Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici, po prijavama, prisustvuje 108 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno više od 84 narodna poslanika, što je, po članu 82. stav 2. Poslovnika, dovoljno za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Nataša Milojević, Slobodan Pavlović, VlatkoSekulović, Ratimir Svirčević, Miodrag Jaćimović, pre podne Dragan Jočić i Vera Marković. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Takođe, saglasno članovima 83. i 84. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da je predsednik Narodne skupštine, gospođa Nataša Mićić, na ovu sednicu pozvala predstavnike Centra za slobodne izbore i demokratiju, Narodnog pokreta Otpor, Nacionalnog demokratskog instituta, predstavnike Udruženja univerzitetskih profesora i USAID-a. Pozdravljam prisutne goste na Petoj redovnoj sednici. Obaveštenje o ostavkama narodnih poslanika - dr Predraga Čanovića i Radosava Savatijevića, na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ovih ostavki, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata ovim narodnim poslanicima. Saglasno članu 88. stav 2. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje su izabrani, narodnim poslanicima dr Predragu Čanoviću i Radosavu Savatijeviću, izabranim sa izborne liste Stranka srpskog jedinstva - Borislav Pelević. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2002. godinu (načelna rasprava) Po listama predatim za prijave za govornike, za reč u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2002. godinu prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Golub Rajić; posle njega narodni poslanik Veroljub Arsić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije, posle završnog računa za 2000. godinu i napada na prethodni režim, kao i završnog računa za 2001. godinu, koji je sprovela ova vlast, razmatramo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2002. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije po hitnom postupku, a kako se kaže u obrazloženju - da se ne bi prouzrokovale štetne posledice za rad državnih organa i organizacija. Znači, donošenje ovog zakona je značajno da bi se obezbedili potrebni uslovi za funkcionisanje i rad državnih organa i organizacija. Zakonom o budžetskom sistemu je utvrđeno da tokom jedne fiskalne godine može da dođe do povećanja rashoda ili izdataka, odnosno smanjenja prihoda ili primanja. Budžet se uravnotežuje smanjenjem planiranih rashoda ili izdataka, ili uvođenjem novih prihoda ili primanja. Ovde su određena povećanja izvršena bez povećanja ukupnog obima budžeta, koji je prihvaćen usvajanjem budžeta Republike Srbije za 2002. godinu, a povećanja su predložena na teret smanjenja određenih aproprijacija, gde se struktura utvrđenih izdataka menja. Poslanici SPS su i prilikom razmatranja Predloga zakona o budžetu za 2002. godinu predlagali veća sredstva za transfere organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja, kao i za naknade za socijalnu zaštitu iz budžeta. Međutim, ministar Đelić, Vlada i vladajuća koalicija DOS to nisu prihvatili, sa objašnjenjem da je predloženi budžetski zakon bezgrešan i idealan. Ovi izdaci su možda i opravdani, jer je veliki broj ljudi ostao bez posla. Puno njih ne radi i živi na minimumu nivoa egzistencije. Međutim, subvencije nefinansijskim korporacijama, pogotovu javnom preduzeću RTS od 2,6 milijardi dinara, neprihvatljive su, a pogotovu obrazloženje da je razlog neblagovremeno donošenje zakonskog okvira za utvrđivanje izvora finansiranja ovog preduzeća i da je Vlada morala odlukama da iz budžetske rezerve omogući funkcionisanje ovog DOS-ovog preduzeća, a treba da je servis svih građana. Znači, ova vlada je 2,6 milijardi dala televiziji, a opštini Negotin, koja je imala nesagledive štete od mraza i suše u 2002. godini, po proceni nadležne komisije, od milijarde i 29 miliona, odbrila samo dva miliona dinara, ili 50 dinara po hektaru, i to samo za površinu pod pšenicom, dok za druge kulture ništa. Za poljoprivrednike Krajine ovo je smešno i žalosno. Zar nije bilo pametnije da se ove nepogode finansiraju iz budžetske rezerve? Ako nije bilo dovoljno predviđenih sredstava u razdelu ili ekonomskoj klasifikaciji, naknada štete za povrede ili štete nastale usled elementarnih nepogoda ili drugih prirodnih uzroka, to je moglo da se ovim rebalansom uredi? Ili, da je veći deo sredstava usmeren ka Ministarstvu poljoprivrede, u razdelu subvencija nefinansijskim korporacijama. Zato i predlažemo da se u članu 5. iznos od 4,524 milijarde dinara, zameni iznosom od 6,024 milijarde. Takođe kod određenih izdataka, treba smanjiti iznose i racionalnije trošiti budžetska sredstva, pogotovu kada se radi o uslugama po ugovoru, dotacijama nevladinim organizacijama i sredstvima za zgrade i građevinske objekte. U obrazloženju ovog predloga zakona se kao pozitivno ističe smanjenje otplate stranih kamata, a kao rezultat pregovora oko povoljnije dinamike u otplati kredita sa Svetskom bankom, Londonskim klubom i drugim međunarodnim organizacijama. Međutim, to ne može biti dobro, jer će to otplaćivati neke druge vlade i neke druge generacije. Pitanje je, koliko budžet za 2002. godinu i ovaj predlog zakona o rebalansu može da obezbedi održavanje makroekonomske stabilnosti, realizaciju reformi o kojima se više priča nego što ih ima, i da obezbedi uslove za rast investicija, proizvodnje i zaposlenosti, jer se očekuje i povećanje deficita od 2,3% od predviđenog ogromnim porezima i nametima. Predviđa se niža inflacija od projektovane i rast industrijske proizvodnje od dva do tri posto. To je malo, mora se pokrenuti čitav privredni sektor, proizvodnja i izvoz, pa da svima bude bolje. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, a posle njega narodni poslanik Nebojša Jović.
Dame i gospodo poslanici, nikako nemam sreće da gospodina ministra vidim kada se raspravlja o njegovim predlozima budžeta i o njegovim budžetima. Dolazimo do rebalansa budžeta i mogu da kažem da je rebalans opet sličan u onom delu kada su u pitanju amandmani SRS koje smo podnosili kada smo usvajali budžet za 2002. godinu. Tvrdili smo i tada, a i sada, da budžet koji je u suštini u deficitu ne može da ima budžetske rezerve. To sada gospodin ministar dokazuje rebalansom ovog budžeta, ali pogledajte gde on ukida budžetske rezerve: nje nema za izvršenje subvencija. To su subvencije za poljoprivredne proizvođače i budžetske rezerve za izvršenje socijalne pomoći. Znači, oni vitalni korisnici budžeta, socijalni programi za radnike koji su ostali bez posla i poljoprivrednici izmenama i dopunama i rebalansom budžeta, da tako kažem, izbrisani su. Prikazuje se takođe da je deficit u budžetu sada mnogo veći i to otprilike za oko 800 miliona dinara, što nam u stvari opet daje dokaze da je njegova poreska politika i poreska politika Vlade Republike Srbije isključivo na štetu domaće privrede i građana. Ono gde se budžet povećava jeste da se povećavaju sredstva za jug Srbije i Kosovo, odnosno da se povećava iznos novca koji se daje Nebojiši Čoviću. Sa dosadašnjih 964 miliona na milijardu i 154 miliona dinara. Ne verujem, ni kada budemo raspravljali o budžetu za 2002. godinu, da ćemo znati gde se ta sredstva troše. Imamo podatke da se najveći deo ovih sredstava koristi za zloupotrebe Nebojše Čovića i ljudi koji ga okružuju. Izvesni gospodin Sima Spasić prima platu od Nebojše Čovića i od ovih para u iznosu od 700.000 dinara, dobio je službeni auto za korišćenje sa diplomatskim tablicama, a ovo sa diplomatskim tablicama zato što nema vozačku dozvolu pa da ga policija ne bi zaustavljala i kontrolisala, a imamo podatke da je učestvovao u saobraćajnim nesrećama gde je jedno lice čak izgubilo i život. Postavlja se pitanje šta će taj izvesni Sima Spasić gospodinu Čoviću? On mu je potreban da sve one Čovićeve gluposti i brljotine koje napravi prema srpskom narodu i ošteti srpski narod, da trčkara po selima na jugu Srbije i da pokušava da smiri nezadovoljstvo Srba koji tamo žive. Još jedna stavka ovde u budžetu se finansira iz budžeta, a to je Republička direkcija za robne rezerve, koju ste, gospodo, pretvorili u trgovinsko preduzeće. Uredbom Vlade Republike Srbije nemoguće je na teritoriju Republike Srbije slobodno uvesti naftu i naftne derivate, već je to isključivo moguće kupiti samo od Republičke direkcije za robne rezerve, pa samim tim ta ista Republička direkcija to isto gorivo koje se kupuje za domaće potrebe knjiži kao izvoz. Na jedan lažan način prikazuje da ova privreda radi nešto, da izvozi. To je manje štetno; međutim, štetno je ono drugo, da sve to se knjiži kao izvoz, a na to se ne plaća ni akciza ni porez, pa ako uzmete u obzir da je rafinerijska cena benzina negde oko 9 dinara, da nešto malo otpada na manipulativne troškove i trgovačke marže, a da ostatak zahvata država do 50 dinara, izračunajte koliko je to utaja i pronevera. Isto tako za dizel gorivo, koje je 7 dinara, sa manipulativnim troškovima i trgovačkim maržama oko 11 dinara, a da je njegova maloprodajna cena 38 dinara, znači da 27 dinara po litru ukradu od države, ljudi koji uzimaju gorivo od Republičke direkcije za robne rezerve i koji su bliski Zoranu Đinđiću. Nema nikakve, baš nikakve povećane finansijske discipline za te ljude i mislim da je to ozbiljan problem sa kojim ova vlada mora da se pozabavi.
Reč ima narodni poslanik Nebojša Jović, a posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Poštovani narodni poslanici, neosporno je da se na osnovu člana 29. Zakona o budžetskom sistemu, ako u toku fiskalne godine dođe do povećanja ukupnih rashoda ili izdataka ili smanjenja ukupnih prihoda ili primanja, usvaja rebalans budžeta i to je razlog zbog čega danas mi imamo na dnevnom redu Predlog odluke o izmeni i dopuni budžeta za 2002. godinu. Uravnoteženje budžeta vrši se putem izmena i dopuna budžeta i pozitivno je da će navedene aproprijacije u ovom zakonu biti izvršene bez povećanja ukupnog obima budžeta, tj. ne povećavaju se ukupni rashodi, već se oni predlažu u utvrđenom obimu od 217,4 milijarde dinara. Vi sada predlažete izmenu tih izdataka, a prilikom usvajanja budžeta za 2002. godinu, putem amandmana, narodni poslanici SPS-a podneli su Narodnoj skupštini par amandmana kojim smo u strukturi ukupnih prihoda predlagali sasvim drugačiju raspodelu sredstava u okviru predviđenih prihoda. Tada nije bilo razumevanja za to, iako je to bio razlog za promenu strukture rashoda. Pre svega bih prokomentarisao strukturu planiranih prihoda budžeta za 2002. godinu. Primanja su planirana u iznosu 177,5 milijardi dinara, a ako to analitički pogledamo, doći ćemo do saznanja da će porez na dobit biti ostvaren sa 91,46%, a to nam govori da privreda Srbije nije na zavidnom nivou, ne beleži očekivani rast, iako se najavljuje u ovoj godini povećanje od 2%, u sledećoj godini 5%, a ako nastavimo sa takvim rastom privrede tek za 25 godina dostići ćemo nivo proizvodnje iz 1989. godine, a bez privrede nema ne samo poreza na dobit, već i par ostalih primanja. Vlada kaže da nije njena uloga da pokreće privredu, ali ne može da pobije da je uloga nje i budžeta da stvori ambijent za rast privrede. A, kakav je ambijent za rast privrede najbolje vam može reći privreda i privrednici koji u njoj rade. Jedino rast čini tzv. oporezivanje potrošača, a to su porez na promet proizvoda i usluga, kao i akcize. Beleži se pad prihoda od linearnog oporezivanja dohotka građana, glavnicu čini porez na zarade zaposlenih. Očekuje se i to ostvarenje od 96,57%. Treba stvoriti uslove za promenu strukture tih primanja u strukturi budžeta, pa se postavlja pitanje - ako primanja od poreza na promet i akciza već premašuju plan, a inflacija će biti niža od predviđene, 16% umesto 20%, i ako se uzme u obzir da su izvršene promene u poreskom sistemu oslobađanjem pojedinih proizvoda od plaćanja poreza na promet, da li je trebalo osloboditi nove proizvode u paketu zakona, pa i o porezu na promet, o kojima smo raspravljali pre par dana, i time rasteretiti građane Srbije. Što se tiče ostvarenja budžetskog deficita Republike Srbije u 2002. godini on će biti 40,7 milijardi dinara ili 2,3 više od planiranog iznosa budžeta. Juče i prekjuče smo raspravljali o budžetu za 2000. godinu, ali iskazan u finansijskom smislu ovaj budžet je daleko veći od budžeta iz 2000. godine. Planiramo da prihodi od privatizacije budu iskorišćeni za pokriće deficita budžeta, a oni će biti raspoređeni, odnosno prosleđeni Fondu PIO, lokalnim samoupravama, AP Vojvodini i Fondu za restituciju. Bolje je da se ta sredstva ulažu u privredu, za pokretanje proizvodnje, za stvaranje novih proizvoda, a time bi došlo i do promene u strukturi primanja budžeta. Što se tiče promene strukture izdataka, prokomentarisao bih povećanje sredstava Republičkom fondu PIO zaposlenih u iznosu od četiri milijarde dinara. Nisam protiv povećanja tih sredstava, ali su razlozi za takvo donošenje, u najmanju ruku, vrlo čudni. Tu se pre svega misli na povećanje penzionera u ovoj godini, iako se zna da ste govorili da ćete smanjiti broj penzionera ili preispitati sistem penzionisanja. Takođe, prihodi Republičkog fonda za PIO zaposlenih nisu bili na zavidnom nivou. Zašto? Šta je razlog što primanja nisu ostvarena u planiranom iznosu? Smatram da neko snosi odgovornost zbog odloženog procesa restrukturiranja Javnog preduzeća ŽTP Beograd, pa u tom smislu treba izdvojiti dodatnih 4,1 milijardu dinara. Još jedna subvencija finansijskoj korporaciji, Javnom preduzeću RTS od 2,6 milijardi dinara, nema opravdanja. Vlada Republike Srbije na ovaj način pokušava da onemogući nesmetano funkcionisanje ovog javnog preduzeća, jer nije u potpunosti obezbeđen način finansiranja onog trenutka kada je ukinuto finansiranje putem taksi na brojilo. Zašto se kasni sa primenom Zakona o radiodifuziji ili bolje reći zašto stupa na snagu tek 2003. godine? Na kraju, zašto ne bi moglo doći do smanjenja sredstava u 2002. godini, recimo nevladinim organizacijama, ne svim, ali pre svega mislim na Crveni krst. Njihovim smanjenjem nadomestili bismo povećanje određenih izdataka, kao recimo povećanje sredstava za potrebe poljoprivrede, agrarnog budžeta, kada se zna da poljoprivreda ima veliki uticaj na rast društvenog proizvoda u našoj zemlji. To ima mnogo veći značaj od rada nekih nevladinih organizacija. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, predsednik poslaničke grupe SRS, prvo javljanje, 10 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada god je parlament u situaciji da raspravlja o rebalansu budžeta, on prethodno mora da utvrdi šta je to bilo loše u ekonomskoj politici Vlade što je dovelo do rebalansa budžeta. Koji su to razlozi? Standardni razlog - inflacija, ovog puta, po stavu Vlade, nije u pitanju. Vlada tvrdi da smo umesto predviđene inflacije od 20% imali 16%. Vlada je došla do saznanja da joj način naplate, prikupljanja poreza, taksi i ostalih dažbina državi omogućava smanjivanje poreskih stopa za značajan broj proizvoda u okviru poreza na promet, što je pozitivno, što smo pohvalili, ali sada odjednom se pojavljuje pitanje drugog rebalansa u jednoj budžetskoj godini. Zašto je do toga došlo? Šta to sada Vlada želi dodatno da plaća što nije dobro na vreme procenila. Postoje neke stvari koje bismo mogli da podržimo u tom rebalansu. Na primer, Republičkom fondu za PIO četiri milijarde dinara. Mi smo za to da se četiri milijarde dinara iz budžeta dostavi Fondu za PIO. Međutim, da prethodno razmotrimo zašto je taj fond u ovolikim gubicima. Zašto taj fond ima mnogo manje novca nego ranije iako nije bitno smanjivan doprinos i zašto sada, opet, penzije kasne tri meseca. Bilo je i ranije kašnjenja. Kada sam ušao u Vladu zatekao sam kašnjenje tri i po meseca, ali smo tada našli pametan način da nadoknadimo tri meseca. Kada ste vi preuzeli vlast imali ste zakašnjenje penzija od samo pola meseca, samo pola meseca za redovne penzije. A sada te penzije opet kasne tri meseca. Šta se to desilo da je za tako kratko vreme obnovljeno ono staro veliko kašnjenje penzija, uprkos tome što ste vi prosečne penzije umanjili u odnosu na plate u startu za 13%, a sada je to već dostiglo preko 30% u odnosu na prosečne plate. To je, dakle, osnovni problem koji bi morao da se razmotri. Zašto vi niste u stanju da normalno, uredno isplaćujete penzije? Ja ću vam odmah reći zašto. Zato što ste već otpustili 350.000 radnika, što planirate otpuštanje još 400.000 radnika; što je bitno smanjen broj zaposlenih ljudi koji svojim bruto platama plaćaju poreze i doprinose državi. To je razlog. I, što imamo manji broj zaposlenih, to će biti veći problem sa isplatom penzija. S druge strane imamo ogroman, glomazan budžet. Taj budžet je u ovoj godini više puta, nekoliko puta, sedam puta veći nego što je bio 2000. godine. Naravno, znam da je ovog puta u budžet uneseno nešto što ranije nije iskazivano kroz budžetske prihode, ali je opet budžet i suviše velik. Država neracionalno troši. Ni mnogo ekonomski razvijenija zemlja ne bi mogla da izdrži sa ovolikim budžetom. Vi iz budžeta svašta plaćate. Ove godine za nevladine organizacije 800 miliona dinara, skoro milijardu. Za Nebojšu Čovića takođe, skoro milijardu je ove godine predviđeno. Zašto? Ne ide to Srbima na Kosovu i ne ide to Srbima na jugu Srbije. Nemojte da zavaravate narod. To ide Nebojši Čoviću i njegovim kompanjonima iz biznisa, iz šverca, iz kriminala itd. To će istraga da utvrdi - gde je sve išlo, jer će morati stavka po stavka da se prikaže.
Narodni poslaniče, upozoravam vas na obavezu poštovanja Poslovnika kada se izriču ocene... (Vojislav Šešelj: Pa, poštujem Poslovnik.) ... o ljudima koji nisu prisutni i u obavezi ste da se sa uvažavanjem ...
Pazite, to što Nebojša Čović nije prisutan, a morao bi da bude, to je njegov problem. Ja sam ovde narodni poslanik, on je potpredsednik Vlade, on mora da bude na sednici gde se raspravlja o budžetu kao potpredsednik Vlade, da mu se to u lice skreše.
Kao narodni poslanik imate prava ... (Vojislav Šešelj: To što on beži, što se boji, to je njegova ...) ... na kritiku u okviru Poslovnika i pravila ...
To je njegov problem. Ne možete vi da sprečite narodne poslanike da kritikuju odsutne članove Vlade. To apsolutno ne možete.
Samo podsećam narodne poslanike na obavezu poštovanja Poslovnika. Imate 30 sekundi duže.
To već svi znaju, za tu obavezu, nemojte ih podsećati kada ja govorim, molim vas. Svi već to znaju ...
Moram, pošto kada vi govorite ne poštujete obavezu iz Poslovnika; 45 sekundi duže.
To nije tačno, ali vi imate mogućnosti da mi isključite struju, da me izbacite itd. Možete vi to slobodno da uradite. Jedva čekam, da vam iskreno kažem.
Ako ispostavite uredan zahtev predsedavajućem, biće mi zadovoljstvo... (Vojislav Šešelj: Uredan zahtev? Pismeni?) ... za ono što tražite ...
Hoćete li mi uračunati ovo vreme za koje vodite dijalog samnom?
Ne. Sada imate 60 sekundi do kraja.
Imam još 60 sekundi, dobro. Hvala. Vi ste ipak vrlo korektni, bez obzira - nekad se slagali ili ne slagali, gospođo Čomić, ali kao sledećeg predsednika Narodne skupštine ja ću podržati profesora Simonovića, neću vas. Vidite, kada je reč o Republičkom fondu za PIO, u čemu je osnovni problem. Međutim, mi imamo još sličnih problema zbog neracionalnog trošenja državnog novca. Naša zemlja je u tolikoj ekonomskoj krizi da bi svake godine morali da smanjujemo budžetska sredstva, da smanjujemo broj korisnika budžeta. Umesto toga, kod nas se budžet iz godine u godinu povećava a dinar ostaje, bar formalno, na istom nivou u odnosu na evro, dolar itd. Vidite, ovde imamo subvencije nefinansijskim korporacijama. Što se tiče ŽTP-a, verovatno tu moraju da se daju dodatne subvencije. Ni u jednoj evropskoj zemlji železnica ne može sama sebe da finansira. Svuda je na državnim dotacijama. Samo u Americi postoje železnice koje su u stanju da ostvare profit iz svog poslovanja. Dakle, to ne bih posebno problematizovao, mada bi se i ovde moglo postaviti pitanje, da li se taj novac racionalno koristi ili ne. Međutim, predviđate da se EPS-u dodeli 300 miliona dinara za restrukturiranje preduzeća, a opet novih 300 miliona dinara a ne kaže se zašto. Zašto EPS-u da se iz rebalansa budžeta nova sredstva daju? Šest puta je danas skuplja struja nego što je bila 2000. godine. U realnim iznosima šest puta skuplja. Gde su onda otišle te pare? Kažete da su ogromni poslovi ostvareni na planu remonta, možda je to sve tačno, ali da vidimo malo koliko je koji posao plaćan. Znam pouzdano da su pravljeni vrlo nepovoljni ugovori sa Poljacima. Moglo se dobiti povoljnije na svetskom tržištu. Da razmotrimo sada da li je taj novac racionalno iskorišćen ili nije. S jedne strane, šest puta skuplja struja, a s druge strane, pazite, EPS je izdržavala u teškim uslovima i rat, i sankcije, i šest puta manju cenu i još je izdržavala nadoknadu tri zaostale penzije bonovima za struju. Sada je struja šest puta skuplja, pa još EPS-u moramo da dajemo iz državnog budžeta, zapravo rebalans da pravimo, da joj novi novac tražimo. Ovo je veoma, veoma teško objasniti. Bilo je struje, a nestašice su počele tek kada ste vi došli na vlast. U zimu 1999/2000. uopšte nije bilo restrikcija. Restrikcije su počele 2000/2001. Nije bilo ni zime dok vi niste došli na vlast, nije bilo ni haosa, nije bilo ni paklene, nepodnošljive socijalne situacije. Mnogih stvari nije bilo dok vi niste došli na vlast, to ja znam. Ni mraka nije bilo u Srbiji, dok niste došli na vlast. Ni vladavine mafije, uuu, čega sve nije bilo. Nego, da ja ovo nastavim, ako nemate ništa protiv. Dalje, predviđa se za Javno preduzeće RTS 2.600.000.000 dinara. Za šta ide taj novac? Za antisrpsku propagandu? RTS pod Bojanom Lekić je gora što se tiče antisrpske propagande nego Hrvatska televizija u vreme Franje Tuđmana. Uporedite emisije, uporedite, a možda mi je Bojana Lekić najbliža, ali neću neke tajne da vam iznosim. Uporedite lepo program, šta se sve emituje na toj televiziji, šta to sada građani Srbije treba da plate. Bojana Lekić čak nije izdržala u svojoj neograničenoj mržnji, da ne prekrši izborno ćutanje, pa u subotu pred izbore je išla njena emisija, gde je mene kao predsedničkog kandidata napadala najgorim rečima i rekla, dok je ona glavni i odgovorni urednik informativno-političkog programa, nikada ne mogu da dođem na državnu televiziju. Jeste, u pravu je sa aspekta vaše ideologije... (Predsedavajuća: Jedanaest minuta narodni poslaniče.) Nastaviću. Govorim ovde sa aspekta državnih interesa, jer vaša ideologija, vaš sistem vrednosti je uvek u ogromnoj disproporciji sa državnim interesima. Zašto da se plaća antisrpska državna televizija? Zašto to da se plaća? Zašto ovolike pare da se daju, 2.600.000.000 dinara? Da li mislite da će im bolje biti sledeće godine, da li mislite da će im narod plaćati pretplatu? Niko u Srbiji neće plaćati pretplatu. Izvolite, na sudove i tako, a ja prvi neću. Plenite, dođite, zaplenite mi televizor. Pustite vi te vaše tiranske zakone, nećemo da ih poštujemo, nećemo. Albanska televizija je bolja od RTS-a, od državne televizije Srbije, manje je antisrpske propagande na albanskoj televiziji nego na RTS-u. Mnogo manje. Zato to ne treba da se plaća iz državnog budžeta. Dalje, postoje stvari koje bismo podržali, na primer za isplatu stare devizne štednje da se poveća suma novca, za socijalnu zaštitu, boračku, invalidsku zaštitu, a ovo - Fond za tranziciju, to bi morali da nam objasnite šta se tu plaća konkretno. Zatim, što vam treba mnogo više novca za tekuću budžetsku rezervu. Nema države na svetu koja pravi rebalans budžeta da bi povećala tekuću budžetsku rezervu. To je nešto najbesmislenije što sam mogao da vidim u ovom projektu. Čujte, pravite rebalans budžeta da povećate tekuću budžetsku rezervu. Znate, mnogim zemljama može da se desi da država naplati mnogo više nego što je predvidela Zakonom o budžetu. To jednostavno stoji na računu kao neka tekuća rezerva. Ali da se zbog toga pravi rebalans budžeta, to je apsolutno besmisleno. Što se tiče otplate inostranih kamata i to je veoma problematično, jer sada otplaćujemo dugove, koje nikako nismo morali da otplatimo, zahvaljujući Labusu i Saveznoj vladi. Korišćenje usluga i roba; treba vam milijarada 400 miliona dinara, troškovi putovanja, a nema više Aleksandra Radovića, valjda ovi drugi sada ne putuju bez razloga po inostranstvu. Aleksandar Radović više od sto puta je putovao u inostranstvo dok je bio direktor RUJP-a; da li novi direktor putuje u inostranstvo? Šta je to sa tim putnim troškovima? Usluge po ugovoru; kojim ugovorima, ko vam to pruža usluge, da li ste vi Vlada eksperata. Naši eksperti traže usluge penzionisanih oficira intendanske struke. Protivzakonito, protiv pravilnika itd. Specijalizovane usluge, to me najviše interesuje, koje su vam to specijalizovane usluge, da li one klasične ili neke novokomponovane, modernije varijante; materijal vam neki treba takođe itd. To su sve stvari koje svedoče da je ovaj zakon o rebalansu budžeta zakonski projekat, vrlo neozbiljno, nestručno, nekompetentno sastavljen i da se ova država razbacuje novcem u uslovima najteže ekonomske krize i socijalne bede. Umesto da se ide na budžetske uštede, da se dalje smanjuju poreske stope, da se smanjuju doprinosi. Zašto ovde niste predvideli stavku za zdravstvo? Zašto niste predvideli za prosvetu? Nije vam palo na pamet. Drugo, videli smo, kada je reč o zakonu o rebalansu budžeta, da taj zakon zapravo ministru Đeliću nije ni potreban. Zašto će njemu zakon o rebalansu budžeta kada mi imamo dokaze da on mimo Zakona o budžetu nenamenski troši državni novac. Podnosi krivične prijave zato što smo 30 miliona dinara iz Fonda za pomoć Kolubari uplatili za poplavom ugrožena područja Jagodine, Batočine, Rače, a ove novine koje se zovu "Danas", a to finansiraju zapadne obaveštajne službe, u broju od ponedeljka donose podatak da je iz budžeta davana pozajmica sindikatu EPS-a. Koja to država na svetu iz svog budžeta daje pozamicu nekom sindikatu i to najbogatijem sindikatu. Zašto niste sindikatu Robnih kuća "Beograd" ili nekom drugom najsiromašnijem sindikatu, kome članovi nemaju šta u kasu da uplate. Šta stalno klimate glavom, da me prekine. Šta hoćete? Stalno joj neke signale dajete, ne znam šta vam je. Da li predsednicu dekoncentrišete ili mene?
Samo nemojte vi da se dekoncentrišete.
Kako ja da se dekoncentrišem, to je nemoguće, nego imam 60 sekundi viška. Dakle, to je podatak koji se iznosi, u ponedeljak, u listu "Danas", koji finansiraju zapadne obaveštajne službe i njihovu politiku sprovodi. Evo vidite koga sada podržava Zapad. Videli smo na londonskoj konferenciji: mene, a ne vas i to je očigledno. Samo se vi smejte. Mnogi drugi su se smejali. Dalje, pogledajmo još šta se tu navodi. Ovdese navodi da je 15,5 miliona dinara nenamenski potrošeno iz budžeta u opštinama Novi Bečej, Titel, Zemun, u Poslovnoj školi u Beogradu, Medicinskoj školi u Somboru itd. Čak su u Titelu, Batočini i Zemunu iz budžetskih sredstava nezakonito finansirane političke partije. Da sam ja izneo ovaj podatak, ne pozivajući se na list "Danas", vi biste rekli da je politička propaganda. List "Danas" je mnogo oštriji i radikalniji kritičar vaše ekonomske politike i vaše vlasti nego što sam ja to bio. Ne znam da li je špijunski, vi to bolje znate, ali očigledno raspolaže dobrim podacima. Izgleda da vam oni lakše ulaze u sistem nego ja. Jedva sam pronašao ovo kako je Aleksandar Radović išao sto puta u inostranstvo, a evo šta vam nalazi list "Danas". Ovo ću Čedi pokloniti, ali posle sednice Narodne skupštine, kada padne ovaj zakon o rebalansu budžeta. Zašto je sve ovo važno? Zato što pokazuje vrlo aljkav i neodgovoran odnos prema državnim parama. Zato što pokazuje da ste tako osiono i bahato, preuzimajući vlast, počeli da se razbacujete državnim novcem kao da će vam vlast večito trajati. Vi ste prekopali i brda i dolove, što bi rekao Dušan Mihajlović i zemlju i nebo, preorali ste. Niste mogli ništa da nađete čime biste nas koji smo učestvovali u ranijoj vladi teretili, a evo niste još ni pali sa vlasti a mi za vas imamo ogroman materijal za krivične prijave i već se pišu te krivične prijave. Ne sekiraj se, ti ni za šta nećeš odgovarati. Blago tebi, ni u šta nisi umeštan, ništa ne znaš i ni zašta nećeš odgovarati. Zna se tačno ko će ovde odgovarati. Dame i gospodo narodni poslanici, umesto vaših primedbi da radikali na osnovu dnevnica zarade mnogo više novca nego vaša poslanička grupa, pozivam vas da i vi što više dana provedete u zgradi Narodne skupštine, da pre glasanja proučite dobro svaki zakonski projekat, da pripremite kritičke diskusije, da pripremite amandmane itd, jer bi tada sveobuhvatnija bila kontrola izvršne vlasti. Ovde je obesmišljena osnovna funkcija Parlamenta. Umesto da Parlament kontroliše izvršnu vlast i da se njegova uspešnost meri u ozbiljnosti i oštrini kontrole, ovde je Parlament pretvoren u puku transmisiju. Ovde Parlament svojom većinom samo automatski izglasava ono što mu Vlada donese, a vi koji predstavljate tu većinu lepo se zabavljate naporima nas iz opozicionih partija, pre svega Srpske radikalne stranke, da vam ukažemo da se tako ne vodi država i da treba sa tim da stanete, da te stvari treba na vreme da se koriguju, da se mora državnim novcem krajnje savesno raspolagati i da budžet mora da se smanjuje u okviru poreskih prihoda, da se smanjuju poreske stope, jer nema više ko da vam plaća porez. Ovaj zakon o rebalansu vam zapravo pokazuje da se ono naše proročanstvo iz 2001. godine ostvarilo, nažalost. Tada smo vas upozorili, tolike su vam poreske stope da ćete moći samo jednom da naplatite porez i vi ste imali ogromnu naplatu poreza u 2001. godini. U 2002. godini vi već nemate od koga da naplaćujete porez, na žalost.
Pre nego što dam reč sledećem prijavljenom za reč, predlažem da Narodna skupština, u skladu sa članom 81. Poslovnika, donese odluku da se pauza u radu odredi nakon završetka rasprave o ovoj tački dnevnog reda. Stavljam predlog na glasanje. Znači, umesto od 14 do 15 časova, nakon pauze ćemo budžet. Predlog je da se pauza odredi nakon završetka rasprave o ovoj tački dnevnog reda. Ima još sedam prijavljenih govornika i nekoliko šefova poslaničkih grupa, koji to pravo nisu iskoristili. Za 105, protiv 46, uzdržanih 27, nije glasalo 11, ukupno 189 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila moj predlog. Reč dajem narodnom poslaniku Draganu Markoviću.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, Stranka srpskog jedinstva neće glasati za ovaj rebalans, jer nije urađen na domaćinski način. Konkretna naša primedba je na trećoj strani, gde je vidno da je ova vlast zadužila srpski narod kada su u pitanju domaći krediti za milijardu i 567 miliona, a kada su u pitanju inostrani krediti za 5 milijardi i 691 milion. Ne znam da li će se desiti do kraja godine, pošto je to praksa DOS-ovske vlasti da u ovoj sali, u ovom domu glasamo o još nekom kreditu, jer je to u poslednje vreme bila praksa gospodina Đelića, ministra koji danas nije prisutan u sali. Na sledećoj strani- dotacije nevladinim organizacijama, 585.079.500 i postavlja se pitanje koje su to nevladine organizacije, a za 2003. godinu predviđene su 2.700.000.000 dinara za nevladine organizacije. Gde će te pare otići i šta su nevladine organizacije uradile za Srbiju i srpski narod, to je takođe poznato. Takođe, dame i gospodo, kada je u pitanju Ministarstvo poljoprivrede i ne znam ko može da mi objasni ovo što ću sada pitati regres za priplodnu stoku 158 miliona? Unapređenje stočarstva. Šta to znači unapređenje stočarstva? Ne znam da li je tu predsednik Odbora za poljoprivredu i kome te pare idu, ali to je uvek stavka u budžetu i u opštinama u Srbiji, da mogu da se pare peru na ovaj način, a kako, objasniću vam kasnije. Uređenje poljoprivrednog zemljišta 36 miliona. Šta je to uređenje poljoprivrednog zemljišta? Ne znam da li može neko da mi objasni; a sa druge strane nisu predvideli subvencije za žito, za suncokret i za sve ono što proizvode poljoprivredni proizvođači, a veoma je niska i mala cena. Navešću jedan primer: u Jagodini se sada pravi budžet i onda je planirano da bez tendera Veterinarskoj stanici ide 6 miliona dinara, a Veterinarska stanica treba da se javi na tender i da na tenderu konkuriše da bi dobila posao. Međutim, bez tendera, zato što je tamo odbornik SPS-a, ima još desetak odbornika i zato što će glasati za budžet u opštini Jagodina. Takođe je predviđeno, kao što i ovde ima predviđena jedna stavka, kaže: "Za veštačko osemenjivanje krava - 3,5 miliona dinara". U Jagodini ima 3.000 krava, puta 600 dinara, to je milion i osamsto dinara. Gde ide još milion i sedamsto hiljada dinara? Idu onima koji podržavaju DOS u Jagodini i u ostalim gradovima. Dalje, pominje se veliki broj agencija u ovom rebalansu. Toliko agencija i agenata ima da će nam stvarno 30% budžeta potrošiti. Republička direkcija za razvoj malih i srednjih preduzeća. Ne znam koliko je to malih i srednjih preduzeća otvoreno u Srbiji. Gde je ministar Đelić da nam kaže, a gde je privrednik Čedomir Jovanović da nam on objasni gde su ta mala i srednja preduzeća. Privrednik, jer nam on objašnjava zakon, govori o svim zakonima i o bruto plati, a nikada nije otišao na blagajnu da uzme platu dok nije ušao u ovu salu. - Agencija za privatizaciju - šest milijardi 259 hiljada. Zna se ko je ministar te agencije i kako su nam fabrike prodavane u Srbiji. U Paraćinu je prodata cementara i sada su izmislili jednu caku: da radnici mogu da izgube posao, ali da dobiju kao nadoknadu od 7.000 do 10.000 evra. Posle toga više nemaju nikakvo pravo da traže, niti mogu da se negde zaposle. Postavlja se pitanje šta će za penziju, ako nekom zatreba 5 do 10 godina da ode u penziju. To je jedna primamljiva caka za naše radnike, to je velika cifra kad je neko naplati, stavi u džep i potroši za godinu dana. Šta će posle da radi? - Agencija za energetsku efikasnost - četiri milijarde. Znamo kako je povećana cena struje i znamo da 60% građana u Srbiji nema odakle da plati struju. To je ta agencija koja pomaže građanima i potrošiće četiri milijarde i 900 miliona u ovoj godini. - Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza. Koji izvoz, dame i gospodo? O kakvom izvozu mi govorimo? Statistički podaci govore da je manji izvoz bio u 2002. nego 1998. godine. Čak je mala razlika između izvoza 1999. i 2002. godine. Mi manje izvozimo sada u Nemačku nego što smo to radili 1998. godine. Ista ta agencija nije promovisala izvoz, nego je pomovisala uvoz mesa u Srbiju. Ogromna količina mesa je uvezena. Sa druge strane, napravili smo konkurenciju poljoprivrednim proizvođačima i na pijacama je opala cena žive stoke. To je ta agencija, koja će potrošiti dve milijarde i 30 miliona dinara. - Ministarstvo zdravlja - milijardu i 173 miliona. Koliko sam agencija do sada pročitao, a koliko ih još ima, ne mogu sve da pročitam imaju veći planirani iznos za ovu godinu nego što to ima Ministarstvo zdravlja. Ministar Đelić, koji nije prisutan ovde, najverovatnije ne zna da je ispred Vlade Srbije sinoć bilo 2000 ljudi, lekara, zdravstvenih radnika, nezadovoljnih svojim statusom, jer im je on rekao da će povećanje plate u 2003. godini biti 10%. Prođe pet minuta, čovek lupi i ostade živ, pa reče da će inflacija biti 9%. To znači da će se lekarima i svom osoblju koje radi u zdravstvu samo jedan procenat povećati plata u 2003. godini. Kako da lekari ne izađu na ulice da štrajkuju? To takođe nemam koga da pitam, jer nema ministra ovde pa ne može da mi odgovori. Stranka srpskog jedinstva neće glasati za ovaj predlog zakona, neće glasati ni za one prethodne de tačke, jer ovaj budžet je trošen nenamenski. Ako se još prihvati ovo, direktno ide na štetu građana Srbije.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, situacija i atmosfera koja vlada u parlamentu Srbije od jutros, kada je otpočeo nastavak rasprave o rebalansu budžeta za 2002. godinu, isuviše je neozbiljna na strani gde sede predstavnici, poslanici vladajućih stranaka, baš kao što je i bilo neozbiljno obrazloženje ministra Đelića, koji sada nije tu i koji se verovatno u svom stilu sprema za puni zalet da obrazlaže Predlog budžeta za 2003. godinu. Vidimo da je vama u interesu da se ova rasprava što pre okonča ne biste li, ako ste ga povodom rebalansa već postigli sa vašim bivšim i sadašnjim koalicionim partnerima, postigli kompromis da oni izglasaju budžet za 2003. godinu. Sva ta priča koju je juče bezbroj puta ponavljala samo za vas ružičasta "Pink" televizija, a u tome prednjačio RTS - ako se ne usvoji ovaj rebalans, pa onda budžet za 2003. godinu, da neće biti socijalnih programa, da neće biti programa za pokretanje privrede, u stvari su gomila laži i obmana. Na osnovu završnog računa za 2001. godinu, o kome smo govorili juče, na osnovu rebalansa za 2002. godinu, koja je pred nama, mi vidimo da je Vlada bila i suviše neodgovorna, neozbiljna, a pre svega halapljiva u projektovanju ovako megalomanskog budžeta, čiji rebalans sada predlažete za 2002. godinu. Mi smo vas na vreme upozoravali. Poslanička grupa SRS je 19. decembra prošle godine podnela više amandmana na budžetski predlog za 2002. godinu i onda smo vam rekli da potpuno drugačije, zbog teške socijalne, ekonomske i sveukupne privredne situacije u našoj zemlji, treba da usmerite budžetska sredstva. Naravno, vi taj apel niste hteli da poslušate, bahato ste se ponašali, kao i sada, a verujemo da će tako biti i kod predloga budžeta za 2003. godinu. Želim ovde, kod rasprave o ovoj tački dnevnog reda, posebno da potenciram pitanje poljoprivrede. Naime, poslanička grupa SRS vam je amandmanom na budžet za 2002. godinu predložila da se subvencije u poljoprivredi uvećaju sa projektovanih šest milijardi i 300 miliona na osam milijardi dinara. Umesto da zadržite taj obim sredstava koji ste navodno predvideli i lažno obećali poljoprivrednim proizvođačima, vi beskrupulozno idete na potpuno smanjenje, gotovo na polovinu cifre od one koju su predložili srpski radikali i subvencije u poljoprivredi, po rebalansu koji nam predlažete, iznosiće samo četiri milijarde i 300 miliona dinara. Šta to znači? To znači da ste vi potpuno digli ruke od poljoprivrednih proizvođača. To znači da ćete i u sledećoj budžetskoj 2003. godini nastaviti sa rasprodajom državne imovine, kao što ste već tri šećerane prodali za po tri evra. Ono što se još desilo, o čemu je možda malo javnost upoznata, jeste slučaj šećerane u Crvenki, koju ste, na tenderu gde se pojavio samo jedan vaš potencijalni partner, neka srpsko-grčka firma, prodali potpuno suprotno Zakonu o privatizaciji, koji je usvojen tako nakaradno, za svega 2,5 miliona evra. To znači da su radnici, koji su imali prosečnu platu u šećerani u Crvenki, u kampanji, od 25.000 dinara i prosečnu platu tokom ostatka godine od 12.000 dinara, ostali bez posla i da je Skupština bila prinuđena da podnese protiv 16 lica, među njima i ministra poljoprivrede Dragana Veselinova, krivične prijave zbog ovakve protivzakonite rasprodaje jednog u nizu preduzeća. S druge strane, govori se ovde da se iz tekuće budžetske rezerve izdvajaju i da su se izdvajala sredstva za finansiranje RTS-a. O tome je dosta govorio predsednik naše stranke, dr Vojislav Šešelj, kandidat na izborima na kojima je zadobio poverenje 1.100.000 birača i verujemo da će taj broj biti udvostručen, jer će ispasti iz trke vaš kandidat, propali, iz fotelje. Neki građani mogu putem RTS i Pinka da kupuju iz fotelje, vi ste imali Koštunicu,kandidata iz fotelje. Kada ostane bez te fotelje, naravno da će biti duplo više glasova za predsedničkog kandidata naše stranke, dr Vojislava Šešelja. A o tome kakva je državna televizija RTS,DOS-ovizija - a zna ministar Đelić da je to i lažovizija, iako uporno ponavlja da smo mi televiziju RTS, kao i ogromna većina naroda, tačno etiketirali - dovoljno govori emisija u kojoj se posle dve godine pojavio dr Šešelj i sve u lice rekao vašem, jednom od najvećih antisrba, zaposlenom na toj televiziji, glasnogovorniku Desimiru Čantraku. Vidite kako je on prošao, što bi rekao narod, kao bos po trnju; a što se nas tiče, mi ne samo daćemo oštro kritikovati tolika izdvajanja za lažoviziju....
Molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Pa dnevni red je ono sa čime vi verovatno niste upoznati, kao i juče kada ste mi izricali opomenu, pa vam predlažem, gospođo Mićić...
Dnevni red nije analiza RTS-a i voditelja RTS-a i nastupa vašeg lidera.
Jeste analiza, jer je dve milijarde i 600 miliona dinara, gospođo Mićić, to je rekao vaš ministar Božidar Đelić, izdvojeno za finansiranje iz tekućih budžetskih rezervi; inače je presedan da se tekuće budžetske rezerve uvećaju za 30%. Ali, pre nego što nastavite da na takav način prekidate poslanike, upoznajte se sa elementarnim stvarima u predloženom dnevnom redu. Zahvaljujem poslanicima, koji su slušali, na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Poštovana gospođo Mićić, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS ne može podržati Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2002. godinu. Dozvolite mi da sa nekoliko napomena kažem zašto ne možemo takav predlog zakona da podržimo. Pretpostavljam da je većina kolega poslanika uočila da se izdaci u budžetu, u njihovoj strukturi, menjaju za oko 11,2 milijarde dinara. Ono što je rečeno u obrazloženju, da time nisu povećani ukupni rashodi budžeta, tačno je, ali kada jedna Vlada i ministar finansija dođu u situaciju da predlože i drugu izmenu i dopunu Zakona o budžetu,odnosno drugi rebalans, onda se objektivno postavljaju dva pitanja - da li je reč o tome da smo prethodno u Ministarstvu finansija loše isplanirali budžet za 2002. godinu ili su se objektivno otvorila neka nova žarišta, koja ovim izmenama i dopunama treba gasiti? Od tih 11 milijardi, koliko imamo korekcija, četiri milijarde se odnose na dotacije Fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje, i reklo bi se da je najnormalnije da svi narodni poslanici podrže takvu promenu. Ali, kada pogledate obrazloženje, u kome se kaže da je to posledica povećanog broja penzionera, a ne kaže se za koliko je to povećan broj penzionera u 2002. godini, kada se kaže da je to posledica indeksacije zarada i obaveza usklađivanja penzija sa visinom rasta zarada, i posebno kada se kaže da planirani prihodi po osnovu doprinosa za penziono i invalidsko osiguranje nisu ostvareni, onda se postavi objektivno pitanje - kakvo je bilo planiranje i u kakvom se stanju nalazi privreda, a pre svega zaposleni radnici, koji plaćaju doprinose za penziono i invalidsko osiguranje? Sve vas, dame i gospodo, podsećam da smo svojevremeno oštro kritikovali promene zakona koje se tiču bruto zarada, a vi znate da se danas na bruto zarade, koje u sebi uključuju, osim neto zarada, i topli obrok, i regres za godišnji odmor, i prevoz, i mnoge druge stavke koje nikada u istoriji, kako bi to rekao Boža Đelić, nisu bile zarada radnika, onda se postavi pitanje - koji je to osnovni razlog zbog čega se ne ubiraju doprinosi? Razlog je u smanjenju broja zaposlenih koji primaju zarade. Dakle, sve projekcije koje smo imali u budžetu za 2002. godinu, a koje su govorile o tome da ćemo imati smanjenjebroja zaposlenih za 60.000 radnika u 2002. godini, pale su u vodu. Reč je o nekoliko stotina hiljada radnika i potpuno je razumljivo zbog čega se ne ubiraju doprinosi za penziono i invalidsko osiguranje. To je jedno. Drugo, ako neko misli da je normalno da se čitava tekuća budžetska rezerva, skoro čitava, u 2002. godini izdvoji za potrebe RTS-a, onda se mora postaviti pitanje - o čemu se tu zapravo radi? Mi ovde povećavamo subvencije za ŽTP za milijardu i 400 miliona, a 300 milina za EPS, 300 miliona za ona društvena preduzeća, koja su po programu Vlade, navodno, ušla u restrukturiranje. Znate šta znači restrukturiranje u ovim našim uslovima - znači otpuštanje radnika, i tu nema nikakvih dilema. Ko mi kaže suprotno, taj ne zna situaciju na terenu. Radnici se, bukvalno, otpuštaju. Njima se isplaćuju tzv. otpremnine ili socijalna davanja, time se zauvek oni skidaju sa državnih jasala, kako bi se to reklo, sa nekakvom namerom ili bar obrazloženjem da sa tim novcem, eventualno, uđu u nekakav biznis. Dame i gospodo, koji crni biznis, ako neko za 20 godina provedenih npr. u lozničkoj "Viskozi" dobije 4.000 maraka ili 2.000 evra? Koji se biznis tim parama može pokrenuti? Pri tom moramo imati na umu da ljudi, koji su radili u "Viskozi" u protekle dve godine, nisu dobili ni jedan jedini dinar zarade, da su pri utvrđivanju ovih naknada morali da potpišu obavezu da se odriču potraživanja po osnovu svojih zarada u poslednje dve godine. I onda, imamo potpuno paradoksalnu situaciju - 2.000 evra za 20 godina staža ili 120.000 dinara, a prinuđen sam, kao radnik "Viskoze" ili neke druge firme, a ima ih takvih koliko hoćete u Srbiji, da se odreknem potraživanja od 150.000 ili 160.000 dinara. I ko tu sada kome pomaže? Koji se biznis može pokrenuti, a pri tom da smo svi mi koji smo radili u takvim preduzećima, koja se sada navodno restrukturiraju, bili prinuđeni da bi izdražvali svoju porodicu da se zadužimo, ga je stigla zima, stigla zimnica, ogrev, stigla je obaveza za plaćanje školarina, za nabavku udžbenika itd. Ili, 300 miliona dinara za Elektroprivredu. Sve vas podsećam da smo ovde, u ovoj skupštini, usvojili zakon o tzv. kontragarancijama po osnovu kredita koji smo uzeli za Elektroprivredu, da bismo osposobili Elektroprivredu. A vi, gospodo, koji ste glasali za izmene Zakona o porezu na promet, utvrdili ste da je u poslednjih godinu i po dana, na visinu utrošene električne energije, moramo da platimo porez od 20%. Ranije je to bilo 10%. Šest puta je povećana cena električne energije, pa domaćinstvo koje je trošilo pre godinu i po dana 1.000 dinara mesečno struje, u svom računu imalo plus 20% poreza, pa ukupno 1.200 dinara. Danas isto to domaćinstvo troši šest puta više, odnosno 6.000 dinara, jer je povećana cena. Kada se na to doda porez na promet od 20%, ispada da je samo po osnovu poreza na promet to 1.200 dinara u ovoj godini. Prošle godine smo imali potrošnju zajedno sa porezom 1.200, a ove godine je samo porez 1.200, i sada pričate o tome da mi poslanici treba da podržimo takav predlog, po kome ćemo ponovo da subvencioniramo Elektroprivredu, i pored ovih cena. Nije za utehu ni to što nam se u obrazloženju kaže da ove godine nećemo otplatiti kamata za 1.800.000.000 prema inostranim poveriocima, da nećemo otplatiti 700 miliona glavnice, odnosno ukupno 2,5 milijarde. Zašto nije za utehu - zato što ćemo u sledećoj budžetskoj godini morati da to platimo i zato ćemo i sledeće godine imati budžetski deficit, koji je veći nego što je, recimo, bio čitav budžet 2000. godine. U 2002. godini imamo budžetski deficit 40,7 milijardi dinara, a čitav budžet u 2000. godini bio je 32 ili 33 milijarde. Planirani budžet za 2003. godinu je takođe finansiran deficitarno sa 46,9 miliona dinara i onda se pitamo gde mi to idemo, ukoliko odlažemo neke obaveze, smatrajući da smo time postigli veliki uspeh i pri tome pominjemo Londonski klub, sa kojim još faktički pravi razgovori nisu ni počeli, jer je reč o poveriocima koji nisu više u liku države ili nekih državnih institucija, nego u bankama i preduzećima. Prema tome, ne možemo očekivati da ćemo nešto povoljno dobiti iz tih pregovora od Londonskog kluba, nego samo dodatne povećane obaveze za građane Srbije.
Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Dragan Jovanović. Vaša stranka ima još 11 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, drugi rebalans u ovoj godini po hitnom postupku razmatramo, to je već postalo uobičajeno, čak smo i jedan budžet usvajali po hitnom postupku. Moram da kažem da sam nezadovoljna obrazloženjima koja dobijamo uz ovako važne predloge zakona, ona su pravljena kao za nepismene ljude, praktično opisujete ponovo ono što u predlogu akta stoji, a ne govorite o motivima koji su doveli do toga da nam dostavite ovakav predlog. Ovim izmenama i dopunama budžeta, doduše ne povećavaju se ni ukupni prihodi, ni ukupni rashodi, oni se predlažu u utvrđenom obimu, menja se jedino struktura izdataka, ali je veoma važno da se vidi kako se ona menja, jer ako to razmotrimo, tek možemo da zaključimo kakvu ste ekonomsku politiku i budžetsku politiku vodili u prethodnoj godini. Ovo se odnosi, pre svega, na povećanje izdataka koji se odnose na transfer organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja i to Republičkom fondu za penzijsko i invalidsko osiguranje, na šta ste bili obavezni, obzirom na odluku Saveznog ustavnog suda da se nadoknadi razlika za isplaćene penzije u 2002. godini kojom ste ojadili penzionere. Takođe, prihodi Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje zaposlenih nisu bili kako kažete na planiranom nivou, a kako će i biti kada je sve manje zaposlenih i onih koji uplaćuju u fondove, a sve više oni koji su pokušali da spas pronađu nakon otpuštanja u pronalaženju bilo kakvog uslova da odu u penziju, pa makar i u invalidsku penziju. Neću da komentarišem ovoliki novac koji se izdvaja za RTS, a prethodni govornici su to komentarisali, ali bih samo navela primer Kragujevca ili Niša, koji po milijardu maraka iz opštinskih budžeta izdvajaju za svoje gradske televizije. Kada bi se to skupilo na nivou Srbije, verovatno bismo došli do jedne sume koja bi nam pokazala kakav rasipnički odnos imamo prema državnim parama. U procesu, neblagovremeno, kažete - donošenje zakonskog okvira za utvrđivanje izvora finansiranja i restrukturiranja javnog preduzeća ŽTP Beograd; potrebno je uvećati sredstva za ove subvencije, što je sasvim logično, obzirom da privreda ne radi, a da samim tim i železnica trpi. Međutim, bilo bi sasvim logično da se ulože veća sredstva u železnicu, ali u revitalizaciju železničke mreže i železničkih pruga koje su uparložene i zatravljene. Jedino imamo jedan pozitivan primer iz Sombora gde je, zahvaljujući gospodinu Čanku, pruga Sombor-Gakovo-Riđica ponovo rašćišćena jednim izuzetni povodom, obzirom da je delegacija unuka bivših folksdojčera dolazila da obiđe svoja nekadašnja imanja i onda se gospodin Čanak potrudio da se izda takozvana obznana, baš ovako u duhu srpskog jezika, sa zaprećenom kaznom seljacima, koji su preko pruge koja već duže godina ne funkcioniše postavili pragove da bi mogli lakše da dođu do svojih imanja. Naravno, ti bivši folksdojčeri bili su ugodno smešteni u banju Junaković kod Apatina, gde im je bio priređen i banket. Htela bih samo ministra da podsetim da u ekonomskoj nauci nema tekuće rezerve, gospodine ministre, u budžetima koji imaju projektovan deficit. To sam od onih koji se malo više od mene razumeju u ekonomiju čula, a i može da se pročita u literaturi.
Za reč se prijavio predsednik poslaničke grupe DOS - Demokratska stranka Srbije, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovani ministre, dame i gospodo uvaženi poslanici, predsedavajući, ovo teško može da se nazove rebalansom, pošto se iznos budžeta ne povećava, već se samo vrši određena preraspodela unutar budžeta. Jednostavno, ovo je rađeno i prošle godine, ali nismo imali na Skupštini prilike da raspravljamo o rebalansima i mislim da je trebalo i prošle godine, s obzirom da je to rađeno, raspravljati o tome i vršiti preraspodelu ovim putem, a ne kako je to rađeno putem odluke Vlade ili nekim drugim. Ovo je pravi način na koji već idemo putem transparentnijih javnih finansija da se vrše preraspodele unutar samog budžeta. Ono što nam je takođe potrebno da bi mogli da raspravljamo o ovom rebalansu, a to je realizacija sredstava budžeta do sada. Prošlo je 11 meseci, znači, tri kvartala su prošla i bilo je potrebno da vidimo kako su do sada izvršavana koja plaćanja, kako je punjen budžet, kojim tempom i iz kojih sredstava više. Nešto se doduše vidi i iz ovoga, ali uglavnom što se tiče pokrivanja deficita, tako da bi mogli adekvatno da raspravljamo o ovome. Ono što je jednostavno naša pretpostavka, to je da su uglavnom sredstva koja su ovim rebalansom ili preraspodelom unutar budžeta, a koja će prebaciti na pojedine stavke, već prebačene i da ovo samo treba da ozakoni ono što je već urađeno. To je, po meni, gotovo sigurno i zato hoćemo da vidimo pre glasanja o rebalansu ono što je Vlada do sada učinila, jer pretpostavka da je ovo urađeno i videćete zašto i na kojim stavkama. Ono što je obeležje politike ove vlade i što može da se vidi, a to je da se permanentno, iz godine u godinu, smanjuju sredstva namenjena poljoprivrednicima. Ove godine, za ove stavke, poljoprivredi je bilo namenjeno nešto manje od 8 milijardi dinara. Prvim rebalansom je smanjeno na 6,5 milijardi, a sada je smanjeno na 4,5 milijarde. Da li je to politika koja treba da se vodi u poljoprivredi ili nije? Mi smatramo da nije. Ima puno stvari, a vezano je za poljoprivredu, od raznih subvencija, svega ostalog, a vi u ovom trenutku, kada smatramo da je poljoprivreda, da treba da postane snaga koja će pokrenuti ovu državu, naročito ako govorimo o Vojvodini, vi smanjujete sredstva za poljoprivredu i to je za mene potpuno neprihvatljivo. Tu me posebno začuđuju one stranke koje sebe nazivaju i imaju prizvuk vojvođanskog, da se brinu za vojvođanskog seljaka, da se brinu za Vojvodinu, da blagonaklono gledaju na smanjenja dotacija vezanih za poljoprivredu. Time direktno, potpuno marginalizuju ono što rade i ono što čine i to govori da je politička nagodba iznad svakog stranačkog interesa i programa. Sredstva za poljoprivredu moraju da budu tamo i njih mora da bude naravno više, jer ako se ide u jednu besomučnu privatizaciju, sredstva za poljorivredu moraju da budu veća, kako bi se omogućilo da ta poljoprivreda, to je ono što je naše, najbolje i najbrže može da nam vrati. Tako možemo da podignemo i životni standard, a da podignemo i bruto društveni proizvod. Kada se već uzimaju sredstva iz poljoprivrede, da pogledamo gde se povećava. Videćete, stavka - Biro za komunikacije Vlade Republike Srbije koja se povećava za 100 posto. Znači, uzimamo od poljoprivrede da bi dali Birou za komunikacije, da sto posto povećamo dotaciju za Biro za komunikacije. Verovatno da se taj nedostatak i to što nam država ne radi treba da nadomesti marketinškim kampanjama "Srbija na dobrom putu", ili već kakvih imamo "Ponosni na Srbiju" i sve ostalo. Znači, uzima se od poljoprivrede da bi se dalo birou za komunikacije. Da li je to pravi način da se troše sredstva koja poreski obveznici izdvajaju i da li je to pravi način da se finansiraju protivzakonito formirane agencije pri Vladi Republike Srbije - naravno da nije. I ako neko smatra da može da otima sredstva od poljoprivrede da bi pravio markentiške kampanje, kojima bi te iste naše zemljoradnike ubeđivao kako oni sjajno žive i kako je ova vlada puno učinila za poljoprivredu, ljuto se vara. Cifre jako lepo govore i mi hoćemo da dobijemo dodatno obrazloženje - zašto se otimaju pare od poljoprivrede. Na strani 3. obrazloženja vidi se da se pare od poljoprivrede daju i za ŽTP. Nije sporno da ŽTP treba da dobije pare i nije sporno da je u teškoj situaciji. Mi to ne dovodimo u pitanje uopšte. Ali se dovodi u pitanje i tražimo da se utvrdi odgovornost - zašto se odlaže proces restrukturiranja ovog preduzeća. To stoji u obrazloženju. Ko je odgovoran za to, zašto se odlaže proces restrukturiranja i i zašto država i dalje mora da finansira ŽTP. Niko, naravno, a ko je odgovoran, ne želi da dovede u pitanje funkcionisanje ŽTP-a, ali hoćemo da znamo ko je odgovoran zato što se odlaže proces restrukturiranja i zašto država i dalje mora ogromna sredstva da izdvaja za ŽTP. Isto možemo da kažemo i za RTS, izdvajanje sredstava za RTS. Mi smo ovde doneli Zakon o radiodifuziji, donet je Zakon o javnom servisu RTS-a, ali ko je odgovoran zato što po tom zakonu nije formiran odbor koji je trebalo da bude formiran, da se utvrdi davanje frekvencija i sve ostalo. Zašto ova skupština nije delegirala člana u taj odbor i koja je bila namera onih koji žele i koji blokiraju formiranje tog odbora, kako bi se i ovaj zakon koristio kao sredstvo pritiska na medije. Za pripremu elektrodistribucije za zimsku sezonu naravno da treba para i da je naš energetski sistem naročito rasturen posle bombardovanja, da je njemu neophodno da se sredi kako bi bilo omogućeno nesmetano snabdevanje električnom energijom, ali sve to govori da pojedine stavke nisu dobro planirane ili da se neko preračunao po pitanju donacija, jer znamo da je najveći deo donacija upravo išao u EPS, NIS i velike javne sisteme. Zašto onda to nije dobro planirano. Tako, ima puno stvari koje nas ne uveravaju da je ova preraspodela, a ne rebalans, dobro planirana. Mi hoćemo, pre svega, da dobijemo izveštaj i da vidimo da li su sredstva koja se ovom preraspodelom unutar budžeta prebacuju sa pojedinih stavki već prbačena i potrošena od strane onih korisnika koji su ovde; onda je ova skupština iznova mesto na kome se samo aminuju odluke koje je Vlada Republike Srbije već donela, prebacila sredstva, potrošila sredstva, a mi sad treba samo, da bi forma bila zadovoljena, ovde da vršimo određena pomeranja i premeštanja. Naravno da omalovažavanje ovog doma na taj način nije dobro i zato hoćemo da vidimo pismeni izveštaj o ovome, jer nekako na reč verovati nije baš puno dobro. Kao što smo dobili izveštaj o donacijama, koji ima pojedinih netačnosti po pitanju brojčanih ili računskih operacija, u završnom računu o donacijama, ali smo dobili pismeni izveštaj, jedini koji smo tražili pojedinačno po ministarstvima, tako da i ovde hoćemo da dobijemo završni račun, da vidimo utrošak sredstava za prva tri kvartala i za ova dva meseca, kako bi mogli da se izjašnjavamo o rebalansu. Inače, ovakav rebalans, sa ovoliko malo informacija je potpuno neprihvatljiv, pogotovu što nema obrazloženja - zašto se otimaju pare od poljoprivrede i daju npr. Birou za komunikacije Vlade Republike Srbije, koji treba te iste seljake da ubeđuje da oni žive bolje, u zemlji u kojoj sve cveta, da sve ide dobro. Znači, to su neka pitanja na koja mi, nažalost, odgovore nismo dobili ni juče, već se iza jeftinih, demagoških priča pokušava sakriti suština, a to je da ima nenamenskog trošenja sredstva i da ova skupština to samo mora da aminuje. Tu ne govorim o Ministarstvu finansija, koje stvarno iscrpno pokušava da odgovori na sva pitanja, ali ima i nekih stvari koje su izvan njihovih nadležnosti i mogućnosti; mislimo da tu pre svega nastaju problemi i zato tražimo da se oni koji su najodgovorniji ovde pojave i kažu kako se došlo do toga.
Reč ima narodni poslanik Dragan Jovanović.
Poštovani narodni poslanici, rebalans budžeta je bio rutinska stvar, jedan normalan postupak pred Skupštinom sve dok se nije pojavio ministar Đelić i 30. marta 2001. godine izgovorio istorijsku rečenicu, verovatno u revolucionarnom zanosu, muški, hrabro, glasno, sa ove govornice, mogu da se pogledaju stenogrami, "da su rebalansi prošlost za Skupštinu Srbije, da u ovoj skupštini više neće biti rebalansa, da će budžeti biti stabilni, budžetske pozicije čvrsto poštovane". Neki koji nešto znaju o budžetu su se među sobom zgledali, poradovali se, pomislili - evo sreće za Srbiju, posla Bog vanzemaljca da nam napravi budžete bez rebalansa. Moj kolega Mucić je tada dobacivao i ja sam ga kritikovao; reče - ministre, nikad ne reci - nikad. Nije dobio opomenu ali je to njegova rečenica. Poštovao je ministar to u 2001. godini. Verovatno ga je bilo malo sramota, posle tih rečenica, da 2001. vrši rebalans i nije bilo rebalansa 2001. godine. Ali je zato bilo 10 poslaničkih pitanja - kako su dve i po milijarde sa budžetskih rezervi prebačene na puteve, i bolje da je malo stegao srce i pregrmeo stid nego što nije izvršio rebalans. Pitaće ga neko sutra - kako su te dve i po milijarde završile na poziciji za puteve. Možda je i strah učinio svoje. I strah je ljudska kategorija. Razumem ga, ako se uplašio da o tome govori, to je ljudski, to se svima nama dešava. Pošto nije vršio rebalans 2001, on je, da bi to nadoknadio, 2002. godine uradio dva rebalansa, u junu mesecu i danas. I, mi socijalisti nismo protiv rebalansa. Shvatamo životne potrebe, smatramo da život ide dalje, da treba vršiti rebalans. Ovde bi moglo da se diskutuje o nekim problematičnim kategorijama - za šta se troši rebalans i više, odakle se uzima rebalans. Potrošiti četiri i po milijarde za penzionere nije nikakva tragedija, nije strašno. Mi to možemo i da prihvatimo, mada mislim da malo više hrabrosti i poštenja treba u obrazlaganju. Ministar je obrazložio razloge rebalansa, ali ga je bilo malo sramota da kaže da su poreski doprinosi umanjeni i zbog toga što je preko 150.000 radnika manje u ovoj godini. Nije to nikakva sramota. Mi smo zemlja u tranziciji. Vlast je takva kakva je. To je naša istina. Jeste malo surova, nema je na televiziji, ali je ima u našim gradovima, ima je u našem životu. Druga stavka - železnica; možemo i nju da prihvatimo. Lično prihvatam i treću stavku - izdvajanja za televiziju. Malo me čudi surovost gospode radikala. Previše ste, gospodo, surovi. Pa zar vi hoćete da ukinete sredstva za televiziju, da nema televizije, da DOS nema televiziju. Pa, bolje život da im uzmete nego televiziju, jer njima je, kao u onoj priči o Baš čeliku, njemu je život - duša bila u ptičici, a DOS-u je život u televiziji. Prema tome, moramo da im damo. Ne treba da budemo toliko surovi da im ne damo dve milijarde i šesto za televiziju, jer jedine lepe stvari koje se dešavaju u zadnje dve godine dešavaju se na Televiziji Srbije. Ne smemo građanima to da uskratimo. Na televiziji možete da čujeteda je porasla proizvodnja, da se otvaraju mala i srednja preduzeća, da se dele krediti, na televiziji možete da čujete i lepe savete - da struja nije skupa, da treba prodati stan ako ne možete da platite struju. Treba dati dve milijarde i šesto jer možete da čujete i neke poučne basne, npr. basnu o trutu i pčelama, znači ima tu puno lepih stvari koje možemo da čujemo na televiziji. Zato treba isfinansirati sa 2.600.000.000 iz rebalansa televiziju. Na televiziji imate i male Krcune, koje neki iz milošte iz DOS-a zovu tako, a ja ne, koji objašnjavaju građanima kako se lepo u Srbiji živi i veruju građani. Znate, oni ne znaju kako se živi i veruju....
Narodni poslaniče, molim vas da se vratite na temu dnevnog reda.
Da li hoćete da se neusaglasim i ja, pa da damo 2.600.000.000 za televiziju. Pokušavam da ubedim gospodu radikale da su potrebne 2.600.000.000 za televiziju. Znači, slažem se i za televiziju. Međutim, šta je sporno kod ovog rebalansa. Kod ovog rebalansa je sporno, odakle se uzima da bi se dalo tamo gde je potrebno. Ministar je i sam rekao, budžet je kao kratko ćebe, povučete sa nogu da pokrijete glavu, ostanu vam gole noge. Znači, negde morate da uzmete, da biste nigde dali. Problematično je sada ovde, odakle uzimamo da bismo dali za ove potrebe. Mnogi su citirali, uzimamo od studentskog i učeničkog standarda, uzimamo delom od prosvete, uzimamo dve milijarde od agrarnog budžeta. Nisam neki čovek koji je vičan poljoprivredi, niti sam se zalagao za poljoprivredu, ima tu većih specijalista, ali uzeti 2.600.000.000 od agrarnog budžeta da bi se dalo u neke druge namene mislim da nije u redu. Daću vam predloge, gde mi socijalisti možemo da podržimo budžet ako uradite rebalans uzimajući sa nekih drugih pozicija. Recimo, desetine milijardi, a malo je čitao gospodin Palma, desetine milijardi uzimate za agencije. On je pročitao deset agencija, a ja ću da pomenem još neke agencije; na primer Agencija za razvoj kulture, Agencija za razvoj lokalne samouprave, agenciju za prisluškivanje, agenciju za praćenje. Nisam video za poslovnu pratnju, to nisam video pošteno da vam kažem. Nije isključeno u nizu. Očekujem da osnujete i agenciju za osnivanje agencija. Znači, velike rezerve stoje kod finansiranja agencija. Ima toga na Zapadu, nisam demagog, ima toga na Zapadu, ali ljudi su smanjili ministarstva, a osnovali agencije. Mi smo paralelno, a evo sada će jedna lepa agencija da se osnuje, korisna, za ekologiju i mi ćemo to da pozdravimo, ali moramo da smanjujemo ministarstva ako hoćemo da osnivamo agencija i da ih finansiramo. Znači, velika rezerva u rebalansu je bila kod agencija. Hajde, agencije možemo i da prihvatimo i da oprostimo, jer morali ste na neki način da se zahvalite nekima koji su palili Skupštinu, nekima koji su palili nešto drugo, nekiduvali u pištaljku, neko mora da bude direktor neke agencije, pa možemo i da pozdravimo da ste i to odradili, evo, razumem i to, to smo možda i mi radili. Postoji jedna stavka, a mislim da nijedan dobronameran poslanik u ovoj skupštini, a pogotovo ove stranke iz zadnjih redova, koje imaju u svom imenu srpska, i Nova Srbija i DHSS i neke druge, ne bi smele ni one da pređu preko te stavke u budžetu, iz koje bi mogli da izvršimo rebalans budžeta. To je finansiranje nevladinih organizacija. Dame i gospodo, dati Nataši Kandić, Sonji Biserko, Biljani Vučo 800 miliona po novom budžetu, 88% rasta na toj poziciji; na svim pozicijama budžeta 30%, a tu 88%. Mislim da to ni unuci naši neće da nam oproste i piše se istorija. Pogledajte 15. Helsinšku svesku, pogledajte šta piše u njoj. Piše za naučni skup, skup u Akademiji nauka posvećen Srbiji, piše doslovce - bal drtina. To je naslov. Da li mi smemo kao narodni poslanici i oni koje bira narod da učestvujemo u finansiranju tih organizacija? Razumem da su one finansirane iz inostranstva, a da je to finansiranje prestalo.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, a posle njega narodni poslanik Zoran Anđelković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je država koja će i u narednim godinama, bez obzira na promenu vlasti koja će uskoro da usledi, imati potrebe za rebalansom budžeta. Osnovno pitanje se postavlja, kada se saziva Narodna skupština da izvrši rebalans budžeta? To se dešava u situacijama kada nedostaju prihodi planirani budžetom ili kada su prihodi veći od onih koji su planirani budžetom, kada inflacija obezvredi dinar tako da se priliva toliko sredstava da onaj iznos koji je planiran kao konačan, prihoda i rashoda budžeta, uravnoteženog budžeta, postane besmislen. Nama Vlada nudi da izvršimo rabalans budžeta u kome se ne menja konačna stavka. To nije rebalans. To je pokriće za mešanje karata izvršeno u toku ove godine. Ako imate prihode i rashode u skladu sa planom, znači da Vlada nije trošila kako je odobrila Narodna skupština Republike Srbije, po razdelima, po pozicijama, po stavkama. Vlada se drznula da mimo odobrenja Narodne skupštine troši narodni novac po svom nahođenju. Sada poziva poslušnike, jer za ovo će glasati samo poslušnici, da joj opravdaju to što je radila cele godine. Razumem da će oni koji pripadaju vladajućoj većini glasati za ovaj budžet. Kako vam nije palo na pamet da neko od vas, izađe za ovu govornicu i da kaže, molim vas, podnesite nam izveštajemVlade za ovu godinu. Ubedite nas izveštaj Vlade za ovu godinu da moramo da glasamo za ovaj rebalans. Možda je zaista moralo to da se radi. Razumeo bih da je rebalans zato što je inflacija manja nego što je bila predviđena. Neshvatljivo je da država ima manju inflaciju, nego što je predvidela, a da ostane isti iznos budžeta. To je neshvatljivo i neprihvatljivo. Nešto tu nije u redu, gospodine ministre. Otkud bankama toliki novac i šta će sada da urade sa tim novcem. Gurnuli ste sav novac u nekoliko banaka, a eno prepunjene su banke tim novcem, uskoro očekujte da radite za njih ili će vas iznenaditi na ulici. To je očigledno. Vi nama pod firmom rebalansa tražite opravdanje za ono što ste radili mimo Zakona o budžetu. Ne može, ne može, jer ko vam je dao pravo da izdvojite u agrarni budžet dve milijarde manje. Ko vam je dao pravo da date državnoj televiziji 2.600.000.000 dinara? Ko vam je dao to prava? Ne služimo mi ovde da pokrivamo odluke koje ste vi donosili, ne mi služimo da donosimo odluke koje ćete vi da izvršavate. To je odnos Narodne skupštine i Vlade Republike Srbije. Sve drugo je služenje Vladi Republike Srbije. A koliko je vas spremno da služite ovakvoj Vladi Republike Srbije? Vladi Republike Srbije koja ima minus u prihodima od poreza na dobit. Vladi Republike Srbije koja ima minus u prihodima od poreza na dohodak. Šta vam to govori, gospodine ministre? Zašto nisu ostvareni prihodi od dobiti i od dohotka? Zato što nema ni dobiti ni dohotka, zato što nema proizvodnje, gospodine ministre, zato što nema novostvorene vrednosti. To ste priznali kada ste rekli da je rast bruto domaćeg proizvoda od 4% determinisan dominantno rastom u uslužnom sektoru. Koja je to vlada u svetu koja se hvali rastom u uslužnom sektoru? Moderna vlada? Jeste, to je američka vlada u kojoj 50 drugih država proizvodi za nju da bi ona ostvarivala profite. Ova vlada nema nijednu drugu državu u svetu u kojoj za nju crnci proizvode. Ova Vlada Republike Srbije ima nas Srbe crnce koji proizvodimo da bismo neki prihod stvorili. Vaš prihod su porezi, porezi, porezi i samo porezi. Koga li ćete da oporezujete iduće godine nije mi jasno. Ova Vlada Republike Srbije ne zaslužuje da se pojavi pred Narodnom skupštinom sa ovakvim predlogom i zato je i nema ovde. Tobož doći će Vlada posle rasprave o ovoj tački. Ova tačka je važnija od budžeta za 2003. godinu, zato što ćete, ostane li ova vlada i u 2003. godini, a trgujete sa tim ostankom, negde u decembru mesecu iduće godine imati rebalans budžeta za 2003. godinu. Možda čak da konačne cifre budu iste, a da ponovo odobrite Vladi sva muljanja koja je vršila. Sada vas nešto drugo pitam. Da li će glasanje o ovom rebalansu da vas spasi odgovornosti kroz dve godine? Vi ste otvorili Pandorinu kutiju, vi ste uveli princip da ne važi ništa što je donela Narodna skupština Republike Srbije, u vreme kada vi niste imali većinu u Narodnoj skupštini i ako budete u danu za glasanje imali većinu za glasanje za ovaj rebalans budžeta za 2002. godinu, pretpostavljam da ćete imati, nećete tu većinu imati 2003, 2004, 2005, 2006. godine, daće bog. Hoćemo li onda da vam dovedemo neku novu budžetsku inspekciju ovde, da ne poštujemo odluku Narodne skupštine i da kažemo - ministar Đelić je kriminalac, jer nas je doveo u situaciju da vršimo rebalans budžeta u kome nije dirana stavka ukupnih rashoda i ukupnih prihoda, nešto što je nezabeleženo u svetu. Vlada se pravda izdvajanjem sredstava za Radio televiziju time što kaže da nisu na vreme doneti zakoni. Da li je zakon stajao zbog Narodne skupštine Republike Srbije ili zbog Vlade Republike Srbije. Stupanje zakona na snagu biće onoga dana kada ga je predvidela Vlada Republike Srbije. Gde traži Vlada Republike Srbije opravdanje zato što grca državna televizija? Zašto ne izađete ovde hrabro za govornicu, vi junoše, koji ste mitraljezima preuzeli Radio televiziju? Zašto ne kažete ovde da ste obećali građanima Srbije da neće plaćati pretplatu za Radio televiziju Srbije? Zašto sada ministre ne izađete ovde i kažete - jeste, niste platiti na mostu, ali plaćate na ćupriji i zato vam je veći porez na promet za jedan ili dva posto, zato što vam više ne prikazujemo pretplatu na televiziju, nego vam uzimamo direktno iz budžeta i to uzimamo iz budžeta bez odobrenja Narodne skupštine Republike Srbije, a retroaktivno na kraju godine tražićemo odobrenje Narodne skupštine. Ovo nije prćija, ovo je Narodna skupština Republike Srbije. Ni jedna Vlada Srbije ne zaslužuje da joj Narodna skupština retroaktivno odobrava poteze koje je vršila, nego ministre kada hoćeš nekome da prebacuješ pare dođi ovde pred Narodnu skupštinu, pa reci - sutra bi interventno trebalo da prebacimo novac koji niste odobrili Zakonom o budžetu, tražim od vas saglasnost da taj novac prebacim. To je ministar finansija koji neće imati krivične prijave kada ne bude više ministar finansija.
Reč ima narodni poslanik Zoran Anđelković, a posle njega narodni poslanik Dragan Todorović, i on je poslednji prijavljeni govornik. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SPS je 11 minuta.
Dame i gospodo, danas je pred nama drugi rebalans budžeta za 2002. godinu. Naravno, budžet je sam po sebi uvek dobro planiranje Vlade Srbije o prihodima i rashodima, šta je to što se planira u narednoj godini i naravno po sledećoj tački ćemo imati verovatno, kada razgovaramo o budžetu za 2003. godinu, isto ubeđivanje da je to što je predloženo za budžet za 2003. godinu dobro isplanirano, da su to pozicije koje će biti faktičke, po kojima će se raditi u 2003. godini, da su to prihodi i rashodi koji će se ostvariti u 2003. godini. Naravno, takva ubeđivanja smo imali kada je reč o ovom budžetu i kada je budžet za 2002. godinu usvojen. Vlada, naravno, kada napravi dva rebalansa budžeta u jednoj godini faktički priznaje da nije dobro planirala, da li prihode ili rashode, da li u okviru tih pozicija odgovarajuće pozicije, ali faktički priznaje da nije dobro planirala te pozicije i stavke u okviru planiranog budžeta. Dobro, to nije sporno, Vlada ima pravo da to prizna, da predloži poslanicima da oni izvrše odgovarajuću raspodelu u okviru pozicija ili pak da izmene prihode i rashode, koji su planirani u budžetu Republike. Međutim, ovde je reč o nečemu drugom. Nije dobro kada se rebalans budžeta vrši radi verifikacije potrošenih para. Nije dobro kada ovaj rebalans budžeta služi da se verifikuju postojeće odluke ili potrošene pare, koje je Vlada Republike Srbije izvršila, a za to nije imala utemeljenje u budžetu Republike Srbije, koji je ova skupština usvojila. O tome je ovde reč, jer zašto bi inače rebalans budžeta za 2002. godinu bio 10. decembra, sem zato što su trošene pare bez faktičkih pozicija, koje su bile predviđene po budžetu za 2002. godinu. Sada Vladi treba faktički ili Ministarstvu finansija, da budem još precizniji, treba legalizacija od Skupštine o tim potrošenim parama u decembru mesecu za 2002. godinu. U tome je problem ovog rebalansa budžeta, a nije problem u tome što se sam rebalans budžeta vrši. Druga je stvar naravno sama rasprava o tome šta je tu dobro, a šta nije kada je reč o rebalansu budžeta. Činjenica je naravno da ovaj budžet ima 217 milijardi i to je znači ni manje, ni više nego sedam puta više nego 2000. godine, ali to nije sedam puta veće opterećenje poreskih obveznika Srbije. To je najmanje deset do dvanaest puta veće poresko opterećenje građana Srbije zato što je manje pola miliona radnika, zato što je manje pola miliona onih koji su davali prihode iz poreza na dohodak građana Srbije da bi se budžet punio. Ako je manje građana Srbije koji plaćaju porez, ako je manje onih koji rade, pa prema tome iz svojih plata izdvajaju za odgovarajuće doprinose itd, onda je logično da oni koji su ostali da plaćaju moraju da plaćaju više. To znači ne sedam puta više, nego deset, dvanaest puta više da bi se ovih 217 milijardi napunilo u smislu prihoda u odnosu na 34 milijarde za 2000. godinu i to je ono što mislim da je neophodno da se zna kada razgovaramo o rebalansu ovog budžeta koji je danas pred nama. Šta je još važno u ovim pozicijama? Najveći deo stvari je rešen, ali ta struktura, koju ne možemo a da ne pomenemo ili ne možemo da preskočimo ni u jednoj diskusiji, jeste ta preraspodela iz agrarnog budžeta. Nije samo problem gde su te pare otišle iz agrarnog budžeta, nego kako je moguće da ne treba agrarnom budžetu 2 milijarde i 600 miliona dinara, koliko je planirano na početku godine. Šta to znači? Da li ne trebaju dotacije onima koji su proizvodili maline ili kupine, a znamo kakve su bile demonstracije ove godine, zatvaranje puteva i slično zbog cene malina i kupina, zato što je četiri puta malina i kupina bila jeftinija nego 2000. godine. Da li to znači da ne trebaju dotacije onima koji prodaju krompir, a krompir je jeftiniji 75% 2002. godine nego 2001. godine ili 2000. godine. Da li to znači da ne trebaju dotacije proizvođačima kukuruza ili nekom drugom, da li to znači da ne treba tim poljoprivrednim proizvođačima u Srbiji, da je poljoprivreda na takvom nivou da njima ne treba subvencija i da ne treba njima iz agrarnog budžeta pomoći. I sada, pošto njima ne treba, jer je sjajno stanje u poljoprivredi, onda te pare uzimamo i dajemo na drugu poziciju. Tu je suština. Ako je trebalo neke druge pozicije nadograditi onda treba obezbediti dodat prihod, a ne iz agrarnog budžeta uzeti 2 milijarde i 600 miliona i dati na neke druge pozicije. Ovde je bilo reči o tome da li je dobro što se daje RTS-u 2 milijarde i 600 miliona. Naravno, tamo rade neki radnici. Da li ovoj državi treba državna televizija? Treba, ali mi smo se zalagali za državnu televiziju, a ne za radiodifuznu organizaciju koja će sama da se finansira. Mi smo se zalagali i imali smo u naše vreme taksu. Vi ste rekli - nećemo taksu, jer je to opterećenje građana Srbije i ne mogu građani Srbije da plaćaju RTS. Je l' ne treba građani Srbiji da plaćaju RTS? Pa, nemoj da plaćaju RTS. Sada ne plaćaju direktno preko takse nego indirektno preko budžeta. Nije šija, nego vrat. Znači, plaćaju 2 milijarde i 600 miliona faktički iz budžeta Republike Srbije, direktno iz tekuće budžetske rezerve. Ovde piše naravno da je Vlada to svojom odlukom uradila i rešila trošenje tekuće budžetske rezerve. Interesantno, juče sam to objašnjavao. Kako Vlada može svojom odlukom da troši tekuće budžetske rezerve, a pokrajinska vlada ne može?Kako za pokrajinsku vladu kada donese odluku da troši tekuće budžetske rezerve za novoformiranu televiziju na albanskom i na srpskom jeziku; pa moram vas, on ne sluša, njega ne interesuje. Ima krivična prijava, a kad vi donesete odluku, onda može. Naravno, može, samo da li treba? Drugo, ako se već finansira RTS iz državnog budžeta, onda to nije privatno vlasništvo DOS-a niti Vlade Srbije, onda je to vlasništvo svih građana Srbije, a to znači svih njenih predstavnika koji su u ovom parlamentu, to znači svih političkih partija. Da vidim gde su te političke partije na DOS-ovoj televiziji. Nema ih. Kako onda građani Srbije koji nisu glasali za DOS treba da gledaju tu televiziju? Građanima Srbije ne treba u Beogradu RTS. Oni imaju 20 kanala. Treba im negde u unutrašnjosti, ali ti u unutrašnjosti nisu glasali za ovu vladu. Ne treba ni samo ova vlada da bude prisutna na toj televiziji, ako je već iz budžeta finansiramo. Onda treba i upravni odbor da se formira proporcionalno broju poslanika koji su u ovom republičkom parlamentu, shodno političkom raspoloženju građana Srbije, a ne neki nezavisni upravni odbori upravljaju televizijom, a mi kao poslanici, građani Srbije koji imamamo različito političko uverenje, plaćamo tu televiziju. O tome je ovde reč. Znači, te stvari moraju da se razrade i razgrade. Sad, oko izvora prihoda. Molim da saznamo, pošto mi imamo jedan problem - od kako je ova skupština, poslanička pitanja su ukinuta. Pošto je vlast ukinula poslanička pitanja, onda poslanici, a naročito mi iz opozicije, moramo da koristimo raspravu o nekom zakonu da bi postavili neko pitanje. Naravno, ništa van dnevnog reda. Gde je u prihodima, da li slučajno u porezu na promet, tretiran prihod od poreza koji se ubira u visini od 442.978 milijardi ili miliona od 5% poreza koji se ubira između Srbije i Kosova i Metohije na granici. Da li je to tretirano kao prihod? Zatim, gde je prihod od 2,8 milijardi dinara od poreza na usluge od strane NBJ ili ZOP-a, pošto je ZOP imao 14 milijardi prihoda po osnovu usluga preduzećima i ustanovama koji plaćaju. To je poznato i nije sporno. Znači 20% od toga je porez i to je 2,8 milijardi. Da li su te 2,8 milijardi uvršteno u prihod budžeta? Da li to slučajno Dinkić nije zadržao Narodnoj banci? To nema pravo. Ako je to uradio, da li je podneta krivična prijava što nije platio taj porez od 2,8 milijarde ili ga je neko oslobodio i da li neko ima pravo da ga oslobodi i ko ga je oslobodio, Vlada ili neko pojedinačno? Da li je 2,8 milijardi leglo ovde u budžet Republike Srbije. Treći izvor prihoda je 100 milijardi dinara koje je Vlada Srbije stavljala na račun NBJ kao depozit, kamata od tih para. Da li je NBJ plaćala kamatu na tih 100 milijardi, kolika je ta kamata i gde je uvrštena u ukupan prihod i ako nije, zašto nije? Pouzdano znam, dok je bio prethodni guverner gospodin Vlatković, dok nisu ušle ove puške i motke u Narodnu banku, da su NBJ i gospodin Vlatković uplaćivali kamatu na depozit koji Vlada Srbije drži kod NBJ. Mislim da je važno da ta pitanja znamo i da li je taj prihod uvršten u prihod ovog budžeta za 2002. godinu, a naročito da li je G-17 onih milijardu i 544 miliona, koje je Vlada Srbije platila zbog protokola koji je G-17 potpisao sa pekarama, a robne rezerve dale privatnim pekarama to brašno, da li je G-17 plus vratio tih milijardu 544 miliona i gde je taj prihod ovde uvršten. Ako nije uvršten, onda smo mi u stvari imali višak prihoda nad rashodima, što nije loše, što je dobro, ali barem da znamo da je taj prihod ovde uvršten.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Vreme na raspolaganju poslaničke grupe SPS je jedan minut.
Pošto imam samo minut, moram da govorim vrlo brzo. Gospodine Đeliću, 21.12.2001. godine rekli ste da ćete uključivanjem u međunarodnu zajednicu uključiti Džozefa Štiglica, kao jednog od vaših eksperata u procesu tranzicije i uobličavanja novog privrednog sistema. Kako ste uobličili taj privredni sistem, najbolje znaju radnici "1.maja" koji su od juče u štrajku. Znamo svi da ispod igle nema ladovine, ali "1. maj" nema ni para za plate, prezadužio se, prodao objekte i sada radnici koji štrajkuju misle da im je kriv direktor ili neki sindikalista koji je bio dobar svima. Nažalost, uzrok takvog stanja se ne nalazi u Pirotu. Uzrok takvog stanja nalazi se u Beogradu. S druge strane, pošto nemam vremena da vam ispričam celu priču, kako ste skinuli kožu svim građanima sa leđa, dobro znaju onih 400 građana koji su protestovali juče na 10 kilometara od Pirota, jer su uplatili carinu za robu, pa ste ih nakon 10 kilometara zaustavili i oduzeli robu, pa ih valjda terali da plate ponovo carinu. Treća stvar, u Beogradu se već danas dele nekakva obaveštenja o obavezi prijavljivanja imovine TV aparata, potpisana od strane gospodina Crkvenjakova, sa obavezom plaćanja TV pretplate od 210 dinara. Da li znate za to? Zbog čega sada vraćamo taksu ili TV pretplatu, a ovde pričamo da RTS-u treba da dajemo dodatne pare? Da li je taj RTS zadovoljio kriterijume objektivnog i nepristrasnog informisanja i obaveštavanja, mogli smo da vidimo i u emisiji predstavljanja predsedničkog kandidata Vojislava Šešelja, kada je jedan zaista objektivan i nepristrasan novinar pokazao kako treba da izgleda to objektivno i nezavisno novinarstvo itd. Pošto sam malo prekoračio vreme, hvala na toleranciji i izvinite što sam malo duže pričao.
Ovim je iscrpljena lista prijavljenih govornika. Pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS. Vreme na raspolaganju je 10 minuta.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodine ministre, razmatranje Predloga zakona o izmenama i dopunama budžeta Republike Srbije za 2002. godinu bi bilo potpuno da su narodni poslanici Skupštine Srbije dobili izveštaj o utrošenim sredstvima budžeta Republike Srbije za period januar-oktobar ili novembar ove godine, za koji sam saznao da ga je Vlada usvojila, ali ga mi nismo dobili. Tada bi se moglo videti kako su trošena sredstva iz budžeta, ko je trošio više sredstava nego što je to Skupština odredila i zašto, jer takvih sigurno ima. Pošto takvog izveštaja nema, ostaje mi da u ime poslaničke grupe SPS-a o predloženom zakonu konstatujem sledeće: da taj zakon, u stvari, potvrđuje ono što Vlada Republike Srbije ne sme javno da kaže, da je stanje u privredi Srbije jako loše; da se predviđene projekcije prihoda budžeta ne mogu ostvariti; da se mora izvršiti preraspodela sredstava; usput za Vladu završiti dva-tri potrebna posla, tj. pojačati propaganda, a sve to građanima Republike Srbije predstaviti kao maltene jednu tehničku stvar, kao da je sve u najboljem redu. Sama Vlada Republike Srbije priznaje na stranici 7. ovog predloga zakona, da je došlo do smanjenja doprinosa po osnovu smanjenja broja zaposlenih, po podacima za prvih devet meseci. Vlada Republike Srbije ne pominje koliko ima zaposlenih lica u Republici Srbiji, ali različite naučne institucije koje se bave analizom privrednih kretanja konstatuju da je taj broj skoro stigao do milion. Vlada Srbije se isključivo bavi privatizacijom za male pare, u nekim slučajevima za neverovatno male pare se prodaju preduzeća. Nema oživljavanja proizvodnje. Proizvodnja stagnira i u poljoprivredi i u građevinarstvu. Nema bržeg osnivanja novih preduzeća, otvaranja novih radnih mesta. Po stopi nezaposlenih Srbija je prva u Evropi. Vlada primenjuje politiku sirovog liberalizma. Tržište će počistiti sve domaće proizvođače, jer ih država uopšte ne štiti. Preduzeća će biti rasprodata, a radnicima kako bude, a vidimo kako im je, jer većina od njih dobija otkaz. To povećanje broja nezaposlenih znači novi udar na budžet i fondove socijalnog osiguranja. Zbog toga se i deo sredstava budžeta prebacuje i povećava organizacijama socijalnog osiguranja i Fondu penziojsko-invalidskog osiguranja. Što se tiče ostalih stavki budžeta, jasno je da je suma od četiri milijarde dinara za restrukturiranje banaka namenjena za isplatu otpremnina za nekoliko hiljada zaposlenih, koji su ostali bez posla zbog likvidacije četiri najveće banke u Srbiji. Iz ovog predloga zakona, iz teksta koji smo dobili, nejasna je pozicija 371 u razdelu Ministarstva za ekonomske odnose sa inostranstvom, pod oznakom "Transferi ostalim nivoima vlasti", sa namenjenom sumom od dve milijarde dinara. O kojim se nivoima vlasti radi u Srbiji, ili je u pitanju nešto drugo? Smatram da je odgovor u svakom slučaju potreban. Ovakvih pozicija i pitanja svakako ima još, ali bihvašu pažnju skrenuo još na svega dva. Prvo, u rebalansu budžetu se predviđaju značajna sredstva, i to 2,6 milijarde dinara za Javno preduzeće RTS, a to samo po sebi ne bi bilo ništa čudno, da sama Vlada Republike Srbije nije to isto javno preduzeće svojim postupcima dovela praktično u fazu raspadanja. Vlada je početkom 2001. godine, ne vodeći računa uopšte o sudbini RTS-a, tražila da se Skupština izjasni, a skupštinska većina je to i učinila, o ukidanju izvora finansiranja RTS-a. Setite se samo šta je tada od predstavnika Vlade Republike Srbije sve bilo izgovoreno, da bi se opravdalo ukidanje izvora finansiranja RTS-a. Suštinski, DOS, i naravno, Vlada Republike Srbije, prednost su dali svom izbornom obećanju u odnosu na sudbinu RTS-a, i naravno, svih zaposlenih. Vlada se nije osvrtala na činjenicu na koju smo mi socijalisti tada upozoravali, da RTS mora imati svoje izvore finansiranja, da je reč o nacionalnoj televiziji koja ima veliki značaj, da ona uopšte ne zaslužuje takvu sudbinu itd, ali naši zahtevi tada nisu pomogli. RTS-u je tada bila namenjena uloga javnog preduzeća koje treba da propadne ili, kako Vlada voli popularno da kaže, da se transformiše. Kako su u međuvremenu Vlada Republike Srbije, a i skupštinska većina, kako su uvideli da marketinga nikada nije dosta, a da privatne televizije i štampani mediji nisu dovoljni da bi se građanima Srbije reklo ono što oni hoće, da bi se ubedili u to što Vlada Republike Srbije radi, jer su svi relevantni pokazatelji stanja, ne samo u privredi Srbije, već i u drugim oblastima života negativni, i jer se objektivno ne mogu opravdati loši rezultati rada Vlade, prema RTS-u je primenjena druga strategija - direktno stavljanje svih programa RTS-a u funkciju politike Vlade Republike Srbije. Čast izuzecima, ali na svim programima, pored, naravno, obavezne muzike i sporta, redovno su prisutni predsednik Vlade i resorni ministri, kako bi građanima Srbije još bolje objasnili stvarnost. Kao, nije istina to što vam se događa, već ono što vam Vlada Republike Srbije kaže da jeste. RTS je tako od proklamovanog servisa građana, postao servis Vlade Republike Srbije. Najnoviji biser sam čuo pre neki dan, da je urađena sistematizacija novih radnih mesta u RTS-u, i verovali ili ne, za vodeća mesta u RTS-u, za urednike informativnog programa, njihove zamenike, uopšte se ne predviđa visoka ili viša stručna sprema, kao potreban uslov. Znači, radi se o tome da se i kroz sistematizaciju radnih mesta samo legalizuje postojeće stanje, odnosno još više učvrsti pozicija ljudi koji rade direktno u funkciji Vlade. Drugo, istu funkciju ima i druga stavka u rebalansu budžeta Republike Srbije za 2002. godinu, a to je povećanje sredstava za nevladine organizacije. Naravno, tu ne mislim na društvene, invalidske, socijalno- humanitarne, stručne i druge organizacije i udruženja građana, koji imaju svoju vrlo konkretnu ulogu u društvu i značaj za građane Srbije, već na one klasične tzv. nevladine organizacije, koje to naravno nisu, jer aktivno sarađuju sa Vladom Republike Srbije i za koje se sada izdvajaju dodatna novčana sredstva. Kao što su imale svoju ulogu i bile pomoć DOS-u u vreme kada je DOS bio opozicija, tako su sada nevladine organiizacije vrlo aktivna, logistička podrška Vladi Republike Srbije u vršenju vlasti. Zato Vlada Republike Srbije i preuzima obaveze Grupe G - 17, aminuje isporuke brašna pekarima, ali i velikodušno oprašta dug od 50 miliona maraka u prethodnoj godini. Stavka sredstava za nevladine organizacije se nalazi u razdelu nekoliko ministarstava, što govori samo za sebe. Stare dugove i sadašnju pomoć u vršenju i očuvanju vlasti treba naplatiti u novcu, i to se rebalansom budžeta upravo i čini. Zato se ne treba čuditi kada nevladine organizacije preko RTS-a, ali i drugih medija, pre predstavnika države, ali često i u njihovo ime, daju objašnjenja aktuelnih događaja, predlažu zakone o kojima se i Skupština kasnije izjašnjava, daju inicijative, koje onda država preuzima itd; postaju paralelni organi, preuzimaju tu ulogu. Odvajanje novca, kao kroz rebalans budžeta za 2002. godinu, samo je potvrda simbioze koja postoji između Vlade Republike Srbije i organizacija koje sebe nazivaju nevladinim, a rade za Vladu Srbiju. One koje ne rade za Vladu Republike Srbije, one su uvek skinute sa budžeta. Dakle, poštovane kolege narodni poslanici, poslanička grupa SPS smatra da ovaj drugi rebalans budžeta Republike Srbije za 2002. godinu nije dobar, da nije u funkciji interesa ekonomskog razvoja Srbije, pogotovu što se sredstva prebacuju i sa nekih drugih pozicija, jako potrebnih, kao što je agrarni budžet, a on pre svega odgovara potrebama Vlade Republike Srbije i zbog toga ga mi ne možemo podržati. Hvala.
Pošto više nema prijavljenih govornika, zaključujem načelni pretres i, saglasno članu 136. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubomir Mucić, Radojko Petrić, Nebojša Jović i Marko Ćulibrk. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneli smo amandman na član 2. predloženog rebalansa budžeta i mogu da kažem da je nekada i dobro što će glasanje o ovom zakonu i o ovim amandmanima, biti naknadno, imajući u vidu da je suština ovog amandmana i posledica amandman podnet na član 7. koji faktički predstavlja suštinu izmena u pojedinim razdelima i pojedinim pozicijama, posebnog dela budžeta. S obzirom da je to poslednji amandman, odnosno četvrti koji smo podneli na izmene i dopune ovog zakona, nadam se da ćete shvatiti suštinu celokupnog postupka, imajući u vidu da se u ovom članu faktički menjaju samo globalne cifre, koje su posledica predloženih izmena u posebnom delu budžeta za određene pozicije. Takođe bih hteo ovom prilikom da kažem da se suština predloženog amandmana ogleda u smanjivanju određenih pozicija i određenih izdataka, grupisanih u usluge po ugovoru i dotacije nevladinim organizacijama. Naš predlog je da sa te strane ove materijalne troškove i izdatke, na koje je bilo dosta ovde primedbi, treba smanjiti i ta sredstva preraspodeliti u neke druge humanitarne izdatke,koji će se u ovakvim uslovima ispunjavanja sredstava budžeta i nemogućnosti obezbeđivanja prihoda u budžetu racionalnije i rasporediti. Mislimo da jedino racionalizacijom potrošnje u budžetu, kroz neke vidove smanjenja materijalnihtroškova, zatim troškova putovanja, materijala, zarada, odnosno izdataka za zarade, kroz rashode budžeta i racionalizaciju tih rashoda, treba da se obezbede sredstva za izmirivanje najneophodnijih potreba. Sa druge strane, predlog je da se u okviru subvencija izvrši samo preraspodela globalnih sredstava, s tim da se ova stavka u članu 2. predloženog budžeta sa subvencijama preraspodeli od televizije na vraćanje sredstava za agrarni budžet. Mislim da su usluge po ugovoru, a takođe usluge po ugovorima za razne specijalne poslove u ovom budžetuizuzetno visoke, imajući u vidu da neke specijalne usluge u ovom budžetu iznose milijardu i 328 miliona, od čega su samo 370 miliona specijalizovane usluge za Agenciju za privatizaciju. Mislim da su, zaista dobro nagrađeni oni koji rasprodaju naša bivša društvena preduzeća. Verovatno da i prihodi u narednoj godini neće izostati po tom osnovu. Dalje, ovom prilikom nema potrebe da ove globalne cifre obrazlažem, jedino da zaista kroz ovu genezu amandmana na član 2, na član 4. i na član 7. posebnog dela budžeta kažem da poslanička grupa SPS nije predložila amandman, kako se to smatralo, kojim se povećavaju ukupna sredstva budžeta i ukupan obim budžeta, već je pokušala da izvrši, preraspodelu sredstava odnosno prenos sredstava za neke druge namene; to mislim da je i u ovom rebalansu budžeta bila politika Vlade, da se u okviru preraspodele sredstava, u okviru razdela pojedinih namena, podmire materijalni rashodi i izdaci koji su već i utrošeni. Zbog toga, pozivam vas da zaista u danu koji bude određen za glasanje prihvatite u paketu sva četiri predložena amandmana. Hvala. Neću koristiti drugi deo, pet minuta kao predstavnik poslaničke grupe.
Pitam predlagača akta, da li Vlada ima stav o ovom predloženom amandmanu, da li je Vlada prihvatila ili nije? (Tomislav Nikolić, sa mesta: Zamolio bih da prvo diskutujemo mi koji imamo pravo o amandmanu da dobijemo reč.) Bez obzira što se primedba odnosi na dobacivanje iz sale, zameniku predsednika poslaničke grupe dugujem odgovor. Po članu 137. Poslovnika Narodne skupštine, redosled je sledeći: podnosilac amandmana, ovlašćeni predstavnik podnosilaca amandmana, predlagač akta, izvestilac odbora, predsednik ili predstavnik poslaničke grupe i ovlašćeni predstavnik Vlade, ako Vlada nije predlagač. Pošto je izlaganje imao podnosilac amandmana, pitala sam u ime predlagača akta, ministra da li ima stav o tome da li je Vlada prihvatila. Vlada nije prihvatila. Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe SRS narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Gospođo Čomić, vi uopšte nemate potrebe da pitate ministra zato što on ima pravo da dobije reč kada god je zatraži i kada god ministar oseti potrebu da diskutuje, da se pojavi za govornicom, on to čini, a nekada i preskačući klupu, a nekada kao čovek prođe kroz red između klupa. Uglavnom, po Poslovniku koji ste vi izmislili, jedino ministar ima pravo da dobije reč kada god je zatraži i ovlašćeni predstavnik predlagača, a u ovom slučaju to je Vlada. Dakle, da bi se ministar izjasnio o tome da li će amandman da prihvati ili ne, on treba da čuje sva obrazloženja koja su u prilog amandmana ili protiv amandmana, da proceni, stavi na vagu, a ako već imate izveštaj Vlade da taj amandman nije prihvaćen, šta će vam pitanje upućeno ministru, da li on prihvata amandman? Ne može on danas da ga prihvata, ako je Vlada odbila da taj amandman prihvati. Ali, malo bih samo u principu govorio o članu 2. koji nam odslikava sudbinu ministra, ukoliko mi ovaj zakon danas ne izglasamo. Ako mi ovaj zakon ne izglasamo danas ili u danu za glasanje, a trebalo bi da ga ne izglasamo, da nas ne bi ponižavala Vlada Republike Srbije, ministar bi imao priliku da nam se javi iz Zabele. E, tako vam je to, ministar je radio protivzakonito, odobravao je trošenje sredstava protivzakonito, vi možete sada da ga pokrivate zato što mu je hladno, ali je trebalo da se prostire prema guberu koji mu je određen Zakonom o budžetu za ovu godinu. Ovde je amandman koji se tiče nevladinih organizacija. Razumem da će ministar demagoški sa ove govornice da uputi poruku i poslanicima i građanima i da kaže - jeste, odobrio sam transfere organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja u mnogo višem iznosu nego što mi je to omogućavao budžet Republike Srbije; ja sam odobrio naknade za socijalnu zaštitu iz budžeta u mnogo višem iznosu nego što mi je to odobravao budžet Republike Srbije. Pa bismo mi ovde seli i rekli - jeste, stvarno, trebalo je isplaćivati penzije, trebalo je radnicima koji ostaju bez posla ministar je imao vatru, proda se šećerana za jedan evro, sada mora Vlada Republike Srbije iz budžeta da nadoknadi radnicima do vrednosti šećerane. Ali, otkud ministru pravo da nevladinim organizacijama umesto planiranih 337 miliona da 441 milion; otkuda ministru finansija pravo da 104 miliona dinara para iz budžeta, bez odobrenja, da nevladinim organizacijama? Kome se to ulagivao ministar kada je narodne pare, narodni znoj, mukotrpno skupljeni harač davao nevladnim organizacijama, mimo iznosa na koji je imao pravo. Gde je sada ovde spisak tih nevladinih organizacija, da znamo tačno ko to od nevladinih organizacija masti brkove, da bi uveče na državnoj televiziji mogao da pohvali Vladu za njen rad. Zaista bi bilo zanimljivo da vidimo, uz ugovore koje Vlada ima sa nevladinim organizacijama,gde idu ta sredstva; ona se ne pojavljuju ovde kao donacije nevladinim organizacijama, već su to sredstva po ugovoru. Tako smo doživeli da nam nevladine organizacije kontrolišu carinu, da nam nevladine organizacije kontrolišu studentske domove, rad na univerzitetu, samo da bi se još više novca dalo nevladinim organizacijama, a da Narodna skupština o tome nema pojima. Juče vas je jedan poslanik, iz još vladajuće strukture, upozorio da vi finansirate neprijatelje Srbije. Me usuđujem se da kažem neprijatelje srpstva, nego neprijatelje države Srbije finansirate na taj način, kada god vam treba izjava protiv Srbije angažujete nekog pripadnika nevladine organizacije. To nisu nevladine, to su antisrbijanske organizacije, organizacije protiv države Srbije. Trenutno vam služe, ministre, ali neću ja da ih izdržavam iz poreza na svoju platu, neće to da radi niko od građana Srbije zato što ne znaju koja je to funkcija nevladine organizacije. Pišu vam predloge zakona, finansirate im te knjige, ubacujete u njihov levi džep novac iz budžeta, u desni im ubacuje Amerika, pročitajte knjigu Tima Maršala o tome koliko novaca dobijaju, pare se vrte na sve strane, a vi biste danas pred kraj 2002. godine da vam mi to retroaktivno, da ne kažem, posthumno odobrimo. Neće moći; nego ministar koji je finansirao po nečijem nalogu, i to mora da kaže po čijem, neka odgovara. Ako ovaj ministar bude odgovarao za manja dela, sprečićete budućeg ministra da odgovara za mnogo veća dela i na onu nesuvislu odbranu jučerašnju, na priču da RUJP nije pod Ministarstvom finansija. (Predsedavajuća: Šest minuta, narodni poslaniče.) Tu nas je ministar uputio na to da je Aleksandar Radović direktno odgovoran predsedniku Vlade, što je tačno i time je juče ministar finansija optužio predsednika Vlade Zorana Đinđića za nezakonito trošenje sredstava u Republičkoj upravi javnog prihoda, jer ako nije to kontrolisao ministar finansija, morao je predsednik Vlade.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Živanko Radovančev, Miomir Ilić, Hranislav Perić i Golub Rajić. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosioca amandmana neko želi reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Miomir Ilić.
Poštovani narodni poslanici, u ime SPS-a podneo sam amandman na pomenuti član iz razloga što smatramo da naše osnovno nacionalno blago, pre svega zemlja, odnosno poljoprivreda i vode, vodoprivreda, jeste nešto što treba da čuvamo; ne da degradiramo, već da unapredimo. U Predlogu zakona o rebalansu budžeta za 2002. godinu, u razdelu 10 - poljoprivreda i vodoprivreda, nije povećanje već smanjenje, baš onako kako ne bi trebalo da bude, za više od dve milijarde dinara. Iz tog razloga mi nikada to ne bi ni podržali, ali vi ćete to verovatno da odbijete; zato će glasači, pogotovu sa sela, to poštovati i u narednim izborima će sigurno ceniti, da je SPS uvek bila za poljoprivredu i selo i ove vaše propuste će kazniti na nastupajućim izborima. Radi obrazloženja navešću nekoliko primera. Na kritikovani budžet za 2000. godinu udeo agrarnog budžeta u ukupnom prihodu budžeta 2000. godine iznosio je 6%, 2001. godine 3,3%, a 2002. godine 3,18%. Vi dobro znateto smanjenje čemu vodi, a pogotovu ovom delu gde poljoprivreda predstavlja i te kako značajnu privrednu granu. Sobzirom da je naš predsednik poslaničke grupe rekao da mi u rebalansu budžeta nismo izvršili podizanje budžeta na više, nego preraspodelu, kako ste vi to predložili, u ukupnom iznosu od 176 milijardi, u tom delu je predlagač, odnosno Vlada možda, gospodin ministar, sigurnovodio računa, dodajući tamo gde je to značajno, pod parolom - nekome oduzmi a drugome dodaj. Ako oduzmemo ovoj najznačajnijoj oblasti, a to su poljoprivreda i vodoprivreda, onda to nema nikakvih osnova. Dve i po milijarde dodati za sufinansiranje RTS-a, koju ste vi kritikovali pre više godina zbog tog načina finansiranja, a sada pustiti jedan letak u Srbiji, koji upućuje da će narednih meseci da se RTS finansira na ovakav način, ne ide ni to vama u prilog. Ukinuti subvencijenefinansijskim korporacijama, kao što je to premija za mleko manja za 27% u odnosu na ono što ste predložili izglasanim zakonom o budžetu za 2000. godinu, zatim otkup pšenice za 27% smanjiti i u vodoprivrednoj oblasti uništiti organizacije počev od Srbijavode i onih organizacija koje održavaju zaštitne vodoprivredne sisteme dajući manje za 37% u odnosu na donete budžetske bilanse za 2002. godinu, krajnje je neozbiljno i neodgovorno. Iz tog razloga smatram da je sasvim na mestu da se predlog koji smo mi dali i da se budžet u ovom delu razdela 10, značionih predviđenih, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama umesto četiri milijardepetsto dvadeset četiri miliona dinara zameni iznosom od 6.024.000.000 dinara i to kao deo subvencije nefinansijskim korporacijama, jer je to sasvim realno i krajnje opravdano. Iz tog razloga smatram da ćete poštovati ovaj krajnje korektan predlog i prihvatiti naše amandmane. Hvala.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS, a zatim narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, o ovom amandmanu više pitanja bih postavio ministru poljoprivrede; međutim, ovaj amandman zaista odnosi se na nešto što je bilo suštinski značajno na početku prilikom donošenja budžeta za 2002. godinu, imajući u vidu da su u tom predlogu budžeta sredstva iznosila 6.300.000.000, u rebalansu juna 6.690.000.000, a u rebalansu budžeta na kraju ove godine sredstva za agrarni budžet iznose 4.524.000.000 ili negde oko 2,5 milijarde manje sredstava. Takođe, samo kratko da kažem da u skladu sa ovim amandmanom, imajući u vidu i predlog budžeta za 2003. godinu, za ovaj član zakona u predlogu za 2003. godinu prihvaćen je amandman SPS-a i taj član je uvršćen zajedno sa ostalim razdelima, tako da ni većini poslanika ovaj član ne bi bio upadljiv da nije bio eksplicitno napisan u članu 5. zakona. Suštinu ovog amandmana, ovog člana i smanjenja sredstava rekli smo i dosta je o tome pričano; mislim da je najviše polemike u celoj ovoj raspravi izazvalo smanjenje sredstava za agrarni budžet. A, gde se smanjuju ta sredstva? Ta sredstva se smanjuju na otkupu pšenice za 110 miliona, zatim na premijama za mleko za 700 miliona i zdravstvenu zaštitu životinja. Mislim da zaista ove namene u ovom trenutku nije imalo nikakvog smisla smanjivati i dirati, imajući u vidu da u prethodnoj 2001. godini u završnom računu budžeta imali smo da je iz sredstava budžeta nenamenski predviđena pozajmica koja je data u prethodnoj godini za otkup pšenice, tako da ovaj agrarni budžet predstavlja osnov i za naredne godine. I za narednu godinu mislim da u ovom delu nije imalo nikakvih razloga za smanjivanje onih sredstava koja su namenjena za subvenicje u poljoprivredi, pre svega za mleko i pšenicu. Takođe mislim da u ovom delu, znači investiciona sredstva koja su namenjena za izgradnju vodoprivrednih objekata, nemamo izveštaj da li su ona povećavana ili su smanjivana, ili su u okviru ministarstva koje se iskazuju pre svega kroz direkciju za vodu. U tom cilju mislim da zajedno sa ostalim amandmanima, koji su u posebnom delu budžeta, treba ovom prilikomimati u vidu i ovaj amandman, koji je sastavni deo posebnog dela budžeta i koji je predložila SPS, inače jedina koja je predlagala amandmane na Predlog ovog zakona. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. (Ne želi.) Tačnosti radi, na osnovu člana 84. stav 2. SPS nije jedina podnosilac amandmana, nego i Odbor za finansije i narodni poslanik Velimir Simonović, tako da bi bili obavešteni. Ako nema više prijavljenih za reč po članu 5, prelazimo na član 6. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubomir Mucić, Radojko Petrić, Jovan Todorović, Dušan Cvetković, Živanko Radovančev i Joca Arsić. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, samo da kažem da Odbor za finansije nije politička stranka, pa ne može biti u ravnopravnom tretmanu sa SPS-om kao poslaničkom grupom ili nekim drugim grupama koje su eventualno podnele amandmane. Zajedno sa kolegama poslanicima SPS-a podnela sam dva amandmana. Jedan na član 6, a jedan na član 7, koji ću takođe obrazložiti, ali i jedan i drugi su međusobno povezani i odražavaju suštinu mišljenja SPS-a o osnovnim principima na kojima se zasnovala priča o rebalansu budžeta za 2002. godinu. Znate, može nam se zameriti, kao što bi i mi mogli ministarstvu ili bilo kome drugome, zašto na ovoj poziciji nije ovoliko ili na onoj onoliko itd. Suština je u tome da smo zapravo zbog lošeg planiranja i zbog novih žarišta koja su otvorena, došli do toga da vršimo rebalans. Kada smo ga već izvršili, onda smo došli do, po nama, nekvalitetnih rešenja u Predlogu izmena i dopuna Zakona o budžetu za 2002. godinu. Ovim amandmanima pokušavamo da popravimo situaciju, odnosno da predložimo nešto što jeste razumno. Iskreno rečeno, ne očekujemo da će biti prihvaćeno, jer to je sudbina svih amandmana koje podnosi SPS u ovom parlamentu. Istine radi, moram da kažem da se ministarstvo po pravilu šest meseci nakon nekih naših amandmana seti da upravo te amandmane pročita i da ih uključi u sopstvene predloge. Primera radi, reći ću vam sledeće, mada ministar retko kada sluša ovo kada govorim, možda mu priča ne odgovara ili ga kolega zagovara, ali molim vas, on je ovih dana imao za potrebu da kaže kako se nešto u ovom parlamentu po prvi put u istoriji srpskoj dešava itd. Podsetiću vas da je po prvi put u istoriji srpskih finansija, recimo, trošak poslovnih putovanja bio veći nego sredstva koja su dodeljena Fondu za razvoj. Sada se ministar, na osnovu amandmana koje smo mi svojevremeno podneli, setio da kaže, stvarno je mnogo da trošak službenih putovanja bude 1.300.000.000, skinućemo to na 900 miliona. Kada je raspoređivao tih 400 miliona, onda ih nije rasporedio u Fond za razvoj, nego ih je rasporedio u neke druge izdatke u okviru rebalansa budžeta, na primer za televiziju i za neke druge subvencije. Nemaju socijalisti ništa protiv televizije. Kada smo vam govorili, nemojte gospodo da ukidate taksu na brojilo iz koje se objektivno finansira televizija, vi ste rekli, vi ste socijalisti pokvarili svu tu priču i mi to hoćemo da ukinemo. Niste nam rekli da ćete čitavu tekuću budžetsku rezervu da potrošite za televiziju. Naravno, meni može ministar da kaže, znate, gospodine Todoroviću, pare nemaju oči. Znam da pare nemaju oči i one idu tamo gde se usmeravaju. Pitanje je, na primer, šta je za srpski narod ili za građane Srbije preče, televizija u iznosu od 2.600.000.000, a da se pri tome od Direkcije za puteve uzme 1.500.000.000. Kao da je stanje puteva u Srbiji takvo da nema nikakve potrebe ulagati bilo šta u putnu privredu. Oduzeli smo Direkciji za puteve u vremenu, u kome ćemo imati jako velike probleme zbog vremenskih prilika, kiša, mrazeva itd. i svi ćemo mi, pa i mi poslanici, dolaziti na ovu skupštinu preko udarnih rupa, lomiti svoje automobile, a da se pri tome umanjuju sredstva Direkciji za puteve od 1.500.000.000 i da se u najvećoj meri ta sredstva daju za televiziju, za želenicu itd. Kada smo vam govorili, nemojte ljudi da ukidate porez na železnicu, podsećam vas, imali smo opštu stopu poreza 17% plus 3% posebnog poreza na železnicu, vi kažete, to su ostaci prošlog vremena, ne može tako, to su posebni računi, podračuni itd. Šta je sada ovo drugo? Malo je bilo subvencija za železnicu, moramo 1.400.000.000 da damo dodatno za železnicu i pri tome mi u stvari priznajemo istinu da se železnica u ovom vremenu i ovom društvu ne može na drugi način finansirati nego kako su to socijalisti u prethodnoj vladi koncipirali. To je neko naknadno priznanje, ali dobro je da ste to priznali ikada nego nikada. Hvala lepo.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Sada sam tražio reč po Poslovniku, molim da mi na osnovu Poslovnika Administrativni odbor odgovori da li je izvršena povreda Poslovnika. Molim vas da ubuduće u zapisnike sa sednica Narodne skupštine uvrstite odluke odbora o podnetim prigovorima povodom vaših povreda Poslovnika, pošto smo do sada više puta prigovarali da onaj ko vodi sednicu Narodne skupštine povređuje Poslovnik. Nikada nismo dobili odgovor odbora da li je Poslovnik zaista povređen ili nije. Nikada u zapisnik niste uneli kada je koji poslanik prigovorio da je povređen Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije. Vi ste sada povredili Poslovnik tako što ste poslušali savet službi koje ne čitaju dovoljno dobro Poslovnik, uvrstili ovde u raspravu. Zamarate nas narodne poslanike nekim amandmanima za koje kažete da je podneo Odbor za finansije. Molim vas da mi kažete, na osnovu kog člana Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije je Odbor za fiansnije ovlašćen da podnosi amandmane na predlog zakona. Na osnovu kog člana Poslovnika je bilo koji odbor ovlašćeni predlagač zakona? Amandmane mogu da predlože isključivo ovlašćeni predlagači zakona, odnosno odbori, Vlada ili predlagač samo ako je potreba za amandmanom u toku glasanja nastala prihvatanjem nekog prethodnog amandmana. Vi čak taj tzv. amandman Odbora za finansije stavljate ispred amandmana narodnih poslanika. Vi uopšte ne cenite narodnog poslanika koga je po definiciji izabrao narod. Molim vas i insistiraću da se ne usvaja zapisnik sa ove sednice sve dok u njega ne bude uključen odgovor odbora, da li je povređen Poslovnik na taj način što vam službe neprekidno trpaju amandmane odbora u materijal i vi nas ovde time zamarate. Isti je status odbora ili bilo kog prolaznika na ulici u pogledu podnošenja amandmana na predlog zakona. Mogli bi sada ovde čak i ovi koji nas prate sa galerije da podnose amandmane na predlog zakona. Eto, toliko su oni ovlašćeni, koliko je ovlašćen bilo koji odbor da podnosi amandmane na predlog zakona. Nemojte da nas ponižavate, nemojte da nas vređate. A da bi neko imao pravo da podnese amandman, to mora i da zasluži. To zaslužuje na izborima i isključivo na izborima.
Tri minuta.
Hvala.
Dužna sam vam objašnjenje i naravno zakazivanje sednice Administrativnog odbora, ako je mimo Poslovnika. Objašnjenje, prvo nepreciznost koju ste izneli. Dobili ste izveštaj odbora. Na zahtev poslanika je odbor razmatrao da li je predsednica Narodne skupštine povredila Poslovnik na, mislim da ću citirati tačno, Trećoj sednici Drugog redovnog zasedanja, kada se radilo o glasanju po članu 159. stav 2. i 3, a koji se ticao odluka Skupštine o radu bez dostavljenih izveštaja odbora i Vlade po amandmanima. Dakle, izveštaj Administrativnog odbora je dostavljen. Vaš zahtev za sastankom na kome će biti razmatrana vaša primedba, a samo bih vas molila da navedete i članove Poslovnika na koje se odnosi, da ne bih pogrešno citirala, znam da je 144, ali neka to bude u stenogramu kao vaš zahtev. Izvolite.
Prvo ću da vas vratim na član 131. koji kaže da pravo predlaganja zakona, drugih propisa i opštih akata imaju Vlada, svaki narodni poslanik, Skupština autonomne pokrajine ili najmanje 15 hiljada birača. Onda naravno član 144. koji kaže kada odbor može da podnese amandman, član 141. i član 53. koji se odnosi na prava i dužnosti Odbora za finansije, koji ni jednom svojom odredbom ne daje pravo Odboru za finansije da podnosi amandmane na predlog zakona. U pogledu odgovora Administrativnog odbora upozoravam da nam još niste odgovorili zašto u dnevni red nije uvršćena rasprava o odgovornosti Vlade, o odgovornosti pojedinih ministara, iako su rokovi protekli duže od godinu dana, a nikada nismo dobili odgovor Administrativnog odbora da li je u skladu sa Poslovnikom da rok, koji je od 3 do 15 dana, pogazite, prekršite i da nam za to ne date nikakvo objašnjenje.
Uz saglasnost predsednice Skupštine, sednica Administrativnog odbora će biti zakazana danas u toku dana ili ako ne bude danas, za šta je potrebna njena saglasnost, onda sutra, kada Administrativni odbor o tome odluči; u petak, može. Da li se po članu 6. još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljubomir Mucić, Radojko Petrić, Jovan Todorović, Dušan Cvetković, Živanko Radovančev i Joca Arsić. Odbor za finansije nije prihvatio ovaj amandman. Da li u ime podnosilaca amandmana neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo ću nastaviti priču o amandmanu na član 6, ali sa konkretizacijama. Šta smo zapravo kao Socijalistička partija Srbije predložili?Predložili smo prvo da se agrarnom budžetu vrati ovih milijardu i 500 miliona, koje je predlogom o rebalansu uzeto i predložili smo da se na istom nivou zadrže sredstva za obnovu zemljotresom porušenih objekata u Kolubarskom okrugu. Dakle, to je suština. Odakle da se vrati? Da se vrati sa pozicije dotacije RTS-u i sa pozicije dotacije nevladinim organizacijama u okviru razdela Ministarstvo vera. Najpre postavljam pitanje gospodinu ministru koje su to nevladine organizacije koje se finansiraju u okviru razdela Ministarstvo vera? Nije li reč o nekim sektama, o nekim verskim udruženjima ili ne znam ni ja kojim drugim zajednicama. Nama to nije jasno, iako se govori često o transparentnosti ili providnosti ovog budžeta; providno je da se finansira, ali ne znamo šta. Drugo, ako Vlada i Ministarstvopoljoprivrede u toku jedne budžetske godine nije u stanju da za potrebe vodoprivrede i poljoprivrede potroši planirana sredstva, onda se objektivno postavlja pitanje kakav je odnos Vlade, ministarstva i samog ministra prema poljoprivredi kao takvoj delatnosti. Da li je to znak da je višak sredstava u poljoprivredi, da li je to znak da su sve potrebe poljoprivrede zadovoljene, pa možemo sada na račun poljoprivrede da finansiramo RTS ili neke druge izdatke u okviru budžeta ili je to znak jednog nerada ili neodgovornog odnosa ministarstva prema toj i te kako važnoj oblasti. Uzmimo na primer pitanje izgradnje seoskih puteva, pitanje zasada novih šuma, pitanje rešavanja problema vodosnabdevanja ili zaštite od poplava. Zar nije bilo načina ili razloga da se ovih milijardu i 500 miliona upotrebi upravo u neke druge, mnogo korisnije svrhe i namene? Mislim da bi ovde prava poslanička većina objektivno morala da postavi pitanje odgovornosti nadležnog ministarstva. Mi iz godine u godinu doživljavamo poplave, doživljavamo suše, nemamo navodnjavanje, nemamo prilaze seoskim imanjima, nemamo nove zasade šuma, a imamo višak sredstava, i gle čuda, u Ministarstvuza poljoprivredu i vodoprivredu. Mislim da je to potpuno neopravdano i da je to, ako hoćete, nonsens u finansijama da ministarstvo koje bi moralo najviše da bude motivisano, zapravo ne može da potroši niti dodeljene aproprijacije za 2002. godinu. Zatim, kada je u pitanju povećanje sredstava, odnosno zadržavanje na istom nivou za Kolubarski okrug. Mi smo predložili da se zadrže 852 miliona, odnosno da se u odnosu na predlog rebalansa vrati tih 100 miliona u Kolubarski okrug za izgradnju domova, odnosno kuća koje su zemljotresom porušene. Ovde se predlaže da i ove godine preko stotinu domaćinstava, odnosno porodica ostane bez smeštaja. Kome je to u interesu? Opet da bi finansirali recimo RTS. Sto domova i porodica sa 400 ili 500 ljudi u tim kućama je i ove zime bez krova nad glavom, a umanjuje se aproprijacija za 100 miliona dinara. To je nešto što stvarno niko razuman ne može u ovoj skupštini da prihvati. Prema tome, ministre, najdobronamernije vam predlažem da prihvatite ovaj amandman Socijalističke partije Srbije i da time potvrdite, ako ništa drugo, onda jednu blagu brigu Vlade za ova dva pitanja o kojima sam govorio.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Reč ima narodni poslanik Ljubomir Mucić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije.
Ovo je onaj amandman koji je doprineo da se sva tri prethodna amandmana uvrste u razmatranje i koji faktički predstavlja krunu onoga šta smo mi želeli kroz izmene ovog zakona. Imajući u vidu da je dosta bilo govora u prethodnim razmatranjima, ja ću o razlozima koji su doprineli da se predloži ovaj amandman na ovaj član i samo ću kratko reći da zaista sa jedne strane i kao lokalpatriota, predložio sam da deo sredstava koja su namenjena Kolubarskom okrugu za otklanjanje posledica od zemljotresa u 2002. godini, ako su uskraćena u iznosu koji je ostvaren po osnovu nekadašnjeg doprinosa, a sada poreza na finansijske transakcije, u iznosu od 4 milijarde i 200 miliona, da se bar cifra i iznos koji je predviđen za izgradnju objekata u ovoj 2002. godini ne smanjuje. Zaista mi nije jasno da, ako je direkcija ugovorila izgradnju sto stambenih objekata za sto porodica u pet ili šest opština Kolubarskog okruga,u ovom trenutku taj deo posla ne bude i završen u toku ove godine. Mislim da je nelogično smanjivati sredstva za 100 miliona i da se sa te strane povećavaju neke druge pozicije i aproprijacije u budžetu za 2002. godinu. Pre svega, neće valjda Ministarstvo vera, a jedino ostaje da ono finansira, neko da se moli da ne bude jaka zima i da bi te porodice mogle da se izdržavaju, odnosno da prežive. S druge strane, mislim da je nekada najveća gužva ispala u opštini Mionica, da je Vlada Republike Srbije utajila 2,5 milijarde para ostvarenih od sredstava doprinosa za otklanjanje posledica od zemljotresa u Kolubarskom okrugu, iako je ukupna cifra tih sredstava, koja je ostvarena u 2000. godini, bila milijardu i 590 miliona. Ako smo već sa te strane deo sredstava od četiri milijarde i 200 prebacili dapokriva neke druge rashode i u budžetu, mislim da je zaista neprimereno da se ono što je već planirano početkom ove godine smanji za tih famoznih 100 miliona dinara. Pored toga, mislim da i Ministarstvo finansija i Vlada zaista treba da prihvate ovaj amandman, imajući u vidu da sredstva za materijalne troškove, odnosno troškove putovanja jednog ministarstva iznose 100 miliona dinara, a ukupna sredstva - materijalni troškovi jednog ministarstva iznose 320 miliona dinara. Da li je vrednije jedno ministarstvo ili te hiljade porodica u Kolubarskom okrugu? Predviđeno je za rušenje i za sanaciju 6000 objekata u tri godine, koliko je trebalo da traje ovaj doprinos solidarnosti. Zaista, ostavite putovanja, ostavite materijalne troškove, da izmirimo obaveze prema dobavljačima i izvođačima radova. Mislim da će imati vremena u toku zime da se ta sredstva regulišu kroz isplatu putovanja, materijalnih troškova i svega onoga što je u ovom trenutku manje bitno i manje prioritetno u odnosu na ove rashode. Na kraju, pozivam vas da zaista u danu za glasanje posebnu pažnju obratite na ovaj amandman, imajući u vidu da i pre četiri godine, kada je donet Zakon o utvrđivanju doprinosa za otklanjanje posledica od zemljotresa u Kolubarskom okrugu, Skupština ga je, uz saglasnost svih političkih partija koje su tada bile u ovom parlamentu, jednoglasno usvojila i da u ovom predlogu zaista izglasamo da se bar ne smanjuju sredstva za 2002. godinu.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, zamenik predsednika poslaničke grupe SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 7. je ključni član ovog predloga zakona i u njemu se pokazuje nemoć Vlade Republike Srbije da se uhvati u koštac sa krupnim zverkama, sa velikim kriminalcima, sa onima koji ne žele da Republika Srbija ostvari prihode utvrđene zakonom, nego deo, i to minimalni deo, tih prihoda odvlače direktno u svoj džep. Vlada Republike Srbije nas je ubeđivala da je nehumano, da je nečovečno, da je veliki teret za porodični budžet plaćanje takse za korišćenje televizora, koja je posprdno nazivana taksom na električno brojilo. Dobili smo zakon, dobili smo ponovo taksu na električno brojilo i od juče građani Republike Srbije, uz račun za utrošenu struju za novembar, dobijaju i stavku od 210 dinara, koliko ih košta gledanje nedržavne televizije koja se još uvek nezakonito i nezasluženo naziva televizijom Srbije, sa svoja tri kanala. Sad poručite onim svojim farmerima koji su, tobož, imali i u svinjcima električna brojila, ako ih do sada nisu skinuli, da skidaju ta brojila, jer ste im nametnuli namet na vilajet i na ta električna brojila. Računali smo u poslaničkoj grupi, u grubo, 230 evra dnevno će građani Srbije izdvajati za finansiranje RTS-a. Dok ne počne izdvajanje po osnovu računa na utrošenu električnu energiju, Vlada Republike Srbije pomoći će svojim miljenicima na televiziji tako što ćemo mi rebalansom budžeta da opredelimo dodatna sredstva za RTS. Čudnovato je da se na stranici 13 pojavljuju, u razdelu - Direkcija za puteve, subvencije nefinansijskim korporacijama od pet milijardi i 33 miliona. Otkuda Direkciji za puteve taj novac? Evo, pred sobom imam jedan ugovor o izgradnji benzinske pumpe, zamislite gde, na delu auto-puta kroz Novi Beograd. Nije znao čovek gde da traži lokaciju, nisu ni oni znali gde da mu daju, negde preko puta nove sportske hale. Zahvatiće deo pešačke staze, stići će pod prozor stanovnicima velikog bloka tamo. Uzeh da računam na koliko ga je obavezala Republička direkcija za puteve. Ispade da je to 800.000 dinara. Zamislite tog ugovarača koji je prihvatio da sklopi ugovor za privremenu lokaciju na pet godina. Ima li, draga moja gospodo, ikoga ko bi bio spreman da investira u izgradnju benzinske pumpe, kafića i jedne prodavnice na pet godina, na privremenu dozvolu? Nema. Ne može to valjda, izuzev ako nije miljenik Vlade, po uredbi o prometu naftnih derivata, ne može to na razlici u ceni, na legalno prodatim naftnim derivatima, taj novac uložen u to ne može da se izvuče. Tim pre što će valjda negde da se nađe novac da popravite one mostove u Ostružnici koje mi sagradismo, pa vaši porušiše a nisu ni bili pušteni u saobraćaj, pa će tranzit da ode oko Beograda, pa će biti možda i smanjenog prometa na toj benzinskoj pumpi. Ako se odrekne Direkcija za puteve prihoda, to je jedinstvena lokacija, neponovljiva, to je blago, jer imate pumpu na "Zmaju", imate privatnu pumu kod "Laste" ili kod policije i imate na brdu Jugopetrolovu. Još ta jedna, gde je juče bio lančani udes, otprilike može da se uradi na tom delu auto-puta i više nema u Beogradu dobrih lokacija za pumpe koje niste već dali svojim pulenima. I vi 800.00 dinara! To je koštalo makar 500.000 maraka u džep nekome, dame i gospodo. Tako se to sad radi u Srbiji. Sad je sve veoma jeftino zato što ćemo namaći budžetom, ima poreza na promet, ali zato se novac odvaja moćnima direktno u džep. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Porušili ste ljudima na zemunskom keju kioske, a izdali ste odobrenje za gradnju neke prodavnice od 1.500 kvadrata, ponovo na zemunskom keju. O čemu se radi? Kakvi prihodi za Bojanu Lekiću i njenu antisrpsku politiku, kakvi prihodi za ovakvu Radio televiziju Srbije. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, isteklo je poslovničko vreme za raspravu o amandmanu.) Ako hoćete da se slikate, dame i gospodo poslanici, platite kao što i mi moramo gostovanje na svakoj televiziji da platimo. Mi da vam finansiramo vaše pojavljivanje na državnoj televiziji nećemo. Tu televiziju vam, kao i u jedno vreme pre vas, više niko i ne gleda. (Predsedavajuća: Šest minuta.) Molim vas da me obaveštavate na svakih 15 sekundi, predugo mi je to na 30 sekundi. Ovo je ulazak u tunel i u mrak. (Predsedavajuća: Šest minuta i 15 sekundi.) Hvala vam najlepše. Aminujete li danas ovakvo raspolaganje budžetom Republike Srbije? Potpisali ste da ćete to aminovati svaki put. (Predsedavajuća: Šest minuta i 30 sekundi.) Kad se vlast promeni, vas će neko pitati zašto ste to aminovali.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić dobro zna da je za prekoračenje vremena i zamenu teme za govornicom predviđena kazna zbog kršenja Poslovnika Narodne skupštine i izričem vam drugu opomenu. Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. Odbor za finansije prihvatio je ovaj amandman, sa pravno-tehničkom redakcijom koju je predložio Odbor, a sa kojom se saglasio podnosilac amandmana. U ime predlagača akta, da li ministar ima stav Vlade po amandmanu koji je prihvatio Odbor?
Vlada je prihvatila ovaj amandman.
Ministar izveštava Skupštinu da je Vlada prihvatila ovaj amandman, čime je on postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Pavlović. Odbor za finansije je prihvatio ovaj amandman. Da li ministar ima stav, u ime predlagača akta?
Vlada prihvata amandman.
Ministar izveštava Skupštinu da je Vlada prihvatila ovaj amandman, čime je on postao sastavni deo predloga zakona. Na član 7. amandman je podneo Odbor za finansije. Podnosilac amandmana, u ime predsednika Odbora, narodni poslanik Nenad Bogdanović, nije tu. Da li neko drugi od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Ovim smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima. Da li predstavnik predlagača, gospodin Božidar Đelić, ministar finansija i ekonomije, želi završnu reč? Ima reč ministar, gospodin Božidar Đelić.
Gospođo predsedavajuća, uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, želeo bih u nekoliko rečenica da odgovorim na ona pitanja koja su postavljena u ovoj diskusiji i da kažem u stvari šta znači glasati, a šta znači ne glasati za ovaj predlog zakona, pošto mi se čini da se kroz ovu diskusiju smisao malo izgubio. Prva stvar, što se tiče ovog zakona, on proizilazi iz jednog drugog sistemskog zakona, koji je ovaj dom izglasao februara meseca ove godine, a to je Zakon o budžetskom sistemu. Videli smo u prethodnoj tački da je pre bilo moguće, posve zakonski, da Vlada Republike Srbije vrši preraspodelu sredstava, i to je bilo urađeno i 2001. godine. To više nije moguće, i oni koji kažu rebalans, rebalans - da, apsolutno bi bilo bolje da nikada ne dođe do rebalansa, što bi značilo da se predviđanje i sve ono što je u zakonu uređeno, odvija po planu, međutim, mi kao zemlja smo u velikoj meri stabilizovani, ali ne u potpunosti. I, ako vidite koji su razlozi zbog čega dolazi ovde do rebalansa, doći ću malo detaljnije do toga za koji sekund, vidimo da mi nismo u potpunosti stabilizovana zemlja. Zbog toga će institut rebalansa najverovatnije postojati sledeće godine, možda jedanput, posve sigurno. Ukoliko ovaj dom usvoji Ustavnu povelju, shodno onim odredbama koje se predviđaju, i budžet za 2003. godinu će morati da bude revidiran, ako ni zbog čega drugog, onda bar zbog te Ustavne povelje i promene koje ona donosi. Takođe bih hteo da kažem toda, već kada u jednoj zemlji kao što je naša nije moguće sa sigurnošću reći da neće nikada više biti rebalansa, utoliko je dobro što Vlada treba da dođe pred ovaj dom, da bi se taj rebalans i izvršio. I, ako pogledamo realnu situaciju, i tu želim samo da ponovim, poreski sistem je dao i daje onoliko koliko se od njega očekivalo, na stavkama koje su tu za pokrivanje deficita. Stvari su u okviru onoga što je predviđeno, i samim tim, taj finansijski guber ili pak rashodi su na nivou koji se mogao očekivati. Međutim, imamo neke pozicije koje iziskuju više prostora, i te pozicije nisu neka proizvoljnost Vlade, već je život njih nametnuo. To su penzije, to je nesmetano obavljanje usluga u domenu železnice, ili pak najnužniji remonti u domenu elektroprivrede, ili pak socijalne prinadležnosti. Na taj način ova vlada pokazuje da veoma ozbiljno shvata zakon, veoma ozbiljno shvata obaveze koje ima prema građanima i samim tim očekujem da i ovaj dom shvati na taj isti način te obaveze, koje imamo prevashodno prema građanima. Bilo je nekoliko pitanja na koja bih hteo da odgovorim. Što se tiče nevladinih organizacija, i to je bilo pitanje profesora Simonovića, tu želim da kažem da ovde imamo jedan naziv koji proizilazi iz međunarodne klasifikacije, koji smo usvojili u Zakonu o budžetskom sistemu, tako da i naše javne finansije budu čitkije, da možemo da se uporedimo sa nekim drugim zemljama, da vidimo šta i koliko trošimo prema nekim zemljama, koje su nam bliske, ili eks-jugoslovenske republike, ili pak Bugarska, i na taj način uporedimo da li mi manje ili više trošimo, da možemo to da analiziramo. To je dobro, međutim, šta je iza toga - to je Crveni krst, to je finansiranje vas, tj. političkih partija ovde, u parlamentu, i Udruženje boraca. To je to, znači, nema nijedne druge stavke ovde, i ovde je povećanje prevashodno zbog toga što je Crveni krst imao više sopstvenih prihoda, a imao je više sopstvenih prihoda zbog toga što su prihodi od igara na sreću bili nešto veći od onoga što je bilo predviđeno, a on se finansira delom iz toga i dobio je taj novac. Ta tema će tek doći na dnevni red ovog cenjenog doma, ukoliko uvrstite u jednu od narednih sednica i Predlog zakona o igrama na sreću, koji vam je prosleđen već pre nekoliko meseci, koji bi trebao na trajni način da bolje uredi tu materiju, koja je veoma osetljiva, i nadam se da ćemo je tim zakonom još bolje urediti. Isto tako, bilo je pitanja oko RTS-a. Tu želim samo da kažem, što se tiče pretplate, to je nešto što je predviđeno Zakonom o radiodifuziji, koji ste izglasali pre koji mesec, i ono o čemu se čuje, mislim da su to pripremne radnje za to. Ako želimo da imamo delimično i kulturnu baštinu i da imamo neke dokumentarce, neke ne čisto komercijalne emisije, mislim da postoji, i to ste vi pokazali izglasavanjem tog zakona pre koji mesec, konsenzus u našoj zemlji da nam je nužna jedna takva ustanova i da vredi finansirati je iz jedne pretplate. Jer, ako pogledamo iskustvo iz ove godine, mogu da kažem veoma otvoreno da nije dobro da se RTS finansira na način na koji je finansiran ove godine, da nije dobro da on dolazi direktno iz budžeta, jer u nekoj perspektivi to može da bude i neki element pritiska na tu kuću, a to ne bi trebalo da bude tako. Zbog toga, ma koliko se lično angažujem da ne postoje te namenske takse i porezi koji dovode do razaranja javnih finansija, evo jednog izuzetka koji je vredan, jer na taj način će ta veoma važna institucija imati svoje prihode, koji neće zavisti od toga šta se dešava u budžetu, kako se izvršava budžet i koji su prioriteti. Zbog toga je veoma važno da se i ta preplata implementira, kao što je i predviđeno zakonom. Zadnja stvar koju bih hteo da kažem, to je oko agrara. Naravno, bilo je tu puno, rekao bih, malo i demagogije od onoga što je rečeno. Dokumentacija je ono što je zakočilo isplate, ne to što se hteo žrtvovati agrar, i mogu ovde odgovorno reći da ni jedan seljak neće biti zakinut ovim. Premije za mleko, se isplaćuju redovno, čak smo imali situaciju da je jedan poslanik opozicione stranke rekao pre koji mesec ovde da, ruku na srce, te premije za mleko nikada nisu bile veće, nikada nisu bile redovnije,to je realnost i to je dobro. Isto tako, premije za šećernu repu, za duvan, sve će to biti isplaćeno, i to je već sledeća tačka dnevnog reda ovog zasedanja. Prostor za to je predviđen, za te isplate, u budžetu za 2003. godinu. Poruka je ovde za naše seljake da niko ovde, ovim rebalansom neće biti zakinut. Ono što bih hteo da zaključim to je da se ovde često pokušava izvršiti jedna zamena teza - Vlada je ovde, pred ovim domom, shodno zakonu, da bi predložila jedan rebalans budžeta, i to je njena odgovornost; ali isto tako odgovornost je ovog doma da izglasa ovaj zakon. Jer, ukoliko ga ne izglasate - i to želim da bude veoma jasno našim građanima, a sada bih hteo da se obratim nekim kategorijama, penzionerima,da im bude jasno - da oni poslanici koji budu glasali protiv ovog zakona o rebalansu, traže od Vlade da ne isplati delom penzija za decembar, zbog toga što se velikim delom, skoro 37% penzija finansira kroz transfere iz budžeta, i da bi ta sredstva po zakonu mogla biti isplaćena, važno je da ovaj zakon bude izglasan. Znači, oni koji budu glasali protiv toga, glasaju protiv vaših penzija, a za one koji su iz ŽTP-a, to je ista stvar. Sredstva koja su nužna da bi se isplatile plate u decembru, iziskuju ove zakonske promene. Isto je i za one koji očekuju neke socijalne prinadležnosti. Vlada ima odgovornost, ali isto tako i stranke, kao i ovi poslanici koji će glasati oko ovoga zakona. Samo sam hteo da to bude veoma jasno i na našim građanima je da prosude kada se glasa, da li se glasa u njihovom najboljem interesu. Hvala.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam vas da prema članu 148. stav 3. Poslovnika, predsednik Narodne skupštine može da odredi dan za glasanje o predlogu budžeta ili o predlogu izmena i dopuna budžeta u toku sednice, ne čekajući da se završi rasprava u načelu i pojedinostima o ostalim tačkama dnevnog reda. S obzirom da smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će, po odluci predsednika Narodne skupštine, u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i pojedinostima.
Najpre bih vas zamolio gospođo Čomić, kada tražim reč za povredu Poslovnika da mi odmah date, a ne da svoju tiradu izvodite, na to niste ovlašćeni po Poslovniku. Drugo, po članu 100. stav 1. trebalo je da opomenete ovde gospodina ministra, najpre da ne vređa narodne poslanike, da nas ovde ne optužuje za ono kako ćemo glasati i da ne okreće staru populaciju protiv narodnih poslanika i da ne laže Narodnu skupštinu Republike Srbije. Zato gospođo Čomić, trebalo je odmah da mu kažete..... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, podsećam vas da imate izrečene dve mere opomene i podsećam vas na obaveze Poslovnika, da se sa uvažavanjem obraćate svim članovima Vlade i narodnim poslanicima.) ..... ma, podsećajte vi mene, podsetite vi ministra, da je ovo maj mesec, pa da ministar kaže - ako ovo ne usvojite, neće biti penzija, mogao bih da ga razumem, ali u decembru mesecu, kada su već sve penzije isplaćene, izuzev jedne, da nas laže ministar da neće biti penzija ako se narodni poslanici drznu da glasaju protiv njegovog Predloga zakona. Kako vas nije sramota, gospodine ministre. Ko ste vi da pričate o srpskim penzionerima, doleteli ste pre godinu dana, odletećete za tri meseca. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, podsećam vas na odredbe Poslovnika članovi 100, 101. ....) ..... šta me podsećate, što ne podsetite ministra koji izađe ovde da se pravi važan, da se glupira svojim izjavama ovde. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, imate dve opomene..... Pa šta, nemojte da mi pretite.
Primoravate me da primenjujem Poslovnik i dalje. Dakle, za vreme rasprave o izmenama i dopunama ovog zakona i završnih računa, bilo je za ovom govornicom slobode govora među narodnim poslanicima, u onome što su oni govorili, koliko na isto pravo, kao i narodni poslanici, ima i ministar, ukoliko ima argumentacije za svoj stav. Zahvaljujem se na učešću u radu u prepodnevnom delu sednice.
Dame i gospodo narodni poslanici, molim da radi utvrđivanja kvoruma ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema utvrđeno da imamo kvorum za rad kao i kvorum za odlučivanje. U sali je prisutno 175 narodnih poslanika. Prema tome, nastavljamo petu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine u 2002. godini. Konstatujem da sednici prisustvuju predsednik, potprerdsednici i ministri u Vladi Republike Srbije. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2003. GODINU Pre nego što nastavimo raspravu o budžetu za 2003. godinu, staviću jedan predlog na glasanje. Naime, zbog zakonske obaveze da usvojimo budžet do 15. decembra predlažem da danas produžimo radno vreme do zaključenja rasprave o budžetu, a da potom ujutru nastavimo raspravu u pojedinostima i da obavimo glasanje o budžetu, što nam omogućuje Poslovnik na osnovu člana 148. Stavljam predlog na glasanje, da danas radimo do okončanja načelne rasprave o budžetu. Za 100, protiv 49, uzdržana dva, nisu glasala 22, od ukupno 173 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila predlog da danas radimo do završetka načelne rasprave o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu. Primili ste Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu, sa Memorandumom o budžetu i ekonomskoj i fiskalnoj politici za budžetsku 2003. godinu i naredne dve godine i finansijskim planovima organizacija obaveznog socijalnog osiguranja za 2003. godinu, kao i Dopunu obrazloženja predloga potrebnih sredstava po pojedinim korisnicima budžeta uz Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nenad Bogdanović, zajedno Predrag Mijailović i Dragoljub Vojinović, Veroljub Arsić, Milorad Mirčić, Nataša Jovanović, Tomislav Nikolić, Aleksandar Vučić, Gordana Pop-Lazić, Miroljub Veljković; zajedno Žarko Obradović, Zoran R. Anđelković, Ljubomir Mucić, Radojko Petrić, Nebojša Jović i Hranislav Perić; zajedno Toma Bušetić, Jovan Todorović, Dušan Cvetković, Joca Arsić, Radojko Petrić i Ljubomir Mucić; zajedno Živanko Radovančev, Golub Rajić, Miomir Ilić, Ljubomir Mucić i Rade Bajić; zajedno Dragan Marković, Petar Petrović, Miloš Lukić, Adam Urošević i Živko Selaković, Zoran M. Anđelković; zajedno Branislav Ivković, Dragan Tomić, Stevan Gudurić, Zoran D. Nikolić, Vladimir Garčević; Meho Omerović; zajedno Srđan Petrović, Dušan Ilić i Dragan Lazić, Velimir Simonović; zajedno Joca Arsić, Milan Janković, Dragan Todorović, Hranislav Perić i Dušan Cvetković; zajedno Živanko Radovančev, Golub Rajić, Miomir Ilić, Rade Bajić i Bora Stanimirović; zajedno Ljubomir Mucić, Nebojša Jović, Dragan Jovanović, Rajko Baralić i Marko Ćulibrk; zajedno Toma Bušetić, Joca Arsić, Jovan Todorović, Ljubomir Mucić i Dušan Cvetković, Bratoljub Janačković, Ljubodrag Grbić i narodni poslanik Dragan Rafailović. Narodni poslanik Zoran R. Anđelković, pisanim putem, povukao je amandmane na čl. 2. i 7. Predloga zakona. Na sednici Odbora za finansije narodni poslanik Nenad Bogdanović povukao je amandmane na čl. 6. i 7. Predloga zakona. Narodni poslanici Mirko Rosić i Predrag Stojanović podneli su 10. decembra amandman na član 7. Predloga zakona koji je neblagovremen, jer je podnet posle isteka roka za podnošenje amandmana. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Na sednici Zakonodavnog odbora mišljenje je izdvojio narodni poslanik Dragan Rafailović. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da je prema članu 90,ukupno vreme rasprave u načelu pet časova i da se ono raspoređuje srazmerno broju narodnih poslanika koje ta poslanička grupa ima. Molim predstavnike poslaničkih grupa da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 136. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine otvaram načelni pretres. Za reč se javio predsednik Vlade gospodin Zoran Đinđić. Izvolite.
Dobar dan dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici; kroz javne finansije i budžet, kao najvažniji deo javnih finansija, prelamaju se gotovo sve najvažnije teme u jednom društvu, od onih najširih, ideoloških, do onih konkretnih, u smislu koliko će koja grupa korisnika iz budžeta dobiti u budžetskoj godini predviđenih sredstava. Naravno, na filozofiji javnih finansija se definiše karakter društvenog i političkog uređenja u jednoj zemlji. Čitav 19. i 20. vek je bio obeležen vrlo oštrim ideološkim sukobima oko uloge države tj. javnog sektora i tržišta, odnosa tržišta i države i milioni ljudi su ginuli u tim ideološkim borbama verujući: jedni, u to da država treba da ima veće učešće, da država treba da raspolaže sa više novca i da ga distribuira u društvo; drugi u to da država treba što manje da se meša i da treba da se prepusti tržištu da ono uređuje odnose u društvu. I još uvek su u ozbiljnim zemljama i ozbiljnim vladama rasprave o tome koji deo društvenog proizvoda, koji deo novca koji se u jednom društvu stvori, treba prepustiti onima koji su ga stvorili, znači smanjiti poreze, a koji deo treba i na koji način rasporediti na one koji nemaju iste šanse da učestvuju neposredno u društvenom bogatstvu, nego određenom socijalnom solidarnošću i redistribucijom treba da budu učesnici u onome što jedno društvo proizvede tokom jedne godine. Naravno, rasprava o budžetu je rasprava o stanju ekonomije i to se videlo i danas i juče u vašim diskusijama. Budžet je posledica stanja ekonomije; da je ekonomija u jednoj zemlji, pa i u našoj, u mnogo boljem stanju onda bi naravno i više novca bilo i onda bi iz samog tog budžeta mogla da se vrši fleksibilnija i komotnija raspodela. Na primer, u budžetu Japana 40% sredstava se izdvaja za finansiranje javnih radova, pre svega u građevinarstvu i putnoj infrastrukturi, 40% zbog toga što se iz budžeta Japana ne daju tako veliki delovi za socijalne potrebe, za penzije i druge zakonske obaveze, koje su svojstvene za naš budžet. Znači, stanje ekonomije će biti tema i naravno bilo bi neumesno da mi sada kažemo da se rasprava svede samo na tehniku raspodele budžeta. Mislim da je ovo prilika da, i zbog naše javnosti i zbog stranaka u ovom parlamentu, nešto kažemo i o ekonomskoj politici koja se u ovoj zemlji vodi i o prioritetima te ekonomske politike, jer je mnogo toga političko pitanje. Političko pitanje je da li ćemo mi da definišemo prava kako smo ih definisali u našoj zemlji; ako ih definišemo tako kako smo ih definisali, onda jedan veliki deo rasprave o budžetu se praktično razume sam po sebi, jer vi ne možete na jednoj strani da definišete prava penzionera na određen iznos penzija, a da onda na drugoj strani kažete - ali, mi u budžetu nećemo obezbediti ta sredstva, jer očigledno da doprinosi za penziono osiguranje nisu dovoljni da to obezbede. Znači, to je jedan lanac odluka gde na početku stoji pitanje o karakteru našeg društva. Da li mi želimo društvo koje će pre svega da se uređuje po tržišnim principima, po konkurenciji, po tome - ko koliko može da zaradi, on toliko treba i da dobije, sa blagim mehanizmom intervencije, ili želimo društvo koje će ipak u celini da mnogo više vodi računa o socijalnoj solidarnosti na uštrb mehanizama tržišta u jednoj fazi. To su sve osetljiva pitanja i budžet je jedan od odgovora na ta pitanja. Mi kao Vlada smo dali neke svoje ideje i kroz budžet za prošlu,ovu i sledeću iz budžeta Japana. To jeste politička tema o kojoj možemo otvoreno politički da diskutujemo, da je osporimo ili da je afirmišemo. Mi imamo argumenata da je ta koncepcija budžeta i ta koncepcija društva, pravedna i dobra. Ono što nije moguće je da sena jednoj strani prihvati ta koncepcija i da se ospore njene posledice; da se kaže - da, mi hoćemo da dajemo milijardu dolara iz budžeta dodatak za penzione fondove, jer oni ne mogu da se pune samo iz doprinosa; mi hoćemo da damo milijardu ili 500 miliona evra ili dolara za socijalne prinadležnosti; mi hoćemo da damo milijardu evra, dve milijarde maraka, 62, 63 milijarde dinara za plate lekara, nastavnika i onih ljudi koji primaju plate iz budžeta; mi sve to hoćemo; a na drugoj strani mi smo protiv budžeta, mi nećemo te poreze, mi nećemo te doprinose. To nije moguće. Moguće je izvršiti korekcije unutar jedne koncepcije budžeta, javnih prihoda, javnih finansija ili je moguće ponuditi sasvim drugu koncepciju. Koncepcija koju mi zastupamo je karakteristična za našu zemlju zbog njenih zatečenih problema i ona jeste jedna socijalna koncepcija. Znači, naš budžet je budžet jedne zemlje sa socijalnim problemima, budžet zemlje u kojojstanovnici, koji svoja prava u uspešnim zemljama tržišne ekonomije ostvaruju van budžeta, mogu da ostvare samo uz pomoć budžeta. To su pre svega penzioneri, to su socijalno ugrožene porodice. Ako bismo taj deo izuzeli iz budžeta Republike Srbije, a to je jedna četvrtina ili jedna trećina, onda bi na osnovu prihoda koje imamo mogli da govorimo o mnogim drugim prioritetima. Da li bi trbalo uložiti malo više u puteve ili bolnice, u škole, u zgrade ili kao podsticaj privredi, poljoprivredi ili nekim drugim važnim delatnotima, ali moramo da znamo da u tom slučaju taj iznos koji smo opredelili za ove potrebe koje sam pomenuo nemamo na raspolaganju. Znači, kolač je takav kakav jeste: možemo da ga delimo unutar njega, a ne možemo da ga naduvamo i da ga na silu povećavamo. To je aksiom i molim vas da o tome vodimo računa. Naravno, budžet je politička tema i vrlo je podložan političkoj demagogiji. Sigurno, i sa strane vlasti i sa strane opozicije, tu ima mnogo toga što se malo demagoški formuliše, ali ne treba preterivati. Onda se time stvara jedan osećaj političke neodgovornosti u zemlji. Onaj ko tvrdi da treba smanjiti poreze i povećati budžetske izdatke, on je jedan neodgovorni demagog. Ne bih voleo da u našoj zemlji preovladava takva demagogija, jer će se onda izgubiti osećaj za realnost i za to da novac mora da bude zarađen da bi bio potrošen. Jedini način da novac bude potrošen, a da ne bude zarađen, jeste neodgovorno zaduživanje na osnovu budućnosti, štampanje novca, trošenje ekonomske supstance društva i neminovna propast tog društva i te ekonomije. To je jedan put kojim mi ne želimo da idemo. Znači, imamo na jednoj strani moguće prihode, a na drugoj prioritete. Dajte da o tome načelno razgovaramo i da vidimo da li je ova vlada donela ispravnu odluku, kada je odlučila da ne dira u zatečena prava, a pre svega socijalno ugroženih grupa stanovništva, naših najstarijih stanovnika, ili je ona možda pogrešila. Možda je trebalo da ide, kao što su u nekim drugim zemljama postupali, sa jednom liberalnijom političkom filozofijom i da kaže, smanjimo poreze i pustimo ljude neka svoj novac koriste kreativno, za ekonomiju, pa će posle izvesnog broja godina ta ekonomija biti dovoljno snažna da onda iz svojih rgularnih doprinosa finansira neke socijalne sisteme, kao što je penziono osiguranje. Postavlja se pitanje, šta bi bilo za to vreme sa milionima ljudi koji ne mogu od onih prihoda koji se skupljaju iz regularnih izvora, kao što su doprinosi, da finansiraju svoje osnovne potrebe. To je jedno vrlo teško pitanje i sasvim sigurno za ministra finansija najteže pitanje, kako jedan vrlo ograničeni izvor sredstava dobro rasporediti kad su oni koji to dobijaju nezadovoljni, jer je to premalo za njih, ali je to ipak previše za sam budžet, jer ostaje jako malo manevarskog prostora za neke druge prioritete. Osnovni problem našeg društva jeste što ono ima i socijalnu i imovinsku strukturu koja je tipična za nerazvijena društva ili za društva u razvoju, a ima starosnu i strukturu radne snage tipične za razvijene zemlje u zenitu svog civilizacijskog puta. Znači, mi imamo imovinsko stanje stanovništva, bruto proizvod po glavi stanovništva i ukupno društveni proizvod koji je karakterističan recimo za neke afričke zemlje. Tako da 1.400, 1.500 dolara po glavi stanovnika, to je manje nego Irak, koji ima 2.400 dolara i to je manje nego većina naših zemalja u okruženju. Imamo stanovništvo, nasuprot tome, prosečnostaro 39 godina, a što podrazumeva određene troškove socijalnog i zdravstvenog osiguranja, smanjenu mobilnost i izdržljivost tog stanovništva i određene socijalne sisteme da podrže stanovništvo u takvoj životnoj dobi. Na drugoj strani, zemlje u razvoju imaju stanovništvo staro između 15 i 25 godina, a što znači mnogo manji troškovi za penziono i zdravstveno osiguranje,mnogo veća izdržljivost tog stanovništva i mnogo manja potreba države da se bavi statusom i standardom tog stanovništva. Onda je moguće tu primeniti jedan normalan model razvoja, a to znači, što manje uzimati od stanovništva putem poreza, nemate potrebu da dajete stanovništvu, jer ono se samo bori za sebe. Onda imate jedan ubrzani razvoj. Mi moramo da rešimo jednu dilemu i želim da vas upoznam ozbiljno sa tom dilemom, da su naše rezerve za socijalno staranje potpuno istrošene, da je naše stanovništvo već jednim znatnim delom upućeno na te socijalne servise, ali na drugoj strani, ne postoje finansijske rezerve kojima bi se to finansiralo. Budžet je izraz te dileme. Ona može da bude, rekoh, osporena načelno i da se kaže, hajde i mi da probamo da uzmemo model razvoja Singapura ili model razvoja, ne znam, Albanije, ili Portugala ili neke druge zemlje, koja je u svojih prvih nekoliko godina išla sa mnogo nižim porezima, sa mnogo nižim davanjima, ali naravno onda su i penzije bile finansirane samo iz doprinosa. Ja sam protiv toga, ali dopuštam da je to teorijski moguće. Mi smo u jednom trenutku u razgovoru sa predstavnicima penzionera u našoj zemlji, koji su se žalili da dobijaju mnogo manje penzije nego što zaslužuju, predložili: hajde da formiramo fond za PIO koji će biti potpuno nezavisna institucija, gde ćete vi postaviti upravni odbor, gde će se taj fond puniti doprinosima iz penzionog osiguranja i koliko god se taj fond napuni toliko delite penzija. Budite svesni da će to biti 40% manje nego što su sada penzije, jer preko 40% u iznosu penzija dolazi iz budžeta. Naravno, to nije bio dobar predlog sa naše strane. Taj predlog je samo trebalo da osvetli tu situaciju, da penzije u našoj zemlji doduše jesu niske, ali u njima 40% su porezi građana i socijalna solidarnost. Mene strašno iritira kada vidim u novinama tvrdnje da smo mizemlja socijalnih razlika i socijalne hladnoće. Mi smo socijalno najsolidarnija zemlja od zemalja koje poznajem. Po iznosu koji građani putem poreza skupljaju i daju najstarijim sugrađanima, mi smo prva među zemljama čije finansije pratim. To treba da bude jasno, ovaj parlament, izglasavajući ovakav budžet,izglasava budžet izrazite socijalne solidarnosti, primeren situaciji u kojoj su penzije iz doprinosa tako niske da bi bilo nehumano reći ljudima, takve su kakve su, šta mi možemo što je u proteklih 10-15 godina vaš novac potrošen. Naša vlada nije bila tada. Mi nismo upravljali vašim fondovima. Svi moramo da snosimo cenu istorijskih grešaka. Mislim da bi to bilo nepravedno. Ako smo to prelomili i ako većina nas misli da smo u pravu sa ovim pristupom, onda ćemo se lako dogovoriti i oko svega drugog. Da li ćemo uložiti 18 milijardi u infrastrukturu, puteve, pet ili 10 milijardi u popravku bolnica ili škola, to su tehnička pitanja. To su relativno mali iznosi u odnosu na principijelno opredeljenje: da li mi u ovoj fazi iz poreza zapravo ispravljamo neke socijalne nepravde koje su se dešavale u proteklih 10-tak godina. Zbog toga nije sasvim opravdana primedba, koju sam čuo i prošli put kada smo pričali o budžetu i danas i juče, prateći vašu raspravu - zašto nema više velikih investicija, Vlada ne podržava privredu, zašto se ne podstiče proizvodnja. To lepo zvuči, ali prvo pitanje je: iz kojih sredstava, iz kojih izvora. Ne možete i jedno i drugo. Mi nismo Japan, koji može 40% svog budžeta, što su desetine milijardi dolara, da ulaže u izgradnju puteva, mostova, da zaposli. Čak 11% svih zaposlenih u Japanu radi na osnovu projekata koje finansira vlada u privredi. To bi bilo sjajno, a naravno to vodi i određenim drugim problemima, jer su to subvencije i pitanje je koliko su ti projekti ekonomski opravdani, ali sa stanovišta podsticanja razvoja to bi bilo sjajno. Međutim, tog novca nema i ne možete da na jednoj strani kažete - mi hoćemo da vodimo socijalnu politiku kroz budžet, ali istovremeno hoćemo da vodimo ekonomsku politiku kroz budžet. Budžet je, rekao sam, vrlo limitiran. On ima toliko para koliko ima. Ne možete ga povećati ako ne povećate poreze, ali porezi su, po mom mišljenju, na ivici da budu neizdrživi za privredu. Znači, poreze ne možemo povećati. Novac ne možemo štampati. Imamo taj iznos novca koji imamo u budžetu i moramo da ga rasporedimo prema prioritetima, onako kako smatramo da je to ispravno. Zbog toga mislim da mi ni 2003. godine ne možemo budžet da koristimo kao motor privrednog razvoja. On nije baš jedini generator ekonomije i to štonešto nije u budžetu ne znači da Vlada ne učestvuje aktivno u podsticanju i mikroekonomije u smislu preduzeća. Ali, ne može više budžet da bude u funkciji ekonomije nego što je sada, jer bi to značilo da se od nekoga uzme novac i da se taj novac onda daje privredi. Bilo je primedbi da je Fond za razvoj imao jako malo učešća u budžetu i sećam se jednog amandmana prošle godine, gde je iz Socijalističke partije Srbije traženo da se poveća iznos u Fondu za razvoj. Nije taj deo iz budžeta jedini faktor finansijskog poslovanja Fonda za razvoj, tako da je Fond za razvoj za 2002. godinu iz svojih sredstava dao kredite u visini od 6,5 milijardi dinara. Znači, Fond za razvoj jeste jedan mali generator ekonomije. On je manjim delom naslonjen na budžet, ali to su neke relacije o kojima mi danas govorimo u Srbiji. Mi ne možemo da govorimo milijardu ili 2 milijarde dolara ili 3 milijarde dolara, koje bi sada Vlada mogla dati građevinskoj industriji, ubaciti u infrastrukturu da se pokrenu veliki sistemi, jer taj novac nije sadržan u budžetu i mi moramo da budemo vrlo svesni realnosti o kojoj danas govorimo. Mislim da i kada bismo imali taj novac, i to je još jedno načelno pitanje, to ne bi bio pravi način da Vlada finansira privredu, da se novac građana skuplja iz društva putem poreza i da se onda usmerava u neka preduzeća, ma koliko nas srce da boli kada vidimo neku našu nekada uspešnu firmu, kojoj nedostaje novac da bi ponovo pokrenula proizvodnju. Tog novca nema, ali pitanje je da li je to pravi način da ozdravi privreda u jednoj zemlji, da se ponovo od građana putem poreza uzima novac i da se daje preduzećima. Mislim i načelno da tonije pravi način. Privreda mora da ozdravi na drugi način. Doduše sporije, ali sigurnije i bezbednije. Novac koji bi se ubrizgao danas u privredu preko budžeta bi vrlo kratko vreme proveo u toj privredi i on bi se istopio kroz plate, kroz razne troškove i već za sledeći budžet bi ponovo trebalo ubrizgati istu, ako ne veću količinu novca. To je jedan mehanizam koji je u ovoj zemlji postojao ne samo 10 proteklih godina, nego recimo i duže, 20 ili 30 godina, finansiranje privrede preko državnih mehanizama, intervencijom Vlade, pri čemu su ti krediti, koji su onda uzimani, dugovi koje naša zemlja sada ima ili su bili na osnovu generalnog oporezivanja putem hiperinflacije posle izvesnog vremena obezvređivani i onda oni koji su ih uzeli nisu morali da ih vraćaju. To je bila neka vrsta političkog poklona koji nije vodio ozdravljenju ekonomije, nego stvaranju jedne prilično neodgovorne ekonomije. Bez korenitog i radikalnog restrukturisanja naše privrede, naših preduzeća, neće biti povećanja njene efikasnosti, konkurentnosti, njene produktivnosti i to je drugi aksiom koji želim da vam pomenem. Ako neko kaže da Vlada treba to da radi - Vlada treba iz budžeta to da radi, zašto to ne radi - mislim da zastupa jednu sasvim drugu koncepciju koja se pokazala kao neuspešna u svim zemljama u kojima je isprobana. Neki poslanici koji su diskutovali o ovome su delimično imali razumevanje za ovu koncepciju, samo su rekli zašto Vlada ne doprinese da bude više investicija i zašto se privreda brže ne oporavlja. Uglavnom su to bili oni čija je stranka odgovorna za ovo stanje koje imamo danas. Znači, ako govorimo o tome da u našoj zemlji kod građana postoji oko 4 milijarde evra, promenjenih početkom ove godine, što bi bilo za čitavu našu ekonomiju, za investicije dovoljno za dve pune godine, postavlja se pitanje zašto naši građani nemaju poverenje u našu ekonomiju i zašto taj novac drže radije u sivoj ekonomiji ili privatno, a ne ulažu ga tamo gde im mi objašnjavamo da je najisplativije, to znači kroz poslove, kroz privatizaciju preduzeća, kroz formiranje novih preduzeća. Zato što nemaju poverenja. Naši građani još uvek nemaju poverenje da se pošten posao u ovoj zemlji isplati. Neki imaju manje, neki imaju više, ali oni još uvek, kao i drugi investitori, čekaju da vide da li će ovaj sistem koji smo mi uspostavili, da bude trajan. Ako neko sada kaže zašto se to poverenje ne uspostavlja brže, mogu da kažem da su krivi oni koji su upropastili to poverenje tokom desetak godina. Ne može poverenje da se vrati za mesec ili dva dana, ako je ono nekoliko puta iznevereno. Gospodo, ako je bunar trovan 10 godina sistematski i onda se sada čisti godinu ili dve dana, ne možete baš da kažete - hoću izvorskuvodu posle dve godine. A bila je stara devizna štednja, bila je jedna hiperinflacija devedesetih, bila je druga hiper inflacija 1993. godine i sve to prošlo preko ovog naroda; ovaj narod je vrlo oprezan i ne želi da svoj novac tek tako uloži u ekonomiju, mada smo mi uvereni u to da taj novac ne bibio izgubljen, da bi taj novac bio višestruko oplođen i vraćen. To znači da je to proces koji nije tako jednostavan. Taj proces iziskuje svoje vreme i najvažnije je da građani Srbije shvate da imaju politički sistem koji je stabilan, odgovoran, gde sede ljudi koji znaju šta rade i da građani mogu da veruju da je naša budućnost predvidiva i da se neće ponovo desiti hiperinflacija, da neće neko doći sutra i reći - dižemo plate levo, dižemo plate desno, nemamo odakle, štampaćemo novac i da se ceo finansijski sistem ruši. Molim vas da podržite naše napore da izdatke iz budžeta držimo u okvirima finansijske discipline i nikakav štrajk, nikakav protest ne može da bude razlog da se plate povećaju mimo onoga što je zarađeno budžetom i što se može realno prikupiti iz poreza. Znam da je to teško i znam da je najteže ljudima reći da ne mogu da dobiju povećanje plata, a loše žive, ali ako danas popustimo onda smo upropastili sve ono što smo ove dve godine uradili. Ako građani shvate da imamo težak put pred sobom, ali put stabilizovanja i javnih finansija, ekonomije i standarda građana, onda će se i oni odvažiti da postepeno svoje potencijale, svoje finansijske ušteđevine i svoj novac ulože u našu ekonomiju. Četiri milijarde evra, koliko su naši građani promenili iz marke u evro, bilo bi dovoljno da ovoj zemlji ne treba ni Svetska banka, ni Međunarodni monetarni fond, ni strane investicije. Ne treba, ali tih 4 milijarde evra iz opreza se još uvek nalazi kod građana i od nas kao Vlade i od vas kao Parlamenta zavisi koliko će nas oni još dugo držati na probi, koliko dugo će još gledati sa nepoverenjem i pitati da li je ovo trajno ili će ovo jednog trenutka da se slomi, kao što su se mnoge reforme u našoj prošlosti lomile. Drugi element ove iste teme, ovog istog problema je realno stanje naše ekonomije i meni je jako žao što sam na sebe preuzeo dužnost da govorim vrlo neprijatne istine. U Srbiji postoji jedan običaj i u drugim zemljama postoji izreka za to - ubijte glasnika koji donosi loše vesti. Nije glasnik kriv što donosi loše vesti. Bolje je da čujemo te vesti, pa da se suočimo sa njima, nego da se zavaravamo nekim iluzijama i da kažemo - ne znam šta mi je danas, malo se loše osećam, mora da je vazdušni pritisak. Dajte da mi pogledamo krvnu sliku naše privrede, da vidimo o čemu mi to govorimo kada kažemo da naša privreda ne napreduje dovoljno brzo, da u našoj privredi nema dovoljno zdravih radnih mesta, Vlada bi trebalo tu nešto da uradi, da vidimo o kom to mi, kao neki "lekari", "pacijentu" govorimo. Kako izgleda ta srpska privreda trenutno, u kakvom je ona stanju dugoročno i šta je realno moguće uraditi, kao vlast i kao Vlada, u datom periodu, da bismo videli da li se radi dovoljno. Ako ocenimo da se ne radi dovoljno, da je ta privreda u mnogo boljem stanju i da njoj samo malo treba da bi krenula ubrzanim razvojem, priznajem, mi polažemo račune, povlačimo se i kažemo - nismo uspeli velike potencijale ove konkretne privrede da aktiviramo. Ako govorimo kao realistični ljudi o činjenicama, onda je činjenica da je naša privreda, dugoročno gledano, u poslednjih nekoliko decenija u vrlo lošem i teškom stanju: svojinski, po strukturi tehnologiji, po granskim strukturama, po obrtnom kapitalu, po inovacijama i proizvodima, po konkurentnosti na evropskom i svetskom tržištu, po ceni, po kvalitetu, po trošenju energije po proizvedenom dolaru, po radnom satu po stanovniku na nivou meseca i godine. To su sve pokazatelji koje mi ne možemo nikakvim ideologijama da uklonimo sa zemaljske kugle. To su činjenice. Činjenica je da je Srbija, uz Bosnu i Hercegovinu i Belorusiju, jedina zemlja u Evropi gde neprivatni sektor obuhvata više od 50% ekonomije. Kod nas su državna i društvena preduzeća. Mi smo u evropskim standardima zemlja koja ima najmanje preduzeća, procentualno, koja zapošljavaju manje od 50 radnika i smatraju se malim i srednjim preduzećima, koja su dinamična, koja su generator razvoja. Mi smo zemlja, pročitaću vam poslednje podatke, u kojoj 48% zaposlenih radi u preduzećima koja su poslovala sa gubitkom u prvih šest meseci ove godine. Ti gubici iznose 43 milijarde dinara. To znači skoro milijardu evra, odnosno 800 miliona evra iznose gubici u 27.000 preduzeća, što je 42% od ukupnog broja preduzeća u Srbiji. Paradoks je da među tim preduzećima čak 12% čine preduzeća u proizvodnji prehrambenih proizvoda, što je sektor koji se inače razvija, koji je važan faktor ekonomije u ovoj zemlji. Ako se postavi pitanje zašto je to tako, imate u jednom drugom podatku vrlo jednostavan odgovor. To je tako što je stepen otpisanosti opreme u srpskoj privredi 83%. Stepen otpisanosti u industriji i rudarstvu je 87%. Putna mreža od 14.500 km puteva, stepen potrošenosti i otpisanosti, da tako kažem, magistralnih puteva je 82%, a regionalnih puteva 85%. Od 2.400 mostova, 71% bi morali hitno da se remontuju i to korenito. To je stanje onoga sa čime naša privreda trenutno raspolaže. Dakle, imamo tehnologiju koja je 85% otpisana i imamo polovinu preduzeća u našoj zemlji koja prikazuju gubitak i polovinu ili nešto malo manje od polovine zaposlenih koji rade u takvih preduzećima. To je realno stanje stvari na koje mi treba određenim mehanizmima da utičemo, između ostalog i finansijskom politikom. Mi to ne možemo tek tako promenimo. Mi ne možemo da izmenimo 85% izraubovane tehnologije koja nije 15 godina obnavljana. To je posledica trenda koji traje ne samo poslednjih 10 godina.Poslednje velike investicije u Srbiji su bile sredinom 80-tih godina i osim u nekim sitnijim slučajevima, nije kupovana oprema za fabrike u Srbiji. U međuvremenu su se desile dve tehnološke revolucije u svetu. Svet je sa postindustrijskog društva prešao na informatičko društvo. Mi smo promašili i jedno i drugo, jer prva revolucija je bila krajem 80-tih godina, a druga revolucija je bila sredinom 90-tih godina. Dok se sada u svetu isti proizvod pravi kompjuterski, robotehnički, sa daljinskim upravljačima, kod nas ga ljudi rade rukama, sa svojim iskustvima, sa svojim kvalifikacijama i treba da budu konkurentni. To je realno stanje stvari. Ono nije tragično. Da je tragično, ne bih ga ovako optimistički saopštavao, ali ono je realno. Mi moramo da vidimo kako ćemo to da rešavamo, a ne da kukamo, ne da postavljamo preterana očekivanja i da se onda razočaramo što ona ne mogu da se ostvare, nego da realno pogledamo kojim mehanizmima mi možemo tu privredu i tu zemlju da postepeno modernizujemo, da zamenimo tu tehnologiju, da upumpamo investicioni kapital, obrtni kapital, da se vratimo na tržišta na kojima smo nekad bili prisutni i da ozdravimo našu ekonomiju i naše društvo. To stanje uopšte nije tako loše. Npr. jedna od grana gde se ponekad čuju protesti je građevinarstvo. Prirodno, u svim zemljama, a to znaju svi koji su se bavili razvojem, bez razvoja građevinarstva nema ekonomskog razvoja u situacijama ekonomskih kriza, ni u Americi, ni u Evropi, ni na Dalekom istoku. Znači, koja god zemlja je krenula u ekonomski razvoj, prva grana koja je išla u razvoj bili su stanovi, poslovni prostori, znači građevinarstvo. Često čujemo i vidim u novinama da se ljudi iz građevinarstva žale da se to ne događa baš u našoj zemlji. Međutim, ako pogledate brojke onda vidite da to nije sasvim tačno. Malo sam se raspitao kako stoje stvari, recimo, u Beogradu. Trenutno je ugovorom dogovorena izgradnja milion kvadratnihi metara. Nešto je sada u gradnji, nešto će biti završeno u sledećoj godini. Milion kvadratnih metara realno iznosi investiciju od 500 miliona do milijardu evra. U jednom gradu u jednoj godini, od sredine ove do sredine sledeće godine, između 500 miliona i milijardu evra biće uloženo, potrošeno na elementarne građevinske radove u Beogradu. S druge strane, kada pričate sa investitorima, vi vidite da stanje u našoj građevinskoj operativi nije sjajno i da sve te radove nije tako lako izvesti. Mi imamo problem sa menadžmentom, mi imamo problem sa zatečenim stanjem u građevinskoj industriji i nije samo stvar nedostatka investicija, nego je stvar i nedostatka instrumenata da se te investicije na jedan kvalitetan način sprovedu. Po evidenciji Svetske banke, u 2001. godini je u našoj zemlji bilo direktnih stranih investicija oko 138 miliona dolara, a 2002. godine će biti oko 500 miliona dolara. Znači, to je samo ono što je evidentirano preko Svetske banke. To je procentualno, po glavi stanovnika, više nego i u jednoj zemlji u tranziciji u prve dve godine. Znači, to nepoverenje, koje i kod naših građana i kod nekih naših prijatelja postoji u odnosu na budućnost naše ekonomije, ne dele investitori. Da li bi neko gradio milion kvadratnih metara u Beogradu ako bi mislio da u ovu zemlju ne vredi investirati? Ne. Zato vas molim, kada govorite o ekonomiji ove zemlje, nemojte da govorite stvari koje su ružnije nego što je realnost. Realnost je dovoljno teška. Ne treba ovu zemlju još izjavama spuštati i govoriti da je ona Kolumbija, da se u njoj ne dešava ništa, da je ona u krizi, da je ona u agoniji. Ne, postoje svetske kuće koje analiziraju rizike investiranja i po tim procenama smo mi jedna vrlo perspektivna zemlja. Takođe, to je našlo izraz i u stanju javnih finansija. Mislim da je to dobar trend koji svi treba da pozdravimo. Naime, ako govorimo o razlici između 2001. i 2002. godine, koja će se sigurno projektovati na razliku 2002/2003. godine, možemo da primetimo da je ukupni porez sa istom poreskom stopom bio u 2002. godini 41% veći nego u 2001. godini. To znači da su porezi bili isti, a mi smo 41% više novca prikupili ove nego prošle godine zato što je toliko bilo više aktivnosti, toliko je bilo više prometa. Ukupni promet je u prvih deset meseci ove godine 20% veći nego ukupni promet u prodavnicama u 10 meseci prošle godine. To znači da su ljudi dobili neki realan novac. On nije ogroman, on nije dovoljan za štednju, on nije dovoljan da kupite kuću ili stan, da kupite automobil, ali je 20% više prometa bilo i ljudi su kupovali stvari za dnevne potrebe. To je jedna pozitivna vest, pozitivna i za budžet, ali pre svega za građane u našoj zemlji. Naravno, nije samo stvar u nepoverenju, nijestvar u stanju naše ekonomije, zatečenom, koje nije sjajno, stvar je i u nekim političkim iadministrativnim preprekama. Svestan sam toga da postoji čitav blok prepreka za normalan život i za normalno poslovanje u našoj zemlji. Još uvek vam traže dozvole za sve i svašta, još uvek za svaku dozvolu čekate šest meseci, godinu dana. Još uvek imate birokratksa uska grla, još uvek imate korupciju na mestima gde bi trebalo da dobijete svoje pravo bez ikakvih problema, još uvek nemate izvršne organe, privredne sudove, koji će da donesu brzu i pravednu presudu u nekom privrednom sporu. To takođe usporava naše procese i našu modernizaciju. Ali, ono što mogu da vam kažem to je da, uz činjenicu da postoje te prepreke, mogu da vam garantujem da u ove dve godine Vlada Republike Srbije nije postavila ni jednu novu prepreku normalnom životu i normalnom poslovanju u ovoj zemlji. Mi smo uklonili neke prepreke, rešili smo nešto što smo zatekli, ali mogu da kažem da smo verovatno jedna od retkih vlada u istoriji Srbije koja za dve godine nije postavila ni jednu prepreku. Mi smo se trudili da omogućimo normalan promet u društvu, i ideja, i stranaka, i novca, i kapitala, i poslovanja i svega onogo što čini život jednoga društva. Puno toga još uvek se zakoči negde, ali nije to zato što Vlada tako hoće, nego zato što smo nasledili dugodecinijski, možda i vekovni sistem, u kome normalan život i normalno poslovanje nisu bili pravilo, nego izuzetak. Ali, ako bi ova skupština kroz svoj efikasniji rad, kroz svoje inicijative, identifikovala sva ta uska grla i te prepreke,koje mi kao sistem imamo, naravno da bi to doprinelo čitavom ovom projektu i naravno da bismo mogli sledeće godine, ili 2004, 2005. godine da kažemoda u našoj zemlji ne postoji ni jedan uslov više za uspešno poslovanje i uspešan život, osim nečija želja ili nečija odluka da to hoće da uradi, ili da neće da uradi. Svestan sam toga da u našoj zemlji još uvek postoji puno prepreka za nekoga ko hoće normalno da radi i živi, ali mnogo manje nego 2000. godine, mnogo manje nego 1980. godine, 1970, 1975, znači mnogo manje nego što smo mi kao sistem to tokom nekoliko decenija gradili. I konačno, poslednja stvar je, i time završavam, jedan krug, počevši od javnih finansija, prihoda, rashoda, socijalnih davanja, ekonomije, do standarda građana. Jer na kraju uvek se sve to, kako god krenemo, od makroekonomskih i makrosocijalnih pitanja, završava na pitanju - a kako je pojedinačnim ljudima u ovoj zemlji? Da li je istina da većina ljudi u našoj zemlji živi lošije nego što je živela prošle godine? Ako bi to bila istina, onda bi to bio poraz za ovu vladu ikažem vam da to nije istina. Istina je da jedan deo naših građana svoja primanja dobija iz preduzeća koja loše stoje. Istina je da smo mi, uvodeći tržišne principe u ekonomiju i u poslovanje, doveli do toga da su neke cene postale ekonomske cene, a da neki ljudi rade u preduzećima koja ne rade po tržišnim principima nego su još uvek društvena preduzeća, koja prave gubitke. To je dovelo do disproporcije kod standarda jednog dela stanovništva, koje na jednoj strani plaća usluge i proizvode koje kupuje po tržišnim cenama, a na drugoj strani zapravo nema tržište plata, nego dobija plate na način na koji se to dobijalo ranije, minimalce, ili ono što jedno preduzeće koje nema ni svoj proizvod, ni svoje tržište, ni svoj obrtni kapital, te plate nekako daje kao neku vrstu socijalne pomoći. To dovodi do toga da jedan deo našeg stanovništva ne vidi svoje mesto u tranziciji i smatra da su gubitnici tranzicije. To nije istina. Istina je samo da oni još uvek nisu došli na taj prirodni red, da iz jednog propalog sistema pređu na sigurno, u jedan sistem koji uspešno funkcioniše. Srećom, broj tih ljudi nije tako veliki, kao što se ponekad u javnosti stvara utisak i tu postoje prilično egzaktni podaci i o platama, i o troškovima života, i o platama po kategorijama. Znači, realno govoreći, u proseku, u proteklih godinu dana kupovna moće je ralno udvostručena. Rast plata i rast cena su takvi da onaj ko je dobijao prosečnu platu pre godinu dana i plaćao prosečne cene pre godinu dana, danas za tu svoju platu može da kupi duplo više nego što jemogao pre godinu dana. Naravno, nisu svi prosek. Kod nekih je to više, kod nekih je to manje, ali ni to nije neka tajna i za to postoje vrlo egzaktni podaci, koji mogu da se provere u institucijama koje se bave evidentiranjem zarada. Prema tim podacima, 24,9% zaposlenih u Srbiji prima prosečnu zaradu do 7.800 dinara, a njihov prosek je 5.400 dinara, a to je 283.000 zaposlenih u našoj zemlji i možda 283.000 porodica, ako su to jedini zaposleni. Daljih 25%, što je 283.000 zaposlenih, prima prosečnu zaradu od 7.800 do 10.700 dinara, sa prosečnom platom od 9.300 dinara. Daljih 24,9%, što je 283.000 zaposlenih u Srbiji, prima prosečnu neto zaradu između 10.700 dinara i 13.600 dinara, a prosek je oko 12.000 dinara. I konačno, poslednjih 25%, što je 282.000, prima prosečnu zaradu iznad 13.000 dinara, aprosečna zarada tu je 18.000. Znači, mi imamo 25% naših građana, koji primaju prosečnu zaradu 18.000 dinara mesečno, neto, što nije mnogo, ali s obzirom na situaciju opšte ekonomije, kakvu smo zatekli, s obzirom na iscrpljenost svih finansijskih rezervi u ovom društvu, mislim da to nije ni tako loše. Dakle, u Srbiji postoji podela na četiri socijalne grupe, od toga 25% stanovništva očigledno da je u crvenoj zoni, da im je jako teško i da socijalnom politikom ove države njima treba da se pomogne, ali ne smemo da širimo utisak da je Srbija jedna zemlja u kojoj svi žive loše i da nema 25% stanovnika koji zapravo žive pristojno. Osnovno je pitanje - da li ćemo mi graditi jednu državu socijalne solidarnosti, da li ćemo pokušati da kroz javne finansije pomognemo onima koji još uvek nisu u prilici da svojim radom obezbede pristojan život ili ćemo da pustimo zakone tržišta da oni pokušaju da uvedu red u ovu zemlju. Ja sam za to da mi putem budžeta, putem javnih finansija i putem naše politike uvedemo princip, ili zadržimo princip socijalne solidarnosti, da kažemo - mi želimo da budemo zemlja socijalne kohezije, koja neće preraspoređivati siromaštvo i stvarati lažni egalitarizam, nego zemlja koja će pametnom ekonomskom politikom stvarati sve više šansi da ljudi svojim radom ostvare svoje prihode, a za one slojeve stanovništva koji nisu u poziciji da žive pristojno od svoga rada da se nađu socijalni mehanizmi koji će biti finansirani između ostalog i preko javnih finansija. Mislim da je to put koje daje rezultate, koji se može braniti jakim argumentima, koji nema veze sa partijama, sa ideologijama, to je pitanje modernizacije naše zemlje, povećanje njene snage. Da bi ona bila nezavisna, da bi ona bila slobodna, ona mora da finansira svoje potrebe, ona ne sme da zavisi. Ona mora da im jake institucije. To sve košta. Da bi to moglo da se ostvari, moramo da imamo svoje mesto na svetskom tržištu. Da bi to moglo da se ostvari, moramo da budemo deo nekih međunarodnih mreža, institucija, kao što su druge zemlje koje učestvuju na svetskom tržištu. To je jedan paket u celini. Ne možete da uzmete jedno, a da ostavite drugo. Ne možete da kažete - ja ću samo tamo gde imam koristi da sarađujem, a tamo gde nemam koristi neću da sarađujem. Ne možete da kažete - baš me briga za ekonomiju, hoću da imam jaku policiju, jaku vojsku, jaku bezbednost. Sve je to međusobno povezano i to je povezano u jednom konceptu modernizacije naše zemlje u pravcu tržišne ekonomiije, socijalne solidarnosti i odgovornosti svih učesnika u političkom i ekonomskom životu. To je program koji je mnogo širi nego što je budžet. Ovaj budžet je možda jedna mala etapa na tom putu, ali važna etapa, jer kroz budžet i kroz javne finansije se pokazuje koliko smo mi zreli kao ljudi da ne trošimo više nego što imamo i da pristanemo da preuzmemo odgovornost, da onima koji misle da treba da dobiju više, a ne mogu da dobiju više, da im svi zajedno kažemo - braćo, gospodo, građani, žao nam je, toliko ove godine možemo i nećemo vam davati lažna obećanja, za koja i sami znamo da ne možemo da ih ispunimo. Dakle, mislim da ovaj budžet nije loš, on je i dalje vrlo tesno skrojen za njegove korisnike. Imam razumevanja i za lekare, i za nastavnike, i za policajce, i za sve one kojima nije predviđeno dovoljnopovećanje plata, ali to je maksimum. Znači, više od toga ne možemo, ako smo odgovorni ljudi. Mislim da on nije loš, mislim da on našu zemlju vodi jedan korak dalje u njenom razvoju. Sve u svemu, mislim da ovoj zemlji predstoji sjajna budućnost i mislim da se i vi sa tim slažete. Hvala vam na pažnji sa kojom ste me saslušali.
Zahvaljujem gospodinu premijeru. Pitam da li želi reč predstavnik predlagača, ministar finansija i ekonomije, gospodin Božidar Đelić? (Da.)
Gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, treći put za redom imam čast da u ime Vlade Republike Srbije obrazložim velike crte ovog budžeta. Želim samo da kažem da je ovo još jedan budžet odgovornosti i realnosti i onoga što možemo da kažemo da je odlika jednog kontinentalnog evropskog društva, a koje izražava veliki stepen solidarnosti između generacija, između regija, između delova ekonomijekojima ide nešto bolje, spram onih kojima u ovom momentu ne ide baš sjajno. Zbog toga, čini mi se da jedan ovakav budžet može biti podržan sa strane veoma širokog broja poslaničkih grupa i poslanika, jer jednostavno on u datim okolnostima, imajući u vidu gde su naše javne finansije, ne odražava, jer i ne može odražavati, neku veliku ideologiju. On jednostavno pokušava u okviru raspoloživih sredstava, u postojećem okviru prava, da na najpravičniji mogući način, sa nekim prioritetima koje ću razložiti, raspodeli ova sredstva uz jednu razumnu fiskalnu politiku o kojoj smo puno pričali koliko već pre dve nedelje. Hteo bih samo da kratko razložim tri stvari: prvo, ekonomski okvir u kome se ovaj budžet razvija; drugo, ključne cifre ovog budžeta i najzad nekoliko ilustracija ključnih cifara i ključnih programa. Siguran sam da će neke moje kolege, naročito kolege iz agrara, iz poljoprivrede, hteti kao i možda neki drugi da obrazlože i njihov razdeo. No, pre nego što pređem na te tri tačke, hteo bih da kažem da i ovaj budžet, shodno Zakonu o budžetskom sistemu koji ste izglasali u februaru mescu ove godine, predstavlja dalji napredak u metodologiji pripremanja, izglasavanja, a samim tim posle toga i kontrole javnih finansija Republike Srbije. Zbog čega? Prvo, mogu da kažem da je bilo dosta komentara u momentu kada se izglasavao taj Zakon o budžetskom sistem, u njemu je predviđena jedna dosta pedantno uređena procedura ili pak postupak za pripremu izglasavanja ovog budžeta. Gledao sam kalendar, ovo je jedan od veoma ranih budžeta, danas je 12. decembar i već se u ovom domu razgovara i priprema se usvajanje budžeta za sledeću godinu. To je dobro, jer na taj način, usvajanjem ovog ključnog zakona, vi ćete omogućiti lokalnim samoupravama da blagovremeno izglasaju njihove budžete da ne idu u privremeno finansiranje koje nikada nije dobro, a isto tako omogućićete našoj privredi i našim građanima da dobiju jasne signale za dalji privredni razvoj naše zemlje. Isto tako, ovaj budžet je precizan u smislu da, kao što možete i videti, on vam se predlaže na nivou treće decimale međunarodno usvojene klasifikacije budžetskih izdataka. Zahvaljujući tome, svaki budžetski korisnik i njegov razdeo je razvijen u bar pet, u nekim slučajevima i 15 stavki, tako da je moguće doći do nivoa jednog budžeta, jedne zemlje, do nivoa razuđivanja, do nekoliko miliona i nekoliko desetina miliona dinara, tako da je diskusija i kontrola moguća na tom stepenu. Shodno Zakonu o budžetskom sistemu, u onom momentu kada ovaj dom usvoji ovakav budžet, budžet više nije džak, izvršna vlast ne može više prebacivati, ne samo velike stavke na drugu stavku, već i unutar samog razdela budžetskog korisnika nije moguće premeštati velike svote novca sa jedne pozicije na drugu. Samim tim, ovakav budžet obavezuje kao što nijedan drugi budžet posle Drugog svetskog rata nije obavezivao izvršnu vlast da ga izvrši na način na koji ga je odredila i izglasala Narodna skupština. U slučaju da dođe do odstupanja, kao što je bio slučaj u prethodnoj tački ovog dnevnog reda, mi kao izvršna vlast u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu bićemo u obavezi da se vratimo pred ovaj dom da bi izglasalirebalans i tih pozicija. To je, kao što se vidi, jedan stepen kontrole nad izvršnom vlasti koja nije postojala u našoj zemlji i to je jedan stepen i kvalitet parlamentarizma i demokratije, a to želimo na ovaj način dodatno da ojačamo. Isto tako, ovaj budžet je sveobuhvatan i to na dva ključna načina. Prvo, ako pogledate ceo dokument, videćete da ponovo, shodno Zakonu o budžetskom sistemu, on ne dolazi sam. On dolazi sa finansijskim planovima organizacije obaveznog socijalnog osiguranja, jer jednostavno sve do ovog momenta budžeti tih socijalnih organizacija, koji su u stvari i veći od samog budžeta, ako u njih uvrstimo i one dotacije koje budžet Republike Srbije sada njima daje na te rashode je samo Vlada, a posle nekih glasanja na upravnim odborima tih organizacija, davala saglasnost, a da ovaj dom nije razmatrao, niti je imao podobnu informaciju o tim ogromnim sredstvima, o tim ogromnim svotama novca. Naravno, kada vidite tih 261,5 milijardi dinara, koji je budžet Republike Srbije, ovog puta možete sagledati, jer shodno Zakonu o budžetskom sistemu tražiće se i vaša saglasnost kroz ovo glasanje na te finansijske planove koji se daju unapred, a ne u toku godine,za te ključne elemente, za te organizacije koje su od prvoklasne važnosti za naše građane. Prvi put Narodna skupština Srbije kada glasa budžet može da sagleda celu sliku javnih finansija, da pogleda koji su to prihodi koji se predviđaju i koji su to rashodi koji se predlažu i za organizacije obaveznog socijalnog osiguranja. Na taj način, umesto samo jednog dela javnih finansija, ovaj dom može da sagleda celokupnu sliku naših javnih finansija. Ako dodate budžet, odnosno budžete, finansijske planove organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, dolazite do četiri petine svih javnih rashoda Republike Srbije i onda nam ostaje samo današnja federacija koja će se uklopiti, ukoliko se usvoji ustavna povelja prema onom kalupu koji je sada predviđen i tako dolazimo do tih 538 milijardi dinara javnih rashoda koji su predloženi za sledeću godinu. Na taj način ovaj budžet je sveobuhvatan i omogućava još potpuniji i celovitiji uvid u javne finansije sa strane Narodne skupštine. Najzad, ako pogledamo ovaj budžet on isto omogućava, ako smem, jednu tranziciju za taj prvi deo mog izlaganja, da stavimo ovaj budžet i ove javne finansije u kontekst i u perspektivu ekonomske situacije naše zemlje i njenog okruženja. Zbog toga, ovo je prvi budžet koji je vama predložen sa memorandmom o budžetu i ekonomskoj i fisklanoj politici za budžetsku 2003. i naredne dve godine. Možemo svi zajednički debatovati i pričati o tome, ne samo koji su to rashodi koji su predviđeni za budžet sledeće godine, već postaviti možda i neka nova pitanja. Šta je sa sistemom javnih finansija, gde idu naši javni rashodi, koliko trošimo u celokupnom iznosu i na koji način mislimo da se to izvrši, a imajući u vidu kakva je celokupna ekonomska situacija naše zemlje i koja je strukturna politika koja se ovde predlaže. Samim tim, očekujem u ime Vlade da kvalitet diskusije bude utoliko bolji i ove godine. Naravno, to je ono što bih hteo sada da kažem, ekonomska situacija u našoj zemlji je takva da niko ne može biti u potpunosti zadovoljan sa njom. Dve ključne stvari, ne bih opet da parafraziram ono što je rekao malopre predsednik Vlade, ali dve ključne stavke određuju u mnogo čemu ono što je moguće uraditi u javnim finansijama. Prvi element, ne može se od njega odstupiti i nemojte videti u tome ponovo neku aluzijuna ono što su radili oni u bivšem režimu, ali činjenica da kada se nasadi jedna zemlja koja je imala 3.000 dolara bruto nacionalnog dohotka po stanovniku 1989. godine, tj. 28,9 milijardi dolara bruto nacionalnog dohotka, i kada nađete i preuzmete rukovođenje te zemlje u momentu kada ona u 2000. godini ima 1.000 dolara po glavi stanovnika, tri puta je siromašnija nego što je bila. A industrijska proizvodnja je samo pola onoga što je bila pre 10 godina i jasno je da se iz te rupčage koja je 10 godina kopana, iz tog beznađa, imajući u vidu kolika je bila ta propast, ne može a da to nema duboke efekte i na ono što je infrastruktura jedne zemlje, ne samo fizička, u smislu puteva, energetike, nego i onoga što su institucije jednog sistema - zdravstveni sistem, sistem obaveznog osiguranja, prosvete, svega onoga što treba da bude, da ne pominjem kulturu, život u jednoj normalnoj srednje razvijenoj evropskoj zemlji. Nažalost, na tom nivou novca, na tom nivou sredstava to ne može tek tako da se obezbedi. Drugi element je element demografije. On je danas pred vama i pred nama, jer ukoliko bi naša zemlja imala više mladih u proporciji njene populacije, ukoliko bi bilo više aktivnih i ukoliko ne bi bilo one migracije i tih talasa, a naročito mladih koji bi danas stvarali i rukovodili, plaćali poreze i socijalne doprinose, tih 200, 300, 350 hiljada, niko ne zna tačan broj, mi bismo imali mnogo bolju demografsku sliku i ne bismo morali danas da predlažemo cenjenom domu predlog budžeta gde je skoro milijardu evra predviđeno da bi se nadomestio manjak sredstava u penzionom sistemu. Ali, to je naša realnost i samim tim ovo je budžet koji treba da omogući da, dok uspostavljamo ponovo zdrave baze za razvoj, makroekonomsku stabilnost, očuvamo i ono što je nužna solidarnost između nas, tako da nijedan sloj našeg stanovništva ne može da pomisli da je baš on gubitnik u ovom mukotrpnom procesu tranzicije. Takva ekonomska situacija je izražena u nekoliko cifara. Naravno, kada kažemo da je 2001. godine realan rast naše ekonomije bio 5,5 odsto i da će dostići predviđenih 4% ove godine, a da za sledeću godinu predviđamo još 5 odsto, koliko će biti u sledeće dve godine, možemo reći da će to biti najbrži privredni rast koji je predviđen u Evropi. Razne zemlje u okruženju predviđaju između 2-4 odsto, najviše Hrvatska sa 4,8 odsto i možemo reći - evo nas, Srbija koja ima najbrži rast u Evropi, ali naravno podsetimo se onih prvih rečenica i onoga što je premijer rekao, mi krećemo sa dosta niskih grana i nama je nužno 10, 15, 20 godina veoma brzog privrednog rasta da bismo ponovo bili jedna srednje razvijena i srećna zemlja. Ipak, zahvaljujući privrednom rastu koji se desio, stabilizaciji prilika i revalvaciji dinara, mi smo imali značajan napredak u bruto nacionalnom dohotku po glavi stanovnika. Sa tih hiljadu dolara 2000. godine popeli smo se na 1.300 dolara po glavi stanovnika 2001. da bi dostigli nekih 1.800 dolara po glavi stanovnika ove godine i predviđamo 2.150 dolara po glavi stanovnika sledeće, 2003. godine. Mi ćemo u dosta ubrzanom tempu uspeti ako nastavimo ovim odgovornim putem, da se odlepimo od samog evropskog dna, gde smo bili 2000. godine, kada je Srbija bila sa Moldavijom ubedljivo najsiromašnija zemlja na našem kontinentu, siromašnija od Albanije, od Bosne, od Makedonije, a da ne govorim o Bugarskoj i Rumuniji. Mi sada već sa ovim ciframa dolazimo do nivoa naših suseda; naravno, put će još biti dug dok ne dostignemo i neke druge zemlje, kao što su Mađarska, Poljska i one koje će ući u Evropsku uniju 2004. u maju mesecu. Ali, ovo je jedan veoma brz napredak, koji je bio omogućen samo zbog toga što se vodila, prvo, odgovorna politika, bez laži i demagogije, ali i naravno zbog toga što je naša privreda, naši građani su na pozitivan način odgovorili na to i više privređivali, ispoljili veći stepen finansijske discipline, radili više, napravili bolje proizvode i usluge i zahvaljujući tome naš izvoz je ove godine, uprkos mnogim nevernim Tomama koji su govorili da te projekcije nemaju blage veze sa onim što će biti realan život, povećan. Znači, Srbija će ove godine imati porast izvoza od 17 do 18 odsto, a Vojvodina čak 26 do 27 odsto. To je dobro. Istovremeno, inflacija, koja je hronična boljka naše zemlje, i koja uvek bude nekako izabrana kao mehanizam za prevazilaženje nekih socijalnih tenzija, nadam se da toga više neće biti u našoj zemlji, pala je sa 113 odsto u 2000. godini na 40,6 odsto 2001, da bi dostigla 16 odsto ove godine umesto kako je planirano 20 odsto. Zbog toga ciljna inflacija za sledeću godinu prvi put devedesetih godina je ta inflacija bila u jednocifrenoim iznosu i to 1997. godine, u mnogo čemu specifična godina zbog prodaje Telekoma u okolnostima koje znamo - mi predviđamo 9%. To je dobro. To je godinu ranije od onoga što je bilo predviđeno, tako da u jednoj perspektivi tri do četiri godine možemo očekivati da će naša zemlja imati jednu normalnu inflaciju, ne dva ili tri odsto, jer bi to već bila deflacija, nego između pet i deset posto u godinama koje dolaze. Da li to znači da je ekonomska situacija sjajna? Ne. I dalje imamo velike probleme nelikvidnosti u našoj privredi i isto tako želim ovde da potenciram ono što je bilo i te kako važno kada se pripremao ovaj budžet, a to je činjenica da deficit platnog bilansa naše zemlje, ne u tehničkim terminima, onoliko je viši koliko plaćamo inostranstvu i ukoliko mi dobijamo, kada se uvrsti ne samo trgovinski saldo nego i svi oni drugi finansijski saldovi. Mi ćemo ove godine dostići 13,6 odsto deficita u platnom bilansu u proporciji našeg bruto nacionalnog proizvoda. To nije dobro i mi moramo u perspektivi da padnemo negde između sedam i osam odsto, ali iza svega toga stoji jedna stvar, a to je da potrošnja, naročito rast potrošnje u našoj zemlji bude na jednom razumnom nivou. Potrošnja je puno porasla ove godine, a drugo, moramo jačati konkurentnost naše privrede, naročito u onom izvoznom delu. Zbog te potrošnje veoma je važno da rast plata, od onih koji žive od budžeta, u javnim preduzećima i šire, rast bude umeren i prilagođen privrednom rastu naše zemlje. Što znači da u realnom iznosu on ne može ići brže od predviđenih 5% realnog rasta. Toliko o ekonomskoj situaciji. Ključne cifre ovog momenta znate jer ste pogledali budžet, samo da napomenem da je ova godina prva godina početka smanjenja učešća javne potrošnje u našem bruto nacionalnom dohotku. U agregatu i na konsolidovanom nivou mi očekujemo smanjenje sa 48,4 odsto učešća javne potrošnje u konsolidovanom smislu u našoj zemlji, na 47,6 i ovaj budžet Republike Srbije, njegovo učešće u bruto nacionalnom dohotku pada sa 21,6 na 21,3 odsto bruto nacionalnog dohotka. To je dobro. Mi moramo istrajati na tom putu da bi bili u stanju da i dalje rasterećujemo na prihodnoj strani naše građane i privredu, a da budemo u stanju da i dalje izvršavamo ono što nalaže zakon na rashodnoj strani. Oko prihoda ne bih dugo. Naš poreski sistem, imajući u vidu onu poresku reformu koju ste izglasali prošle nedelje, pokazuje da se taj poreski sistem i dalje oslanja na dve poreske forme. Porez na promet i akcize s jedne strane i porez na dohodak građana sa druge strane. To nije poreski sistem neke visoko razvijene zemlje. On je poreski sistem jedne zemlje u tranziciji, gde, kao što ste izglasali, mi pokušavamo da neke druge fiskalne forme, naročito kao porez na dobit preduzeća, svedemo na minimalnu meru, tako da bi pospešili investicije. Tako, predviđenih 214,6 milijardi dinara odražavaju i onih 10 milijardi dinara smanjenja prihoda o kojima ste odlučivali prošle nedelje. Istovremeno mnogu da najavim da razmatramo eventualno dodatno smanjenje poreza na finansijske transakcije, ali istovremeno i da podignemo u razumnoj meri akcize na naftne derivate bez dizanja cene za potrošače, ni dizela, ni derivata. Na rashodnoj strani, o tome je pričao predsednik Vlade, samo bih hteo da dam nekoliko ključnih cifara. Od ukupnih261,5 milijardi dinara predviđeno je da čak 67,6 milijardi dinara treba da ide kao dotacija prema organizacijama socijalnog osiguranja. Videćete jednu interesantnu činjenicu, a to je da samo sprovođenje tog sistema košta dve milijarde dinara u PIO fondu, dve milijarde dinara u zdravstvenom i milijardu dinara za tržište rada. Sve u svemu, sam trošak sprovođenja tog sistema, plate, doprinosi, investicije, informatička mreža, samo da bi se sprovela neka prava, košta našu državu pet milijardi. Mislim da je to previše ako pogledamo našu mrežu koja treba da obezbedi, a tu ne govorim o bolnicama, ovde govorim o zgradama, činovnicama, svima koji rade za Republički zavod za zdravstveno osiguranje. Tu vidim mogućnost racionalizacije, vidim tu mogućnost i za dalje uštede, jer oko tih rashoda jedna stvar mora biti jasna. Kako bi obezbedili smanjenje učešća javnih rashoda u bruto nacionalnom dohotku, mi kao zemlja moramo i te kako paziti na šta se troši svaki dinar. Zbog toga, ukoliko će sledeća godina biti na prihodnoj strani borba protiv sive ekonomije i zahvaljujući glasanju koje ste imali pre dve nedelje u ovom cenjenom domu imamo bazu za fiskalne kase, imamo bazu i za mnogo efikasniju poresku upravu, na rashodnoj strani ostaje drugi, možda i važniji deo te priče, a to je racionalizacija javnih rashoda. Tu imamo, pod jedan, racionalizaciju savezne i republičke administracije; i sami vidite koliki su tu otpori. Mi moramo istrajati na tome kako da uštedimo nekoliko milijardi dinara. Naravno, kontribucije iz Crne Gore sa 50 miliona evra za finansiranje zajedničkih organa u tom vidu. Isto tako, mreže naših kontrolnih funkcija, mreže svih organizacija koje sprovode zakone, koja su armatura naše države, za sve to moramo imati jedanveoma ozbiljan pristup koji će obeležiti, a u tome sam siguran, sledeću godinu. Toliko o ključnim ciframa. Želeo bih samo da informišem Narodnu skupštinu i o nekoliko ključnih stavki. Koje su to ključne stavke u ovom budžetu? O jednoj smo dosta pričali, a to je, da bi se isplatile penzije na vreme u zakonski usklađenim iznosima, dotacije iz budžeta će biti 55,8 milijardi dinara. Od tri dinara penzije jedan dolazi iz solidarnosti drugih građana. To je dobro. Uzmite upoređenje ne nekog Singapura, upoređenje jedne Bugarske, gde su plate otprilike na istom nivou kao kod nas ili bolje rečeno, plate su kod nas, a bile su dva puta manje, pre dve godine su bile na nivou Bugarske, a čak su za nešto malo i veće. Njihove penzije su pola naših, umesto 115 evra, koliko su sada u proseku, kod njih su 55 evra. Mogu da kažem da sam ponosan što sam član Vlade Republike Srbije i jedne zemlje koja ispoljava toliki stepen solidarnosti, a to je skoro milijardu evra iz budžeta. Moramo biti svesni koliki je taj napor, jer solidarnost od onih koji su aktivni prema neaktivnim starijim građanimamora biti praćenja i solidarnošću tih starijih prema onim mladima, tako da vide da je i njima nužno ostaviti dovoljno prostora i u budžetu da bi mogli i oni da dođu do nužnih sredstava. Ovaj budžet ima veoma jaku socijalnu funkciju, podrška porodicama sa decom, isplata dečijih dodataka, boračka i invalidska zaštita, sredstva za izbeglice, sve je to predviđeno u mnogo većem iznosu. Što se tiče plata, to je druga najveća stavka u ovom budžetu sa 62,2 milijarde dinara. U tim platama mi već dve godine ukazujemo da zdravstvo, prosveta i pravosuđe imaju prioritet. Ako pogledate na primer, platu jednog nastavnika sa srednjim stepenom stručne obuke, njegova plata je bila u januaru 2001. godine 5.780dinara i to je homogeno, tu smo uključili i topli obrok i onaj deo regresa koji tu pripada. U novembru ove godine ta plata je 14.165 dinara, ta plata je dva i po puta veća za dve godine, a znamo da su troškovi života porasli za 50%. Znači, naši nastavnici, naši lekari, medicinske sestre, sudije i oni koji rade u sudovima su jasno imali prioritet i plate drugih budžetskih korisnika nisu išle tom brzinom. Napravljena je diferencijacija, jer jednostavno polazna osnova nije bila ista. Našli smo javne službe na prosjačkom štapu. Bili su socijalni slučajevi. Danas oni to više nisu i to je dobro za sve naše građane. Isto tako, hteo bih da napomenem da u agrarnom budžetu, o kome će sigurno biti više reči, redovno se isplaćuje ono što je obećano, pšenica se otkupljuje u roku, ne sa štampanim novcem, nego iz realnog iznosa i bez devalvacije. Isto tako, imamo novitete. Premije za suncokret, za soju i samim tim možemo očekivati da cena jestivog ulja nastavi svoj pad i to će biti dobro za standard života naših građana, zahvaljujući ovom angažmanu našeg budžeta i mnogim drugim zemljama sa strane. Isto tako, u oskudici sredstava, ipak se našlo za sledeće elemente: za saobraćajnu infrastrukturu je predviđeno 18 milijardi dinara i to, osam milijardi dinara za puteve i 10 milijardi za ŽTP. To je veoma tesno skrojeno, to je istina i to će bukvalno naterati i to veliko preduzeće ŽTP u jedno dubinsko restrukturiranje. Želim da kažem da, za razliku od onoga što smo imali do sada, a to je da su zaposleni u ŽTP čekali da iz budžeta svakog 15-og dođe novac za platu, sada ta stvar mora da se promeni i da bude sasvim drugačija, da taj novac koji je predviđen bude za dobavljače, za remonte, a da ŽTP bude ponovo ono što nikada nije trebaloda prestane da bude, preduzeće koje bar iz svojih sopstvenih prihoda mora da obezbedi fond plata. To je ono što mi očekujemo sledeće godine. Primetićete, ove godine, a to je treći budžet, skoro i da nema subvencija za EPS. Znači, da onaj bolni deo, veoma bolni deo priče koji je bio povećanje cene električne energije, sada vidimo taj efekat, to što je bilo nužno dofinansirati iz budžeta, više nije prisutan. Na taj način vidimo i da EPS postepeno staje na noge. Jedna mnogo veća stavka u ovom budžetu su otplate dugova, čak 24,2 milijarde dinara. Šta imamo tu? Najveća stavka, a to je otplata stare devizne štednje, jer puno je pitanja oko toga, početak otplate zajma za preporod Srbije. Odogovarajući zakon je prosleđen Narodnoj skupštini i čim i ako bude izglasan u ovom domu, mi ćemo početi da vraćamo i taj dug. Najzad, imaćemo više elemenata i tu do kraja godine da pripremamo vraćanje velikog duga penzionerima i to u roku od tri godine, od 2003. do 2005, a do kraja godine mi ćemo dati i tehničke preciznosti u tom domenu. Tu je i stara devizna štednja, a to je jedan veliki izdatak. To uključuje i dugove "Jugoskandika" i "Dafiment banke", ali isto i otplata 9,2 milijarde dinara po inostranim kreditima. To je cena dobijanja novih kredita i moramo biti odgovorni prema tržištu kapitala, da bi nastavili da budemo podržani. Najzad, ako pogledamo neke druge elemente, to je 7,5 milijardi za zbrinjavanje radnika u procesu restrukturiranja i ono što je mnogo veća cifra nego prethodnih godina, čak 5 milijardi dinara za tržište rada iz budžeta. To je da nam se ne bi desilo, kao i ovih godina, da i tu ne napravimo pomak, a to je jedno od retkih mesta gde nismo napravili veliki napredak, nastavljamo da redovno isplaćujemo prinadležnosti na tržištu rada. Isto tako, da bude više novca za aktivne mere za zapošljavanje naših sugrađana. Što se tiče zdravstva, ključno pitanje, a pričao sam o platama, želim da kažem da nikada nije bila bolja snabdevenost lekovima i tako će se nastaviti. Postoje dve nove stavke, čak 1,5 milijarda dinara za kupovinu opreme, tri puta više nego ove godine, a to znači aparati za borbu protiv raka, to znači opremanje mnogih veoma važnih objekata u našoj zemlji. Mislim da je to poslednja kategorija u našem društvu koja skoro da nije bila na taj način priznata u našim javnim finansijama, 1,6 milijardi dinara za zdravstveno osiguranje izbeglica. Oni nisu bili prisutni u našem budžetu, tako kada bi došli na lečenje zdravstvene ustanove bi ih primile, napisale posle toga fakturu Fondu za zdravstvo,koja bi se dostavila ministarstvu, a ministarstvo bi reklo, žao nam je, nemamo odgovoarajuću poziciju u budžetu. Mogu da kažem da je bilo dosta ne samo dugova, nego i teskoba za naše građane koji su nažalost do dan-danas izbeglice. Na taj način mi jasno kažemo da niko nije građanin drugog reda u našoj zemlji i jedva čekamo da oni postanu kontributori, da uplaćuju u taj fond. U međuvremenu, ima dovoljno mesta u ovom budžetu i ima dovoljno solidarnosti u našoj zemlji da se podmire i njihove zdravstvene potrebe. Pravosuđe je dobilo budžet koji je u ovoj mukotrpnoj budžetskoj proceduri najmanje smanjen. Ako naš celokupni budžet raste za 20%, a vidite da neke stavke tu puno rastu, budžet za pravosuđe raste čak 34% i to znači da reforma pravosuđa nije prazna reč za ovu vladu. Predviđena su sredstva ne samo za dalje poboljšanje materijalnog položaja zaposlenih, nego i za neke veoma važne popravke. Primera radi u ovom budžetu su predviđena sredstva za popravku Palate pravde i klimatizacije, koja je po svemu sudeći opasna po zdravlje onih koji tamo rade. Imamo sredstva: za popravku zgrade u Nemanjinoj 9, koja je od 1998. godine namenjena Tužilaštvu i pravosuđu; isto tako, čim na saveznom nivou ili pak na republičkom kroz koju nedelju to bude izglasano, za opremanje i Tužilaštva i sudstva, za obezbeđivanje sredstava za borbu protiv organizovanog kriminala. Sve u svemu, imamo pravi novac i finansiranje za veoma važnu reformu pravosuđa. Zadnja stvar koju želim da kažem to je da imamo nekoliko inovacija. Primetićete da su dve institucije predviđene u ovom budžetu. Jedna je garantni fond za kreditiranje malih i srednjih preduzeća i tu je predviđeno 500 miliona dinara za njegovu kapitalizaciju i isto toliko novca za kapitalizaciju i za garantni fond za stambene kredite. Međutim, za aktiviranje tih sredstava iz budžeta očekujemo da ovaj dom izglasa odgovarajuće zakone. Sve u svemu, pred vama je treći budžet Republike Srbije koji smo predložili ovom domu. On je u direktnoj liniji i ne odstupa od prioriteta koji su zacrtani u samom početku mandata ove vlade. Prioriteti za one koji žive od budžeta su jasni i dalje: zdravstvo, prosveta, pravosuđe. Imamo u onoj meri koliko je to moguće sva sredstva za podsticanje popravke naše infrastrukture, osposobljavanja naših institucija i isto tako ovaj budžet više od bilo kojeg drugog budžeta u jugoistočnoj Evropi, ispoljava izuzetno visok stepen solidarnosti između slojeva, između regiona i između onih delova privrede kojima ne ide dobro, zahvaljujući onima kojima je nešto bolje. Sve u svemu, ovaj zakon smo dopunili i nekim dodatnim objašnjenjima i dopunićemo još ako treba nekim poslaničkim grupama i poslanicima, kao što smo pripremili i treću dopunu za završni račun za 2001. godinu, koju ćete dobiti danas. Dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, iz svih ovih razloga apelujem na vas da glasate za ovaj budžet, jer on će omogućiti da Srbija i dalje nastavi postepeni napredak i da se kroz dve ili tri godine setimo ovih teških i mukotrpnih godina kao godina preobražaja, preokreta i početka jednog veoma dugog perioda blagostanja u našoj zemlji.
Da li žele reč izvestioci nadležnih odbora, Odbora za finansije, Zakonodavnog odbora? (Ne.) Da li narodni poslanik Dragan Rafailović, koji je izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora, želi reč? Izvolite, pet minuta.
Poštovano predsedništvo, gospodine premijeru, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gosti, izdvojio sam mišljenje iz prvog i osnovnog razloga što mislim da je predviđeni budžet za 2003. godinu mali. On treba da bude veći i može da bude veći. Istovremeno drugi razlog zbog čega sam izdvojio mišljenje, to su primedbe poslanika na odborima da je svaki deo razdela budžeta mali za određenu oblast. Jeste mali, ali u ovom trenutku i Vlada i Ministarstvo nisu mogli da naprave veći. Zadržaću se na Ministarstvu poljoprivrede i jedan od najvećih razloga zbog čega sam ponukan da pričam o tome su diskusije poslanika iz opozicije, koje su bile neinstinite, netačne i moraju se demantovati ovde. Razmišljao sam kako da to demantujem. Pričom o tome da je ministar dobar, da misli dobro, da želi dobro poljoprivredi, ne bih ništa postigao. Mislim da je najbolje brojkama i ciframa, to mi seljaci najbolje znamo i one su neumoljive. Ovde je neko od poslanika rekao da seljaci ne znaju pošto će prodati svoje proizvode. Podsetio bih da su sve cene poljoprivrednih proizvoda u stočarstvu najmanje duplo veće nego 2000. godine. Recimo cena junadi (da, možda je vama smešno, ali cifre govore), 1999. godine otkupna cena junadi je bila marka i 80, a sada se ustalila na 3 do 3,5 marke. Da krenem na subvencije. Nikada ni jedna vlada u Srbiji, i to premijer odlično zna, nije ovoliko subvencija odvajala. Ne treba pominjati sve, dovoljno je reći šljive, zasadi šljiva, zasadi vinograda, mleko, priplodni materijal itd; i naravno, ono što je najvažnije i što je najpohvalnije - to su planirane subvencije za kupovinu zemljišta. Međutim, moram da skrenem pažnju Vladi da bez zakona o nasleđivanju, koji se mora doneti, mi ćemo ponovo stvarati domaćinstva koja će postati nepoljoprivredna, pa ćemo imati situaciju 850 hiljada domaćinstava koja imaju zemlju, a samo 50 hiljada domaćinstava je čisto poljoprivredno. Dakle, šta je sa premijama? Svako u Srbiji ko proizvede priplodnu junicu u ovom trenutku dobija 8.000 dinara. Ako ta junica da 6.000 litara mleka, ponovo od Vlade, od Ministarstva poljoprivrede dobija 24.000 dinara za to mleko premije i kada to saberete dobijete cifru od 32.000 dinara. To su najkvalitetnija grla, to su najveće premije i to je preko 1.000 maraka. Gospodo, to se lako može proveriti. One malo lošije od 3.000 litara su premirane sa 700 maraka i tu se nalazi odgovor jednoj koleginici koja je rekla da je Vlada digla ruke od poljoprivrede. Ja vas pitam, ako je sa takvim premijama, koje su na evropskom nivou, digla ruke, onda ne znam šta bi više mogla da učini. Naravno, ovo je dobro, ali imamo i drugi problem, problem kako kod ovih 850 hiljada domaćinstava koja imaju zemlju vratiti mlade na selo. U jednom od prethodnih izlaganja premijeru sam skrenuo pažnju da ova vlada mora doneti program vraćanja mladih na selo tj. jedan sveobuhvatan program za poljoprivredu. Drugi uspeh ministra poljoprivrede je što iz svog budžeta,koji je do sada bio mali, ali nije bio mali zato što nije radio kao njegov prethodnik, nije delio pare za revitalizaciju sela po opštinama i okruzima za prijatelje opštinskih moćnika ili za njih same i članove partije na vlasti. Mi recimo u Obrenovcu ne znamo nikada kome je prethodni ministar podelio kredite za poljoprivredu. Pokušaću sve da saznam, ko je taj ko je dobio kredite, a znam da su deljeni. Zašto smatram da budžet treba da bude veći i kako bi mogao biti veći. Budžet Republike Srbije, i tu se pre svega obraćam ministru finansija, treba da bude veći za 60 milijardi. Neko će se nasmejati na tu cifru, ali ona je realna i veoma lako je t ostvariti. Samo da napomenem da je ukupna poljoprivredna proizvodnja u ovom trenutku u Srbiji manja od 50 milijardi dinara, a to je manje od milijardu evra. A Srbija, postoji stara priča, mogla bi da hrani celu Evropu, a posebno Vojvodina i to treba pokrenuti. Šta bi 10 milijardi dinara u budžetu za poljoprivredu uradilo i kakvu bi lančanu reakciju izazvalo, to zna samo ministar poljoprivrede i mi koji živimo od poljoprivrede. Postavićete pitanje kako, kako obezbediti tih 60 milijardi. Prosto. Poreski obveznici u Srbiji odvajaju te pare u ovom trenutku gradeći Skadar na Bojani, finansirajući jednu državu od koje nemaju koristi. Tih 60 milijardi ili milijardu evra, ako bi Vlada, ministri i vi kolege poslanici podržali predlog građana Srbije da se na referendumu izjasne o Srbiji kao samostalnoj državi, donelo bi te pare u kasu i mislim da bi naša država procvetala.
Raspravu nastavljamo prijavama za reč predsednika poslaničkih grupa. Prvi se za reč prijavio narodni poslanik Vojislav Šešelj, zatim narodni poslanik Dragan Marković, zatim narodni poslanik Žarko Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, od predsednika Vlade čuli smo jedno predavanje sastavljeno iz dva dela. Predsednik Vlade Srbije Zoran Đinđić je pokušao da nam objasni kako je važno od naroda uzimati novac, pa tim novcem plaćati državne potrebe. To Đinđić nije morao da nam objašnjava. To je sasvim jasno. Mora se voditi računa koliko će se novca uzeti od građana, koliko građani mogu podneti i državne potrebe tome prilagoditi. Kad sam slušao premijera Đinđića i ministra Đelića, kako oni jadikuju i kakve žalopojke ovde iznose, koliko im je teško da obavljaju njihov posao, došlo mi je u tom momentu da kažem - toliko mi je žao, ajde da vas razrešimo da se više ne mučite, jer tim mukama zaista teško je ne podleći. Dame i gospodo, Vlada Zorana Đinđića nudi opet budžet sa pozamašnim deficitom. To nije ozbiljan budžet, to nije budžet kakav je primeren na osnovu stavova, mišljenja, teorijskih postulata, najznačajnijih ekonomskih teoretičara dvadesetog veka. Deficitarno budžetsko finansiranje je rak rana za ekonomiju jedne zemlje. Vi ste ovde, prvo, izneli nerealan iznos budžetskih prihoda od 214 milijardi dinara. Toliko se ne može naplatiti. Moglo je možda ove ili prošle godine, sledeće neće moći, jer će biti mnogo manje ljudi u radnom odnosu. Porez na dohodak građana će biti mnogo niži nego što ste ovde zamislili. Porez na dobit preduzeća će takođe biti niži, jer sve je manje preduzeća koja ostvaruju dobit, profit. Od poreza na promet takođe će biti sve manja naplata, jer vi vidite kako su dosetljivi pojedini privredni subjekti i kako se izbegava taj porez na promet različitim fakturama. Kod nas se forsira uvozna, a ne domaća roba. Kod domaće robe je mnogo lakše obračunati porez na promet, a kod uvozne robe sa lažnom fakturom već se ona osnovna dobit u startu umanjuje, tako da se porez na promet u vrlo malom iznosu može naplatiti. Uzmimo da je to sve sada i moguće naplatiti. Ovo deficitarno finansiranje vam je još nerealnije. Vi ovde planirate 46,9 milijardi, to je skoro 47 milijardi. Vi to nikako ne možete naplatiti. Zašto? Zato što planirate od privatizacije više od 15 milijardi. Kako ćete naplatiti 15 milijardi kad šećerane prodajete za po tri evra. To je nenaplativo. Videli smo da vam je i ovo oko Sartida propalo. Velikih para tu neće biti, jer ono što je najvrednije, već je uglavnom prodato za bagatelu. Govorite o donacijama, 9,5 milijardi donacija. Nećete dobiti nikakve donacije, javili su mi sa londonske konferencije. Osnovni uslov da naša zemlja dobije donacije je to da se uništi organizovani kriminal. Pošto jedini ja u ovoj zemlji radim odlučno na planu uništenja organizovanog kriminala, dok ne formiram novu vladu, nema donacija. Što mi pobeže Čović? Đinđiću, zašto pobeže Čović malopre? Čuo je da se javljam za reč i čim završim, on će se vratiti. Đinđić mu je dozvolio da ode, pa će se vratiti čim završim. Govori se o kreditima međunarodnih finansijskih institucija u iznosu od skoro 13 milijardi. I ovo je sasvim neizvesno. Prvo, neće biti Labusa. On već ima tamo neke mehanizme - ovome provizija, ovome ovo, ovome ono. Bez Labusa teško da je ovo moguće. Kada je reč o domaćim zaduženjima u iznosu od 9 milijardi, to je apsolutno nemoguće. Vi planirate od Narodne banke Jugoslavije da uzmete kredit. Pa, ukida se Narodna banka Jugoslavije. One pare što je Dinkić sklonio, ako se nagodite sa Dinkićem, pa vam on bude guverner republičke narodne banke, možda vam nešto da. Ali, s obzirom da je Dinkiću istekao rok trajanja, Narodna banka Srbije će morati sve ispočetka. Vi ne znate koliki su bili njegovi troškovi tamo. Uhvatićete se za glavu kad vidite koliki su mu režijski troškovi u Narodnoj banci Jugoslavije. Pokušao sam da vas ubedim da vam je ovo potpuno iracionalno, a vi sada vidite šta ćete. Lako je vama i doneti neki neracionalan budžet kad znate da vam Vlada neće dugo trajati. U okviru ovih suma koje ste ovde izneli, pokušaću sada strpljivo da vam nađem mogućnosti ušteda, najmanje 10-20 milijardi. Neko malopre reče da treba 10 milijardi subvencija za poljoprivredu. Treba za zdravstvo, treba i za školstvo, ali i da vidimo gde su uštede moguće, pa da promenimo ministre koji su nesposobni, pa nove ministre, pa da se sa tim uštedama popravi stanje u prosveti, u zdravstvu itd. Ovde ste predvideli 800 miliona dinara za nevladine organizacije. Uopšte nikoga niste obavestili koje su to nevladine organizacije i ukom iznosu dobijaju pare. Ubedite nas da je racionalno dati Nataši Kandić, Sonji Biserko, Biljani Kovačević-Vučo, ko zna koliko ih još ima. (Zoran Đinđić: Ni jedna od njih.) Premijer se popravio, ali ima nekih koje dobijaju. Koje su? Doći ćemo do stavke Ministarstva vera. Tamo nisu partije u Ministarstvu vera. Crveni krst nije u Ministarstvu vera. Za finansiranje političkih partija, u redu. Za finansiranje Crvenog krsta, u redu. Da vidimo koje su ovde u okviru Ministarstva vera. Ima ih ovde. Evo, premijer ne zna, Zoran Đinđić ne zna. Sada ću mu ja to pokazati. Dalje, predvideli ste u ovom odeljku - predsednik Republike, za mašine i opremu 90 miliona dinara. Koje su to mašine potrebne predsedniku Republike, kombajn? Pazite, za 90 miliona dinara mogu se tri nova tenka kupiti. Da li je to ta mašina koja treba predsedniku Republike? Kad ja budem predsednik Republike, meni ne treba nikakva mašina. Ja ću celu Vladu odmah u mašinu strpati i gotovo. Nema ko da bude nego ja i to ti, Đinđiću, znaš najbolje. Trebalo bi da objasnite koje su to mašine i druga oprema potrebni predsedniku Repulike u iznosu od 90 miliona dinara. I do sada smo imali predsednika Republike i ni jedan nije vozio nikakvu mašinu, ni kombajn, ni traktor, ništa nije imao. Možda pivara u predsedništvu Republike da se otvori. Ne znam šta ste tu zamislili, ali objasnite nam. Đinđiću, dužan si to da objasniš. Vidim u skoro svakoj stavci - usluge po ugovoru. To nikada ranije nije bila stavka u budžetu. Šta ste vi zamislili tim uslugama po ugovoru? (Čedomir Jovanović: Neće Hag da plaća.) Mene ni do sad nije plaćao. Tek se sad nadam da će i Hag početi malo da me plaća. Čujem da dobro plaćaju. Narodna skupština Republike Srbije, usluge po ugovoru - 8 miliona dinara. Kakve usluge to neko pruža Narodnoj skupštini za 8 miliona dinara? Objasnite koje su to usluge. Da li vi nečiju pamet plaćate, šta je tu? Do sada je Narodna skupština imala svoje eksperte, svoje ljude, činovnike, funkcionere itd. i nije plaćala nikakve usluge ove vrste. Zatim, Ustavni sud, usluge po ugovoru - pola miliona. Nije mnogo, ali koje usluge plaća? Pravosudni organi, usluge po ugovoru, 28,5 miliona dinara. Znači, sudije ne znaju da vam pišu presude kakve tražite, pa moraju da angažuju nekoga sa strane i da plate. Šta je drugo usluga po ugovoru sudu? Vrhovni sud Srbije, usluge po ugovoru, 4.600.000. Hajde, možda ovaj niži sud može nekada sudskog veštaka da angažuje, ali to stranke palaćaju, gospodine Jovanoviću. Troškove veštačenja stranke plaćaju, to nisu te usluge po ugovoru. Sudski troškovi moraju da se plaćaju i sada su veoma velike sudske takse i sudski troškovi.
Da li želite da koriste i narednih 10 minuta?
Hoću i narednih 10 minuta. Viši trgovinski sud, usluge po ugovoru, 2.400.000. Republičko javno tužilaštvo, usluge po ugovoru, milion dinara (5,5 miliona dinara). Nije velika suma, ali koje oni to plaćaju usluge po ugovoru, da to malo razmotrimo. Prvo, šta je to, možda zaista treba neka usluga. Republičko javno pravobranilaštvo, usluge po ugovoru, 2.863.000. Okružni sudovi, usluge po ugovoru, 206.912.000 dinara. Jesu li to autorski honorari, neki projekti, šta je to? Opštinski sudovi, usluge po ugovoru, 278 miliona dinara. Kako je to moguće, šta je to? Trgovinski sudovi, usluge po ugovoru, 24,5 miliona dinara. Okružna javna tužilaštva , usluge po ugovoru, 1.976.000. E, njima nešto manje, znači, nema ko da im pruža usluge. Opštinska javna tužilaštva, usluge po ugovoru, 4.300.000, Upravni sud, usluge po ugovoru, 2.400.000. Dajte, malo nam razjasnite te usluge po ugovoru. Apelacioni sudovi, usluge po ugovoru, 9 miliona. Koje usluge Apelacionom sudu, ko to pruža? Vlada Republike Srbije, usluge po ugovoru, 28 miliona, Biro za komunikacije, usluge po ugovoru, 4.680.000. Kakve on sada to plaća usluge po ugovoru, Beba je otišao, šta radi tajbiro, postojili to, Đinđiću? Ministarstvo pravde, usluge po ugovoru, 11.300.000. Veća za prekršaje, usluge po ugovoru, 5.635.000. Opštinski organi za prekršaje, usluge po ugovoru, 14.200.000. Opštinski organ za prekršaje, kome plaća usluge, kakve usluge, koje su to usluge? Nije ovo materijalno održavanje, nisu ovo materijalni troškovi, ovo su usluge. Ko sudiji za prekršaje pruža neku uslugu, jedino ako mu privedu prostitutku, ali se to valjda ne plaća iz budžeta. Kako se drugačije to može? (Glas iz sale: Ti si glup.) Pa možda sam najgluplji na svetu, slažem se, moguće je i takvu definiciju ovde postaviti, i zahvaljujem se vladajućoj parlamentarnoj većini što me časti takvim epitetom, on mi i prija, ali objasnite ovo, šta je ovo? Uprava za izvršenje zavodskih sankcija, usluge po ugovoru, 12.083.000. Hajde 12 miliona, svidela se nekome suma, a gde nađoše ove 83.000, šta to znači? Dalje, Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, usluge po ugovoru, 20,5 miliona. Koje sada ono usluge plaća? Agencija za unapređenje državne uprave, usluge po ugovoru, 2.430.000. Pretpostavljam da je tu i racionalno, moraće da plate neki projekat, unapređenje državne uprave, reorganizaciju itd; nije ni mnogo, 2,5 miliona, ali objasnite, ovo je veliki iznos. Ministarstvo finansija i ekonomije, to ne smem ni da gledam, to je Đelićevo ministarstvo,usluge po ugovoru, 94,5 miliona. Videli smo već, kada smo raspravljali završni račun, kakve on eksperte angažuje - penzionisane oficire intendatske struke da mu obavljaju poslove, umesto njegovih inspektora. Inspektori primaju platu, a ovi po ugovoru duple pare. Dotacije nevladinim organizacijama, o tome sam već govorio. Koordinacionom telu Savezne vlade 1.378.000.000 namenjeno. Sada ne smem o Čoviću, pošto je otišao; je li tako, ne sme se o Čoviću više. Sutra mi izlazi knjiga o Nebojši Čoviću, pa ne moram više da govorim. Uprava za javne nabavke, usluge po ugovoru, osam miliona. MUP , usluge po ugovoru, 575 miliona. Jesu li počeli doušnike da plaćaju, koje su to sada usluge, koje usluge plaća MUP (glas iz sale - vojna tajna); ne, možda je policijska tajna, to nije vojna tajna. Bezbednosno informativna agencija, usluge po ugovoru, 16,5 miliona. Možda će i meni sada da plate, pošto im čuvam arhivu na sigurnom mestu, pa lepo, ali trebali ste malo da im povećate. Dušanu Mihajloviću 575 miliona, a Bija samo 16,5 miliona. (Ovo je bivša Udba, BIA se sada zove). Ministarstvo poljoprivrede i vodoprivrede, usluge po ugovoru, 10,5 miliona. To opet Veselinov, kada bude ptice lovio, pa treba neko da mu pušku pridrži, pa da mu napuni, pa očisti cev itd. Ne znam šta su tu drugo usluge. Republička direkcija za vode, usluge po ugovoru, 1.800.000. Nije strašno. Ministarstvo za privredu i privatizaciju, usluge po ugovoru, 120 miliona dinara. Ko to, Vlahoviću, tolike usluge čini da 120 miliona dinara plaćate? (Ministar Vlahović, sa mesta: To je 119,800 miliona). To je 120, imam pravo i da zaokružim, Vlahoviću. Ministarstvo rudarstva i energetike, usluge po ugovoru, 2.902.000. Agencija za energetsku efikasnost, usluge po ugovoru, 22.300.000, to nije mnogo. Agencija za energetsku efikasnost, možete misliti, to nikada Srbija nije imala. Ministarstvo saobraćaja i telekomunikacija, usluge po ugovoru, 4.695.000. Zatim, Ministarstvo urbanizma i građevina, usluge po ugovoru, 29.723.000. Koje su to usluge, Šumarac? Da li ti znaš da ti opet sada grade objekat od 1.500 kvadrata na zemunskom keju. Sve ste porušili, a sada je Gašo Knežević poslužio kao veza jednoj firmi, ima Gordana Pop - Lazić sve podatke, novi se objekat diže. A kome to plaćaš usluge, Šumarac? Zavod za prostorno planiranje i urbanizam, usluge po ugovoru, 26 miliona. Ministarstvo trgovine, turizma i usluga, pošto je ministarstvo usluga, da vidim koliko oni usluge plaćaju po ugovoru: 13,5 miliona. Republička direkcija za robne rezerve, usluge po ugovoru, 2.100.000. Nije strašno, a njima može i da se desi da plate neku uslugu. Ministarstvo za ekonomske veze sa inostranstvom, usluge po ugovoru, 50 miliona, Ministarstvo za ekonomske veze sa inostranstvom plaća usluge nekome, kome? (Glas iz sale: A putni troškovi?) Nisam još stigao do putnih troškova, nemojte me zadržavati, pošto neću imati vremena tek o putnim troškovima da govorim. Kada sam bio potpredsednik Vlade Srbije, dve i po godine, nikada od Vlade nisam naplatio putne troškove, nikada. Možda jednom da mi se desilo, kada sam išao na Kosovo. Nikada nisam naplatio. Nisam spavao van Beograda, odem na put, vratim se (Pal Šandor, iz sale: Nisi smeo da spavaš). Ja sam budan i danju i noću, Šandore, zato mi ništa ovo ne prolazi. Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza, usluge po ugovoru, 2.700.000, nije strašno. Ministarstvo za rad i zapošljavanje, da vidimo ovog radničkog lidera, radnička zakletva, Dragan Milovanović, 23.300.000, usluge po ugovoru. Počeli radnici sada da štrajkuju, opet izlaze na ulicu, gotovo. Dalje, Ministarstvo za socijalna pitanja, usluge po ugovoru, 34 miliona dinara. A ovamo, kasni socijalna pomoć, kasni ovo, kasni ono, za invalide, za borce, za ovo ili ono, a 34 miliona su usluge po ugovoru. Da vidimo kako će to ministarka objasniti? Dalje, socijalna pomoć ugroženom stanovništvu, to je taj odeljak, usluge po ugovoru, 39,5 miliona. Usluge po ugovoru, socijalna zaštita nekvalifikovanih, na drugom mestu, skoro četiri miliona dinara. Da to malo razjasnimo. Ministarstvo za nauku, tehnologiju i razvoj, usluge po ugovoru, 200 miliona dinara. Da li je ovo Italijanima za one recenzije naučnih projekata, šta je to? Daj, požuri ovu knjigu, još mi nije oslobođena poreza na promet, ni ova "Ideologija srpskog nacionalizma", ni "Cane - Žabac", a ovo o Čoviću sutra podnosim na oslobađanje. Zavod za informatiku i internet, usluge po ugovoru, 19 miliona dinara. Možda to i nije veliko kod ovog Zavoda, oni se bave, to im je priroda posla, ali Ministarstvo prosvete i sporta, evo Gaše Kneževića ovde, 285 miliona dinara usluge po ugovoru. A vi znate Gašu, vi dobro znate Gašu i šta on radi sa tim parama, ne treba o Gaši Kneževiću ništa pričati. (Predsednik: Upozoram vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.) Evo, završavam; osnovno obrazovanje, usluge po ugovoru 296 miliona. Tu vam je dalje srednje obrazovanje, učenički standar, sve usluge po ugovoru, više univerzitetsko obrazovanje, studentski standard, sve usluge po ugovoru. Neko ovde državne pare rasipa na usluge raznih vrsta. To je Vlada. Imam još tih podataka ovde, izgleda da ne mogu sve da stignem da kažem, ali ovo vam je dovoljno da vam dokažem da je ovaj budžet sasvim neozbiljno skrojen, da je ovaj budžet rasipnički, da ovde mnogi ministri nemilosrdno rasipaju državne pare, a najviše Gašo Knežević, istraga će utvrditi na šta je sve rasipao, nema nikakve sumnje, ništa se sakriti ne može. Razjasnite vi ovo, ovakve stavke u budžetima Srbije nikada ranije nisu postojale.
Reč ima ministar finansija i ekonomije, gospodin Božidar Đelić.
Već nekoliko dana slušam gospodina Šešelja i vidim da mu ide dosta teško sa budžetskim računovodstvom, ali niko ne može da bude specijalista za sve. Da razjasnimo neke stvari, prvo, ideja da država angažuje neke ljude po ugovoru je dobra, jer na taj način ćemo da limitiramo broj činovnika, znači ljudi koji će biti stalno zaposleni i tako ćemo smanjiti broj permanentne administracije. Druga stvar, to je naravno, ako pogledate razdele, slušao sam tu Litaniju, naravno, što se tiče sudova, tu je veštačenje, tu je i situacija kada ljudi žele da dođu do pravde, ali nemaju novca, onda njima sud odredi nekog advokata koji će ih braniti, a u tom momentu, neko to treba i platiti. Mogu da kažem da jedan od problema u zadnje dve godine je u tome što sudovi nisu imali dovoljno novca i došli su do jednog velikog duga prema advokatima i oni posle toga nisu baš mnogo zdušno plaćali, porez, ali ovog puta priznajemo i tu stvar. Ako pogledate naravno, najveći razdeo u svemu tome, to nije ništa drugo nego, ako gledate specijalizovane usluge, te stvari su naravno za nauku i sve one ugovore koje imaju, koje zaključi posle toga ministarstvo sa tim naučnim institucijama. To je način na koji se finansira tako da nemamo još jednu celu klasu funkcionera. Naravno, kao što sam rekao na početku ovog izlaganja, ovo je jedan od najpreciznijih budžeta Srbije. On ide do treće decimale, na taj način u stanju je ovaj cenjeni dom i poslanici da dođu do ovih informacija, a ne kao što je pre bilo i kada su se budžeti izglasavali, kada je gospodin Šešelj bio potpredsednik, plate i ostatak, a onaj ostatak, imajući u vidu da bi se budžet izglasao u nekoliko sati i završni račun u nekoliko minuta, naravno o tome se nikada nije ni pričalo. Znači, ovo je mnogo bolje, jer sada možemo razgovarati i doneti detalje oko svih stavki koje su napomenute, ali naravno, daleko od rasipništva, ovo je jedan veoma precizan i transparentan budžet u koji ovaj cenjeni dom ima pun uvid kao i naši građani. Hvala vam. (Vojislav Šešelj, s mesta: Replika.)
Nemate pravo na repliku, nije vas uvredio, imali biste pravo da ste uvređeni po članu 97. Poslovnika, rekao je da niste specijalista za sve, ne možete ni da budete. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Po Poslovniku! Uvredio me je. Po Poslovniku! Da li mi dajete po Poslovniku?) Reč ima narodni poslanik Dragan Marković. Dala sam reč narodnom poslaniku Draganu Markoviću, već sam dala reč narodnom poslaniku. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Da li mi dajete po Poslovniku?) Posle izlaganja, a zatim ministarka.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, gospodine predsedniče Vlade, slušajući vaše izlaganje i izlaganje ministra Đelića, vratili ste me unazad za dve godine da me podsetite šta ste pričali 1998. godine i 1999. godine. Izgleda da ste zaboravili šta ste pričali. Vi danas govorite kao da ste opozicija, govorite o teškom stanju u Srbiji, a to mi znamo. Vi ste danas samo konstatovali situaciju u kojoj se nalaze građani Srbije. Što se tiče predloga budžeta, mi iz SSJ-a ćemo biti protiv ovog budžeta i najverovatnije opozicija, ali vi ćete rebalansom budžeta kaodva puta u ovoj godini, uvek nadoknaditi ono što želite i neke stavke koje sada niste planirali. To gledam domaćinski. Jedna porodica kada planira budžet, gospodine ministre Đeliću, vi kao ekspert znate, ona kaže - ovo je strana prihoda i strana rashoda. Šta je strana prihoda? Strana prihoda u vašem budžetu su donacije, a ne mogu donacije da budu strana prihoda. Donacije, koliko je donacija došlo u Srbiju, nismo to dobili badava, ne možete vi to da prodajete, ne može to biti strana prihoda. Ukoliko ne poštujete sve ono što traži međunarodna zajednica od vas, sutra će vam zaviti slavinu i nećemo više dobijati donacije. Druga stvar, od inostranih kredita, čekajte ministre, to bi isto bilo kao kada bi neko u fabrici prodao mašinu pa da pošalje radnike da idu na zimovanje. Vi, kada uzmete kredit, morate da ga gurnete u proizvodnju, da povećamo proizvodnju i da na taj način punimo budžet. Treća stvar, od prodatih fabrika planirate da punite budžet. Koliko vi to fabrika još mislite da prodate na način kao što ste prodali do sada i šta ćemo sa viškom radne snage koja je izgubila posao. Vi malopre pretite sivoj ekonomiji i nije problem ako u sivu ekonomiju spadaju za vas oni koji švercuju velike količine nafte, cigarete, alkohol uvoze u Srbiju. Ali, za vas su siva ekonomija oni koji se nalaze na buvljim pijacama, oni koji su ostali bez posla i kojima ste vi obećali da ih varatite na posao, a vi ih ne vraćate na posao, nego sada naređujete fiskalne kase da mora da kupi svaki privrednik, svako onaj ko ima S.T.R, svako onaj ko ima neku uslužnu delatnost itd. Zaboravili ste kada ste naredili svim privatnim preduzetnicima da zatvore svoje radnje 4. oktobra 2000. godine, da zatvore i da uđu u štrajk protiv bivše vladajuće partije. E, kako sada da se bore ti ljudi protiv vas, ako vi ne slušate neke iskusne privrednike u ovoj sali ili privrednike u Srbiji, reč onih koji su nešto u životu radili, kada kažu - stani, gospodine Đeliću, ne može tako da se puni budžet. (Glas iz sale: Pošto je ugalj?) Ugalj je po staroj ceni za vas. Dalje, vi kažete, gospodo, povećali ste izvoz. Kome to pričate? Vi se povećali uvoz, povećali ste uvoz i tamo imate neke raznorazne agencije, raznorazni agenti koji navodno pospešuju izvoz iz Srbije. Pazite, evo, konkretno, pre 10 dana ste otvorili robnu kuću "Merkator", 10.000 kvadrata u Beogradu, a zaboravili ste da ste zatvorili sve beogradske robne kuće u Srbiji, da li ste zaboravili to gospidine Đeliću, da li je to za vas rezultat? Koliko robnih, to je premija, da, to je za vas premija, ali za one koji rade i koji su bili zaposleni, to nije premija. SSJ ima primedbu kada su u pitanju nevladine organizacije, dame i gospodo, 88% povećava se vrednost u budžetu za nevladine organizacije. Valjda je Nataša Kandić postala skupa, njen termin na RTS-u i pored toga što mi plaćamo RTS, još i vi morate da platite kada dođe na RTS, da priča o Srbima kako su Srbi ratni zločinci, da li zato treba 88% da se izdvoji za nevladine organizacije? Kada je u pitanju poljoprivreda, vidim ovog gospodina, bio je prošle godine kada je počeo lov, evo ga sada je isto došao, lice mu belo, sunce ga nije uhvatilo, što znači da njivi nije bio uopšte i pazite šta nam on predlaže u budžetu. Ministar za poljoprivredu, ovaj što sedi ovde, lepu frizuru ima za razliku od mene, pazite, on kaže sledeće: stavka za poljoprivredu je samo 3,2%, pazite 3,2% poljoprivreda ulazi u budžet, poljoprivreda u koju ste se kleli u izbornoj kampanji pre i danas. Pazite, tih samo 3,2%,gospodine ministre za poljoprivredu, vi predlažete da sepodeli na sledeće stavke: rad stručnog saveta za stočarstvo, dva miliona dinara; šta je to, seljaku ne treba stručni savet za stočarstvo; svaki seljak koji čuva stoku je veoma dobar lekar i stručnjak; dalje, stručne poljoprivredne službe, dame i gospodo, 120 miliona dinara. Smejte se vi gospođo smejte. Dinara 120 miliona za stručne poljoprivredne službe. Koje su to - stručne poljoprivredne službe i gde te pare idu. Uređenje poljoprivrednog zemljišta, živim na selu, 93 miliona dinara. Šta je to - uređenje poljoprivrednog zemljišta. Da li je nasip puta pored njiva, da li je to za vas uređenje poljoprivrednog zemljišta ili nešto drugo. Vi ćete to da objasnite. Dalje, imate još jednu stavku - mere za unapređenje u stočarstvu 150 miliona dinara. Šta su to mere za unapređenje u stočarstvu? Edukacija poljoprivrednih proizvođača, da im pričate? Ako vi ne znata da razlikujete bika od krave, seljaci znaju, je l to za vas edukacija za seljaka. Dalje, poslao sam pismo predsedniku Vlade, Zoranu Đinđiću;zahtevamo da kao neizmirena obaveza uđe u ovaj deo koji je vezan za poljoprivredu za one poljoprivredne proizvođače koji su predali šećernu repu od Kruševca do Požarevca, a nije im isplaćena. Nisam dobio odgovor, ali se nadam, gospodine Zorane Đinđiću, da ćete prihvatiti moj amandman jer se radi o maloj cifri za vas, a velika je cifra za poljoprivredne proizvođače. Ukupna cifra je 45.379.000 dinara ili 4.200 proizvođača, na 150 otkupnih stanica u Srbiji. Pa, u ime tih ljudi koji prete da će da blokiraju puteve i slično prenosim vam tu molbu; evo sada oni ovo slušaju i gledaju, vide i čuju i očekuju od vas da ćete vi prihvatiti ovaj moj amandman, pošto vaš ministar za poljoprivredu nema sluha. Dalje, gospodine ministre za poljoprivredu, zaboravili ste da održite konferenciju za šampu, a setili ste se da navedete ove stavke koje nisu jasne za poljopivredne proizvođače - koja je cena žita, gospodine ministre. Bila je setva pre mesec dana. Koja je cena? Zaboravili ste, ministre za poljoprivredu da objasnite seljacima gde su traktori iz Japana koji su stigli u Srbiju. Nijedan traktor nije došao ni u Kragujevac, ni u Jagodinu, ni u Despotovac, ni u Ćupriju, ni u Ražanj. Nijedan. Ne znam gde su ti traktori. Gde je nafta koja je došla kao donacija. U Srbiju je došla nafta, a vi ste navodno rekli da ćete prodati po 16 dinara, ali nisam sreo nijednog poljoprivrednog proizvođača da mi je rekao da je dobio tu regrersiranu naftu od 16 dinara onda kada ste vi to javno govorili putem vaših medija. Kada je u pitanju stavka, izvinite, još i ovo sam zaboravio, uvoz mesa, napravili ste uvozom mesa direktnu konkurenciju poljoprivrednim proizvođačima i istog trenutka je opala cena žive stoke na pijacama. To ste lično vi uradili. Kada je u pitanju zdravstvo i stavka za zdravstvo, ministar Đelić objašnjava zdravstvenim radnicima, onima koji su pošli od Niša za Beograd da će im biti povećana plata za 10%. To sam jutros govorio ali vi niste bili tu. On kaže - šta ćete, evo 10%, prođe pet minuta i u daljem govoru kaže inflacija će biti 9% u ovoj godini, je l tako, što znači da ste samo 1% povećali platu prosvetnim i zdravstvenim radnicima i onima koji rade u javnim preduzećima. Je l tako? A, zaboravili ste da ste povećali cenu struje za 1.500%, onima koji ulaze u crveno, gospodine ministre. Pa vi ne plaćate struju, lako je vama. Vi spavate kod tetke, stanujete kod tetke i to tetka plaća, ali kako građani plaćaju, odakle će građani da plaćaju. Kažete, gospodine ministre, da je plata prosvetnih radnika bila 5.700, a da je danas 15.000. Gospodine ministre, danas je plata učitelja 11.000, pa i da povećate 20% to će opet biti 13.000; pa to je malo. To je malo, a vi im ne date nego 10%. Kažete - ŽTP mora da radi sam, da stvara sam. Pa ŽTP je, gospodine ministre, uslužna delatnost, odnosno uslužno preduzeće. ŽTP može da radi samo kada vi obezbedite proizvodnju, kada im vi date robu da ubace u vagone, e onda ŽTP može da radi... Čedomire, privredniče Čedomire, dozvolite da objasnim ministru. [[Smeh - žagor.]]
Narodni poslaniče, da li želite da koristite narednih 10 minuta.
Pa, nesposoban je ministar...
Narodni poslaniče da li želite da koristite narednih 10 minuta. Iskoristili ste prvih 10 minuta.
Evo još malo i završavam.
Ne može više, prekoračili ste dozvoljeno vreme. Ja vam se zahvaljujem.
Produžiću, ili ne, čuvaću, možda će nešto pametno reći ministar za poljoprivredu o poljoprivrednim proizvođačima. Zahvaljujem.
Sačuvajte. (U međuvremenu narodni poslanik Vojislav Šešelj reklamira Poslovnik.) Po Poslovniku, ali vas upozoravam da ne možete koristiti pravo na repliku koristeći javljanje za povredu Poslovnika.
Prekršili se član 97. Poslovnika koji kaže - ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju, a to se isto odnosi i na ministra, na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku. Đelić se o meni uvredljivo izrazio jer je rekao da se ne razumem u računovodstvo.
Rekao je da niste specijalista a koliko znam niste.
Ne, dva puta me je pomenuo, prvi put je rekao da se ne razumem, a onda je posle toga rekao da nisam specijalista i da ne mogu u sve da se razumem. (Predsednik: Naravno.) To je za mene krajnje uvredljivo [[smeh - žagor]] jer se od svih stvari u koje se razumem najbolje razumem u računovodstvene i finansijske poslove. Drugo, ...
Momenat, da li je to reklamacija Poslovnika?
Ne, imam pravo tri minuta da obrazložim kako ste vi prekršili Poslovnik i nemojte me prekidati. Pustite me da obrazložim kako ste prekršili Poslovnik, a Administrativni odbor se o tome izjašnjava... tako je po Poslovniku.
Prvo se ja izjašnjavam. Prvo sam dužna ja da se izjasnim.
Vi se izjasnite kada završim, ali nemojte me prekidati. Jer, vidite, ovde se od mnogih prisutnih bolje razumem u finansijske poslove, mnogo bolje od Đelića i zato je to za mene uvredljivo. Jer on nama ovde obrazlaže da je bolje da Vlada angažuje ljude sa strane po ugovoru o delu, a da ne zapošljava. Ako bi to bio princip za celu Srbiju onda bi se ukinuo radni odnos i ljudi bi bili samo angažovani po ugovoru i ne bi se plaćali doprinosi, porezi i slično, samo ono malo po ugovoru o delu što se plaća. I evo, sada neka javnost proceni ko se bolje razume u finansijske poslove, a vi mi se sada izvinite, imao sam pravo na repliku i očekujem vaše izvinjenje.
Niste imali pravo na repliku. Odluku prema članu 97. u slučajevima iz člana koji ste citirali donosi predsednik Narodne skupštine. Nisam čula za vas kao finansijskog eksperta i to mi nije poznato. Izvinjavam se, možda nisam dovoljno upoznata sa činjenicama [[smeh - žagor]] Izvolite, reč ima ministar gospodin Božidar Đelić.
Pa, ne bih puno da polemišem, ali izdavati obveznice a da ne obezbedite sredstva da se one servisiraju, ne znam da li to baš kvalifikuje za nekog finansijskog eksperta; no, dobro. Vidimo kakvi su bili efekti i kakvi su bili budžeti u nekim godinama, a kakvi u drugim godinama. Neka javnost i naši građani o tome prosude. Odgovorio bih na nekoliko pitanja koja je postavio gospodin Palma (glasovi - koja Palma)... pa Palma, pa tako je zvanično. Dobro, gospodin Marković. [[Smeh - žagor.]] Jer, rekao bih da je tu bilo ... ne bih se mogao složiti sa svim što je rečeno, ali čini mi se da tu postoji jedna stvar koju je važno napomenuti. To je - od čega se finansira ovaj deficit. To je još jedan od govornika pitao i zaista jedno od merila kvaliteta nekog budžeta mora biti - da li su sredstva za pokrivanje tog budžetskog deficita obezbeđena, a sa druge strane za šta i da li za to ide taj novac. Naravno, ako pogledamo pitanje finansiranja tog deficita važno je primetiti da ove godine deficit finansiramo bez ubrzavanja inflacije, naprotiv sa smanjenjem inflacije, umesto 20% inflacija će biti 16%. On je bio i biće ove godine 4 odsto bruto nacionalnog dohotka. Za sledeću godinu predviđamo smanjenje, znači nominalno taj deficit raste u dinarima ali njegovo učešće u bruto nacionalnom dohotku pada. To je manji napor za našu ekonomiju da bi se to pokrilo. Ako pogledate, a to je već bilo napomenuto u prošloj diskusiji, koja su to sredstva koja su predviđena za pokrivanje tog deficita,mi ih veoma jasno iskazujemo ovde. Ono što se tiče zaduživanja kod međunarodnih finansijskih organizacija, imamo tu samo dva izvora koja su izuzetno povoljna. Najveći je Svetska banka. Tu imamo specifične kredite koji su na 20 godina, sa šest godina počeka i sa nula kamatom, samo se plaća jedan administrativni trošak svake godine. Skoro isti takvi uslovi su dati od strane Evropske unije. To su krediti sa ogromnim delom poklona, jer nisu na tržišnim osnovama. To je dobro. Mogu da kažem da je ceo iznos obezbeđen, jedino u slučaju ako dođe do većih lomova u ovoj zemlji nećemo doći do tih sredstava. Ceo naš program je time obezbeđen. Što se tiče donacija, pola tih donacija je obezbeđeno od makrofinansijske podrške Evropske unije. Mogu da kažem da je dobijanje tih sredstava uslovljeno, ali samo merama ekonomske politike, a to znači daljim jačanjem kao što smo i do sada radili, javnih finansija. Što se tiče privatizacije, tu imamo jasne izvore, mnogo toga što je već u vidu tendera i pokrenuto, tako da smo pouzdani u to da ćemo obezbediti ta sredstva. Što se tiče NBJ tj. Srbije, ona neće biti jedini izvod za zaduživanje, u veoma skromnom iznosu, pogledajte to ne prevazilazi 0,6% našeg bruto nacionalnog dohotka, to je mnogo manje nego u drugim zemljama u okruženju. To mora ostati na tom nivou sve dok se ne desi šira remonetizacija naše ekonomije, sve dok monetarna masa prema našem bruto nacionalnom dohotku ne poraste. Tu imamo tri izvora. To je Narodna banka Srbije sutra, poslovne banke i isto tako, što će biti novitet sledeće godine, a to je izdavanje obveznice srpskog trezora. Na taj način ćemo omogućiti da naši građani, banke i privreda mogu da se zaduže, da im pozajmimo i da oni kupe te obveznice. To će biti kičma razvoja našeg tržišta kapitala. Još jednu stvar bi hteo da kažem, a to je jedna misao koju je jedan prethodnik rekao i čini mi se da je dosta duboko ispravna. To je, sredstva koja se dobijaju iz privatizacije ili zaduženjem, zdrava logika javnih finansija je da ta sredstva ne idu u tekuću potrošnju. Pogledajte strukturu ovog budžeta i uočićete jednu stvar, koja u svakom momentu je jedno drugo merilo zdravog budžeta, a to je da se iz tekućih prihoda poreza i doprinosa daju finansirati svi tekući rashodi. Videćete da u ovom budžetu ako imamo tih 40-tak i nešto manje milijardi dinara koji su za finansiranje našeg deficita, videćete da na rashodnoj strani imamo otprilike toliko rashoda, bilo da je za finansiranje tranzicije, tranzicioni fond, infrastruktura, subvencija u privredi. To su sve stavke koje se daju finansirati iz tih izvora, jer oni su investicije i oni su nešto što ne mora u trajnom iznosu da se finansira. Mogu da kažem da na tom merilu i na tom ispitu Srbija prolazi mnogo bolje od mnogih drugih zemalja u okruženju, ne bih davao imena, ali u svakom slučaju, pogledajte ovaj budžet, svi tekući rashodi ato su plate, penzije, socijalne prinadležnosti i sve ono što minimalno za normalno funkcionisanje naše države, sve to finansiramo iz tekućih prihoda. Na taj način, niti možemo biti ucenjeni, niti moramo da zavisimo od nekih inostranih kredita ili od donacija za ono što je normalno funkcionisanje naše države. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Za reč se javila ministar za socijalna pitanja, gospođa Gordana Matković. Izvolite.
Dame i gospodo, htela bih samo da obrazložim ono što se tiče Ministarstva za socijalna pitanja. Kada je reč o dotacijama nevladinim organizacijama, one postoje kao stavka na dva mesta u okviru budžeta. Ova prva se odnosi na sva finansiranja boračkih udruženja, bilo da je reč naravno o invalidsko-boračkim udruženjima i to je stavka koja je predviđena za narednu godinu u iznosu od 28 miliona. Na drugom mestu nalazi se dotacija nevladinim organizacijama koje se tiču udruženja slepih, paraplegičara, gluvih, a to su praktično zajedno sa sredstvima koja se prikupljaju kroz igre na sreću, nešto što je namenjeno ovim organizacijama po zakonu i postoje vrlo detaljni izveštaji za šta su ta sredstva i koliko i kome upućena. Verujte mi, to su valjda jedine organizacije u ovoj zemlji koje znaju da su to sredstva svih građana i da su to sredstva koja su namenjena njima i koja vrlo precizno kontrolišu kako su sredstva potrošena. Kada je reč o uslugama po ugovoru, postoje dve grupe tih usluga u okviru Ministarstva za socijalna pitanja. Ova cifra od 39 miliona u okviru socijalne pomoći ugroženom stanovništvu, neklasifikovana je na drugom mestu. Videćete da je tu samo 11 miliona iz budžeta. To se odnosi na finansiranje tih usluga u domovima i centrima za socijalni rad, a u domovima korisnici delom i sami plaćaju svoj boravak. Tu je 27 miliona iz njihovih sopstvenih sredstava. To su vanbudžetska sredstva, nisu sredstva iz budžeta. Naravno, videćete da pod tom stavkom, usluge po ugovoru, ulaze i štampani materijali i troškovi za ljude koji se usavršavaju, za seminare. Kada je reč konkretno o našem ministarstvu, najveći deo tih usluga se plaćaju ljudima u informacionom sistemu, koji kada se obnavlja neko pravo i kada imamo 400.000 novih ljudi koji treba da se unesu, onda naravno moraju dodatno da se angažuju operateri koji moraju da unose te podatke u informacioni sistem. Inače smo, naravno, detaljno spremni, kada je reč o prošloj godini, da obrazložimo te stavke. Hvala vam.
Reč ima ministar za nauku i tehnologiju, gospodin Dragan Domazet, a potom ministar prosvete, gospodin Gašo Knežević.
Dame i gospodo, dozvolite mi da objasnim poslanicima koji su postavili pitanja u vezi troškova za usluge. Ta stavka služi za finansiranje aktivnosti u nadležnosti ministarstva. Ove godine, recimo, iz te stavke smo finansirali studiju koja se upravo pre neki dan pojavila, a to je "Strategija privrednog razvoja do 2010. godine", to su dve knjige. Takođe, tri knjige, identifikovanih 55 razvojnih programa Srbije. Napravićemo promociju i obavićemo konsultacije i javnu prezentaciju toga. To je nešto za šta se pravi vizija razvoja Srbije. Što se sledeće godine tiče, jedna od najkrupnijih stavki je finansiranje kupovine softvera za sve državne organe u Srbiji. Kao što znate, strateškim ugovorom sa Majkrosoftom Vlada Srbije je kupila 30.000 licenci za računare koje koristi državna uprava. U okviru tog ugovora je 50.000 licenci za obrazovne ustanove, naučne ustanove, biblioteke. Znači, to je jedan ogroman broj licenci za softver i to je ono što se sada upravo sprovodi u svim ovim organima. Aranžman je mnogo povoljniji nego da se kupovao legalno i mi mislimo da je na taj način ovo vrlo dobro utrošen novac. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Reč ima ministar prosvete i sporta, gospodin Gašo Knežević.
Pojava usluga po ugovoru kao jedne budžetske stavke je pitanje klasifikacije, odnosno nomenklature. U svakom slučaju, usluge po ugovoru obuhvataju i ugovore o delu, ugovore o radu kojima pružamo, odnosno pribavljamo za ministarstvo neke stručne specijalizovane usluge i time izbegavamo zapošljavanje stručnih i specijalizovanih ljudi. To je jedan ili malo procenata ove sume. Podsećam sve prisutne da usluge po ugovoru, a to zna i licekoje nas je prozivalo, da te usluge po ugovoru obuhvataju problem, odnosno školovanje, doškolovavanje, edukaciju zaposlenih. Moje ministarstvo ima 85.000 profesora, dakle zaposlenih i usluge po ugovoru su zapravo razvojni programi Ministarstva prosvete. Ukoliko hoćemo da menjamo sistem obrazovanja, onda mi moramo da damo dodatnu naobrazbu učiteljima i nastavnicima. Recimo, u početku sledeće godine mi ćemo edukovati 4,5 hiljade učitelja, ali to je samo jedan deo uopšte učitelja i nastavnika koji će iduće godine proći kroz proces edukacije. To podrazumeva i ugostiteljske usluge koje su takođe usluge po ugovoru, šest, pet ili tri dana ako borave na nekom mestu gde dobijaju edukaciju, to se ima platiti. Dakle, usluge po ugovoru su razvojne usluge Ministarstva prosvete.
Povreda Poslovnika, izvolite.
Gospođo Mićić, morali ste odmah da upozorite Gašu Kneževića da ne sme da vređa narodne poslanike. Ja za njega nisam lice koje ga je prozivalo. Ja sam za njega uvaženi gospodin narodni poslanik, uvaženi lider opozicije u Parlamentu, a ne lice koje ga je prozivalo. Mi poslanici međusobno možemo nekada i jače izraze da upotrebimo...
Koji je to član Poslovnika?
Član 97, držim ga u ruci.
Član 97. je pravo na repliku.
Član 100.
Vreme je da naučimo Poslovnik.
Mogu, a ne moram da naučim sve članove Poslovnika, ali vi morate da poštujete Poslovnik i da sprečite da ministri vređaju narodne poslanike. Ministar je ovde da polaže račune Parlamentu, da se sa poštovanjem odnosi prema svim poslanicima, posebno poslanicima opozicije, a na nama je ovde da ga kritikujemo kako znamo i umemo i da se takmičimo u oštrini te kritike, a on ne sme da vređa ni jednog poslanika i sramota je za ovu vladu da ima takvog ministra prosvete kakav je Gaša Knežević.
Vi ste ipak koristili pravo na repliku. Kada se vi drugima budete obraćali sa uvažavanjem, tada možete tražiti i od drugih da vam se tako obraćaju. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, predsednik poslaničke grupe SPS.
Poštovano predsedništvo, kolege narodni poslanici, gospodo ministri, budžet jedne vlade kao sintetički dokument odražava ukupnu ekonomsku i socijalnu politiku Vlade i govori o privrednom konceptu, koliko je on utemeljen, koliko je realan. Budžet daje odgovore na pitanja odnosa Vlade prema građanima, ali ujedno suštinski govori i o samoj vladi. Kada pogledamo ovaj predlog budžeta, analiziramo brojke, proniknemo u njihovu suštinu, možemo da konstatujemo da ovaj budžet ima jednu, ali sistemsku grešku, da nije realan, da stoji na staklenim nogama, da neće izdržati potrebe građana u 2003. godini i da će sigurno i ovaj budžet, kao i budžet za 2002. godinu, biti predmet rebalansa. Jedan mali primer. Za penzionere je rebalansom planirano za 2002. godinu 49 milijardi dinara, koliko iznosi i plan za 2003. godinu. Svi znamo da tako u 2003. godini neće biti. Broj penzionera se samo može uvećati, a nikako smanjiti. Uvećanje njihovog broja znači i realno smanjenje primanja penzionera ili će biti rebalansa, što i tvrdim. Za poslaničku grupu Socijalističke partije Srbije postoji dosta razloga zašto se ovaj budžet za 2003. godinu ne može prihvatiti. Ja ću pomenuti samo neke. Budžet za 2003. godinu ne treba prihvatiti, jer nije uravnotežen. Prihodi su manji od rashoda, što govori samo po sebi. Već treću godinu za redom Vlada predlaže neuravnotežen budžet. Vlada je isplanirala šta će i gde da potroši i koliko. Pitanje je kako će sve to da obezbedi. Deficit u budžetu iznosi oko 47 milijardi dinara, a to je 18%. Normalno je da deficit ne bude planiran više od 5%, a ovde je 18% i to je ozbiljan problem. Kako Vlada planira da ovaj problem reši i da li ga je uopšte moguće rešiti? Prvo, od privatizacije je planirano 15,4 milijarde dinara ili 250 miliona evra. Ako se zna da je ove godine prihod po istom osnovu oko 220 miliona evra, da je prodato sve ono što je vredelo, možemo samo zamisliti šta će biti predmet prodaje i kolika će biti prodajna vrednost naših preduzeća u odnosu na tržišnu. Prodaće se sve, pa čak i prirodna bogatstva, i to će se prodati radi pokrića deficita, a ne radi ulaganja u proizvodnju, ne za nabavku opreme, ne za nove tehnologije, ne za razvoj zemlje, ne za nova radna mesta, već samo za čuvanje socijalnog mira i logično opstanak ove vlade. Vladu ne interesuje proizvodnja i dodatna vrednost, tako da je i besmisleno uvođenje poreza na dodatnu vrednost. Po broju nezaposlenih ljudi Srbija je već prva zemlja u Evropi. Privatizacijom zbog pokrića budžetskog deficita taj broj će sigurno biti još veći. Drugi izvor pokrića deficita je od donacija i to u iznosu od oko 160 miliona evra. Sada je već svima jasno i Vladi Srbije i građanima, da od obećanih donatorskih konferencija za Srbiju neće biti adekvatnih rezultata, da obećanih milijardi dolara neće biti. Strateški interes zapadnih zemalja u pogledu Srbije ostvaren je pučem od 5. oktobra, tako da oni više nemaju interesovanja za ozbiljna ulaganja u Srbiju. Posebno je loše, čak i ako se donacije delom ostvare, što ta sredstva ne idu u privredu, već se planiraju u potrošnju. Treći izvor, učešće kredita međunarodnih finansijskih institucija je najnepovoljniji način pokrića deficita budžeta, iz prostog razloga jer te obaveze vraćanja kredita stoje na generacijama koje će doći posle nas i u ovom slučaju važi ista primedba kao kod prethodna dva izvora. Dobijamo sredstva i ta sredstva treba usmeriti na podsticanje privrednih aktivnosti, a ona se koriste u potrošnju. Predlog budžeta pokazuje da Vlada Srbije ne odstupa od kursa finansiranja iz potrošnje. Učešće poreza na promet i akciza čini dve trećine ukupnog prihoda budžeta. Najgore je što se ta potrašnja bazira ne na domaćim proizvodima, jer proizvodnja u Srbiji praktično nestaje, već na uvozu robe široke potrošnje. To najbolje potvrđuje spoljno-trgovinski deficit, koji će ove godine najverovatnije preći 3,5 milijarde dolara ili drugim rečima pokrivenost uvoza izvozom iznosi svega jednu trećinu - 36%. Spoljno-trgovinski deficit samo za ovu godinu iznosi oko jedne trećine bruto domaćeg proizvoda. Budžet je loš, baš povodom ovog problema, što ne obezbeđuje sredstva za stimulisanje izvoza. Otvaranje novih supermarketa drugih država na najatraktivnijim lokacijama u Beogradu, bez obezbeđenja bilo kakvog reciprociteta, pokazuje da država ne vodi računa o nacionalnim interesima. Kada je već zanemarena industrijska proizvodnja, zbog čega ova vlada ne podržava i ne podstiče razvoj poljoprivrede u većem stepenu nego što je to predviđeno u ovom predlogu budžeta. Agrarni budžet ne bi trebalo da bude moneta za potkusurivanje više potrošenih para, da služi za rebalans budžeta kao prethodnih godina, već se budžetska sredstva moraju usmeravati za te namene, kao i u izgradnju krupnih infrastrukturnih objekata. Uvidom u visinu pojedinih sredstava po ministarstvima i pozicijama može se primetiti da preko 70% čine rashodi za zarade zaposlenih i čuvanje socijalnog mira. Kada Vlada kaže da se više sredstava ne može obezbediti, da postoje limiti u prilivu sredstava, da se porezi ne mogu povećavati, onda sama Vlada pada u grešku, koju ona izmenama i dopunama poreskih zakona nije ispravila. Naprotiv, umesto da visina poreza građana Srbije odgovara njihovoj ekonomskoj moći, a gotovo svi se slažemo da u Srbiji postoji značajna nejednakost u ekonomskoj poziciji građana, ne slažemo se oko objašnjenja uzroka takvog stanja. Vlada Republike Srbije je predložila, kao što se sećate i kao što je ova skupština prihvatila, proporcionalni metod oporezivanja, umesto progresivnog i time ujedno i pokazala svoj karakter desničarske vlade i time, praktično, preraspodelila teret poreskih obveznika sa bogatih na srednji stalež i socijalno najugroženije kategorije stanovništva. Poštovane kolege poslanici, mi poslanici SPS-a smatramo da je ovakav predlog budžeta naduvan, da nije realan, da će pući tokom sprovođenja. Problem je konceptualne prirode. Vlada je prihvatila i primenjuje politiku surovog liberalizma, ne vodi računa o domaćoj privredi, koja dozvoljava uvoz strane robe i jeftinu kupovinu privrednih kapaciteta Srbije. Porez na promet se može naplaćivati i puniti budžet dok građani budu trošili svoje rezerve, ali i tu postoje granice. Problem je što se ne stvara nova vrednost koja bi se mogla trošiti i koja bi trebala biti izvor prihoda i za građane i za državu. Postojeća politika Vlade Srbije ne računa na stvaranje nove vrednosti i obnavljanje rezervi koje su stvorili oni koji se najviše kritikuju u ovom domu. Memorandumom predviđena makroekonomska i monetarna politika Vlade Republike Srbije u naredne dve godine ne garantuje da će proizvodnja biti povećana i životni standard stanovništva poboljšan. Time je sama Vlada Republike Srbije dala odgovor o realnosti ovog budžeta, tj. da nije ostvariv, a samim tim je i za nas socijaliste neprihvatljiv.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov, predsednik poslaničke grupe DSS.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo uvaženi poslanici, poštovane dame i gospodo ministri, ne mogu a da ne izreknem jednu opasku koju je jedan moj stariji kolega rekao. Kada se raspravljalo ovde o završnom računu, o tome kako su trošene pare, bio je tu samo ministar Đelić. Sada, kada treba da se dobiju pare, gotovo cela Vlada se skupila. Tako to obično biva, kad se račun pravi nema ministara. Kroz budžet, tu bi se složio sa nekima od prethodnika, oslikava i politika Vlade i politika države uopšte. Ako je to slika, onda ova vlada nema ekonomsku politiku. To možemo da dokumentujemo jednom činjenicom i samo kroz jednu stvar. Ako se uzme da je bruto društveni proizvod jedan od najvažnijih segmenata kroz koji se planira i budžetska i sva druga potrošnja, onda možemo da vidimo na primeru kako se u jednoj godini tri puta različito planira bruto društveni proizvod. Memorandum iz maja 2002. godine kaže - bruto društveni proizvod je 13,9 milijardi američkih dolara. Ekspoze predsednika Vlade Srbije o budžetu iz oktobra 2002. godine - 15,1 milijarda američkih dolara. Memorandum iz novembra 2002. godine, procena - 18,4 milijarde američkih dolara. Da li se tako odgovorno planira ekonomska politika? Te promene društvenog proizvoda nikada nisu beležile ni razvijene zemlje, ni zemlje koje su imale veću stopu rasta bruto društvenog proizvoda. Ako je to ekonomska politika i ako se ovako vodi ekonomska politika, onda to zasigurno nije odgovorna Vlada. Vlada koja doživljava na ovakav način ekonomsku politiku i državu, svakako ne može da vodi dobro i da ima jedan dobar budžet. Iz godine u godinu raste budžetski deficit. Eto zašto se povećava bruto društveni proizvod. Zato da bi se omogućilo da se pokrije budžetskih deficit. Kako se budžetski deficit pokriva? Budžetski deficit se pokriva tako što se ide na dalja zaduživanja, što se sredstva od privatizacije, koja su generacije stvarale decenijama, prodaju i jednokratno se ta sredstva troše da bi se pokrio budžetski deficit. To je malo država imalo, u malo država je zabeleženo. Znači, ono što su naši dedovi stvarali, neke fabrike po Srbiji, neko će od privatizacije da potroši jednokratno u budžetu za ovu godinu. U krajnjem slučaju, da je i zakonito, nije etično, nije moralno i nije časno. Druga stvar, budžetski deficit se pokriva tako što se naš budžet zadužuje kod Svetske banke, kod komercijalnih banaka i na drugim stranama. Pa, te kredite će neko morati da vrati, niko nam to džabe ne daje. Oni se zadužuju na konto neke naredne vlasti, a to je bila glavna kritika, da su se raniji zaduživali na konto ovih sada. Oni samo žive u jednom grejs periodu do kada se ne plaćaju kamate. Da li se na taj način vodi odgovorna ekonomska politika, ako vi jedan veliki deo budžetskog deficita pokrivate kamatama, sredstvima od privatizacije i svim ostalim? Budžetski deficit mora da se pokrije ne na ovaj način, već porastom proizvodnje, razvojem. Na taj način jedna odgovorna vlada pokriva budžetski deficit. Da li je ova vlada utvrdila prioritete? Nije. Da li Vlada koja ne zna da utvrdi koliki je bruto društveni proizvod, i ako ga menja tri puta za jednu godinu, da li ona može da utvrdi prioritete? Ne može. Mi smo se ovde naslušali raznih floskula, demagogije, kukumavčenja i svega ostalog na budžetu koji je mnogo veći iz godine u godinu, čak i iznad stope inflacije, veći od ranijih budžeta, što bi značilo da u budžetu ima para. Ako ima para, zašto se onda kukumavči na nekim drugim stvarima? Definitivno je sigurno da je deficit koji je napravljen preveliki,da on vodi u nova zaduživanja i da potreba za tim deficitom vodi u nerealnu politiku i u nerealne makroekonomske pokazatelje koje smo dobili zajedno sa ovim budžetom. Da krenemo na druge stvari. Recimo, uzmimo da je budžet jedan računsko-pravni akt. Možemo da konstatujemo da ovaj budžet nema sve elemente koji su predviđeni Zakonom o budžetskom sistemu. Nema plan prodaje republičke nefinansijske imovine i osnovnih sredstava za budžetsku godinu, što je predviđeno da ide uz budžetski sistem, Zakonom o budžetskom sistemu, koji je ova skupština donela. Druga stvar, nemamo Predlog zakona za izvršenje budžeta, iako je to po Zakonu o budžetskom sistemu takođe potrebno. Šta mi ovde radimo?U završnom računu budžeta za 2001. godinu videlo se da je bilo raznih raspolaganja sredstvima koja su pokrivena tek 2002. godine u februaru, a činjena su 2001. godine. Da li ćemo i sada tako da radimo? Očigledno je da je nečija namera da se nastavi sa nesavesnim i neodgovornim trošenjem sredstava. Zamolio bih vas da umirite poslanike koji dobacuju. (Predsedavajuća: Molim narodne poslanike da saslušaju govornika.) Pogledajte član 14. zakona, gde se predlaže da se oko 20 milijardi dinara troši ne na osnovu ovog budžeta i na osnovu sredstava i na način koji je utvrđen ovim budžetom i na osnovu kriterijuma utvrđenih ovim budžetom ili nekim drugim zakonom. Po Ustavu i zakonu je moguće trošiti budžetske pare javnih finansija jedino na način utvrđen Zakonom o budžetu. Ovde se predviđa da se te pare troše po posebnim programima koje utvrđuje Vlada, bez zakonskog utemeljenja. Vlada sebi daje za pravo da troši 20 milijardi dinara. Na koje stavke - mi smo tokom rasprave o završnom računu postavili niz pitanja: gde su otišle pare, 10 milijardi, koje su izdvojene za puteve, drumski i vazdušni saobraćaj, koji su potevi asfaltirani; postavili smo pitanje; gde su otišle pare iz Fonda za razvoj Srbije, iz tranzicionog fonda? Nismo dobili odgovore. Ovde se sada otvara pitanje - gde će otići ovih 20 milijardi, čiji utrošak nije predviđen ovim zakonom o budžetu, a mora, već je predviđeno da će se te pare utvrditi, i tokovi tog novca, programima Vlade. Da li je ovo budžet koji može da bude prihvatljiv za ovaj parlament, ili je ovo budžet koji još jednom hoće da omalovaži ovaj parlament, s obzirom da nema elemenata koji su predviđeni Zakonom o budžetskom sistemu, koji je ovaj parlament doneo. Ovo su važne primedbe, na koje, nažalost, odgovor do sada nismo dobili. Ako se uzme analiza budžetskih rashoda, najveći deo budžetskih sredstava, oko 2/3, planiran je za ekonomske i socijalne transfere, za otplate domaćeg i stranog javnog duga i za "kapitalne investicije". Od tih "kapitalnih investicija", nažalost, nismo ništa videli, sem da se nekima drugima možda povećao kapital, ali država ništa kapitalno nije dobila. Predloženi budžet predstavlja veliko opterećenje za privredu i stanovništvo. Ima preveliki budžetski deficit, pokazuje da Vlada nema nameru da počne dasužava ili smanjuje preširoku alokativnu funkciju u korist afirmacije tržišta, kao osnovnog i dominantnog mehanizma alokacije nacionalnih resursa i podizanja efikasnog privrednog sistema. Koliko se sećam, mi smo se svi zalagali za tržišnu privredu, sa smanjenim uplivom vlasti i Vlade u privredne tokove. Nasuprot tome, Vlada putem ovog budžeta, ali i kroz projekciju datu u memorandumu za 2004. i 2005. godinu, šalje poruku, i to veoma jasnu, da se državni intervencionizam, sa anahronim metodama delovanja i kratkoročnim političkim ciljevima i interesima, stavlja ispred tržišne ekonomije, i nove uloge države u društvu. Ne bih rekao da je ovo nova uloga države u društvu, već stara uloga države u društvu i ovo je vraćanje na staro, a ne odlazak na novo. Ovo nije put kojim mi možemo da idemo i da se razvijamo ka tržišnoj ekonomiji, u tržišnu privredu. Naprotiv, ovo je vraćanje na staro i ovo je vraćanje na komandnu privredu i državni intervencionizam. Pored toga, pročitaću samo netipične rashode u budžetu, kojih nema puno u budžetima drugih država, i oni iznose jako puno. Recimo, usluge po ugovoru, 2,5 milijarde dinara, specijalizovane uslugepet milijardi dinara, investicije u građevinske objekte i tekuće održavanje, bez naznake šta, za koga i kako, 1,5 milijarda, novčane kazne po rešenju sudova i sudskih tela oko tri milijarde. Pogledajte koja su ovo sredstva, potpuno neopredeljena, sa tankim obrazloženjem, netipična, i koja imaju za cilj verovatno da omoguće onima koji su ovlašćeni da ovim sredstvima raspolažu, da na razne načine i razne vidove pomognu nekim "podobnim" ili stručnim, u ovom slučaju politički podobnim licima. Iz svega ovoga može da se zaključi da ovaj budžet nije dobar. DSS je podnela niz amandmana, kojima hoćemo da se neke stvari promene i u ovom budžetu prečiste. Koliko je to moguće, da se uradi amandmanskim putem, ali u zavisnosti od usvajanja tih amandmana, i kroz neke druge rasprave, poslanici DSS ukazaće na sve ostale nedostatke, jer se nisam ni dotakao sredstava namenjenih za poljoprivredu, koja su 3,5%, a u nekim državama idu čak do 50% od budžeta. Kroz ove primedbe i kroz sve ostalo, poslanici DSS na kraju će se odlučiti da li će podržati jedan ovakav predlog budžeta, koji je vraćanje na staro, a ne odlazak ka jednoj novoj transformisanoj tržišnoj privredi;s obzirom da je Vlada odbila te amandmane, ima malo prostora da poslanici DSS mogu da podrže jedan ovakav akt.
Za reč se javio ministar za nauku i tehnologiju, gospodin Dragan Domazet.
Poštovani narodni poslanici, pokušaću da objasnim jednu stavku, koja se zove - specijalizovane usluge u oblasti resora Ministarstva za nauku, tehnologiju i razvoj, jer je to najveća stavka od tih pet milijardi, koje gospodin Mihajlov pominje, a oko tri milijarde je u mom ministarstvu. Iz te stavke budžeta finansiraju se svi naučno-istraživački razvojni projekti, finansiraju se fakulteti, istraživačke delatnosti, instituti, daju se stipendije za najtalentovanije studente na postdiplomskim i doktorskim studijama, kupuje se oprema, kupuju se računari za fakultete i institute, i to je ta stavka, koja ovako famozno deluje - specijalizovane usluge; ali, ako želite, mogu da dam vrlo detaljan izveštaj. Ako pogledate naš veb sajt, Ministarstva, svaka tri meseca mi obnavljamo izveštaj o tekućim aktivnostima i možete da nađete sve informacije o troškovima, što se tiče stavke - specijalizovane usluge, na našem Ministarstvu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe DOS - Reforma Srbije.
Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, članovi Vlade, gospodine predsedniče, pokšaću da odgovorim u dva segmenta na ona pitanja koja su otvorena i kojima se eventualno dovodi u sumnju podrška poslaničkoj većini, koja prati ovaj zakon o budžetu za 2003. godinu. Mislim da budžet, tema javnih finansija, ne sme biti predmet prenaglašenih dnevno - političkih razmimoilaženja. Jer, u javnim finansijama ponajmanje ima i ponajmanje sme da bude strančarenja, politikanstva, neodgovornosti. Mi smo u toku jučerašnjeg dana raspravljali o završnom računu za budžet 2001. godine. O tome ćemo glasati tokom naredne nedelje. Nažalost, nismo bili u prilici da jednoj poslaničkoj grupi prosledimo program neophodnih ulaganja u održavanje, zaštitu, izgradnju, rekonstrukciju autoputeva, poluautoputeva, magistralnih, regionalnih puteva na teritoriji Republike Srbije. Vrlo pedantno, finansijski plan Republičke direkcije, u kome se navode i autoputevi, poluatoputevi, magistralni putevi, seoski putevi, sve ono što je bio predmet jučerašnje rasprave obesmišljeno je jednim zaista neodgovornim napuštanjem sednice Republičkog parlamenta, zbog navodne ugroženosti jednog člana RIK-a, koji je potom medijima objasnio da su oni, koji su Skupštinu napustili, tragajući za, kako su rekli, Robinom Hudom, pogrešili, jer je on sve vreme bio u restoranu, a potom i na nekom drugom mestu, koje ne bih pominjao, jer mislim da mu sasvim sigurno nije mesto u ozbiljnoj skupštinskoj raspravi. Dakle, kada govorimo o javnim finansijama, moramo da govorimo o istini i o činjenicama. Možemo da se služimo frazama, ali oni koji previše pažnje poklanjaju frazama, ne mogu računati na onu vrstu podrške, bez koje se ova zemlja ne može transformisati u normalno društvo. Naša stvarnost je jednostavna. Možemo potrošiti tačno onoliko koliko stvorimo, proizvedemo, i tačno onoliko koliko dodatno obezbedimo, kao neki oblik podrške i ulaganja u naše društvo. To je za narednu godinu oko 265-266 milijardi. Planirani deficit je okvirno 47. Da li je to uvećanje u odnosu na planirani deficit procentualno, u odnosu na prošlu godinu? Nije. To je smanjenje. Mi smo u prošloj godini imali veći deficit nego što ćemo imati u narednoj, i to je istina, i to su činjenice. Oni koji misle da iskrivljavanjem istine i činjenica mogu lečiti poraze dobijene na nekim drugim mestima, zapravo varaju građane ove zemlje. I zato, kada govorimo o budžetu, moramo govoriti činjenicama, jer je to račun. Račun ima svoj izlaz, ima svoj ulaz koji mu prethodi. Šta su prioriteti države u narednoj godini, da li su oni drugačiji, nego što je to bio slučaj sa prethodnim budžetom, ili sa onim prvim, jer se pominje nedostatak plana? Prioriteti za budžet u 2001. godini bili su prosveta, zdravstvo, pravosuđe, socijalni programi. Prioriteti u 2002. godini - prosveta, zdravstvo, pravosuđe i socijalni programi. Prioriteti za 2003. godinu isti ti. Da li su to činjenice - naravno da jesu, jer na to ukazuju svi ovi pokazatelji kojima se analizira obim javnih finansija i način na koji će te javne finansije biti utrošene. Kritike kojima se pojedini izdaci devalviraju kroz izbegavanje onoga što jeste budžetski sistem besmislene su, ali one mogu biti štetne ukoliko se na toliko nešto jasno ne odgovori. Mi smo usvojili arhitekturu budžetskog sistema Zakonom o budžetskom sistemu i onima kojima nije jasno šta to znače posebne namene, koji su to izdaci po ugovoru o delu, moraju da pročitaju Zakon o budžetskom sistemu, jer je tamo sve precizno definisano, po prvi put u poslednjih 50 godina, koliko se ova država bavi javnim finansijama. Oni koji su mislili da postoji potreba za nečim takvim, a bili su u prilici da tako nešto konkretno urade, nemaju danas puno prava na tu kritiku, odnosno to pravo mogu da zadrže, ali ono neargumentovano. Oni koji su bili posmatrači i pre 10 godina, i danas su posmatrači, jer svoju šansu vide samo u tome što ćemo mi, otklanjajući bolne tačke u našem društvu, definitivno gubiti popularnost, ulažući u nešto što se zove sutrašnjica. Mislim da tu sutrašnjicu neće sačekati onako kako očekuju i o tome je najbolji možda konkretan dokaz ono što se dešavalo pre nedelju, ili dve, u našem društvu. Morate razumeti da smo ukidanjem određenih poreza mi zapravo limitirali obim tih sredstava koja se nalaze u državnoj kasi. Samo sa dva amandmana koje smo podržali iz te kase smo izvukli dve milijarde dinara. Mi smo odbili stav Ministarstva finansija, izglasali amandmane kojima se skida porez na promet sa mazuta i sa gasa, to je minus od dve milijarde dinara i onog trenutka kada smo tako tada glasali mi smo iz ovog budžeta izuzeli dve milijarde dinara. Pošto mi smatramo da je ovo maksimum fiskalnog naprezanja koji je u potpunosti racionalan, jer mu u potpunosti odgovara, a što se vidi veoma jasno iz rebalansa budžeta za 2002. godinu, gde su građani imali mnogo više razmevanja i mnogo više doporinosa iskazali, nego što su te neke političke snage u društvu, dakle taj fiskalni maksimum je ovaj trenutni i tu se ne može tražiti odgovor na one novčane zahteve koji su ovde izneti. Da li se odgovor može pronaći u planiranom deficitu? Može. Da li se planirani deficit popunjava prodavanjem nečije budućnosti ili prodavanjem nečije prošlosti? I u prvom i u drugom slučaju, ne. Kredit je investicija. Mi svesno ulazimo u zaduživanja, zato što te kredite ne trošimo onako kako su u stvari trošili već 50 godina. Mi kredite trošimo kroz investicije koje su vrlo profitabilne i koje će se našem društvu vratiti. Gde su ti krediti išli do sada? U najvećoj meri u remont velikih sistema u našem društvu, dakle u infrastrukturu, a kakva je korist od toga? Mislim da je korist od toga veoma prepoznatljiva i jasna, da se ona recimo u narednoj godini i prepoznaje između ostalog i u činjenici da će elektroprivreda Srbije moći prvi put da funkcioniše komercijalno. Što se tiče privatizacije i osude privatizacije, kao metoda kojom se obezbeđuju dodatna sredstva, to je potpuna besmislica. Nakon 12 godina tranzicije u državama koje su bile deo socijalističkog koncepta jasno je da je ovaj oblik privatizacije za koji smo se mi opredelili najkonkretniji i najefikasniji. Mnogi su počeli podelom akcija, pa su završili na onome na čemu smo mi zapravo bili pre godinu dana, a kada smo rekli da će država prodati na tržištu, i to onome ko ponudi više, sve ono što je državno vlasništvo, da će ta sredstva trošiti pažljivo; i ta sredstva se troše pažljivo. Mi mislimo da treba dati i penzionerima, mi mislimo da treba dati u fondove kojima se dodatno obrazuje i prekvalifikuje radna snaga i onaj ko priča o svom dedi, neka tu priču zadrži u krugu svoje porodice, a neka građanima koji danas ostaju bez posla zbog toga, jer se konstatuje da su ostali bez posla zbog toga što je 10 godina u ovom društvu bio na snazi zakon kojim je nemoguće otpustiti radnika, kažu da se nama ne dešava ništa drugo i da mi živimo životom kakvim se živi i u Nemačkoj, i u Italiji, i u Francuskoj, i u SAD, gde svakoga dana neko gubi, svakoga dana neko dobija. Ali, problem našeg društva je u tome što su najbolji uvek najviše gubili, a najgori bili ti koji su iz toga izvlačili profit. Da ne bi ova rasprava otišla u pogrešnom pravcu, samo rasprava na osnovu činjenica, argumenata, nije tačno da je ovaj budžet presedan; on je pažljivije napravljen nego bilo koji budžet do sada, a najveća naprezanja su ona naprezanja od kojih će imati korist opšte društveno biće u onom smislu u kome društveno biće čine - prosveta, zdravstvo, pravosuđe, socijalni programi. Od toga neće korist imati oni koji su mislili da bi možda mogli da funkcionišu u okviru sistema vlasti na način na koji su funkcionisali poslednjih nekoliko dana. Mi stojimo iza ovoga i uveren sam da imamo parlamentarnu većinu, spremni smo da uvažimo svaki amandman koji je razuman, da prihvatimo svaku sugestiju koja će nam otkriti nešto što do sada nije primećeno i na takav način mislim da ćemo osloboditi te dnevne politike pitanje javnih finansija. Mi vam stojimo na raspolaganju, ali nismo spremni da ćutimo u nečemu što su političke neistine i bacanje prašine u oči građanima našeg društva. Kada govorite u jednoj siromašnoj zemlji o milijardama, makar se radilo i o dinarima, vi morate birati reči i biti pažljivi u tome. Hvala.
Za reč se javio ministar za privredu i privatizaciju, gospodin Aleksandar Vlahović.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, kolege ministri, potpuno razumem vašu brigu za stanje u privredi, ali da bih vas malo raspoložio daću vam najnovije statističke podatke kako stoji sa industrijskom proizvodnjom, kao i uopšte sa stanjem u privredi. Najpre, u toku 2002. godine ostvarićemo rast od 3%, što je prvi put u poslednjih 10 godina, sa izuzetkom 1997. godine kada je zahvaljujući prodaji "Telekoma" i besplatnoj podeli para stvorena veštačka osnova za rast indutrijske proizvodnje u privredi Srbije. U 2002. godini došlo je do pada neto gubitaka u ukupnom iznosu od 70%, i to mereno januar-septembar, i istovremeno došlo je do rasta neto dobitaka. Ova dva podatka su svojevrsno svedočanstvo da je u privredi Srbije proces restrukturiranja u punom jeku, a to znači da uspešni deo privrede posluje još uspešnije; zahvaljujući privatizaciji u onom delu neuspešne privrede koji je do sada privatizovan, stvoreni su uslovi za investicije i za povećanje industrijske proizvodnje. Zahvaljujući privatizaciji, mi smo u 2002. godini ostvarili ukupno 300 miliona evra investicija, koje će se naravno realizovati do 2004. godine. Što se privatizacije tiče, samo da vas informišem, da je ona u zreloj fazi, a to znači da dinamika aukcijskih privatizacija teče upravo onako kako smo predvideli za 2002. godinu i imamo oko 150 aukcijskih privatizacija mesečno,najveću stopu realizacije uspešnosti aukcijske privatizacije koja je sada na nivou od 85%. Od 10 ponuđenih preduzeća, gospodo, 8,5 se uspešno privatizuje; samo da biste razumeli šta ovo znači, iskustva iz centralne Evrope govore da je od 10 ponuđenih preduzeća tek tri bilo privatizovano. Takođe, ono što želim da vas obavestim, to je da je proces restrukturiranja velikih sistema u privredi Srbije zaista u zreloj fazi, da imamo 26 preduzeća kod kojih je realizovan socijalni program za smanjenje troškova i poboljšanje njihove efikasnosti. Taj socijalni program je transparentno finansiran iz tranzicionog fonda, iz budžeta za 2002. godinu. Istovremeno, kod velikog broja tih velikih sistemaveć je realizovan program dekompozicije i privatizacije delova sistema. Dakle,jedno mrtvo more, jednu učmalu baru smo uspeli da pretresemo adekvatnim merama restrukturiranja i privatizacije. Sledeća 2003. godina će biti obeležena sa dve paralelne akcije koje će Ministarstvo za privredu i privatizaciju voditi. Najpre, nastavićemo sa održavanjem istog tempa privatizacije, kao što je sada tempo aukcijske privatizacije. Najmanje 150 preduzeća mesečno će se naći u procesu aukcijske privatizacije, tako da nam je plan da do kraja 2003. godine ukupno privatizujemo najmanje 1.500 malih i srednjih preduzeća. Takođe, tenderskom privatizacijom završićemo privatizaciju 90 velikih preduzeća, a do kraja 2003. godine 20 velikih sistema će biti restrukturisano i privatizovano, što će reći, polovina posla na restrukturiranju će biti završena. Da ne bi veliki sistemi u međuvremenu, a zbog nedostatka trajnih obrtnih sredstava, zbog nedostatka onih drugih likvidnih sredstava koja su potrebna za održavanje života i kakvog-takvog iskorišćavanja kapaciteta, došli do eventualnog stečaja, mi smo u Ministarstvu za privredu i privatizaciju, u budžetu Republike Srbije, predvideli ukupono 6,5 milijardi dinara za subvencije u privredi. Te subvencije su u prošloj godini deljene upravo ovim preduzećima koja se nalaze u procesima restrukturiranja i postoji vrlo jasna evidencija svakog pojedinačnog preduzeća koje je koristilo sredstva iz programa subvencija. Subvencije su neophodne zbog toga što u zemlji koja se nalazi u tranziciji nije jednostavno moguće prepustiti tržištu da ono samo odluči i da samo da rezultat restrukturiranja tih velikih sistema. Jedna odgovorna vlada, jedna odgovorna država mora da ima aktivnu ulogu u procesu restrukturiranja velikih sistema, jer za mene je nezamislivo daveliki sistemi poput "Zastave" mogu sami da budu restrukturirani i prepušteni sami sebi, bez i jednog dinara podrške iz budžeta Republike Srbije. Imali smo situaciju kada je "Zastava" bila 10 godina prepuštena sama sebi, pa smo videli kao teče restrukturiranje "Zastave". Danas imamo situaciju u kojoj se "Zastava" vraća na pozicije na kojima je bila 1992. godine, pre početka one velike katastrofe za državu Srbiju. Prema tome, sredstva subvenicje će biti aktivno korišćena do restrukturiranja poslednjeg velikog sistema u privredi Srbije i nadam se da ćemo za dve godine od danas eliminisati poziciju subvencija u privredi i da ćemo onda, kada izgradimo tržišnu privredu, sa dominantnom privatnom svojinom, rasteretiti budžet za ovu prilično veliku poziciju koja je u ovom trenutku neophodna. Naravno, u idućoj godini ćemo mnogo više nego što je to do sada rađeno deo sredstava ostvaren privatizacijom preusmeriti ka privredi, ali više ne gospodo usmeravanjem tih sredstava kroz tzv. veštačke kredite preko fonda za razvoj ka društvenoj privredi, nego ka privatnoj privredi, ka privatizovanim preduzećima, ka privatnim preduzećima, ka izgradnji malih i srednjih preduzeća, upravo zbog toga što je budućnost ove zemlje u tržišnoj ekonomiji sa dominantnom privatnom svojinom. Društvena preduzeća, veliki sistemi, dobijaće subvencije, privatna preduzeća će dobijati kreditnu podršku, između ostalog delimično, u iznosu od 50%, iz sredstava koja se budu prikupila kroz privatizaciju. Naravno, očekujemo da će tih 50% privatizacionih prihoda značajno uticati na konkurenciju unutar privatnogfinansijskog sektora i uzrokovati dalje obaranje kamatnih stopa, što će još povoljnije predstavljati podsticaj za dalji razvoj privrede i na kraju za postizanje našeg cilja, a to je 5% rasta industrijske proizvodnje u 2003. godini. Sa druge strane, ovo ministarstvo je planiralo i odgovarajuće zakonodavne aktivnosti. Pred vama će se vrlo uskoro naći predlog promene Zakona o privatizaciji, koji još više treba tehnički da poboljša ovog zakona ne menjamo koncept, ne brinite, nećemo dugo diskutovati o tome, ali istovremeno u idućoj godini hoćemo da donesemo dva centralna zakonska dokumenta za privredu Srbije. Jedan je zakon o preduzećima, drugi je zakon o stečaju i paralelno sa tim ulazimo u reformu registracionog privrednog sistema, koji zavređuje da ima svoju posebnu instituciju centralnog registra i eliminisanje svih administrativnih barijera, koje su do sada postojale za preduzetnike i preduzeća. S tim u vezi smo planirali posebne usluge, usluge posebne namene, upravo da bismo realizovali ove aktivnosti i ukupno 45 miliona dinara je namenjeno za realizaciju reforme centralnog registracionog sistema; za izradu zakona o stečaju, za edukaciju stečajnih upravitelja, jer je stečaj dobar samo ako se efikasno sprovodi, ne kao što je bio slučaj do sada - po nekoliko godina traje stečaj, razvlači se imovina, korupcija je tu, nego efikasno, kratko, da bi se oslobodila blokirana imovina i da bi imala ekonomsku svrhu. I, sasvim na kraju, za zakon o preduzećima; oni koji su u privredi znaju i njima je jasno da je ovaj zakon ustav za privredu jedne zemlje. Ima jednaku važnost u ekonomiji kao i Ustav za celu zemlju. Na kraju, pošto je privatizacija, kao što vam je poznato, javna, nema kuće u Srbiji koja ne priča o privatizaciji na ovaj ili onaj način, pošto je privatizacija transparentna; jer, žao mi je, do sada nije bilo afera u privatizaciji niti će ih biti, znamo vrlo dobro da u meri u kojoj informišemo javnost, sve one koji su potencijalno zainteresovani da učestvuju u privatizaciji, u toj meri zavisi koliko će privatizacija biti transparentna i koliko javna, pa smo predvideli jednu veliku stavku na planu daljeg informisanja, podizanja informacionog toka, da bismo očuvali dva ključna principa privatizacije, a to je javnost i transparentnost. Jer, ne želimo da radimo ono što se godinama pre nas radilo, kada firma ulazi u privatizaciju obično niko ne zna da je ona u privatizaciji sem par prijatelja, sem par insajdera, sem onih sa kojima je već prethodno dogovoreno da uđu u taj proces. Privatizacije je, gospodo, javna, obezbeđuje punu konkurenicju, obezbeđuje nadmetanje između više potencijalnih kupaca i obezbeđuje, ono što je najvažnije, progres privredi, progres našoj zemlji i efekti privatizacije u ovoj godini će se najbolje osetitiiduće godine u snažnom povećanju industrijske proizvodnje; i još nešto, da ne zaboravim, danas imamo prvi put da je više novih otvorenih radnih mesta nego onih koji su ostali bez svog radnog mesta; i to je rezultat restrukturiranja privrede, budžetske discipline, i monetarne stabilnosti i jedne jasne ekonomske vizije, a između ostalog jedne uspešno realizovane privatizacije. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Za reč se prijavio ministar za poljoprivredu i vodoprivredu, gospodin Dragan Veselinov.
Poštovana gospođo predsednik, dame i gospodo narodni poslanici, sa svega nekoliko reči želeo bih da ukažem na neke od glavnih elemenata koji čine agrarni budžet, pokušavajući da ove elemente dovoljno približim vašoj pažnji kako biste mogli još lakše da se odlučite da li ćete glasati ili ne za ovaj budžet, uključujući i njegov agrarni deo, verujući da ćete glasati za ovaj budžet. Agrarni budžet koji smo predložili za 2003. godinu veći je u odnosu na izglasani budžet za 2002. godinu za 38%. Deo vodoprivrednog budžeta predložen za 2003. godinu veći je u odnosu na izglasani deo vodoprivrednog budžeta za ovu godinu, koja polako ističe i za koji dan će nestati, za 33%. Teško je bilo gde naći ministra poljoprivrede koji je zadovoljan veličinom agrarnog budžeta. Ali, verovatno je teško naći i bilo kog drugog ministra koji je zadovoljan veličinom budžeta. No, svejedno, finansijske mogućnosti zemlje, poreske i druge prihodne mogućnosti opredeljuju naše budžetske mogućnosti. Naravno, među nama se mogu otvoriti razgovori - koja bi bila još podesnija struktura ukupnog budžeta od ove, ali to nije razlog da se ne glasa za budžet. Postoje kritičari koji govore - ovaj budžet je svega tri i po odsto; ne, malo je veći od tri i po, ali nije veći od 4% u odnosu na ukupni deo budžeta, ali od zemlje do zemlje, unutrašnje prilike su različite i struktura budžeta odražava te prilike; a jedna od tih prilika u našoj zemlji je i da su nasleđeni socijalni problemi i pitanja takvi da naš budžet jednostavn mora imati relativno, ne samo upadljiva, već ogromna sredstva kojima servisiramo nasleđene obaveze u socijalnoj potrošnji i u odnosu na njih, sasvim je sigurno, da bilo koji drugi deo budžeta je onda manji, pa u tom relativnom smislu i agrarni deo budžeta. Međutim, sredstva koja se nalaze u agrarnom budžetu nisu jedina sredstva koja se ulivaju u poljoprivredu, niti su to jedina sredstva dotacija za poljoprivredu. Postoje i druga sredstva. Na saveznom nivou se nalaze sredstva za finansiranje izvoza. To su izvozne subvenicje, preko 600 miliona dinara, za koje verujemo da bi mogle biti i veće, ali ćemo sa radošću dočekati restrukturiranje onoga što danas nazivamo saveznom državom i ove će subvencije u 2003. godini pripadati republičkom budžetu. Postoje i drugi elementi dotiranja naše poljoprivrede. Jedan od tih elemenata je Direkcija za robne rezerve, preko koje se beskamatno kreditira naša privreda i gde su istovremeno i dugovi prema njoj reprogramirani i to već u 2001. godini za ovu i za iduću godinu,taj dug je reprogramiran u veličini od 4,7 milijardi dinara. Imamo i Fond za razvoj koji je ogroman deo svojih sredstava, ako čak ne i većinski, pod nekomercijalnim okolnostima ili okolnostima koje nisu one komercijalne prirode koje odobravaju poslovne banke, ulagao u našu poljoprivredu. Posebno bih istakao da je indirektni sistem dotiranja naše poljoprivrede izuzetno velik. U to spada gotovo praktično nepostojanje oporezivanja naših zemljoradnika, budući da je katastarski prihod kod nas posebnim potezom Vlade, i to već u dužem nizu godina, određen na takvom nivou da praktično oporezivanje poljoprivrednika ne donosi za budžet nikakvu korist. Ta veličina je negde blizu 3,5 milijarde dinara, ukoliko bi se pretpostavilo da bi trebalo podići katastarski prihod u odnosu na koji bi se onda moglo razrezati realno oporezivanje. To je ogromna dotacija naše poljoprivrede. Druga indirektna dotacija našoj poljoprivredi sastoji se u ukinutom porezu na promet na sve inpute kao i sredstva za lečenje, odnosno zaštitu životinja. Ta veličina sredstava po našem proračunu je negde blizu 4 milijarde dinara godišnje. Postoje i druga sredstva koja se ulivaju u poljoprivredu, a tu želim posebno da pomenem sredstva koja su stavljena na raspolaganje našoj Vladi od strane pojedinih vlada. Ta sredstva takođe iznose blizu četiri milijarde dinara za 2003. godinu. Sve ukupno, kada bismo hteli da zbrojimo direktne i indirektne dotacije za našu poljoprivredu, budžet za poljoprivredu iznosi preko 20 milijardi dinara. U ovom delu koji se odnosi na naš budžet koji mi u parlamentu odobravamo želim da istaknem samo nekoliko stavki, a verujem da ćete bar ubedljiva većina vas podržati. Prva je premija za mleko, koju zadržavamo na onom nivou koji je uspešno podigao proizvodnju mleka i isporuku mleka mlekarama,ostaje na nivou 700 miliona litara i to je ona mleka, organizovana proizvodnja za isporuku mlekarama koja je postojala u periodu najboljih dana našeg mlekarstva. Mi ne samo da zadržavamo premiju za šećernu repu, već proširujemo obim površina i želimo da sa 55.000 hektara, koliko smo ove godine zasejali, odemo na najmanje 70.000 hektara, jer nam je proizvodnja šećerne repe, kao i šećera, jedan od preduslova za ukupno podizanje pregovaračkog nivoa naše zemlje pred Evropkom unijom, gde će u budućim pregovorima za kvote koje nam sasvim sigurno slede, verovatno već 2005. godine, a možda u pojedinim aspektima već i pre toga, pomoći da podignutom proizvodnjom uđemo u ove razgovore sa pojačanim pozicijama. Mi zadržavamo,verujući da je to element dugogodišnje agrarne politike, bez obzira koja vlada sutra bude došla ove će elemente zadržati, premiju za duvan; tu su takođe premije za dugogodišnje zasade koje se odnose na vinovu lozu, a gde je 100.000 dinara po hektaru. Zatim, za šljivike, gde je po hektaru 40.000. Ono što je novo u ovom budžetu, što bih hteo posebno da isteknem, to su novouvedene premije za suncokret i za soju, što je element podizanja i poboljšavanja setvene strukture u zemlji, što će sasvim sigurno doprineti da se i podigne dohodak zemljoradnika. Naša je želja da "skočimo" sa 100.000 hektara koje sada sejemo sojom na 120.000, a kod sunocekreta da odemo na 185.000 hektara. Posebno želim da ukažem da su u ovom agrarnom budžetu predviđena sredstva za ukrupnjavanje zemljišnog poseda. Zemljišni posed u našoj zemlji, i po podacima koje sada imamo na osnovu popisa 2002. godine, manji je nego što je ikada bio. To je rezultat politikei nebrige prema poljoprivredi u prošlosti, nefinansiranja ukrupnjavanja zemljišnog poseda, odsustva kredita za ukrupnjavanje zemljišnog poseda, loših rešenja u naslednom pravu, kao i zemljišnog maksimuma koji su komunisti uveli. Danas blizu 80% svih zemljišnih poseda u našoj zemlji nije veće od 5 hektara i to zahteva posebnu intervenciju države. Budete li usvojili agrarni budžet, odnosno budžet koji je Valda Republike Srbije predložila, onda budimo sigurni da će od sada pa nadalje politika bilo koje vlade u budućnosti, ubeđeni smo u to, biti permanentno finansiranje ukrupnjavanja zemljišnog poseda. Ovom prilikom da odgovorim na nekoliko pitanja koja je, između ostalog, jedan od šefova poslaničkih grupa postavio, a uz to je pohvalio i moju frizuru, a na šta mu se posebno zahvaljujem. Između ostalog postavio je pitanje, koja će biti cena pšenice. To zna Bog. Ono što bi sasvim sigurno trebalo da poznaju bar oni koji žele da poljoprivredu posmatraju, analiziraju, da komentarišu jeste da već dve godine u našoj zemlji postoji potpuno slobodno tržište pšenice, a što ne isključuje državni intervencionizam koji će sledeće godine, ako vi prihvatite agrarni budžet, odnosno budžet, iznositi bar 212 miliona dinara i poslužiće za isplatu premija za kupovinu pšenice prve i druge klase u onom obimu koji je Vlada još pre setve objavila, a to je ne manje od 260.000 tona. Postavljeno je pitanje, zašto se uvozi meso. Želim da vas upoznam da se meso gotovo uopšte ne uvozi i da je to krupna neistina koju je izrekao ovaj šef poslaničke grupe. U prvih 10 meseci ove godine uvezeno je negde oko 25 miliona dolara mesnih proizvoda, konzervi i drugih, ali u toj grupi preko dve trećine se odnosi na morske plodove, dakle na ribu. Razlog što je gospodin postavio pitanje o uvozu verovatno je u tome štoon mnogo ovaj proizvod, morske plodove, ne troši. On dakle nije uočio, a on troši očigledno i po izgledu neke druge mesne proizvode, nije bio kadar da uoči da je uvoz poljoprivrednih, odnosno ovih mesnih proizvoda izuzetno mali i da ne iznosi više od 1.500 tona. Postavljeno je i pitanje, i tu ću da završim, oko toga šta je poljoprivredna stručna služba. Za nas je tužno da onaj ko želi da se bavi poljoprivredom ne zna da u zemlji postoje agrozavodi, da postoje poljoprivredne stanice i da na čelu jedne velike mreže od nekoliko stotina poljoprivrednih stanica, agrozavoda i instituta stoji Institut za primenu nauke u poljoprivredi i da se preko njega permanentno, godina za godinom i to nije nikakav izum ove vlade, već je patent ili politika i vlada pre nas, da se preko ove mreže, a sada posebno istražuje struktura poljoprivredne proizvodnje, naravno zemljišta i pokušava da se savetuje pre svega poljoprivrednici kojim modelom farmi ili na drugi način proizvodnje, da se posvete. Savez za stočarstvo je pomenut i postavljeno je pitanje čemu on. Savet za stočarstvo je uveden još pod socijalistima 1991. godine,to je jedna od institucija koja je korisna i koju su čudom oni uveli i tu su pogodili. To nije skupa institucija, to je naučna institucija i služi Ministarstvu poljoprivrede da sa poboljšanim efektima planira politiku u stočarstvu. Na kraju, želim da vam i ovo poručim, verujući da ćete sasvim dobronamerno primiti tu poruku, budete li izglasali agrarni budžet, odnosno budžet kako ga je predložila Vlada Republike Srbije, mi možemo očekivati u 2003. godini da se ukupni obim poljoprivredne proizvodnje poveća za 3% i da to bude još jedan doprinos napretku naše poljoprivrede i privrede. Zahvaljujem.
Zahvaljujem ministru. Za reč se prijavio narodni poslanik Dragan Tomić, zamenik predsednika poslaničke grupe Narodni socijalisti.
Poštovana gospodo narodni poslanici, pred nama se nalazi ekonomska politika Vlade Republike Srbije za 2003. godinu. Nisam uspeo sve da shvatim, jer mislim da fale neki ozbiljni parametri, a nisu nam ovde izgovoreni, pa ću dati opomene oko tih parametara.Rečeno je da se radi o ograničenim izvorima sredstava za budžetske korisnike i da su to maksimalni limiti. Mislim da u politici Vlade Republike Srbije mogu da se otvore prostori koji će otvoriti puteve novim i širim nivoima sredstava, koja će popuniti one delove budžeta koji su limitirani za dalje, pa ću podsetiti na neke važne činjenice. Žao mi je što je izašao ministar za privredu i privatizaciju, mislim da se nije obratilo dovoljno pažnje do sada na politiku kamata u ovoj državi i čini mi se da je to mimo kontrole. Mislim da banke i dalje divljaju. Reći ću nekoliko važnih činjenica. To je problem za sebe i bez obzira što mi proklamujemo tržišnu privredu ja se tu zalažem za jednu apsolutno tvrdu politiku, jer taj odnos banaka prema privredi u Srbiji nije novost. Ona je jedan proces koji dugi niz godina traje i neke od ovih banaka, koje su sada došle na srpsko tržište, rekao bih da mi više liče na of šor kompanije. Ako su za njih važne činjenice da raspolažu depozitima opština, gradova, privrede i da jačaju svoje pozicije, ako su važne... Recite im ili neka izađu napolje, da možemo da pričamo. Ja sam bio na izborima i vas sam radikale uvek tukao dok sam bio na izborima. Znači, važno je kamatnu politiku uvesti u red, stvoriti uslove za nekoliko važnih faktora privrednog razvoja. To je pre svega da bi se obezbedio zaista rast poljoprivredne proizvodnje. Mislim da priča o 3% rasta privredne proizvodnje zaista neće biti moguća i mislim da će se pad privredne proizvodnje nastaviti i u narednoj godini, jer politika kamatnih stopa to neće dozvoliti. Vlada u bilansima nema odgovarajuće elemente sa kojima će moći da eliminiše ove parafiskalne faktore i neće se stvoriti uslovi da dobar deo privrede, koji može zaista da se razvija, otvara nove programe, da iz postojećih programa razvija nove prostore za proizvodnju, a pri tom da puni i budžet na raznorazne načine, kroz porez na promet, kroz akcize, kroz bruto zaradu, kroz zarade. Znači, tu je za mene ključni faktor i tu treba povesti računa. Mislim da se Narodna banka Jugoslavije otela kao nezavisna institucija. Pošto se ponovo približavamo Novoj godini, imam utisak da će nam se ponovo desiti neki pomor bankarskom sistemu ili na bankarskom tržištu. To su važne i suštinske činjenice. One otvaraju, ako se uredi ta kamatna politika banaka u Srbiji, da dođemo u situaciju ako raste proizvodnja onda će rasti i zapošljavanje. Čini mi se da u ovom momentu stagnira zapošljavanje, čini mi se da pada, jer odnos ljudi koji ostaju bez posla i onih koji se zapošljavaju čini mi se da je u korist negativnog trenda. Ako govorimo o jednom apsolutnom pravcu politike za neku narednu godinu, ovo je jedan od ključnih faktora koji mora i ne može biti vezan za političke stranke, on mora biti jasno limitiran i određen u nekom pravcu. Bez rasta proizvodnje, bez rasta zapošljavanja i pada kamata na bankarskom tržištu nema ni ekonomske politike za narednu godinu. To je mnogo važno. Ne želim da se bavim praznim pričama sa ove govornice, ali čini mi se da ekonomska politika mora biti usmerena u tom pravcu. Još jedan od važnih faktora za mene je svakako i činjenica da je debalans u odnosu između uvoza i izvoza jedan prema pet puta u korist uvoza. Mora se taj odnos menjati. Da li je to stimulativna politika u oblasti poreske politike, da li su to određene stimulacije od strane Vlade Republike Srbije za izvoz i da se ograniči na određeni način, bez obzira što proklamujemo tržišnu proizvodnju, ali imam utisak da se u Srbiju uvozi sve i svašta. Ako gomila te robe, proizvodnja te iste robe i proizvođači te robe postoje na domaćem tržištu, samo treba kreditno da se isprate da mogu tu proizvodnju da zadovolje. Ako sam dobro razumeo podatak da je za prvih devet meseci izvoz oko 480 miliona dolara, a uvoz bio oko 2 milijarde i 200 miliona, mislim da to nije dobro za politiku ove države. Ne znam kakvi su odnosi Savezne i Republičke vlade, ali imam utisak da mnogo toga škripi i da su štete po državu Srbiju ogromne. Ne mislim da nam je najkvalitetnija stvar i priča o tome da je najvažnija investicija u Srbiji za ovu godinu "Merkator". Bio bih srećan da je to neki proizvodni privredni objekat koji bi zaposlio 300-400 radnika i donosio bruto masu za domaći budžet, a ovako je pitanje kako će se u tom trgovačkom delu snaći naše trgovinske kuće. Mislim da su sve to faktori koji bi uticali na jedan ozbiljan rast zapošljavanja, na rast privredne proizvodnje ne mogu da se složim sa činjenicom da poljoprivreda učestvuje sa 3,5%. Ako je u ukupnom bruto društvenom proizvodu njeno učešće između 40 i 50% ili 35%, mislim da bi u ovom momentu najmanje 12 do 15% učešća u budžetu na strani subvencija u poljoprivredi pomoglo poljoprivrednoj proizvodnji. Poljoprivredni proizvođači su oštećeni sa više strana. Mislim da na tu politiku utiču određeni lobiji koji se nalaze između proizvođača i države, koji akumulišu kod sebe završne proizvode u poljoprivredi i tu bi se moglo očigledno reagovati nekom merom, po meni određenom stopom poreza. Samo na tu fazu i na taj način doći do takođe određene mase prihoda. To su stope od 3 do 5%, gde bi se takođe moglo doći do određene mase prihoda, sa kojom se može jačati pozicija budžeta. Ovo sam sve govorio iz razloga da shvatimo da postoje prostori, mi mislimo da postoje, nije sve sumorno. Mislimo da može da se nađe prostor u Srbiji, bez obzira što se svi nalazimo u jednoj nezahvalnoj poziciji, mi kao razvijena opozicija, jedna nekompozitna država i neko vreme koje je iza nas i pred nama, ali mislim da treba da govorimo optimistički. Ukoliko dođe do nekih pomeranja u programu Vlade Republike Srbije za narednu godinu onda možemo, a u protivnom narodni socijalisti neće podržati ovaj predlog. Ono što na kraju hoću da kažem, bez obzira na našu poziciju mnogi nas svrstavaju prema sebi. Ovih dana u medijima se koriste razna sredstva pritiska. Priče o tome da će se raditi na smeni Republičke vlade neka jednom neko podnese ovde zahtev za smenu Republičke vlade; ako o tome priča, to je priča za javnost. U vreme dok sam bio u Socijalističkoj partiji tražio sam da podnesem zahtev za smenu Vlade. Neki nisu hteli i oko toga smo se mi žestoko raspravili. O moralu pojedinaca ne želim da govorim, ali ako bude zahteva mi ćemo ga podržati. Dotle nećemo da razgovaramo ni sa kim.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa prijavljuje za reč? (Ne.) Nastavljamo načelnu raspravu o Predlogu zakona o budžetu za 2003. godinu. Prema prijavama za reč narodnih poslanika, reč ima narodni poslanik Marin Krešić. Sledeći prijavljeni za reč je Adam Urošević.
Za mene nema mnogo potrebe za daljom argumentacijom. Ovaj predlog budžeta je zapravo jedan stručno kvalifikovan, celovito i integralno sklopljen sistem u kome nema mnogo toga da se ni oduzme ni doda. Mislim da to sve zajedno funkcioniše kao jedan dobro integrisan točak koji treba da se puni i prazni i da po njemu živimo sledeće godine. To nije sporno. Javio sam se zbog jedne sitnice za koju zapravo nisam mogao da napravim kvalifikovan amandman, da odgovorno pokušam da napravim neku sitnu izmenu, a da ne pokvarim taj sistem, da ne izađe iz jednog, da se ulije u drugo i da nešto ostane šuplje. Naime, ako je tim budžetom obuhvaćeno sve, sve kategorije ljudi su svedene na neke svoje uloge, svi su kategorisani, svi koji rade, svi koji proizvode, svi ljudi koji su u ukupnom privrednom, ekonomskom i društvenom sistemu, od proizvodnje do socijale. To sad sve tako funkcioniše i to vidim kao jedan mravinjak u kome svi nešto rade i sve funkcioniše. Ono što u tom mravinjaku nije kategorisano, što nije obuhvaćeno budžetom, to su cvrčci. Drugim rečima, u okviru budžeta za kulturu predviđeno je negde ispod 1% i od toga je 2/3 za zaposlene u institucijama, nema mesta za slobodne umetnike. Zbog toga hoću da skrenem pažnju da Vlada ne podlegne pritisku da ne radi više rebalanse. Znači, moj apel je da se brzo pokuša uraditi rebalans, da se kvalifikovano uradi neka preraspodela i da se nađe mesto preko koga će naša država da kaže da joj slobodni umetnici trebaju. U stvari, to jeste ono što mi možemo da ponudimo svetu. Ne može to da kaže lokalna zajednica, ne može da kaže grad. Slobodni umetnici, koji su ostali bez penzijskog i socijalnog osiguranja, ostali su poniženi i relativno uvređeni iz dijaloga sa lokalnim upravama, ali ja mislim da to i nije zadatak lokalnih uprava, nego upravo države, da kaže - mi hoćemo te umetnike. Nećemo mi svetu ponuditi ni automobile bolje od drugih, ni kompjutere, ni ništa drugo, ali ono po čemu nas znaju, to su sport i kultura. Ako kažemo kultura, nemojte to da gledate kao socijalna davanja, nego gledajte kao naš marketing i ono što možemo da pokažemo svetu kao talentovana i kreativna nacija, nedovoljno organizovana.
Reč ima narodni poslanik Adam Urošević. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Pal Šandor.
Uvaženo predsedništvo, braćo i sestre Srbi, poštovani predstavnici nacionalnih manjina i etničkih zajednica, razmatrajući predloženi tekst zakona o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu, Odbor za ekonomska pitanja SSJ je uočio niz nelogičnih ekonomskih pretpostavki na koje ću vam, u ime poslaničke grupe SSJ, ukazati. Kao prvi, predloženi budžet za 2003. godinu nominalno je veći za 20,8% u odnosu na 2002. godinu, ali će inflacija za 2002. godinu, to je izvesno, eliminisati rast budžeta za 2003. godinu. Pokrivanje budžetskog deficita planira se od privatizacije, donacija, stranih kredita i domaćih zaduživanja. Po mišljenju nas iz SSJ-a, ove pretpostavke su nerealne. Pođimo redom. Što se tiče privatizacije, teško je reći da će ona i u narednom periodu obezbediti dovoljno sredstva, imajući u vidu činjenicu da se najveći broj dobrostojećih preduzeća prodaje na aukciji, tj. za minimalna sredstva ispod stvarne vrednosti ili rasprodaje. Kad je reč o donacijama, one su pod znakom pitanja, jer iskustva zemalja u tranziciji nam govore da se posle većeg priliva donacija beleži trend smanjivanja. Jedan od manje značajnih i kvalitetnih oblika pokrivanja budžetskog deficita su i strani krediti. Putem ovakve poreske politike teret sukcesivne otplate tekućeg deficita prenosi se na generacije koje dolaze, jer će značajna suma rashoda budžeta u narednih nekoliko godina odlaziti na otplate dugovanja po osnovu preuzetih kreditnih obaveza. Ne treba zanemariti, jer su možda i najvažniji, redovne političke zahteve međunarodnih političkih i finansijskih institucija, koje sprečavaju redovnost u prilivu stranih kredita. Ovi politički zahtevi uglavnom su vezani za poštovanje Dejtonskog sporazuma, ili saradnju sa Haškim tribunalom, a u biti stvaraju kolonijalni odnos Srbije prema fiktivnoj međunarodnoj zajednici. Ako se pod stavkom - domaća zaduživanja, kao jednoj od stavki za pokrivanje deficita budžeta, smatra uzimanje kredita od Narodne banke i poslovnih banaka, kao i štampanje kratkoročnih obveznica, onda je ovakav način veoma opasan, jer može imati za posledicu inflaciju, pogotovo ukoliko štampanje novca nije praćeno rastom obima proizvodnje i povećanjem prometa usluga na domaćem tržištu. Takođe, postoji opasnost smanjivanja kreditnih mogućnosti poslovnih banaka, jer ostaje manje kreditnog potencijala za potrebe privrede. Ako se uzmu u obzir i predviđanja da će rast realnih prosečnih zarada za period decembar 2002. do decembra 2003. godine iznositi 5%, a predviđena stopa inflacije, što predstavlja nerealnu optimističku želju, iznositi 9%, ova disproporcija, mada na prvi pogled nije velika, predstavljaće opterećenje za već ionako osiromašene građane Srbije. U projektu makroekonomske politike za period od 2002. do 2005. godine jeste rast bruto društvenog proizvoda od oko 5% za svaku godinu. Pri tome se uzimaju uporedni podaci sa modelom tranzicije u Poljskoj, a zanemaruje se činjenica da je u Poljskoj samo za period od 1989. do 1995. godine investirano oko šest milijardi dolara, što nije slučaj sa Srbijom, jer su strana ulaganja na veoma niskom nivou. Primeri iz Mađarske, Poljske i Češke ukazuju na pojedine periode uzleta inflacije, jer neostvareni planirani rast bruto društvenog proizvoda, odnosno njegov pad, prati rast inflacije. Sledeći korak je recesija ekonomije i pad zarada, povećanje nezaposlenosti, a sve u cilju da bi se sanirali problemi koje je proizvela inflacija. Procenat rasta bruto društvenog proizvoda morao bi biti praćen istim procentom rasta zarada i to bi bio jedan od osnovnih stubova antiinflatorne politike. S obzirom na stanje u našoj privredi, odnosno slab upliv stranog kapitala u našu privredu, postavlja se pitanje ozbiljnosti planirane makroekonomske politike, jer rast bruto društvenog proizvoda teško može dostići 5%, što će izazvati smanjeni rast zarada ili čak smanjenje istih, sa čime radnici, koji i danas žive na ivici egzistencijalnog minimuma, svakako neće biti zadovoljni. Da bi sprečila eksploziju nezadovoljstva i kupila socijalni mir, Vlada bi morala da štampa inflatornu emisiju novca, što bi izazvalo povećanje cena i na taj način privreda ponovo upada u deflaciju. Planirano smanjenje stope inflacije nužno proizvodi povećanje stope nezaposlenosti, tako da je projekcija Vlade o čvrstoj antiinflatornoj politici, pri smanjenju stope nezaposlenosti, apsolutno nerealna i predstavlja politički marketing, odnosno šarenu lažu za narod. U projekciji memoranduma u budžetu očekuje se do 2005. godine pokrivanje deficita budžeta iz inostranstva, a od 2005. godine od sopstvenog prometa sa inostranstvom. Međutim, uvoz povećava odliv deviza, a imajući u vidu slabu konkurentnost naše privrede, uz jedan od ciljeva Vlade o spoljnotrgovinskoj liberalizaciji i ukidanju svih barijera, postoji realna opasnost od potpunog privrednog sloma i ugrožavanja uspostavljene konvertibilnosti dinara. Predviđeno je i smanjenje potrošnje, odnosno povećanje investicija na smanjenju potrošnje. Problem je što povećanje štednje, ili investicija, direktno smanjuje potražnju,te se nameće potreba prebacivanje ponude na strana tržišta, pa i ovde treba istaći slabu konkuretnost naše privrede. No, da se cela moja diskusija ne svede samo na kritiku, mi iz stranke SSJ,kao jedan od najvećih i najznačajnijih faktora rasta nacionalnog bruto dohotka vidimopovećanje produktivnosti proizvodnje i tehničkog progresa. Jer, najveći problem postojeće makroekonomske politike Vlade Srbije je u tome da ona u manjoj meri zavisi od nas samih, a u većoj meri od stranih donacijai ulaganja. Takvu sudbinu postojeća Vlada, svojim dodvorničkim ponašanjem i zaslužuje, i time joj ističe rok trajanja. Ali, ne smemo dozvoliti da u sunovrat i kolonijalni odnos za sobom povuče celokupnu našu privredu, nacionalni ponos i sudbinu građana Srbije. Svoje primedbe na Predlog budžeta poslanici stranke SSJ konkretizovaće kroz amandmane na pojedine članove ovog zakona. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Pal Šandor.
Poštovane kolege, večeras smo doživeli čudnu inflaciju ministarskih govora, shvatam njihovu potrebu da ponekad kažu nešto u Skupštini, ali je bila prilika cele godine da dođu pa da pričaju, a ne da posle premijera objašnjavaju ono što je on vrlo uspešno objasnio. Prema tome, zaista mislim da je gospodin Đinđić rekao sve što treba da se kaže, a oni neka sede cele godine tu sa nama, kada su klupe prazne pa neka objašnjavaju, a mislim da imaju i potrebu da odgovore na poneko pitanje, tako da ne mislim da je današnji dan bio najzgodniji. Amandmani na predlog budžeta; koji ću, naravno, podržati i za koji mislim da je dobar i da ne može više prihoda da ubere niti više da podeli, to ću podržati, ali hoću da kažem nešto što mi se ne sviđa i što je više iz neke moje stručne sfere, negoli ove političke, i odnosi se na Ministarstvo za nauku i tehnologiju. Prošle godine sam pisao amandmane oko dve institucije i pisao sam zabadava, jer očigledno "nisu imali uši za moju muziku". Radi se o tome da postoji Zakon o Matici srpskoj, a Matica srpska nije budžetska stavka, i postoji Zakon o Srpskoj akademiji nauka, ona je tu predviđena određenim finansijama, a Matica nije. S obzirom da je Matica ipak najstarija naučna i kulturna institucija i da su, sam predsednik Matice gospodin dr Božidar Kovaček, i njen sekretar, pisali čak i predsedniku Vlade pismo da se nalaze u teškoj materijalnoj situaciji i da mole za pomoć, naročito zbog toga što rade dva kapitalna projekta - jedan je leksikon, bibliografsko odeljenje, srpski bibliografski rečnik, a drugi je leksikon pisaca Jugoslavije, i ti su projekti dovedeni u zaista težak položaj. Shvatam i mislim da gospodin ministar, bez obzira što preferira prirodne nauke, mora da bude jednak i dobar i prema društvenim naukama i da, s obzirom na svoja interesovanja, to ne može da stavlja u drugi plan i u drugi položaj. Ako u Matici eventualno nešto nije jasno i treba da se pogleda kako ti projekti finansijski stoje, mislim da je to otvoreno pitanje i to bi trebalo da uradimo. Predložio sam gospodinu Đeliću da negde u predlogu Vlade, pre nego glasamo o tome, bude pronađeno ono što je zakonska obaveza, a to je da se najstarija institucija, naučna i kulturna, kod Srba, uvaži na način kako to treba, tim pre što član 6. Zakona o Matici srpskoj kažeda Matica srpska obezbeđuje sredstva za obavljanje poslova i ostvarivanje svojih ciljeva iz budžeta Republike Srbije. Mislim da to ne može da bude pod stavkama koje su - ostalo i druge namene, naučno-istraživački projekti itd. Molim da se to na neki način uvaži. Druga primedba se odnosi takođe na Ministarstvo. Jesenas smo imali skup, međunarodni naučni sastanak slavista, i prilika je bila da ljudi iz 60 zemalja sveta dođu, ponešto i izučavaju, univerzitetski profesori uglavnom, o jugoslavistici, i Ministarstvo nije našlo za shodno da to na bilo koji način pomogne; čak je predsednik Međunarodnog slavističkog centra rekao da nema ni predstavnika Ministarstva, bilo kog od pomoćnika, da dođu da kažu nešto. To je zaista neshvatljivo, da kada neko dođe da se interesuje za nas mi njih ne uvažavamo na pravi način, a spremni smo da pošaljemo hiljade drugih ljudi po svetu, da se mi interesujemo za njih. I, onda je bilo još skandaloznije što su domaćim učesnicima rekli, koji su prijavili referate, a to su uglavnom univerzitetski profesori, da dođu o sopstvenom trošku. To je možda nekoliko desetina hiljada maraka, radi se o skupovima tako važnih društvenih nauka. Mislim da ne bi trebalo na taj način da se prema tome odnosimo. Prema tome, zaista predlažem da se obrati pažnja na ove stvari, koje su više operativne, a prošle godine sam dobio neko obećanje da će sa Maticom srpskom te finansije biti dobre, i od toga ništa nije bilo. Imam pismo ovde od 18. juna, gospodinu ministru, pa od 3. oktobra, gde stalno urgiraju, traže sredstva. Mislim, ako se kaže da je Matica u najgoroj finansijskoj situaciji od 1993. godine, da to mora drugačije da se reši, tim pre što postoji zakonska obaveza. Mi možemo tu sada da tražimo razne izgovore i razna objašnjenja, ali mislim na ono što je elementarna zakonska obaveza, da to moramo poštovati. Hvala vam.
Za reč se javio ministar nauke i tehnologije, gospodin Dragan Domazet.
Odgovorio bih na pitanje gospodina Pal Šandora. Bio sam u Matici srpskoj u Novom Sadu, razgovarali smo, dogovorili smo se da u granicima mogućnosti i zakonskih ovlašćenja rešimo problem koliko možemo, i on je u fazi rešavanja. Godina još nije izašla, znači obećanje će biti ispunjeno. Mi kupujemo obećani broj računara za Maticu srpsku. Mislim da će u januaru to biti isporučeno, a sledeće nedelje će oni potpisati ugovor i dobiće sredstva za to. Što se tiče ova dva kapitalna izdanja, odnosno značajna izdanja, dobili smo zahtev na nivou od 2,5 miliona i u saradnji sa Ministarstvom kulture smo upravo sada u dogovorima kako zajednički da finansiramo ta izdanja i mislim da ćemo do kraja godine sklopiti i ugovor o finansiranju. Kada se kaže - finansiranje iz budžeta, postoje dva načina finansiranja: u vidu institucionalnog finansiranja da dajemo za plate ili preko projekata. Prema Zakonu o naučno-istraživačkoj delatnosti, koji još važi, moje ministarstvo može isključivo da finansira preko naučno-istraživačkih projekata. Tako finansiramo i Maticu srpsku, tako finansiramo sve naučne ustanove, tako finansiramo i Srpsku akademiju nauka. Mi ćemo verovatno do sredine sledeće godine promeniti Zakon o naučno-istraživačkoj delatnosti. Tada ćemo vršiti transformaciju instituta i jedan deo institucija iz oblasti nauke biće institucionalno finansiran do izvesne mere,jedan deo projektno i upućen na tržište, a deo će biti spajan sa fakultetima i baviće se obrazovno - naučnim delatnostima. To je prilika da kod promene zakona definišemo položaj Matice srpske, za koju, moram da kažem, nije isključivo naučna ustanova, ona je i institucija kulture, tako da moramo zajedno sa Ministarstvom kulture o tome da govorimo. Mislim da je najbolje da u januaru diskutujemo da li smo obećanje za ovu godinu ispunili. Verujem da ćete tada drugačije govoriti. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Miodrag Stamenković.
Uvaženo predsedništvo, gospodine predsedniče, dame i gospodo ministri, cenjene koleginice i kolege poslanici, rasprava o budžetu u stvari u principu predstavlja raspravu o raspodeli sirotinje, bar u našoj državi, i normalno je da ni jedan od budžetskih korisnika ne može biti zadovoljan. Doduše, oni ne bi bili zadovoljni ni kada bi dobili dva puta više sredstava no što ih dobijaju. Taj deo nije sporan, svima je malo, ali je sporan jedan drugi deo, koji je definisan u natpisu na Vukovom grobu, u kome se kaže: "Već se bunim što mi nije pravo", a to "nije pravo", definiše se u stvari balansom, odnosno odnosom kako su vrednovani pojedini budžetski korisnici, što u stvari predstavlja razvojnu politiku Vlade. Kako ste sagledali neku funkciju u društvu, tako je vrednujete. I normalno, pretpostavljate, pošto imam relativno malo vremena, jer moja poslanička grupa ima samo 9,5 minuta, da ću govoriti o univerzitetu, jer sredstva za univerzitet treba da imaju razvojnu funkciju, a ne socijalnu, kakva, nažalost, jeste. Da skratim, u 2002. godini učešće novca koji dobija univerzitet u okviru kompletnih para koje se investiraju preko Ministarstva za prosvetu i sport, bila je jedna šestina. U 2003. godini, iz budžeta ide 4 milijarde 991 milion ili 3,16% više; međutim, kada uzmete u obzir inflaciju, to je za oko 70 miliona u realnom iznosu manje nego što je bilo ove godine. To je jedna osmina učešća u Ministarstvu za prosvetu. Normalno, verovatno će ministar reći: da, ali tu ima još jedan drugi deo, a taj drugi deo se po prvi put pojavljuje u budžetu, u koloni - dodatna sredstva; i tu je čak za univerzitet i za visoke škole planirano dve milijarde i 084 miliona, odnosno oko 30% sredstava za finansiranje univerziteta i viših škola. Da li dodatna sredstva, odnosno tolike pare, možemo da namaknemo od školarina? Mislim da ne. Mi smo ta sredstva imali i ove godine, samo nisu bila izdvojena, imali su ih neki fakulteti i to po pravilu nisu fakulteti koji mogu da povuku razvoj, a vi znate koji su to fakulteti, koji imaju veliki broj studenata, tehnički; tehnički fakulteti su izuzetno ugroženi, a o tome mogu kompetentno da vam govorim, jer sam zadnjih godinu i po dana prodekan za finansije i da ne kukam mnogo, mi na ime materijalnih troškova ne dobijamo ni polovinu sredstava potrebnih za pokrivanje samo računa javnih i komunalnih preduzeća; jedino redovno plaćamo PTT usluge, da nas ne bi skinuli sa interneta, jer se njega držimo kao davljenik za slamku, jer nam je to jedini kontakt sa svetom. Ako ne bi bilo, na žalost, ima i političkih pritisaka, mi bismo ovog trenutka kao i većina fakulteta bili isključeni, bila bi nam isključena struja, voda, grejanje, sa studentima na ulicu. To jeste stanje, na žalost, na univerzitetu. Da vam ne govorim o zaradama, na mom fakultetu 30% zaposlenih po pravilu mladih asistenata i doktora u početnim zvanjima imaju zarade koje su ispod osnovica za zaračunavanje poreza na zaradu. Na osnovu toga štoplaćaju porez na veću osnovicu nego što je njihova zarada, još više im se smanjuje zarada. To je rešeno kod osnovnih i srednjih škola tako što je Vlada uredbom donela korekcijski faktor, daje i novac za korekciju, međutim, univerziteti taj deo ne dobijaju. Na žalost, oni nemaju sindikate, mali su u odnosu na osnovne i srednje škole da zaprete štrajkom i takva je situacija kakva jeste. Znajući sve ovo o univerzitetu, želim da podsetim kolege poslanike, članove Odbora za prosvetu, koji su doduše tesnom većinom, sa pet uzdržanih glasova podržali ovaj budžet, bar ovaj razdeo u ovom budžetu, a tamo ima univerzitetskih profesora i dekana. Ipak, mi poslanici nismo narodni poslanici, koliko to jesmo verovatno će narod oceniti na nekim sledećim izborima i, pošto sam već, na žalost, upotrebio skoro dve trećine vremena koje je namenjeno mojoj poslaničkoj grupi, nemam vremena da govorim o drugim razdelima. Želeo sam posebno o poljoprivredi, o stanju u poljoprivredi, o agrarnom budžetu, koji sigurno nema jasno definisanu razvojnu funkciju, a to se može lako; i mali i veliki budžet može ili ne može imati razvojnu funkciju, zavisno od toga da li imate koncepciju. Ovaj naš je nema, a ko ne zna kojim će putem i gde želi da stigne, taj veoma dugo putuje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Velimir Simonović. Dakle, poslanička grupa Nova Srbija je šest minuta iskoristila, ostalo je još tri minuta. Sledeća prijavljena za reč je narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Vi pet minuta imate, pošto nemate poslaničku grupu, a prema članu 89. stav 3. imate pet minuta pravo da govorite.
Dame i gospodo, kao što vidite ovde narodni posalnik ne može da govori ni o najvažnijem zakonu koji se donosi u toku jedne godine, a to je budžet. Meni se daje pet minuta, a želim da govorim o više stvari; o dve stvari, za koje smatram da sam prilično kompetentan, a to je o univerzitetskom obrazovanju i o delu koji se odnosi na nauku, tehnologiju i razvoj. Hteo sam još o nečemu drugom da kažem neku reč, smatrao sam da imam dovoljno argumenata koje treba da čuje Vlada i resorni ministri, možda bi neki od tih argumenata i usvojili, a ovako gospođa Mićić me tera, pošto mi ne daje da govorim o budžetu, jedino da o budžetu glasam.
To nije gospođa Mićić, to su pravila Poslovnika koje moramo svi da poštujemo. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Milutin Prodanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar finansija nam je danas rekao da, kada se usvoji ovaj budžet, više neće moći da se prebacuju pare sa jednog razdela na drugi, pa čak ni u okviru jednog razdela neće moći da se prebacuju neke veće pare; je li tako ministre? Jeste. Ako je to tako, bogami se vi nalazite u neobranom grožđu zbog onog rebalansa koji smo jutros i juče razmatrali, jer još uvek je neizvesno da li ćemo vam to post festum priznati ili nećemo, odnosno da li ćemo ga izglasati ili nećemo, pa je vaša odgovornost za sve ono što se sa državnim parama radi. Takođe smo čuli da je nacionalni dohodak u Srbiji negde oko 1.500 dolara po glavi stanovnika, a javna potrošnja, koliko smo mogli da vidimo, prevazilazi 50% od bruto nacionalnog dohotka, što je apsurdno za jednu zemlju koja se nalazi u tranziciji i koja je siromašna. Znate, pokušaću to ovako slikovito da objasnim šta znači ubirati poreze od kojih se puni budžet, da bi svima bilo jasno. Kada ubirate kajmak sa mleka, vi ovako skinete, nešto ostane. Ostane ono mleko, pa se napravi sir, pa od njega neko ima opet koristi. A, vi, kada uzimate poreze, vi ovako zagrabite, a tako možete jedanput, dva puta da zagrabite, ali se mnogo zagrabi i ćup se brzo isprazni. Prema tome, porezi se uzimaju ovako gospodo, ako mislite da duže možete da izdržite i da poreski obveznici mogu da prežive. Na žalost, nemam mnogo vremena da čitav budžet komentarišem, samo ću neke stavke i to rashodnu stranu budžeta, a ono na šta želim da skrenem pažnju jesu, pre svega, dotacije koje ste planirali, i to nevladinim organizacijama, čak i iz razdela Ministarstva prosvete. Pazite, to zaista ne mogu da shvatim, iz Ministarstva prosvete, iz osnovnog i srednjeg obrazovanja, pa čak i višeg, i visokog naročito, višeg i visokog obrazovanja, ogromna sredstva za finansiranje nevladinih organizacija. Razdeo Ministarstva za nauku i tehnologiju, 28 miliona dinara za nevladine organizacije. Ministarstvo zdravlja, znamo u kakvom je stanju naše zdravstvo i zdravstvene ustanove, zdravstvo uopšte, 30 miliona dinara. Milnistarstvo vera, molim vas, 159 miliona i 300 hiljada dinara. Usluge po ugovoru smo već komentarisali, ali ukupne usluge po ugovoru i specijalizovane usluge, ukupno iznose 7,5 milijardi dinara od ovog budžeta. Ministarstvo za ekologiju, skrenuću pažnju samo na njega, 250 miliona za te specijalizovane usluge izdvaja, a samo pre dve godine ceo budžet Ministarstva za ekologiju bio je 14 miliona dinara. Uporedite te dve cifre, pa će vam biti potpuno jasno koliko je ovaj budžet rasipnički. Uostalom, kakva je to ekspertska Vlada kojoj u ovolikoj meri trebaju specijalizovane usluge, a plus troškovi, putovanja, sve sam sračunala i ukupno milijardu i 264 miliona. Molim vas, hoćete li izlaziti iz tih aviona uopšte? Ministar Pitić ima 26 miliona dinara za raznorazna putovanja. Može slobodno da izda stan na godinu dana i da ne izlazi iz aviona sa celom svojom porodicom, da ide oko zemljine kugle, neprestano. Raznorazne agencije, ove dve agencije, Agencija za strana ulaganja i promociju izvoza je izmišljena agencija, i Agencija za energetsku efikasnost, nije ovde Kori Udovički, 35,5 miliona; od toga 20 miliona treba da se finansira od donacija inostranih zemalja, i šta mislite, šta je to, došli stranci ovde da pripreme potpuno elektroprivredu za prodaju. Nema šta drugo da bude. Iz budžeta se sve vidi, apsolutno sve, vidiš koje su namere Vlade u budućem periodu. Žao mi je, nema više vremena, moje kolege će nastaviti sa kritikom ovog budžeta.
Za reč se javila gospođa Anđelka Mihajlov, ministar za zaštitu životne sredine.
Istakla bih koje su namere Vlade u periodu koji je pred nama, vezano za zaštitu životne sredine i prirodna bogatstva. Dakle, namere Vlade su ovoga puta da privatizacija prvi put ide sa ekološkom komponentom, da infrastrukturni projekti idu sa ekološkom komponentom, namera Vlade je da izgradi sistem zaštite životne sredine onako kako je treba izgraditi, a ne da se zagađenja iz vazduha prebacuju u vodu, da se iz vode prebacuju u zemljišta i da se jednostavno ne uspostavi sistem. Ovde rečenih 250 miliona su usluge za geološka istraživanja kao uslov obavljanja rudarskih aktivnosti i eksploatacije mineralnih sirovina, dakle uslov održivog korišćenja resursa. Od ovih 250 miliona deo je za usluge monitoringa, odnosno kako bi prof. Simonović rekao nadgledanja životne sredine, vazduha, vode, zemljišta i biljnog i životinjskog sveta. Od ovih 250 miliona deo je za reagovanje u slučaju ekoloških udesa, za zaštitu riba kao resursa i drugih resursa koje je ovo, jedno od najmlađih ministarstava u Vladi Republike Srbije, vašom zaslugom poslanici, dobilo i mi ćemo se zaista truditi da kroz ovaj budžet počnemo zaista da časno radimo na ovom poslu. Na kraju bih još dodala zašto je Vlada Republike Srbije odbila amandman poslanika vezan za ovo ministarstvo, kojim se smanjuje iznos vezan za službena putovanja. Vlada Republike Srbije je odbila taj amandman zato što smanjivanje troškova službenih puteva znači smanjiti mogućnost da inspekcija izlazi na teren, a ovo ministarstvo ima inspekciju za životnu sredinu, inspekciju za ribolov, inspekciju za šumarstvo i lovstvo. Dakle, zato je Vlada Republike Srbije odbila amandman da se inspekciji onemogući izlazak na teren. Dragi poslanici, još jednom bih vas pozvala da glasate za ovaj budžet zato što je ovo ministarstvo, sa svojim angažovanjem, garant da će program Vlade Republike Srbije u narednoj godini imati garantovanu ekološku komponentu.
Za reč se javio i ministar zdravlja, gospodin Tomica Milosavljević.
Poštovane dame i gospodo, mislio sam da neće biti potrebno da obrazlažem zdravstveni budžet jer je svima jasno da je zdravstvo dugo godina unazad bilo prilično poniženo, ali za vašu informaciju unazad pet godina nije se desilo nijednom da taj budžet, ma koliki bio, bude ostvaren u procentu koji je veći od 85%, što se desilo samo jedne godine. To, na žalost, ne znači uvek štednju, nego vrlo često znači nedostatak akcije i loš rad. Ova godina će, što ćete videti iz izveštaja i već ste videli, biti prva kada će taj procenat realizacije budžeta biti preko 90% ovog ovogodišnjeg. Kada se kaže - nevladine organizacije u zdravstvu, onda to ne sme da ima pežorativan prizvuk, ma kako ko to shvatao. Nevladin sektor u zdravstvu znači - Crveni krst, Društvo za borbu protiv raka, Društvo za borbu protiv narkomanije, Društvo za borbu protiv alkoholizma, Udruženje pacijenata i roditelja pacijenata. To je program koji iznosi za 2003. godinu 30 miliona dinara. Hvala na vašoj ljubaznoj pažnji.
Za reč se javio ministar vera, gospodin Milovanović.
Cenjeni poslanici, prisutni ministra, gospodine premijeru, evo rekao bih nešto malo o ovom terminu koji je do sada više puta objašnjen - šta znače nevladine organizacije. Ovde se često pod terminom nevladine organizacije podrazumevaju sve one nevladine organizacije koje postoje. Naravno da ova vlada neće da finansira sve nevladine organizacije, nego samo nevladine organizacije koje imaju komplementarno delovanje sa Vladinim organizacijama ili nevladine organizacije koje je nužno finansirati. U ovom slučaju, doduše imali ste malopre primer Ministarstva zdravlja, ali da bih vam samo ilustrovao šta su sve to nevladine organizacije, evo u Ministarstvu vera nevladine organizacije su crkva i verske zajednice koje je nužno da država pomaže. Tu mislimo na SPC, na katoličku crkvu, na evangelističke crkve i verske zajednice koje takođe pripadaju ovom resoru. Znači, ne govori se o onim standardnim (NGO) Enciovima, gde ste čak pominjali neke konkretne, nego samo o nevladinim organizacijama koje imaju komplementarno delovanje i gde je nužna intervencija Vlade iz budžeta. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Reč ima narodni poslanik Mulutin Prodanović, poslanik poslaničke grupe DOS - DSS. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Ljubodrag Grbić.
Dame i gospodo narodni izabranici, u zemljama razvijene demokratije usvajanje budžeta za narednu godinu je svakako jedan od najznačajnijih događaja u radu parlamenta, a bogami i Vlade. Glavni razlog za to je jedna od definicija budžeta, da on predstavlja program akcija Vlade, ne samo kao finansijsko-administrativni i politički instrument, već i kao važno aktivno sredstvo ekonomske i socijalne politike države. I u ovom budžetu moraju biti osnovne tri stavke, a to su da znamo koji je cilj ove vlade, koja sredstva Vlada koristi za ostvarivanje tog cilja i očekivani efekat koji će se dobiti nakon ulaganja tih sredstava. Na kraju, u završnom računu videćemo efekte koje je izazvao jedan ovakav budžet. Stoga realno predviđanje bruto društvenog proizvoda, konsolidovanog bilansa javne potrošnje i budžeta na svim nivoima predstavlja profesionalnu i moralnu obavezu Vlade i Ministarstva za finansije i ekonomiju. Uprkos tome Vlada Srbije i Ministarstvo finansija bruto društveni proizvod u 2003. godini različito su procenjivali u tri maha, to moram ponoviti, i to u memorandumu iz maja 2002. godine u veličini od 13,9 milijardi dolara, zatim u ekspozeu predsednika Vlade o budžetu iz oktobra 2002. godine gde se pominjala cifra od 15,1 milijarde dolara i momorandumu iz novembra ove godine, gde se pominjala cifra od 18,4 milijarde dolara. Slična priča je bila i za prethodnu godinu, s tim što su se iznosi kretali od 12,3 milijarde dolara do 15,5 milijardi dolara. Procena bruto društvenog proizvoda predstavlja složenu i delikatnu aktivnost ali nedopustivo je da se u roku od nekoliko meseci izlazi pred narod sa podacima koji se razlikuju 20 do 35 procenata. Ovakav nivo greške može proizvesti štetne posledice na planiranje ostalih makroagregata, kao što su prvenstveno proizvodnja roba i usluga, formiranje i upotreba dohotka, lična javna potrošnja, ekonomski odnosi sa inostranstvom i slično. Iz svega navedenog vidi se da Vlada vrši tzv. naknadno podešavanje, štimovanje ovog bazičnog agregata za svoje potrebe koje su motivisane političko-taktičkim razlozima, jer se jasno vidi tendencija popunjavanja ogromnog jaza između prevelikog obima javne potrošnje s jedne strane i niskog rasta bruto društvenog proizvoda sa druge strane. Samo na ovaj način može se objasniti činjenica da se učešće budžeta Srbije u bruto društvenom proizvodu za 2003. godinu smanjuje, kada se zna da je predloženi budžet za 2003. godinu u odnosu na budžet iz 2000. godine povećan za osam puta, a u odnosu na 2001.godinu za dva puta. Vratimo se nečemu što se golim okom vidi,a to je da je očekivani prihod od 214,6 milijardi dinaraubira na sledeći način: tako da se 89 milijardi ubira od poreza na promet; 50 milijardi od poreza na dohodak građana, 48 milijardi se ubira od akciza, a samo 3,8 milijardi od poreza na dobit preduzeća. Šta nam sve ovo ukazuje? Ovo nam ukazuje u kakvom je trenutnom stanju sada naša privreda. Manjak koji se javlja u budžetu potrebno je pokriti sa 47 milijardi. On se pokriva od privatizacije, od donacija, od stranih i domaćih kredita. Postavlja se pitanje, da li su možda sredstva od privatizacije u iznosu od 15,3 milijarde dinara mogla da uđu u privredu radi otvaranja novih radnih mesta, podsticaja izvoza, podizanja tehnološkog nivoa imodernizacije proizvodnje. Moram da podsetim Vladu koja je ovde prisutna, da je 14. januara ove godine izdata jedna uredba koja govori o restrukturiranju. Malopre je jedan od ministara ovde govoreći rekao da je restrukturiranje u jednoj dobroj fazi. Moram vam reći da dolazim iz jedne sredine gde se nalazi firma sa 4.500 radnika, a ato je konfekcija "Rudnik". Ono što je Vlada uradila za restrukturiranje, a to je da je postavila prinudnog upravnika, odnosno prinudnu upravu i izabrala je upravni odbor i slovima ništa više od toga. Doduše, gospodin predsednik Vlade je jednom rekao da za to Vlada nema para, ali mi ne vidimo da će u ovom budžetu biti para da se tako nešto uradi. Još jednom moram napomenuti, to je fabrika koja u pet opština ima sedam svojih pogona. Zašto nemamo spisak odgovarajućih preduzeća koja su planirana da se privatizuju i da vidimo od kojih će se preduzeća dobiti ova cifra od 15,3 milijarde dinara. Da li bi se ova sredstva iz donacija u visini od 9,5 milijardi mogla opredeliti za finansiranje nekih privrednih infrastruktura. Sve ove pare, sa kojima se pokriva ovaj budžetski deficit, zovu se zdrave pare. Žalosno je što te tzv. zdrave pare idu u pokrivanje, odnosno krpljenje budžetskih rupa. Kada je o rupama reč, vratimo se ponovo na pitanje, odnosno pitanja koja su postavljena juče sa ove govornice prilikom rasprave o završnom računu budžeta za 2001. godinu, a koja se mogu ponoviti, jer se i u ovom budžetu ne vide kriterijumi kako će biti potrošeno 8 plus 12 milijardi dinara za programe Vlade i u saobraćaju. Kada ćemo znati plan i program radova održavanja zaštite i izgradnje putne infrastrukture za 2003. godinu? Zašto ovo ponovo ponavljam? Ponovo zbog toga što u malim opštinama putevi koji su u nadležnosti Republike su saobraćajnice koje predstavljjau ulice u tim opštinama. Mi ne možemo to sanirati bez odobrenja Republike, a Republika je veoma malo izdvajala malim opštinama. Svakako je bitno zakrpiti i eliminisati rupe na putevima. Naša infrastruktura jeste u katastrofalnom stanju, ali rupe u džepovima naroda su daleko veće i ovakvim budžetom se zakrpiti neće. Hvala.
Reč ima ministar privatizacije, gospodin Aleksandar Vlahović, a zatim ministar finansija i ekonomije, gospodin Đelić.
Poštovani narodni poslanici, samo nekoliko informacija. Prvo o listi preduzeća koja se nalaze u procesu privatizacije redovno mesečno ste informisani, kako to Zakon o privatizaciji nalaže. Sve podatke o preduzećima koja su privatizovana, o aukcijama koje se očekuju, o dinamici tih aukcija, dinamici završetka tendera, restrukturiranja možete saznati u Odboru za privatizaciju Narodne skupštine Republike Srbije koja funkconiše redovno i gde su predstavnici i Ministarstva i Agencije redovno prisutni da podnose izveštaj o radu na temu privatizacije. Što se restrukturiranja tiče, ono teče prema planu, ali kod konkretnog preduzeća je postojao problem što je pomenuta firma "Rudnik" iz Gornjeg Milanovca ušla u proces privatizacije pre dve ili tri godine po starom zakonu i bila privatno preduzeće. Tako, kada smo pravili plan restukturiranja za 2002. godinu, "Rudnik" iz Gornjeg Milanovca, privatno preduzeće, nije ni bilo obuhvaćeno programom restrukturiranja. U međuvremenu, "Rudnik" je dokazao da je podela, besplatna podela akcija obično bacanje prašine u oči, da ne može besplatno da se deli nešto što ne postoji i to smo imali na niz drugih primera u drugim preduzećima. S obzirom da se radi o preduzeću koje je zaista veliko i koje zaista zaslužuje posebnu pažnju, mi smo "Rudnik" polovinom ove godine ubacili u program restrukturiranja. U ovoj godini novac koji je namenjen za restrukturiranje nije bio predviđen za konkretno preduzeće, nije bio predviđen za finansiranje socijalnih programa iz tranzicionog fonda. U narednoj godini, u 2003. godini, pozicija za finansiranje i socijalnog programa i restrukturiranja nalazi se u tranzicionom fondu i u subvencijama za privredu. Uzgred da kažem, bez obzira što je "Rudnik" bio privatno preduzeće, sve do momenta kada akcionari nisu poništili svoju odluku da besplatno podele akcije, "Rudnik" je iz sredstava subvencija u privredni snažno podržan od Ministarstva za privredu i privatizaciju. Meni je jako drago da su zaposleni u "Rudniku" shvatili da je i sajderska privatizacija obično gubljenje vremena, jer ne daje bilo kakve šanse za perspektivu kompanije. Jako mi je drago da se oni sada nalaze na putu oporavka. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar finansija i ekonomije, gospodin Božidar Đelić.
Dame i gospodo, ovo je kratak odgovor na jedno pitanje koje je već dva puta postavljeno, šta je sa bruto nacionalnim dohotkom, odakle ta revalorizacija. Vlada ni u kom slučaju ne revidira sama te agregate. Mi imamo "proizvođača" tog veoma važnog agregata, a to su naš Republički zavod za statistiku i Savezni zavod za statistiku. Doduše, mislio sam da Savezni vrši kompilaciju Srbije i Crne Gore. Međutim, oni u stvari imaju nezavisno dve procene i onda upoređuju do koje se cifre dolazi. Jednostavno, šta se desilo tokom ove godine? Dve stvari. Kada je prva verzija memoranduma o budžetu bila prisutna i kada smo je podelili svim budžetskim korisnicima i prosledili ovde i rekao bih, malo šire promovisali i objasnili koji su to agregati koje očekujemo, radili smo sa istim ciframa za bruto nacionalni dohodak za 2000. i 2001. godinu. Međutim, kada je došlo do druge verzije memoranduma, imali smo u međuvremenu reaktolizaciju koju su uradili sami zavodi za statistiku i onda su nam predočili nove cifre, koje dolaze od revidiranih cifara za bruto nacionalni dohodak u 2000. i 2001. godini. Tu je uočeno da je registrovan jedan značajan rast svega onoga što naša statistika nije u potpunosti uspela da uhvati u tom momentu. Ona isto metodološki napreduje. Bilo je više misija za tehničku pomoć i naravno ne po nekom nahođenju i ne po nekom političkom nalogu ta cifra je revalorizovana. Dodatno i to je element za ovaj drugi korak, uočeno je da i ono prvo revidiranje nije bilo dovoljno, jer oni su upotpunili sa nekim dodatnim sektorima i posle dodatnih konsultacija sa specijalistima iz OEBS-a, MMF-a, Eurostafa, koji rade sa njima i zahvaljujući kojima su oni pripremili jedan dubinski program reforme statistike, koja nam je nužna, došli smo do ove cifre. U momentu pregovora sa misijama Međunarodnog monetarnog fonda došlo je naravno do veoma žustrih diskusija oko tog važnog agregata i možete zamisliti u vidu, ako hoćete, nekog pregovaranja ekipe MMF-a u principu žele da smanje taj agregat da bi onda javna potrošnja izgledala što veća po svom učešću i tako se onda traže dodatni napori i već je to uhodana tehnika koju decenijama upražnjavaju. Međutim, oko ove cifre došlo je do usaglašavanja, to je ta cifra i da vam kažem jednu stvar: sa ovakom cifrom ne bi dobili Pariski klub,kao što smo ga dobili i ne bi dobili isti tretman od strane Svetske banke, kao što smo dobili; jer ta sredstva, takvi krediti sa nula kamatom od 20 godina, krediti sa 6 godina počeka, to je samo za države koje imaju manje od 1.200 dolara po glavi stanovnika. Da budemo do kraja otvoreni, mogli smo i da naslutimo jednu takvu priču. Ta revalorizacija je došla, sada imamo prave cifre i to je dobro. Hteo bih da dodam još nekoliko primera, jer statistika je često predmet debate i u našem slučaju naravno da mi, ako pogledamo našu strukturu bruto nacionalnog dohotka, nemamo statistički aparat i kakav je danas neće biti u stanju da prati, ma ko bio u Vladi, ma ko bio u Skupštini, evoluciju naše privrede. Zbog čega? Prvo zbog toga što naša statistika i dalje radi po istom kalupu kao što je bilo za vreme Tita. Nije došlo do promena devedesetih godina, ali u ono vreme ona je bila jedna od najboljih u Evropi. Kada kažem u Evropi, to je stvarno ne samo u centralnoj Evropi, nego u Evropi, a njena metoda nije moderna metoda po uzorku. Ona je bukvalno tražila i to su veliki obrasci koje su sva preduzeća, svi preduzetnici popunjavali, da bi se znala tačna situacija. Međutim, takav način i takva statistika nisu podobni za privatnu svojinu, niti za tržišnu ekonomiju. U ovom momentu jedan veliki napor vrši statistika da se upodobi, da bi došli do realnijih cifara. Dva primera; ako gledate statistiku izgleda da je u 2002. godini proizvodnja hleba pala za 25%. Ako ima jednog dobra u Srbiji, koji je, kako kažu ekonomisti, neelastičan i Srbi u nekom dužem periodu konzumiraju istu količinu toga, naravno da ona količina koju konzumiraju nije pala za 20%; međutim, one društvene pekare koje prati statistika gube utakmicu na tržištu, jer je hleb nešto skuplji i nešto manje ukusan, dok na sijaset malih pekara, koje u ovom momentu niču u mnogim gradovima kao pečurke, ti proizvođači nisu u toj statistici. Još jedan primer, ako pogledate građevinu imamo dve cifre iz iste statistike koje ne mogu a priori da se prihvate istovremeno. Uzmete i uporedite za građevinu, za prvih devet meseci 2002. godine prema prvih devet meseci prošle godine i izgleda da je broj efektivnih časova rada pao za 6,4%, a dok ista statistika pokazuje da je vrednost izvršenih građevinskih radova porasla za 70%. Šta je ovde pitanje? Prvo, na sijaset privatnih građevinskih preduzeća ne ulazi u našu statistiku, tako da je realna ekonomska situacija u našoj zemlji bolja nego što bi ova statistika pokazala, ali istovremeno vidimo da ona mora mnogo bliže da uđe u ono što je merenje dodate vrednosti, a ne samo količina koje se mere, jer ovde očigledno dolazi do jednog raskoraka, jer se ne meri dodata vrednost u tom sektoru. Naravno da Vlada nije štelovala. Ako hoćete ima nekih sa kojima sprovodimo finansijske aranžmane i koji nam to ne bi ni dopustili, jer jednostavno nama je više u interesu da sprovedemo nešto što je realnost, nego da zavaravamo bilo koga, a najmanje nas same.
Reč ima narodni poslanik Ljubodrag Grbić, poslanička grupa DOS - Reforma Srbije, a sledeći je narodni poslanik Toma Bušetić, poslanička grupa SPS.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, Nova demokratija u pristupu raspravi o ovom budžetu ističe da u skladu sa svojim idejama o minimalnoj, ali snažnoj državi, prevashodni zadatak Vlade vidi u obezbeđivanju osnovnih i klasičnih poslova države, uz pažljiv izbor obaveza za socijalno odgovorna davanja. Država to ne može da uredi ako i dalje sebe vidi u ulozi diva na staklenim nogama. Poštovani poslanici, poštovani građani, predloženi budžet odslikava ideju države preduzetnika i države staratelja. Time se na žalost opredeljuje za suštinsko tavorenje onih sektora javne uprave, javnih institucija i službi gde bi morao da se učini korak ka neodložnoj modernizaciji i da nema alternative državi. Gospodo poslanici, za ekonomske subvencije iz budžeta stoje alternativni modeli pribavljanja kapitala, ma šta mi govorili, umesto upotrebe budžetskog novca poreznika. Uostalom, dobro upravljanje ne obezbeđuje bekstvo od države u privredne poslove i državno preduzetništvo, gde država može najviše da pogreši, ostavljajući osnovne državne poslove bez finansijske osnove za odlučnu modernizaciju. Podsećam vas da su osnovna ograničenja za privredni razvoj i direktne strane investicije, koji su presudni faktor razvoja Srbije, pre svega nedovoljna efikasnost sudova, privrednih i građanskih, programska zapuštenost obrazovanja u državnim školama i fakultetima, loše i nepouzdano upravljanje evidencijama o prometu nekretnina imovine, nedovoljna efikasnost i motivisanost, tehnička opremljenost i obučenost policije za borbu protiv kriminala. Dakle, gotovo sve što se tiče osnovnih državnih funkcija. Poštovani poslanici, amandmanom koji sam podneo na budžet za naredu godinu tražio sam poboljšanje materijalne pozicije Ministarstva unutrašnjih poslova, zato što osnovice za obračun ličnih primanja zaposlenih u Ministarstvu unutrašnjih poslova moraju biti veće od osnovica ličnih primanja ostalih radnika javne uprave, što je i predviđeno Zakonom o unutrašnjim poslovima, zato što zaista nije primereno predvideti toliki obim funkcija koje se preuzimaju od Saveznog ministarstva unutrašnjih poslova posle gašenja istog bez jasnog budžetskog obezbeđenja; zato što budžet ne obezbeđuje odgovorne finansije za nužno i hitno tehničko opremanje, posebno u kriminološkoj tehnici i obezbeđenju granice. Zato što ovakvim nivoom ulaganja ne može da se započne realizacija zaključaka Londonske konferencije o borbi protiv organizovanog kriminala u jugoistočnoj Evropi, što je i ključni osnov za prijem naše zemlje u Evropsku uniju. Poštovani poslanici, gospodine ministre Đeliću, dozvolite da vas podsetim na jedan od najvažnijih zaključaka Londonske konferencije: "Izloženost kriminalu i nedostatak pravne sigurnosti ključni su faktori koji obeshrabruju investicije, a time i ekonomski razvoj. Kriminalne aktivnosti, čije je delovanje omogućeno ili koje potiču iz jugoistočne Evrope, pogađaju partnere u ostalom delu Evrope i najvažnije, kriminal uskraćuje prihode vladama, međunarodnu trgovinu i ulaganja, uništava radna mesta i prihode". Dakle, zvuči neobično, ali pravo ulaganje u privredni razvoj, gde za državu nema alternative, su praktična tehnička sredstva i motivacija, pre svega pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova da obave svoj posao i stvore normalnu i bezbednu sredinu za investitore i investicije. Poštovani gospodine ministre, ako železnicu Srbije date u zakup partneru za 10 evra, moguće je da ste spasili i železnicu i državu, ali iza policije mora da stoji odgovorno, pouzdano i snažno javno finansiranje. Dakle, odgovoran budžet, jer oni koji imaju nameru, da tako kažem,zakupljuju policiju i imaju opasne namere da razore državu, a tada ni ministri, pa i ministri finansija, ne znače puno. Poštovani gospodine ministre, stvari su dramatičnije od mojih reči i zato vas molim da pred ovim parlamentom date izjavu koja odražava stav vašeg ministarstva, a i Vlade, o tome kako vidite rešenje ovih problema. Držimo do vaših javno preuzetih obaveza, ali ćemo vas i držati za reč. Nova demokratija, kao liberalna stranka, uverena je da poslednji put glasa u ovoj skupštini budžet u kome poboljšanje klasičnih državnih funkcija nije prioriter budžeta.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženi budžet je veoma glomazan. Radi se o ogromnim finansijskim sredstvima, radi se o cirka 260 milijardi dinara. To je budžet koji je 7-8 puta veći od budžeta u 2000. godini. Slobodno možemo reći da će ovakav budžet biti veliko opterećenje za slabašnu privredu i za još siromašnije stanovništvo Republike Srbije. S druge strane, možda bi bilo logično, ako je već ovakav budžet, da će korisnici biti zadovoljni. Neće ni korisnici biti zadovoljni. Svedoci smo velikog nezadovoljstva profesora, lekara, državnih činovnika i radnika javnih službi i preduzeća. Znači, nije stvar niti u ovakvom budžetu, nego se radi o jednom dvostrukom nezadovoljstvou. Kao i prethodne dve godine i ovaj budžet je dificitaran za cirka 47 milijardi dinara. Predlagač predviđa pokriće ovog deficita putem privatizacije, donacija i kredita međunarodnih finansijskih organizacija. Sasvim je jasno, ako se krene ili nastavi ovim putem sa prodajom firmi za nekoliko evra, za nekoliko hiljada maraka, poljoprivrednih dobara, raznih frizerskih zadruga, sa 14-15 lokala, za 2-3.000 evra, da će se veoma teško napuniti ova sredstva od 15 milijardi dinara. S druge strane, i ako dođe do toga nekim krupnijim prodajama, postavlja se opravdano pitanje da li ova sredstva treba ulagati i davati za javnu potrošnju. Kada je reč o donacijama, sasvim je jasno da će donacija biti sve manje. Glavni posao je završen. S druge strane, treba svi da znamo da su uslovi za donacije veoma složeni i teški. Doduše, Koštunica reče pre nekoliko dana da se neće više Srbi izručivati u Hag, kao da je manji greh za one koji su do sada izručeni. Svakako, najveća je sramota izručenje našeg predsednika Slobodana Miloševića. Naravno, više nema ucena oko donacija: donacije ili potpuna saradnja sa Hagom. Kao što svi znamo, samo Srbi sarađuju sa Hagom, jer se samo oni i nalaze u Hagu. Ako govorimo o kreditima, krediti su veoma nepovoljni i teški. Čak i u Titovo vreme u Jugoslaviji je Skupština donela odluku da se ne koriste krediti, čak ni za investicije, upravo od MMF-a, Svetske banke. Sigurno da imamo i gorka iskustva mnogih zemalja u okruženju. Vi stalno pričate o tome kako je u Poljskoj, Mađarskoj, Češkoj veoma dobro, kako je uspešno izvršena tranzicija, a ne znam koliko vam je poznato da te zemlje u ovom trenutku duguju oko 130 milijardi dolara i da 1/3 nacionalnog dohotka ide samo za isplatu kamata, a glavnica ostaje. Znači, veoma je teško govoriti o ovakvom i na ovaj način pokriću deficita. Kada govorimo o prioritetima, iako nije naglašeno, zna se, Vlada uvek govori o tome da su prioriteti zdravstvo, prosveta, stabilan penzijski fond. Situacija u zdravstvu, bez obzira na priču ministra, veoma je teška, zdravstveni radnici su nezadovoljni. Dostupnost vrhunskim dijagnostičkim sredstvima je otežanija i gora nego svojevremeno, pre nekoliko godina, tako da su ovih pet milijardi kap u moru, imajući u vidu izvorna sredstva koja su negde oko 60 milijardi. Prosveta - 40 milijardi. Znamo da su nezadovoljni prosvetni radnici. S druge strane, jedina novina koja je zapisana u memorandumu, to je ovo devetogodišnje osnovno obrazovanje. Nikakva to reforma nije. Jedini cilj jeste, otprilike, da ukinemo srednje škole i fakultete i da imamo masu neobrazovanog stanovništva na Zavodu za zapošljavanje. Kada govorimo o penzijskom fondu, ministar Gordana Matković je pre nekoliko dana rekla nešto što i mi nismo znali, da 60% penzionera ima penziju manju sa 6.500 dinara. Šta danas može da se kupi od 6.500 dinara ili koje potrebe da se podmire, imajući u vidu da je struja poskupa 7-8 puta, grejanje deset puta, kao i sve druge potrepštine. Ova dotacija za penzijski fond od pedesetak milijardi neće biti ništa značajna niti će poboljšati položaj penzionera. Ovde su neki ministri govorili o tome da nevladine organizacije nisu na ovom spisku u njihovim ministarstvima. Međutim, iako je to dosta sitno napisano, znamo da su ovde brojne nevladine organizacije, da su zastupljene i u Ministarstvu za nauku i kulturu i za socijalnu politiku, za zdravlje, za vere i ko zna gde sve. Ne znamo i nije nam do kraja objašnjeno o kojim je nevladinim organizacijama reč. Ono što je sigurno, Srbija je danas preplavljena tim organizacijama. To su razni autonomni centri, krizne grupe, inicijative. Sve se one ubiše da nam dokažu kako dobro živimo, kako moramo da se vladamo striktno po pravilima zapada. Tu su i razni eksperti, analitičari. Naravno, biser su Sonja Biserko, Nataša Kandić, dobro plaćeni iz inostranstva. Mogu da vam kažem, muka je Srbiji više od tih nevladinih organizacija i od tih analitičara i eksperata. Mi nećemo glasati za ovaj budžet. Smatramo da je on izraz jedne pogrešne politike. Ne znam koliko predsednik Vlade zna, ali bih mu preporučio da pročita neku knjigu od ovih eksperata Svetske banke, na primer Štiglica, koji jasno govori u svojim udžbenicima kuda se kreću te zemlje u tranziciji. Sve je već viđeno kod nas: tržišno utemeljenje cena sa ovim maksimalnim cenama, liberalizacija tržišta kapitala sa prodajom banaka i strategija za redukciju siromaštva. Pre nekoliko dana Vlada je tako nešto i usvojila, tu strategiju. Znači, sve je poznato i sve je viđeno. Mislim da ćemo i mi tim putem ići. Ništa ne znače te naizgled malo veće plate. Želim samo da vam kažem da su u Argentini, pre ovog ekonomskog kolapsa, plate bile 1.000 dolara, ali da su cene za elementarne životne namirnice, struju, poreze, bile 1.500 dolara i da je Argentina doživela ekonomski kolaps. Bojim se da će to biti i naš put. Još jedna stvar. Lepo je Đinđić rekao pre nekoliko dana da su naši najvažniji ciljevi sloboda i nezavisnost, ali mora da zna da je simbol za slobodu i nezavisnost naš predsednik Slobodan Milošević.
Reč ima predsednik Vlade, gospodin Zoran Đinđić.
Naravno, uvažavam uverenja i mišljenja svakog pojedinca, ali ne želim da komentarišem opredeljenja, nego činjenice. Posle četiri ili pet sati diskusije, želeo bih samo kratko nekoliko elemenata da napomenem, da možda olakšam kasniju raspravu, jer ima nekoliko elemenata oko kojih postoji i mali nesporazum koji se možda odnosi i na činjenice. Na početku, u raspravama u načelu šefova poslaničkih klubova često je pominjan deficit ovog budžeta kao njegov glavni problem. Mislim da to nije jedna opravdana primedba. Znači, taj deficit je predviđen za 3,8%. Neko kaže da je on previsok. Standard Evropske unije, koji se smatra za vrlo strog, jeste 1,8%. Evropska unija je postavila 1,8% kao najviši zahtev zemljama Evropske unije, koji oni treba da ispune do sledeće godine. Zemlje Evropske unije imaju problem da to ispune. Italija ima 2,2% deficita za 2002. godinu. Možete da pogledate u današnjem. "Fajnešel tajmsu". Nemačka će imati 3% deficit. Mađarska će imati 9% budžetski deficit zbog povećanja plata. Imali su izbore, pa je prethodna vlada povećavala plate budžetskim korisnicima itd. nije to toliko bitno. Dakle, deficit koji se kreće negde oko 4% dovodi nas u blizinu evropskih standarda. Naravno, doći do 2% od 4% nije tako lako, ali mislim da je 4% jedna uzorna finansijska disciplina i svaka ta priča, da je to jako mnogo, mislim da nije realistična i da će naša zemlja još izvestan broj godina morati da računa sa budžetskim deficitom. Najvažnije je da on bude priznat, da on bude jasan i da bude na jednom mestu izražen. Postoje neke druge varijante, sa skrivenim deficitom, koji smo mi zatekli kada smo 2001. godine počeli da dovodimo u red finansije, čisto da vidimo o čemu se radi i uspeli smo da izračunamo, otprilike, da je 15% bio zatečen budžetski deficit, koji je prethodna vlada napravila. Ali, ona uopšte nije imala ovaj način računjanja, nego je taj deficit bio, samo su vam "ispadali kosturi", koji god ormar otvorite pojavili su se neki dugovi. Sjajno je to, znate, da je sve bilo jeftino, sjajno je to da je gas bio jeftin, ali mi sada imamo 270 miliona dolara realnog živog duga za taj ruski gas. Sjajno je to da su nafta ili benzin ponekad bilijeftini, ali mi imamo sada 130 miliona dolara Kinezima duga za tu naftu. Sjajno je da je železnica vozila jeftino, ali mi imamo 170 miliona evra samo za vagone stranim kompanijama, njihove vagone koje smo mi koristitili, a za to nismo plaćali. Samo za EPS 500 miliona dolara, 1.200.000 dolara za NIS, sve su to deficiti. Znači, to su pare koje ste nekome dužni i gde se država pojavljivala tu kao neko ko to garantuje, gde je malo kupovala socijalni mir, jer je stanovništvu malo jeftinije davala nego što su ekonomske cene, ali drugim delom je taj novac otišao za finansiranje nekih drugih stvari i mi ne možemo da kažemo da tu nije bilo deficita. Možemo da kažemo da nije bio prikazan, ali je on bio jako visok. Dakle, mislim da taj deficit nije tako veliki problem, važno je da on bude pod kontrolom. Znači, da se zna koliki je i da na kraju godine poslanici, kada usvajaju budžet za 2002. godinu, vide da li je 4%, da vide da li je ispunjena ta projekcija Vlade i da vide da li se taj deficit zaista realno finansira. Priča o kreditima i dužničkom ropstvu, koja je jedno vreme bila u kampanji, pa se posle zaboravila, to je zaista čista manipulacija. Kao što je ministar Đelić nekoliko puta rekao, zahvaljujući tome što smo zaista startovali sa jako niskih pozicija mi smo ekonomski dobili u Svetskoj banci tretman jedne od najsiromašnijih zemalja u svetu; jer, zašto su naši ekonomski pokazatelji bili kao pokazatelji siromašnih afričkih zemalja, i na osnovu toga smo dobili takav kreditnirejting, da imamo kredit bez kamate. To znači da inflacija koja je na svetskom nivou između 1-1,5% za 10 ili 20 godina će umanjiti taj kredit 30%, jer samim tim što je on bez kamate, a vrednost novca i na svetskom nivou pada, mi smo dobili poklon. Sada ga više ne možemo dobiti. Znači, takve vrste kredita ne možemo više da dobijemo, jer i oni su videli analizom našeg privrednog kretanja da mi više nismo zemlja koja može da se iz humanitarnih razloga pozove na taj specijalni tretman, ali mislim da to nije tako loše. Znači, bolje je što smo malo stali na svoje noge, pa možemo da tražimo kredite možda na svetskom tržištu, pod normalnim uslovima, nego da zaslužujemo humanitarnu pomoć i da onda dobijamo jeftine kredite, ali na drugoj strani da zaista imamo tešku humanitarnu situaciju u zemlji. Postoje još dve teme; jedna je malo ideološka, a to su ove druge zemlje u tranziciji; i navodno, njihovo stanje je loše, a to je najčistija neistina. Dame i gospodo, to je najčistija neistina i mi ništa nemamo od toga - "kiselo je grožđe", strašno je Poljacima, Mađarima, njih je neko drugi otkupio, kod njih se loše živi. Ne morate svi kolima da prođete kroz Mađarsku, nije nužno da svi znate kako se tamo živi, ali ipak postoje neki pokazatelji koji su objektivni. Jedan koji imam ovde u ruci, to je izveštaj Svetske banke za 2002. godinu, spisak zemalja (mi još uvek nismo tu), najkonkurentnijih na svetu, znači zemalja čija je ekonomija najzdravija, najdinamičnija i koje su ostvarile ekonomske pokazatelje, koji su rangirani onda i napravljena je rang lista. Među 41 zemljom šest zemalja je bivšeg socijalističkog bloka, najbolje stoji Mađarska, a posle toga Estonija, pa Slovenija, pa Češka Republika na 37. mestu, pa Slovačka Republika na 40. i Poljska na 41. mestu. Iza toga su i Brazil, i Urugvaj, i Argentina, i Egipat, i Panama, i Turska, i Peru, i Rumunija, i Indija, i Salvador, i Bugarska, i Vijetnam itd. Znači, šest zemalja koje su nekada bile daleko iza nas, za koje smo mi bili Amerika, sada su za nas Amerika. Mi možemo da ih stignemo, ali ako prihvatimo da su one sada po svim performansama bolje od nas, i po ekonomiji, i po institucijama, i po privlačnosti za investicije i po produktivnosti rada. Ako kažemo - ne, one su i dalje kolonije, onda gubimo kriterijum i onda možemo da budemo samozadovoljni, da međusobno hvalimo, ali to nije rešenje. Rešenje je da vidimo šta su oni radili; oni su 10 godina krenuli pre nego mi, ali mi možemo da ih stignemo, jer smo mi bili brži od njih uvek, ali ako idemo ka cilju, kome oni bliže nego mi. Ako mi idemo na drugu stranu, jer nećemo da idemo ka cilju ka kome su oni krenuli, onda ćemo da lutamo po pustinji. Dakle, oni su danas bolji od nas, njima ne ide loše, u Mađarskoj ne ide loše, i mi moramo da vidimo šta su oni radili da bi rešili svoje probleme, jer sigurno nešto od toga može da se primeni i u našoj zemlji. Sledeća tema je univerzitet i uopšte razvojna komponenta ovoga budžeta. Dobra vest je da većina ili skoro svi korisnici budžeta, u ovom budžetu koji je planiran, bolje stoje nego u ovome 2002. godine; dalje, u budžetu 2002. godine bolje nego 2001. godine, i to ću vam pokazati na rastu njihovih plata. Pomenuti su univerzitetski profesori, da im jako loše ide. Redovni profesor, znači sedmi stepen, imao je u februaru 2001. godine 7.882 dinara neto platu, a u decembru plata za novembar neto je 19.846 dinara ili 167 indeksnih poena razlike. To znači da plate univerzitetskih profesora nisu tako loše u odnosu na prosek u našoj zemlji, to je dobra vest i ona se odnosi na sve korisnike budžeta. Loša ili malo manje dobra vest - što je većina para u budžetu predviđena za plate i što nema u budžetu prostora za neke druge investicije, npr. za novi univerzitet. Kada je neki novi univerzitet u Beogradu, ili u nekom velikom našem gradu napravljen, kao pravi tehnički univerzitet npr, inženjerski, sa opremom, sa kompjuterima, sa laboratorijama, gde se vrše istraživanja, gde se proveravaju inovacije, patenti - nije odavno; i neće biti ni sledeće godine, jer to puno košta, mi tih para nemamo i to je jako loše. To je tačno, ali da to nije tako, onda mi ne bismo bili zemlja sa ekonomskim problemima i zemlja u tranziciji, nego bismo bili jedna uspešna dinamična ekonomija, koja investira u istraživanje i u bazične nauke iz kojih onda nastaju proizvodi koji se na svetskom tržištu plasiraju i od kojih onda dolazi novac. Ali, to je naš cilj. Znači, mi prvo moramo da ljudima koji tamo rade damo minimalna sredstva za život da bi bili motivisani da tamo rade, da bi posle izvesnog vremena mogli postepeno da podižemo i čitavu tu instituciju. Ako sada krenemo da ulažemo u zgrade, a ljudi primaju po 50 ili 100 evra mesečno, ništa nama to ne vredi. To je isto tako jedan postupak koji ima neku svoju dinamiku i ne može da se preskoči za jednu noć. Drugo, mi očekujemo da će naredne godine prihodi biti možda veći od ovih što su predviđeni zbog toga što će jedan deo sive ekonomije dodatno da uđe u legalno poslovanje. Mislimo da će biti i više poslovanja u Srbiji nego što možemo da projektujemo, ali ne bih želeo da predviđam. Međutim, ideja je da to ne može da ide u povećanje plata. Znači, rashodi ostaju takvi kako su definisani, jer to odgovara dinamici rasta društvenog proizvoda. To što će se na privrednoj sceni nešto dešavati, ako se dešava pozitivnije nego što smo predvideli treba da ide u prilog rasterećenju privrede. Kao što smo ove godine mogli kroz promenu poreskog zakona, poreskog sistema, da smanjimo neke poreze, nadam se da ćemo i sledeće godine moći da smanjimo dodatno neke poreze, ako ekonomska situacija to bude dopuštala. Dakle, ono što moramo da pošaljemo kao poruku našoj javnosti je da količina novca za rashode, za izdatke, za budžetska davanja mora da ostane konstantna. Ako se na strani ekonomije stvari popravljaju, to treba da ide u prilog ekonomiji, ali ovaj minimum garantujemo da će biti prikupljen iz poreza, ako se ekonomija bude razvijala onako kako se razvijala u ove dve godine i ako politička situacija bude približno stabilna onako kako je danas stabilna. Onoliko koliko je stabilna, mislim da je to omogućilo jedan privredni rast koji nije tako loš. Ne znam da li imam ovde negde u papirima, ali imam izjavu glavnog eksperta Evropske banke za obnovu i razvoj, a koji je imao jutros jednu prezentaciju, to će biti objavljeno sigurno u medijima i on je rekao da Jugoslavija ostaje lider u tranziciji. Znači, uprkos svemu što se dešavalo, svemu onome što je bilo pričano, na kraju ove godine analize svetskih ekonomskih institucija, najkredibilnijih - nema većih eksperata, od eksperata Evropske banke, jer oni investiraju novac Evropljana - kažu: mi smo zemlja koja drži liderskupoziciji u reformama i u tranziciji. Ako uprkos tome što imamo sve ove koji dobacuju, a volim što ih imamo, to nam ulepšava život, bilo bi nam dosadno bez njih, ako ne preteruju, uprkos svemu tome ova zemlja je viđena od strane merodavnih finansijskih institucija kao zemlja koja napreduje i koja se razvija. Poslednja stvar koju sam želeo da kažem, kolege iz DSS-a i kolege iz SPS-a imali su sličan jedan stav; otprilike, jedan kolega iz DSS-a je rekao - žalosno je što zdrave pare idu na krpljenje budžetskih rupa; a kolega iz SPS-a je rekao - pošto ni korisnici budžeta nisu zadovoljni, što da im dajemo, pa pošto već nisu zadovoljni, hajde da mi to damo za ekonomiju, a oni neka se snalaze. Mislim, žalosno je što mi žive ljude nazivamo krpljenje budžetskih rupa, to je žalosno. To nisu nikakve budžetske rupe, to su penzije, to su plate za nastavnike, za lekare, za sudije, to su davanja za dečije dodatke, to su te budžetske stavke koje mi finansiramo budžetskim deficitom. Lako mi možemo da se dogovorimo, ako vi kažete - ova skupština preuzima na sebe odgovornost da donese političku odluku, mi ćemo uvesti tržišni liberalizam u Srbiji. Mislite da je Vladi teže da se angažuje u ekonomiji nego da se ne angažuje? Ima nekoga ko kaže - pustite preduzeća, pustite ih neka se sama bore, sjajna su naša preduzeća, preživeće; ali nemojte da kažete - zašto ne dođete u rudnik, koji je privatno preduzeće? Zamerate nam načelno što se uopšte Vlada bavi preduzećima, a onda tražite od nas da idemo u privatno preduzeće i da mu pomažemo. Ako vi definišete ulogu Vlade da treba da bude saobaćajac koji će da stoji sa strane i da samo vodi računa da neko nekoga sudarom ne ubije i ne izgura s puta, pa to je najlakša pozicija jedne vlade. Ali, šta će vam onda Vlada u Srbiji? Šta će vam lekar koji će samo da sedi i da vas savetuje sa strane? Vama treba lekar da vas operiše, vama treba lekar da vam kažeistinu o vašem stanju. Dakle, taj liberalizam, taj po mom mišljenju prilično asocijalan liberalizam koji kaže - budžet, to je u stvari nešto ružno, to su socijalni slučajevi, a ekonomija, toje nešto dobro i mi volimo ekonomiju, mi volimo proizvodnju, hajde da dajemo pare za proizvodnju,za ekonomiju, a budžet, toje nešto što država troši. To nije istina. Vidim u novinama svaki dan - previše je skupa država u Srbiji. Šta je država? Država su građani države i da li to troši država? Da li 60 milijardi dinara za penzije, 30 milijardi dinara za socijalna davanja, 60 i nešto milijardi za plate budžetskih korisnika, da li je to država? To su građani države koji, naravno, obavljaju određene poslove u ovoj državi i koji dobijaju pare i platu od celog društva, jer ako mi tako utvrdimo da je to društveno korisno, onda oni vrše društveno - korisnu funkciju. Molim vas, to sam i na početku pomenuo, da se opredelimo; poštujem takva shvatanja, ja imam puno sporova, i u inostranstvu i u našoj zemlji, sa zastupnicima liberalne ekonomije. Nisam siguran da li je ta njihova pozicija dobra; a što se tiče Štiglica, on je savetnik Vlade Srbije, zvanični, znači ne da smo ga čitali, ne da ga poznajemo, nego mi i razgovaramo sa njim. Naravno, postoje problemi u Međunarodnom monetarnom fondu, postoje problemi u koncepciji razvoja mnogih zemalja, mi te probleme znamo, ali postoje dve moguće pozicije koje su načelno suprotne - jedna je, da sažeto kažemo: najmanji mogući porezi, pustite, kao ribnjak. Imate ribnjak sa jako malo ribe i nemojte da pecate, pustite godinu - dve da se riba umnoži i onda ćete moći da hvatate mrežom. A šta će biti za te dve - tri godine dok vi ne pecate ribu sa ljudima koji od toga treba da žive? Neki kažu: oni koji ne mogu da prežive, oni će izumreti prirodno. Znači, to je liberalna filozofija svedena na njene poslednje principe, oni koji ne mogu da prežive, koji ne mogu da se izbore, šta da radimo, to je Darvinova teorija prirodne selekcija; i to je jedna koncepcija. Druga koncepcija kaže: društvo ima obavezu prema svojim članovima i mi ne možemo da pustimo zakonima tržišta daupravljaju jednom zemljom. Vi sada ne možete istovremeno da imate i jednu i drugu, morate da se opredelite za jednu ili za drugu.Ne možete da kažete - mi hoćemo da damo penzionerima veće penzije, nastavnicima veće plate, mi se solidarišemo sa rudarima, oni treba da dobiju veće prihode, a sa druge strane da kažete - to su budžetske rupe, one se krpe, kako vas nije sramota da ih krpite. To je jedna dilema koja mora na samom početku da bude razjašnjena. A pošto mislim da i u ovoj skupštini, i u našoj javnosti, postoji konsenzus oko jedne socijalno odgovorne politike i da u našoj javnosti nema jakih snaga koje zagovaraju neku divlju liberalnu ekonomiju, mislim da mi sada možemo da raspravljamo o detaljima te socijalne politike, a ne o koncepciji. Ali, ako se neko pojavi za ovom govornicom i počne da zamerazašto se uopšte iz budžeta finansiraju tzv. budžetske rupe, onda mislim da je to jedan veliki nesporazum. Zamolio bih vas da budžetski deficit i činjenicu da mi iz budžeta finansiramo određene socijalne grupe ne koristimo kao neki načelni argument. Potpuno uvažavam želju da se sazna šta stoji iza svake budžetske stavke, šta Ministarstvo predviđa sa nekim iznosom za NGO, nevladine organizacije; apsolutno odgovorno tvrdim, ova vlada nije do sada nikada i neće nikada finansirati ništa što se u javnosti zove nevladina organizacija. To što mi zovemo nevladina organizacija, to je jedan nesrećan terminkoji označava sve organizacije koje nisu vladine, a to su i crkve, i invalidi, i crveni krst, itd. ali sasvim sigurno nijedna organizacija koja je registrovana kao nevladina organizacija u klasičnom smislu nije na budžetu. Sada, ako vam ministri pet puta to kažu i onda šesti put opet neko kaže - evo, nevladina organizacija u razdelu verskih zajednica, mislim da je onda to zlonamernost. Dakle, ima puno mogućnosti da se kritikuje budžetu pojedinostima, ima puno mogućnosti da se daju predlozi, nema potrebe da tražimo neku ideološku optiku i da se onda sa netačnim kvalifikacijama i tumačenjima ovaj budžet interpretira i kritikuje. (Toma Bušetić, sa mesta: Replika, pogrešno sam protumačen.)
Nemate prava na repliku, nije uopšte spomenuto vaše ime i niste pogrešno protumačeni. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić, poslanička grupa Nove Srbije; dakle, tri minuta je preostalo vreme za vašu poslaničku grupu. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Bratoljub Janačković, poslanička grupa DOS - Reforma Srbije.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštujući i vreme koje smo do sada uložili i umor koji je već vidan kod svih, trudiću se da budem kratka. Naime, budžet je, to je svima jasno, nešto što je ograničeno, budžet je vrlo egzaktan i ovde sam čula da je svaka dobronamerna sugestija dobrodošla i trudiću se da tako i izložim. Posebno mi je drago što vidim ministre finansija i zdravlja ovde zajedno, pa mogu da im se obratim, jer je ovo sugestija koja se tiče njih. Naime, budžetska sredstva su strogo namenska i ne mogu da se preusmeravaju bez saglasnosti Ministarstva finansija. Budžet ima ulaz i izlaz i to je vrlo jasno i konkretno. Ono na šta ovaj visoki dom mora da stavi overu na kraju jeste završni račun, jeste neki sledeći budžet. Finansijska disciplina nam je apsolutno neophodna da bismo svi imali neku sigurnost. Budžet su sredstva svih građana i nas koji ovde sedimo i koji ih predstavljamo i svi smo istovremeno korisnici tog budžeta, direktno ili indirektno. Samo ću skrenuti pažnju na jednu stvar za koju sam zamoljena ispred svoje stranke, ministru finansija, jer smo se obratili Ministarstvu zdravlja, rdi se o preusmeravanju sredstva iz budžeta bez saglasnosti Ministarstva finansija, to je samo jedan primer, može ih biti puno, a nas kasnije neznanje ne opravdava ako overimo nešto što nismo znali. Naime, u pitanju je Institut za transfuziju krvi Srbije, izvod iz zapisnika od 6. novembra 2002. godine, , odluka Upravnog odbora da se budžetska sredstva namenjena za ostvarivanje opšteg interesa u oblasti zdravstvene zaštite preusmere za opremanje Instituta i to nedostajućom opremom. Odluka je dostavljena finansijskoj službi i Ministarstvu zdravlja. Ne Ministarstvu finansija. Istoga dana, na istoj sednici, odluka - pokrerće se postupak javne nabavke pod rednim brojem 3. itd; očekivana vrednost javne nabavke iznosi 19.200.000 dinara, ali je donacija Evropske agencije u 2002. godini ovom institutu tri miliona evra za nabavku opreme. Prema tome, nabavlja se nešto što je predmet donacije. Kontrola korisnika budžeta je izuzetno neophodna. Mi smo, u stvari, tražili informacije od Ministarstva zdravlja, ne znam da li ga je dobilo (obraća se ministru zdravlja). Nije ga dobilo. Zato nas ustvari i interesuje kakva je mogućnost da se korisnici budžeta kontrolišu i da ne bude te vrste zloupotreba. Mislim da je sugestija potpuno dobronamerna. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bratoljub Janačković, a sledeći prijavljeni je Miloš Todorović, poslanička grupa SSJ.
Poštovano predsedništvo, poštovani članovi Vlade, uvaženi predsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, razmišljajući o predloženom budžetu Republike Srbije za 2003. godinu pitao sam se šta bih mogao predložiti ministru finansija, uvaženom gospodinu Đeliću, a pri tom imajući u vidu da je predamnom kao i pred njim mnoštvo ograničenja i zahteva, od neminovnih velikih socijalnih elemenata i davanja, o kojima je maločas govorio premijer, pa preko nekih zahteva i traženja intervencije radi oživljavanja posrnule poljoprivrede i takođe suprotnih zahteva za opravdanom liberalizacijom i smanjenjem poreza, pa do neminovnog finansiranja saveznog budžeta SRJ, istina na izdisaju, ali još uvek vrlo aktivnog potrošača budžeta. Kako pomiriti nepomirljivo i obezbediti budžetski suverenitet i prvenstvo budžetskih interesa Republike Srbije. Zahvalan sam ministru Đeliću, koji je nedavno pomenuo činjenicu da se budžet za 2002. godinu, doduše u planiranom okviru, delom popunjavao kreditnim zaduženjem kod jedne naše banke, i da iznenađenje bude potpuno, kod banke u kojoj se deponuje suficit saveznog budžeta. Istovremeno, novac od poreza i akciza sa prostora Srbije se nesmetano sliva u saveznu kasu, po automatizmu i po mom uverenju bez neke jasne osnove u dokumentima Republike, rekao bih više po navici. Moje je uverenje da budžet Srbije treba da ima apsolutno prvenstvo i da svi javnih prihodi sa teritorije Republike Srbije, a pre svega porezi na promet i akcize, treba da se odmah i bez odlaganja prikupljaju samo i jedino u budžet Republike Srbije. Jednostavno, prihodi se za SRJ, države u gašenju, ne mogu zahvatati automatski i direktnim učešćem u porezima na promet i akcizama, koji su izvorni prihodi Republike Srbije. Skoro je kategoričan stav Nove demokratije da se svi porezi prikupljaju u budžet Republike Srbije, a da se na rashodnoj strani budžeta Republike Srbije iskaže iznos koji se prenosi u savezni budžet, sa precizno iskazanom dinamikom i prioritetima koje ovaj parlament usvoji, a na predlog Vlade. Poštovani poslanici, dok administracija Republike Srbije strepi od nepoznanica, odakle da obezbedi finansije za preuzimanje poslova SRJ, a svi mi ovih dana postavljamo vrlo neugodna pitanja gospodinu ministru Đeliću, savezni ministar finansija maše suficitom savezne države. U najmanju ruku nedovoljno kolegijalno; i ne samo to: deo imovine Vojske Jugoslavije izlaže se prodaji i licitaciji a da pri tom ne znamo da li se, kako i na koji način ti prihodi evidentiraju. Tu su i prihodi od carina. Poštovani poslanici, građani Srbije, želimo da Srbija, koja je do sada stoprocentno finansirala zajedničku državu, a i ubuduće će je finansirati sa 95%, zna gde i kako se troši novac poreskih obveznika Srbije i da sve to kontroliše. Zato hoćemo sve prihode od poreskih obveznika Srbije u budžet Srbije. Svi rashodi koje finansira poreski obveznik Srbije, a odnose se na uniju Srbije i Crne Gore, da se iskažu u budžetu Srbije na istom nivou detalja kao što se to čini za druge razdele. Izvršenje isključivo kroz trezor Srbije, svih finansijskih obaveza prema budućoj uniji Srbije i Crne Gore, a ne preko neke osamostaljene birokratije na zajedničkom nivou, koja može ali ne mora na najbolji način da funkcioniše; kontrolu, internu i eksternu, od strane institucija Republike Srbije, svega onoga što poreski obveznici Srbije finansiraju. Na kraju, mislim da predloženi budžet za 2003. godinu zaslužuje svaku pažnju i poštovanje, jer smo prethodnih dana bili svedoci i učesnici kada smo kritikovali predložene poreske zakone koji su dobrim delom zahvatali od poreskih obveznika. Danas imamo iskazana nezadovoljstva zašto se pojedinim budžetskim korisnicima nedovoljno daje. To je ipak najbolji dokaz da je budžet dobro uravnotežen i da će uvek biti nezadovoljstva od strane onih od kojih se uzima, a da će oni koji dobijaju u određenom momentu biti više ili manje zadovoljni. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Todorović, a posle njega Arsen Kurjački.
Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine predsedniče Vlade, uvažena gospodo ministri, danas razmatramo Predlog zakona o budžetu za 2003. godinu. To je treći budžet koji ova vlada predlaže i iskreno se nadam i poslednji. Uz budžet su redovno išla nerealna obećanja, lažni optimizam i još lažnija statistika. Vladina politika koju su sami pogrešno nazvali - reforme u Srbiji, umesto vlast po svaku cenu - doživela je debakl, a narod u Srbiji dovela do očaja i prosjačkog štapa. U obrazloženju ovog predloga Vlada nam potura neku bajku o makroekonomskom okviru za period od 2002. do 2005. godine i makroekonomskoj politici opet do 2005. godine. Aman gospodo iz Vlade, vaše vreme je već isteklo. Izbori se moraju održati najkasnije u septembru mesecu 2004. godine, a za vas su izbori verovatno isto što i tornado za Floridu. Vi sigurno nećete biti ovde, pa čak ni u Srbiji 2005. godine, jer će tada biti neki drugi ljudi, naravno koje narod izabere. Da bi Vlada i svi mi shvatili gde se u stvari nalazimo vredi ponovo čuti prvu rečenicu obrazloženja predloga budžeta - budžet Republike Srbije za 2003. godinu sastavljen je u skladu sa ekonomskom politikom koja treba da postavi temelj brzog i održivog privrednog rasta. Čujte, brzog i održivog privrednog rasta. A kakva je ekonomska situacija kod nas najbolje ćemo se informisati iz studije - indeks ekonomskih sloboda 2003. "Volstrit žuranala" gde se Jugoslavija nalazi na 149. mestu od 156 zemalja. Molim vas, na 149. mestu od 156 zemalja. Molim vas, ovo je izveštaj vaših novina pošto opozicione ne postoje od 22.11. 2002. godine. Prošle godine bili smo na 144. mestu, dakle realno po svim ekonomskim pokazateljima ove godine neuspešniji smo nego prošle. Znači, uzalud gospodo Vladine šarene laže. U celom svetu od nas su lošiji još na ekonomskom planu Belorusija, Severna Koreja, Iran i Zimbabve. Tako kaže ovde. To ne kažemo mi. Na predlog budžeta za 2003. godinu imamo dosta primedbi, mi kao poslanička grupa SSJ, ali ja ću se potruditi da vam skrenem pažnju samo na neke najbitnije. Recimo, to su penzije. Sredstva predviđena za penzije nisu dovoljna, način obračuna penzija koji je Vlada uvela početkom 2002. godine vodi pravo u genocid preko milion i po penzionera. Penzije u ovom mesecu, sa prosekom od 6.500 dinara, nisu dostigle nivo penzije iz decembra 2001. godine. Takva je politika Vlade i Ministarstva za socijalna pitanja prema toj brojnoj grupaciji ljudi, koji najčešće od svoje bedne penzije izdržavaju sebe, decu i unuke, jer naravno oni nemaju ni gde da se zaposle i od čega da žive. Za razliku od prošle i ranijih godina, kada su prosečne penzije iznosile oko 90% prosečne plate, ove godine se taj udeo iz meseca u mesec smanjivao, da bi sa samo pre par meseci srozao ispod 70%. U decembru prošle godine penzija je iznosila 91%, a sada samo 68% prosečne plate u Srbiji. Očito da će se ovaj sunovrat penzija nastaviti u 2003. godini, a što je siguran put uništavanja penzionera. Kada njima, dame i gospodo, samo za lekove nije dovoljno 6.500 dinara kolika je prosečna penzija, ali neka ih Bog poživi do sledećih izbora, znaće i oni verovatno kome će dati svoj glas.Predlažem da se u budžetu za 2003. godinu stavka za penzionere poveća i da se najhitnije do 1. januara 2003. godine odustane od tromesečnog usklađivanja penzija sa platama i troškovima života iz prethodnog kvartala. Inače, ako se usvoji ovakav sadašnji predlog Vlade imaće to fatalne posledice po penzionere. U posebnom delu budžeta, odmah na početku, pada u oči da je budući predsednik Republike dobio malo para da bi obavljao ovako značajnu funkciju. Izgleda da se Vladi ne dopada nijedan kandidat i ne želi da mu omogući normalan rad. Zamislite, dame i gospodo, za putovanje predsednika Republike odobreno je samo milion dinara ili 16.000 evra. Pri tom, Vladi je dobro poznato da budući predsednik ne može da se vozi avionom besplatno, jer verovatno nema tako moćne i bogate prijatelje. Recite Čedo. (Čedomir Jovanović, sa mesta: Živi u Užicu i tamo nema aerodroma.) Hvala vam. Narodna skupština i njene stručne službe dobili su sasvim mnogo bolji tretman. Pre desetak dana oni su obezbedili sjajan start za plate u idućoj godini, jer su sebi nesebično povećali plate za 10%, pa primaju plate od 25.000 do 35.000 dinara. Primaju za jedan mesec koliko penzioneri za pola godine. Dame i gospodo, po mišljenju poslanika SSJ, ovo je zaista i nehumano i sramotno. Ustavni sud Srbije, loše mu se piše. Vlada i ministar pravde, gospodin Vladan Batić, nimalo nisu zadovoljni njegovim radom, zato je i dob samo 15 miliona dinara za 2003. godinu. U pogledu 45 poslaničkih mandata DSS-a nisu igrali kako im je Vlada svirala, zato im je ugrožena egzistencija. Sve dok sudskim organima kapu kroji izvršna vlast, oni moraju da slušaju Vladu i da sude kako premijer i resorni ministar narede, a ne da se drže Ustava i slova zakona, kako bi to po meni zaista trebalo da bude. Vrhovni sud Srbije, gore je prošao nego Ustavni sud Srbije. Presuda o ekstraprofitu skupo će ih koštati. Stvarno su iznervirali premijera i resornog ministra gospodina Đelića i 2003. godina upravo je dobra prilika Vladi da im se osveti i da im pokaže ko je neprikosnoveni gazda Srbije. Sudije Vrhovnog suda misle da je za njih merodavan zakon. Greše. Veži konja gde ti gazda kaže. Zato će se i on ugasiti u 2003. godini Savezni ustavni sud je za Vladu potpuno nebitan, beznačajan i nekoristan, kao neka ikebana, tako da nazovem tu instituciju. Vlada Republike Srbije je za sebe planirala sredstva kao da će funkcionisati cele 2003. godine, a verujte mi da naće. Već na proleće desiće joj se pad u bezdan. Svi se sećamo kako je nedavno prošao u ovoj skupštini njen predlog dnevnog reda za poreske zakone; i referendum stranke koja nosi naziv DHSS nije prošao. To je bio prvi žuti karton. Drugi žuti karton bioje 3. decembra. Crveni, verovatno na proleće. Kada bude vreme za izbore, Vlada će pasti, a za sada se uglavnom održava nažalost trgovinom glasovima. Dakle, ova sredstva za vladu automatski treba umanjiti za 30% u korist penzionera. Na opšte iznenađenje, u budžetu i dalje figurira Biro za komunikacije. Beba je dobio otkaz, Anketni odbor propao, a Biro ostao i još treba u idućoj godini da proarči celih 140 miliona dinara. Šta je taj biro uradio osim što je od jedne televizije, neću da kažem koje, svi znate koja je to televizija, napravio Vladinu razglasnu stanicu. Beba je prošao onako kako je radio, posle prvog kruga predsedničkih izbora premijer ga najurio, jer Vladin kandidat nije pobedio. Bruka je i sa Anektnim odborom, koji je istraživao tobožnji upad nekoga u Birou za komunikacije. Šepurio se dva meseca u ovoj sali i na televiziji, a na kraju je podvio rep i nestao. To jeste tipičan primer kako se krajnje neodgovorno troše budžetska sredstva, dame i gospodo. Da li ćemo u završnom računu za 2002. godinu naći podatak koliko nas je koštao taj anektni odbor i njegovo mlaćenje, da kažem, prazne slame po ovoj sali ovde. Ministarstvu za državnu upravu i lokalnu samoupravu treba postaviti poseban uslov za korišćenje para iz budžeta. Do 1. jula 2003. godine da ažurira biračke spiskove po opštinama i da izradi jedinstven ažuran birački spisak za Srbiju koji bi bio dostupan svim građanima. Sa sadašnjim viškom od 600.000 virtuelnih birača izlazak od 50%, dame i gospodo, apsolutno nije moguć. Ministarstvo poljoprivrede i vodoprivrede za dve godine nije uradilo baš ništa. Zato predlažemo, kao poslanici SSJ, da se u budžetu uskrate prava, tj. sredstva neuspešnom Ministarstvu i još neuspešnijem ministru, i da celokupna sredstva u iznosu od 8.314.000.000 dinara usmerimo direktno za razvoj i unapređenje poljoprivrede. Tako ćemo pomoći i poljoprivredu, a naravno odmah i sve građane u Srbiji.
Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju poslanikoj grupi SSJ je potrošeno.
Završavam. Prilikom dodele sredstava za ustanove kulture, mi bi ovde u stvari trebalo da arbitriramo, dame i gospodo, između ministra za kulturu gospodina Lečića i Gorice Mojović, koja žari i pali u kulturi Beograda s jedne strane i svih umetnika, sa druge strane. Njih dvoje izazvali su pravi spor sa umetnicima oko sredstava za zdravstveno osiguranje samostalnih umetnika. Zbog tvrdoglavosti ovih birokrata, a moram da ih tako nazovem, umetnici i njihove porodice ostali su bez prava na zdravstvenu zaštitu. Zamislite molim vas, oni su se usudili da jednom Petru Kralju uskrate pravo da overi zdravstvenu knjižicu. Slično su uradili, dame i gospodo, Milan i Aleksandar Obrenović prema Radoju Domanoviću, a svi znamo kako su oni prošli na kraju. Predlažem da ovaj visoki dom... (Predsedavajuća: Jedan minut narodni poslaniče.) ... zaista stane i ustane u odbranu prava umetnika Srbije. Završavam, izvinjavam se, zaista se izvinjavam, ali moram da pročitam još jednu rečenicu.
Narodni poslaniče, završili ste, pošto je vreme na raspolaganju vaše poslaničke grupe isteklo pre minut i ...
Zahvaljujem se na pažnji.
Hvala vam. Za reč se javio zamenik predsednika poslaničke grupe, narodni poslanik Srđan Petrović, poslanička gurpa DSS, drugo javljanje.
Poštovano predsedništvo, poštovane kolege poslanici, evo već je pola devet. Ovde je bilo reči o nekim budžetskim rupama i o tome da DSS bi da strpa penzionere i ostale socijalne kategorije u te rupe. Normalno, mi znamo da budžet mora da finansira penzionere i da je naša starosna struktura takva da ćemo verovatno još duže vremena imati potrebu da iz budžeta, odnosno na fiskalan način finansiramo penzioni fond, a samim tim i penzije naših penzionera. Kada je govoreno o rupama, budžetskim rupama ili rupama u budžetu, tu se pre svega misli na rupe u zakonu. Budžet je zakon. Mi ovde govorimo o zakonu o budžetu za 2003. Ovaj zakon o budžetu za 2003, kao i neki drugi zakoni, obiluje tim rupama. Koje su to rupe? Recimo, ako posmatramo budžet kao računski akt, onda možemo da konstatujemo da ovaj predlog zakona nije potpun, s obzirom da je saglasno članu 15. Zakona o budžetskom sistemu, Vlada bila u obavezi da Skupštini dostavi i plan prodaje republičke nefinansijske imovine i osnovnih sredstava za budžetsku godinu. Toga ovde nema. Kao i Predlog zakona za izvršenje budžeta. Možemo da konstatujemo da ova novabudžetska klasifikacija predstavlja svakako kvalitet u smislu budžetske specijalizacije. Međutim, postoje i dalje oblasti na strani prihoda i na strani rashoda budžeta koje su nedovoljno raščlanjene ili nisu uopšte raščlanjene; daću vam primer. To su sada te rupe: 7451 - ostali prihodi - 19,1 milijarda, 9% ukupnih prihoda. Dodatni prihodi organa i rashodi iz tih prihoda, koji su planirani oko 35 milijardi dinara ili 16% ukupnog prihoda budžeta, za šta nemamo obrazloženje. Subvencije nefinansijskim korporacijama (451) - 37,5 milijardi dinara, takođe, tu je bilo potrebno da se bliže razvrstaju i obrazlože. Tranzicioni fond 7,5 milijardi dinara u okviru naknada za socijalnu zaštitu iz budžeta, morao je da bude bliže razvrstan, obrazložen i dat u formi programa. Dati domaći krediti i investicije u nefinansijsku imovinu (622) - 1,4 milijarde dinara; osnovna sredstva (451) - 8,6 milijardi dinara. Rupa je, kao što vidite, dosta. Kada govorimo kao o pravnom aktu član 14. Predloga zakona o budžetu o kome danas govorimo je u nesaglasnosti sa čl. 68. i 69. Ustava Srbije, kao i sa pravnom i faktičkom logikom Zakona o budžetu kao materijalnog zakona. Naime, članom 14. Zakona daje se pravo Vladi da raspoređuje i koristi sredstva po programima Vlade, oko 27 milijardi dinara. Na sličan način se koriste sredstva agrarnog budžeta, sredstva tranzicionog fonda itd. Gde ćete veće rupe u ovom zakonu? Rupa u zakonu je i to što mi ne možemo ovaj predlog budžeta da poredimo sa završnim računom budžeta za 2001. godinu i o tome smo juče govorili, jer nemamo izveštaje o posebnim programima Vlade, nemamo izveštaj za programe u saobraćaju, nemamo program za agrarni budžet, o čemu će nakon mene više govoriti moj kolega Kurjački. Znači, mi svega toga nemamo. To su te prave rupe. Možemo da verujemo na reč, možemo da verujemo Ministarstvu finansija, koje je ovaj budžet sa neke administrativno-tehničke strane dobro predočilo, ali da li možemo ostalim ministarstvima da verujemo na reč. Koliko je mogućnosti da Vlada sama raspoređuje sredstva, a da mi ovde u Skupštini o tome ništa ne znamo. To su rupe o kojima govori Demokratska stranka Srbije. Nikako to nisu penzioneri i ostalo, što je ovde već rečeno.
Za reč se javio ministar u Vladi, gospodin Vladan Batić, ministar pravde.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažene kolege ministri, iz referata poslanika Stranke srpskog jedinstva, pored mahanja rukama kao da smo u nekom teatru pantomime, pokušao sam ponešto da razaberem, pa da ujedno odgovorim. Prvo, Ustavni sud Republike Srbije nije u ingerenciji Ministarstva pravde i on nikakve veze nema sa pravosudnim sistemom. Drugo, Ustavni sud ima samo 9 sudija, obezbeđena su značajna sredstva za rad Ustavnog suda i oni koji rade u Ustavnom sudu veoma su zadovoljni projekcijom budžeta za 2003. godinu. Što se Vrhovnog suda Republike Srbije tiče, moram da kažem da sudije Vrhovnog suda Srbije imaju zaradu koja je skoro dvostruko veća od plate ministara u Republičkoj vladi, odnosno ta primanja su preko 40.000 dinara, a plate ministara su oko 25.000 dinara. Vrhovni sud Republike Srbije, posle godina podstanarskog odnosa u zgradi Republičke vlade, najzad je dobio reprezentativnu zgradu po uzoru na takve zgrade u najvećim evropskim metropolama. Dogovarali smo se sa ministrom Đelićem oko nekih korekcija za plate savetnika u Vrhovnom sudu, ali sredstva izdvojena za rad Vrhovnog suda su takođe takva da su ljudi u Vrhovnom sudu sa tom projekcijom sasvim zadovoljni. Uostalom, čitava sredstva planirana u budžetu za pravosuđe za 2003. godinu su oko 11 milijardi, u 2002. godini bila su nešto preko 6 milijardi, što takođe pokazuje jedan izuzetno brižljiv odnos prema ovom delu vlasti. Konačno, pomenuta je u nekom pežorativnom smislu, inicijativa za raspisivanje referenduma; želim da podsetim da je to inicijativa 400.000 građana ove zemlje, da to nije inicijativa ni jedne političke stranke. Organizator te inicijative je Demohrišćanska stranka Srbije, ali onaj koji nije u saglasju sa većinskom voljom građana svoje zemlje taj vrlo brzo postaje stvar političke prošlosti.
Reč ima ministar finansija i ekonomije, gospodin Božidar Đelić.
Što se tiče intervencije povodom MUP-a, ako sagledamo budžet Republike Srbije 1999. i 2000. godine i danas, njegovo učešće je smanjeno i sada je mnogo bliže nekoj normi zemalja u okruženju i istina je da plate pripadnika MUP-a nisu rasle sa istom brzinom, ali isto tako je istina da su one bile na mnogo većoj razini i mnogo više; međutim, i tu je ono što je traženo i želim to javno da kažem, od sada će plate pripadnika MUP-a rasti istom brzinom kao i drugih pripadnika državnih organa. Rekao sam državnih organa, to znači ministarstava, a nisam rekao javnih službi. Što se tiče rupa u budžetu koje su pomenute, to nisu rupe, to je klasifikacija i nije rupa kada se uzme ono što pre nikada nije bilo u nekim budžetima, a to je jedan presek koji je po nekoj ekonomskoj klasifikaciji i onda se može veoma lako videti u razdelima kako se dolazi do tih cifara. Mogu da kažem da je bilo brojnih pitanja koja me raduju, jer vidimo da postoje velika interesovanja oko ovih budžetskih zakona, mi smo sa kolegama iz drugih ministarstava pripremili dva dokumenta i oni će vam biti podeljeni sutra ujutru. Jedan je treća verzija dopuna u obrazloženju za završni račun 2001. godine, gde ćete imati, i to je već pomenuto pre koju sekundu, detaljne programe u domenu saobraćaja, u domenu urbanizma, u domenu koordinacionog tela kojim rukovodi gospodin Čović i isto tako detalje što se tiče programa subvencija u privredi, tako da ni jedno pitanje neće ostati bez odgovora i naravno bilo kada i u bilo koje doba, kada ovaj cenjeni dom zatraži dodatne informacije ili nadležni odbori ili pak sama sednica, mi ćemo te podatke vama i dostaviti. Zadnja stvar, ono što je pomenuto u domenu finansiranja organa zajednice, to je nešto što će biti i te kako aktuelno kroz koju nedelju i čini mi se da, što je gospodin iz Nove demokratije napomenuo, to je taman tačno ono što se predviđa u ovom momentu u Ustavnoj povelji, tako da možete biti uvereni da ćemo se u Vladi Republike Srbije i ovom ministarstvu zalagati da i rashodi na tom nivou budu kontrolisani na isti način kao i na nivou Republike Srbije.
Za reč se javila gospođa, ministar za socijalna pitanja, Gordana Matković.
Samo bih vas molila da obratite pažnju, za razliku od prošle godine ove godine su u budžetu odvojeno prikazane dotacije za penzije, a postoji 5 milijardi koje se nalaze u budžetu Ministarstva za socijalna pitanja. To su ona sredstva koja idu po zakonu iz budžeta, znači prikazana su na dva mesta sredstva koja se daju za penzije iz budžeta Republike Srbije. To je prva stvar. Druga stvar, penzije su porasle kada se posmatra prosečno ono što je isplaćeno prošle godine na godišnjem nivou u odnosu na ono što je isplaćeno ove godine za 50%. Znači, postoji rast troškova života, postoji naravno. Ne govorim o realnom porastu, nego o onome koliko su porasle penzije kada se posmatra ono što je isplaćeno prosečno prošle i ove godine. Samo još jedna informacija - ne može se posmatrati prosečna penzija u odnosu na prosečnu platu i tako reći šta je stopa zamene. Oni koji odlaze sa punim stažom u penziju, a to vi svi znate, imaju gotovo veće penzije nego što su plate. Na nivou proseka je to tako. Postavlja se pitanje da li to treba da bude tako. Znači, to je zaista pitanje konsenzusa i odluke društva.
Reč ima narodni poslanik Arsen Kurjački, a posle njega narodni poslanik Zoran M. Anđelković, poslanička grupa DOS-Reforma Srbije.
Poštovano predsedništvo, članovi Vlade, uvaženi poslanici, taman sam hteo da pohvalim kako su članovi Vlade prisutni, ali polako se krune. Hteo sam da kažem kako ih svih ovih dana nije bilo. Po onoj narodnoj: "Kad se pare traže, onda su svi tu, a kada se polažu računi onda nema nikoga". Juče sam raspravljao oko agrara, pa ću i danas malo na tu temu. Dobro je da je resorni ministar tu da se izrazgovaramo. Međutim, problematično je kako da se raspravlja o agraru za 2003. godinu kada nije utvrđeno gde su otišli seljački novci ni iz 2001. godine, i to bez odobrenja ove skupštine, pošto znamo da nije bilo rebalansa budžeta? Iznos od 1.160.000.000 dinara nije ničija dedovinada se sa njom raspolaže kako ko hoće, nego se to mora odgovorno raditi u ovoj skupštini, putem rebalansa. Ne samo da su nenamenski trošena ta sredstva u druge svrhe, nego je povrh toga ostalo neisplaćenih, ugovorenih usluga i obaveza od preko 800 miliona dinara. Da li će neko odgovarati za takav način trošenja para. Znači da seljaci i sve stručne službe koje rade za dobrobit naše poljoprivrede ne samo da nisu stimulisani planiranim sredstvima, već i ono što je urađeno nije im plaćeno na vreme, a para je bilo, videli smo, ali na žalost potrošeno na drugu stranu. Kako Ministarstvo i Vlada zamišljaju da se povrati poverenje seljaka, kako misle da se privuku mladi ljudi u opustela sela, kada zakida poljoprivredi i ono što je sama predložila, a ova skupština usvojila? Kako da raspravljamo o budžetu za 2003. godinu, kada je i za 2002. godine zakinuto 3.193.510.000 dinara, i to sve bez ikakvog objašnjenja. Doduše, ovoga puta je urađeno rebalansom, ali je problem što je rebalans do kraja godine, pa je pretpostavka da su te pare već davno potrošene na drugu stranu. Ali, da ne kritikujemo stare račune, da diskutujemo o onome što nam je ponuđeno za ovu godinu. Pozitivno u ovom budžetu je to što se povećao broj mera i aktivnosti koje se finansiraju iz Agrarnog budžeta, a što ranije nije bio slučaj. To moramo da priznamo i to nije sporno. Međutim, zbog nepostojanja agrarnog programa te mere nemaju stalnost niti povezanost. Jednostavno, stiče se utisak da Ministarstvo pojedine mere i aktivnosti uvodi selektivno i bez jasnih ciljeva za dugoročno vreme. Možda je i drugačije, ali, nažalost, nismo bili u prilici da nas Ministarstvo poljoprivrede upozna sa rezultatima i efektima tih mera da bismo mogli drugačije da kažemo. Osvrnuću se samo na nekoliko karakterističnih pozicija u Agrarnom budžetu 2003. godine, koje smatram izrazito diskutabilnim: Prvo, finansiranje rada Stručnog saveta za stočarstvo. Sredstva u 2002. godini su bila 625.000 din, rebalansom povećana na 452.400 din. U 2003. godini - 2.000.000 dinara, znatno povećanje. Stručni savet za stočarstvo upravo treba da bude taj koji će dati ocenu rada i analizu mera koje se finansiraju iz budžeta, a u ovom slučaju tiču se samo stočarstva. Ni ova skupština, a kamoli šira javnost, ne zna opravdanost ulaganja, niti efekte koji su proizišli iz tih mera. Ako se zna da za stočarstvo ide preko 50% Agrarnog budžeta,da su imputi u stočarskoj proizvodnji oslobođeni poreza, a da cene u maloprodaji tih proizvoda, mislimo prvenstveno na meso i mesne proizvode, nisu bitno smanjene, postavlja se pitanje celishodnosti određenih mera. Šta je ovaj stručni savet uradio po tom pitanju u 2002. godini i šta će da radi za 2.000.000 dinara u 2003. godini? To su pitanja koja interesuju ovu skupštinu. Na žalost, u materijalima i u izlaganjima gospodina ministra nismo dobili odgovor. Posebno je pitanje zašto postoji samo za stočarstvo? Zar ostale grane poljoprivrede ne zaslužuju jednaki tretman? Druga stvar koja je vrlo diskutabilna, koja je izazvala mnogo polemika i nezadovoljstva tokom ove godine, a očigledno će se preneti na sledeću godinu, to je otkup pšenice. Juče je bilo dobacivanja kako je to bilo jako uspešno. Sredstva za 2000. godinu su bila 430.000.000, rebalansom 317 miliona, a za 2003. godinu su 212.400.000. Ova stavka u budžetu u 2002. godini je direktno uticala na stvaranje neravnopravnih uslova na tržištu pšenice. Parama poreskih obveznika, što će reći privrede i građana, iz budžeta su finansirani privilegovani proizvođači, slobodno možemo reći, nakupci. Ko nema dodira sa poljoprivredom, objasniću mu o čemu se tu radi. Svi oni koji imaju dodira sa poljoprivredom, znali su letos vrlo dobro kakav je problem nastao. Možemo reći da je to sve rađeno uz blagoslov Ministarstva, iako se na vreme upozoravalo da će predviđeni način sprovođenja ove mere izazvati velika nezadovoljstva proizvođača pšenice. O čemu se radi? Naime, predviđeno je da se po administrativno utvrđenoj ceni (8 din/kg. I klase i 7 din/kg. II klase)otkupi 450.000 tona, odnosno naturalnom razmenom 150.000 tona, a klasičnim otkupom 300.000 tona pšenice. To je, za one koji ne znaju, simbolična količina u odnosu na celokupnu proizvodnju pšenice koja se proizvede u našoj zemlji, tako da su pšenicu mogli da prodaju samo privilegovani. Za sve ostale, a to je preko 80% seljaka, važila je stvarna tržišna cena od 5,5 - 6 din/kg pšenice za prvu klasu. Resorni ministar je na ovaj način direktno narušio principe slobodnog tržišta uvođenjem kategorije privilegovnih proizvođača, koji su svoj proizvod realizovali po znatno povoljnijim uslovima u odnosu na većinu proizvođača. Na ovaj način, možemo slobodno da kažemo, oni su slobodno ostvarilizaradu koja se može svrstati u kategoriju ekstraprofita. Zašto sam rekao nakupci? To je možda malo tvrda reč, ali objasniću kako je funkcionisao princip otkupa pšenice za Direkciju za robne rezerve. Po okruzima širom Srbije su podeljene određene kvote za otkup te količine koja je bila predviđena. Odmah se videlo da su kvote za Vojvodinu vrlo male, a za neke okruge u centralnoj Srbiji su i više nego dovoljne, odnosno potrebne. Neko će pomisliti da je urađeno to iz neznanja, da se ne zna da su navike seljaka u centralnoj Srbiji da se većina tržišnih viškova skladišti u svojim kućama, pa se kasnije to kroz meljavu liferuje, a navike seljaka u Vojvodini su da se svi tržišni viškovi predaju, bez obzira na cenu, na uslove. Jednostavno, velika je proizvodnja, nema skladišnog prostora, bez obzira na cenu. Tako se uvek radi. Autonomaši u Vojvodini su bili zluradi, pa su rekli - evo opet Srbijanci zakidaju Vojvođanima. Međutim, nije se radilo ovde ni o neznanju, ni o bilo kakvom autonomaštvu, odnosno zakidanju Vojvodini. Ovde se, jednostavno, radilo o profitnim interesima. Okruzi gde nisu popunjene kvote u Vojvodini su kupovali na slobodno po tržišnoj ceni od 5,5 - 6 din/kg i onda svi privilegovani su u tim okruzima prodavali Direkciji za robne rezerve. Moraćete priznati da je to prilično lagodan posao, samo je potrebno imati prave ljude na pravom mestu. Jer zato tu nisu bili pravi proizvođači, nego su bili nakupci, koji su ovim merama ostvarili znatan profit. Kao što vidimo, i za 2003. godinu se predviđa isti način otkupa pšenice. Očigledno da su svi u ovom lancu bili ove godine izuzetno zadovoljni, bez obzira na silne proteste seljaka ijavnosti, koji su potresali više meseci našu državu. Dakle, da bismo usvojili i ovu poziciju budžeta, Ministarstvo prvenstveno mora da obelodani koji su to ljudi i preduzeća učestvovali u ovome, a posebno da nam predoči način otkupa pšenice roda 2003. godine, da se ne bi ponovila situacija iz ove godine. Treća pozicija, koju ste želeli da prokomentarišem, jesteProgram dugoročnog razvoja poljoprivrede i usklađivanje sa zakonodavstvom EU. Ako se za prethodnu Vladu može reći da je vodila lošu agrarnu politiku, ova sadašnja će biti upamćena po tome da agrarna politika uopšte ne postoji. Možda i postoji, ali ovoj skupštini nikada nije prezentovana na usvajanje, niti je podnošen izveštaj o realizaciji. Šta znači ova stavka u budžetu? U obrazloženju za 2002. godinu se kaže: "Za angažovanje stranih i domaćih stručnjaka za izradu programa dugoročnog razvoja poljoprivrede i usklađivanje sa programima EU i njegovu primenu", to je sve što se kaže o tome. U šta su potrošena prošlogodišnja sredstva sa ove pozicije, šta je to do sada urađeno po ovom pitanju i šta će se uraditi ove godine za 50 miliona dinara? To su pitanja na koja treba da se daju odgovori. Do sada su se čule brojne kritike na račun improvizacije rada ovog ministarstva, odnosno odsustva bilo kakvih planskih dokumenata. Ne postoji ni celovit godišnji program rada, a o strateškom viđenju razvoja agrara, njegovom pozicioniranju u privredi, nema ni naznaka, naravno. Onda nije ni čudo što ni zakoni iz ove oblasti nsu ni na pomolu. Stidljivo se u medijima govori nešto o zakonu o veterinarstvu, ali mi ga, kao poslanici, još uvek nismo ni videli, a kamoli dobili. Očigledno da od Programa dugoročnog razvoja nema ništa, a da ova sredstva uglavnom služe za plaćanje stranih konsultanata iz Kompanije"Lendel Mils", koji sedeći u Ministarstvu poljoprivrede uspešno troše ionako oskudna sredstva agrara. Postavlja se pitanje koliko ova vlada planira da joj traje mandat, kada za dve godine nije sačinjen nikakav agrarni program? Kako će se u narednih nekoliko godina podići proizvodnja, koja nam je neophodna da uđemo i da se pozicioniramo u EU? Sa kojim proizvodnim kvotama, sa kojim baznim nivoom ćemo prići EU? Ko se razume u poljoprivredu i EU zna da kada se jednom pristupi EU sadefinisanom proizvodnjom više povećanja ne može biti, a da se očekuje da se obezbeđuju sredstva iz EU. To je strateško pitanje, vrlo važno za sve nas. Ova evropska asocijacija ima agrarni budžet oko 50% opšteg budžeta, a naš budžet se stalno kreće oko 3%. Naravno, to ne može da se poredi, ali je indikativno. Ta 3% ne mogu sadržati u sebi nikakvu razvojnu komponentu, sa 3% nema razvoja agrara. Mi smo, pre svega, agrarna zemlja, mi nikada nećemo biti konkurentni u bilo kojoj proizvodnji automobila, čipova i sličnih stvari, ali u proizvodnji ekološki zdrave hrane još kako možemo. Samo nam treba jasno strateško opredeljenje, koje treba da definiše ova vlada, između ostalog i Agrarnim budžetom. Nažalost, ovim budžetom se agonija poljoprivrede nastavlja, a o spremnosti za ulazak u EU i zauzimanjem mesta u njenoj poljoprivredi koje nam objektivno i pripada apsolutno nema ni govora. Hvala vam.
Za reč se javio ministar poljoprivrede i vodoprivrede, gospodin Veselinov. Molim narodne poslanike da, bez obzira na dužinu današnjeg rada, i svoje kolege narodne poslanike i ministre slušaju sa pažnjom.
Nažalost, odavno nisam čuo ovoliko neznanja i iznetih neistina. Žao mi je što je gospodin Kurjački ovo sve izneo. Gotovo ništa od ovoga što je rekao nije istina i sada sam srećan što nije postao moj pomoćnik za poljoprivredu, mada ga je DSS za tako nešto kandidovao. Vidim, gospodine Kurjački, da ni u kom pogledu niste sposobni za takvo mesto, da ste bili pored mene možda biste nešto i naučili, a prvo da ne izgovarate neistinu. Prvo, u Agrarnom budžetu za 2001. godinu nema nikakvih neisplaćenih obaveza, što ste vi kazali da ima; nema. Drugo, nema nikakvih kašnjenja u isplati dotacija, ni u 2001, ni u 2002. godini. Zatim, ni na kakav način iz budžeta za 2002. godinu nije zakinuto ni dve, niti milijarda za poljoprivredu; zbog rebalansa, već naprotiv, u svega nekoliko narednih dana, tehničkom preraspodelom novca, koja neće pogoditi poljoprivredu, samo je pozajmljena svota od negde blizu milijardu dinara, koja inače u decembru mesecu, do kraja meseca, u poljoprivredi ne može da se potroši, delom zbog zakona, što se odnosi na premije za mleko za decembar koje se isplaćuju u januaru, pa ta svota ne može da se potroši u decembru. Neće moći u decembru mesecu da se potroši jedan deo svote na isplatu dotacijaza šećernu repu, jer jedan deo proizvođača to, nažalost, neće moći da dobije zbog suše koja je pogodila šećernu repu, jedan deo neće imati dovoljno prinosa, i to će, naravno, takođe usloviti da se ne može isplatiti, ali jednom manjem delu seljaka, za šećernu repu. Zatim, dokumentacija za isplatu dotacije za šećernu repu stiže tek pred kraj ovog ili početkom idućeg meseca, tako da ova svota novca, koja bi se pojavila, i ostaje u budžetu, ona može slobodno da se pozajmi za neke druge svrhe, nekom drugom ministarstvu, preko rebalansa, ali to ni na koji način neće pogoditi niti isplatu premije za mleko, niti isplatu dotacija za šećernu repu, niti isplaćivanje dotacije za duvan, koja takođe uskoro treba da stigne, jer to će sve biti isplaćeno iz budžeta za 2003. godinu. Vi ste rekli krupnu neistinu, da u agrarnoj politici nema nikakvih rezultata, ali vas želim upozoriti da je u 2001. godini poljoprivredna proizvodnja skočila u odnosu na 2000. godinu za 26% i da je to doprinelo da ukupni porast društvenog proizvoda u Srbiji bude u 2001. godini 5%. Ponovo ste postavili pitanje stručnog saveta u stočarstvu. To je korisno telo, nadam se da će biti još korisnije, to je jedan od malog broja korisnih poteza koje su socijalisti u svojoj istoriji programiranja agrarne politike napravili. Dok vi niste bili ovde, naglasio sam da je to telo osnovano 1991, to nije proizvoljno, to je telo koje je osnovano na osnovu zakona, i ako bude sve u redu, nadam se da će i u 2003. godini dati doprinos u stočarstvu. Vi ste kazali da u stočarstvu nema rezultata. Ima, gospodine Kurjački, i to veoma ozbiljnih rezultata. Ove godine je proizvodnja u organizovanom sektoru porasla kod goveda za 11%, a kod svinjskog mesa za 8%. Kazali ste još jednu neistinu, da nema razlike u načinu na koji država vodi agrarnu politiku prema pšenici. Čudim se, gospodine Kurjački, da niste primetili veoma novu, kvalitetnu razliku, po kojoj ćemo se mi od sada pa nadalje ponašati prema pšenici, gde ćemo pokušati da stimulišemo proizvođače da jedan deo površina pod pšenicom oslobode u korist industrijskih kultura, a po prvi put ove godine išli smo na to da, ne samo cena pšenice, po kojoj će država da kupuje, već istovremeno i proizvođači koji će prodati pšenicu državi budu poznati. Dakle, sve što ste kazali neistina je, vi ste neobavešteni, vi ne znate i nije dobro što ovako govorite, konačno i za budućnost vaše partije.
Pravo na repliku, narodni poslanik Arsen Kurjački, a osnov za repliku direktno pominjanje u izlaganju ministra Dragana Veselinova.
Naravno, neću mnogo raspravljati sa gospodinom ministrom, da li je meni drago ili nije, ali sigurno da u tom lancu otkupa pšenice, kao pomoćnik, ne bih učestvovao. Što se tiče neistina, gospodine ministre, u dopunskom izveštaju za 2002. godinu, agrarni budžet doslovce stoji - prenete obaveze iz 2001. godine, razdeo 2 - premije, regresi i podsticaji; premije za mleko - 337 miliona dinara; regres za priplodnu stoku - 32 milina dinara; premija za proizvodnju duvana 100 miliona dinara. Da li to piše, da li je to neistina? (Dragan Veselinov, sa mesta: Ti to ne razumeš.) Da, da, ne razumem; mere selekcije za stočarstvo, to ste rekli da je ostalo preneto, a nije napisano šta. Zdravstvena zaštita životinja, svinjska kuga, 160 miliona dinara. Dijagnostikovanje, 60 miliona dinara. Šumarstvo i osnov unapređenja i zaštita šuma 21,74 miliona. Ostali rashodi i regresi dizela nisu, a za pekarsku industriju, 2000. godina i neizmirene obaveze po osnovu tekućih i razvojnih podsticaja, takođe je ostalo nerečeno koliko je. To su sve prenete obaveze iz 2001. godine. Prema tome, to je ono što sam rekao, oko 800 miliona dinara, a da li sam rekao neistinu, to vi recite. A oko toga ko je bio zadovoljan a ko nije, o tom-potom.
Reč ima narodni poslanik Zoran M. Anđelković, poslanička grupa DOS - Reforma Srbije, a posle njega narodni posalnik Goran Cvetanović.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade, opšte prilike u srpskoj ekonomiji, veliki deficiti u fondovima, kako penzijskog tako i socijalnih fondova i naravno veoma velike obaveze nasleđene od bivšeg režima, direktno su opredelile okvire ovog budžeta i on je morao da se uradi ovako kakav je i ponuđen Skupštini Srbije na usvajanje. Dakako on ima jako socijalnu kategoriju, sigurno je da izvan toga i nije moglo da se ide, ako hoćemo da budemo odgovorno društvo i ako hoćemo da solidarnošću pokrijemo sve slojeve našeg društva. No, pored toga, posle ove duže rasprave, želim vrlo kratko samo da se osvrnem i ja na deo agrarnog budžeta. Naime, želim da se složim sa poštovanim ministrom Veselinovim da je u periodu koji je iza nas u protekle dve godine urađeno izuzetno mnogo na poljupoljoprivrede i agrarne politike, i to uopšte, a pre svega skinuti su porezi sa skoro svih inputa koji ulaze u poljoprivrednu proizvodnju. Drugo, mi smo uradili izuzetno mnogo samo zato što smo uredili premije da izuzetno na vreme i izuzetno kvalitetno idu premije ka proizvodnji mleka, suncokreta, šećerne repe i svega onoga drugoga. Za pohvalu je svakako i pozicija koja se sada otvara, a koja će doprineti direktnoj subvenciji u otkupu zemljišta, jer mi imamo vrlo male posede, oni se kreću na nivou proseka nešto oko tri hektara, čak i u Vojvodini je vrlo malo preko tri hektara i to su pozicije koje su sigurno kvalitetne i koje ostvaruju vidne napretke u delu agrara. Sigurno može da se kaže da su to i krupni koraci i u pravom smeru. Međutim, želim sada da kažem neke činjenice koje pogađaju poljoprivredu u globalnom smislu. Mi imamo negde samo oko 50.000 domaćinstava koja se bave čistom poljoprivredom. To je vrlo mali broj. Sa druge strane, svi ti ljudi, sva ta domaćinstva, svi su jedini privatni sektor koji je preživeo od 1945. godine do 2000. godine sve komunističke ujudurme, sve otkupe, sve muke, prevare, otimanja i moramo vrlo ozbiljno tretirati dalju ekonomsku, odnosno agrarnu politiku u smislu da što više vratimo mladih ljudi na selo. To će biti jedan od najtežih problema, s obzirom da neki drugi pokazatelji koje bi trebalo da upoređujemo sa Evropskom unijom, jer dakako tamo želimo da odemo, ukazuju na to da je to polje gde bi trebalo mnogo da radimo. Mi u ovom trenutku imamo negde tri i nešto posto ukupnog budžeta kao agrarni budžet, odnosno direktne subvencije u poljoprivredi. Sa druge strane, poljoprivreda u bruto društvenom proizvodu učestvuje negde sa oko 30%, što je ogromna nesrazmera. Ako pogledamo najrazvijenije zemlje Evropske unije, mi možemo primetiti da i do 50% ukupnog budžeta ide u vidu direktnih investicija i subvencija u poljoprivredu, a da u bruto društvenim proizvodima tih zemalja poljoprivreda učestvuje sa nekih tri do možda 15%. Te srazmere globalno moramo pratiti i, kako je i rekao gospodin premijer, mi moramo da idemo tim putem, da ne idemo nekim drugim putem koji neće pratiti naše ukupne težnje ka evropskim integracijama. Zato predlažem da Vlada Republike Srbije, pre svega Ministarstvo poljoprivrede, te neke globalne postavke i globalne planove u periodu koji je pred nama shvati vrlo ozbiljno i da prionemo jednom državnom projektu koji će se zvati - dugoročni razvoj poljoprivrede i koji svakako može opredeliti našu zemlju kao jednu jaku agrarnu zemlju. Iz kog razloga to kažem? Onog trenutka kada budemo ulazili u Evropsku uniju, budite sigurni, tadašnji ministar poljoprivrede imaće najteže pregovore baš u delu poljoprivrede i nekih daljih naših pozicija, jer će Evropska unija ceniti, odnosno kategorisati dve pozicije Srbije i to će biti nivo direktnih ulaganja, subvencija i ukupne poljoprivredne proizvodnje. Oni će nam u te dve pozicije opredeliti dalje regulisanje naše poljoprivrede u smislu razmene, u smislu kvota, prilikom proizvodnje mleka, mesa i svih ostalih proizvoda koji se razmenjuju u Evropskoj uniji. Zato ponavljam, vrlo je bitno da u periodu koji je pred nama krenemo jednom uzlaznom linijom subvencija i da nađemo modalitete kako ćemo ukupnu situaciju na selu i u poljoprivredi doterati do mere da mladi ljudi vide perspektivu u tom pogledu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Cvetanović, a posle njega narodni posalnik Jovan Todorović.
Dame i gospodo, deo Predloga zakona o budžetu Republike Srbije koji nosi naziv "Memorandum o budžetu i ekonomskoj i fiskalnoj politici za budžetsku 2003. godinu i naredne dve godine umalo da me nije nasmejao. Gospodo iz Vlade, zar vi zaista mislite da će ova vlada sastaviti još dve godine vlasti radeći na ovakav način sa ovako katastrofalnom politikom, prodajući nacionalna bogatstva i sve što je vredno u ovoj zemlji budzašto. Mislite li da će masovno otpuštanje radnika, upropašćavanje preduzeća, osiromašenje sve većeg broja građana doprineti vašem ugledu i popularnosti. Kada prodate preostale šećerane za desetak evra, kada prodate i ono malo fabrika koje još vrede i rade, proradiće kuka i motika. Zar mislite da su radnici "Zdravlja" u Leskovcu zadovoljni što je fabrika prodata za 3,5 miliona evra, ako samo vozni park te fabrike vredi toliko. Hoće li radnici "Zdravlja" podržati vaš budžet i Memorandum o budžetu i ekonomskoj i fiskalnoj politici za budžetsku 2003. godinu i naredne dve godine. Uostalom, šta misle o vašoj vlasti i vašoj politici građani Leskovca i celog Jablaničkog okruga su pokazali na predsedničkim izborima, i 29. septembra i 8. decembra dajući masovnu podršku prof. dr Vojislavu Šešelju, koji je ubedljivo pobedio u svih šest opština Jablaničkog okruga. Tako ubedljivepobede SRS očekuje i na lokalnim izborima u Ražnju,Leskovcu 22. decembra ove godine. Citiraću jedan deo "Memoranduma o budžetu": "Fiskalna politika treba da obezbedi uravnoteženu raspodelu tereta tranzicije (rekao bih siromaštva i očekivanog rasta siromaštva) na pojedine segmente stanovništva. Borba protiv siromaštva uzima posebno mesto". Gospodo, zašto govorite uopšteno, zašto koristite fraze. Šta to znači, na pojedine segmente stanovništva. Normalno je da teret tranzicije pre svega podnesu oni koji su ekonomski najsnažniji. Šta možete uzeti od nekoga ko nema ništa. Zar od radnika koji su ostali bez posla, bez plata možete nešto naplatiti. Zar očekujete da vašu budžetsku kasu pune radnici "Zdravlja" i "Nevene" koji će uskoro ostati bez svojih radnih mesta i bez plata. Oni neće moći ni hleb da kupe deci, neće moći da plate struju, komunalije, tj. ni svoje osnovne egzistencijalne potrebe da zadovolje. Na 47. strani Memoranduma kažete: "Da u tranziciji privrede nužno dolazi do vremenske neusklađenosti, tj. do inicijalnog povećanja nezaposlenosti usled prestrukturiranja društvenih preduzeća, s jedne, i sporijeg rasta zaposlenosti u novom privatnom sektoru, s druge strane". Hoće li radnici "Mesokombinata" u Leskovcu koji izgube posao, a neće moći da u dogledno vreme pronađu posao u novom privatnom sektoru, puniti budžetsku kasu. Ko će onda puniti budžetsku kasu? Kako ćete se, gospodo, onda boriti protiv siromaštva? Donacijama? Gde su donacije? Ako ih je i bilo, na šta ste ih do sada utrošili? Ako ih i bude, ko zna na šta ćete ih trošiti? A iz rebalansa budžeta za 2002. godinu vidi se da su potpuno izostale donacije iz inostranih država. Ako već pričate o borbi protiv siromaštva, a istovremeno o nužnom otpuštanju radnika kako bi se povećala efikasnost privrede, o težem zapošljavanju u novom privatnom sektoru, kako uopšte zamišljate da izvedete, kako vi kažete, ispravljanje dispariteta cene struje, komunalnih usluga i slično. Ko će od građana Srbije imati materijalnu mogućnost da plaća više cene struje, komunalija itd. Da li otpušteni radnici koji će se teško zaposliti u novom privatnom sektoru? Predstavnici Vlade treba da misle o tome. Kažete, fiskalna politika mora da taj prelaz učini podnošljivim i tako podrži tranziciju privrede. U toj frazi objašnjavate sve. A kako ćete to učiniti, ne kažete. Da vam verujemo na reč. Hoćete li pomoći tako što ćete u resorima državne uprave, sudstva, školstva i zdravstva smanjiti broj zaposlenih (otpustiti s posla veliki broj zaposlenih), a preostalima povećati plate. Šta ćemo sa onima koji ostaju bez posla? Od čega će oni plaćati struju, vodu, komunalije i ostale elementarne potrebe za svoje porodice. Hoćete li onima koji ostaju bez posla pomoći u oblasti zdravstvene zaštite, tako što ćete povećati efikasnost rada i racionalnost u ovoj oblasti, a izdatke za kupovinu roba i usluga koje se odnose na nabavku lekova i opreme bitno smanjiti. Zar je malo usluga i medikamenata u oblasti zdravstva koji se plaćaju u punom ili nešto manjem iznosu i pored obaveznog zdravstvenog osiguranja. Nije moja namera da ubedim Vladu da se lepim rečima i dobrim namerama ne mogu rešavati problemi. Jer građani Leskovca i čitave Srbije već znaju za stihove "hulje lepo zbore, ali nitkovski rade". Narodni poslanici Srpske radikalne stranke zbog toga neće podržati Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu. Ovo je prilika da Vlada padne. Da idemo na nove parlamentarne izbore, da Srbija progleda i da građani Srbije počnu da žive životom dostojnim svakog čoveka. Što se tiče oblasti, taman sam hteo da završim.
Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a posle njega narodni poslanik Dragoljub Vojinović. Molim narodne poslanike da bez obzira na dugo vreme koje danas radimo nađemo još malo strpljenja i saslušamo sve govornike. Hvala.
Poštovana gospođo Čomić, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, kolege narodni poslanici, iako je poodmaklo vreme svi smo prilično umorili od ove, moram reći, zanimljive rasprave o Predlogu zakona o budžetu za 2003. godinu, pa ipak dozvolite mi da kao poslanik SPS-a ukažem na nekoliko bitnih pitanja o kojima bismo morali da povedemo računa, pre svega u sprovođenju budžeta u 2003. godini. Već je o tome dosta govoreno, no... da li mogu dazavršim? Ako vi budete tiši, ne moram da budem glasan, ali ne vredi. Umorili smo se, je lÄ tako, pa onda ne možemo sada ni da se saslušamo ali svejedno. Tek smo počeli, je lÄ tako. Evo, predsednik kaže, tek smo počeli. Moram jednu stvar da kažem; iako se ovde govorilo o tome da je ovaj budžet u priličnoj meri prilagođen socijalnoj politici koju vodi naša Vlada, tu ćemo se sasvim sigurno složiti, rekao bih da je najbolja socijalna politika ekonomska politika i to dobra ekonomska politika. Iz toga izvlačim zaključak, a na osnovu podataka koje u ovom budžetu imamo, da nemamo dobru ekonomsku politiku, ma koliko možemo govoriti o prisutnosti tog socijalnog faktora u ovom budžetu. To istine radi treba i mogu da priznam. Ono što mene kao čoveka koji se pomalo razume u finansije brine je budžetski deficit. Mi iz godine u godinu imamo uvećane budžetske deficite i prosto ne razumem način na koji se razmišlja - kako ćemo te budžetske deficite pokrivati u narednim godinama. Rečeno je nešto o tome u Memorandumu, ali dame i gospodo, 46 milijardi odnosno skoro 47 milijradi budžetskog deficita u priličnoj meri, skoro 50% sastoji se upravo iz obaveza koje naša Republika Srbija ima u 2003. godini po osnovu plaćanja kamata i po osnovu otplata glavnica. Dakle, mi moramo u 2003. godini i to je ovde bilansirano u budžetu da vratimo preko 11 milijardi dinara glavnica i daplatimo oko 13 milijardi kamatu. To je preko polovine ukupnog deficita budžeta. Što je najgore i što me najviše i brine, to su te pretpostavke budućeg razvoja koje se odnose na 2001. do 2005. godine. Iskreno rečeno, pitam se zašto je Vlada uopšteuzimala u obzir 2005. godinu, s obzirom da je birana za period 2000-2004. godina. Ali, svejedno, mogu nam i ti podaci ponešto reći. Mi smo svedoci da iz godine u godinu imamo i te kako prisutan i stalno uvećan platnoprometni deficit sa inostranstvom, odnosno spoljnotrgovinski bilans. Nažalost. i ovde su projekcije takve da ćemo recimo u 2003. godini imati izvoz u iznosu od 3.600.000.000, u 2004. 4.140.000.000, u 2005. 4.696.000.000, ukupno 12.400.000.000 dolara izvoza, ali u isto vreme mi imamo stravično povećanje uvoza, što je permanentna činjenica prisutna u poslovanju od 2000. pa naovamo, a moglo bi se reći i u prethodnim godinama. Sedam milijardi i 107 miliona dolara u 2003. godini, sedam milijardi i 720 miliona u 2004, osam i po milijardi odnosno osam milijardi i 479 miliona u 2005. godini, ukupno za tri godine - 2003, 2004. i 2005, uvešćemo robe za preko 23 milijarde dolara, a pri tome izvesti 12 milijardi i 400 i napraviti deficit u spoljno - trgovinskom bilansu od skoro 11 milijardi dolara. Pri tome, ne pomaže ni činjenica, koju predsednik Vlade pominje današi građani imaju oko 4 milijarde evra negde u svojim slamaricama a ne u bankama. Četiri milijarde evra odgovara otprilike cifri od 4 milijarde dolara. Mi ćemo za ove tri godine zapravo naterati narod da potroši i te četiri milijarde evra, a onda ćemo ih tako liberalnom uvoznom politikom potrošiti za uvoz roba koje objektivno nisu u funkciji rasta privredne proizvodnje u ovom periodu koji se planira. I, opet će nam nedostajati oko sedam milijardi dolara. Kako ćemo taj problem da rešimo da bi imali ovaj nivo uvoza pri ovom nivou izvoza koji se planira u naredne tri godine? Tako što ćemo, po svemu sudeći ponovo ući u nova zaduženja i iz tih novih zaduženja finansirati neke stvari koje i nisu preko potrebne. To je ta jedna mračna perspektiva koja se ovde, iz ovog spoljno - trgovinskog bilansa, ispostavlja. Pri tome, u budžetu nemamo nijedan jedini podsticaj onoj privredi koja je izvozno orijentisana. Ako sam pogrešio neka me neko u svemu tome ispravi, ali nijedna proizvodnja koja je izvozno orijentisana nije čak ni onim fondom za tranziciju stimulisana, a da ne govorimo o Agrarnom budžetu, jer bih molio ministra Veselinova da se ne desi u 2003. godini da nismo u stanju da potrošimo ni ono što nam je Narodna skupština odobrila i da imamo slobodna sredstva koja se opet rebalansom budžeta mogu raspoređivati za neke druge namene, kao što je to bio slučaj danas kada smo razgovarali o tome kako finansirati televiziju u 2003. godini, pa smo iz Agrarnog budžeta izdvojili milijardu i po odnosno skoro dve milijarde da bismonamirili troškove RTS-a. Onda govorimo o dobroj agroekonomskoj politici, govorimo o dobrom stanju u agraru, kao da smo zaboravili da nisu ovo jedini podsticaji koji se mogu činiti za razvoj poljoprivrede. Šta je sa vodoprivredom? Šta je sa navodnjavanjem? Šta je sa sprečavanjem poplava? Šta je sa izgradnjom odbrambenih nasipa, šta je sa izgradnjom puteva za prilaze seoskim domaćinstvima, šta je sa ulaganjem u mehanizaciju itd. Dakle, nije to samo što je u ovom budžetu predviđeno kao stimulans jedino što treba koristiti. Pa, ako i to ne iskoristimo, onda ste zaista postavili pitanje, da li smo taj svoj posao do kraja dobro obavili. Molim vas, rešenje, ovde me pitaju za rešenje. Naravno da socijalisti imaju rešenje. Gospodin Đinđić je govorio kao jedan pravi socijalista. Bio bih spreman da ga na osnovu te priče vrlo brzo i rado učlanim u SPS, jer je on danas govorio na taj način, da ko ne zna da je on predsednik Vlade, mora da je pomislio da je socijalista. Nemam ništa protiv toga,što nam je preuzeo deo programa da bi se učlanila njegova stranka u Socijalističku internacionalu, ali imam protiv toga što, od te njegove priče malo toga stoji u ovom dokumentu, a posebno u memorandumu. Dakle, to je za mene problem. Šta je rešenje, gospodine Šutanovac? Rešenje je da 15 milijardi dinara koje ćemo ubrati po osnovu privatizacije ne potrošimo za kancelarijski materijal, za struju, za telefonske troškove itd. Istina je, gospodin Vlahović je rekao i to stoji ovde u budžetu, 6,5 milijardi ćemo uložiti u tranzcioni fond. Zašto ne svih 15 milijardi? Još nešto, šta znači tranzcioni fond ukoliko ćemo tih 6,5 milijardi koristi samo za otpremnine ljudima da bi ostali bez posla za svagda. Dakle, to nije ekonomski program, to je samo socijalni program koji u sebi nema tu ekonomsku dimenziju, nego ima dimenziju politike koja kaže: vas isplaćujem i vas skidam sa leđa ove države. Sa tim parama se ne može nikakav posao početi, niti se može bilo kakva ekonomska politika zasnovati u jednom domaćinstvu. Dakle, to je rešenje. Šta je još rešenje? Rešenje je da se ova vlada konačno, ali konačno pojavi pred međunarodnom zajednicom sa zahtevom da se nadoknadi ratna šteta nastala u 1999. godini, a koja je svakako veća od svih budžetskih deficita u prošloj, u ovoj i koji će biti i u narednim godinama iskazani. Veća je nego što su četiri ukupna budžeta za Republiku Srbiju. Mi nemamo te hrabrosti, a možda nije ni vreme, kako bi rekao gospodin Čeda Jovanović, da uputimo takav zahtev međunarodnoj zajednici. Rešenje je da međunarodna zajednica ispuni svoje obaveze i to 6 milijardi dolara da nam da, a tako je obećala vama kada ste dolazili na vlast. A ne da u naredne tri godine u 2003, 2004, 2005. imamo ukupno planirane direktne investicije u srpsku privredu tek nešto oko milijardu i 600 miliona. To je rešenje. Rešenje za to, da se izborite da održite svoja obećanja i onda ćete imati budžet koji je potpuno uravnotežen i koji se neće deficitarno finansirati.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Vojinović, a posle njega narodni poslanik Milan Radulović.
Da li ste spremni da dobacujete? Niste. Gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo poslanici, dame i gospodo ministri, nema žurbe. Počeću prvo jednom opaskom, jer na taj način hoću i da se približim ovoj materiji koja mi nije bliska, a to je nešto što je u trećem javljanju rekao gospodin predsednik Vlade. To što je izjednačio nekakve stvari koje se ne mogu izjednačiti, a ne zato što je neko bolji, a drugi gori, ne smeta mi. Smeta mi što je rekao ili sam tako zaključio, da je Vlada ta koja ima prava da raspoređuje, ne znam, za penzionere, za ovo, za ono, u smislu da nije parlament taj koji treba da o tome podrobnije odlučuje. Smatram, gospodine predsedniče, da vi sa svojom ekipom morate da podastrete podatke o tome gde treba šta da se potroši, a da mi treba o tome da odlučujemo kako se troši i gde će se šta potrošiti, na osnovu argumenata. To je premisa o kojoj ću sada govoriti. Prema tome, zakon o budžetu svake zemlje, da napravim mali uvod, pa i Srbije je jedan od najvažnijih zakona, jer treba da pruži projekciju daljih kretanja, bar za nekoliko godina. Drugo, u nekim zemljama, a vi to bolje znate od mene, ne samo da se gleda da li će se i koja sredstva gde rasporediti, nego kakav će biti efekat tih sredstava na različite delatnosti. Otuda je moja malenkost uzela da o budžetu raspravlja sa aspekta koje je moguće delovanje ovog budžeta ovako predviđenog na jednu oblast koja je nazvana javne službe. Gospodine ministre,to je oblast zdravstva, a za koje smatram i uvek sam govorio da je to oblast od posebnog društvenog interesa. Sam termin javne službe i nije važan. Nešto ću govoriti o tome kakav je uticaj tog budžeta na nauku. Pa, da vidimo, neću se baviti ciframa. Baviću se uglavnom memorandumom koji je prateći deo ovog zakona o budžetu, i delom budžeta koji se odnosi na finansijski plan Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Odmah ću početi sa citatom na strani 62. pratećeg memoranduma: "Zdravstvena zaštita će se racionalizovati i učiniti rentabilnom". Sledi odmah rečenica: "Do kraja 2002. godine treba da bude izrađena studija o položaju domaćinstava i izvršena procena nivoa siromaštva, a do juna 2003. godine (to je već nešto predloženo) izrađena strategija za borbu protiv siromaštva". Da li, gospodine ministre, slučajno ili nije, tek sa siromaštvom ide i zdravstvo. To potpuno razumem. Pa, da vidimo jedan sledeći citat: "U 2002. godini masa plata u javnom sektoru odražavaće se u konstantnom odnosu prema bruto društvenom proizvodu, sa tendencijom da se posle reorganizacije javnih službi i njihovog oslobađanja od viškova radne snage povećaju". To je strana 69. Pitam, kako Vlada to namerava da uradi i na koji način? Onako kako misli, to može da uradi, prvo, sredstvima kojima raspolaže, drugo strategijom koju ima i treće, može da uradi regulativom koju treba da sprovede u određenoj oblasti. A ovde govorim o oblasti zdravstva. Pa, da vidimo o strategiji ću kasnije. Imamo li mi regulativu, a obraćam se sada gospodinu ministru u oblasti zdravstva? Da li smo mi koji zakon,a mi smo malo i razgovarali pre, a vi ste odskora ministar, koje zakone iz oblasti zdravstvene zaštite ste doneli? Mi smo skoro doneli samo kozmetičke promene Zakona o zdravstvenoj zaštiti i taj se posle nije mogao da uklopi sa Zakonom o radu, jer nismo definisali prekovremeni rad i dežurstvo. A gde nam je zakon o lekovima? Zakon o komorama? Čujem da se predviđaju već agencije koje će davati licence. Gde je zakon o zdravstvenom osiguranju itd. Verujem da je to sve u redu i da se sve to sprema. Ne može se nikako to izvršiti, ta regulativa, bez jedne zakonske osnove. Pa, da idemo sada dalje. Sada ćemo malo na cifre. (Iz sale: Nemoj.) Ma, baš hoću. Želeo bih da analiziram ove cifre i to iz prihoda, odnosno rashoda koji se predviđaju u Fondu zdravstvenog osiguranja, gde se kaže sledeće. Za ambulantno-polikliničke dispanzerske uloge 24 milijarde dinara i 23 milijarde za stacionarno lečenje. Reč je o 68 milijardi, gospodine predsedniče. Nije reč o budžetu. O budžetu je tu gospodin Đelić i svaka mu čast, prvi put je ove godine dao negde oko 1,5 milijarduza raseljena lica koja nisu obuhvaćena zdravstvenom zaštitom, ali da vidimo sada da li se iz ovih podataka može, gospodine ministre, nazreti strategija. Imate li podatke koliki je broj zaposlenih u zdravstvu? Vaš pomoćnik je na jednom Odboru za zdravlje rekao da nema. Ako bi ovde bilo raščlanjeno na to kolike su plate u zdravstvu, onda biste već dobili podatak o tome koliko je nemedicinskog osoblja. Po nekim pokazateljima to je oko 30% nemedicinskog osoblja, a onda se prema tome napravi strategija ili reforma zapošljavanja u zdravstvu. Dalje, ako govorimo o stacionarnim ustanovama, ovde isto nije raščlanjeno. Govori se o potrošnji u stacionarnim ustanovama i to su rashodi. Ako nemamo gde je to potrošeno, onda ćete imati slučaj da imate u Srbiji oko 7 ili 8 hiljada postelja. Za šta? Za dermatovenerologiju, tako bar kažu, a da imate manjak postelja za kardiovaskularno oboljenje. U tom istom odseku imate i za hiruške intervencije. Po nekim pokazateljima koje imam, neke hiruške ustanove učestvuju sa svega 3% ukupnih hiruških intervencija u procentima. Pitam vas da li su nam potrebne? Gde je tu reforma? Gde je strategija? Da li nam trebaju takve ustanove? Kako ćete to uraditi? Koji su to kapaciteti? Koje ćete kapacitete revidirati? Znači, to su stvari na koje sam hteo da ukažem i da ponovim, samo iz jasnih podataka. Nije nama poslanicima ovde zakeramo. Ne, iz podataka možemo da izvučemo zaključke i da vidimo da li ste spremni, da li je započeta reforma, ima li uopšte početka reformi, ima li uopšte namera za reformu ili nema i koja je strategija. Ako je jedna od strategija preventiva, onda da vidimo koji ćemo paket zdravstvene zaštite omogućiti ljudima sa ovakvim nivoom prihoda. Prema tome, sve u svemu, mi možemo brojke posmatrati ovako ili onako, ali iz tih brojki ne izlazi i ne možemo dokazati da su započete reforme u jednoj ovako važnoj oblasti i to što kažemo da imamo reforme, to ne možemo da prihvatimo. Moramo to i da dokažemo. Sada bih se kratko osvrnuo, ako je tako u zdravstvu, čini mi se da je slično i u nauci. Nema gospodina Domazeta. Neke stvari nije objasnio, pa se na njih neću vraćati, ali mogu da kažem da posle formiranja nove vlade januara 2001. godine, i to gospodin predsednik zna, nastavljeno je privremeno finansiranje istraživačkih institucija, onih koje je osnovala Vlada Republike Srbije. To privremeno finansiranje je bilo na nivou projektnog finansiranja ili institucionalnog finansiranja. Ta projektna su praktično bila institucionalna, jer su projekti, skoro svi, prihvatani samo zato da bi ljudi imali da primaju plate. Sada se nude sredstva, doduše sa povećanjem, sada je 0,3 nacionalnog bruto dohotka, a bilo je 0,26, ali još uvek se nema strategija kako će se finansirati naučni projekti. Nešto je govorio gospodin ministar. Mislim da bi to trebalo da se pokaže, jer naučni projekti se ne stvaraju za godinu dana. Naučni projekti moraju da se zaduže, predvide i investicije, kao što i investicije u zdravstvu moraju biti veće. Mogu da vas pitam da li ćete završiti porodilište u Požarevcu, hoće li se barem započeti završetak Kliničkog centra u Nišu, u Beogradu itd. Sve to mora, kako bi rekao gospodin Đelić, da bude transparentno, da bismo mi mogli da vam damo zeleno svetlo, gospodine ministre tako će biti i Vlada će to uraditi, a onda ćemo u završnom računu reći da li to valja ili ne valja. To važi i u nauci. Mora se način finansiranja nauke drugačije urediti i da ne bih dalje dužio, nemam primedbe na brojke i po mom mišljenju ne bi bilo dobro prelivati, kako reče gospodin premijer, sa ovog na onaj konto, ali ono za šta se zalažem i za šta ova vlada kaže da je reformska, mora da nam pokaže sa izrazom transparentno šta namerava, sa kojim projektima i koja su to sredstva, a ne samo ovako džumle, što kažu.
Reč ima ministar zdravlja, gospodin Tomica Milosavljević.
Poštovane dame i gospodo, niz ovih pitanja mogao sam kao ministar zdravlja da postavim gospodi poslanicima, šta je od januara 2001. godine urađeno na donošenju sistemskih zakona u zdravstvu i šta je urađeno da bi se započela reforma zdravstvenog sistema, ako je ona potrebna. Nesporno je da jeste potrebna, zato što je sistem predimenzioniran, zato što se u njemu mešaju primarni, sekundarni i tercijalni nivo, zato što nema elementarnih podataka. Do pre dva meseca nije bilo podatka da je 85% doktora u Srbiji specijalista. Do pre tri meseca su odobravane volonterske specijalizacije, kako je ko hteo i koliko je hteo. Do ovih pokušaja promena svaka bolnica je mogla da se zida unedogled i da se širi unedogled. Dakle, mogao bih da postavim pitanje zašto u ovoj skupštini nije pokrenuta inicijativa od januara 2001. godine da se na ovim zakonima radi. Kako stoji faktički stvar? Zakon o lekovima, koji je prvi harmonizovani zakon sa zakonima Evropske unije, završava se ovih dana diskusija, zapravo sutra je poslednji sastanak sa predstavnicima farmaceutskih i farmakoloških krugova i taj zakon će biti prvi sistemski zakon iz zdravstva, koji će biti spreman za Nacionalni savet za zdravstvo do kraja decembra, januara za Vladu i posle toga za skupštinsku proceduru. Prekjuče na Skupštini Srpskog lekarskog društva i posle toga na sednici Predsedništva Srpskog lekarskog društva Odbor za revidiranje svih predloga zakona o komorama je svoj posao završio konsenzusom da taj predlog ministarstva ovog zakona bude onaj koji će proći istu proceduru kao zakon o lekovima. Do kraja godine se završava zakon o bezbednosti hrane i pravilnik o vantelesnoj oplodnji, a intenzivno se radi na pripremama izmena Zakona o zdravstvenoj zaštiti, koje će podrazumevati promene participacije početkom godine, promene u smislu definisanja optimalnog paketa usluga. Šta to znači? Zakon danas kaže da zdravstvo u Srbiji garantuje svakom građaninu sve u svakom momentu besplatno. To je jedna iluzija i utopija u zakonu. Ako definišemo da garantujemo u primarnoj zaštiti sve bez participacija, onda će to biti spisak usluga koje će se na taj način dobijati u primarnom nivou, na nivou doma zdravlja. Taj zakon će podrazumevati takođe demontiranje monstruozne konstrukcije napravljene pre nekoliko godina, da je ministar zdravlja gazda zdravstvenog sistema i da on postavlja 290 direktora po svom nahođenju, nego će vratiti instituciju normalnog konkursa sa ograničenim mandatom i sa formiranjem na regionalnom nivou zdravstvenih saveta, koji moraju da budu na neki način filter između zdravstvenih ustanova i ministarstva. O svemu ovome je bilo reči na Odboru za zdravlje Republičke skupštine, jednim delom u pripremi ove sednice Skupštine, međutim te stvari ću naravno ponoviti još jednom. Kako stoji stvar sa novcem? Naravno da analiza pokazuje da od 130 hiljada zaposlenih ljudi u zdravstvenom sistemu i 30% nemedicinskog osoblja postoje velike nesaglasnosti. Opšta iskorišćenost posteljnih kapaciteta u Srbiji je 65%. Međutim, ima bolnica gde je to procenat 40%, ima bolnica koje imaju 800 kreveta i koje nikada u toku godine nemaju više od 450 bolesnika. Januara će biti publikovana strategija razvoja zdravstvene službe do 2010. godine. Kraj marta i početak aprila je termin za buduću mrežu zdravstvenih ustanova, koja će biti bazirana na savremenim kriterijumima broja postelja i na ambulantnom radu orijentaciji više nego hospitalnom. Tada će krenuti pravo restrukturiranje bolnica. Kojim novcem? U međuvremenu je sigurno da nam treba još opreme za zračenje malignih bolesnika. Taj tender se završava sutra. Na Vladi je definitivan zaključak. Plaća se račun do kraja godine i pet centara dobija novu opremu. Od januara kreće kupovina kola hitne pomoći, angeografija, nuklearnih magnetnih rezonanci i neophodne opreme koja je budžetom predviđena sa sumom od milijardu i 500 miliona dinara iz naših izvora. Šta sa bolnicama, sa hitnim intervencijama koje nisu rađene prethodnih 12 godina? U 20 bolnica će od maja meseca, posle pažljivo urađene studije, Evropska banka investirati 25 miliona evra, od Vranja pa do severa, od istoka do zapada. Na to još 15 miliona dolara investicija Svetske banke. To je ukupno 40 miliona evra koje će se uložiti u regionalne bolnice. Pitali ste za kliničke centre. Na internetu, može svako da proveri, novembra meseca je okačena informacija da se u decembru raspisuje međunarodni tender za studiju funkcionalnosti ili, kako vole da kažu anglosaksonci, fizibiliti studiju kliničkih centara Beograd, Novi Sad i Niš. Evropska agencija za rekonstrukciju finansira tu studiju sa 300.000 evra. Ta studija će trajati čitave ove godine. Klinički centri će biti racionalizovani, smanjenih posteljnih kapaciteta. Moramo se pogledati otvoreno u oči. To ide zajedno sa minimalnim paketom usluga, sa reorganizacijom službe, sa značajnijom participacijom. Naravno da tu nije kraj reforme. To je početak, a reforma će trajati sledećih 10 godina. Ni jedan sistem ne završi reformu zdravstva jednom za svagda, nego se stalno usavršava. Dakle, moj odgovor na vaše pitanje je - završićemo ih na racionalnijem nivou. Porodilište ćemo završiti u Novom Sadu, prvenstveno. U Požarevcu je počela da ga zida opština Požarevac, bez saglasnosti Ministarstva zdravlja. Sada naše inspekcije analiziraju da li su ti kapaciteti za tu bolnicu potrebni i da procenimo za šta su najpotrebniji i najkorisniji, pa će za to biti upotrebljeni.
Reč ima narodni poslanik Milan Radulović, posle njega narodna poslanica Nataša Jovanović.
Poštovani narodni poslanici, gospodo ministri, na pitanje kakav je predlog budžeta Republike Srbije za 2003. godinu, čini mi se da je najlakši i najjednostavniji, ali bogami i prilično tačan odgovor: budžet za 2003. godinu je isti kao budžet za 2002. Doduše, kada bi čovek upoređivao cifre, ima nekih izmena u nijansama. Nisu iste stavke kod svih razdela; ima nekih novih stavki unutar jednog razdela. Ali ideološka osnova budžeta je potpuno ista. Ideološku osnovu ovog budžeta gospodin premijer nam je vrlo precizno objasnio. To objašnjenje, ako mi dozvolite da parafraziram, glasi ovako: Republika Srbija je nasledila iz socijalizma jedanjako razgranat sistem socijalne politike, vrlo velika socijalna prava, koja je nekad pokrivala jedna stabilna privreda i privreda koja je bila u nešto boljem okruženju, pa je mogla da tajambiciozan socijalni sistem izdrži i finansira. Vlada Republike Srbije je odlučila da ništa od tih zatečenih socijalnih prava ne uskrati, da sva ta prava i dalje finansira i pri tom - kako kaže i gospodin predsednik Vlade, kako pominju i pojedini ministri da ne ostavi ni privredu samoj sebi. Da ne prepusti privredu tržištu. U jednu reč, tipičan socijalistički program. Doduše, premijer, kao đak frankfurtske škole i Habermasov učenik, socijalistički sistem naziva društvom socijalne solidarnosti, socijalnog saosećanja i socijalne pravde. Sve je to lepo. To jeste neki napredak u tumačenju socijalističke ideje. Međutim, šta ostaje od te ideje i šta ostaje od ovakvih budžeta? Ovakav budžet pokazuje da u Srbiji nema snage, da nema političke volje i da nema odlučnosti da se izađe iz socijalističkog sistema. Gospodin premijer je vrlo dobro danas elaborirao prednosti tog sistema. On se pozivao na penzionere, on se pozivao na sirote prosvetne radnike koji imaju male plate. Sa zadovoljstvom i sa pravom je isticao da profesori Univerziteta sada već imaju relativno pristojna primanja. Sve je to nešto što je očigledno, i sve je to je za pohvalu. Ali, predsednik Vlade je nas ovde opteretio jednom kvazi dilemom. Mislim da on sam zna da je to kvazidilema. Ta kvazidilema glasi: socijalizam ili divlji liberalizam. Nisam mogao da verujem da predsednik reformske Vlade u Srbiji 2002. godine uz pojam liberalizam upotrebljava epitet "divlji". Pri tom nam je objasnio šta je divlji liberalizam. Divlji liberalizam je kad Vlada ne ubira pare od poreskih obveznika u fondove i kad ne pomaže siromašnijim i nemoćnijim slojevima stanovništva, kad ne pomaže onima koji nisu sposobni da se na tržištu rada izbore za svoju egzistenciju i kad prepušta potpunuinicijativu privrednim subjektima. Međutim, gospodin predsednik Vlade dobro zna da u Evropi ne postoji ni jedna država u kojoj se porezi ne plaćaju, a postoje države koje imaju liberalnu privredu. Dakle, plaćaju se porezi svuda, i u liberalnoj privredi i u socijalističkoj privredi. Liberalna privreda i demokratski sistem razlikuju se od socijalističkog sistema po načinu kako se raspodeljuje ono što je ubrano od poreskih obveznika;razlikuju se i u tome kako stvaraju spoljni, tzv. makroekonomski ambijent u kome privredni subjekti deluju. U liberalnoj privredi i demokratskim društvima sredstva poreskih obveznika se raspoređuju socijalno nemoćnijim slojevima: raspoređuju se i u zdravstvo, i u školstvo i u penzione fondove (doduše, mnogo ređe u penzione fondove). Tamo postoje čvrsta pravila kako se to radi. Postoje budžeti koji su unapred isplanirani, kako radi i vaš ministar finansija. Ali, postoji i kontrola kako se budžetska sredstva troše. Postoje zakoni o ministrima, a ne samo o ministarstvima, zakoni kojima se precizno predviđa koja su prava jednog ministra, ali i koje su njegove odgovornosti i koje mu krivične mere prete ako nije u stanju da svaku svoju rashodovnu stavku obrazloži, da kaže da je taj novac otišao tu i tu i da je korist od toga što je taj novac poreskih obveznika upućen tu i tu, sadržana u tome i tome. Dakle, poreski obveznik je dao pare Vladi, Vlada je dala nekome, a od toga je neko dobio neku uslugu ili neko dobro. Imamo li mi takav zakon, imamo li mi takav mehanizam kontrole? Mi smo juče, gospodo, raspravljali o tome kako je Vlada 2001. godine prikupljala pare, kako je pare raspoređivala, na šta ih je potrošila i šta smo mi time kao društvo dobili. Kad smo mi o tome raspravljali, ovde je sedeo samo ministar finansija, koji nije mogao danam obrazloži gotovo ni jedan rashod. Ni na jedno konkretno pitanje čovek nije uspeo da da odgovor zato što ne može da zna svaki trošak koji je učinjen u nekom ministarstvu. Međutim, danas, kad Vlada ište pare, kad od nas traži poverenje da im kažemo: i dogodine skupljajte vi pare od poreskih obveznika, rasporedite ih ovako kako ste planirali svojim budžetom, pa ćete nam na kraju podneti izveštaj - danas su ovde svi ministri. Hronika parlamentarnog života u Srbiji je puna čudnih zgoda. Tako će i ovaj jučerašnji događaj: da jedna Vlada ne dođe u Skupštinu, kada se usvaja njen završni račun, ući u tu hroniku. Doduše, u poslednjih 45 godina je bilo mnogo takvih vlada. Ova nije prva, ali se svi građani Srbije nadaju da je ovo poslednja Vlada koja ne dođe u Skupštinu da obrazloži svoj trošak, a dođe kada treba da obrazlaže budžet. Mnogo bismo mi više od ministara čuli juče, a sve što su rekli danas, mogli su da nam kažu i juče, i mogli su i danas da nam iznesu svoj program za iduću godinu i ujedno da nam objasne ono što se dešavalo 2001. godine. Dakle, demokratski, liberalni sistem traži strogu kontrolu trošenja sredstava. U tome je cela stvar. Što se tiče onoga što se zove makroekonomski ambijent, ambijent koji Vlada kreira, u kome će poslovati privredni subjekti, socijalistički sistem i liberalni, demokratski sistem, takođe se razlikuju. Današnja Vlada Srbije, to je pošteno priznati, imala je vrlo solidne uspehe u obezbeđivanju makroekonomske stabilnosti. Ali, šta jesvrha i cilj i smisao makroekonomske stabilnosti? Njen je cilj da u taj okvir, stabilan okvir, uđu investicije, da uđu mala, srednja, velika i ne znam kakva još preduzeća, da ljudi koji imaju novac investiraju u taj okvir. Gospodin predsednik Vlade nam se žali da u Srbiji nema dovoljno investicija i veli dami imamo četiri milijarde evra u džepovima, ali naši ljudi neće da ulože u naš privredni sistem, iako je on vrlo stabilan, i objašnjava nam to psihološkom komponentom. Ljudi su izgubili poverenje u sistem. Psihološku komponentu svakako ne treba zanemariti, ali ne treba potpuno zanemariti ni činjenicu da ovaj narod, ljudi, mlađa generacija, srednja generacija, deo ljudi moje generacije, nikako više ne veruju ni u jedan socijalistički sistem, pa ni u ovaj koji pokušava da se modernizuje. Nije mogućno verovati u taj sistem. Da bi ljudi ulagali u taj prostor, stabilan prostor kojije Vlada obezbedila, Vlada mora da izgradi mehanizme tržišne privrede, mora da izgradi institucije, ekonomske institucije, koje će ljudima garantovati da je njihov novac, ako ne potpuno na sigurnom, a ono bar da je ušao u jedan normalan rizik, gde može možda da se oplodi, možda da se malo smanji, danas da se mnogo uveća, a sutra potpuno da se izgubi - ali su pravila unapred poznata i rizici su unapred uračunati. Isto tako, taj okvir bi morao da ima i jednu pravnu sigurnost. Kako može neko da ulaže u državu u kojoj još nije vraćena oteta privatna imovina, u državu u kojoj nije izvršena denacionalizacija, a sada se ta nacionalizovana imovina privatizuje. Ko da ulaže u državu koja prodaje preduzeća, pa onda iz tih preduzeća uvlači pare u svoje fondove, troši ih u socijalne svrhe, ili pak planira da ih ponovo vrati u privredu? O čemu je tu reč?Reč je o tome da se Vlada, gospodo, mnogo meša u privredu. Umesto da izgradi mehanizme tržišne privrede i pravnu sigurnost za privredne subjekte, ona se oslanja na svoju ekonomsku ingenioznost, moralni entuzijazam, na politički voluntarizam, i veruje da će najbolje parama poreskih obveznika da raspolaže upravo ona. To nije dobro za razvoj privrede. Ljudi to znaju i zato u takav privredni sistem ljudi ne mogu i neće ni da ulažu. Cela je mudrost u tome da Vlada, umesto svojih uredbi, svojih ponekada vrlo visprenih ekonomskih odluka kaže: izgradićemo mehanizme tržišne privrede, uspostavićemo pravnu sigurnost kakva postoji u drugim privredama, povući ćemo se iz privrede. Nema razloga da se Vlada ne povuče iz privrede. Sve do tada u našu privredu se neće ulagati. Prema tome, gospodin premijer nas je zaista stavio pred jednu lažnu dilemu. Nije ovde kod nas pitanje: socijalna država, društvo socijalne solidarnosti, ili, kako on zove, divlji liberalizam. Ovde je pitanje - da li smo mi za socijalizam i za Vladu koja ima moć da se meša u sve, ili smo za demokratiju koja će da ustanovi pravila kako se novac stiče i kako se raspoređuje? To je dilema. A nije nikakva demagogija reći da je mogućno izdržati isti ovaj socijalni sistem, a pri tom stvoriti bolje uslove za poslovanje privrede. Ne mora Vlada da ulaže u privredu. Ne traži niko od Vlade da investira u privredu. Od Vlade se samo traži da pare poreskih obveznika pravilno raspoređuje, a da privredi stvori ambijent da ona sa svojim znanjem i pameću stiče novac, pa će onda iz tako ojačale privrede biti više novca i za socijalne fondove, biće više novca i za školstvo, pa onda nećemo biti u situaciji da su nam nauka i prosveta, kao u svim nerazvijenim zemljama - trošak. Trošak, umesto da nam je znanje investicija u razvoj.
Ima reč predsednik Vlade Republike Srbije, gospodin Zoran Đinđić.
Sviđa mi se ovo dobro raspoloženje. Konačno jedan razlog za malo entuzijazma i kod vas, život je ponekad nepravedan, ali ima i svetlih trenutaka. Dakle, dve ili tri stvari treba da razjasnimo, jer je važno, zaista to sve dobronamerno shvatam i uvažavam ove argumente, ali treba da ih razmotrimo i sa druge strane. Najpre, oko kontrole, koja nema nikakve veze sa koncepcijom i filozofijom i budžeta i socijalne politike koju mi vodimo. Kontrole mora biti, bilo kakva da je politika, i u diktaturi bi moralo da bude kontrole, i u demokratiji, i u bilo kom poslu mora da bude kontrole. Ne bih to vezivao za demokratski karakter. Mislim da je naša dužnost da izgradimo takve mehanizme kontrole da, bez obzira na ideološki sadržaj politike, kontrola pre svega novca bude potpuno bez ostatka i perfektna. Mi imamo zakonom utvrđena prava koja se finansiraju iz budžeta, i možemo da donesemo odluku kao parlament, da je to pogrešno, ta prava održati. Onda to ne bi značilo da mi kroz budžet to menjamo, nego da Zakon o penzionom osiguranju, Zakon o socijalnim pravima, menjamo, što bi onda izazvalo, naravno, posledicu za budžet; ne bismo u budžetu imali obavezu da, ako ta prava ne mogu da se ostvare kroz svoje redovne kanale, da se onda ostvaruju kroz budžet. Znači, ako želimo da promenimo ovaj sistem, onda ga menjamo kroz promenu zakona, a ne kroz glasanje o budžetu. (Glas iz sale - legalisti.) Možete da verujete stvarno da smo legalisti. Za razliku od vas, stvarno smo legalisti. Hoćemo li da preskočimo tu kariku. Možemo, dakle, da raspravljamo o tome i mislim da je ta rasprava potpuno legitimna; da kažemo, podrazumeva se da je ova skupština vlasna da i zakone menja, i postavlja se pitanje - da li ona to treba da čini, da li treba da dovede u pitanje jedan sistem stečenih prava, kao što je pravo na penzije, kao što je pravo na ušteđevinu; i da kaže - ako smo uspeli na Pariskom klubu, da smanjimo naše dugove za dve trećine, zašto ne bismo i naše dugove prema građanima smanjili za dve trećine? To nam kažu strani poverioci; oni kažu - znate šta, ako smo vam mi odbili dve trećine vašeg dugovanja, zašto vi mislite da treba da vraćate vašim građanima jedan za jedan deviznu štednju; zašto mislite da treba da vraćate socijalnim kategorijama nazad to što im je dužna Vlada, ceo iznos; zašto mislite da unutar vaše ekonomije dugovi treba da se prebijaju na toj nominalnoj osnovi; zašto ne biste uveli vi Pariski klub u vašu zemlju i rekli - devizna štednja 33% se vraća, a 66, 67%, kao što je bio Pariski klub otpisuje se, jer je takvo bilo vreme. Znači, moguće je to. To su mogući argumenti. Protiv sam toga, mislim da treba voditi računa i o socijalnom stanju tog stanovništva. Ako mi razgovaramo sa Amerikom da nam otpiše 65% dugova, onda Amerika neće biti gladna ako to uradi. Ako mi razgovaramo sa našim penzionerima ili sa našim deviznim štedišama, nisam siguran da li će možda neko od njih da svojih 10 poslednjih godina života provede u bedi, samo zbog toga što smo mi prihvatili jedan princip kao univerzalni, a zapravo on ne može da bude univerzalni. Ako vi želite to, postavite taj predlog zakona i o tome na taj način ova skupština može da se izjašnjava. Onda to mora da bude jedan čist princip, da kažemo - mi prihvatamo čiste tržišne uslove, na svetskom tržištu smo uspeli da naše dugove reprogramiramo i definišemo na taj način, to ćemo uraditi na domaćem tržištu; moguće je to ekonomski raditi, ali mislim da bi to bila socijalna nepravda. Zakonom se utvrđuju ta prava i samo zakonom utvrđena prava mogu da se kroz budžet na ovaj način finansiraju. Procedura raznih trošenja se takođe definiše raznim propisima i zakonom, zakonom o nabavkama, a mislim da je ova skupština taj zakon jednoglasno izglasala i to o tenderima, i svaki predlog koji vodi povećanju kontrole trošenja para iz budžeta je dobrodošao. Sigurno da nije savršen ovaj predlog koji je dalo Ministarstvo, ali je ogroman napredak u odnosu na prethodno stanje i stavlja našu zemlju u red drugih kulturnih zemalja; doduše, ove zemlje u tranziciji posle 6, 7 godina donele su ove zakone koje smo mi sada doneli posle dve godine, a to znači o javnim nabavkama, o tenderu, o proceduri kontrole prilikom kupoprodaje. Ako ima nekih predloga da se ta kontrola poveća, mi smo spremni da je prihvatimo. Denacionalizacija; od svih preduzeća koja se privatizuju, jedan iznos od 5% se izdvaja u fond iz koga će biti nadoknađeni bivši vlasnici, tih preduzeća. Neko kaže - a zašto ne vratimo ta preduzeća; ona su po svom imenu sada možda ta preduzeća koja su nekada bila, "Toza Mrarković", ili kako su zvali "Sartid", koja po svemu drugome više nisu ta preduzeća koja su pre 50 godina bila. Zašto ne pokušamo da vartimo ta preduzeća vlasnicima? Zato što bi sudski sporovi oko toga ko je vlasnik trajali 10 godina, što bismo zaustavili jedan normalan proces i što bi ljudi koji rade u tim preduzećima bili hendikepirani u odnosu na ljude koji rade u drugim, normalnim društvenim preduzećima. Sigurno da taj vlasnik, ako mu je stalo do tog preduzeća, kakvo je ostavio pre 45 ili 50 godina, da ga neće zateći takvog kakvog ga je ostavio, ono se mnogo promenilo. Ako mu je stalo do vlasništva, on će dobiti realno vlasništvo u novcu koje će biti sasvim sigurno dovoljan da nadoknadi to njegovo pravo. Nije u drugim zemljama tako bilo, ovo je bio jedan fer pristup kojim je bivšim vlasnicima omogućeno da učestvuju finansijski sada u procesu privatizacije i da ostvare pravo na svoje bivše vlasništvo. Sada dolazimo do tog ključnog pitanja - socijalizam ili liberalizam, ili demokratija itd. Ako želimo državu socijalne pravde, onda moramo na drugoj strani da idemo u socijalizam i da se odreknemo demokratije, a mislim da je socijalna pravda suština demokratije i to upravo socijalna pravda na onaj način kako mi pokušavamo da je ostvarimo; ne socijalna pravda po izjednačavanju prihoda, nego socijalna pravda po stvaranju relativno ravnopravnih, startnih uslova i po pokušaju da onim slojevima stanovništva, koji ne mogu da učestvuju u toj utakmici ili još uvek ne mogu, društvo pomogne, a kako drugačije nego kroz porez i kroz budžet. To je za mene u ovim uslovima tranizicije socijalna pravda koja ne vodi u socijalizam. Šta je socijalizam? Socijalizam je ekonomsko uređenje koje se zasniva na državnoj, ili u svakom slučaju, ne privatnoj svojini u ekonomiji, zasniva se na netržišnim, tj. kontrolisanim cenama i zasniva se na jednom finansijskom sistemu političkog kreditiranja i banaka koje su u funkciji države. Da li mi danas imamo taj socijalizam kao sistem u Srbiji, nemamo ga. Mi nemamo taj socijalizam. Da li je, odmah ako nemamo taj socijalizam, alternativa to što vi predlažete, što sam ja nazvao - divlji liberalizam. Ne, postoji mogućnost u okviru jednog demokratskog tržišnog uređenja, većeg ili manjeg regulisanja tržišta od strane države, tj. vlasti, da se stvari rešavaju. Dame i gospodo divlji liberali, Ričard Nikson je 1971. godine imao zakon o kontroli cena i plata. Ričard Nikson je kao predsednike Republikanske stranke veći liberal nego vi. On je imao zakon u jednom trenutku američke privrede kojim je kontrolisao plate. Nisu mogle plate da se definišu na tržištu, nego je to činila Vlada; nazovite ga socijalistom, to odgovara vašem shvatanju realnosti, ali on je čovek bio vrlo konzervativan i vrlo liberalan. Danas u SAD postoji 138 državnih regulatornih agencija koje prate i regulišu sve od telekomunikacija do zaliha žvakaćih guma na skladištima i koje svakoga trenutka znaju koliko se sirovina nalazi u kojim skladištima i koliko je svakoga trenutka u transportu kojih sirovina važnih za američku privredu. Da li je to socijalizam? Ne, to je jedna, po mom ukusu previše uređena ekonomija, sa prevelikim učešćem države u ekonomiji. Naša ekonomija je 10 puta manje regulisana nego američka ekonomija. Ono što mi možemo da uradimo za našu ekonomiju, kao Vlada, 1.000 puta je manje nego što radi američka vlada za američku ekonomiju. Američka vlada daje svakoga dana dve milijarde dolara subvencija za američku poljoprivredu. Ona je uvela takve takse na uvoz čelika da ima rat sa Evropskom unijom. Američka vlada je posle 11. septembra dala hiljade milijardi dolara avionskoj američkoj industriji. Da li su to intervencije? To je liberalizam, to je odbrana svoje nacionalne ekonomije. Svaka zemlja mora da brani svoju nacionalnu ekonomiju, jer bez nacionalne ekonomije nema nacionalne nezavisnosti. Mi to ne možemo da radimo onoliko koliko bismo hteli zato što nemamo novca, zato što nemamo rezerve, a finansijske rezerve su potrošene u ovoj zemlji i zbog toga mi to vrlo skromno radimo. Pitanje, koliko Vlada treba da učestvuje u ekonomiji, to je pitanje koje treba da pitate privredu. Znači, nemojte vi kao filozofi da raspravljate metafizički o tome koliko treba Vlada da pomaže privredi, nego, neka privrednici kažu. Na svakog privrednika u Srbiji koga nađete i ko kaže da mu se Vlada mešala u posao, a on to ne voli, ja ću vam naći 10 onih koji mole da mu se mešamo, ali mi ne možemo zato što nemamo ni kapacitete, nemamo ni novac. Stotine njih bi volelo, ne samo novac, nego savet, podršku, neku ideju, kontakte sa nekim međunarodnim institucijama, a mi na žalost ne možemo da izađemo u susret svim tim zahtevima jer Vlada nema dovoljne kapacitete. Dakle, mislim da je ta priča, pusti tržište, jer će ono samo da reguliše svoje odnose, priča za malu decu. Postoji samo nekoliko zemalja na svetu koje su posle 200 ili 300 godina u prilici da im tržište funkcioniše na jedan normalan način, a da ljudi ne umiru na ulici od gladi zbog takvog tržišta koje funkcioniše na takav način. Mi moramo da vrlo pažljivo ocenimo koliko možemo da ne opteretimo sve građane Srbije kroz porez, koliko možemo da usmerimo novca prema onim socijalnim kategorijama stanovništva koje su, ne svojom krivicom, došle u situaciju da ne mogu da žive od svojih primanja. To su na jednoj strani penzioneri, na drugoj socijalna davanja i na trećoj strani to su ove budžetske finansirane funkcije, kao što su zdravstvo, školstvo, sudstvo, policija. To je to. Sve drugo su sitnice u budžetu. To je srž budžeta. Predlog ove vlade je da se vodi vrlo pažljiva politika u odnosu na te delove našeg društva, jer oni u jednom tržišnom poslovanju, gde onda pobeđuju oni koji imaju najoštrije laktove, ti delovi našeg društva će biti gubitnici tranzicije. To ne treba da se desi. Mislim da do sada u ovom periodu tranzicije ne može niko da kaže za sebe da je, zbog surove politike ove vlade ili ove skupštine, ovog zakonodavstva, on gubitnik tranzicije i da su reforme zapravo za njega jedno trajno loše rešenje. Znači, postoji manevarski prostor, ne mnogo veliki, da se vodi jedna reformska politika što mi radimo i zato imamo priznanje međunarodnih eksperata, a da se istovremeno praktikuje socijalna solidarnost i ovaj budžet je dokaz da mi to činimo.
Zahvaljujem gospodinu premijeru. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović. [[Žagor.]] Da li ste pomenuti? Proveriću u stenografskim beleškama da li ste pomenuti. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đinđiću, bilo je bespotrebno da nam ovoliko vremena oduzimate i replicirate kolegi iz DSS-a zato što su to vaši koalicioni partneri, glasali su za vašu Vladu i koliko sutra ćete opet biti zajedno. Dopustite nama, predstavnicima jedine prave opozicije, patriotskog opozicionog bloka [[žagor]] , da vam ukažemo na naše sugestije. Naravno, vi to nećete da poslušate i sve ono što smo mi uočili ne kaozamerke nego kao apsolutno neprihvatljive stvari u projekciji budžeta za 2003. godinu. Jedna odgovorna vlada, odgovorna vlast planirajući stavke prihoda i rashoda u budžetskoj godini koja tek treba da dođe mora da zna, a vi ste to jednim delom danas i rekli, da umnogome takva politika određuje i privredne tokove u našoj zemlji. Međutim, vi nam niste dali nikakva upečatljiva uverenja, osim nekih obmana kao i prošle godine, a koja se tiču privrednog rasta i poboljšanja za zaposlene u Srbiji. Ako govorimo oovako megalomanskom budžetskom projektu, po mišljenju srpskih radikala, a uverena sam i srpske javnosti, morate da imate u vidu činjenicu da ovolika planirana sredstva, koja je danas pominjao Aleksandar Vlahović, za investiranje u privredne tokove, od šest i po milijardi dinara, ne samo da nisu dovoljne kada se ima u vidu veliki broj koji tek treba da otpustite s posla i minimalne otpremnine koje treba da im isplatite, nego i zbog same činjenice da rast industrijske proizvodnje, koji vi planirate i prikazali ste nam to i u ovom prilogu uz budžet, ne može da zadovolji osnovni uslov da biste napunili ovako projektovani budžet, a to je da uberete porez da biste mogli da planirate ovako visoke stavke prihoda, a samim tim i rashoda. Budžetski deficit, po vašem mišljenju od 3,8% ukupnog društvenog proizvoda, kojim se vi hvalite i kažete da to i nije tako strašno, u nominalnom je iznosu visok, zbog toga štosmatram da, kao što se desilo i ove godine,nećete moći da ostvarite toliki projektovani budžet sa ovakvim deficitom za 2002. godinu. Mi smo danas pre podne o tome govorili - projektovani budžet je bio 234 milijarde, a uspeli ste nekako da namaknete 217. To je zbog toga što nećete dobiti punu kvotu obećane pomoći od vaših zapadnih mentora. Mene samo čudi kako je uopšte moguće, veoma malo vremena je za svakog poslanika SRS, da nam govorite o kreditima, o pomoći, o ekspertima sa zapada, koji vam pomažu da sprovodite vašu, više nego arogantnu, ekonomsku politiku i poražavajuću pre svega po radnike u našoj zemlji, kada se ima u vidu da ste vi kada ste došli na mesto premijera i ovi vaši koalicioni partneri iz DSS-a, i vi i Koštunica, govorili 2000. godine o šest milijardi dolara bespovratne američke pomoći. Zašto nas sada onda zamajavate sa kreditima koje treba da dobijete i objasnite pre svega vašem komšiji da nije pošteno, to je vaš slogan, da se on iz centra grada seli na Novi Beograd da bi školovao decu, znači da proda svoj stan, a da sve ostalo potroši da bi izdržavao porodicu, a vi gospodine Đinđiću da ne prodate ništa i iz centra da odete na Dedinje i daće Bog da se uskoro vratite u taj centar ili već ko zna gde vam bude bio put.
Molim narodnog poslanika Radulovića da sačeka da proverim u stenografskim beleškama, dobićete pravo na repliku, proveriću. Reč ima narodni poslanik Srđan Petrović. (Poslanik Radulović i grupa poslanika negoduje.) Čekam da mi sekretar donese stenografske beleške. Nećete biti oštećeni. Reč ima narodni poslanik Srđan Petrović. Da li je prisutan? (Nije.) Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, poslanička grupa SPS-a. (Poslanik Radulović i dalje negoduje, grupa poslanika takođe, žagor. Narodni poslanik Dejan Mihajlov reklamira povredu Poslovnika.) Povreda Poslovnika, izvolite, narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, nije isto kada nekom date repliku sutra ujutru zbog onoga o čemu se danas govorilo i kada to bude potpuno van konteksta. Ako treba da čekamo stenogram do sutra ujutru onda eventualno...
Za deset minuta ću dobiti stenografske beleške. [[Žagor.]]
Za deset minuta, dobro, taman kada se jednostavno više ne bude govorilo o ovome o čemu je bilo reči.Suština je da se o tome govori sada kada je to tema a ne kroz 15 minuta i jednostavno zamolio bih vas da date priliku gospodinu Raduloviću da govori. Pogrešno je protumačeno njegovo izlaganje tj. delovi njegovog izlaganja. Tako, jednostavno, ima više nego dovoljno osnova za repliku.
Izvolite, pravo na repliku ima narodni poslanik Milan Radulović, da verujemo predsedniku poslaničke grupe na reč, mada mu je teško verovati s obzirom na konsultacije i dogovore.
Osim pogrešnog tumačenja, da još malo neke stvari razjasnimo. Otići ću mirnije da spavam večeras, jer je gospodin premijerobećao da ipak neće restaurirati socijalizam u Srbiji. Zatim nam je - suprotno od onoga što stoji u stenogramu - objasnio da ekonomski liberalizam znači ekonomska sloboda, a ne ekonomsko divljaštvo. Razume dobro čovek šta je liberalna privreda i razume da liberalna privreda i društvo socijalne solidarnosti nisu dobro i zlo, da to nisu međusobno suprotstavljeni i isključujući procesi nego da su najčešće u savremenom društvu kompatibilni. Dakle, to što ste postavili kao jednu manihejsku kvazidilemu: socijalizamodnosno društvo socijalne pravde ili divlji liberalizam - to je lažna dilema, i vi to znate, i lepo ste nam to objasnili. Ali, pogrešno ste me inerpretirali, pa ljudi mogu steći utisak da se DSS zalaže za smanjivanje i ukidanje socijalnih prava. Nije. Mi se zalažemo za smanjivanje prava Vlade, [[Žagor.]] za smanjivanje prava Vladi. Ta prava bismo mi smanjili, a ne socijalna prava. [[Aplauz.]] Evo koja bismo prava smanjili. Umesto uredbi, mi bismo vas molili, a to ćemo i činiti, da donosite zakone kojima će se uspostaviti tržišni mehanizmi. Ne reguliše, naravno, samo tržište privredu, ali regulišu ekonomske institucije. Imamo li teinstituciije? Nemamo. Imamo li mi moderan politički sistem? Imamo li mi zakon o političkim strankama? Je li finansiranje stranaka izvor korupcije? Da li mi imamo, gospodine predsedniče Vlade, zakon o konfliktu interesa... U kojoj državi može ministar ili poslanik biti u upravnom odboru? Pa, Srbija je imala pre 1914.zakon o konflitku interesa. Nije moguće zato što se stvara šizofrena situacija, gospodine Jovanoviću. Ako ste član upravnog odbora, vi morate da štitite interese sistema ili preduzeća u kome ste član upavnog odbora. Ako ste poslanik, vi morate sve privredne subjekte da tretirate isto. Vićetepokušati da u parlamentu proturitezakon koji će da koristi vašem preduzeću: Ili ćete izneveriti svoje preduzeće u kome ste član upravnog odbora ako to ne učinite, ili ćete izneveriti poziciju narodnog poslanika ako to učinite. Dakle, nije moguće. Jedno i drugo nije moguće. Mi nemamo čitav niz zakona, kojima se, zaista, tek mora da reformiše politički sistem. Reformom političkog sistema mi ćemo dobiti vladu koja će podmirivati sve socijalne obaveze, ali će njena prava, njen uticaj i njen upliv u privredu biti smanjen. Nemojte me ubeđivati da privrednici kukaju za tim da se Vlada meša u privredu.
Upozoravam vas na prekoračenje dozvoljenog vremena.
Liberalna privreda traži da se političkoj oligarhiji, koja ovom zemljom vlada 60 godina, stavi međa, da jednom spozna dokle sme, i šta više ne sme. Ništa drugo nije potrebno liberalnoj privredi.
Pravo na repliku, narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Mićić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, cenim kolegu poslanika iz DSS-a, ne samo zbog godina nego i zbog načina na koji radi svoj posao. On je uvek odgovorno diskutovao i ti stenogrami i beleške koje su za nama su dokaz svega toga. Samo vas molim da ne ostane nešto nedorečeno među nama. Nemoguće je sprovesti reforme bez reformatora i nemoguće je stvarati moderan politički sistem bez spremnosti da se zasuču rukavi i u tome aktivno učestvuje i radi. Preko svake mere je isticanje patriotizma i ljubavi prema domovini, poštovanje naroda, aistovremeno činjenje svega onoga što je prema tome suprotno. Čitav dan slušamo lekcije o nespremnosti Vlade ili nas kao poslaničke većine da za nešto što smo radili položimo račun. DSS juče nije učestvovala u raspravi u kojoj se govorilo o tom računu. Imali ste neke stranačke prioritete koji nemaju nikakve veze sa ovim parlamentom. Zbog toga nemojte nama danas govoriti i imputirati takvu vrstu nedorečenosti na ovakav način. Godinu dana sam radio u okviru naše koalicije na poslu odgovaranja onim zakonskim obavezama sa kojima smo se suočili kao nova vlast i koje nam nalažu da formiramo upravne odbore. Tako da 90% vremena smo potrošili u borbi sa DSS-om, koja je uvek tražila najodgovornija mesta u upravnim odborima, bez obzira na kriterijume koji se podrazumevaju. Mogu da vam navedem brojna mesta na kojima smo pogazili te kriterijume zbog političkog mira unutar naše koalicije. Ako smo negde grešili, grešili smo u tome što smo mislili da se može nešto promeniti što je nepromenljivo. Kao što nismo mogli sa Miloševićem da menjamo Srbiju, tako ne možemo da menjamo ni sa onima koji su Miloševićeva senka [[žagor]] , ako ne zbog onoga što rade, onda zbog toga što se osećaju prijatno u njegovom okruženju. Ovo je rasprava o budžetu, ovo je rasprava o javnim finansijama, nije političko predavanje o socijalizmu ili liberalnoj ekonomiji, Ako mislite da jedno drugo isključuje, ne isključuje. Ako mislite da je moguće stvoriti napredno društvo u ovoj zemlji kroz floskule, neiskrenosti, demagogiju, onda ćete zapravo uraditi ono što se u ovoj zemlji radilo prethodnih 50 godina i ono na šta ukazujete kao nešto što je loše. Nije ova država propala zato što nije imala potencijala ili što nije mogla da izdrži. Propala je zbog loših ljudi koji su je vodili. Toliko želim da vam kažem i mislim da vas nisam povredio. Poštujem ono što vi radite, ali zaista između toga što ste vi učinili i onoga što čini vaša poslanička grupa u ovom parlamentu postoji puno razlike.
Povreda Poslovnika?
U ime poslaničke grupe SPS zamolio bih gospodina Jovanovića, a i druge prisutne poslanike DOS-a, da ako žele da vode političke obračune sa svojim bivšim koalicionim partnerima, koji to još uvek jesu, da to rade javno. Skupština je mesto za tako nešto, da nas socijaliste i predsednika Miloševića ostave van te priče. Ako hoćemo pošteno, svi smo mi u njegovoj senci. Ako imate nešto na naš račun, onda izvolite i recite: gospodo socijalisti, to to i to. Rado ćemo odgovoriti.
Replika. Narodni poslanik Dejan Mihajlov.
[[Žagor.]] Ako možete da umirete samo salu...
Ako vi možete da zamolite vaše poslanike da vas saslušaju.
Donji deo sale više liči na galeriju, svi stoje, a ne sede, a to je verovatno posledica dugotrajnog rada i to je opravdano. U nedostatku argumenata, preostaje demagogija. Nekome zalepiti etiketu i to je onda dovoljno. Ako neko govori o Miloševićevoj senci, neka pogleda samo svoju vladu i videće koliko je ta senka velika u njihovoj vladi. Mislim da je to najbolja senka. Neka pogleda svoje stranačke redove i sve ostale i videće kako je ta senka velika. [[Žagor.]] Ono što je gore od senke, to je način rada. A da bi se promenila država i da bi se krenulo u reforme moraju da se sprovode tako što ćete početi od sebe, tako što ćete da ukinete privilegije koje je uspostavio Miloševićev režim i koje su nasledili iz jednog drugog perioda. To je prvo. Najpre morate reformisati sebe da biste mogli da reformišete državu. Reforme se sprovode po principu, ko muve bez glave i reforme će uspeti, ali pacijent izgleda neće da preživi. Reforme koje sprovodite su ništa drugo do mrtvo slovo na papiru. Reforme privatnih računa i reforme svih drugih stvari, samo ne reforme države. [[Žagor.]] Reforme koje vi sprovodite u Srbiji su dovele Srbiju na 147 mesto zemalja za strane investicije. Pogledajte malo engleske časopise, pogledajte, nemojte izvlačiti samo ono što vam odgovara. Reforme u Srbiji su dovele do toga da imamo 835.000 lažnih ljudi na biračkom spisku: da maltene 90% ljudi živi na rubu socijalne egzistencije; da vlast ne deli sudbinu naroda, da se vlast od tog naroda odvojila. Reforme u Srbiji su dovele do toga da vladajuća koalicija u Srbiji nema kandidata na predsedničkim izborima. Vladajuća koalicija ne sme da izađe na izbore i ona se tih izbra plaši. Vladajuća koalicija konačno u Srbiji je poražena i da ona svoju vlast temelji na kupovini glasova za budžet. Ovde se govori o ciframa, o desetinama hiljada evra koji se nude poslanicima da bi glasali za budžet, kako bi se dobilo 126 glasova. Ova vlada neće dobiti 126 glasova za budžet i to će dovoljno govoriti o rejtingu koji ta vlada uživa u Skupštini i poverenju koje ta Vlada više nema. Ova vlada više nije ona što je bila, odvojila se od naroda. Jednostavno svoju moć i svoju vlast temelji na goloj laži i medijskim manipulacijama.
Ne može replika, završili smo sa repliciranjem. Reč ima narodni poslanik Radojko Petrić, a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Miroljub Veljković.
Poštovano predsedništvo, poštovani poslanici, dame i gospodo članovi Vlade, donošenjem budžeta...
Dame i gospodo, molim za malo pažnje, znam da ste umorni, sada je 22,30 časova, molim vas da saslušamo narodnog poslanika. Molim narodne poslanike da zauzmu svoja mesta.
Donošenjem budžeta osnovno je da država zadovolji neophodne potrebe korisnika javne potrošnje, a da pri tom preterano ne optereti privredu i građane. Takođe, preko budžeta država jednim delom obezbeđuje stvaranje povoljnog tržišnog i investicionog ambijenta za razvoj zemlje. Pogledajmo da li Vlada ovim predlogom koji danas razmatramo to i obezbeđuje. Pođimo konkretno redom. Planirani budžet od 261 milijarde predstavlja u odnosu na ovu godinu povećanje od 44 milijarde ili preko 20%. Ne znam, na čemu Vlada temelji ovoliko povećanje, ako na drugoj strani planira u 2003. godini rast bruto domaćeg proizvoda od 5% i očekuje inflaciju od 9%. Posebno je zabrinjavajuće što planirana javna potrošnja učestvuje u bruto domaćem proizvodu skoro sa 50%. Ovo je u stvari najveće učešće javne potrošnje u domaćem bruto proizvodu u odnosu na sve evropske zemlje, koje su u procesu tranzicije, a da ne govorimo o razvijenim zemljama. Šta je sa proklamovanim ciljem smanjenja učešća javne potrošnje i jačanja ekonomije? Kako pravdati planirani deficit od skoro 47 milijardi dinara. To je deficit od 18% ili skoro od 1/5 planiranog budžeta. Teško se može pravdati predlog Vlade da se deo deficita pokrije iz kredita kod banaka u zemlji i inostranstvu u iznosu od 22 milijarde, iz sredstava prodaje preduzeća u iznosu od 15 milijardi. U redu bi bilo da se vrši zaduživanje kod banaka u zemlji i inostranstvu za nabavku repromaterijala, za nabavku opreme ili za neke investicije, kojima bi se dimenzionirala prozvodnja i stvarala dobit. Zaduživanje kod banaka radi pokrića budžetskog deficita nosi velike posledice za budući period. Uzeti krediti moraju da se vrate, uvećani za kamatu, a pošto se koriste za pokriće budžetskog deficita, odnosno idu za javnu potrošnju mogu da se vrate samo iz poreza i iz sličnih javnih prihoda, a to u stvari vodi usporavanju privrednih tokova i smanjenju privrednih aktivnosti. Kako je zbog poznatih okolnosti, u prvom redu zbog ekonomskih sankcija poslednjih godina bilo malo ulaganja u novu tehnologiju, u opremu, to bi bilo normalno da se zaduživanje prevashodno vrši u pravcu nabavke nove opreme. Bilo binormalno da se za istu svrhu izdvoji najveći deo koji se dobija od prodaje preduzeća. Kako pravdati predlog Vlade da od prodaje preduzeća izdvoji 15,4 milijarde dinara ili 250 miliona dolara za pokriće budžetskog deficita? Kako ćemo se sa zastarelom opremom i tehnologijom takmičiti na svetskom tržištu? Ne možemo to postići sa jeftinom radnom snagom. Učešće radne snage u ukupnim troškovima smanjeno je na 10 do 15% i to više u međunarodnoj trgovini ne predstavlja neku naročitu prednost. Kako ćemo zaposliti stotine hiljada otpuštenih radnika iz proizvodnje i kako ćemo pokrenuti proizvodnju? Da li Vladu brinu porazni rezultati u spoljno-trgovinskoj razmeni? Pokrivenost uvoza izvozom, a o tomeje danas bilo dosta govora, prelazi svega 1/3, u stvari 36%. Takvo stanje je nezabeleženo u istoriji Srbije, izuzev za ove dve poslednje godine. Očekuje se da će spoljno -trgovinski deficit u ovoj godini preći 3,5 milijarde dolara. Kako ćemo moći kasnije da platimo ove dugove? Bez obzira što smo danas čuli da dobijamo povoljne kredite sa grejs periodom itd, ali molim vas i za grejs period, za period mirovanja pripisuje se interkalarna kamata glavnom dugu i sve to posle mora da se plati. Posebno je loše što u ukupnom uvozu mašine i oprema učestvuju sa svega 12% i da je uvoz robe široke potrošnje iznad našeg ukupnog izvoza. U ovolikom, preobimnom budžetu bilo je logično da se deo sredstava odvoji za stimulaciju izvoza. Možda Vlada misli da je dobro što je građane snabdela bananama i da ne treba da se brine da obezbedi stimulaciju za izvoz. Kod dela raspoređivanja budžeta na korisnike smatram da je bilo neophodno da se obezbedi više sredstava za razvoj agrara. Podsećam da finansijska podrška poljoprivrednicima u zemljama OEBS-a iznosi oko 31% svih proizvodnih troškova. U smislu razvoja međunarodnog turizma neophodno je povećati predloženi iznos za propagandu turističke ponude Srbije inostranstvu, jer je stvarno simboličan iznos predložen. U predlogu budžeta Vlada je očigledno zapostavila razvoj 37 nedovoljno razvijenih opština. Te opštine umesto da se približavaju republičkom proseku, sve više zaostaju. Neophodno je da se umesto jedne milijarde, koliko je bilo predviđeno i za ovu 2002. godinu, Fondu za razvoj Republike obezbedi još dve milijarde dinara i to namenski za podsticaj razvoja opština sa nedovoljno razvijenog područja. Veoma je bitno, jer 37 opština predstavlja zaista veliko područje u Srbiji, zna se da se jedino ekonomskim razvojem obezbeđuje i ekonomska i socijalna i politička stabilnost, a to treba imati pre svega u vidu kada se radi o opštinama sa mešovito nacionalnim sastavom stanovništva i da je to u interesu svih građana koji u njima žive. Ne zaboravimo da i najrazvijenije zemlje vode računa o svom regionalnom razvoju. Predsednik Vlade malopre reče da je i prošle godine na ovo podnet amandman i tačno je, socijalisti su podneli amandman i prošle godine i ove, ali ne samo da se poveća iznos Fondu za razvoj, nego namenski za ove nerazvijene opštine u Srbiji, gde ih prema zakonu i kriterijumima zaista postoji 37. Zbog ograničenog vremena za diskusiju nemoguće je izneti još niz primedbi, koje bi trebalo da budu predmet razmatranja. Nije to moguće učiniti ni kod rasprave u pojedinostima, iako predsednik Vlade reče da ćemo imati šansu prilikom rasprave u pojedinostimada detaljnije raspravljamo i predlažemo po pojedinim stavkama. Nije to moguće, jer je na celokupno raspoređivanje sredstava budžeta od 261 milijardu dinara sadržanih na 24 strane predloga ovog zakona, moguće da cela poslanička grupa da samo jedan amandman i da taj amandman objasni i obrazloži u roku od tri minuta. Gospodo iz DOS-a, koji ste ovo nametnuli, ocenite koliko je ovo u duhu pravog parlamentarizma. Radi informisanja želim da vas podsetim da američki kongres kada donosi budžet raspravlja stavku po stavku. Potrebno je iz toga izvući neku pouku i za nas.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Veljković, a sledeći je narodni poslanik Zoran R. Anđelković.
Gospodine Đeliću, imam neki lud osećaj da ovi Koštuničini neće da vam glasaju budžet. Nemojte da očajavate. Biće dovoljno da Žak Širak ili Lin Montgomeri, supruga američkog ambasadora, okrenu Koštunicu i biće sve u redu, ako su mogli da ga nagovore da se kandiduje za predsednika Srbije. Prošlogodišnja kritika gospodina Đinđića da su ministri budžet za 2002. godinu slabo branili, vi ste bukvalno shvatili. Maltene ovde ste nas pobili vašom diskusijom, a na jednu diskusiju narodnog poslanika izlazi pet ministara. Vi kao Vlada treba da izađete pred ovaj dom, da date budžet, da čujete i pohvale i da čujete kritike, a onda da to sintetizujete, da izađete i da onda čujemo odgovore na kritike itd. Ovako ste nam uzeli silno vreme i možemo doručak ovde da sačekamo. Neću direktno ništa govoriti o samom budžetu, o budžetskim stavkama na prihodnoj i rashodnoj strani; Nešto ću reći o politici javne potrošnje u ovoj zemlji. Vlada je to bombasto nazvala - memorandum o ekonomskoj i fiskalnoj politici za budžetsku 2003. godinu. Politika javne potrošnje u ovoj zemlji, tvrdim, nerealna je, rasipnička, neprilagođena ekonomskoj snazi privrede i stanovništva. To je politika koja će produbiti, sasvim sigurno, privrednu recesiju, ekonomski potpuno iscediti stanovništvo i izazvati velike socijalne potrese. To je jedna, dame i gospodo, izuzetno opasna politika. Gde su dokazi za ove moje tvrdnje? Vlada, koja javnu potrošnju planira na nivou preko 8 milijardi evra ili 8 milijardi dolara je Vlada koja namerava da ukine svaku privrednu aktivnost u zemlji, da pokasapi stanovništvo u ekonomskom smislu i verovatno sama sebe ukine ovakvom politikom, jer je očito da se iz realnih izvora ovo ne može namaći. Kada kažem javna potrošnja, ponovo da ne bude zablude, mislim na republički budžet, na budžete fondova, na budžete lokalnih samouprava, odnosno opština i mislim na budžet ove nakaradne tvorevine, koju pravite na saveznom nivou, a to vam je, dame i gospodo, otprilike ovako: to je po 1.200 evra po glavi stanovnika; sa kape na kapu, od bebe u kolevci do čoveka sa jednom nogom u grobu. Znači, jedna prosečna četvoročlana porodica treba da plati godišnje 4.800 evra. Da li to može prosečna srpska porodica da plati? Sasvim je svejedno da li će to platiti preko poreza na promet, da li će to platiti preko poreza i doprinosa na plate, preko poreza na dohodak, na imovinu itd; otprilike, toliko bi svaka porodica u zemlji trebalo da odvoji. Mislim da to prosečna srpska porodica neće moći da plati. Siguran sam da to gospodin Đelić i gospodin Đinđić znaju, da to neće moći. Normalno, ova vlada planira da se ta ogromna budžetska rupa ili budžetski deficit popuni prihodima od privatizacije, donacijama i zaduživanjem u inostranstvu. Samo se pitam da li je to normalna, da li je to pametna i odgovorna državna politika. Nije li možda pametnije da se prihodima od privatizacije pokrene jedan investicioni ciklus u javnom sektoru i samim tim pokrene privredna mašina u zemlji? Nije li pametnije da ino kredite upotrebimo za direktnu finansijsku injekciju ovoj posustaloj srpskoj privredi, a ne npr. te kredite potrošiti na neko fantomsko koordinaciono telo koje vodi Nebojša Čović i koje koristi ta sredstva, sasvim izvesno, za neke svoje privredne aktivnosti na jugu Srbije. Poštovani narodni poslanici, ovaj budžet ne treba prihvatiti. Ovaj memorandum o javnoj potrošnji treba odbaciti i time naterati ovu vladu da svoje apetite prilagodi ekonomskoj snazi privrede i stanovništva. Ako ne uspemo to da je nateramo, a vidim da nećemo moći, onda ovu vladu treba oboriti.
Reč ima narodni poslanik Zoran R. Anđelković. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Aleksandar Vučić.
Dame i gospodo, pošto raspravljamo o budžetu u 11 noću, nadam se da se ovaj noćni budžet neće trošiti samo noću, nego će se trošiti i danju. Izgleda da je to toliko važno pitanje da treba odvojiti noć za njega, a ne dan. Mislio sam da je toliko važno raspravljati o jednom budžetu za narednu godinu, za 2003. godinu, da bi bilo dobro, pošteno, korektno da se o tom budžetu raspravlja u toku jednog redovnog, normalnog dana, a ne u toku neke noćne vanredne sednice, kao da, ukoliko se noćas ne završi ova rasprava, sutra neće biti budžeta. Mislim da nije baš tako, ali to je vaša odluka i imate pravo i noću i danju. Drugo, moram da kažem jednu opasku iz ove prethodne rasprave koja je bila. Izgleda da DSS-u i DS-u fali toliko Milošević, da su se pokajali što su doneli uredbu oko izručenja, što je normalno. Bilo bi dobro da se odmah u toku noći zakaže sednica Vlade, da se ta odluka i uredba povuče. (Predsednik: Vi se vratite na temu, po tom osnovu ste dobili reč.) Ne, nego na temu onih koji su ovde razgovarali i pričali o Miloševiću, a ne o budžetu. (Predsednik: Oni su koristili pravo replike i ne moraju da se drže teme, a vi ste dobili reč zato što ste prijavljeni na listi da učestvujete u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu.) Gospođo predsednice, pričam o temi. Da je ovo tema, čak i da nije replika i da nije diskusija i da nije bilo bavljenja poslanika DS-a i DSS-a gospodinom Miloševićem, mi smo predložili amandman da se obezbede sredstva za odbranu ljudi koji su optuženi pred Haškim tribunalom. Prema tome, čak i po toj osnovi imam pravo o ovoj temi da govorim, ali o temi kako su šefovi poslaničkih grupa govorili o Miloševiću govori da im on fali ovde. Zato, pošto fali, a logično da fali, treba da se obezbedi njegov povratak. Pošto su govorili o senkama, verovatno su mnogo čitali knjigu Tim Maršala "Igre senki". (Predsednik: Pošto se ne držite mojih upozorenja, na osnovu člana 101. izričem vam opomenu, gospodine Anđelkoviću.) Meni opomena što odgovaram njima, a oni verovatno imaju pravo da pričaju o Miloševiću, pošto njima više fali. Kada je reč o budžetu, naravno, iz ovog predmeta koji smo ovde dobili je jasno i ovde je večeras to u više navrata rečeno, da je budžet 261 milijarda. To je, tačnije, za ove tri godine uvećanje devet puta. To znači da je najmanje devet puta povećanje rashoda ili bolje reći opterećenja građana Srbije za punjenje ovog budžeta. Naravno, svaki budžet je važan kao jedan ne samo bilans ili bolje reći stvaranje kolorita finansijskog poslovanja jedne privrede i uopšte društva, već stvaranje uslova o tome kako će i na koji način jedna država da funkcioniše i u ekonomskom i u svakom drugom smislu. Ministar Đelić je ovde govorio da je ovo najprecizniji bidžet, da ide do treće decimale, da je on transparentan, da govori o prihodima i rashodima u svakom tom pogledu za svaku stavku. Međutim, moram da kažem, iskren da budem, gledao sam precizno te decimale i gledao sam tu transparentnost i moram da pohvalim ovaj zadnji deo, od 85 strane pa nadalje. On govori, tačno je, na neki način transparentno, a to je o finansijskim planovima odgovarajućih fondova, i Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje; i invalidsko osiguranje radnika i samostalne delatnosti; i Zavoda za zdravstveno osiguranje i Republičkog zavoda za tržište rada. To je u redu i to je dobro. Nadam se, ako već govorimo o transparentnosti ovog budžeta, da ovako kako je od 85 strane transparentno, kako će se trošiti sredstva za ove fondove, onda je trebalo prilog da dobijemo za svako ministarstvo, na isti način, transparentnost trošenja tog budžeta. Inače, kad vi pogledate sada ovde stavku od 100, 200 miliona ili više sredstava i sad vi pričate o tome da je to transparentno i da iz toga znamo kako će se trošiti pare, to nema veze, to nije tačno, to nije moguće. Ako hoćete već da kažete transparentno i ako se usvajaju, nadam se da se i dalje usvajaju budžeti ministarstava na predlog ministra u Vladi Republike Srbije, onda bi bilo dobro da u prilogu dobijemo i te predloge ministarstava, kako će se ove pozicije trošiti. Onda bi mi mogli da na jedan korektan način raspravljamo o tome da li su te pozicije dobre, da li su one korisne, da li su one potrebne i da li će izvršiti u pravom smislu te reči budžet. Šta nas interesuje? Nas interesuje da li se iz ovih rashoda koje ovde imamo mogu zadovoljiti osnovne funkcije građana Srbije. Kad govorimo o nekoliko tih segmenata, da li se, na primer, u obrazovanju može završiti i obezbediti ta jedna socijalna komponenta da mogu studenti da besplatno studiraju, da studenti na Pravnom fakultetu ne moraju da štrajkuju zato što ne mogu da plate ispit. Da li ministar prosvete garantuje da ovaj budžet, kada je reč o prosveti, može da obezbedi da odlični đaci iz srednje škole mogu da se upišu na fakultete bez obzira na njihov socijalni status, ili ne garantuje? Da li je to taj finansijski plan koji ovde to obezbeđuje ili to ne obezbeđuje. To je ona socijalna komponenta koju mi socijalisti želimo da znamo i šta je ono što mi tražimo da znamo. Da li se kod Ministarstva zdravlja, da li to ovaj program i ovaj deo kad je reč o troškovima Ministarstva zdravlja,obezbeđuje da neko na ulici tamo ne umire zato što nema sredstva, da se ta lista lekova stalno ne smanjuje do one mere da ne može onaj ko nema para da se leči. Da li taj budžet za Ministarstvo zdravlja obezbeđuje da bolestan može da se leči, a ne samo onaj koji ima para i da li on u celini obezbeđuje da može da se obezbedi adekvatno finansiranje plata onim zaposlenima, pre svega u zdravstvu, obrazovanju, policiji i sudstvu, koji su direktno vezani na budžet. To se iz ovoga jasno ne može na pravi način videti. Ako bi sa ovim stavkama mi sada razgovarali i baratali, to je gotovo nemoguće videti, ne zato što je sitno, nego zato što se iz ovoga ništa ne vidi. Razumem barem ja dobro budžet. Kada je reč o uslugama npr. ili kada je reč o ovoj cifri koja je ovde na početku bila, a to je skoro negde oko 5 milijardi, znači, tri milijarde i 200 je ugovor o delu i milijardu i 260 putni troškovi. Npr. da li se, kada je reč o obrazovanju, tu podrazumeva ili da li su na teret toga i troškovi stručnog rada tima Kovač-Cerović, koji je radio, a pomoćnici su ministra, pa su radili taj posao uz glavni posao. Da li je ugovor o delu sa njima o onome što su radili u okviru ministarstva, ono što su troškovi ovog ministarstva kada je reč o ugovoru o delu? Moram da priznam, neke cifre ovde imam, da li su tačne ili nisu, ali su cifre mnogo gadne i mnogo teške, ako je istina. Ako je istina, govorim o prethodnoj godini, proverite Cerović-Kovač, precizno govorim, ne govorim ništa na pamet kada je reč o tim ciframa. Drugo, ovde je bilo reči o nevladinim organizacijama. Prvo, da je upotrebljen termin koji je zakonski, a to je udruženje građana, bilo bi ovde manje rasprava i dilema. Socijalisti nisu protiv finansiranja udruženja građana koja su korisni za građane Srbije. Protiv su finansiranja odgovarajućih nevladinih organizacija koje očito rade, ne samo zato što su se finansirale od Soroša i nekih drugih međunarodnih institucija i radile protiv ove zemlje, nego i danas rade protiv ove zemlje, rade na razbijanju ove zemlje. Naravno da oni ne mogu biti deo finansiranja ni na koji način. Ne da li je to mnogo ili ne, nego ne mogu biti deo finansiranja iz Vlade Republike Srbije. Logično je da jedan deo udruženja građana, koja su potrebna i u interesu građana Srbije, treba finansirati. Zatim, mislim da, kada je reč o finansiranju, npr. ovde se u jednoj stavci govori o 10 milijardi za ŽTP i Kapetaniju. Pazite, u istoj stavci je Kapetanija i ŽTP. Pa, ispašće na kraju da Kapetanija može dobitidevet milijardi od ovih sredstava, a ŽTP milijardu. Ako smo želeli da imamo transparentan budžet i ako znamo unapred koji je to deo, onda da znaju ljudi na železnici da će dobiti devet ili osam, a da će ovi iz Kapetanije dobiti dve. Znate kako, pošto ovde imamo stalno primera, to je kao kada bi između bika i miša, pa kao, oni će zajedno da dobiju nešto tamo da jedu, a ovde je reč o dva potpuno različita subjekta, maksimalno različita. Prema tome, mislim da ministar ovde stalno barata krupnim rečima - transparetno, veliko, prvi put u životu, nikada se to nije dogodilo, ali ovaj budžet u suštini je, od 85 strane pa nadalje transparetan, a do 85 strane on potpuno zamagljuje situacije, zamagljuje prihode i rashode ovog budžeta. Naravno, još kada je reč o tim prihodima, nisam ni danas dobio odgovor, iako sam pitao - da li u ovim prihodima, koji su ovde tretirani, ulazi kamata po oročenim sredstvima kod NBJ, ili je neko odobrio Dinkiću da tu kamatu ne plaća? Prethodni guverner je to plaćao. Da li je to privatan dil nekoga u G-17, da li je ZOP plaćao do sada i da li ulazi ovde, da li je plaćao usluge na onaj prihod, a reč je o dve milijarde i 800 dinara, i ko je, ukoliko to nije plaćao, odobrio Dinkiću da to ne plaća u budžet Republike Srbije, da li je to privatna politika, lična politika, ili je to ova skupština, ili možda Vlada, imala pravo da odobri nekome da ne plaća porez na usluge? To je sve ono što mislim da je važno da se zna, tačno šta su prihodi i šta su rashodi, a da je ovaj budžet, naravno, od 261 milijaradu, jedno poresko opterećenje građana Srbije, koje oni teško mogu da izdrže, s jedne strane, a s druge strane, da se ne obezbedi povećanje ekonomskog boljitka onima koji su na budžetu. O tome je bilo reči. Jer, ako je 9% inflacija, a predviđa se 10% povećanje plate u prosveti i zdravstvu, to znači da je ekonomsko poboljšanje 1%. Ako je plus inflacija, to je nešto drugo. Ali, na ovaj način je ovo shvaćeno, shvatio sam da je 9% inflacija, 10% povećanje. Prema tome, ispada da će 1% oni biti ekonomski u povoljnijem položaju na kraju 2003. godine, nego što će 1. januara 2003. godine biti. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Vučić. Poslanička grupa SRS ima još 10 minuta. Posle njega je narodni poslanik Golub Rajić, a poslanička grupa SPS-a ima još tri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam zašto nas je Vlada naterala da radimo do 23,00 sata, zašto ovo nije obavljeno mnogo ranije, kada je bilo vreme? [[Dobacivanje iz sale.]] Nemojte vi da se mešate u ono što govorim, niti vam je to pravo, niti smete to da činite i niste vi tu da dajete odgovore, a kada vas budem pitao onda vi izađite pa kažite. Ali, izgleda da vam se usladilo to da dobijate funkcije protivzakonito, pa ste rešili i funkciju predsednika Vlade da dobijete. Za razliku od drugih poslaničkih grupa, koje su govorile i o tome kako je potrebno prebaciti nešto novca, odnosno više novca u različite pozicije i različite razdele, mi iz poslaničke grupe SRS to nismo činili. Mi smo, rekao bih, bez ikakve demagogije tražili jedan restriktivni budžet, tražili smo, dakle, smanjenje potrošnje, štednju, tražili smo da se smanji, odnosno da ne postoji budžetski deficit od 46 milijardi i 900 miliona dinara. Tražili smo to zato što smatramo da je to jedina šansa i jedina mogućnost da Srbija krene putem napred, ali smo videli i nekoliko stvari koje su morale da budu promenjene u ovom budžetu - prostom analizom, postoje stvari na koje niko nije pružio odgovor, niti pokušao da to učini. Pogledajte samo razdeo predsednika Republike, u kome se govori o nekih 90 miliona za mašine i opremu. Ne znam da li je za Koštunicu, ili za koga drugog, izračunajte da je to 360 automobila "Jugo" na godišnjem nivou. Znam da će predsednik Srbije postati gospodin Šešelj, ali ne verujem da ste ovo njemu namenili i da znate zašto to treba da se uradi. A onda bih vam ukazao na nekoliko neverovatnih nelogičnosti, a to su putni troškovi predviđeni za pojedina ministarstva. Pogledajte Ministarstvo za ekonomske veze sa inostranstvom, ako sam dobro zapamtio, a mislim da jesam, 28,5 miliona je predviđeno samo za putne troškove. Gde idu ti ljudi? Nedeljno tri puta da putuju u Sidnej i da plaćaju povratnu kartu, ne može toliko da izađe na godišnjem nivou. Uzeo sam grad za koji je najskuplja avionska karta. Gde ti ljudi toliko idu? Ako je za Ministarstvo vera 350.000, ako je za Ministarstvo za nauku i tehnologiju 580.000, gde ide taj čovek, šta taj radi, da li na Mars putuje? Gde idu ti ljudi sa 28,5 miliona? To je moglo da se prebaci u onih sedam milijardi i 530 hiljada za poljoprivredu, da se te subvencije povećaju. Imamo taj amandman da se poveća do devet milijardi, različitim uštedama je to moglo da se uradi, a ne da je danas neophodno 30 vagona za jedan kombajn pšenice itd. Mi smo tražili ozbiljnije objašnjenje za priču o ugovorima za usluge - ko to pruža tolike usluge? Kao nekada što smo imali da je pod onim - ostalo, moglo svašta da se vodi, e tako i sada - ugovori po usluzi i za usluge. Kakve to usluge ko pruža pojedinim agencijama, kakve to usluge pruža pojedinim ministarstvima - objašnjenja nema. Naravno, mi se ne radujemo nikakvim štrajkovima, to ste vi radili, na takav način ste, a kasnije i nasiljem na vlast došli. Mi to nikada nismo činili, ali je normalno da imate štrajkove kada imate lažnu sliku realnosti, kada vi kažete da je sve mnogo bolje, a narod živi sve teže, narod ne može da plaća toliku cenu električne energije, a mi vidimo da Vlada daje pozajmice, od kojih ne naplati kasnije kamate, sindikatu EPS-a, PIU i još nekim drugim organizacijama, udruženjima i agencijama. E, to je nešto što ne sme da bude dopustivo i što ne sme da se čini. Ovde smo imali jednu interesantnu raspravu o tome. Verovatno to gospodin Đinđić, da mu neko ne bi zamerao neoanarholiberalističke ili ne znam ni ja kakve stavove, ali nema potrebe za tim. Nigde više nema divljeg liberalizma u svetu, nema ni jedne ozbiljne zemlje koja takvu tezu zastupa. Ne znam šta traži neko drugi, ali nema ni jedne zemlje koja to zastupa i nemojte sa tim tezama da opovrgavate činjenice koje su narodni poslanici ovde iznosili. Neka dođe ministar, gde je taj ministar? Neka kaže za šta će 28,5 miliona, gde taj čovek putuje, gde taj čovek ide? Kažete - deficit će se nadoknaditi, između ostalog, privatizacijom. Nema ulaganja u razvojne investicije posle toga, od novca za privatizaciju. A kako teče ta privatizacija? Gde je ministar za privatizaciju? Nema ni njega. Teče tako što, recimo, šećerana u Crvenki, zato je podneta krivična prijava protiv Dragana Veselinova, Petra Munćana i Miodraga Vukotića, podnela je ta šećerana, zato što hoće za ono što ta šećerana može za četiri dana da zaradi za toliko da je prodaju, baš za toliko, i naravno da posle toga nema za razvojne investicije, naravno da država Srbija od toga ne može da ima novca. Takođe, mogao bih, naravno, da govorim i o donacijama, o ovim kreditima i ostalim zaduženjima, ali znam da vi nemate vremena ni da slušate, niti bilo šta drugo. Zahvaljujem se na pažnji, a nadam se da će jedna drugačija, jedna bolja Vlada, posle ubrzo održanih parlamentarnih izbora, na drugačiji način pripremati zakon o budžetu. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Golub Rajić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, narodni poslanici, gospodine predsedniče, gospodo ministri, na dnevnom redu Narodne skupštine je Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2003. godinu, koji do 15. januara treba Skupština da usvoji, a shodno Zakonu o budžetskom sistemu. Kao i prošle, i ove godine izostala je javna rasprava stručnjaka o budžetu. Vlast ponovo arogantno sprovodi nametnutu ekonomsku politiku, ne konsultujući se sa domaćim stručnjacima, kao ni sa sindikatima, bez obzira što će stotine hiljada radnika u tranziciji ostati bez posla i što se rasprodaje imovina koju su stvarale generacije. U obrazloženju se kaže da je budžet Republike Srbije za 2003. godinu sastavljen u skladu sa ekonomskom politikom, koja treba da postavi temelj brzog i održivog privrednog rasta. Ukupni budžetski prihodi su 214,6 milijardi, rashodi su 261,5 milijardi i ova vlada, i ove kao i prošle godine, predviđa budžetski deficit od 46,9 milijardi. Planirani budžetski rashodi od 261,5 milijardi dinara su dosta visoka fiskalna opterećenja za privredu koja ne radi, a i dosta siromašno stanovništvo, a pogotovu budžetski deficit od 46,9 milijardi koji bi se finansirao od privatizacije, donacija, međunarodnih finansijskih institucija i domaćih zaduživanja. Bolje bi bilo da prihodi od privatizacije budu realna primanja budžeta za izvršavanje rashoda, a ne da služe za finansiranje pokrića budžetskog deficita, koji bi svakako pre trebalo pokriti donacijama, kojih bar do sada u ove dve godine nema puno, a i ako ih ima, nema tačnih podataka za šta se koriste. Ratnu odštetu niko i ne spominje, a mi ćemo budžetski deficit pokrivati zaduženjem kod međunarodnih finansijskih institucija, pa će naša pokolenja to vraćati, što je za socijaliste neprihvatljivo. Zar nije bolje da nam privreda radi, što na žalost nije slučaj, bar u istočnoj Srbiji, kada je u pitanju Bor, Majdanpek ili Prahovo i da ovi sistemi pune budžet, a da se ne uzdamo u donacije, kredite i rasprodaju preduzeća da bi se budžet delimično popunio. Plaćaćemo inostrane kamate oko 8,5 milijardi. Pogrešno je da se budžet povećava naplatom poreza. Treba poći od ušteda i štednjom u državi, povećanjem broja zaposlenih i rastom njihovih plata, a rashodnu stranu smanjivati. Ovogodišnja stopa privrednog rasta biće jedva 2,8 do 3%, a ne daju li reformatori lažna obećanja, uplašeni da ne izgube vlast. Njihov cilj je da produže svoju vladavinu, makar za još neko vreme. Budžet je neralno visoko postavljen, kao što je i kurs dinara precenjen.
Upozoravam vas na prekoračenje vremena.
Dobro bi bilo da se povećaju sredstva kod transfera, i to organizacijama obaveznog socijalnog osiguranja i da se smanji dug države prema poljoprivrednim proizvođačima. Zar ionako vrlo niske poljoprivredne penzije, i da se one krajem narednih godina počnu redovno isplaćivati, jer oni koji se penzionišu po godinu i više, čekaju na prvu penziju.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić a sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Božidar Vučurović, imate ukupno četiri minuta.
Dame i gospodo poslanici, slažem se sa konstatacijom gospodina premijera da u budžet treba usmeriti sredstva za penzije i plate budžetskih korisnika. Međutim, kada se ovaj budžet malo više analizira, zaključuje se ili se barem dolazi do zaključka da smo mi vrlo bogata zemlja i da se izuzetno rasipnički ponašamo u našem budžetu. Samo ću deo stavki, za koje smatram da su suvišne u ovom budžetu, sada da kažem, recimo, imamo Agenciju za unapređenje državne uprave, u iznosu od 5.370.000 dinara. Gospodine premijeru, vi ste toliko dobro pokazali da znate da vodite ovu zemlju čvrstom, diktatorskom rukom, da vam nikakva agencija nije za to potrebna; ili Bezbednosna-informativna agencija, u iznosu od milijardu 593 miliona 727 hiljada. Ne znam zašto je ovaj iznos potreban, da li možda za Čedino obezbeđenje, da li možda da se prate i prisluškuju opozicioni lideri i poslanici, da li možda da se vojska špijunira. Ako se vojska špijunira, postavlja se pitanje za koga i zašto. Jedan vaš, sada već bivši potpredsednik Vlade, koji je baš bio zadužen za nacionalnu bezbednost, uhapšen je za špijunažu i saradnju sa Cijom (CIA) CIOM. Da li je ta agencija možda neka srpska CIA? Imate sada agenciju za energetsku stabilnost, 5 miliona 842.000, potpuno nepotrebno; agencija za strana ulaganja i promociju izvoza, a u iznosu od 2 miliona 349 hiljada; agencija za razvoj kulture, 1.074.000, pa valjda imamo ministra kulture, šta će nam onda agencije, ili ministar ili agencije, ne može i jedno i drugo; agencija za reciklažu, 15.600.000, a za sve ove agencije postoje pandani u zavodima i republičkim direkcijama. Ima još jedna vrlo zanimljiva stavka u budžetu Republike Srbije, a to je da se u Ministarstvu poljoprivrede izdvaja 50.000.000 za program dugoročnog razvoja i usklađivanja zakonodavstva za Evropskom unijom. Takav isti iznos gospodin Dragan Veselinov je dobio za 2002. godinu, 50.000.000 dinara je potrošio, a ne znam da li je ova skupština o jednom jedinom njegovom zakonskom predlogu raspravljala. Šta je to on usklađivao sa Evropskom unijom, da li on zna da je Evropska unija upropastila jednu od najrazvijenijih poljoprivrednih zemalja - Francusku, koja ima mnogo jači agrarni budžet nego Srbija. Zašto mu dajemo novih 50.000.000 dinara? Šta to on unapređuje, lovstvo po Srbiji, za hvatanje ptica pevačica. Gospodine Veselinov, samo se vi smeškajte, ali doći će vreme kada ćete polagati račune za ovih 50.000.000 dinara. Isto tako, imamo agenciju, u stvari Zavod za informatiku i internet, gde će Vlada Republike Srbije da potroši 342 miliona 695.000 dinara. Samo za četiri minuta ovde je izneto kako se može uštedeti, ni manje ni više, nego tri milijarde dinara. U svakom slučaju vidimo se sutra u pojedinostima.
Ovim smo završili načelnu raspravu prema prijavama za reč narodnih poslanika, odnosno pošto na listi nema više prijavljenih poslanika, pitam da li neko od predsednika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Ljubomir Mucić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS.
Gospodine premijeru, vama se ne žuri, sutra je petak 13. da, pravi dan. Dame i gospodo narodni poslanici, nemojte mene kriviti za ovo, vi ste odlučivali, svi smo odlučivali o ovome i nemojte sada praviti, nema razloga, mene su učili moji roditelji, učitelji, da pred pajkenje pročitam neku lepu knjižicu. Bolje se zapamti pred spavanje, nego na početku radnog dana. Jeste, stavimo pod glavu i lepo naučimo. Tako se nadam da ćete i vi nešto bolje večeras shvatiti. Odavno smo očekivali od našeg cenjenog ministra Đelića da počne sprovoditi Zakon o budžetskom sistemu i da na jedan pravi način predloži jedan novi budžet, sa jednim memorandumom koji podseća na nekadašnje petogodišnje planove i rezolucije o ostvarivanju tih planova, a takođe i ove stope nominalnog i realnograsta, odavno nismo. I ja sam, kao i neki od vas, pravio te planove i rezolucije u to vreme, pa nema potrebe da se zajednički ne smejemo na to vreme i da se vrati to vreme. S druge strane, stvarno mogu da kažem da je utisak da je budžet za 2003. godinu mnogo realniji i konkretniji u odnosu na makroekonomske pokazatelje i politiku koja se predlaže u oblasti ekonomije, a takođe i na fiskalnu politiku. Mislim da ovaj memorandum oslikava određeno stanje, a takođe mislim da ovi globalni okviri koji su ovde utvrđeni, nisu jasno precizirani kroz konkretne mere i instrumente za sprovođenje ove makroekonomske politike. Mislim da ćemo se svi složiti, i sam ministar Đelić je istakao da je ovaj memorandum usaglašen i potpisan sa MMF-om sredinom marta meseca 2002. godine. [[Komentari iz sale se ne čuju.]] Gospodine, kupite "floridu", nemojte voziti "pasat", vi ste iz Kragujevca, treba da pokažete lokalpatriotizam kao i ja oko zemljotresa, a vi se vozite u "pasatu", metaliku, pa morate malo i da budete lokal - patriota, da malo zastupate kraj odakle ste došli. Znači, Memorandum sa MMF-om je potpisan u martu 2002. godine, usaglašen na iznos od 825 miliona američkih dolara, 13. maja iste godine. Jasni su i makroekonomski okviri za naredne tri godine, ali još jednom podsećam - nisu jasno definisani instrumenti za njegovo sprovođenje. Nejasno je samo kako je opredeljena razvojna strategija za ovaj period, a da javne finansije treba, odnosno one su uvek i treba da budu podsticaj bržeg privrednog razvoja i stvaranju uslova za finansiranje velikih infrastrukturnih projekata. Predloženo je nešto suprotno, 25,7% u strukturi ukupnih rashoda čine izdaci za transfere organizacijama socijalnog osiguranja, to je naš program i taj program treba da podržimo, 67,2 milijarde, verovatno ovih 48 milijardi po predlogu budžeta je iznos koji je ostvaren i izvršen i u 2002. godini i za verovatno neki budući rebalans, sigurno da treba da pokrije višak sredstava ili će na neki druginačin doći do smanjenja broja penzionera ili do realnog zaostajanja penzija. [[Žagor.]] Dalje... lepo ste se bili smirili, da naučite nešto ali evo gospodin premijer kao vaš šef stranke, odavno vas nije bilo ovako na broju, i ovako nervozni. Lepo ste danas poslušni. (Glasovi: Hajde Muciću.) Negde 62,6 milijardi ili 24% u strukturi budžeta predstavljaju plate zaposlenih u javnom sektoru i mislim da nije dobra politika statističkog povećanja prosečnog ličnog dohotka, imajući u vidu da po osnovu broja zaposlenih u privredi ne može bez racionalizacije u društvenoj nadgradnji i potrošnji doći do poboljšanja realnih ličnih dohodaka u društvenim delatnostima, a takođe i u penzijama. S druge strane, subvencije i investicije u privredi iznose negde oko 48 milijardi, od čega investicije u kapitalne objekte oko 10 milijardi, kroz putnu infrastrukturu i deo kroz Fond za razvoj. Makroekonomski okvir je određen pre svega prilivom sredstava iz inostranstvo, putem investicija, donacija i kredita. Čini mi se da u ovom trenutku mnogo ličite na menadžere međunarodnih finansijskih institucija. Strane direktne investicije su za četiri godine planirane u iznosu od oko dve milijarde dolara, a samo ovaj budžet je težak oko četiri milijarde. (glasovi: Hajde Muciću.) Polako, nemojte se žuriti. Ovo su konkretni podaci, može lepo da se nauči.
Molim za malo strpljenja, da saslušamo narodnog poslanika.
Ako je tačan podatak da uvoz ne čini 50% društvenog proizvoda jasno je opredeljenje da se budžet puni potrošnjom a ne proizvodnjom, pošto preko 60% uvoza čini roba široke potrošnje. Dokle će moći tako kada su rezerve naših građana pri kraju? Da ovde ne polemišem o stabilnom deviznom kursu dinara, njegovom pozitivnom delovanju na izvoznike i izvoz, povećanju deviznih robnih rezervi. Posebnu pažnju čini planirani budžetski deficit od 46,9 milijardi dinara ili 750 miliona američkih dolara, koji čini 18% budžeta i prikazan je da bi se opravdaala potrošnja i teoretski svetu prikazalo da je budžetski deficit manji od 5%, koliko ga priznaju kriterijumi Evropske unije. Nijedan od ovih kriterijuma nije izvestan. Koliko ste dosledni u svojoj politici i oceni stabilnosti, samo ću vas upozoriti na neke nelogičnosti. Iako je inflacija u 2001. godini bila 40%, 2002. 15% i u narednoj 9%, što je negde preračunato oko 75%, budžet se povećava na 214,6 milijardi ili negde duplo. Međutim, porez na promet je povećan tri puta. Indeks 303,05%. Neka je tačno da su povećani prihodi po osnovu rasta prometa, suzbijanja šverca... [[Smeh.]] Samo se vi smejte. Samo se vi smejte. Ko se zadnji smeje, najslađe se smeje. Je lÄ tako gospodine premijeru. Hvala. [[Žagor. Aplauz.]] Da li su procene tačne, molim vas... (Glasovi: Muca, Muca, Muca.) Hvala, hvala,hvala. Ovo liči na nešto pred sutrašnji dan. Ja sam uvek dobijao aplauze i uvek su bili opravdani. Hvala vam. Iznos poreza na finansijske transakcije je nerealno nisko planiran sa 3,8 milijardi dinara, a u ovoj godini je ostvaren još od 10,5 milijardi i izvesno je jedino da stopa ovog poreza u narednoj godini se smanjuje za jednu trećinu a za 2004. je po Memorandumu predviđeno ukidanje doprinosa. Gospodine premijeru, mislim da dugujete i odgovor na koji način će se završiti ono što je započeto za oštećene objekte od zemljotresaKolubarskom okrugu. Na kraju... [[Aplauz.]] Hvala. Vrlo ste ljubazni. I na kraju... na kraju jedno pitanje za premijera. U prethodnoj godini ste obećali za većinu opština da se izgradi po jedan kilometar asfaltnih puteva. Postoj pitanje iz opštine Osečina - zbog čega taj ugovor i obim radova do sada nije izveden. Hvala. Nastavak sledi sutra.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Zaključujem načelni pretres. Pošto je današnje zasedanje trajalo 13 časova, sa raspravom u pojedinostima o Predlogu zakona o budžetu za 2003. godinu, nastavićemo sutra u 11,30 časova. Prijatno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2002. godini. Obaveštavam vas da prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici, po prijavama, prisustvuje 186 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da imamo kvorum za rad, kao i kvorum za odlučivanje. Prisutno je 167 narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Nataša Milojević, Slobodan Pavlović, VlatkoSekulović, Miodrag Jaćimović i Branko Pavlović. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2003. GODINU Podsećam vas da je Narodna skupština, na jučerašnjem zasedanju, završila načelni pretres o Predlogu zakona. Na osnovu člana 136. stav 3. Poslovnika, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Javljanje po Poslovniku, predsednica poslaničke grupe DOS - Demokratska alternativa, gospođa Nada Kolundžija.