje su, kao što rekoh, na potpuno drugačiji način tretirane u prethodnom periodu. Potpuno se slažem da moramo da demontiramo partijsku državu i nismo do kraja uspeli u tome, ali uspećemo. Mislim na ovu Vladu. Stručnost mora da bude primarni kriterijum, a zakoni su u nekim svojim elementima, mislim na republičke i na neke koji se odnose na lokalnu samoupravu, prosto dali mogućnost da se ljudi postavljaju na radna mesta bez konkursa. DSS inače misli da taj institut treba vratiti. Kada govorimo o lokalnoj samoupravi, gospodina Ristića pozivam da ukoliko budemo u Nišu uticali na to da direktore javnih preduzeća biramo konkursom, (da tako onemogućimo da se formira mala partijska država ili od nekoliko partija upravni sistem) da stručni kriterijum bude ključan u izboru pravih ljudi koji će rešavati ove teške probleme. Sve dok nas slušaju građani Srbije mi treba da pokažemo maksimalnu želju, volju i energiju da te hiljade radnika koji ostaju bez posla, i oni u firmama koje trenutno vrlo loše rade, da njihovu situaciju popravimo. Bilo je ovde obećanje o 500.000 radnih mesta, od nekih stranaka. Dajte da taj problem rešavamo iz dana u dan i da sve manje bude nezaposlenih, a da oni koji rade, žive od svog rada. To će biti normalna država, to će biti evropska Srbija. Ovakvim raspravama koje zaista nikakve veze sa amandmanom nemaju, tome nećemo doprineti.
Tražite repliku, imate prednost.
Dame i gospodo, ovde smo čuli i videli jedno veliko prosipanje demagogije. Stranka koja se zalaže za konkurse i da se biraju nepartijski direktori na konkursima, je, recimo, u Nišu u Domu zdravlja dekretom, preko noći, smenila direktora koji je izabran na konkursu i postavila partijskog člana. Voleo bih da me gospodin Goran Ilić demantuje, ako to nije tačno. Ta žena je postavljena na mesto direktora Doma zdravlja. To je prvi primer kojeg sam se setio, ali mogu da se setim niza primera koji demantuju gospodina Ilića da se DSS zalaže da na odgovorna mesta dolaze stručni nepartijski ljudi. Svuda su postavili svoje partijske drugove, partijske prijatelje, pod pritiskom gradskih organizacija. Pitam gospodina Gorana Ilića, da pita svoje kolege iz Beograda da li se zalažu da i u Beogradu konkursima biraju direktore ili u pregovorima insistiraju na pojedinim imenima i pojedinim mestima. Da li su ta uslovljavanja "ispod žita" principijelna ili se radi samo o demagogiji. Bez obzira na ovakav jedan demagoški stav o suprotnostima sa ličnim primerom, dakle, stranka koja se zalaže za principe mora ličnim primerom da pokaže da zaista te principe poštuje. Ovde se radi o Zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova. Taj zakon po prirodi stvari ne bi smeo da bude politički, jer svaki građanin, svaki zaposleni ili poslodavac može da bude predmet postupanja po ovom zakonu. Međutim, iz prethodnih rasprava se ovde upravo nameće da oni koji osporavaju zakon predstavljaju političku koaliciju. To naprosto nije tačno. Mi smo se složili oko pravnih principa, oko nedoslednih odluka i predloga u ovom zakonu. Ovde imate nelogične predloge, imate neživotne predloge, imate predloge kojima se narušava pravni sistem. Dragi prijatelji, drage kolege, tako nećete otići u Evropu.
Izvolite, imate reč.
Htela bih samo da ukažem na propuste u vođenju sednice, s obzirom na to da sam se pre četiri ili pet govornika javila. Jesam šef poslaničke grupe za ove predloge zakona ispred Demokratske stranke i javila sam se na repliku i po jednom i po drugom osnovu. Imala sam prednost u odnosu na ostale govornike, pa samim tim molim predsedavajućeg da ubuduće vodi računa kojim će redosledom davati reč prilikom javljanja narodnih poslanika. Različit je pristup prigovorima na amandmane o Zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova koje podnosi poslanička grupa SRS i koje je podnela poslanička grupa DS, kao što je i različit način kritike ovog zakona. Poslanička grupa DS smatra da je važno doneti Zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, ali sve vreme ukazuje na nepravilnosti zbog kojih on u ovakvom obliku ne može biti usvojen i to je ono što sam, nadam se, uspela da vam objasnim, a ako nisam pokušaću još jednom da vam ukratko skrenem pažnju na to. Gospodin ministar, takođe je primetio da postoje određene nepravilnosti. Juče je na Odboru pokušao da kroz određene pravno-tehničke ispravke popravi zakon u odredbama zbog kojih faktički ne može bitidonet prilikom glasanja u Republičkom parlamentu. To su odredbe koje su u suprotnosti sa odredbama zakona koji se, takođe, nalazi na dnevnom redu ovog skupštinskog saziva. Ne možemo usvajati zakon u kome se u članovima 30. i 37. (radi se o zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova) predviđa mirovanje, jer takav institut više ne postoji u zakonu o parničnom postupku, čiju raspravu u načelu i pojedinostima smo završili prethodne nedelje. Ne može biti pravno-tehnička ispravka dva različita instituta, a to su mirovanje i zastajanje, jer oni imaju različita prava za učesnike u postupku, kao i različite posledice za nepreduzimanje, odnosno preduzimanje određenih pravnih radnji. Ko ima i malo elementarnog pravnog obrazovanja ili pravne kulture, ili ko se i malo bavio pravom, može da zaključi da se zamena tih instituta ne može podvesti pod pravno-tehničke ispravke. Naravno, podsetiću da, pored zakona o parničnom postupku, ovaj zakon ima neusaglašene odredbe sa zakonom o javnim agencijama i aktuelnim Zakonom o radu, odnosno konkretno članom 153. koji na različit način podrazumeva uvođenje mirnog rešavanja sporova kada se radi o kolektivnim ugovorima. S druge strane, naravno da se zalažemo za demontiranje partijske države. To je nešto što svako od nas pojedinačno i svi mi zajedno govorimo u istupima, govorimo kroz svoje stranačke, partijske, ali i lične istupe. Sasvim sigurno da se demontiranje partijske države ne može raditi na način kako radi aktuelna Vlada Republike Srbije, stvarajući partijska ministarstva. Kao što znate, svako ministarstvo dodeljeno je jednoj od političkih stranaka koje se nalaze u vladajućoj koaliciji i ono polaže apsolutno pravo na kadrovska, politička, resorna, stručna, zakonska itd. rešenja. To je, onda, čista demagogija. Nema demontiranja partijske države podelom ministarstava na partijska ministarstva. (Predsedavajući: Oprostite, ali prekoračili ste vreme.) Izvinjavam se, završavam. Molim vas da se vratimo na zakon, da shvatite da primedbe DS koje se tiču ovog zakona, usmerene su isključivo na njegovo poboljšanje, jer smatramo da je opravdano, ispravno i potrebno ovaj zakon doneti. Nema demagoškog pristupa ovom zakonu. Obraćamo vam se kao poslanicima, isključivo iznoseći pravne primedbe, nadajući se da ćete ih usvojiti, kako bismo mogli glasati za ovaj zakon.
Samo jedno objašnjenje. Da bih znao da se javljate po replici, morate da istaknete osnov po kome se javljate. Drugo, da kažem da je vaš kolega iz poslaničke grupe, iz iste stranke, izašao na repliku, a bio je osnovni red, pošto ste vi ovlašćeni predstavnik, da vas propusti i da vam da prednost. Nije greška u mom predsedavanju, nego u vašem nedogovaranju u poslaničkoj grupi. (Snežana Lakićević-Stojačić, sa mesta: Javila sam se pre četiri govornika.) Jeste se javili, ali nismo znali koji je osnov, a narodni poslanik Boško Ristić je insistirao, pošto je pomenut, da ima prvenstvo na repliku. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Očekivala sam da će da se desi malo duža rasprava kada je moj amandman u pitanju, iz prostog razloga što pojedine kolege iritira moja jasna argumentacija koja je utemeljena na primerima koji su očigledni. Ne razumem, a sada izlazim da repliciram kolegi Iliću iz DSS, koji je bio njegov povod da izađe i da govori o mom amandmanu. Pri tome je rekao da se smenjuju govornici i da govore o svemu samo ne o amandmanima, a on ni "a" od amandmana nije spomenuo, već je iskoristio priliku da se lokalno prepucava sa Boškom Ristićem, na primeru mog amandmana, odnosno ovog zakona. To možete u Nišu, u Gradskoj skupštini, ako ste i jedan i drugi tamo odbornici. Što se tiče kadrovanja, gospodine Iliću, rekla sam vam, a vi to verovatno niste čuli ili niste želeli da čujete, da vi u novoj vlasti, novoj – staroj, kako god hoćete, ništa niste uradili da se krupni problemi kod kadrovanja reše. Ključni problem, kada je u pitanju zaštita prava, opljačkanih i ojađenih, radnika je Trgovinski sud i Goran Kljajević. Godine 2000. on je bio član Izborne komisije u proširenom sastavu u ime SPO, a posle "petooktobarskog puča" velikodušno ga je u svoje okrilje preuzela DS. On je kadar Demokratske stranke. I vi znate i svi oni, da je on na takav način imenovan, kao i mnoge druge sudije. Mi smo ovde imali takva imenovanja, kada je u navodnoj opoziciji bila DSS, pred rušenje Vlade Zorana Živkovića, da nam se predloži za predsednika suda u Surdulici čovek koji je bio v.d. direktora neke propale gumarske firme. O čemu mi onda pričamo? Takva su bila kadrovanja i imenovanja nosilaca pravosudnih funkcija. Zbog toga su sudovi neažurni i zbog toga je možda i bio prinuđen zakonodavac da nam to napiše u obrazloženju, jer je to činjenično stanje. Onda nemojte da govorite o nečemu što ne stoji i da osporavate našu jasnu i nedvosmislenu argumentaciju. Vi biste znali, da ste osvojili vlast u Nišu, da je veoma jasna i moguća pomoć od strane pravne službe u jednom gradu. Po ovome sada, kako se svi ti ljudi obraćaju poslanicima, što onima koji su u Odboru za privatizaciju, što nama koji nismo, iz raznih gradova dolazimo, obično dođu kod nas koji smo iz određenog grada, ljudi sa tim problemom. Direktor agencije bi trebalo da bude kolega Ostoja Stojanović iz SRS. On ni u predsoblje, ni u dnevnu, ni u spavaću sobu ne može da uđe od gomile materijala. Čovek je zatrpan. Preko 80 preduzeća, raznih ljudi, radnika koji dolaze i od njega traže pomoć. On to sve pedantno proučava, do detalja, bori se na Odboru za privatizaciju, kritikuje ministra, ali šta to vredi, Ostoja Stojanović ima, kao odgovoran političar, nameru da im pomogne, ali on ne može da im pomogne. To moraju sudovi da rade. Upravo kod njega i u Odbor za privatizaciju dolaze ljudi zbog toga jer sudovi ne rade svoj posao i radnici ne mogu da ostvare svoja prava.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković.
Prvo, što se tiče depolitizacije, naravno da je DSS za depolitizaciju. Sa tim procesom se krenulo. Nažalost, u Srbiji ne postoji dovoljno političke volje da se taj proces što pre okonča, a i kako da govorimo o političkoj volji, kada mi u prethodnom periodu nismo imali ni neke elementarne institucije sistema. Nismo imali predsednika Republike. Ova vlast i ova vladajuća većina je pokazala želju za depolitizacijom i formiranjem institucija samim promenama izbornog zakonodavstva u našoj državi. Podsetiću vas da je Vojislav Koštunica osvajao dva miliona glasova u dva izborna ciklusa, pa nije mogao da postane predsednik Republike. Prema tome, gospodo koji pričate o depolitizaciji ili politizaciji sistema u Srbiji, toliko. To su činjenice, isto kao što su činjenice kada govorimo o radu Vlade Republike Srbije. Reći ću vam da je regulisan aranžman sa Pariskim klubom, da je regulisan aranžman sa Londonskim klubom. Dugovi koji su nastali, nisu nastali ni za vreme SPS, niti za vreme DOS-a, ti dugovi su nastali mnogo ranije, za vreme Mike Špiljka, Milke Planinc, kada su nezavisne revizorske kuće ulazile u naše trezore i utvrđivale da naša država duguje oko 20 milijardi dolara. Ono što nije rešeno u prethodnom periodu, rešeno je sada. Rešeno je i nešto što je nastalo od 1990. do 2000. godine, kao što je pitanje duga Ruskoj Federaciji, kao što je početak pregovora o rešavanju našeg duga Narodnoj Republici Kini. Takođe, rešen je i jedan problem koji je tištao RTB Bor, kada je prethodna vlast potpisala ugovor sa Dajmler Krajslerom. Naša država se nije potrudila da ispuni nijedan član iz tog ugovora. Očigledno, da su neke prethodne vlasti, odnosno ljudi u tim vlastima umislili da naša država može da se svađa i sa Ruskom Federacijom i sa Narodnom Republikom Kinom i sa multinacionalnim kompanijama koje imaju nekoliko puta veći obrt kapitala nego Republika Srbija i Srbija i Crna Gora. Upravno pričamo o svim ovim dugovima, zato što ni vladajuća većina, niti Vlada nisu u poziciji da se bave nekim veselijim stvarima, nego rešavanjima dugova iz prethodnog perioda. Zato što se ti dugovi uspešno rešavaju, Srbija je na koraku od potpisivanja Studije o izvodljivosti i mislim da će to definisanje i potpisivanje Studije izvodljivosti ići mnogo lakše ako ovaj parlament bude radio kako treba i ako u našim nastupima bude mnogo manje demagogije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo strpljivo sam sačekao da se ova serija replika završi, a reklamirao sam povredu Poslovnika, član 97. stav 1. - smatram da me je jedan od narodnih poslanika pogrešno protumačio; onaj koji je izašao posle mene, da mu ne pomenem ime da mu ne bih dao pravo na repliku, ili pogrešno protumačio ili dremao pola moje diskusije, pa onda nije čuo šta sam rekao. Braneći amandman na član 11. koji je podnela uvaženi narodni poslanik Nataša Jovanović, pomenuo sam član 9. gde pišete kako će se rukovoditi tom agencijom, kao i član 8. i 7. gde piše da će se formirati agencija. Samo u tom kontekstu sam pomenuo taj amandman. Inače, kad smo već kod toga, u obrazloženju stoji zašto se amandmani odbijaju. Obrazloženje je isto kao i obrazloženje na amandman na član 1. koji je podnela gospođa Gordana Pop-Lazić. Tu pišete - u Evropskoj uniji, Francuskoj, Nemačkoj, SAD itd, tamo gde milioni ljudi nisu ostali bez posla za četiri godine, tamo gde deca ima šta da jedu, tamo privreda funkcioniše i ima mesta da se formiraju razne neprofitne organizacije, pa i agencije i sasvim je normalno da oni mogu. Suština je kod nas da se birokratija umnožava kao amebe, od jednog činovnika postaju dva činovnička mesta, pa se oni popune, pa onda četiri i tako redom. Dobro reče jedan od narodnih poslanika kada je pomenuo ono lutkarsko pozorište - sve više se stiče utisak i u javnosti, (a mi poslanici SRS smo to, već prvi ili drugi dan posle onog "vašeg čuvenog oktobra i buldožera", videli) da jeste lutkarsko pozorište, dobar deo državne uprave su lutke marionete i mrdaju onako kako prste mrda neko sa Zapada.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, govorio sam o amandmanu. To što se agencija neće zvati agencija nego služba pravne pomoći, ne menja suštinu, kao što se i ranije u mnogim zakonima amandmanima reč "agencija" menjala sa rečju "uprava" i to nije suština. Suština demontiranja partijske države ima drugačiji pristup rešavanju društvenih problema. Prema tome, zaista nisam ovu govornicu, a to je samo primer, koristio za lokalna pitanja. Ali, mislim da ono što se odnosi i na moj grad, odnosi se uglavnom i na Srbiju. Stranke treba da promene odnos prema kadrovima koji će rešavati određene probleme i kriterijum isključivo mora da bude stručnost. Prema tome, pominjani direktor doma zdravlja je postavljen od strane ministra, jer tako Zakon o zdravstvenoj zaštiti tu problematiku danas reguliše. To sa mojom strankom nema nikakve veze. I taj ministar obećava da će promeniti praksu, makar u nekom prelaznom rešenju i te probleme rešavati konkursom, jer na drugačiji način, rešenje ne daje dobre rezultate. Prema tome, partijska država se demontira u vreme Vlade u kojoj DSS ima vodeću ulogu i demontiraće se. Taj proces je dug. Nema dovoljno političke volje, ali bez takvog pristupa ovom problemu neće biti rešenja, jer ova ili ona pre partijska država su bile možda malo bolje ili malo gore, ali su bile partijske. Prema tome, ukinućemo partijsku državu i ljudi će se baviti politikom u skupštinama: lokalnim, republičkoj i državne zajednice, a ne u domovima zdravlja i kliničkim centrima i agencijama za mirno rešavanje sporova. To treba prepustiti stručnim ljudima, onima koji su često na margini a imaju izuzetne kvalitete. To će promeniti atmosferu u ovoj zemlji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Iskoristim i ovaj amandman na član 11. kao priliku da ukažem predlagaču, doduše nema ga, da povuče i ovaj predlog zakona, jer predlagači ovog zakona i onog zakona koji je bio 1. tačka dnevnog reda, očigledno "ne razgovaraju", oni su "u svađi". To nije isti predlagač. Članom 11. ovog predloga zakona navedeno je da, ako je predlog podnela jedna od strana u sporu, agencija dostavlja predlog i dokumentaciju drugoj strani u sporu i poziva je da se u roku od tri dana izjasni da li je prihvatila mirno rešenje spora. U okviru 1. tačke dnevnog reda ove naše sednice, imali smo Predlog zakona o parničnom postupku. Srpska radikalna strankaje predložila jedan amandman da se izbriše čitavo jedno poglavlje. Nije ni bitan naziv tog poglavlja, ali je bitno da postoji šest ili sedam članova koji regulišu postupak mirenja, poravnanja. To se u Predlogu zakona o parničnom postupku naziva medijacija. Tamo su kao medijatori navedeni advokat ili sudija, koga odredi postupajući sudija u nekom predmetu. Ovo sve pričam zbog toga što individualni radni spor, pa neka budu i samo ove dve grupe sporova povodom otkaza i povodom minimalne zarade, takođe predstavljaju spor iz sudske nadležnosti. Znači, sud ima mogućnosti, ako se usvoji zakon o parničnom postupku, da uputi na mirno rešenje tog spora, da postignu čak i sporazum koji će dobiti snagu izvršne isprave onog momenta kada podnesu zapisnik postupajućem sudiji i on rešenjem to konstatuje. To nije dovoljno ovom drugom predlagaču, pa on predlaže neustavni zakon. Ta neustavnost se vidi, pre svega u članu 11. gde planira posebnu službu, odnosno agenciju za mirno rešavanje radnih sporova. (Sada su i pomoćnici otišli, pošto očigledno nešto nije u redu sa Predlogom zakona.) Onaj ko je predložio ova dva zakona, on ne zna da postoji Zakon o radu. Ukoliko ima nameru, pošto se usvoje ova dva predloga zakona tek onda da ide na izmenu Zakona o radu, onda je napravio stratešku grešku. Zakon o radu ne izvire iz ova dva zakona. To što je ova materija po pitanju mirnog rešavanja radnih sporova, (pa da li su u pitanju kolektivni ugovori ili individualni radni sporovi) takođe, regulisana Zakonom o radu sa nekih 20 ili 30 odredbi. Moram da kažem da je u Zakonu o radu za ovu situaciju predviđena arbitraža. Naveden je čak i postupak kako se formira arbitraža. Možda će neko pametan da se seti pa da kaže - u izmenama Zakona o radu koje pripremamo, mi ćemo to da izbacimo, jer postoji ovaj zakon. Sada moram da konstatujem, ovo što je sada u Zakonu o radu u pogledu arbitraže, to je za dve klase bolje regulisano nego ovo ovde. Ako se ima u vidu da postoji i Predlog zakona o parničnom postupku, koji ćete da izglasate, onda nam ovo uopšte nije potrebno. Ne znam, neko se poigrava sa Narodnom skupštinom i daje ovakva rešenja, koja su praktično neodrživa. Ustavni osnov za ovakav zakon ne postoji. Zakon o radu priča o arbitraži. Molim vas, i Konvencija Međunarodne organizacije rada, pa čak i te neobavezujuće preporuke, kojima vi dajete obavezujući značaj, takođe, govore o arbitraži, ne govore o agenciji. Ovde je nastao prosto jedan talas pomodarstva da se sve može nazvati agencijom,direkcijom ili savetom, izgubljeno u vremenu i prostoru. Zašto agencija? Mi smo samo ovim amandmanom hteli da ukažemo da je ovo što se predlaže, nebulozno. Agencija za mirno rešavanje radnih sporova, a u Zakonu o radu, ako baš ima potrebe da citiram, citiraću član 153. u poslednjem stavu, kažeda, se sastav i način rada arbitraže određuje kolektivnim ugovorom. Ako se radi o sporovima povodom kolektivnog ugovora, a ako se radi o individualnim sporovima, onda imate odredbu člana 121. gde se kaže, zaposleni i poslodavac mogu sporna pitanja da iznesu pred arbitražu, ne agenciju, nego arbitražu. Arbitražu sami definišu i oni njoj daju neki značaj. Mi imamo iskustva sa arbitražama. Postoji spoljnotrgovinska arbitraža, dakle, kada se pojavi međunarodni element.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Igora Bečić podneo je amandman kojim predlaže da se naslov iznad člana 12. i član 12. brišu. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo poslanici, poštovani predsedavajući, puno je bilo reči o depolitizaciji državnog sistema. Međutim, ovaj zakon stvara novu mogućnost za njenu politizaciju. Način izbora direktora agencije nije definisan ovim zakonom, ali u obrazloženju stoji da će ga birati predstavnici Vlade, reprezentativnih sindikata i predstavnici poslodavaca, (a to u zakonu nije definisano) govori o tome da će Vlada uticati na izbor direktora agencije. Ako se vide ovlašćenja direktora agencije da može da određuje arbitra ili miritelja (kako se kaže u članu 12) govori o autoritarnosti ovog predviđenog zakonskog rešenja. To znači da, ukoliko strane u sporu koje su obično u životu na suprotnim stranama, možda u svađi, ne mogu da se sporazumeju, pa je zato spor i nastao, moraju da daju saglasnost oko izbora ličnosti arbitra ili miritelja. Ukoliko oni to ne učine, onda to čini direktor ove agencije. Ovo je nametanje rešenja, ovo je osnova za zloupotrebu. Najveći broj zloupotreba u pravosuđu se odvija na sledeći način: podnošenjem tužbe se namešta broj određenom sudiji kod koga imate prohodnost i to je najveći broj primedbi stranaka u sporu, da se na taj način vrši zloupotreba u sudu. Ovde imate jednog čoveka, arbitra, koji može prema izboru stranaka u sporu da odredi direktora agencije i može da odredi arbitra strankama u sporu bez konsultacija i bez ikakvih ograničenja. Navodno, postoji mogućnost da se traži izuzeće arbitra, ali nije predviđena mogućnost za izuzeće direktora agencije za mirno rešavanje sporova. U sudskom postupku, stranka može da traži izuzeće sudije, predsednika suda, izuzeće predsednika neposredno višeg suda, pa i izuzeće predsednika Vrhovnog suda, o čijem izuzeću odlučuje opšta sednica Vrhovnog suda. Ovde, uz obavezu da stranke obavezno prekinu sudski spor, ukoliko jedna od stranaka pokrene postupak za mirno rešavanje spora, dolazite u jednu sivu zonu gde od jednog lica zavisi ko će odlučivati u tom postupku. Kada se dalje sagledaju ovlašćenja arbitra, da može on da odlučuje kada će zaključiti raspravu, a sa druge strane imate rok od 30 dana da je dužan da donese rešenje, ali 30 dana od dana otvaranja rasprave. Vidite jedan rastegljiv postupak gde nisu definisani počeci računanja zakonskih rokova. Sve to ostavlja sumnju da će ovaj postupak ići na korektan način i biti sproveden tako da stranke imaju veru i poverenje u ovakvu jednu agenciju za mirno rešavanje sporova. Naravno, slažem se sa jednim od mojih prethodnika koji kaže da Međunarodna organizacija rada predviđa arbitraže kao vanpravosudne organe gde stranke treba da poklone poverenje u mirnom rešavanju sporova, što bi ubrzalo rešavanje međusobnih sporova po osnovu rada i rasteretilo pravosudne organe. Dakle, smanjio bi se upliv države u rešavanju radnih sporova. Naprotiv, ovde se država direktno meša u rešavanju radnih sporova sa ciljem da očuva ove preglomazne sisteme u društvenoj svojini sa kojima ne zna šta da radi. To je odraz njihove nesposobnosti i nespremnosti da se suoče sa problemima i da ih efikasno i kvalitetno rešavaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
I član 12. i ovaj amandman, iskoristiću da ubedim ministra i predsednika Vlade da povuče ovaj predloga zakona, jer ovo ništa ne valja. Vidite, vi ste članom 12. propisali određivanje miritelja, odnosno arbitara. Miritelji, to su mirotvorci, to nam je poznato, i inostranstvo je hvalilo mirotvorce i tako dalje. Miritelj je potreban za kolektivno ugovaranje, a arbitar je potreban za individualni radni spor. U poslednjem stavu se tvrdi da, ako strane u sporu sporazumno ne odrede miritelja, odnosno arbitra, određuje ga direktor agencije. Molim vas, ovo je u suprotnosti sa vašim članom 5. Predloga zakona. Tu ste rekli, načelo dobrovoljnosti, a ako nema dobrovoljnosti, ako nema saglasnosti stranaka u sporu oko zajedničkog predstavnika koji će da učestvuje u tome, onda nema tog postupka. Ne može nešto sporazumno i mirno kada se nekome neko nametne. Tu nema logike. Dakle, ako stehteli da primenite nešto što postoji već dve godine u našem zakonodavnom sistemu, onda ste mogli malo da pogledate odredbe Zakona o radu. Stalno vas podsećam na odredbe Zakona o radu, zato što je neka druga vlast donela taj zakon, rekla je da je svetski priznat, najbolji, mada je tekst iz 1848. godine. Lagali su nas ovde kako je Međunarodna organizacija rada dala neki papir gde podržava zakon, što takođe nije tačno. Kod kolektivnog ugovora, to je jedna nova tvorevina u odnosu na 1848. godinu. Vidite, ovde kod kolektivnog ugovaranja vi ste imali situaciju, recimo, član 153. stav 2 kaže vako: "Sporna pitanja u primeni kolektivnih ugovora rešava arbitraža", ne agencija, ne mirotvorac, nego arbitraža, a obrazuju je učesnici kolektivnog ugovora. Imamo tri učesnika u kolektivnom ugovoru. Dakle, u roku od 15 dana od dana nastanka spora. Kod vas je sporno zaključenje, postojanje i primena, jer ste to naveli kao razlog zbog čega mora da se traži posredovanje. Dakle, zaključenje, izmene i dopune ili primena kolektivnog ugovora. Kod vas je sve sporno kada je u pitanju kolektivni ugovor. Da li on postoji i da li se primenjuje i sve dalje. U Zakonu o radu, vi ste rekli, ovo što sam naveo, rešava arbitraža koju obrazuju učesnici u roku od 15 dana. Sledeća stvar, odluka arbitraže o spornim pitanjima obavezuje učesnike, a obavezuje ih samo ukoliko je prisutna dobrovoljnost i ukoliko se svi učesnici u kolektivnom ugovoru saglase da arbitraža reši ovaj spor koji je između njih nastao. Sastav i način rada arbitraže (sada se dolazi na temu ovog vašeg predloga zakona) uređuje se kolektivnim ugovorom. Molim vas, mi smo na Zakonodavnom odboru bili prevareni ili nismo posvetili dovoljno pažnje. Morali smo da kažemo da ovaj zakon ne korespondira sa ovim zakonom, jer ima potpuno suprotna rešenja. Zakon o radu je ipak osnovni zakon u odnosu na ovo što vi neustavno pokušavate da progurate kao zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Zašto ovo pričam? Ako vam je ideja da menjate Zakon o radu u ovim odredbama, trebalo je prvo ovo da uradite izatimkrenete sa ovim rešenjima koja su ponuđena. Vi idete obrnutim putem. Ne smete da se uhvatite promene Zakona o radu. Ne smete, jer neko ko finansira iz inostranstva, baš želi ovakav Zakon o radu i potpuno obespravljenje svih zaposlenih. Povodom sledećeg amandmana objasniću da je ovo nemoguće da se primeni pogotovo kada su u pitanju privatna preduzeća. Da vidim tog ko radi kod privatnika ko će da pokrene mirno rešavanje spora, a da mu gazda prethodno ne kaže – izvolite radnu knjižicu. Vi na ovaj način izbegavate da primenjujete zakon. Zbog toga mi podnosimo ove amandmane, da skrenemo pažnju svima. Imate zakone, primenjujte ih, nemojte da donosite nove zakone kojim odlažete rešavanje problema.
Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Živan Vladimirović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Živan Vladimirović.
Dame i gospodo poslanici, na osnovu člana 141. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije podneo sam amandman na član 13. zakona o mirnom rešavanju radnih sporova koji glasi: "član 13. se briše". Naime, SRS je u principu protiv osnivanja raznoraznih trošača državnog novca, a to su agencije koje se osnivaju kada treba i kada ne treba, pa je SRS za jedno logičnije rešenje da to rešavaju službe pri opštinama. Predviđena je obuka uz pomoć donacija. Smatramo da se to može uradi i sa stručnim službama, pravnim službama pri opštinama, tako da bi, po nama, to mnogo jeftinije koštalo. Ministar nije tu, ali ja sam član Odbora za privatizaciju, pa smo imali raznorazne slučajeve da dolazi do velikih sporova između vlasnika preduzeća i radnika, a poslednji slučaj koji bih naveo, pa bih pitao ministra da je tu kako bi to razrešio. To je jedna firma iz Doljevca,"Agroeksport-Toplica", koja se bavi klaničnim poslom. Poslednjoj sednici Odbora za privatizaciju došao je vlasnik koji kaže da će menjati delatnost, gajiće puževe. On tamo ima radnike koji su stručni ljudi, mesari i koji rade taj posao. Da li on to misli da će oni puževe da mu kolju tamo, a otpustio je više od polovine radnika. To bi bilo interesantno da razjasnimo, ko će to da razreši i ko će to da miri? Po meni bez, suda tu rešenja nema.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, potom Boško Ristić.
Član 13. je dobar povod da se razmotri jedna situacija, a javnost treba da zna da su te situacije moguće. Bilo bi interesantno da predstavnici Vlade i predstavnici većine u Narodnoj skupštini koji podržavaju ovakav Predlog zakona izađu za govornicu i objasne građanima Srbije kako to zamišljaju da sprovedu ovaj zakon ukoliko su u sukobu privatnik koji je gazda, direktor nekog preduzeća, pa neka bude preduzeće i sa 20 i sa 200 zaposlenih i jedan zaposleni koji ima problem sa tim svojim gazdom, a problem je na relaciji, odnosno u okviru ovoga što ste vi dali kao predmet mirenja kada je u pitanju individualni spor, a to je otkaz ugovora o radu ili isplata minimalne zarade. Kako ćete vi kasira iz jedne samousluge da mirite sa njegovim gazdom. Da li on može u ovim uslovima danas u Srbiji da razmišlja o tome da pokrene radni spor. Može da razmišlja da ode kod gazde, da uzme radnu knjižicu i ode kući. Svako ko tvrdi da je drugačije neka dokaže. Gde ovo može da se koristi? Može da se koristi kod javnih preduzeća od republičkog značaja: elektroprivreda, železnica, PTT, NIS, kod zaposlenih u državnim organima, tu je već problematično, ne bih mu preporučio ni tu da traži nekog miritelja ili arbitra da ga miri sa ministrom ili direktorom Direkcije. Zašto ovo pričam? Ovo pričam zbog toga što ne postoje ta prava. Od kada je donet Zakon o radu ne postoje individualna prava zaposlenih. Drugo, kada pričamo o nedostatku ustavnog osnova za ove zakone,moram da vam kažem da je individualno ljudsko pravo rad, radni odnos i sva prava koja proističu iz rada. Nemate vi prava da nekoga gurate da mirno rešava spor, da država pravi pokriće kako imamo institucije, to je ovo pravimo institucije da bi nastala država. Ne prave se institucije na ovaj način, vi odlažete rešavanje svih pitanja svih problema. Uzeo sam primer, spor oko minimalne zarade. Možemo da licitiramo da kažemo koliko stotina hiljada zaposlenih može da pokrene taj spor. Ako hoćemo nešto kod kolektivnog ugovora, onda je zaključenje izmena i dopuna i primena kolektivnog ugovora. Vi sada u članu 13. vašeg Predloga zakona navodite., pogledajte šta se tu sada navodi, kaže: "Agencija dostavlja predlog i dokumentaciju u vezi sa predmetom spora miritelju". Oni nisu zaključili kolektivni ugovor, koju dokumentaciju da dostavi, nema dokumentacije. Neće gazda da zaključi taj pojedinačni kolektivni ugovor. Odnosno arbitru koji je određen za konkretni spor. Koju dokumentaciju? Malo je privatnika. Hajde zaštitite ove ljude koji rade i subotom i nedeljom u privatnim velikim preduzećima, motorima, lokomotivama našeg razvoja, da ne pominjem nazive tih firmi. Svi znate, niti postoji godišnji odmor, niti postoji topli obrok, rade subotom i nedeljom, uvek im se izmišljaju neki popisi po nekim tamo prodavnicama itd. Zašto inspekcija rada ne zaštiti te ljude? Vi u Zakonu o radu imate odredbe gde je inspektor rada ovlašćen da vrati čoveka privremeno na posao dok se ne reši pred sudom spor. Vi sada ubacujete kukavičje jaje. Socijalni dijalog, socijalni partneri - kakvi socijalni partneri! Ovaj nema, a gazda došao da, ako može zakajmači, još više da uzme. Privatizacija, vidite isami kakva je. Na tenderu, na aukciji uzme imovinu, po ugovoru ima mogućnosti da proda 10% imovine, on proda 40% i isplati sve umesto šest godina i ostalo mu je 60% čiste zarade, niti luk jeo, niti luk mirisao. Jedina mu je prednost ta što je znao nekoga u Agenciji i imao nekog bankara koji će da mu da garanciju. U tim uslovima vi pričate o nekoj zaštiti prava radnika i o mirnom rešavanju sporova. To je vrhunski cinizam koji može da se ponudi građanima Srbije u ovom trenutku.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, meni je žao što ministar nije ovde da čuje sve ove kritike. Apelujem na stručnjake, pravnike, advokate koji sede u ovoj skupštini da svojim stavom doprinesu da se snažno distanciramo od ovakvog jednog predloga zakona. Ovde ima primedbi da se prečesto javljamo za reč. Zaista želim da se što više i što snažnije, što izraženije distanciramo od ovog predloga zakona, jer će ovaj zakon uneti haos u pravni sistem. On neće moći da bude primenjen. On otvara pravnu nesigurnost. Ovim zakonom nije jasno da li se rešava materijalno pravo ili proceduralno pravo. Ovim zakonom se građani Srbije obavezuju da pokreću postupak za mirno rešavanje radnih sporova, a s druge strane član 15. kaže, da će ministar utvrditi način postupanja u mirnom rešavanju sporova. Dakle, idemo u jednu sivu zonu, u jednu neizvesnost. Pitao bih svakoga od vas da li bi neko od vas potpisao pravo trećem licu da mu rešava spor po pravilima koja će naknadno utvrditi ili naknadno odrediti. Da li bi neki sportista ušao u utakmicu, ako unapred ne zna pravila. Da li je to normalno? To je protivno Ustavom zagarantovanim pravima na pravnu sigurnost. Građani moraju da ostvaruju svoja prava u unapred utvrđenoj proceduri, koja je obznanjena, koju svi poznaju. Ne možete ljude da terate u neki crni tunel, bez osvetljenja, i da kažete - ne zna se ni koliko je dugačak, ni kako ćeš da se krećeš, ni kakve te prepreke čekaju. Nemate garanciju za zaštitu prava preko stručnog pravnog lica. Nije utvrđena zaštita od strane advokata. Nije utvrđeno pozivanje advokata i punomoćnika u postupanjima. Sve je to jedna siva zona. Sve je to nejasno. Zato želim da ukažem javnosti na pogubnost usvajanja ovakvog zakona. I, svako ko bude dao pristanak da se ovakav zakon usvoji snosi odgovornost pred građanima Srbije za haos koji će nastupiti, za haos koji će nastupiti u sudovima. Mi dozvoljavamo pravo da arbitar bude iznad sudije, iznad pravosuđa. To je direktno mešanje izvršne vlasti u sudsku vlast, pošto arbitra, odnosno direktora agencije bira Vlada. Vlada ima direktni upliv, pošto arbitar može svojim odlukama da zaustavi sudski postupak, može da odlučuje bez pravila koja su prethodno zakonom utvrđena, on se stavlja izvan zakona i iznad pravosuđa. To je nedopustivo. Očekujem da će Ustavni sud i po službenoj dužnosti da reaguje čim ovakav zakon, ukoliko bude usvojen, ugleda svetlost dana. Međutim, u članu 13. se kaže: "Agencija dostavlja predlog i dokumentaciju u vezi sa predmetom spora miritelju, odnosno arbitru koji je određen za konkretni spor". Pa, gde će mu je dostaviti? Kući? Da li je taj arbitar u agenciji? Kom arbitru će dostaviti? Ako imate lokalne agencije za rešavanje mirnih sporova da li će biti lokalnih arbitara? Da li će biti lokalnih miritelja? Kakav će biti odnos između lokalnih agencija i centralne agencije? Gde će građani Srbije pokretati postupke? Da li u mestu svog stanovanja ili ovde u Beogradu, gde je centar Republičke agencije? Meni to nije jasno. Voleo bih da mi ministar to objasni. On očigledno ne zna odgovore na ova pitanja. On ima samo preveliku želju i politički nalog da odagna socijalne tenzije od Vlade, pa da naknadno dobije blanko ovlašćenje da može da uredi postupak po kome će se rešavati ovi sporovi. Voleo bih da mi ministar da odgovore na konkretna pitanja. Kod svakog amandmana pitaću ga o tome, odnosno postaviti konkretna pitanja. A, građani Srbije će pratiti i znati da li je našao odgovor bar na jedno od tih pitanja. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Mirčić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je nekoliko kolega iz vladajuće većine skretalo pažnju ovde nama koji pokušavamo da u ovoj raspravi o amandmanima sredimo koliko je moguće ove predloge Vlade, odnosno pokazali su izuzetno nestrpljenje i nervozu, što se vidi po dobacivanjima iz klupa. Zaista ne znam o čemu se tu radi, osim možda o tome da ste se vi dogovorili da požurite ovu raspravu da biste glasali. Verovatno ste morali neki od uslova da ispunite pa nemate vremena, čekate da mi završimo ovu raspravu, da se ne bi pojavio još neki novi uslov. Naravno, to je vaš problem i vaša stvar, a mi iz SRS pokušavamo da vas ubedimo da je naša ideja da ovaj zakon o mirnom rešavanju radnih sporova treba povući iz procedure, da treba da se stavi na dnevi red zakon o radu, da konačno zaposleni u zemlji Srbiji dobiju zakon koji će, koliko toliko, da štiti njihove interese. Sada, zaposleni u Srbiji, zahvaljujući Zakonu o radu koji je na snazi nemaju nikakva prava i nikakvu zaštitu. Mnogo je primera za to. Poslanička grupa SRS je zatrpana ovih dana pozivima radnika, faksovima sa raznim podacima. Ljudi očekuju da ćemo da im pomognemo. Mi, evo, pokušavamo vas da ubedimo da im skupa pomognemo, ali je očigledno da vi za to nemate sluha. Neko je, takođe, ovde rekao da ovaj naš predlog da se ne formira još jedna nova agencija, znači da se ne menja suština. Pa, bogami, i te kako se menja, jer menjanje organa koji bi radio eventualno na mirnom rešavanju radnih sporova i te kako bitno utiče na suštinu vladinog predloga. U prilog tome je upravo amandman na član 14. koji je podneo gospodin Milorad Mirčić. U članu 14. se kaže da svaka strana u sporu snosi svoje troškove u postupku, osim troškova miritelja, odnosno arbitra. U obrazloženju ovog zakona rekli ste da je za sprovođenje ovog zakona potrebno obezbediti sredstva u budžetu Republike Srbije za 2005. godinu u iznosu od 10 miliona dinara. Znači, 10 miliona dinara će potrošiti miritelji i arbitri. Niti će koga pomiriti, niti će šta uspeti da urade od onoga što vi zakonom pokušavate da im nametnete. A, amandman kolege Mirčića upravo ide ka tome da se brišu ti troškovi. Jedan od razloga zbog kojih mislimo da ovaj posao mogu da rade službe pravne pomoći je upravo u tome što stranke ne bi imale dodatnih troškova. Zna se da službe pravne pomoći rade po umanjenoj advokatskoj tarifi, odnosno za polovinu advokatske tarife, i to je nešto što bi eventualno moglo da se podnese. A, zamislite sada radnika koji dobije otkaz, a vi ga ovim zakonom terate na duple troškove. Prvo, terate ga da plati miritelja, ko zna koliko. Ko zna koliko će da ga koštaju ovi troškovi, jer samo kažete - svaka stranka snosi svoje troškove. Pa, onda naravno neće uspeti da se pomire, pa onda mora ponovo da tuži, pa da plaća sudsku taksu. Em gubi na vremenu, em bogami gubi i novac. Ili, recimo, osamdesetak radnika IMP-e o kojima sam juče počela da govorim, 16 meseci ne prima platu. Oni bi sada verovatno angažovali arbitra, kada bi imali čime da ga plate, a taj arbitar bi trebalo da dovede Slobodana Radulovića, koji je kupio IMP-u i iz potpuno nepoznatih razloga ih ostavio da rade. Ljudi zaista rade, svaki dan dolaze na posao, a gospodin Radulović se ne pojavljuje u toj firmi, ne daje im platu, račun im je blokiran i sada bi zaista gospodine ministre, gospodo koji ćete glasati za ovaj zakon, bilobi dobro da objasnite tim ljudima ko će njima da da novac i na koji način da plate da se arbitrira taj njihov problem. Možda bi ga arbitar rešio, ali ne vredi, ne mogu da ga plate.
Hvala. Da li još neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, meni je drago što se ministar vratio u salu. Ponovo ću postaviti neka pitanja koja sam malopre postavio u njegovom odsustvu. Očekujem da on odgovori na ta pitanja. Voleo bih da mi objasni odnos između republičke agencije za mirno rešavanje sporova i lokalnih agencija. Da li će arbitri biti birani na lokalnom i na republičkom nivou? Gde će se zasnovati postupak podnošenjem zahteva? Da li u lokalu ili prema republičkoj agenciji? Sve je to u vezi sa odgovorom na pitanje i u odnosu na regulativu člana 14. kako je predloženo - da svaka stranka u sporu snosi svoje troškove u postupku. Da li to znači da će čovek iz Niša, čovek iz Jastrepca, koji nije primao platu toliko godina, morati da dođe u Beograd da rešava svoj spor, ili će to moći da radi i u Nišu. Da li je moguće očekivati od radnika, koji se sude zbog minimalca, da potroše sredstva za sebe i svog punomoćnika, koji treba da dođe u Beograd, da bi pokušali mirno da reše spor? Kažemo da je spor obavezan, jer neke moje kolege iz G17 kažu da sam pogrešno protumačio zakon, da nije obavezno pokretanje postupka za mirno rešavanje radnih sporova. Pročitao sam u obrazloženju ovog predloga zakona da se od 30. do 37. člana definiše obaveznost pokretanja postupka za mirno rešavanje sporova i prekid parničnog postupka. Parnični postupak stranka može da pokrene na osnovu ličnog opredeljenja, na osnovu lične sposobnosti da raspolaže svojim zahtevom i sama stranka obezbeđuje sebi postupanje suda i pristaje na plaćanje troškova postupka. Ovim članom, zakon obavezuje stranku da uđe u postupak obaveznog mirenja i da plati svoje troškove postupka. Ovaj zakon nije definisao troškove postupka za svedoke koji moraju da dođu iz mesta koje je van mesta održavanja i vođenja postupka. Nije jasno gde će sedeti arbitri, da li će ići tamo gde su strankama nastali sporovi ili će suditi u svojim stanovima, u svojim biroima, odnosno kancelarijama. Zašto? Zato što se članom 13. kaže da, agencija dostavlja predloge i dokumentaciju u vezi sa sporom nadležnom miritelju ili arbitru. Nije definisano gde se to dostavlja, gde će se održavati rasprava i kako će se dostavljati pozivi. Rokovi su potpuno skraćeni. Ovde je rok za odlaganje rasprave pet dana, najduže pet dana i to je u suprotnosti sa opšte prihvaćenim pravilima u pozitivnom pravu da se rokovi ne mogu odlagati kraće od osam dana, osim ako postoji saglasnost stranaka. To je pravilo koje važi u krivičnom postupku, to je pravilo koje važi u prekršajnom postupku, to je pravilo koje važi u parničnom postupku. Dakle, ovim zakonom se probija pravni sistem. Uz sve ostalo gde ministar ima pravo da nakon usvajanja ovog zakona utvrdi proceduru, utvrdi uslove pod kojima stranke mogu da opšte u postupku. Koje to uslove stranka treba da ispuni da bi mogla da međusobno opšti sa drugim učesnicima u mirnom rešavanju spora? Svaka stranka time što je postala stranka ima pravo na korespondenciju sa organom koji vodi postupak i sa suprotnom stranom gde bi mogla da iznosi svoje argumente i pobija stavove i argumente druge strane. Ovaj zakon je nakaradan, on je anticivilizacijski. Pozivam sve normalne, pametne i stručne ljude da se distanciraju od ovakvog predloga.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Mita Avramov podneo je amandman kojim predlaže da se naslov iznad člana 16. i član 16. brišu. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Mita Avramov.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i dosadašnji članovi i ovaj član ne može da se "dene" nigde u ovaj zakon. SRS se zalaže da se izbriše član 16. u celosti, pošto je neprimeren. Ponovo se uključuju agencije koje treba da se staraju o pravima i obavezama radnika koji je dobio otkaz ili nešto slično, koji treba da odgovara za neki prekršaj na svom radnom mestu. Ponovo je uključena agencija. SRS je apsolutno protiv svih agencija koje su do sada ustrojene u ovoj novoj Vladi, pa takođe i u ovom segmentu, jer postoje razni načini da subjekti nađu svoja prava od sindikata, od lokalne samouprave. Međutim, sve se to preskače, i daje se pravo agencijama koje će rešavati te probleme na najefikasniji način. Kako se to ovde kaže, da li pojedinačno ili grupno, pa se čak kaže u zakonu ako neko pojedinačno podnese neki zahtev i prigovor agenciji, agencija će obavestiti i ostale učesnike u roku od tri dana, pa da im dostave da li hoće i njih da zastupaju ili ne. Tako u nedogled i to se onda oteže ko zna koliko dugo vremena da bi se rešio neki spor ili slučaj koji može da se reši sa jednim kvalitetnim razgovorom sa predstavnicima sindikata koji su u toj firmi, koji imaju ulogu mirovne misije i koji treba da zastupaju prevashodno interese radnika, a ne samo da se bave zimnicom, ogrevom itd. Znači, agencija ovde ima široka ovlašćenja. Protiv agencije ne može niko da se žali. Može da se podnese žalba, ali agencija tu žalbu može da odbaci kao neosnovanu itd. Iz tog razloga SRS smatra da treba ovaj član 16. i naslov iznad člana 16. da se briše.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 16. ima naslov - Učešće miritelja u kolektivnom pregovaranju. Za početak da kažem da smo nekada imali zakon o kolektivnim ugovorima koji je regulisao i ovu situaciju, takođe neuspešno, ali kao predmet spora i razlog zbog čega treba da se uključi mirotvorac koga odredi agencija je ono što stoji u članu 2. stav 1. Znači, predmet spora je zaključenje, izmena, dopuna ili primena kolektivnog ugovora. Ostvarivanje prava na sindikalno organizovanje i štrajk. Ostvarivanje prava na sindikalno organizovanje je Ustavom zajamčeno pravo i oko toga nema mogućnosti da se bilo šta pregovara i dogovara. Pravo na štrajk je regulisano drugim propisom i takođe je ustavna kategorija, ona je zagarantovana. Vi ste ubacili u članu 16. - "učesnici u zaključivanju kolektivnog ugovora". Imamo tri nivoa kolektivnog ugovaranja. Na svakom od tih nivoa postoje tri strane, odnosno kasnije dve strane koje učestvuju u zaključenju kolektivnog ugovora i sada mirotvorac treba da se pojavi da ove tri strane natera da zaključe kolektivni ugovor, a oni ne žele da zaključe kolektivni ugovor. Znači, kolektivni ugovor ne postoji. Spor je kod njih oko neke izmene, neke od odredbi kolektivnog ugovora i treba da se uključi mirotvorac. Spor je primena odredbi kolektivnog ugovora. Da vidimo šta bi sve mogao po vašim propisima da sadrži kolektivni ugovor. Ako pođemo od Ustava Republike Srbije onda član 35. pominje reči "kolektivni ugovor" i to kaže da zaposlenima može prestati radni odnos protiv njihove volje pod uslovima i na način utvrđen zakonom i kolektivnim ugovorom. To je prvi put gde se pominje kolektivni ugovor. Drugi put u članu 38. gde se navodi da pravo na ograničeno radno vreme, na dnevni i nedeljni odmor, plaćeni godišnji odmor i odsustvo u skladu sa zakonom, odnosno kolektivnim ugovorom. Donosilac Ustava je kolektivni ugovor definisao praktično kao dodatni instrument kojim mogu da se regulišu prava koja zakon poznaje ili da se omogući jedan viši nivo prava od onih koja su zakonom propisana. Međutim, vi ste u članu 131. Zakona o radu, koji verovatno menjate, a možda ovu odredbu baš i nećete, ali ove druge o rešavanju sporova sigurno, kaže "uređuju se prava, obaveze i odgovornosti iz radnog odnosa". To je dato široko. "Postupak zaključenja kolektivnog ugovora, međusobni odnosi učesnika kolektivnog ugovora i druga pitanja od značaja za zaposlenog i poslodavca. Kolektivni ugovor zaključuje se u pismenom obliku". Jedino tako i postoji. Pobrkana tema, promašeno sve. U Zakonu o radu u članu 153. govorite o arbitraži, a ovde o miritelju koga određuje agencija. To samo potvrđuje onu osnovnu tezu da se na ovaj način grade čvrste institucije preko kojih se neće primenjivati zakon, institucije u funkciji izbegavanja zakona. Moram da iskoristim ovu priliku, a o tome ću i kasnije da pričam, ova vlada ne zna šta je sadržina kolektivnog ugovora. Opet potenciram, ono što je najvažnije za taj opšti kolektivni ugovor, to je cena rada. To treba da bude jedno sidro ekonomske politike. Imaćemo memorandum o ekonomskoj politici, imaćemo budžet. Vlada mora da izađe sa svojim ekonomskim programom, mora da ima konzistentnu politiku plata i zarada, ali ne samo u pogledu visine, nego i efektivne isplate toga i zarađivanja sredstava po osnovu rada. Vi izbegavate sve to što je obaveza Vlade, preko ovakvih institucija, preko mirotvoraca, arbitara i na drugi način. Vi ne želite da koristite inspekciju rada, ne želite da koristite sudove, ne želi Vlada da ispunjava svoje obaveze, a njena je najosnovnija obaveza da sprovodi zakon. Pošto to sve nećete, onda nam nudite ove stvari – postoji institucija, ali nije rešeno.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle ovako iscrpnog izlaganja gospodina Krasića, stvarno se vrlo malo može reći. Međutim, u članu 16. kažete: "Učesnici u zaključivanju kolektivnog ugovora (u daljem tekstu: učesnici) mogu da podnesu predlog Agenciji za učešće miritelja u kolektivnom pregovaranju". Zašto vi, dame i gospodo iz Vlade, sumnjate da se će već kod potpisivanja kolektivnog ugovora,učesnici, potpisnici kolektivnog ugovora spore, pa da im onda treba i miritelj. Inače, izašao sam da kažem da ovaj amandman narodnog poslanika gospodina Mite Avramova treba prihvatiti, iz prostog razloga što on, kao predsednik opštine Šid, vrlo dobro zna koji su mu problemi na terenu, a ovo i jeste dokaz da ste vi izgubili vezu sa bazom, da između vas na vrhu u Vladi i građana Srbije, naroda u lokalnoj samoupravi, ne postoji relacija. Izgleda da vrlo malo zalazite u gradove. Smatram da ovaj amandman treba prihvatiti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Stefan Zankov.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS sam podneo amandman na član 17. Predloga zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Član 17. po mom mišljenju, treba da se briše. To tražim, jer je član 17. u koliziji sa članom 1. Predloga zakona, kao što je i kompletan Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova u koliziji i sa Zakonom o radu i sa zakonom o parničnom postupku, koji su u opticaju. Član 17. treba da se briše jer je u koliziji sa članom 1. Predloga zakona, u smislu onog predloga rešenja koje nudi SRS u ovoj oblasti i koje želi da amandmanima izmeni. Zbog toga smo i podneli ovako veliki broj amandmana, jer smatramo da je tekst ovog predloga zakona izuzetno loš. Mi znamo da vi to nećete prihvatiti zato što dolazi od SRS, ali pokušavamo zbog građana Srbije da ukažemo sa što više amandmana na ono što ne valja u ovom tekstu. Jednostavno, naše je mišljenje, a to je i većina mojih kolega ovde vama rekla, da ovaj posao koji ste predvideli za osobe koje se nazivaju i miritelj i arbitar, treba da rade službe pravne pomoći u opštinama, jer suveć verzirane za tako nešto, treba im mnogo manje priprema da krenu taj posao da obavljaju, manji su troškovi osnivanja ovih novih agencija. Dakle, radi se o još jednom u nizu predloga zakona i zakona, u inflaciji propisa koje Vlada Srbije nudi ovoj skupštini i koji voljom većine uglavnom prolaze i na koji način pokušava da svoju odgovornost prebaci na te agencije koje formira skoro svakim predlogom zakona.Odgovornost je sve veća, jer je i ekonomsko-socijalna situacija u Srbiji sve gora. Zato vam predlažem da, ukoliko imate malo razuma, prihvatite ovaj amandman.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, pa Petar Jojić.
Pokušaću da ubedim narodne poslanike da treba da se prihvati ovaj amandman, jer ću početi sa izlaganjem kako bi to u praksi izgledalo kada bi se primenio član 17. Predloga zakona. U ovom članu je napisano da miritelj, mirotvorac u postupku kolektivnog pregovaranja, a on nije strana u kolektivnom pregovoru, kaže: "prisustvuje pregovorima". Pošto prisustvuje pregovorima, Boško Ristić nema potrebe da se sekira, jer to znači da postupak neće biti preko video-linka, niti sa zaštićenim svedocima, niti sa izmenjenim glasom ili likom. Znači, miritelj mora da bude prisutan na "n.n." mestu i moraju sve tri strane koje se nisu dogovorile oko kolektivnog ugovora da budu prisutne. Dalje, on ukazuje učesnicima na predloge koji nisu u skladu sa zakonom i drugim propisima. Sada će da se pojavi problem jednog pojedinačnog kolektivnog ugovora jedne velike firme, gde zaposleni moraju i subotom da rade. Recimo, sindikat pokrene postupak da se zaključi kolektivni ugovor, poslodavac – gazda insistira da svi radnici moraju subotom da rade, da prelazi 42 časa, tera to na 70 časova nedeljno i sada miritelj treba njih da upozorava. Pazite, vi ste ubacili socijalističko samoupravljanje i dogovaranje u nekoj oblasti gde je zakon. Ovde nema pogađanja. Kako neko može da pomiri radnike koji ne žele subotom da rade, jer probijaju fond časova, a gazda ih ne isplaćuje, i da pomiri gazdu, kome je interes ne da rade osam sati dnevno, nego, ako može, jedno, 23 časa dnevno?! On bi opet bio nezadovoljan! Kako sad taj miritelj može između njih da posreduje, da ih natera da se dogovore da li će zakon da se primeni na kilo, dva ili na pola kilograma. Naravno, vi ćete to da opravdate time da je to sve dobrovoljno. Jeste dobrovoljno, ali će biti i obavezno kada oni, koji moraju da podignu glas zbog nekih nepravdi i nezakonja, dođu na vaša vrata, a vi im kažete – molim vas, to je složeno pitanje, pošto mi hvatamo priključak prema Evropi, vi kao socijalni partneri napravite socijalni dijalog, država će da vam pomogne u toj socijalnoj raspravi i vi se dogovorite oko toga, sedite i završite posao. Treće, kaže: "pruža stručnu i drugu pomoć učesnicima". Ne znam kako je moguće da neko ko je na čelu arbitraže bude stručna služba i jedne i druge strane. To je nešto nemoguće. Ili, ukoliko je to tendenciozno namešteno, pa s obzirom na to da ga direktor postavlja, u slučaju da ne mogu zajednički da odrede miritelja, onda se unapred zna koja će strana da završi posao. I pored velikog napora da se nešto prepiše i napravi i pored velikog napora da se ovde održi rasprava i da se ovo donese, budite sigurni, posle ove naše diskusije i ove naše rasprave, najveću grešku će napraviti oni sindikati, oni zaposleni i oni pojedinci koji se budu upustili u ovu ekskurziju koja se zove mirotvorci, mirovnjaci, arbitri, agencija, direktor, budžet, socijalni dijalog, socijalni pregovor. Izmislite još neku reč koja ništa ne znači kod nas. Mi imamo taj problem što vi pričate o nečemu kao da postoji, a toga nema. Juče reče neko, kako da se dogovore kako da podele jednu pomorandžu, oni su je presekli na pola, a sestra je kasnije rekla, ja sam bila zainteresovana za koru a ovaj drugi kaže ja sam za sok. Problem je u tome što vi radite nešto a nema ni pomorandže.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada neko nema druga posla, on se igra, poigrava, šegači ili kupi klasje po lanjskom strnjištu. To vam je sa Predlogom ovog zakona. Dame i gospodo, ako uporedite odredbe člana 17. sa predlogom člana 18. videćete da je ovo jedna besmislica. Na šta će ovo da liči, ne znam? Ovo niko neće moći da primeni u praksi. Bitno je da ćemo imati nešto napisano, a da li će to u praksi da zaživi, to ovog puta predlagača ne interesuje. Narodni poslanik Zoran Krasić je ukazao na određene manjkavosti i probleme, koji će se javiti u postupku kada je u pitanju primena ovog propisa i kada je u pitanju opšti ili kolektivni ugovor. Miritelj prisustvuje raspravi i pregovorima. Dalje se kaže da, pruža stručnu pomoć učesnicima u rešavanju spora. Ko je proverio stručno znanje miritelja? Molim vas, miritelj ovde preuzima sudsku ulogu i funkciju. On nije ni licenciran, za razliku od nekih drugih kao beznačajnih institucija, u kojima se traži licenca, a ovde nema licence. Drugo, kaže se da je stručan, ali se ne kaže, ako on ima ovu ulogu koju mu predlagač u Predlogu zakona daje, da on maltene vodi postupak - da učestvuje u postupku kao stranka, da daje stručna mišljenja,ukazuje, pruža stručnu pomoć. Razumem da je predlagač predvideo u ovom predlogu da to lice mora biti diplomirani pravnik, sa najmanje 10 godina radnog iskustva i da ima položen sudsko-advokatski ispit. To bi moglo, na neki način da se prihvati. Međutim, ako vi postavite nekoga ko je diplomirao samo kao pravnik, nema stručnosti, nema iskustvo ni u privredi ni u upravi - šta činiti? To je neprovereno stručno mišljenje, neproverena struka. Videćete, kada dođete na odredbe člana 18. što je sledeći amandman, dame i gospodo da se ne bih javljao, skrenuo bih pažnju samo na nekoliko momenta kada je u pitanju ovaj član. Kaže se - strane u sporu su dužne da pristupe mirnom rešavanju kolektivnog spora, u skladu sa zakonom. Pitam vas, gde je sankcija, ako ne pristupe? Kada je u pitanju javni interes, opšti javni interes, a ja razumem da je opšti javni interes predviđen u drugim zakonima, ali ne razumem da se ovde opšti javni interes spominje a da nema sankcije. Ako onaj ko se ne pridržava i ne pristupi, ne odazove se, njemu se unapred određuje obaveza, a ta obaveza nije sankcionisana ako je neko ne ispuni. Zbog toga smatram da je ovaj amandman sasvim na mestu i da ga treba prihvatiti, jer je Srpska radikalna strankadebelo u pravu kada smatra da je bespotrebno formiranje ovolikih korporacija, po imenu agencije, a koje poreske obveznike jako mnogo koštaju, kao i građane Srbije. Dignite ruke od agencija. Imaćemo mnogo više agenata nego što ih je imao Staljin, nego što je imao bilo ko u bivšem Sovjetskom Savezu, ni CIA, koliko ćemo mi imati u agencijama zaposlenih birokrata, koji treba da se finansiraju iz džepova naših građana, poreskih obveznika.Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Antić podneo je amandman kojim predlaže da se naslov iznad člana 18. i član 18. brišu. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborpredlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj amandman glasi da se član 18. iz ovog zakona briše. Smatram da je sasvim neprimereno da se ovaj član koji tretira pravo zaposlenih na štrajk nalazi uopšte u ovom predlogu zakona, jer on bitno ograničava pravo zaposlenih na štrajk. Predstavlja jedno kukavičje jaje u ovom zakonu i ne samo da na jedan drzak način ignoriše postojeći Zakon o štrajku, već i ovlašćenja data ovim članom, ovlašćenja kojima se onemogućava da zaposleni stupe u štrajk, preširoka. Razlog je zbog toga što se ugrožava život i zdravlje ljudi i nanosi šteta većih razmera i nabrajaju se delatnosti. Videćete koliko su brojne te delatnosti i da se faktički svako drugi ili treći zaposleni u Srbiji stavlja u situaciju da izgubi pravo na štrajk. Znači, elektroprivreda, vodoprivreda, saobraćaj, radio-televizija, PTT usluge, komunalne delatnosti, proizvodnja osnovnih prehrambenih proizvoda, zdravstvena i veterinarska zaštita, prosveta, društvena briga o deci i socijalna zaštita, delatnost posebnog značaja za odbranu i bezbednost i poslovi neophodni za izvršenje međunarodnih obaveza Republike Srbije. Samo u zdravstvu radi oko 120.000 zaposlenih, koliko radi i u ovim ostalim delatnostima. Verovatno blizu milion ljudi ostaće bez prava na štrajk. Ovo je jako ozbiljan član koji bitno umanjuje prava zaposlenih. Ukoliko je već Zakon o radu ta prava zaposlenih sveo na minimum, smatram da ovo dalje zadire u njihova prava i da je neophodno da se ovaj amandman prihvati.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pa potom Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici i član 18. je u suprotnosti sa članom 5. ovog zakona. Naime, članom 5. predviđate dobrovoljnost mirnog rešavanja radnih sporova, a članom 18. namećete obaveznost mirnog rešavanja radnih sporova. Sada mi iz SRS kada čitamo Vladine predloge, onda pored onoga što čitamo u redovima, znamo čitamo i između redova. Ovaj član 18. rekla bih da je ključni u ovom zakonu, jer članom 18. u stvari vi zabranjujete, odnosno pokušavate da sprečite štrajkove, kažete: "Delatnosti u smislu stava 1." a stav 1. govori o obaveznosti, odnosno da su "stranke u sporu dužne da pristupe mirnom rešavanju kolektivnog spora". Pa onda kažete: "Delatnosti u smislu stava 1. ovog člana jesu delatnosti koje obavljaju poslodavci u oblasti elektroprivrede, vodoprivrede, saobraćaja, radio-televizije čiji je osnivač Republika Srbije, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave, PTT usluga, komunalnih delatnosti, proizvodnje osnovnih prehrambenih proizvoda, zdravstvene i veterinarske zaštite, prosvete, društvene brige o deci i socijalne zaštite". Šta ovo u stvari znači? Zašto je ova odredba Predloga zakona opasna? Zato, drage kolege, što je očigledno da ono što se priča već mesecima, da će se to desiti, a to je prodaja Elektroprivrede, PTT-a i Beogradskog vodovoda i naravno, zaposleni moraju da mirno rešavaju svoje kolektivne sporove. Agencija će im poslati nekog arbitra, , on će uredno da arbitrira, dovoljno dugo dok se ne završe ti postupci koji su očigledni i to je ono što svakako treba da se spreči, tako što će se amandman podnet na član 18. ovog zakona prihvatiti. Vladino obrazloženje zbog čega se odbija ovaj amandman je zaista neuverljivo. Vlada kaže da, s obzirom na to da je gospodin Zoran Antić u obrazloženju svog amandmana rekao da je ovim članom predviđena obaveza za mirno rešavanje spora u nekim određenim delatnostima, a ima za posledicu sprečavanje štrajka zaposlenih u tim delatnostima i što je u suprotnosti sa stavovima SRS. Vlada kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što uvođenjem obaveznog mirenja u kolektivnim radnim sporovima u delatnostima od opšteg interesa, nema za posledicu sprečavanje štrajka zaposlenih u tim delatnostima. Ostala priča je takođe neargumentovana. Dakle, Vlada nas ovim obrazloženjem nije ubedila da se zaista iza ovog zakona ne krije ta opasnost; da se iza ovog zakona i iza ovog člana 18. ne krije mogućnost da Vuk Hamović, Lazarević i ostala bratija ne završe posao koji su započeli u Elektrodistribuciji; da se iza ovog člana ne krije ono što se po Beogradu priča da će juče pomenuti veliki beogradski tajkun Nenad Bogdanović da proda "Beogradski vodovod"; da se iza toga ne krije ovo što se ovih dana čita po novinama, a vezano je za delatnost PTT, tu je i proizvodnja prehrambenih proizvoda, a da ne govorimo o ostalom. Ovde se krije i C "market", "Centroproizvod", "Knjaz Miloš", ovde se krije sve ono što je sporno, sve ono što će imati za posledicu još, otprilike, onoliko nezaposlenih koliko ih ima do sada. Radi se o velikim gigantima, o velikim firmama i kako je krenula, odnosno kako je nastavljena kriminalna privatizacija svih ovih preduzeća, a i ona preduzeća koja se pripremaju, Srbiju očekuje još otprilike više stotina do milion nezaposlenih. Onda se zaista postavlja pitanje šta ova vlada radi, koji joj je krajnji cilj? Očigledno, ne ono što su obećavali građanima u izbornoj kampanji. Građani će ovaj put to znati i da kazne na narednim izborima, koji će, potpuno sam ubeđena, biti vrlo brzo. Doneli vi ovaj zakon ili ne, štrajkove nećete zaustaviti, ne možete sprečiti građane da blokiraju puteve, da dođu pred Vladu, da vam kažu svoje probleme. Od vašeg mirnog rešavanja - nema ništa, jer ovaj član 18. koji pokušavate kao kukavičje jaje da podmetnete, slobodno vežite, nećete sprečiti štrajkove nezadovoljnih radnika u Srbiji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, a potom Nataša Jovanović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, upravo sada kada raspravljamo o članu 18. dolazimo do srži naše diskusije. Već dva dana ukazujem uporno da ovaj predlog zakona ima potpuno političku motivaciju. Dakle, da se spreče štrajkovi u onim oblastima gde aktuelna Vlada nije uradila ništa. Dakle, tamo gde je zdravstvo, društvena briga o deci, obrazovanje, saobraćaj, elektroprivreda, gde su bila izuzetno velika očekivanja nakon decembarskih izbora, kada je premijer u svom ekspozeu obećao da će sa ovim oblastima nešto učiniti; da će se nastaviti reforme, da će se obezbediti zarada adekvatna u učešću radnika u ovim oblastima i u stvaranju društvenog proizvoda ili saglasno interesu opštem ili posebnom društvenom interesu tamo gde ovi zaposleni ostvaruju učešće svojim radom. Vlada je suočena, pre svega, sa smanjenjem budžeta, smanjena je realizacija obećanja data prilikom konstituisanja Republičke vlade. Ostvarena je inflacija, a rezultati koji su bili tu, trebalo je da prate obećanja prilikom formiranja Vlade i sve je više nezadovoljnih koji dižu svoj glas protiv ovakve vladine politike. S obzirom na to da je Vlada osetila veliki socijalni pritisak i tenziju, želi da na ovaj način otkloni obavezu za rešavanje političkih i ekonomskih tenzija sa sebe i da to prebaci na neke svoje arbitre koji treba da predstavljaju birokratizovani deo vlade, gde će Vlada imati direktni upliv u rešavanju sporova iz kolektivnih ugovora o radu, ali da izostane njena odgovornost. Vlada želi da utiče na odnose, ali ne želi da preuzme odgovornost za rešavanje tih odnosa. Zato je jasno da se ovom odredbom člana 18. zadire u pravo na štrajk, pre svega, u oblastima gde su osnivači Republika, odnosno jedinice lokalne samouprave. Sam član 18. je nejasan, pa se pominju neke delatnosti koje mogu da budu i u privatnom vlasništvu. Tako i oblast zdravstva i veterine može da bude u privatnom vlasništvu, jer takođe postoje privatne klinike, privatni veterinarski instituti, postoje privatni univerziteti. Da li je moguće štrajkovati na privatnim univerzitetima ili fakultetima, a da se prethodno ne sprovede procedura propisana članom 18? Dakle, ovaj član 18. je protivan evropskim i demokratskim dostignućima, ograničavaju se prava na štrajk utvrđena Ustavom i zakonom.Nije moguće nikome nametati rešenja koja se nazivaju da su po principu dobrovoljnosti, au suštini su imperativne norme gde se nameće obaveza postupanja po proceduri koja još uvek nije propisana i po proceduri koju će po članu 15. ovog predloga zakona bliže propisati ministar, nadležan za poslove rada. Dakle, pitam ministra rada koji je ovde prisutan, zbog čega nam ne obelodani tu proceduru po kojoj će se regulisati i rešavati ovi sporovi, jer tu proceduru ne znamo, to predstavlja jedan "tamni vilajet" gde ne znamo šta je dobro uzeti, a šta je dobro ostaviti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kako odmičemo do narednog člana zakona i sada zbog spora delatnosti od opšteg interesa koji ste vi definisali u članu 18. vidite da se stvari sve više komplikuju. Zato je koleginica Radeta ukazala na to da je ovo možda i ključni član ovog zakona koji je potpuno neprimenljiv i suprotstavljen sa Ustavom o čemu govori upravo ovaj član. Suprotstavljen je Zakonuo parničnom postupku i najbolje bi bilo (apelovaćemo do kraja ove rasprave, trajaće verovatno do kraja današnjeg dana) da povučete zakon. Ako je ovako definisan član 18. i ako ste vi nabrojali šta su to delatnosti od opšteg interesa i to stoji da jesu, onda ste morali da se zapitate, gospodine ministre, na koji način ćete da sprečite mogućnost da prejudicirate ovakvom zakonskom odredbom mogućnost zaposlenih u delatnostima od opšteg interesa da koriste svoje pravo štrajka. Vi ste to dali nekako zakamuflirano, odnosno Vlada, verovatno vi kao predlagač, u obrazloženju za neprihvatanje ovog amandmana, ali nećete moći ni mene, ni ostale kolege koje su suprotstavljene zakonu, a kamoli one koji su zaposleni u ovom delatnostima, da ubedite u ispravnost takvog objašnjenja, odnosno u prejudiciranje načina njihovog ostvarenja prava. I kolege pravnici, eksperti iz redova SRS-a koji su se ovde javljali u više navrata, su mišljenja da se bilo kakva sankcija sprovede. S druge strane, niko nije u situaciji da, ako iole normalno razmišlja, krene u štrajk, a da ne želi da ostvari svoja minimalna prava. Ne kreću talasi štrajkova kada su u pitanju prosvetni radnici,zaposleni u elektroprivredi, javnim preduzećima i zdravstvu iz čista mira. Oni traže svoja elementarna prava, a vi ih terate da idu na mirno rešenje radnog spora. Ako je to nemoguće, oni moraju da pokrenu postupak pred nadležnim sudom i onda ćemo imati novu "Jugoremediju" Problemi su mnogobrojni. Zaista je način ovakvog ponašanja, pre svega vas kao resornog ministra, za ove ključne probleme koji se tiču onih koji traže posao, onih koji su zaposleni bilo u propalim preduzećima, u javnim preduzećima, da se bavimo ovim zakonom i da je on određen za primenu od 1. januara u stvari dobijanje na vremenu. Umesto da krenete da rešavate probleme na drugi način, da se stvara mogućnost da se pokrene proizvodnja u zemlji, da se otvaraju nova radna mesta, da se na taj način mnogo efikasnije puni budžet. Pa onda ni budžetski korisnici ne bi imali problema da, uz ovakav enormni rast cena,komunalnih i svih drugih usluga i prehrambenih proizvoda, to prati koliko-toliko rast zarada. Ne, to nije slučaj! Svakoga dana je u društvu sve veća raslojenost. Ljudi žive u bedi, u nemaštini, a sada članom 18, kroz koji ste definisali šta su to delatnosti od opšteg interesa, vi prejudicirate način ostvarenja njihovog prava i sprečavate mogućnost da oni ako žele da štrajkuju do ispunjenja svojih zahteva torade. Inače zakon je takav da on uopšte neće moći, u to budite sigurni, da opstane u pravnom prometu od dana kada ste namenili da on bude primenjen, od 1. januara 2005. godine.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Srđo Komazec. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Srđo Komazec.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, tako što sam predložio da se član 19, Predloga zakona o mirnim sporovima, briše u celosti. Predloženi član 19. glasi: "U delatnostima iz člana 18. ovog zakona strane u sporu su dužne da zajednički podnesu predlog, u roku od tri dana od dana nastanka spora. Ako strane u sporu ne podnesu predlog, dužne su da o tome obaveste Agenciju. Ako strane u sporu ne podnesu predlog, direktor Agencije po službenoj dužnosti pokreće postupak mirenja i određuje miritelja iz Imenika" . Pomenutim predlogom predviđa se da su strane dužne da pri rešavanju obaveste Agenciju. SRS smatra da nisu potrebne agencije, da su se u praksi pokazale kao neefikasne i skupe, da najčešći prihod koji ostvaruju sopstvenim sredstvima je vrlo mali, te da je za njihovo finansiranje potrebno obezbediti dodatna sredstva iz budžeta - što predstavlja zavlačenje ruke u džep građana. Zato smatram da ovaj član treba brisati - da je moj amandman dobar i prihvatljiv, pa se nadam da će u Danu određenom za glasanje ovaj moj amandman biti prihvaćen od strane narodnih poslanika.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, pa potom Boško Ristić.
Dame i gospodo, opet ministra nema i ja se zaista pitam i juče i danas da li je gospodin Lalović ovde u funkciji ministra ili u funkciji narodnog poslanika. Tu je bio kada je trebalo da čini kvorum, i lepo je to što on i danas ceo dan sedi ovde, ali bi zaista trebalo malo i da komunicira sa narodnim poslanicima. Neverovatno je da čuje ovoliko primedbi koliko mi iznosimo kroz ove amandmane, a da on nema šta da kaže. Kada je konkretno reč o članu 19. ovo je čudo neviđeno koliko nelogičnosti na jednom mestu u ova tri stava ovog člana. Prvo kaže – "U delatnostima iz člana 18. ovog zakona strane u sporu su dužne da zajednički podnesu predlog, u roku od tri dana od dana nastanka spora". Šta se sada dešava ako oni to ne urade? Ministar je ovde govorio, načelno o zakonu, da je cilj ovog zakona da se ubrzaju postupci iz radnih sporova. Naprotiv, ovo će značajno da uspori. Primena ovog člana 19. će značajno da uspori rešavanje tih radnih sporova. "Ako strane u sporu ne podnesu predlog, dužne su da o tome obaveste Agenciju". Prvo, kako ćete ako usvojite ovaj član, kako vi mislite da zaista obavežete strane u sporu da podnesu zajednički predlog. Da oni mogu da se dogovore, ne bi bile strane u sporu. Oni ni oko čega ne mogu da se dogovore, pa ni oko toga da podnesu zajednički predlog. Onda sledeća nelogičnost: "Ako strane u sporu ne podnesu predlog, dužne su da o tome obaveste Agenciju". Šta ako ne obaveste agenciju? Šta se onda dešava? Onda opet kažete u trećem stavu: "Ako strane u sporu ne podnesu predlog, direktor Agencije po službenoj dužnosti pokreće postupak mirenja i određuje miritelja iz Imenika". Ovo je najneverovatnije. Ako ga ne obaveste strane u sporu, kako će direktor te agencije da sazna da postoji spor? Da li će on da šeta Srbijom, da gleda gde se štrajkuje, gde pokušava da se štrajkuje, da li će samo na osnovu toga što pročita u novinama, a u novinama može mnogo toga da se zloupotrebi i da bude neistinita informacija?! Zaista neverovatno kako mislite da se član 19. u praksi primenjuje za slučaj i da se usvoji ovaj zakon. Šta se dalje dešava? U prilog našoj tvrdnji da ovaj zakon i ovaj član usporavaju postupak mirnog rešavanja, recimo, primer modne industrije "7. juli" iz Kuršumlije. Taj problem je aktuelan već osam ili devet meseci. Bio je više puta na Odboru za privatizaciju. Došlo je do toga da mora da se raskine ugovor sa nekim ko je pod sumnjivim okolnostima kupio tu modnu industriju. Taj novi vlasnik se šest meseci nije pojavio pred radnicima, koji danima štrajkuju i koji su onemogućeni da rade, jer im se ne pribavlja posao. Kako oni da sa njim zajednički nastupe kada oni ne mogu čoveka, bukvalno, fizički da nađu, da razgovaraju sa njim o tom problemu, a kamoli da dođu pred nekog miritelja ili arbitra, da zajednički razgovaraju. S obzirom na to da je, zahvaljujući aktivnostima Odbora za privatizaciju, došlo do toga da će se raskinuti ugovor sa njim, (možda i hoće) ti radnici će se vratiti na posao. Ali šta će se desiti sada sa novim postupkom koji mora da postoji, a on je vezan za činjenicu da ti ljudi nisu za sve to vreme primali platu. Znači, oni ponovo moraju da se mire, pa ponovo, ako ne uspeju da se pomire, da idu u još jedan radni spor i to vam je jedan postupak koji ide u nedogled. Suština je - dobar Zakon o radu, i onda se unapred onemogućavaju sve ovakve sporne situacije, koje bi trebalo da se rešavaju po ovom vašem kvazizakonu. Evo vidite, valjda smo vas do sada ubedili, apsolutno ništa ne znači i nemate potrebe da ga donosite. Ajmo da radimo ozbiljnije stvari.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da Sekretarijat za zakonodavstvo koji radi pri Vladi Republike Srbije, u stvari ne radi svoj posao. Očigledno je da dozvoljava da u skupštinsku proceduru uđu predlozi zakona koji su međusobno protivurečni. Da u skupštinsku proceduru uđu zakoni koji su protivustavni i kojima se krše osnovna načela demokratskih principa dostignutih u zemljama Evropske unije, kojima i mi težimo. Član 19. gazi jedno pravilo Rimskog prava - da niko ne može biti sudija u sopstvenoj stvari, a ovde se upravo to zbiva. Osnovni sporovi koji se dešavaju između zaposlenih u javnim, komunalnim delatnostima, u delatnostima od opšteg interesa ili posebnog značaja za Republiku Srbiju, su upravo sporovi između radnika i države. A, ovde imate situaciju da vas teraju da država i radnici sporazumno odrede miritelja. Ako ne odrede miritelja sporazumno, onda će miritelja odrediti direktor agencije, koga je opet postavila Vlada tj. država. Dakle, kako god se okreneš uvek "kadija ti tuži - kadija ti sudi". Nemoguće je da u sopstvenoj stvari država određuje sebi arbitra. Time se gaze sva evropska dostignuća, demokratska dostignuća i sve konvencije koje je i naša država ratifikovala. Dakle, verbalno se zalažemo za standarde, za ulazak u Evropsku uniju, a ovde arbitre određujemo tako što oni postaju birokratska struktura koja predstavlja produženu ruku Vlade. To je nedopustivo. Slažem se da ovaj član Predloga zakona treba brisati, ali iznad svega se zalažem da ministar povuče ovaj predlog zakona, jer je on anticivilizacijski i unosi haos u naš pravni sistem. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 19. na najbolji način pokazuje da predlagač zakona smatra da nama država nije potrebna. Deluje možda malo grubo, ali kada čujete činjenice koje potvrđuju ovu početnu tvrdnju biće vam potpuno jasno. Vidite, u članu 19. je rečeno da, u delatnostima iz člana 18. - a to su, otprilike, 50% svih delatnosti i usluga koje se dešavaju u zemlji, samo bih nabrojao: elektroprivreda, vodoprivreda, saobraćaj, radio-televizija, čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina ili jedinica lokalne samouprave, PTT usluge, komunalne delatnosti, proizvodnja osnovnih prehrambenih proizvoda, zdravstvena i veterinarska zaštita, prosveta, društvena briga o deci i socijalna zaštita. Ovaj skup delatnosti je izvučen na bazi neke analogije koja je prisutna u Zakonu o štrajku. To su delatnosti od posebnog interesa, gde je i štrajk moguć pod odgovarajućim uslovima, da se obezbedi minimum procesa rada i obavljanja tih delatnosti, jer su te delatnosti nezamenljiv uslov života i rada skoro svih građana. E, vidite, ako nastane tu kolektivni radni spor, opet da se vratimo na to šta se podrazumeva pod kolektivnim radnim sporom, to je ono iz člana 2. stav 1. To je spor oko zaključivanja izmena i dopuna ili primene kolektivnog ugovora, ostvarivanje prava na sindikalno organizovanje, znači i samo pravo na sindikalno organizovanje, može biti sporno i onda je potreban miritelj ili pravo na štrajk. Očigledno je da, kada su pisali član 19. mislili, su na štrajk. Sasvim je evidentno - mislili su na štrajk. E, vidite, ako se pojavi ta sporna situacija, onda je država u vidu Vlade na čijem je čelu Vojislav Koštunica našla dobru formulu. Rešenje spora mirnim putem ide preko miritelja. Da se ne bi desilo da država nema nikakav odnos prema ovim delatnostima ona se ogradila, pa kaže - kod ovih delatnosti svi su oni dužni da zajednički podnesu predlog. To bi, otprilike, značilo da ako uzmemo oblast prosvete: ministar prosvete i sindikat prosvete zajednički upute predlog. Znači, neko treba da miri državu sa svojim službenicima. Hoćemo li da uzmemo neku drugu oblast? Elektroprivreda, znači spor između rukovodstva elektroprivrede i zaposlenih u elektroprivredi, povodom štrajka treba da se reši preko miritelja, ali jedna i druga strana moraju zajednički da podnesu predlog. Pitanje je, da li je ostala dobrovoljnost, podsećam na načelo iz člana 5. - to je načelo dobrovoljnosti, nešto može da ide samo ukoliko su strane saglasne, ali ovde kaže - mora, dužna je, u obavezi je. Pa onda kaže - u roku od tri dana od dana nastanka spora. Kada je nastao spor? Ako nema zaključenog kolektivnog ugovora- kada je nastao spor? Dalje, u drugom stavu - ako strane u sporu ne podnesu predlog dužne su da o tome obaveste agenciju. Oni ne mogu da se dogovore oko elementarnih stvari i sada treba da se dogovore oko toga kako će da obaveste agenciju! Ako se to i ne uradi, ako direktor agencije pročita novine pa čuje da je negde bio neki spor, onda će on po službenoj dužnosti da aktivira rešavanje, dobrovoljno rešavanje spora. Po službenoj dužnosti, dobrovoljno rešavanje spora, jer to tako proizilazi kada se pročita ovo što su napisali. Znate, bolje je da se povuče ovaj predlog zakona nego da se ministar stalno slika. On se stalno slika. On voli da se slika, voli televizijske emisije. Povucite vi ovo i izbegnite socijalni dijalog, socijalne partnere i ove floskule koje ništa ne znače. Skoncentrišite se na ono što je osnovni zadatak Vlade, a to je, da vi možete da obezbedite sprovođenje zakona. Da obezbedite poštovanje zakona. Ne može zakon na kilo, zakon na dva kilograma! Ne možete tako da primenjujete propise i ne možete da izmišljate neke nove institucije kao temelj neke nove države. Nije temelj agencija, zapamtite!!
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Milorad Krstin.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. U članu 21. stav 1. stoji: "Miritelj je dužan da zakaže raspravu u roku od tri dana od dana prijema predloga i dokumentacije o predmetu spora i o tome obaveštava strane u sporu". U mom amandmanu stoji da se reči "miritelj je dužan" zamene rečima "služba pravne pomoći je dužna". Znači, da je služba pravne pomoći dužna da zakaže raspravu u roku od tri dana od dana prijema predloga i dokumentacije o predmetu spora i o tome obaveštava strane u sporu. Ovaj amandman proizilazi iz amandmana na član 7. Predloga zakona. Da se vratimo malo unazad. Naime, u lokalnoj samoupravi postoje mesne zajednice, a u mesnim zajednicama postoje mirovna veća. Mirovna veća broje tri člana i njihov je zadatak da mirno rešavaju neke sporove pre nego što se eventualno ode na opštinski sud, okružni sud itd. Sve to nije toliko da nemamo miritelja, arbitra i da nemamo agenciju. "Miritelj u smislu ovog zakona smatra se lice koje pruža pomoć stranama u kolektivnom sporu sa ciljem da zaključe sporazum o rešenju spora". Onda se kaže: "u postupku mirnog rešavanja radnog spora učestvuju strane u sporu i miritelj, odnosno arbitar u skladu sa ovim zakonom". Znamo dobro da se miritelj i arbitar biraju na četiri godine. Odmah zatim ide i republička agencija za mirno rešavanje radnih sporova i to je onaj član 7. koji sam u svom amandmanu obrazložio. "Obrazuje se Republička agencija za mirno rešavanje radnih sporova kao posebna organizacija (u daljem tekstu: Agencija"). Mi nemamo nijedno ministarstvo gde nemamo agenciju. Pričamo o rebalansubudžeta, o smanjenju troškova, međutim i dalje povećavamo troškove iz budžeta stvarajući nove agencije. Ta agencija mora da ima, odnosno radom agencije rukovodi direktor. Direktora postavlja Vlada Republike Srbije, a to znači da će dodatna sredstva ići iz republičkog budžeta. "Ako strane u sporu sporazumno ne odrede miritelja, odnosno arbitra određuje ga direktno agencija". Mislim gospodo da je dosta ovom narodu više tih agencija i dosta je više onih sredstava iz budžeta koja će otići opet nekom direktoru, miritelju, arbitru, a dobro znamo da imamo pravne službe pri opštinama, imamo Ministarstvo sa pravosuđem i prema tome, ne vidim ništa više od razloga da ovo mora da bude agencija. Smatram da bi trebalo da se porazmisli o ovom amandmanu i bilo bi dobro da sve amandmane SRS prihvatite, a u krajnjem slučaju i povučete ovaj predlog zakona o rešavanju radnih sporova.
Reč ima Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, neshvatljivo je da nam gospodin Slobodan Lalović predlaže ovaj zakon, a on u većem delu rasprave ne reaguje uopšte na naše amandmane ili, kao što je već pola sata slučaj, nije tu. Kako onda radnici, koji očekuju socijalni dijalog koji ministar nudi, da uopšte pomisle da će da ga ostvare kada ministar neće da sarađuje sa poslanicima. Ni jedan jedini put gospodin Lalović nije izašao da nam kaže da je to iz tog i tog razloga. Dobili smo obrazloženje Vlade, ali on kao mumija sedi ovde, uopšte se ne pojavljuje. To je jedini ministar koji ama baš ništa ne kaže!! Možda će da čeka deset do šest večeras, ali biće kasno, jer je trebalo ranije da reaguje i da sa nama razgovara o podnetim predlozima. Dame i gospodo poslanici, postupak mirenja u članu 21. je apsolutno nemoguć da se sprovede. Takođe je trebalo da se izbriše član 20. pre toga, a ovo tvrdim iz razloga što, o tome su govorile kolege srpski radikali, po članu 19. "ako se ne odredi sporazumno miritelj imenuje ga agencija". Onda, ako se to i desi miritelj po članu 21. krene u postupak mirenja. Kaže se u stavu 2. da su strane u sporu dužne da odrede svog predstavnika u odboru i o tome obaveste miritelja najkasnije do dana zakazane rasprave. To ako žele. Ako strane u sporu ne odrede svog predstavnika u roku iz stava 2. ovog člana, postupak mirenja vodi miritelj neposrednim kontaktom sa stranama u sporu. Šta ako je jedna strana u sporu nedostupna? Koleginica Radeta je malopre navela primer Preduzeća "7. juli" iz Kuršumlije. Ko zna koliko je još takvih primera. Šta ako prođe mesec, dva, tri, taj se ne pojavljuje, nema ko da ga kontaktira? Dolazite u jednu kontradiktornu situaciju, a sa druge strane opet i to je dokaz da dezavuišete radnike i da je nemoguće, jer je zakon bez sankcija i ako miritelj ne pronađe drugu stranu niko njega neće da sankcioniše. Sa druge strane, kada vam mi kažemo da je jedini put da se po Zakonu o parničnom postupku ostvaruju prava radnika i podsećamo vas na to da smo razgovarajući o tom Predlogu zakona pre nekoliko dana kroz amandmane pokušali i to da poboljšamo - da se postupak ubrza, podsetiću vas da ste u Zakonu o parničnom postupku predvideli da se jedan, drugi put pozove svedok da dođe na ročište i ako ne dođe, treći put on se privodi i zatvara na mesec dana. Šta ćete i kako ćete da sankcionišete miritelja ako nije u stanju da sprovede postupak pomirenja? Ako ste predvideli po Zakonu o parničnom postupku da svedoka zatvorite na mesec dana i tamo ste čak rekli da ćete ga držati do trideset dana sve dok ne pristane da svedoči, a šta ćete sa ovakvim miriteljem koga će da imenuje agencija, a koji nije sposoban da kontaktira obe strane. Za njega nema nikakve sankcije. Imate veoma veliko iskustvo sa ovim postupcima i procesima mirenja,ali niste, mislim na vas političke aktere iz onog bivšeg i sadašnjeg DOS-a, nikada bili u stanju da se sami pomirite. Uvek je morao da dođe Solana u Beograd da vas miri i da vam kaže šta treba da uradite. Sada lepo predvidite da Solana dolazi po ovom zakonu i da učestvuje u ovim radnim sporovima i da na taj način pomažete radnicima, jer ovako kako ste predvideli ovaj postupak mirenja "tu pomoći radnicima nema".
Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je mnogo lepo napisan, kao lako štivo za popodne. Jedina mu je mana što je neprimenjiv. Jedino što nećete moći nigde da ga primenite, jer nema sankciju. Šta će se desiti? "Miritelj je dužan da zakaže raspravu u roku od tri dana od dana prijema predloga i dokumentacije o predmetu spora i o tome obaveštava strane u sporu". Šta će se desiti ako miritelj za ta tri dana ne uradi ništa i za naredna tri dana, trideset puta po tri dana ništa ne uradi'? Ko će da ga kazni i kako će da ga kazni? "Strane u sporu su dužne da odrede svog predstavnika u Odboru i o tome obaveste miritelja najkasnije do danazakazane rasprave". Šta će se desiti ako stranke ne obaveste miritelja? "Ako strane u sporu ne odrede svog predstavnika u roku iz stava 2. ovog člana, postupak mirenja vodi miritelj neposrednim kontaktom sa stranama u sporu". Šta će se desiti, kakve će sankcije biti ako miritelj ne bude mogao ovo da uradi? Predlog SRS je bio da službe pravne pomoći u lokalnim samoupravama rade ovaj posao, a služba pravne pomoći ima svog šefa, za svoj rad odgovara u skladu sa Zakonom o radu u javnim službama, a za svoj nerad može biti sankcionisana. Tako jedino možete naterati nekoga ko je nesavestan da završi svoj posao. Ovako će miritelj da prima popriličnu platu, daleko veću od one plate narodnih poslanika zbog koje se digla ovolika prašina. Predložio bih ministru da prestane da piše zakone i da počne da piše ljubavne romane, sigurno će tu bolje napredovati.
Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, bliži se kraj prepodnevnog zasedanja, a samo bih htela da konstatujem da su tokom celog prepodnevnog dela poslanici DS bili kooperativni, činili kvorum, učestvovali u radu primedbama, obrazlagali pozitivne i negativne strane Predloga zakona o mirnom rešavanju sporova. Jučerašnja konstatacija da poslanici opozicije nisu kooperativni i da miniraju rad Skupštine, očito ne stoji. Više od tri sata, koliko sammogla, a sigurno mi je evidencija tačna, da konstatujem, poslanici pozicije, vladajućih stranaka nisu imali većinu za održavanje sednice. Mislim da bi bilo korektno da svi poslanici, isto tako i narod koji posmatra ovu skupštinu, shvate da poslanici DS nikada neće minirati rad Skupštine, nikada neće biti oni koji će opstruisati rad Skupštine i da će uvek učestvovati u raspravama o zakonu, pa samim tim nećemo ni pristati na napade da ne želimo da Skupština nastavlja svoj rad u zakonom predviđenom roku, pa molim da se konstatuje ta činjenica, kao i da se konstatuje činjenica da, ukoliko bih tražila, a neću tražiti, da se u ovom trenutku proveri kvorum, sasvim sigurno da kvoruma ne bi bilo. Unapred kažem da poslanici DS neće ni ovoga puta glasati za produženje rada Narodne skupštine nakon 18 časova, kako je predviđeno po Poslovniku o radu.
Ako već hoćemo nešto da konstatujemo, koliko mogu odavde da vidim, taj doprinos DS u ovom kvorumu čini četiri poslanika, od 34. To je taj doprinos. Samo ako hoćemo istinu, onda mora do kraja da bude istina. Naravno, poslanici odlučuju da li će se produžiti rad ili ne. Što se mene tiče, vi ste videli juče da nisam hteo da preuzmem predsedavanje u uslovima koji su bili neregularni. Nemam nameru ni ja da učestvujem kada se stvori neregularna atmosfera za produžetak sednice. Ali, to je lična pozicija i lični status svakog poslanika i svake poslaničke grupe, da odlučuje da li će podržati produžetak rada ili ne, a molim da niko na tome ne kupi poene tako što će glasati ili neće glasati za produžetak rada. Ko glasa i ima kvoruma, radiće, ko ne glasa, ne želi da učestvuje, neće raditi ni pre podne, a kamoli posle 18 sati. To je individualna stvar i molim da se tako ponašamo oko tih pitanja. Nastavljam dalje po dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo, poštovani predsedavajući, ponovo ovde nema ministra. Naravno, on nije potreban za kvorum, ali potrebno je da čuje primedbe koje su veoma stručno sa ove govornice upućene na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Da je ovaj zakon faličan, da on ne može, govori i ova odredba člana 21. o kojoj sada vodimo raspravu. Ovde se kaže da je, miritelj dužan da zakaže raspravu u roku od tri dana od dana prijema predloga i dokumentacije. On je dužan da zakaže raspravu, ali se ovde ne utvrđuje u kom roku je dužan da održi prvo ročište za raspravu. Znači, on može u roku od tri dana da zakaže i da kaže da će se rasprava održati za 25 dana. Zakon je nejasan, nisu utvrđeni striktni zakonski rokovi kojima bi se upravljalo postupkom. U stavu 2. se kaže, da su stranke u sporu dužne da odrede svog predstavnika u odboru. Ako je neko dužan, onda za propuštanje te dužnosti i te obaveze mora da sledi sankcija. Kakva je ovde sankcija? U poslednjem stavu se kaže da, ukoliko stranke ne odrede svog predstavnika u odboru za mirenje, onda će miritelj posebno sa jednom i drugom strankom vršiti prepisku i komunicirati. Kakva je to sankcija? To je jedan potpuni voluntarizam. Znači, miritelj može van javnosti i mimo propisane procedure da komunicira sa jednom ili drugom stranom i na taj način da formira stav. Ova odredba stava 2. ovog člana, gde su stranke dužne da odrede svog predstavnika u odboru za mirenje najkasnije do dana zakazane rasprave, govori o potpunom odsustvu osećaja za realnost predlagača ovog zakona. Da li je moguće da se odbor za mirenje konstituiše na sam dan rasprave? Kako će ti članovi odbora biti upoznati sa dokumentacijom koja često može da bude vrlo obimna? Kako će odlučivati? Ako se od odbora za mirenje očekuje stručnost, kompetentnost, nepristrasnost, kako ćete vi sve te uslove obezbediti, ako su stranke u mogućnosti da na sam dan rasprave odrede svoje članove u odboru za mirenje. Ovakva nejasnoća, ovakav predlog u potpunosti čini zakon nepogodnim za njegovu primenu. Od ovog zakona će stranke imati samo štetu, a nikakvu korist.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović.
Poštovani narodni poslanici, ovo što se želelo Predlogom ovog zakona, konkretno čl. 18. i 19. pokušava se sa propisivanjem postupka od člana 21. do člana 29. da se to i ostvari. Suština ovih članova, kao i člana 21. je, da ovo nije propisan postupak i da je, faktički, članom 15. data ministru nadležnost da on odredi način na koji će stranke komunicirati u ovom postupku tzv. mirenja. Ako su ti nezavisni i nepristrasni stručnjaci, koji su imenovani od strane direktora agencije, koga je, normalno, predložio ministar za rad u Vladi, a Vlada to sigurno prihvata, takvi miritelji, koji su stručnjaci za radne sporove, sa visokom stručnom spremom i najmanje pet godina radnog iskustva u tim sporovima, su lica koja ministar preko direktora opredeljuje da razrešavaju tzv. kolektivne sporove. Suština člana 18. je da će kolektivni sporovi za polovinu radnika Srbije biti sporovi, odnosno rešenja koja će se nametnuti od miritelja, preko direktora agencije, odnosno preko ministarstva, odnosno Vlade. Znači, neće imati mogućnost radnici koji su nabrojani, koji rade u delatnostima po članu 18. da na bilo koji način u tom kolektivnom sporu dođu do svojih prava koja su im uskraćivana do sada, a pretpostavljamo i imamo u vidu namere ove vlade da će im tek biti prava uskraćivana u skorijoj budućnosti. Zato se i ovaj zakon predlaže i najverovatnije će ga skupštinska većina i prihvatiti. Nema ovde ministra. Ponovo da postavim pitanje – kakva je zaštita prava radnika do sada u postojećem pravnom sistemu, a pogotovo preko njegovog Ministarstva, kojim on rukovodi? Šta radi inspekcija rada u obavljanju svojih poslova i kako ona štiti prava radnika, koja su ugrožena u svim delatnostima i oblasti rada u Srbiji. Kako su zaštitili inspektori rada prava radnika u tzv. privatizovanim preduzećima, koji u suštini samim činom aukcije, odnosno tendera, ostaju više bez ikakvih prava i u suštini više nema poštovanja odredbi Zakona o radu, a da ne govorim o kolektivnom ugovoru, pojedinačnom ugovoru o radu?! Svedoci smo jednog terora koji ti tzv. novi vlasnici sprovode nad stotinama hiljada radnika u privatizovanim preduzećima, a da su u suštini bespomoćni i nemaju zaštitu od inspekcije rada, tužilaštva, MUP-a, a da ne govorim od sudova! Da li će se ponoviti ona praksa, koju je bivši ministar rada, Milovanović, preko Ministarstva za rad pokušao da napravi Laburističku stranku, pa smo bili svedoci mi u Kraljevu da je ministar preko tzv. svoje stranke imao kandidate za odbornike Skupštine opštine Kraljevo, pa su mu na odborničkoj listi bili svi inspektori rada! Da li će ministar Lalović sada pokušati da stvori stranku, koju nema, to je očigledno, da preko miritelja, arbitara i eventualno ponovo da uključi inspektore rada, da bi za neke naredne izbore koji će uslediti, pokušao da dođe do nekog procenta glasova birača Srbije. Ali, kao što su prepoznali prevaru od strane ministra Milovanovića, građani Srbije, koji su u većini slučajeva bez posla ili ako rade i primaju plate neredovno ili ih uopšte ne primaju, žive teško i preteško, često na granici egzistencije, neće biti prevareni ni od ministra Lalovića. Sve ovo što se sada čini sa ovim predlogom zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, u očekivanju velikih socijalnih tenzija i opravdanog nezadovoljstva širom Srbije, neće sprečiti radnike u Srbiji da zaštite svoj goli život i golu egzistenciju. Hvala.
Da li se još neko o ovom amandmanu javlja za reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborpredlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i prethodni zakoni i predlozi zakona, tako i ovaj zakon je dosta nerealan, sa mnogo manjkavosti, mnogo nedostataka. I prethodni govornici su dosta rekli o tome da je u koliziji sa važećim zakonima, što znači da danas nije trebalo da se nađe na dnevnom redu ove skupštine. Naime, kao i prethodni predlozi zakonskih projekata, tako i ovaj zakon, uglavnom se svodi na to da se osnivaju nekakve agencije, pomiritelji, odbori i sl. I prethodni zakonski projekti, koje smo ovde dobijali od DOS-ovske vlasti ili dela DOS-ovske vlasti, uglavnom su se svodili na to da oforme nekakvu agenciju, nekakvo povereništvo, savete, miritelje i sl. Šta je cilj svega toga? Cilj je zamajavanje građana Srbije. Cilj svega ovoga jeste da sa sebe Vlada Srbije i nadležna ministarstva sklone odgovornost, odnosno da ne budu odgovorni pred nezadovoljnim radnicima i građanima Srbije, a da tu odgovornost prebace na nekog trećeg, odnosno na agencije, povereništvo, odbore pomiritelja, a ujedno imenuju agencije, pomiritelja, povereništva. Znači, jednostavno, prave svoje partijske ekspoziture, preko kojih mogu da vladaju, a radnike i građane Srbije zamajavaju i odugovlače njihova rešenja i njihovo nezadovoljstvo. Pođite širom Srbije od grada do grada, od opštine do opštine, videćete da skoro u svakom gradu ili opštini postoje štrajkovi. Radnici štrajkuju protiv svojih novih poslodavaca, ali nažalost, njih niko ne usliši. Jednostavno, dešava se ono što je najgore, tj. da taj novi poslodavac dođe sa svojim privatnim obezbeđenjem, uđe u fabriku, radnici oko fabrike štrajkuju i normalno, ne mogu da uđu u svoju fabriku, iako su ostali bez posla i bez hleba! Prema tome, jeste i moj Novi Pazar, Trikotaža "Raška", gde radnici mesecima štrajkuju, blokiraju magistralne puteve, ali i šetaju od kancelarije do kancelarije, od agencije do agencije, a nikako da dođu na pravo mesto, što znači da ih primi ministar za privatizaciju ili uopšte neko iz Vlade, ko bi im pomogao u rešavanju njihovih problema! Kao i prethodni amandmani, i ovaj moj amandman na član 21. je osmišljen tako da umesto pomiritelja ovu oblast reguliše služba pravne pomoći. Normalno da pri svakoj lokalnoj samoupravi postoji služba pravne pomoći. To bi bila prva distanca gde bi se mogli nezadovoljni radnici obratiti, a posle toga normalno da njihove sporove rešavaju nadležni sudovi. Na ovaj način želi se sprečiti da radnici svoja nezadovoljstva rešavaju pred nadležnim sudovima. Na kraju, ne mogu a da ne pomenem ovu prethodnu vlast, DOS-manlije i deo DOS-a, koji nam ovde danima morališu, tobož kako bi trebalo ovo uraditi, ono uraditi. A na sebe ne prihvataju ni trunku griže savesti da su oni najveći krivci i kreatori ovakvih zakona, odnosno da su oni ti koji su napravili nakaradni Zakon o privatizaciji i Zakon o radu, koji pogađa građane Srbije i naše radne ljude. Jednostavno, dosta je njihovog moralisanja. Verujem da građani Srbije nisu zaboravili DOS-ovsku vlast, koja je preko nakaradnih zakona legalizovala pljačku društvene imovine i građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Milanu Veselinoviću. Dajem pauzu, po Poslovniku. Zaključujem prepodnevni rad i vidimo se popodne.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad sednice. Službi je prijavljeno prisustvo 150 poslanika. Molim na početku rada da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Zahvaljujem. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, potvrđeno da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Stali smo kod amandmana na član 21. koji je podneo narodni poslanik Milan Veselinović i govorio je o ovom amandmanu. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Radić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS ima potpuno različit koncept zakona, kako ste ga vi već nazvali, o mirnom rešavanju radnih sporova, pa mi logika govori da bi trebalo da postoji neko nemirno rešavanje radnih sporova, pa bih zamolio da mi se objasni šta se podrazumeva pod mirnim, a šta pod nemirnim? Potpuno koncepcijski se razlikujemo kada je u pitanju Predlog ovog zakona. Vlada Republike Srbije se ponovo opredelila za formiranje nekih novih tela, a ovog puta u formi miritelja, arbitara i naravno, neizbežne agencije za rešavanje, odnosno za mirno rešavanje radnih sporova. SRS je mišljenja da u ovu svrhu treba upotrebiti organe koji već postoje. Mi smo predložili da to budu "službe pravne pomoći" pri jedinicama lokalne samouprave. Vlada se odlučila da formira nova tela, koja će da sprovedu primenu zakona. Verovatno se rukovodite činjenicom da živimo veoma dobro, ekonomija nam je izvanredna, socijale nemamo, politička situacija je veoma stabilna, pa da izdvojimo jedno desetak miliona dinara iz budžeta za finansiranje miritelja, arbitara i agencije koja te poslove treba da odradi?! Moj amandman na član 22. Predloga zakona prati amandmane mojih kolega na prethodne članove, s obzirom na to da se mi zalažemo za ukidanje miritelja, arbitara i agencija, ja sam tražio da se stav 1. člana 22. briše, a on kaže: "Miritelj je predsedavajući Odbora", dakle, da se to briše. Apelovao bih na predlagača da ovaj zakon povuče iz procedure. Ovo je jedan loš zakon koji će doneti štetu, između ostalog, zbog toga što je ovo jedan restriktivan zakon kojim vi zabranjujete zaposlenima u Srbiji pravo na štrajk. Da li vi hoćete da zabranite prosvetnim radnicima da štrajkuju, da li hoćete da zabranite medicinskim radnicima da štrajkuju? Bolje bi vam bilo da im obezbedite normalne uslove za rad, da im obezbedite evropske lične dohotke, pa nam ovakvi zakoni ne bi bili potrebni.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Po Poslovniku? Samo trenutak, a posle o amandmanu Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, Poslovnik o radu Narodne skupštine prekršen je juče više puta od strane predsednika Narodne skupštine, gospodina Markovića, a nisam želeo da ukazujem na te povrede danas dok je predsedavao gospodin Mihailović, već sam sačekao da počne da predsedava gospodin Marković. Bilo je tu Više povreda, na koje ću samo ukazati. Došlo je do ozbiljnih povreda zbog kojih ćemo tražiti detaljno objašnjenje i od strane predsednika Narodne skupštine, ali isto tako ćemo tražiti da se predstavnici poslaničkih grupa izjasne o tome. Naime, prvo, predsednik Narodne skupštine oglušio se o odluku Narodne skupštine da se radi dok se ne završi 7. tačka dnevnog reda. Dakle, po mom mišljenju, ta odluka nije mogla biti doneta u skladu sa Poslovnikom o radu Narodne skupštine, jer nije mogla da bude stavljena na glasanje. Jedanput kada je ta odluka doneta i kada je predsednik Narodne skupštine formalno proglasio da je ta odluka doneta, on je tu odluku morao da poštuje i nije smeo da prekine sednicu, osim ukoliko bi Skupština donela novu odluku da prekine sa radom. Zatim, obmanuli ste i narodne poslanike kada ste rekli da je sednici prisustvovalo 86 narodnih poslanika. Prvo, ja sam uzeo iz stenograma sa jučerašnje sednice, iako ste rekli da to nije tačno, vi ste prozivali prvo poslanike koji su na stalnom radu u Skupštini. Vi na to niste imali pravo i niste imali pravo ni da vršite prozivanje narodnih poslanika, jer to može da traži samo predstavnik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, ukoliko izrazi sumnju u postojanje kvoruma a utvrđeno je prebrojavanjem. Vi na to niste bili ovlašćeni, jer nijedan predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe nije izrazio sumnju u kvorum koji je utvrđen prebrojavanjem, niti je kvorum utvrđen prebrojavanjem. Zatim ste čitali poslanike koji nisu na stalnom radu u Skupštini, a kada se uporede ta dva spiska, može se videti da ste 16 poslanika prozvali dva puta i među onima koji su na stalnom radu i među onima koji nisu na stalnom radu!! Dopuštam gospodine Markoviću da ste vi mogli kojim slučajem da dobijete pogrešan spisak, pa da prozovete i one koji nisu poslanici, kao što ste učinili kada ste prozvali Gorana Jocića koji je prethodne nedelje podneo ostavku na mesto narodnog poslanika u Republičkoj skupštini i prešao je u savezni parlament, odnosno u Parlament državne zajednice Srbija i Crna Gora. Mogli ste da napravite grešku da čitate stari spisak, pa da ne pročitate gospodina Sulejmana Spaha, ali niste mogli da napravite takvu grešku i da gospodina Gorana Jocića koji, niti je poslanik, niti je bio tu, evidentirate kao prisutnog, a vi ste upravo to uradili. Znači, na strani koja je označena "brojem 38/1 stenograma" sa jučerašnje sednice, vi ste rekli: - "Jocić Goran, prisutan". Jocić Goran nije poslanik, on nije bio tu. Zahtevam, gospodine predsedniče, da se vi izjasnite o ovim povredama, ali da prethodno dobro razmislite. Zahtevamo da se ostale poslaničke grupe izjasne o ovome, jer je ovo ponavljanje afere Bodrum, gospodo, ovo je ponovo glasanje iz Turske i iz Soluna, pa želimo da vidimo da li ste nešto naučili ili radite sve kao vaši prethodnici. Hvala.
Prihvatam inicijativu gospodina Šarovića i molim sve poslaničke grupe da se izjasne o tome da li je predsednik Skupštine povredio Poslovnik, jer predsednik Skupštine .... Ja nikada nemam potrebu da se izjašnjavam, jer je moja obaveza da radim po Poslovniku i kada su uslovi otežani, kao što je bilo sinoć, svejedno, radim po Poslovniku uračunavajući i primedbe koje ste vi stavili na koje ću vam naravno sada odgovoriti. Naravno, kada bi predsednik Skupštine radio mimo Poslovnika, gospodine Šaroviću, obavezao sam se prema svim poslanicima i uradio nešto više od toga. Zamolio sam sve zajedno da probamo da omogućimo da nema spornih pitanja u radu Skupštine i zahvaljujem se što su mi do sada svi poslanici u tome pomogli. To ću raditi i ubuduće. Onog časa kada bi posumnjao da sam nešto uradio nesvesno, a kamoli svesno, što bi povredilo Skupštinu, poslanike a kamoli uticalo na rad Skupštine, naravno, da bi tog časa podneo ostavku. Postoje ljudi koji rade dve stvari. Poštuju zakon i poštuju moralna načela i mislim da je dobro da se svi naučimo da to koristi društvu. Što se toga tiče nemate problema. Što se tiče izjašnjavanja, molim poslaničke grupe da se izjasne. Što se tiče konkretnih primedbi, sem onih na koje sam odgovorio sinoć i nalaze se u stenogramu, pa neću da ponavljam, vi ste potpuno u pravu da je rađeno po članu 86. ali sam ja obavestio da se radi po članu 217. Takođe, posle intervencije poslanika u nastavku rada sam tražio da se spiskovi koji su meni stavljani ovde na raspolaganje urede. Takođe, procedura je trajala strašno dugo, u pravu ste, kao što piše u stenogramu, dat je prvo jedan spisak po članu 217. pa drugi. Nije tačno da je, pošto su ti spiskovi na raspolaganju, u pitanju je materijal sa sednice i on je fizički, može da se proveri, nije zaokružen kao prisutan. Ni jedan poslanik kog je možda stenogram zabeležio kao moje pitanje, znate, kada pročitam ime, pošto niste prisustvovali ne znate, ja posle imena pitam "prisutan", pa kada kažem - niko se ne javi da je prisutan, naravno da se to ime ne zaokruži. Onda su još dva puta upoređivana dva spiska. Što se tiče primedbe da sam prekršio Poslovnik time što odluku Skupštine da se radi do završetka 7. tačke nisam ispoštovao, ja sam to uradio na osnovu Poslovnika o čemu sam i obavestio Skupštinu na osnovu člana 169. koji kaže - sednice Narodne skupštine i njenih odbora su javne. Pošto očito taj trenutak nije mogao da bude javan sinoć, a sreća je, zato je neukusno pominjati Bodrum i ma koju vrstu zloupotrebe Skupštine, jer niti jedan amandman nije razmatran u nastavku sednice od trenutka broja, a kamoli nešto drugo, govorilo se srećom, kao što vidite, samo o Poslovniku. Danas smo nastavili amandman 8. koji je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović, koji je pročitan sa željom da se rad nastavi sinoć. Ja sam na molbu opozicionih poslanika da intervenišem po Poslovniku i da prekinem rad Skupštine, ukoliko ustanovim da prenosa nema i da ga neće biti, o čemu sam tokom sinoćne rasprave dva puta obaveštavao poslanike i posle nemogućnosti da se uspostavi prenos, naravno da sam prekinuo sednicu, jer ova Skupština nema šta da krije. To se odnosi na sve poslanike, na predsednika, i nema razloga da se ona održava mimo prenosa. Sada, juče, kao i jednom kada se to dogodilo pre nekoliko dana i ubuduće dok sam ja na ovom mestu neće biti rada ukoliko nije javan, jer vi ste predstavnici naroda i narod mora da vidi kako vi diskutujete u ime građana koji su vas izabrali. Zato ću se naravno boriti. Da li ste zadovoljni objašnjenjem? Ako niste, o tome će se izjasniti Skupština. Narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, član 22. kaže da, miritelj predsedava odborom za mirenje, otvara i vodi raspravu, a predstavnici strana u spornoj raspravi iznose svoje stavove i predloge. Nije jasno iz ovog predloga zakona da li se tokom postupka pred agencijom, pred arbitrom, pred miriteljem vodi zapisnik? Da li je sastavni deo zapisnika odluka, odnosno preporuka ili poravnanje oko kojih su se stranke složile. Da li stranke potpisuju zapisnik, da li imaju pravo da stave primedbu ukoliko nisu zadovoljne načinom na koji se vodi postupak. Da li se zapisnikom konstatuju svi značajni predlozi koji su od uticaja za ishod rasprave? Za ishod odluke, za ishod preporuke. Dakle, nama ministar takvo objašnjenje nije ponudio, nije dao. Tokom rasprave sam postavio veći broj pitanja, pre svega pravnih pitanja, ministru i očekivao sam određene odgovore. Postupak za mirno rešavanje radnih sporova očigledno nije definisan do kraja. Ostala su otvorena mnoga značajna pitanja koja se stavljaju u nadležnost direktno ministru i to nakon usvajanja ovog zakona. To otvara mogućnost da ministar voluntaristički uredi postupak pred agencijom za mirno rešavanje radnih sporova. Zato pozivam ministra da, ovde, javno, pred poslanicima ovog parlamenta i građanima Srbije saopšti kako će se odvijati postupak u agenciji za mirno rešavanje radnih sporova. Koliko će zaposlenih biti u toj agenciji? Ko će usvojiti sistematizaciju radnih mesta, kolike će biti plate? Gde će se voditi arhiva, ko će voditi upisnik i registar stranaka i upisnik predmeta koji se vode pred agencijom za mirno rešavanje sporova? Kako će se zasnivati nadležnost, da li će biti isturenih odeljenja ili će građani Srbije, izmučeni sporovima iz oblasti radnih odnosa, morati iz najudaljenijih mesta u Srbije da dolaze po pravdu i po mirno rešenje u Beograd. Oni koji ne dobijaju minimalnu zaradu, koji se spore oko te minimalne zarade, moraće da se pozajme da bi sebi i svom punomoćniku obezbedili prevoz do Beograda i da tu pokušaju da mirno sa poslodavcem, koji je uskratio minimalnu zaradu, obezbede rešenje za svoj spor.
Da li još neko želi reč? Po Poslovniku narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospodine Markoviću, član 217. Poslovnika o radu kaže: "Narodni poslanik koji se nalazi na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije dužan je da prilikom utvrđivanja kvoruma, kao i u toku rada sednice, bude prisutan na sednici Narodne skupštine. Narodnom poslaniku iz stava 1. ovog člana, koji neopravdano odsustvuje prilikom utvrđivanja kvoruma ili u toku rada na sednici Narodne skupštine, oduzeće se status poslanika na stalnom radu u Narodnoj skupštini Republike Srbije". Ovaj član Poslovnika vas ni na koji način ne ovlašćuje da vršite prozivku poslanika. Niti da ih diskriminišete prema tome da li jesu na stalnom radu ili nisu na stalnom radu. Ukoliko mislite da ćete nešto postići time što ćete oduzeti nekim poslanicima taj status koji imaju, vi to slobodno učinite. To je vaše pravo. Ali, član 86. na koji ste se vi malopre pozvali,nisam ni pomenuo. Govorio sam o povredama nekih drugih članova, znači čl. 28, 82. i slično. A, što se tiče toga da ste rekli – Goran Jocić, pa – je li prisutan ili nije, to jednostavno nije tačno. Evo, ja ću pročitati stenogram, tačno od reči do reči, kako ste vi prozivali: – "Avramov Mita nije tu, Anastasovski Dragoljub nije tu, Anđelković Zoran nije tu, Antić Zoran nije tu". A, evo vrlo zanimljivo, da vam pokažem kako naredni put, kada ste drugi put prozivali, pa prozivali poslanike koji nisu na stalnom radu, znači prvi put prozivate i kažete: "Anastasovski Dragoljub nije tu", a drugi put prozivate pa kažete: - "Anastasovski Dragoljub, je bio". Pa, ne znam da li ste i njega računali. Valjda je to jutro bio, pa ste ga računali u kvorum. Pa, onda kažete: – "Slobodan Adžić prisutan, Banović Donka prisutna, Baralić Rajko nije tu" itd. Pa, dolazite do: – "Jovanović Nataša nije tu, Josimov Ivan prisutan, Jocić Goran prisutan, Karaičić Boris prisutan" itd. Znači, nema ni govora gospodine Markoviću o tome da ste vi pitali da li je neko tu ili nije tu. A, ovo što gospoda iz vladajuće većine nemaju nikakav problem sa ovakvim načinom rada shvatamo, gospodo, kao vaše odobravanje. Hvala.
Hvala vama. Dakle, zbilja, nastojim još jednom da podsetim, zato sam se i pozvao na član 217. Kao što ste pročitali neophodno je, obavezno je, ako ne najave, da poslanici koji su na stalnom radu prisustvuju sednici, onda bi im bilo jasno i ono što piše u stenogramu. Znači, jasno kaže – bio je, bio je prozvan. Dakle, to je ono što nedostaje. Vi konstatujete da je već bio prozvan i da nije tu, kao što sam vas već jednom uputio, malopre, možete dobiti od sekretara Skupštine koji je bio prisutan i kod njega se nalaze spiskovi na kojima je zaokruživano, te ako u stenogramu nedostaje znak pitanja posle reči – prisutan, možete naprosto proveriti spisak, te videti da poslanik nije zaokružen. Još jednom vas podsećam, dakle – nikakva sednica, sem razgovora o Poslovniku, posle toga i nije nastavljena, tako da ne razumem ni na jedan način u čemu je aluzija. Niste zadovoljni ovim objašnjenjem? Ili jeste? Ne, niste, o tome će se Skupština izjasniti. O amandmanu, ili po Poslovniku gospodine Momčilov? Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Paja Momčilov, izvolite.
Poštovani narodni poslanici, dužan sam da intervenišem i danas. Vi ste juče povredili član 97. Poslovnika u stavu koji kaže "Ukoliko se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi, u ime poslaničke grupe", po našoj izmeni, imaju pravo na repliku, ne samo predstavnici i predsednici poslaničkih grupa, nego i drugi članovi da imaju repliku. Naime, gospodin Proroković je u svojoj diskusiji rekao, čitam stenogram, citiram: "Mislim da je svejedno nepoštovanje Poslovnika i to što se vade kartice iz identifikacionih jedinica, i to što se poslanici ovde skrivaju kao da igraju žmurke, ne doliči to Narodnoj skupštini. Apelujem na sve one koji tako rade da se uozbilje, da probaju svoj posao da rade maksimalno odgovorno". Hteo sam da intervenišem i imao sam repliku na ovo izlaganje. Poslanici SRS, koji jedini nisu bili u sali, nigde se ne skrivaju. Mi javno stojimo ispred sale. Hteo sam da kažem – nemojte da zahtevate od nas da mi vama činimo kvorum. Mi učestvujemo vrlo aktivno u svakom radu. Mi smo ovde uvek kada se raspravlja i o zakonu i o amandmanima i ne dozvoljavam da se na ovakav način nama daje lekcija. Molim vas, sprečen sam da to kažem. Dalje, ovoj skupštini sam predočio i član 81. Poslovnika u kome se kaže jasno da: "Sednice Narodne skupštine na kojima se vodi rasprava o predlozima zakona, itd. itd. - "u celini i pojedinostima, održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom u vremenu od 10 do 18 časova sa prekidom od jednog sata. Molim vas, ako ćete vi izglasavanjem, znači jednom većinom, neprincipijelnom koalicijom da derogirate Poslovnik, vi to možete raditi, ali mi nećemo ćutati. Bio sam takođe dužan da vas, kao lekar, upozorim da ljudi nemaju mogućnosti da ovde sede više od 12 sati, i da onda mogu ... (glas – tema). Apsolutno je tema. Ukazujem na povredu Poslovnika i obrazlažem u čemu se ogleda ta povreda. To piše u Poslovniku, možete i sami da pogledate. No, ponovo vam kažem – ne možete ljude ovde držati više od 12 sati i iscrpljivati ih i na brzinu "smandrljavati" važne zakone ove skupštine. Juče način na koji ste vodili Skupštinu nije bio u redu. On ne doprinosi dobrom radu ove skupštine. Vi kažete da ste prekinuli sednicu zbog toga što je televizijski prenos bio isključen. Nije!! Mi smo insistirali i insistirali nekoliko puta da vi prekinete neregularnu skupštinu i zbog toga što ne mogu kvalitetno poslanici da rasuđuju posle 12 sati. Najbolji dokaz da je to tačno je i vaš način vođenja ove sednice. Hvala vam.
Hvala vama. Zahvaljujem vam što ste pročitali stenogram. Jer, u nastavku je upravo tvrdnja koja je izrečena sinoć, a to je da Dušan Proroković nije pomenuo nijednu poslaničku grupu pojedinačno, i moram da ispravim nepravdu. Dakle, nije istina, još jednom ponavljam, nije korektno tvrditi da samo poslanici SRS nisu bili prisutni. Molim vas, 86 poslanika je bilo prisutno. To znači da svi ostali nisu bili, dakle iz različitih stranaka. Molim vas, iz svake stranke su bili odsutni neki poslanici. Prema tome, stvarno nisam mogao na taj način da dam repliku. A, sada smo konstatovali, dakle, da gospodin Proroković nije prozivao nijednu stranku pojedinačno, već je govorio o poslanicima uopšte, koji se nalaze, i bio je izričito opomenut. Molim vas, da li možemo da nastavimo rad ili ćemo po Poslovniku i dalje? Izvolite, Nemanja Šarović, po Poslovniku.
Gospodine Markoviću, da je to baš tako kako ste vi juče tvrdili, da su bili prisutni svi poslanici iz poslaničke grupe G17 plus i ovi ostali, mi ne bismo ni imali taj problem. Vas bi bilo ovde 100, ili 85, ali svakako bi vas bilo dovoljno da držite sednicu. Vi ste ...
Gospodine Šaroviću, upravo sam rekao da su bili odsutni a ne prisutni. Molim vas ...
Evo ovako: – Predsednik: "Molim narodne poslanike da proverimo kvorum. Ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Očito da nema poslanika DS-a i SRS-a. Dajem pauzu od 15 minuta". Ovo su vaše reči.
To su reči sa prethodnog dela sednice, kao što možete videti, gore u zaglavlju piše vreme, izgovorene negde oko 19 sati, kada se to dešavalo. A, gospodin Momčilov je govorio o ovom delu posle 20,00 sati. Da li je tako? Tako je, posle izlaganja gospodina Prorokovića. Hvala vam što imate razumevanja. Da li još neko želi reč po Poslovniku? (Ne.) Da li još neko želi reč o amandmanu gospodina Radića? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zlatko Radić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Zlatko Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ime SRS podnosim amandman na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, na član 22. stav 2. koji glasi: "Miritelj je predsedavajući Odbora. Miritelj otvara i vodi raspravu. Predstavnici strana u sporu na raspravi iznose svoje stavove i predloge". Predlažem da umesto: "Miritelj otvara i vodi raspravu" stoji: "U službi pravne pomoći otvara se i vodi rasprava". Moj amandman je podnet analogno amandmanu na član 7. Predloga zakona koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, a suština je da, SRS predlaže umesto osnivanja još jedne agencije, radne sporove rešava služba pravne pomoći koja već postoji u svim opštinama i koja je kadrovski i na svaki drugi način sposobna da vrši poslove koji se odnose na mirno rešavanje radnih sporova. Gospodine ministre, nekoliko narodnih poslanika iz SRS preporučilo vam je da povučete ovaj Predlog zakona. Vi i Vlada time ništa nećete izgubiti, a društvo hoće.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Rodoljub Gačević. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Rodoljub Gačević.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 23. Predloga zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, kaže: "Miritelj ima pravo da odvojeno, van rasprave, prikuplja informacije i druge podatke od predstavnika strana u sporu", moj amandman predlaže da se reč "miritelj" zameni rečima "služba pravne pomoći". Ovaj predlog zasnovan je na hipotezi da je mirno rešavanje sporova, u svakom slučaju, najpogodnije rešenje, kako sa aspekta efikasnosti tako i sa drugih aspekata. Za razliku od sudskih sporova koji su veoma dugotrajni, spori, skupi i iza kojih gotovo uvek ostaju tenzije, jer jedan spor ne može se rešiti na zadovoljstvo svih stranaka u sporu. Slično rešenje u našoj praksi je bilo pre četrdeset, pedeset godina, tzv. mirovna veća koja su bila u okviru mesnih zajednica. Ta mirovna veća su predstavljali najugledniji građani mesne zajednice. I pored njihovog silnog autoriteta i pored toga što je bilo takvih sporova koji su se mogli na ovakav način, mirnim putem rešavati, gotovo nikada nisu sporovi rešeni na miran način. Zato je i ta ideja o mirnom rešavanju sporova, koja se već tada pokazala kao nerealna, zbog toga i napuštena kao nerealna. To otprilike ponovo pokušava da se uvede u praksu. Dakle, ako bi suprotstavljene stranke u sporu imale volje i interesovanja za mirno rešavanje spora onda bi ulogu miritelja imale od strane službe pravne pomoći u nadležnoj skupštini opštine. Tvrdnja da su pravne službe u nadležnim skupštinama opština nedovoljno obučene i da nisu u mogućnosti da sprovode takve sporove je netačna, tim pre što u svakoj pravnoj službi nadležne skupštine uvek postoje pravnici sa završenim pravosudnim ispitom, diplomirani pravnici i ne vidim razlog da ne mogu rešavati sporove ovakve vrste, a još ako se ima u vidu činjenica da su takve vrste sporova po složenosti jednostavnije od onih sudskih sporova. Ostale institucije kao što su, recimo, arbitri, agencije, smatram da su nepotrebne, suvišne i kao takve treba ih ukinuti. Pretpostavljam da su ove činjenice predlagaču zakona poznate, pa sam uveren da se na ovaj način, sa ovakvim perfidnim načinom pokušava izvršiti supstitucija Zakona o radu sa Zakonom o mirnom rešavanju radnih sporova, što bi predstavljalo nasilje nad pravom, a i nad građanima.
O istom amandmanu reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, zaista očekujem, s obzirom na to da već uveliko idemo u raspravu o konkretnim problemima u zakonu, ključni član 18, da izađete za govornicu, i nećete valjda da čekate kao vaše kolege deset do šest pa da nam objasnite zašto ne prihvatate naše amandmane. Zaista je nemoguće da prihvatimo samo par rečenica. Od prvog do poslednjeg amandmana ponavlja se - amandman se ne prihvata iz istog razloga zbog kojeg se ne prihvata amandman na član 1. koji je podnela gospođa Gordana Pop Lazić. To nije u redu i nije korektno. Drugo, ako imate nameru, a sve vreme govorite da je to vaša intencija i vašeg Ministarstva, da vodite taj socijalni dijalog, onda bi najbolje bilo da porazgovarate sa nama ovde i da nam objasnite da li imate neku novu argumentaciju osim ove jedne rečenice u prilog tome da nije potreban miritelj. U ovom članu se kaže da miritelj ima pravo da odvojeno van rasprave prikuplja informacije i druge podatke od predstavnika strana u sporu. Opet vam postavljamo pitanje koje je u Srbiji problem - šta ako miritelj ne može da dođe do jedne strane u sporu? Kakva je sankcija za to ako ne prikupi informacije, i uopšte amandman koji sam podnela, o čemu je bilo reči pre pauze, u postupku mirenja, (član 21.) kada sam vas lepo upozorila na tu činjenicu i to smo vam ilustrovali kroz problem nestanka druge strane kada je u pitanju preduzeće "7. juli" iz Kuršumlije. Dakle, to su sve konkretne stvari, konkretni slučajevi u Srbiji. O tome se radi. Prema tome, bio bi red da izađete za govornicu i da nam kažete, da se to ne završi samo sa čitanjem nekog dela iz ekspozea koji, eventualno, niste pročitali prilikom obrazlaganja ovog Predloga zakona, a najbolje bi bilo, s obzirom na to da je mnogo argumenata bilo u prilog nefunkcionisanja ovog zakona u proteklim satima, juče i danas, da povučete zakon. Vi na to imate pravo. Možda zbog toga mudro ćutite da biste nam rekli negde u pola šest ili petnaest do šest - povlačim zakon iz procedure. Skratite te muke i nemojte da nas dovodite u situaciju da non - stop pričamo o tome kako radnici neće od ovoga imati nikakve vajde, jer neće. Nego, lepo izađite, džentlmenski saopštite da povlačite zakon; zakon nije dobar, suprotstavljen je Ustavu, suprotstavljen Zakonu o parničnom postupku i time ćemo da krenemo na nešto drugo što je na dnevnom redu, a i ti drugi zakoni koji su na dnevnom redu, videćete, počev od agencija, pa redom, ne da su sa propustima nego potpuni promašaj.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Nedeljković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Miroslav Nedeljković.
Poštovani narodni poslanici, kako idemo u analizu ovog zakona od člana do člana, mislim da i oni koji su o ovom zakonu imali neku nejasnu predstavu ili imali dileme u kvalitet ovog zakona, da su sada svi ubeđeni da je ovaj zakon nemoguć. Naše kolege poslanici kojima je pravo uža struka, lepo su nam i detaljno objasnili da je zakon u suprotnosti i sa Ustavom i u koliziji sa nekim drugim zakonima, kao što je Zakon o radu i Zakon o parničnom postupku. To bi bio dovoljan razlog da se zakon povuče, da se napravi novi tekst. Čak i kada biste usvojili sve amandmane poslanika SRS, to opet ne bi bio dobar zakon, a mi smo toliko amandmana podneli, da bismo kroz ove diskusije javnosti, stručnoj javnosti i vama – poslaničkoj većini, pa i predlagaču, objasnili i dokazali da zakon zaslužuje da se na njemu iznova radi. Ako bi se predlagač za to odlučio, mislim da bi bilo dragoceno da pregleda stenogram sa ove sednice i da pokuša da uvaži sve one argumente koje su poslanici iznosili. U dilemi sam da li je ovo zakon iz reda onih zakona koje smo u ovom sazivu već usvajali i na koje smo zaboravili sa danom usvajanja, odnosno da li se radi o zakonu čija je sudbina da bude samo evidentiran da je usvojen, zato što je to naša, navodno, obaveza. I ova vlada, kao i prethodna, smatra da mora doneti mnoštvo zakona koji će značiti približavanje Srbije Evropskoj uniji. Ako taj razlog isključivo stoji za donošenje ovog zakona, donekle imam razumevanja, ali onda treba svima da bude jasno da se zakon neće primenjivati, jer bi pokušaj njegove primene izazvao veoma mnogo problema. Ako Vlada zaista želi da uredi ovu oblast, da pokuša da zaista donese neki zakon kojim će pokušati da se radni sporovi rešavaju mirnim putem, opet ponavljam, da se mora uraditi kvalitetan zakon koji neće biti u suprotnosti sa Ustavom, a koji će da bude integrisan u pravni sistem Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Stamenković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, sinoć sam čula na nekim vestima informaciju da je trebalo da, radnici u "Namenskoj", imaju jedan sastanak sa ministrom Lalovićem, ali da ministar nije došao na taj sastanak zato što ima puno obaveza i zauzet je u Skupštini Srbije. Vidim danas, govorila sam to u vašem odsustvu, ministre, vi ste ovde samo da pravite kvorum, s obzirom na to da ste i narodni poslanik. Neverovatno je da posle ovoliko primedbi poslaničke grupe SRS i ovoliko argumenata koje ste čuli, nemate potrebu da kažete nešto ili u korist ovog zakona ili da, ako mislite da smo mi u pravu, kažete da zaista jesmo u pravu. Na član 25. amandman je podneo kolega Dragoljub Stamenković. Šta kaže član 25? On govori o odboru koji učestvuje u postupku mirenja, a taj odbor je regulisan članom 21. ovog predloga zakona. U članu 21. je predviđeno da u ovom odboru stranke u sporu određuju svoje predstavnike. Onda je to vrlo interesantno, ako te stranke u sporu mogu da se dogovore oko predstavnika koji će, eventualno, da razreše neku spornu situaciju. To je dokaz više u prilog našoj tvrdnji da nema potrebe da se formira nikakva agencija, nikakvi mirovnjaci, miritelji, kako ih vi ovde zovete nekim "novogovorom". Kažete u članu 25. da: "Odbor daje preporuku u pismenom obliku, sa obrazloženjem", a da je za preporuku potrebno da glasaju svi članovi odbora. To insistiranje na jednoglasnim odlukama, odnosno na konsenzusu, jednostavno je neprihvatljivo, neodrživo i neprimenjivo. Kada bi strane u sporu mogle da se dogovore, onda one ne bi bile strane u sporu. Čim postoji bilo kakav spor, bez obzira na nekakav pokušaj mirnog rešavanja, ne može se očekivati da se te preporuke usvajaju jednoglasnim odlukama članova tog vašeg odbora. Posebno je pitanje kakva je to preporuka, jer u ovom zakonu samo stoji da je za preporuku potrebno da glasaju svi članovi odbora i da odbor daje preporuku u pismenom obliku, sa obrazloženjem. Šta je ta preporuka, šta ona znači, šta u njoj treba da stoji? Da li će ta preporuka da sadrži tekst da se strane u sporu upute na nadležan sud? To znaju i bez tog odbora. Ako ne mogu da se dogovore, i onako moraju da idu na sud. Opet ono što vam ceo dan pričamo, ovaj zakon ne ubrzava rešavanje među stranama u sporu. Naprotiv, usporava ga za onoliko koliko vi vremena predviđate za delovanje ovih miritelja, odbora, arbitara, koga ste sve ovde predvideli u ovom zakonu. U stavu 3. člana 25. se kaže: "Ako odbor ne donese preporuku u roku od pet dana od dana zaključenja rasprave, miritelj može stranama u sporu da predloži preporuku". Ko razume ovaj član, zaista bih volela da izađe ovde i da nam objasni ko tu donosi preporuke, koga te preporuke obavezuju, šta one znače, šta je tu odbor, šta je tu miritelj? To je takva papazjanija da još jedanput potvrđuje stav SRS da ovaj zakon treba da se povuče iz procedure i da su narodni poslanici uzalud potrošili dva dana svog vremena, umesto da radimo ono što se od nas očekuje. Verujte, taj famozni zakon o radu građani Srbije očekuju od 2000. godine, od onog momenta kada su shvatili koliko je poguban tada doneti zakon, odnosno zakon koji nije ni donet, s obzirom na to da se za njega glasalo iz Soluna.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Darko Glišić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, gospodine ministre, voleo bih da ministar ostane u sali. Pre svega, želim da ukažem na jednu odredbu ovog zakona koja predviđa da odluka odbora za mirenje ima snagu sudskog poravnanja. Dame i gospodo, ovom odredbom se neki neformalni birokratski organ, deo nekog birokratskog aparata, stavlja iznad suda, iznad zakona, iznad pravosuđa. Nije moguće da se nekoj odluci, preporuci ili saglasnoj izjavi volje, prizna snaga sudskog poravnanja. Sudsko poravnanje mogu da donesu samo sudovi. Zbog čega? Zato što postoji pretpostavka poverenja naroda u sud, zato što su sudije, po pravilu, nezavisne, nepristrasne i stručne osobe koje se biraju po posebnom postupku, a koje bira Narodna skupština, čija je funkcija trajna. Sudije su nesmenjive i sve to daje čvrstu garanciju njihove samostalnosti i nezavisnosti. Zato se odluka, koja se zove sudsko poravnanje, ne može pobijati redovnim pravnim sredstvima, ali može se pobijati u posebnim parničnim postupcima iz razloga manje volje. Zato, ako su doneti na osnovu zablude, sile, prinude ili pretnje, takva sudska poravnanja se mogu pobijati u nekim posebnim postupcima. Ovim zakonom nije definisano pravno sredstvo kojim se može napadati odluka koja ima snagu sudskog poravnanja. To dalje otvara pitanje da li ta odluka, koja ima snagu sudskog poravnanja, može biti provedena prinudno u izvršnom postupku? Ukoliko se želelo da se odluci mirovnog odbora, odbora za mirenje, da snaga izvršne isprave, to se trebalo i napisati i trebalo je ovo da glasi - "odluka odbora za mirenje ima snagu izvršne isprave i može se sprovoditi prinudno u izvršnom postupku pred sudom", ali nikako se ne može odluka nekih volontera, koji čine sastav odbora za mirenje, izjednačiti sa odlukom suda. Molim vas, ovim je pravosuđe u Srbiji pogaženo. Ukoliko se ovakav zakon usvoji, to znači da će neki volonteri, možda neškolovani, primitivni i najprostiji radnici, kako se obično u narodu kaže, koji budu predstavnici u odboru za mirenje, doneti odluku koja će biti izjednačena sa odlukom najvišeg suda u Srbiji. Da li je to pametno, mudro i mogućno? Smatram da nije, a to je još jedan od razloga zašto predlažem ministru da povuče ovaj zakon. Hvala.
Hvala vama. Moje veliko divljenje za kolegijalnost u ovoj Skupštini. Da li još neko želi da govori o amandmanu koji je ispred SRS predložio narodni poslanik Darko Glišić? (Ne.) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Stojan Cvetković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborpredlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Stojan Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Srpske radikalne stranke, podneo sam amandman na član 28. predloženog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Srpska radikalna strankasmatra da postupak mirnog rešavanja radnih sporova treba da bude završen pred službom pravne pomoći pri skupštinama opština. Iz tog razloga predlažem da se član 28. briše. Mi smo se i kod ranijih predloga zakona izjašnjavali protiv osnivanja agencija. U ovom slučaju, republička agencija za mirno rešavanje radnih sporova obavlja stručne poslove koji se odnose na izbor miritelja i arbitara. Zaista, nemamo više nijedan zakon koji ne predviđa formiranje agencija. Zato postavljam pitanje Vladi Republike Srbije - da li uopšte zna koliko je ljudi zaposleno u svim do sada osnovanim agencijama i koliko to košta? Ovo postavljam iz razloga jer sve do sada formirane agencije nisu dale očekivane rezultate u svom radu. Zato predlažem ministru da prihvati sve amandmane koje je podnela poslanička grupa SRS, kako bi se poboljšao zakon.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dođosmo, dame i gospodo narodni poslanici do suštine ovog zakona, a suština je da je zakon neprimenjiv, suština je da nema sankcija i suština je da nema mogućnosti da nekoga ko ne poštuje zakon, na određeni način, oglasite. U članu 28. se kaže: "Postupak mirenja okončava se pred odborom ako strane u sporu zaključe sporazum o rešenju spora u roku od 30 dana od dana otvaranja rasprave". Šta će se desiti ako prođe 30 dana, a stranke u sporu pred odborom zaključe sporazum o rešenju spora mirnim putem? Dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se stvarno Vlada uzme u pamet, da ministar povuče ovaj zakon, da više ne zamara narodne poslanike i javnost u Srbiji, jeSrbima i srpskoj javnostidovoljno ovakvih praznih zakona, zakona koji se nikako ne mogu primeniti, zakona koji će biti ikebana u nekoj od vitrina ministra, da ovaj zakon upodobi i konačno, posle mesec ili dva, razgovaramo o ovoj tački. Ovaj zakon ništa ne rešava, osim što stvara mogućnost da zaposlite možda još tetke od onih koji su vaši koalicioni partneri.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima gospodin Krasić. Gospodine Cvetkoviću, postavili ste retorički pitanje samo da Vlada odgovori ili kao poslaničko pitanje, koliko ima zaposlenih u agencijama? Poslanik je izašao. Pokušavam da vidim gde je. Molim vas proverite, da bismo znali.
Po Poslovniku tražim reč. U delu Poslovnika koji se odnosi na obaveze i prava predsednika Skupštine, u opisu vašeg radnog mesta gospodine predsedniče, nije da radite posao koji bi trebalo da radi ministar. Zato, da ne biste dolazili u takvu situaciju da pitanja koja se odnose na izlaganje poslanika, u ovom konkretnom slučaju kolege Cvetkovića, (gde je on) govoreći o nepotrebnosti postojanja i uvođenja agencije i o tome koliko će to da košta poreske obveznike, odnosno državu, nije bilo potrebe da se vi obraćate kolegi Cvetkoviću sa potpitanjem, da li je to bilo njegovo pitanje i da li na njega traži odgovor, jer to pitanje nije bilo upućeno vama. Zbog togabi bilo najbolje gospodine predsedavajući, da po članu 89. stav 2. Poslovnika, čim bude gospodin Lalović došao u salu, podsetite ga na to, možda čovek ne zna, možda misli da samo treba da sedi ovde i da ćuti, da može o ovom članu i ovom stavu da se kao predlagač ovog zakona javi za reč kad god hoće, da mu vreme za diskusiju nije ograničeno. Tako će poslanici da dobiju odgovore na sva pitanja. Gospođica iz Ministarstva koja ovde sedi i strpljivo sluša juče i danas, nije ovlašćena da nam se obraća. Čim se ministar bude vratio, vi ga na to podsetite, tako ćete da otklonite sve dileme i nećete morati na takav, možda vi mislite duhovit način, ali zaista nije, da se obraćate poslanicima, kao što ste to uradili par sekundi pre nego što sam reagovala i javila se po Poslovniku.
Pobogu gospođice Jovanović, po Poslovniku i pitam, zato što je Poslovnik jasan i poslaničko pitanje tretira na dva načina, u članovima 193. i 194. pošto kaže: "Poslanička pitanja postavljaju se, po pravilu", to je prvi stav. Molim vas, skrenuo mi je sekretar pažnju da je to možda bilo poslaničko pitanje, pa sam samo želeo da znam, jer u poslednjem stavu člana 193. stoji: "Predsednik Narodne skupštine upozoriće narodnog poslanika, koji postavlja pitanje, ako pitanje nije postavljeno u skladu sa odredbama". Pitao sam samo da li treba tretirati kao poslaničko pitanje ili kao deo izlaganja na koji, naravno, može da odgovori ministar sada. To je bilo pitanje, a vi ste odgovorili. Odgovor prihvatam. Nije bilo poslaničko pitanje, nego deo izlaganja upućeno ministru. To smo mogli odmah da rešimo. Da li ste zadovoljni odgovorom molim vas? Dužan je predsednik Skupštine da pita da li je objašnjenjem o povredi Poslovnika zadovoljan poslanik, jer ako nije, izjašnjava se Skupština.
Ja ću da izađem i da vam kažem da li sam zadovoljna ili nisam. Nisam zadovoljna odgovorom, mislim da ste povredili Poslovnik. Tražim da se Skupština, u Danu za glasanje izjasni i verovatno će od ovog trenutka da bude i manir drugih kolega poslanika, kao i vaš, da dozvolite onome koga pitate da izađe, a ne iz klupe da vam odgovaramo, nije pristojno i nije u redu. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite gospodine Krasiću.
Ovim amandmanom na član 28. pokušali smo da skrenemo pažnju da ovaj predlog zakona ima toliko nedostataka i felera da je praktično neprimenjiv. Članom 28. je propisano da se postupak mirenja, a u pitanju je neka od tema i odnosi se na kolektivni ugovor, znači, postupak mirenja okončava se pred odborom, ako strane u sporuzaključe sporazum o rešenju spora u roku od 30 dana od dana otvaranja rasprave. To bi trebalo da bude neki krajnji rok u kome sporno pitanje treba mirnim putem da se reši. To bi trebalo to da znači, međutim, ako se ima u vidu da predmet spora je tako širok da obuhvata smo zaključenje, samo postojanje kolektivnog ugovora, ako se ima u vidu da su kao predmet spora pridodata i pitanja koja se tiču slobode sindikalnog organizovanja i prava na štrajk, onda onaj ko je pisao ovaj član, on je imao jednostrani pogled na moguće odluke i rokove u kojima bi nešto moglo da se završi. Naravno, sve u okviru principa dobrovoljnosti koji je problematičan, kako se dalje nalazi u ovom zakonu. Tome svakako treba dodati i prethodni član gde se u drugom stavu kaže: "Na predlog miritelja Agencija može da objavi preporuku i razloge za neprihvatanje preporuke u sredstvima javnog informisanja". To je centralno pitanje zbog koga se donosi ovaj zakon. Ovaj zakon se nudi upravo zbog toga da bi se svi oni koji izbegnu mirno rešavanje spora u skladu sa ovim zakonom javno kritikovali, kritikovao njihov čin i skrenula pažnja sa suštine spornog odnosa koji postoji. Ovome svakako treba dodati i da država više nije jedan od učesnika u opštem kolektivnom ugovoru. Pošto država nije jedan od učesnika u opštem kolektivnom ugovoru, onda sve ovo što se radi, radi se nepotrebno. Na ovaj način država je oprala ruke, nju ništa ne interesuje. Kada bi je nešto interesovalo, nikada se ovaj spor ne bi pojavio, niti ovakav način rešavanja sporova. Vrlo su problematične odredbe, verovatno će neko pokrenuti postupak pred Ustavnim sudom u pogledu pravnog značaja preporuke, ali u ovom članu 28. vi ovde kažete - postupak pred odborom, a u prethodnom članu navodite agenciju. Kada pogledate sve ove odredbe, ovde nema jasne crte gde počinje odbor, gde počinje miritelj, gde počinje agencija. Dakle, sve sa ciljem da se izbegne, da se nigde ne vidi sud, kao da drugačije ne može da se reši neki spor, već ovom medijacijom koja treba da kupi vreme, da odloži problem, a ovde je dat rok navodno od 30 dana. A kako rok od 30 dana povodom nečega što je spor, a tiče se slobode sindikalnog organizovanja?! To je nemoguće. Kako kasnije mislite kod individualnih radnih sporova, jer vi ste izvukli samo iz dve oblasti, otkaz ugovora i minimalna zarada. To je lično pravo. Kako možete nekoga da uterate u to kada je jedino sud ovlašćen da rešava te sporne odnose? Kao da ste pisali zakon za neku drugu državu, a to je ovde nemoguće da se primeni. Nađite jedno privatno preduzeće koje će ove stvari rada da radi ovako. Da se sada ne bi tumačilo da neko plaši ovde nekoga, mi generalno imamo problem sa radnicima, sa pronalaskom dobrih radnika, kvalitetnih radnika. To je problem društvenog sektora, državnog sektora i privatnog sektora i nećemo imati dobrog radnika i kvalitetnog radnika sve dok ne postoji zakonska garancija minimuma njegovih prava, prava koje efektivno može da ostvari, što kod poslodavca, što kod inspekcije rada, što kod suda. Manite ove skrivalice sa nekim mirovnim većima, arbitražama, pa sa nekim novim izrazima, nema od ovoga efektivne zaštite, ovde samo postoji EPP i ništa više.
Još neko o amandmanu? Prvo gospodin Ristić koji se javio, pa gospodin Jojić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, članom 28. se predviđa da postupak mirenja treba da se okonča pred odborom ako strane u sporu zaključe sporazum o rešenju spora u roku od 30 dana od dana otvaranja rasprave. Međutim, datum otvaranja rasprave ovim zakonom nije definisan. Ovim zakonom je definisano da će se u roku od 30 dana zakazati rasprava, ali se ne kaže da će se otvoriti rasprava u roku od 30 dana od dana prijema izjašnjenja stranaka. Dakle, ovo ostavlja mogućnost da se postupak mirenja nepotrebno prolongira, bez zakonskog ograničenja. Malopre je gospodin Krasić pomenuo da sloboda i pravo na sindikalno organizovanje ne može da čeka tako duge rokove. Međutim, da je rok do 30 dana dug, možda bismo prihvatili da je potrebno i moguće ili obavezno završiti mirno spor u roku od 30 dana da nije odredba narednog člana, člana 29. gde kaže: "Ako se postupak ne okonča u smislu člana 28." dakle u roku od 30 dana, miritelj raspušta odbor i nastavlja postupak mirenja neposrednim kontaktom sa strankama u sporu. U slučaju iz stava 1. ovog člana, miritelj pruža pomoć strankama u sporu da se sastanu, raspravljaju o predmetu spora i zaključe sporazum o rešenju spora. Dakle, ima obavezu da reši to u roku od 30 dana, a ako ne reši i ne ispuni svoju obavezu, onda može da radi sa njima šta hoće, da se nalazi, sastaje, raspravlja, priča, pregovara i ponudi im novu preporuku, pa to traje unedogled. Dame i gospodo, ovaj zakon je potpuno promašen projekat. Ovim zakonom se omalovažava sud, dozvoljava se i priznaje pravo sudske odluke, i to odlukama u postupku koji je održan u potpunosti pred jednim birokratizovanim organom. Postavlja se pitanje da li te odluke gde se priznaje značaj sudske odluke predstavljaju nemogućnost vođenja sudskog spora. U pravu postoji jedan princip: - ne može se dva puta odlučivati o istoj stvari, niti se može rešavati o toj stvari pred jednim organom, ukoliko pred drugim organom teče postupak. Sve su to nejasnoće i konfuzije koje uvodi ovaj zakon u naš pravni sistem. Zaista ne verujem da je ministar pravde, gospodin Stojković, pročitao ovaj zakon, jer, da je pročitao, mislim da bi naglavačke izbacio ministra rada iz Vlade. Molim vas, ovo je katastrofa, ovo je u suprotnosti sa zdravom pameti. Vi imate dva zakona koji definišu jednu istu proceduru. Ovim zakonom se derogiraju odredbe Zakona o parničnom postupku, a ministar Stojković je toliko to branio i nije dopustio da poslanici ni minimalno promene taj zakon, jer kaže navodno, odstupa se od koncepta. Ovde, ne da se odstupa od koncepta, nego se taj zakon, u većem delu, stavlja van snage ovim zakonom. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsetiću vas na onu narodnu "Gde si bila, gde si dangubila". To vam je slučaj sa Narodnom skupštinom Republike Srbije koja dangubi na ovakvim projektima, umesto da se bavi veoma značajnim zakonskim projektima koji su dobri i bitni za Republiku Srbiju. Vidite, godinama nemamo nijedan zakon iz oblasti poljoprivrede. Što nemamo ovde agenciju za prodaju prehrambenih proizvoda, možda za maline, za krompir, za pšenicu, za kukuruz, zašto nema neko takvu ideju, jer to će građani Srbije da podrže. Sa ovakvim predlozima zakona mi ovde gubimo bespotrebno vreme, as druge strane, građani Srbije nemaju nikakve koristi, samo štetu. Kolege poslanici su prethodno govorili (i Zoran Krasić i gospodin Boško Risić) o članu 28. i članu 29. Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 28. predviđeno je da mirno rešenje spora treba da obavi Odbor. To je radno telo koje se predviđa. Ako u roku od 30 dana ne uspeju da zaključe sporazum o mirnom rešavanju spora, sada se pribegava onoj bezizlaznoj situaciji ili da kažem nužnoj odbrani ili u krajnjoj nuždi. Hajde da pokušamo sada ukoliko se ne postigne sporazum u roku od 30 dana, mi ćemo dati pravo miritelju da raspusti Odbor. Sada on kao kapetan lađe preuzima kormilo i ide, ali "ne zna kuda ide". Dame i gospodo narodni poslanici, ne može se, ako je zakonom u prethodnom članu predviđena institucija da čini odbor koji će rešavati mirne sporove, sada prepustiti situacija miritelju za koga nema ni roka; u kom roku treba da otvori raspravu, u kom roku treba da pozove stranke radi mirnog rešavanja spora, u kom roku treba da donese preporuku. Toga nema. Najveća katastrofa je u članu 30. koji je vezan za član 29. koji normira, između ostalog, u stavu 2. Ako među stranama individualnog spora teče sudski postupak iz istog činjeničnog i pravnog osnova, strane u sporu su dužne da sudu zajednički podnesu zahtev za mirovanje postupka. Imate takvu situaciju da je građaninu nužno da što pre okonča parnicu. Parnicu je građanin pokrenuo ili je ovaj subjekt prema ovom ugovoru. Bilo koji. Ko daje pravo miritelju, rekao bih neuspešnom miritelju, koji neće imati nikakvog rezultata, pravo da on sada prinudi pregovarače, odnosno stranke u postupku da se parnica prekine. Bolje da je ovde rečeno – ukoliko postoji pokrenut parnični postupak, u tom slučaju nema mirenja, jer građani da su hteli da mirnim putem reše ovaj spor, onda bi oni zaključili poravnanje pred nadležnim sudom. Prema tome, besmisleno je dozvoliti prekidanje parnice. S druge strane, gde je sankcija ako stranke u sporu neće da prekinu parnicu, neće da se obrate sudu, žele da se paralelno vodi parnični postupak, jer znaju ako se prekine postupak u parnici da ih čeka još godinama da taj pravni spor ne može biti rešen. Prema tome, dame i gospodo, ovo je danguba, ovo je bespotrebno gubljenje vremena u Parlamentu, s druge strane ponavljam, ovo ide na grbaču poreskih obveznika, jer se množi birokratija. Više birokratije Srbija ima nego ovaca.
O istom amandmanu narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se postavlja još jedno veoma važno pitanje. Iako mi već celog ovog radnog dana i od juče, raspravljamo o zakonu i u pojedinostima, ključno je pitanje za sve članove Zakonodavnog odbora, a naravno ne one iz redova SRS-a, jer su glasali protiv, kako je ovakav Predlog zakona mogao da prođe kroz Zakonodavni odbor? Ovde u ovom trenutku nije predsednik Zakonodavnog odbora, ali, nije mogao da kaže da je zakon pravno moguć iz prostog razloga, kako je moguće da daju odobrenje za ovako nešto kada znaju da je Zakon o parničnom postupku suprotstavljenovom zakonu, odnosno ovaj predlog zakona. Kako je moguće da daju odobrenje za tako nešto, da se nisu pobunili i da nisu rekli, zašto ministar pravosuđa ovo nije pogledao, o čemu se ovde radi? Zašto cela Vlada nije sagledala ceo ovaj problem. Mi dolazimo u situaciju da raspravljamo o pojedinostima i sve više se uplićemo "ko pile u kučine", odnosno predlagač, jer jednostavno nema izlaza u ovoj situaciji. Pogledajte sada član 29. za koji se traži amandmanom srpskih radikala da se briše. Moraću da vam ga pročitam još jednom. "Ako se postupak ne okonča u smislu člana" ...
Izvinite, gospođice Jovanović, na redu je član 28. amandman na član 28. isto glasi, član 28. se briše.
Moram da vam kažem, jer je striktno vezan za član 29, o čemu se tu radi: "Ako se postupak ne okonča u smislu člana 28. ovog zakona", jer, i jedan i drugi član su, ako ste pažljivo slušali gospodina Ristića, vezani, i pratite malo kontekst moje priče. Vi samo znate da je član 28, 29. Šta piše u zakonu, kakva je problematika tu, vas to ne zanima, skoncentiršite se malo na celu priču i na ovo o čemu mi ovde razgovaramo. Kaže – "Ako se postupak ne okonča u smislu člana 28. ovog zakona, miritelj raspušta Odbor i nastavlja postupak mirenja neposrednim kontaktom sa stranama u sporu". Član 28. kaže – "Postupak mirenja okončava se pred Odborom ako strane u sporu zaključe sporazum o rešenju spora u roku od 30 dana od dana otvaranja rasprave". Šta ako se to ne desi u roku od 30 dana? Imate slučaj preduzeća, danas je sva dnevna štampa objavila, a veoma su upoznati članovi Odbora za privatizaciju sa time "Autoprevoz – Vrnjačka Banja". Vi sada imate takav primer da su radnici nezadovoljni načinom prodaje, a naročito procenom vrednosti kapitala u toj nekada jednoj od najmoćnijih prevozničkih firmi u našoj zemlji. Šta sada oni dalje da rade kada ih ovaj zakon upućuje da prekinu spor koji vode i da idu u postupak mirovanja? Šta da rade oni u situaciji kada miritelj ustanovljen na ovakav način zakonom, nije u situaciji da u zakonskom roku to obavi? Objasnite nam to i recite nam, mada ima mnogo poslanika za razliku od onih koji su spremni slepo da brane ovo.?! Znate i da smo predstavnici vladajuće koalicije, pa da je koalicioni partner, da ste vi u toj situaciji, mada to nama nikada ne bi moglo da se desi, pogrešio i stavio pred Narodnu skupštinu ovakav predlog zakona - ovde evidentno ima poslanika koji su svesni toga da ovo nije primenljivo. Sami govore i sa nama neobavezno, a ne za govornicom, jer ih je možda sramota što je Vlada predložila ovakav Predlog zakona. Ceo dan pominjemo razne slučajeve, razna preduzeća, sve te ljude koji hoće da ostvare svoja prava. Ali zaista je to tako. Da je neprimenljiv i da je suprotstavljen, i stvarno je nemoguće da je Zakonodavni odbor onako rekao "pravno je moguć", ajde ide u proceduru, a da nije osporio sve ovo o čemu sam ja govorila. Razmilite o tome, ovo nije priča samo radi priče, nego da biste shvatili da će mnogobrojne negativne posledice da izazove primena ovog zakona. Uostalom kako je napisan i kako ste planirali i od kada da krene, on neće biti primenljiv, u to budite sigurni. Onda je u pravu gospodin Jojić, gde smo bili, šta smo radili, izgubili silno vreme i zato ova skupština je mogla da se bavi nekim drugim važnim pitanjima.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Boban Vojinović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Boban Vojinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 29. Predloga zakona kojim predlažem da se član 29. briše. SRS je protiv ovakvog načine mirenja i predloga iz člana 29. da miritelj raspušta odbor i nastavlja postupak mirenja neposrednim kontaktom sa strankama u sporu. Ovo je sasvim besmisleno zbog toga što miritelj ne bi mogao imati ovakva ovlašćenja, pa je ovim amandmanom predviđeno da se postupak mirnog rešavanja radnog spora završava pred službom za pravnu pomoć. Zato smatram da ovaj član zakona treba brisati. Tako će on biti u saglasju sa ranije podnesenim amandmanima poslanika SRS. SRS je protiv ovakve koncepcije zakona, a brisanje člana 29. Predloga zakona smatram celishodnijim i apelujem na vas da prihvatite ovaj amandman u Danu za glasanje. Sigurno da je trebalo da ovih dana raspravljamo o bitnijim i važnijim zakonima za građane Srbije, nego da se bavimo jednim ovakvim besmislenim zakonom koji nikada neće biti primenjen u praksi, neće moći da zaživi u ovakvoj formi u kojoj ga je Vlada predložila. Zato je najbolje da ovaj predlog zakona povučete. Ovaj zakon ne valja ništa i nemoguće ga je primeniti.
Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? Izvolite, reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Narodna poslovica kaže "Kuća gori a baba se češlja". Hiljade radnika svakodnevno ostaje bez posla, desetine preduzeća se svakodnevno zatvaraju. Ono što je privatizovano, privatizovano je tako da bar dve trećine onih koji su do tada radili i primali platu ostaju bez hleba, a mi donosimo zakon po kome, doduše, zaposliće se možda nekoliko stotina vaših prijatelja, prijatelja vaših prijatelja, ili bližih rođaka, ali će privreda i dalje da propada, i ovakvi zakoni će i dalje biti neprimenjivi. Izgleda da ovu vladu to i ne interesuje. Shvatila je da joj se rok približava i gleda da što više svojih udomi, ne bi li sutra bar oni bili u situaciji da imaju hleba. Samo do člana 29. u obrazloženju Vlade, na 21 mestu ste pomenuli razloge za neprihvatanje ovih amandmana, a i razloge za neprihvatanje amandmana narodnog poslanika Gordane Pop-Lazić na član 1. Predloga zakona. Pa, da pokušamo da pročitamo to vaše obrazloženje na član 1. Ovde se kaže – "Amandman se ne prihvata iz razloga što se navedenim amandmanom predlaže da postupak mirnog rešavanja radnih sporova obavljaju službe pravne pomoći pri skupštinama opština". Pa, u tome i jeste suština. To i jeste koncepcija SRS. To i jeste način da se na lokalnom nivou lokalni sporovi rešavaju i to jeste način da se postojećom administracijom, postojećom birokratijom s jedne stranezaposlite birokratiju, a s druge strane da ove moguće sporove rešavate. Prema zakonodavstvu u praksi zemalja Evropske unije (Velika Britanija, Belgija, Mađarska itd. kao i SAD), za obavljanje stručnih poslova u postupku mirnog rešavanja radnih sporova obrazuju se posebne centralne službe na nivou države pri ministarstvima a ne na lokalnom nivou. A, kakve mi veze imamo sa SAD-om i s tim na koji je način rešeno pitanje mirnog rešavanja radnih sporova u SAD-u, na Novom Zelandu ili Grenlandu. Pokušajmo da na najbezbolniji i najlakši način rešimo ove sporove kod nas. Dalje (u obrazloženju) se kaže – "U ovim zemljama, posredovanjem i mirenjem bave se nezavisni stručnjaci u oblasti rada koji uživaju veliki ugled i poverenje strana u sporu i koji moraju da ispunjavaju posebne (moralne i stručne) uslove da bi obavljali funkciju". Ovim ste, dame i gospodo iz Vlade, uvredili sve one pravnike koji rade u službama pravne pomoći u opštinama. Odakle vam pravo da smatrate da oni nisu dovoljno stručni, ako su diplomirani pravnici, i da nisu dovoljno moralni, osim ako nisu vaši, pa da onda uvodite neke druge, koji će biti moralniji i stručniji od njih. Organizovanje mirnog rešavanja radnih sporova uređeno je Predlogom zakona u skladu sa navedenim uporednim zakonodavstvom, kao i preporukom Međunarodne organizacije rada o dobrovoljnom mirenju i arbitraži, Evropskom socijalnom poveljom itd. Prema navedenim međunarodnim aktima države članice se obavezuju da promovišu...- nebitno je, jer ništa ne znači. Znači samo 10 rečenica napisanih u ovom obrazloženju. Poslove mirnog rešavanja radnih sporova ne bi mogle obavljati službe pravne pomoći pri SO, a ovo iz razloga što je Zakonom o lokalnoj samoupravi propisano da se službe pravne pomoći mogu organizovati pri SO, po potrebi i radi pružanja pravne pomoći građanima. Da li nije mirno rešavanje, odnosno rešavanje svih sporova, upravo pravna pomoć koju pravne službe i inače pružaju SO, odnosno građanima u SO. Naime, kaže – "ove službe mogu pružati pravnu pomoć koja se sastoji u sastavljanju pismena, pružanju pravnih saveta iz delokruga opštine i drugo". A, zašto ne bi mogli i ovo da rade? "Poslove stručne pomoći pri opštinama obavljaju zaposleni u opštinama, a poslovi mirnog rešavanja radnih sporova zahtevaju nezavisne", slušajte ironije – "nezavisne, nepristrasne stručnjake koji su osposobljeni da obavljaju poslove mirnog rešavanja radnih sporova". Ajde, molim, vas recite, ne morate meni, ali recite srpskoj javnosti gde se završavaju te škole i fakulteti za mirno rešavanje radnih sporova. Ne znam da je neko dobio diplomu za ...
Prekoračili ste vreme ...
Znate, malo je duže a moram da citiram, pa mi i to odnosi vreme.
Ne, sve je u redu, pet minuta i 40 sekundi, završite molim vas.
Poslovi mirnog rešavanja radnih sporova zahtevaju nezavisne itd. "Pored toga, stručne službe skupština opština obrazuju se fakultativno i ne ispunjavaju međunarodne standarde". A, što ne nabrojaste koji su to međunarodni standardi koje mi moramo da ispunimo...
Gospodine Markoviću, šest minuta, zahvaljujem.
Gospodo, krajnje je vreme da vas još jednom pozovem, gospodo iz Vlade, da pripremite, ako ste sposobni, neki bolji predlog.
U redu je, hvala. Za reč se javio narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Mi tražimo da se ovaj član izbriše jer on u stvari ništa ne znači, on samo podstiče i pojačava besmislenost celog zakona. Da bi se to najbolje videlo, evo, ja ću da vas podsetim šta ste naveli u članu 26. Kaže se ovako, nalazimo se na terenu kolektivnih sporova, znači ne individualnih sporova. U članu 26. ste povodom preporuke napisali: "Ako strane u sporu prihvate preporuku, zaključuju sporazum o rešavanju spora. Ako je predmet spora kolektivni ugovor, sporazum postaje sastavni deo kolektivnog ugovora." Kada je kolektivni ugovor vi ste, kod člana 2. stav 1. rekli da je, ovaj spor moguć ukoliko nije zaključen kolektivni ugovor, ukoliko je problematična izmena i dopuna kolektivnog ugovora, i četvrta situacija, ukoliko je u pitanju primena kolektivnog ugovora. Kako ovo možete da primenite na ovo što je materija, predmet, neće biti jasno ni ovim licenciranim miriteljima. Samo bih vas podsetio da ste tu naveli da je to sastavni deo kolektivnog ugovora. U stavu 3. - "Ako predmet spora nije kolektivni ugovor" onda je to ono što ste, takođe, naveli u članu 2. stav 1. i onda je to ostvarivanje prava na sindikalno organizovanje i na štrajk. To su materije koje su uređene Ustavom i zakonom. Nema mogućnosti mirenja oko prava na sindikalno organizovanje. Vi ste u Zakonu o radu rekli ukoliko firma ima do 50 zaposlenih, ukoliko ima više od 50 zaposlenih, pa ste dali desetak odredbi o tome kako se ceni koji je sindikat reprezentativan. Tu ste sve pobrkali. Došli ste u situaciju da uređujete zakonom nešto što ne može da se uredi zakonom ili je uređeno nekim drugim zakonima. Ovo vam pričam zbog toga što ste u članu 29. rekli: "Ako se postupak ne okonča u smislu člana 28." a to je u roku od 30 dana, "miritelj raspušta Odbor i nastavlja postupak mirenja", sam. Zašto vam onda odbor i treba? Ako je neko po principu dobrovoljnosti prihvatio da se miri na ovaj način preko ovog miritelja, on je računao na to da ima svoje predstavnike, svaka strana ima svog predstavnika i miritelj dođe kao treći. Ukoliko u roku od 30 dana to nije urađeno, onda miritelj ostaje, ovi ne trebaju i kupuje se vreme. To je besmislen zakon. Verovatno ćete primetiti koje su to besmislice kada pogledate način i postupak mirnog rešavanja tzv. individualnih radnih sporova. Videćete svu besmislenost, da ste istrošili toliko vremena da uredite nešto na šta niste ovlašćeni. Štrajk je uređen Zakonom o štrajku, sindikalno organizovanje uređeno je drugim propisima. Kažem da su to ustavne kategorije. Ustav garantuje to. Kako možete da pomirite nekoga oko prava na štrajk? Kako možete da pomirite nekoga ako je u pitanju, kako ste ovde naveli, ostvarivanje prava na sindikalno organizovanje? Neće valjda miritelj da tumači da li imate pravo na sindikat u preduzeću ili nemate pravo na sindikat u preduzeću. Sve ove nedorečenosti, nešto što je nemoguće stavite u kontekst da ovo možete samo da primenite tamo gde su javna preduzeća, a tamo gde su privatna preduzeća nema spora. Čim se pojavi spor ljudi gube radni odnos. Gde je rešenje? Rešenje je da primenite Zakon o radu. Ne samo ova, nego i ona prethodna Vlada nije rešila problem rada na crno, nije rešila problem radnog vremena, nije rešila elementarne stvari iz oblasti rada, a vi ćete sada da rešavate mirno rešavanje nečega što ne može da se reši drugačije. Ljudi ne smeju ni na sud da idu. Kada se pojavi inspektor rada, pa i onaj čovek koji radi na crno izbegava da svedoči jer zna da će izgubi posao i taj posao na crno. Vi se ovde pravite kao da to nije kod nas, to je negde u inostranstvu, to je u Zimbabveu, obala Slonovače, kod nas je sve u redu, ostalo je samo još mirne sporove da vidimo da ne treba da se ide na sud. Izađite sa ovim predlogom zakona pred građane elektronske industrije, mašinske industrije, "Lole" i ovih drugih firmi, pa im objasnite kako mirno da reše spor. Objasnite u nekom preduzeću koje je privatno vlasništvo, kako da reše mirno spor. Nemate hrabrosti nego ovde sa nekim floskulama izigravate, hvatate priključak prema nekoj Evropi.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo poslanici, poštovani predsedniče, upravo ovaj član Predloga zakona pokazuje koje instrumente želi da iskoristi Vlada Srbije u odbijanju socijalnih pritisaka od same Vlade, od premijera i od resornog ministra nadležnog za oblast rada. Već sam ukazivao da ovaj Predlog zakona ima samo političku motivaciju, a to je, da se razvuku rešenja problema naraslih socijalnim tenzijama, koje su posledica nesposobnosti i nespremnosti Vlade da reši poziciju velikih sistema, što je obećala prilikom konstituisanja. Ovaj zakon predviđa obaveznost u pregovaranju za mirno rešenje sporova vezanih za kolektivne ugovore, a pre svega u oblasti javnog sektora. To je oblast saobraćaja, energetike, elektroprivrede, oblast zdravstva, školstva, socijalne zaštite, brige o deci, sve su to oblasti gde je Vlada Srbije obećala adekvatne naknade i plate, sagledavanje pozicije ovih javnih poslova od opšteg interesa i, pošto se sve to izjalovilo spremaju se štrajkovi, spremaju se napadi na Vladu zbog socijalnih problema. I, Vlada nalazi rešenje; predlaže zakon koji će sprečiti štrajkovanje upravo u ovim oblastima jer će nezadovoljni radnici morati da se obrate agenciji za mirno rešavanje radnih sporova i na taj način razvlače rešenje. Vlada je imala želju, i ima želju i motiv, da ovim zakonom odbije socijalne zahteve, ali nije spremna da ministra nadležnog za oblast rada uključi u rešavanje ovih problema, već želi da preko birokratske strukture - imenovanjem direktora agencije za mirno rešavanje sporova, arbitara i miritelja, to je znači neka šesta lestvica ispod Vlade, spusti rešavanje svihnaraslih problema. Međutim, da to ne bi bilo tako očito računajući da su poslanici prebukirani, prezaposleni i da neće imati mogućnosti i vremena da izvrše analizu ovih zakonskih rešenja, napravili su jednu masku, jedan paravan, gde je navodno taj arbitar ili miritelj u obavezi da veoma brzo i u kratkim rokovima rešava te nastale sporove. Onda se kaže da su stranke dužne da se u roku od trideset dana dogovore oko rešenja spora, a ako se to ne desi onda stupa na snagu član 29. ovog zakona, da miritelj raspušta mirovno veće i da onda zakazuje sastanke i razgovara sa strankama interno, tajno, ponaosob unedogled. Za sve to vreme miruju štrajkovi i miruju sudski postupci. To je bio motiv i želja Vlade koju smo razotkrili. Taj motiv je kriminalan i on je na uštrb radnika zaposlenih pre svega u javnom sektoru i u službama od posebnog javnog interesa.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 30. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Gajić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Gordana Gajić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 30. Zakona o mirnom rešavanju radnih sporova tako što sam predložila da se u stavu 1. reč "arbitrom" zameni rečima "službom pravne pomoći". SRS smatra da nije dobar koncept samog zakona i da nije dobro formirati arbitra, već njegov posao može da radi služba pravne pomoći pri lokalnoj samoupravi. U tim službama postoje visokostručni i kvalifikovani pravnici sa položenim pravosudnim ispitom, koji su nezavisni i objektivno mogu pomoći učesnicima u radnom sporu da nastale probleme reše mirnim putem. Time bi sam postupak bio brži i jeftiniji.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, ovaj zakon je pun besmislica. Mi već dva dana pokušavamo da skupštinsku većinu, a i ministra, (kad povremeno svrati u salu) ubedimo da bi zaista bilo dobro da se ovaj zakon povuče iz procedure, da se radi na zakonu o radu, jer ovo što je predviđeno ovim zakonom o mirnom rešavanju radnih sporova, nikom u zemlji Srbiji neće doneti ništa dobro. Vrhunac tih besmislica i nebuloza jeste član 30. stav 2. koji kaže: "Ako među stranama u individualnom sporu teče sudski postupak iz istog činjeničnog i pravnog osnova, strane u sporu dužne su da sudu zajednički podnesu zahtev za mirovanje postupka". Drage moje kolege, ova odredba vređa inteligenciju građana Srbije. Zar vi mislite da će neko, ko je pokrenuo neki radni spor vezano za otkaz ugovora o radu ili isplate minimalne zarade, nakon nekoliko ročišta, da se upusti u mirno rešavanje radnog spora i da zastane sa postupkom kod redovnog suda. Em što je to suprotno Zakonu o parničnom postupku, da o tome ne govorim, govorile su moje kolege, nego pitam one koji budu glasali za ovo i onoga ko nam je ovo predložio – da li vi mislite, dame i gospodo narodni poslanici, da su građani Srbije budale? Zaista je nedopustivo ovako nešto. Ponavljam vređate inteligenciju građana Srbije. Za primer ću da vam pokažem i da pročitam pismo koje smo dobili od akcionara preduzeća AD "Inos Podunavlje" iz Smederevske Palanke. To preduzeće je kupio izvesni Borislav Milićević, firma "Proimeks". On već, ne znam koliko dugo, da ne čitam sve, ne mogu da nađu čoveka, radnici štrajkuju, većinski vlasnik nije radnicima ponudio ugovor o radu, nema pojedinačnog kolektivnog ugovora, od juna meseca u firmi "Inos Podunavlje" ne postoji nikakav proces rada, ne postoji nikakav poslovni ugovor. U međuvremenu je firmu napustio 61 radnik. Neki su dobili otkaze, a ostali su morali da odu da bi, tražeći neki posao na crno, prehranili porodice. U firmi nema rukovodećih organa, zamenik direktora je od 23. avgusta ove godine na odmoru, a posle ide u penziju. Takvu izjavu je dao inspektoru rada koji je bio u kontroli ovog preduzeća. Poslednja plata u ovom preduzeću je bila za septembar 2003. godine. Ovaj novi vlasnik ne uplaćuje socijalno i penziono, nema toplog obroka, od prodaje imovine ništa nije uplaćeno na žiro račun firme, a prodata je poslovnica u Smederevu za 5,2 miliona dinara. Zamislite sada, radnici koji su ušli u sudski postupak ne bi li dobili neki dinar pošto nisu primili nijednu platu od septembra 2003. godine i ovi koji su dobili otkaze, ne bi li se vratili na posao, a izvesno je da će neki nezavisan sudija da presudi u korist tih radnika. Naravno, ne prejudiciram, ali pretpostavljam. Zamislite kad stupi na snagu ovaj zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, kažemo mi tim radnicima – vi ste se šalili, ostavite se vi sudskog spora, dođite vi pred našeg miritelja i on će vas lepo da pomiri. A on se prethodno već dogovorio sa ovim Borislavom Milićevićem, vlasnikom firme, pa će onda ti ljudi da izgube još nekoliko meseci. Na kraju, šta se dešava? Ponovo moraju da se vrate na sud i nema rešenja spora dok se ne reši na sudu. Dakle, ovo je stvaranje paraorganizacija i ovo je, videli ste, pretpostavljam da ste čitali ovaj tekst zakona, u narednim članovima je potpuno preneta nadležnost redovnih sudova na ove arbitre, miritelje, agencije, odbore. Što reče kolega Krasić, ovde nema crte ko je kad nadležan. Dakle, pozivam još jedanput gospodina ministra da, kao predstavnik Vlade, povuče ovaj zakon iz procedure.
Reč ima ministar Lalović.
U suštini, hteo bih da otklonim nekoliko nesporazuma za koje mislim da su glavni razlog nerazumevanja rešenja u ovom zakonu. Pre svega, to shvatam kao nesporazume. Prva stvar na koju želim da ukažem, vrlo često je danas u izlaganjima narodnih poslanika, a i juče, ukazivano na probleme koji postoje kada se radni sporovi vode pred redovnim sudovima, u smislu dužine trajanja takvih sporova. Vi svi znate da radni sporovi pred redovnim sudovima mogu da traju i po više godina i da je sama dužina tog spora kazna za radnika, tako da je posle izvesnog broja godina svejedno da li je dobio ili nije dobio spor. Znači, osnovna ideja zakona o mirnom rešavanju radnih sporova jeste da se omogući, naravno, po principu dobrovoljnosti, zato što sigurno ne možemo da isključimo redovne sudove, ako strane koje su u sporu žele da brže reše spor. Da mogu u jednom jednostavnijem i mnogo kraćem postupku, prihvatajući ulogu arbitra ili miritelja, da taj radni spor okončaju u neuporedivo kraćem roku nego što su to rokovi pred sudovima gde se vode sporovi. Sam taj pristup jeste rešenje koje je prisutno u velikom broju zemalja na koje želimo da se ugledamo. Mislim da tamo nije došlo do uvođenja ovakvih institucija zato što u tim zemljama žele da troše više para ili zato što iz bilo kog razloga omalovažavaju sudove, već zato što postoji potreba, a zapravo, ovde se radi o tome da mi usklađujemo celinu sistema u Srbiji sa promenama koje se vrše u svim segmentima. Proces privatizacije, koji u Srbiji teče, bez obzira na određene protivurečne elemente u tom procesu, jeste nezaustavljiv. Mi na jednoj strani dobijamo vlasnike kapitala, a na drugoj strani dobijemo radnike. U takvom miljeu, u takvim uslovima je potpuno prirodno i normalno da uvedemo institut ili instituciju mirnog rešavanja sporova u oblasti radnih odnosa. Ovde je govoreno da se tu radi o troškovima, koliko je para u budžetu izdvojeno ili se izdvaja za funkcionisanje agencije, za angažovanje miritelja, za angažovanje arbitara. Ukazao bih na drugu stvar. Koliko ćemo zapravo uštedeti sredstava ukoliko uspemo i u meri u kojoj uspemo, da veliki broj sporova bude rešen na miran način? Kolika su to sredstva? Neuporedivo veća, ne mogu se porediti sa tim što je predviđeno u budžetu, 10 miliona dinara za funkcionisanje ovog sistema. Ne mislim da američka vlada, engleska vlada, da druge vlade u zemljama gde postoji ova institucija, da su neke neodgovorne trošadžije koje hoće da bacaju pare. Naravno da "ne", jer inače ne bi bile bogate zemlje kao što jesu. Ideja ovog zakona je da se ukupnom srpskom društvu naprave ogromne materijalne uštede. U takvoj situaciji pominjati 10 miliona za godinu dana je jednostavno neumesno. To želim da sklonim kao potpunu neumesnu stvar. Ono drugo što želim ovde da ukažem, gde je bilo izvesnih nesporazuma - osnovni princip ovog zakona je dobrovoljnost, ono na šta je ukazivano u nekoliko navrata kao problem. Dakle, samo ako strane u sporu žele da se spor okonča na ovaj način i u ovom postupku, to će se voditi. To je sloboda raspolaganja svojim pravom, tih stranaka. Na taj način mi ne ugrožavamo pravo stranaka da, ukoliko se spor ne reši na ovaj način i u ovim kratkim rokovima, da odu na redovne sudove i da tamo čekaju pravdu kroz tri, četiri ili pet godina. Kada uporedimo koliko traju radni sporovi, prigovor da ćemo mi uvođenjem ovog postupka, koji je dobrovoljan, produžiti radne sporove je krajnje nesmesan. Naravno da je problem sasvim na drugoj strani i da mi sasvim suprotno hoćemo od toga. Druga bitna stvar na koju je ukazano u govorima narodnih poslanika je član 18. Prvo što želim da kažem, što mislim da treba da se zna - prema principima koje je usvojio Komitet za slobodu udruživanja Međunarodne organizacije rada, obaveza mirenja koju mi ovde predviđamo je prihvatljiva u slučaju službi od suštinskog značaja. Hoću da kažem da je to međunarodni standard i da sve odgovorne zemlje i odgovorne vlasti, dakle odgovorne vlasti i one zemlje koje ne žele haos u svojoj državi, ocenjujući koje su to službe od opšteg interesa za sve građane, predviđaju poseban režim kada su one u pitanju, sve normalne i odgovorne zemlje. Možemo biti drugačiji i reći da nas to ne interesuje, idemo u haos. Znači, smatram da bi to bilo krajnje neodgovorno i ova Vlada sigurno neće podržavati takvu vrstu neodgovornosti. Ono što mi ovde predviđamo kada su u pitanju službe od opšteg interesa jeste, da postoji obaveza mirenja. Ukoliko ne uspe obaveza mirenja, naravno da i te službe, u skladu sa propisima koji regulišu pravo na štrajk, imaju pravo da štrajkuju. Usput, i Zakon o štrajku neke izmene će pretrpeti, to pripremamo, ali to sada nije bitno. Znači, prigovor da mi ovim ograničavamo velikom broju ljudi pravo na štrajk - ne stoji. Drugo, od bilo koje vlade bi bilo neodgovorno da pusti da, na primer, zdravstvo ili neke druge službe, mogu u svakom trenutku da odluče u 15 minuta i da stupe u štrajk. Toga nema ni u jednoj zemlji. Znači, ko hoće da budemo unikum i jedinstven, u redu, da to prihvatimo, ali mislim da je to krajnje neodgovorno. Sa druge strane, ono što bih zamolio, to je, kada se čitaju odredbe ovog zakona da se čitaju u celini. Navešću samo jedan primer, a može se i na druge odnositi. Rečeno je u jednom momentu da postoji protivurečnost u zakonu, da zakon predviđa dobrovoljnost mirenja arbitraže, a da u članu 18. mi kažemo da je obavezno mirenje. Kada se stavi takav prigovor, treba da se pročita član do kraja. U tom članu stoji da je princip dobrovoljnosti, ako ovim zakonom nije drugačije određeno i u članu 18. za ove službe od opšteg interesa, to drugačije uređujemo. Prosto zbog korektnosti treba pročitati ceo član, mislim da je to elementarna stvar. Postoji i drugi tip prigovora, koji se danas ovde pojavljivao - da li je zakon primenjiv. Jedna od bazičnih stvari kada se sve to prodiskutovalo moglo se videti da je ovaj tip zakona primenjiv kao što se pokazuje u svim zemljama gde se ovo primenjuje, sem ukoliko građani Srbije i mi Srbi nismo marsovci, pa jedino kod nas zbog nečega to ne može da se primeni. Radi se o tome da u normalnim okolnostima, u kojima ćemo biti, nadam se, kroz reforme i promene, da će i ova institucija mirenja sasvim normalno, kao i u svim normalnim zemljama funkcionisati i da će dati kao efekat ogromnu uštedu materijalnih sredstava za društvo u celini. Ali, bitno je i to moramo svi da znamo i da naučimo, a znam da je ova materija nova za većinu nas, živeli smo u nekom drugom sistemu - nemoguće je za ovaj tip zakona, za ovaj tip odnosa predvideti sankcije, što se ovde često ponavljalo. To je nemoguće jer je neprirodno. To vam je isto tako kao kad bi predvideli u nekom zakonu da, ukoliko stranke ne zaključe, na primer, kolektivni ugovor po Zakonu o radu, da ćemo kazniti stranu koja nije zaključila kolektivni ugovor. Znači, potpuna besmislica. Kolektivni ugovor nastaje onda kada dođe do saglasnosti volja i tu nema tih sankcija koje smo naučili, sada ćemo mi njega u zatvor ili ga novčano kazniti. To je potpuno neprirodno za ovakav tip odnosa. Isto tako, pošto se ovde traži saglasnost, dobrovoljnost da obe strane hoće da učestvuju u sporu, da su potpuno nemoguće sankcije i nigde u svetu ne postoje sankcije za ovaj tip odnosa, tako da se ovde radi o potpuno drugoj filozofiji, o drugoj priči. Ako ostajemo u istoj priči, a ovde je druga priča, naravno da ćemo pogrešiti. Ako uđemo u pogrešan voz, sve stanice usput su pogrešne. Najveći broj ovih amandmana je upravo zato stavljen, siguran sam sa dobrom namerom, jer se ušlo u pogrešan voz. Ne razume se da je ovo jedan drugi voz i tu su druge stanice. Dakle, zakon o mirnom rešavanju radnih sporova ne može, po svojoj materiji, po sadržini da prihvati jedan od bitnih amandmana koji je ovde naveden, a to je da to rade službe za pravnu pomoć. Taj stav se provlači kroz 10 ili 15 amandmana. Nemoguće je, jer se radi o sasvim drugoj prirodi odnosa. To smo i napisali u obrazloženju. Bila je primedba zašto ponavljamo u amandmanima u odgovoru, da se pozivamo na onaj na početku. Nepraktično je, ako se radi o istom obrazloženju, o istom zahtevu, da na 26 mesta ponavljamo isti tekst, jer nema drugog teksta. Da li treba da trošimo veću količinu papira, koji je interes i o čemu se radi? Sačekao sam danas da čujem najveći deo amandmana narodnih poslanika i zato nisam do sada izlazio, ali kada se sažme sve to što je rečeno, radi se samo o nekoliko stvari koje sam sada objasnio. Radi se o tome da se ne razume jer je sasvim drugi pristup ovoj materiji. Amandmani bi bili u redu da imamo stari pristup kako smo do sada radili. Ja bih rekao, u redu, svaka čast, to je racionalnije, ali ovde je druga priča. Nekoliko sitnih detalja koji su pomenuti - arbitri i miritelji apsolutno moraju biti lica od integriteta. Ovde je govoreno o stručnosti - naravno da će biti stručni, ali važnije od toga, mada je važna stručnost, jeste lični integritet tih pojedinaca. U svetu gde to funkcioniše, tamo se posle izvesnog vremena iskristališu ti ljudi koji imaju integritet i autoritet da im obe strane u sporu veruju. To je jako važan elemenat u primeni ovog zakona - to međusobno poverenje. Bez tog poverenja ne možemo ništa ozbiljno da uradimo. Što se tiče agencije i razgovora oko toga i amandmana - da, naravno, mora postojati agencija, ne može biti to služba za pravnu pomoć. Mora biti agencija koja vrši tehničku pomoć, vrši poslove koji su ovde rečeni. Naravno, ta agencija se formira samo na nivou Republike, ne formira se unutar, ne formira se u lokalu, da to raščistimo, zato što se na nivou Republike određuje zapravo lista arbitara, miritelja i svega ostalog. Ovaj deo priče oko troškova, mislim da je u tom smislu deplasiran. Očekujem, bez obzira na amandmane koji su dostavljeni, da se ovaj zakon usvoji, da omogućimo radnicima da od Nove godine mogu da budu u situaciji da svoje sporove koje imaju rešavaju brže, kvalitetnije, jer, podsetio bih vas da vrlo često u redovnim sudovima, sudije koje sude nisu iz materije radnih odnosa, ne znaju to dovoljno i onda i tu nastaje problem. Ovde ćemo dobiti visoke profesionalce sa visokim ličnim integritetom. To ćemo dobiti. Poređenja radi, pomaže mi, dakle, sa sudovima udruženog rada što se ovde pominje, opet se radi o potpuno različitim stvarima, šta su zapravo sudovi udruženog rada. Neki put ovde primedbe me podsećaju na žal za vremenom kada je bila dominantna društvena svojina, a to je zapravo bio izvor moći vlasti i istovremeno izvor pljačke. Dakle, u društvenoj svojini, prirodni su sudovi udruženog rada ili, o čemu to pričamo. Da li to znači da u Americi, Engleskoj i drugim zemljama postoje sudovi udruženog rada? Naravno - ne, naravno, tako nešto reći je potpuno pogrešno. Dakle, ta vrsta ideološke primedbe, mislim da ovde uopšte ne stoji i nadam se da sam uspeo sa ovim objašnjenjima da razjasnim suštinska rešenja ovog zakona. Pozivam vas da ih podržite, jer su u najboljem interesu radnika, znači, da se ne bavimo ideologijom. Ja sam ovde slušao danas i juče problem povezivanja staža u Srbiji, kao da je nastao 3. marta 2004. godine, a to je smešno. Oni koji otvaraju tu priču, 1992. godine, kada je počeo taj problem na ovaj ili onaj način bili su tu negde, u vlasti ili oko vlasti. I sada je odjedanput to za njih ključni problem. To je za sve nas ključni problem, ali nemojte da se pravimo kao da je to palo sa neba, kao da je palo sa marsa. To je problem koji je nastao, ne govorim o politici i uzrocima, zbog propadanja ekonomije u Srbiji. Došli smo do toga, ali nemojte sada odjedanput, pazite, povezivanje staža, hajde nešto da uradimo sa tim, a nemamo pojma o čemu se radi. Znači, problem je i svi znamo, rekao sam da ova vlada na tome radi. Nadam se da, ako bude sreće, pa budemo imali dovoljno pameti i dovoljno sredstava da će u ovoj skupštini biti i taj jedan zakon da rešimo problem stotina hiljada ljudi i imamo proračun koliko to košta. Ne radi se o dobroj volji, radi se o parama, najminimalnije je 19 milijardi potrebno, a maksimalno 42 milijarde dinara za rešavanje tog problema. Znači, i o tome ćemo razgovarati. Dakle, pozivam vas da se manemo ideoloških floskula, da se manemo visoke politike kada je ovaj zakon u pitanju. Hajde jednom zaista nešto da uradimo za to radništvo u Srbiji, bez velike pompe i velike priče. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem se ministru Laloviću. Nadam se da je pomogao da se razjasne mnoga pitanja. Javila se za reč, i pored neslaganja slavista i ustavotvoraca, narodna poslanica Leila Ruždić-Trifunović, a potom ako bude vremena narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić. Ako je po Poslovniku, onda prvo narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, pa potom narodna poslanica Leila Ruždić - Trifunović, ako bude vremena.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, prvo izražavam svoju primedbu na ovakvo komentarisanje i odnos prema poslanicama Narodne skupštine i predlažem da se ubuduće predsedavajući na isti način obraća svim poslanicama kako god on to želi, ne pravi razlike, i alegoriju, kako je rekao jedan poslanik, da je dozvoljeno, nego da dostojanstveno vodi ovu sednicu.
Izvinite samo malo, uvažavam zahtev narodne poslanice Leile Ruždić-Trifunović. Ona je na tome insistirala, da se tako oslovljava i ja poštujem volju naših poslanika kako da se oslovljavaju i mislim da je to kulturno, pošteno. Leila Ruždić-Trifunović je na tome insistirala i ja to poštujem i uvažavam, kao što uvažavam narodne poslanike da ih oslovljavam kako piše u Ustavu.
Zahvaljujem. U ime poslaničke grupe DS, zbog činjenice da je gospodin ministar konačno nas udostojio da dođe i prisustvuje raspravi, iako smo izneli mnoge amandmane koje on nije čuo, a ozbiljno se odnose na nemogućnost prihvatanja ovog zakona, s obzirom na to da smo čuli da je imao zakazane sastanke i sa radnicima "Namenske" ...
Izvinite molim vas, stanite malo, nisam razumeo uopšte o čemu pričate, zato što vi morate da kažete koji član Poslovnika je povređen, da citirate taj član, pa da vidimo o čemu je reč, jer to što vi govorite, nisam shvatio da ima veze sa Poslovnikom.
Na osnovu člana 81. Poslovnika, u ime poslaničke grupe DS-a, predlažem da Narodna skupština donese odluku o produženju rada Narodne skupštine, da bi ministar mogao da sasluša naše primedbe na ovaj zakon, da bi mogao da se informiše i da nam da odgovore neposredno o svakom amandmanu, jer ovo se čini kao završna reč, a mi smo tek na polovini amandmana.
Hvala vam, stanite sada malo. Vi ste predložili, završili ste, sada će Skupština da se izjasni. Ali, pre toga, molim vas, samo polako, molim sekretarijat Skupštine da razjasni ko je ovlašćeni predstavnik DS-a. Ovde imam potpis Dušana Petrovića, potpredsednika Skupštine Srbije i narodnog poslanika DS gde ovlašćuje narodnog poslanika Snežanu Lakićević-Stojačić da zastupa, da bude ovlašćeni predstavnik. Ona to nema pravo, na to ima pravo Bojan Pajtić ili Goran Svilanović. To ovlašćenje nemamo, pa molim da sekretarijat službe u toku sutrašnjeg dana pripremi to da imamo legalno ovlašćenje kako bi Skupština imala ovlašćenog predstavnika. Kada je reč o produženju rada Skupštine, 18 časova je i dva minuta, Skupština nije u mogućnosti da se izjasni o produženju rada Skupštine. Molim narodne poslanike, sutra u 10,00 časova nastavljamo. Hvala vam lepo i vidimo se sutra.