Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije 79 poslanika je tu, ali očito da nas je više, pa molim da utvrdimo kvorum. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, ustanovljeno da nas ima 84, odnosno da ima uslova za rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Milica Radović, Momo Čolaković i Konstantin Arsenović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala sam da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača, prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete i nauke, prisustvuju i državni sekretar prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar dr Tinde Kovač - Cerović, pomoćnik ministra mr. Zoran Kostić, pozvala sam i gospođu Branku Totić, direktora Zavoda za intelektualnu svojinu i Natašu Ćirić, diplomiranog pravnika u Ministarstvu prosvete. Nastavljamo sa radom po dnevnom redu i prelazimo na zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o optičkim diskovima i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 4. i 5, pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se raspodeljuje tako da poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslaničkoj grupi SRS - jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslaničkoj grupi Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslaničkoj grupi DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslaničkoj grupi SPS - JS - 18 minuta; poslaničkoj grupi LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslaničkoj grupi Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslaničkoj grupi Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslaničkoj grupi PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. našeg Poslovnika, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako to nisu učinile, da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, a što je u skladu sa članom 96. stav 4. Poslovnika. Obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Nikola Krpić – poslaničku grupu PUPS, narodni poslanik Miletić Mihajlović – poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Milica Vojić-Marković – poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Nebojša Ranđelović – poslaničku grupu LDP, narodni poslanik Mileta Poskurica – poslaničku grupu Napred Srbijo, a narodni poslanik Radica Jocić – poslaničku gurpu SRS. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o optičkim diskovima i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Da li predstavnika predlagača, profesor dr. Žarko Obradović, ministar prosvete i nauke, želi reč? (Da.) Izvolite gospodine ministre.
Poštovana predsednice, poštovani članovi rukovodstva Narodne skupštine Republike Srbije i poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, dozvolite mi da u ime Vlade Republike Srbije, kao resorni ministar za pitanja prosvete i nauke, izložim elemente zakona o optičkim diskovima i drugog zakona, odnosno o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Kada je reč o zakonu o optičkim diskovima, postavlja se jedno logično pitanje – zašto je Vlada predložila Narodnoj skupštini da se usvoji ovaj zakon? Naime, u toku pristupanja Svetskoj trgovinskoj organizaciji Republika Srbija se obavezala da će doneti zakon o optičkim diskovima i na taj način pravno urediti pitanje proizvodnje optičkih diskova, pitanje komercijalnog umnožavanja optičkih diskova, prometa optičkih diskova, uvoza i izvoza optičkih diskova, uvoza i izvoza opreme za proizvodnju optičkih diskova. Znači, usvajanjem zakona o optičkim diskovima ispunjava se jedan od uslova neophodnih za punopravno članstvo Republike Srbije u Svetsku trgovinsku organizaciju. Podsetiću Narodnu skupštinu Republike Srbije da je Srbija kao deo SRJ u periodu od 2002. do 2005. godine vodila pregovore za pristupanje Svetskoj trgovinskoj organizaciji, a kasnije kao deo zajednice Srbija i Crna Gora od 2005. godine to čini samostalno. S obzirom da je više članica Svetske trgovinske organizacije, pre svega SAD i EU, smatrale su da Srbija treba da uredi pravno ovo pitanje i Srbija je o tome dala izjavu. Današnjim zakonom Republika Srbija pravno uređuje pitanje proizvodnje, komercijalnog umnožavanja, prometa, uvoza i izvoza optičkih diskova i opreme za njihovu proizvodnju i reprodukovanje. Suštinski, donošenjem ovog zakona mi uspostavljamo jednu pravnu sigurnost u ovoj oblasti i objektivno donosimo smanjenje obima piraterije, kao i sprečavanje sile nelegalne proizvodnje optičkih diskova, čime se onemogućava izbegavanje plaćanja dažbina koje predstavljaju deo, naravno, javnog prihoda. Treba reći da u ovom trenutku u našoj zemlji optički diskovi su najčešće korišćeni medij za nelegalno umnožavanje autorskih dela, muzike, filma i softvera, a stepen fizičke piraterije je jedan od najviših u Evropi. Zakonom se, dakle, stvara pravni osnov da se tako protivpravno ponašanje sankcioniše i onemogući i zakon treba da omogući da se državni organi Republike Srbije uspešnije i efikasnije bore protiv piraterije. Logično, taj cilj će tek biti uspostavljen, rešen ili ostvaren kada se uspostavi državna kontrola nad procesom proizvodnje optičkih diskova i njihovih proizvodnih delova i, naravno, nad njihovim pravnim prometom. Kada je reč o postupku izrade ovog zakona o optičkim diskovima, podsećam vas, a to imate i u obrazloženju razloga za donošenje ovog zakona, da je Radna grupa za izradu Nacrta zakona o optičkim diskovima formirana u junu mesecu 2010. godine, da su radnu grupu činili predstavnici više ministarstava i državnih organa i Ministarstva trgovine i usluga i MUP, Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, Ministarstva kulture, predstavnici Zavoda za intelektualnu svojinu, predstavnici Uprave carine. Predlagač je, naravno, Ministarstvo prosvete i nauke u Vladi Republike Srbije. Odbor za privredu i finansije je 23. novembra prošle godine odredio program javne rasprave o Nacrtu zakona o optičkim diskovima. Program javne rasprave je sproveden. Posle toga je održan i okrugli sto, odnosno u okviru javne rasprave o Nacrtu zakona o optičkim diskovima, u prostorijama Zavoda za intelektualnu svojinu. Prisustvovali su brojni predstavnici javnog i privatnog sektora. Već sam pomenuo da je cilj usvajanja i uspostavljanja pravne sigurnosti pravno regulisanje ovog značajnog pitanja, ali i smanjenje stepena fizičke piraterije u Republici Srbiji, koji je među najvišima u Evropi. Da bi ostvarili taj cilj, logično, treba uspostaviti državnu kontrolu nad procesom proizvodnje, pominjem, još jedanput, optičkih diskova, njihovih proizvodnih delova, kao i nad njihovim prometom. Od sada pa nadalje, shodno odredbama ovog zakona, proizvodnju optičkih diskova će moći da obavlja samo ono pravno lice, ili preduzetnik, koji za dobije licencu od strane nadležnog organa, a nadležni organ je Zavod za intelektualnu svojinu. Zakon o optičkim diskovima ne reguliše proizvodnju i promet praznih optičkih diskova, već isključivo proizvodnju i promet optičkih diskova sa snimljenim sadržajem, bilo da je reč o muzici, filmovima, softveru ili diskovima sa edukativnim sadržajem. Predviđeno je optički diskovi sa snimljenim sadržajem obavezno se obeležavaju proizvođačkim kodovima. Ti proizvođački kodovi služe da zainteresovanom licu pruže informaciju o tome gde je optički disk proizveden, gde je umnožen. Znači, i jedna i druga vrsta podatka će se moći saznati na osnovu proizvođačkog koda. Na osnovu proizvođačkog koda nadležni službenici će lako pravi razliku između legalnih i nelegalnih diskova. Kada govorim o nadležnim službenicima, pre svega mislim na pripadnike MUP, pripadnike Uprave carina i Tržišne inspekcije. Zakonom o optičkim diskovima ustanovljava se aktivna saradnja između Uprave carine i tržišne inspekcije. Uvoz optičkih diskova i proizvedenih delova će biti obavezno evidentirano od strane carinskih organa vlasti i o tome će u propisanom roku biti obaveštena Tržišna inspekcija. Svakog prvog radnog dana u mesecu će se dobijati taj podatak, uputiće se Tržišnoj inspekciji, posle čega će Tržišna inspekcija, u zakonom propisanom roku, izvršiti dodatni nadzor nad uvezenom robom. Znači, uspostavljena je dvostruka kontrola nad uvezenim optičkim diskovima. S jedne strane, reč je o Upravi carine a, sa druge strane, o Tržišnoj inspekciji. Cilj kontrole prometa optičkih diskova jeste da se mogućnost uvoza nelegalnih optičkih diskova sa snimljenim sadržajem svede na najmanju moguću meru. O pojedinim rešenjima iz ovog zakona bićemo u situaciji da razgovaramo kada budemo govorili o amandmanima. Zakon nije veliki sa stanovišta broja članova. Imali ste priliku da se upoznate sa njim. Mislim da će rasprava biti, da kažem interesantna, obzirom da se ovim zakonom, po našem mišljenju, rešava jedno od pitanja vezano za optičke diskove i generalno pitanja koja su važna za zaštitu intelektualne svojine, ali i sprečavanje piraterije u ovoj oblasti. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, podsećam Narodnu skupštinu da je taj zakon donet 30. avgusta 2009. godine, kao nov zakon u odnosu na istoimeni iz 2003. godine, kojim je započeta reforma obrazovanja u Republici Srbiji. Mi smo tada, donošenjem zakona, promovisali tri cilja donošenja zakona, a to je poboljšanje sve tri dimenzije obrazovanja: jednakopravnost, efikasnost i kvalitet obrazovanja i vaspitanja. Razlozi za izmene i dopune Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i očekivani rezultati se, sa stanovišta Ministarstva prosvete, svode na sledeće: izmene činimo radi otklanjanja problema koji su konstatovani u praksi. Naime, zakon se sprovodi već dve godine, sasvim dovoljno vremena da se vidi koliko su pojedina rešenja kvalitetna ili ne i da se poboljša efikasnost celog sistema i, naravno, da se uskladi ovaj zakon sa zakonima koji su u međuvremenu doneti, a odnose se na ovu oblasti. Rezultati koji se žele postići izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja je obezbeđivanje podizanja nivoa kvaliteta obrazovanja u Republici Srbiji. Kada je reč o problemima koje bi zakon rešio, ti problemi se odnose na sledeća pitanja. Jedno je pitanje vezano za vaspitno-disciplinsku odgovornost učenika, ocenjivanje vladanja, obaveznost obaveštavanja o promenama podataka u vezi sa učenikom. Drugo je pitanje vezano za zaposlene, pitanje prijema u radni odnos, preuzimanje mimo liste, prekonormni rad, disciplinska odgovornost. Treće pitanje je zaštita podataka o ličnostima u jedinstvenom informacionom sistemu prosvete i registrima, takođe usklađivanje sa propisima, kao i druge izmene. Razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku se nalaze u tome što se uvode izmene koje bi trebalo da se primenjuju od školske 2011/2012. godine. Drugi razlog je sporazum koji je Vlada Republike Srbije potpisala sa reprezentativnim sindikatima u prosveti 1. aprila 2011. godine, gde se Vlada obavezala da će do kraja avgusta Narodnoj skupštini dostaviti Predlog izmena i dopuna Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Mi te izmene dostavljamo ranije i želeli bi da Narodna skupština te izmene usvoji. Kada je reč o izmenama zakona vezano za vaspitno-disciplinsku odgovornost, dosadašnje zakonsko rešenje nekih težih povreda obaveza učenika je izazivalo velike probleme u praksi - kumulativno neopravdano izostajanje i činjenje lakših povreda, što je stvaralo jednu situaciju nereda u vaspitno-obrazovnim institucijama, u školama. To je objektivno jedan problem koji smo želeli ovim izmenama da rešimo. Sadašnjim predlogom sankcioniše se samo neopravdano izostajanje, i to najmanje 25 izostanaka, ali smo i pojačali obavezu škole da nakon 15 neopravdanih izostanaka pismeno obavesti roditelja ili staratelja o izostancima učenika. Znači, škola mora obavezno da posle 15 neopravdanih časova reaguje. Pojednostavljen je vaspitno-disciplinski postupak protiv učenika. Roditelj ili staratelj uvek mora biti obavešten o postupku, bez obzira da li je učenik maloletan ili ne. Učenik mora biti saslušan i dati pismenu izjavu, naravno, uz prisustvo roditelja ili staratelja, ako je maloletan. Potrebno je utvrđivanje svih relevantnih činjenica pre donošenja rešenja. Izmena vaspitno-disciplinskih mera za učinjenu povredu zabrane je prema sadašnjem predlogu ukor direktora ili ukor nastavničkog veća, premeštaj učenika od pet do osmog razreda u drugu osnovnu školu uz saglasnost roditelja i škole u koju prelazi i za učenike srednjih škola isključenje učenika iz škole, odnosno škole sa domom učenika. Sledeće izmene se odnose na utvrđivanje zaključne ocene iz vladanja, u skladu sa posebnim zakonima, zaključna ocena iz vladanja na osnovu sagledavanja ličnosti i ponašanja učenika u celini, procenjivanje ukupnog ponašanja i izvršavanja obaveza i izrečenih vaspitno-disciplinskih mera i brojčano ocenjivanje od šestog razreda. Propisane su obaveze učenika i roditelja da blagovremeno pravdaju izostanke učenika. Obaveza je učenika i roditelja da dostavljaju validne i ažurirane kontakt informacije, što utiče na kvalitetniji i efikasniji odnos učenika, roditelja i škole. Upis dece u školu za obrazovanje dece sa smetnjama u razvoju na osnovu mišljenja inter-resorne komisije umesto dosadašnjeg rešenja na osnovu preporuke izabranog lekara nadležnog doma zdravlja. Kada je reč o izmenama i dopunama zakona koje se odnose na pitanja zaposlenih, odnosno prijema u radni odnos, izmene se odnose na pitanje prethodne provere psihofizičkih sposobnosti. Sada je zakon propisao rešenja da se to odnosi samo za kandidate koji su ušli u uži izbor. Odluka o izboru kandidata se ne vezuje za momenat isteka roka za podnošenje prijave, već za rok od osam dana u kome je direktor u obavezi da pribavi mišljenje organa upravljanja. I dalje će se vršiti preuzimanje sa liste zaposlenih i u školskim upravama. Propisano je međusobno preuzimanje zaposlenih na neodređeno vreme na odgovarajuće poslove, uz prethodno potpisivanje sporazuma o potpisivanju, ali da se ne povećava procenat angažovanja zaposlenog više od 20%. Lica koja se preuzimaju ne moraju se upućivati na prethodnu proveru psihofizičkih sposobnosti. Vraćena je mogućnost angažovanja zaposlenih u određenim slučajevima i preko propisane norme do šest časova nedeljno, prekonormni rad. Ranije je postojala obaveza da se primi drugo lice, pa je to povećavalo objektivne izdatke vezane za različite vrste doprinosa u odnosu na to novo lice koje bi se zapošljavalo. Sada će se ovaj rad rešavati između zaposlenih unutar škole. Kraće je vođenje disciplinskog postupka protiv zaposlenog. Stručnom saradniku, bibliotekaru kojem je prvi put zasnovan radni odnos u ustanovama posle 25. 06. 2003. godine i položio stručni ispit u oblasti bibliotekarstva na ispitu za licencu ne priznaje se odgovarajući deo položenog ispita. Kada je reč o odredbama zakona koje se odnose na zaštitu podataka o ličnostima, mi smo vršili usklađivanje sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnostima. Postojećim zakonskim rešenjem utvrđena je obaveza ustanove da vodi bazu podataka u okviru jedinstvenog informacionog sistema prosvete u jedinstveni informacioni sistem prosvete i registrima koje vodi ministarstvo, gde se prikupljaju, obrađuju, koriste i objavljuju podaci o ličnosti. Kad je reč o deci, učenicima, roditeljima, zaposlenima, tačno se navodi koji je podatak potreban. U saradnji sa poverenikom predložene su nove odredbe kako bi se način prikupljanja i obrade podataka o ličnosti vodio na način koji je u skladu sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnostima. Ostale odredbe koje se odnose na izmene zakona odnose se na specifičnost obavljanja delatnosti obrazovanja, odraslih u sistemu obrazovanja, što ćemo urediti posebnim zakonom. Očekujem da će Narodna skupština Republike Srbije početkom septembra raspravljati o tom zakonu. Propisano je pravo na nadoknadu članovima saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, počev od 1. 01. 2012. godine i odmah bih želeo poslanicima Narodne skupštine Republike Srbije da skrenem pažnju da u obrazloženju ovog zakona su pomenuti iznosi sredstava koji se odnose na procenu sredstava potrebnih za Nacionalni-prosvetni savet i savet za srednje-stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Međutim, kako je Vlada predložila da se nadoknade članova saveta za srednje-stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih utvrđuju na osnovu odluke Vlade, da važe tek od 1. 1. 2012. godine, u međuvremenu će nadležni odbor Narodne skupštine Republike Srbije utvrditi nadoknade za članove Nacionalnog prosvetnog saveta, pa će za nas to biti određena vrsta repera za nadoknade i članova ovog saveta. Predviđena je, takođe, izmena sastava školskih odbora srednjih stručnih škola, tri predstavnika socijalnih partera iz područja rada škole umesto jednog, nadzor, pitanje nadzora nad radom zavoda je samo inspekcijski, a ne stručno-pedagoški. Vršili smo usklađivanje normi sa odredbama Zakona o visokom obrazovanju. Kada je reč o sredstvima za sprovođenje ovog zakona, u ovom momentu nije potrebno obezbediti dodatna sredstva. Sredstva će biti nešto veća od 2012. godine, vezano za nadoknadu za rad članovima saveta za srednje-stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, a oni će zavisiti od odluke odbora Narodne skupštine Republike Srbije, kada je reč o nadoknadama članova Nacionalnog prosvetnog saveta. Naknada ovim licima ima karakter usluga po ugovoru. Poštovane kolege narodni poslanici, mi smo ovim izmenama želeli da rešimo dva važna pitanja. Jedno je regulisanje pravnog prometa pitanja optičkih diskova, proizvodnje, sprečavanje nelegalne piraterije, a drugo je da izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja rešimo probleme koji su konstatovani u praksi, izvršimo zajedno sa poverenikom odabir onih informacija koje su u skladu sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti, koji su potrebni školama, opet obrazovnom sistemu za donošenje odgovarajućih obrazovnih politika i one odredbe vezane za vaspitno-disciplinsku odgovornost, tj. ona pitanja koja smo dogovorili sa reprezentativnim sindikatima prosvete 1. aprila 2011. godine, kada smo potpisali ovaj sporazum. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Da li izvestilac nadležnog odbora, Odbora za nauku i tehnološki razvoj, narodni poslanik Srboljub Živanović, želi reč? (Ne) Da li predsednik Odbora za prosvetu, gospodin Jon Magda, gospodin Vlatko Ratković, želi reč? (Niko) Da li predstavnici, odnosno predsednici poslaničkih grupa žele reč? Samo da obavestim da je ovlašćeni predstavnik za poslaniku grupu NS gospođa Zlata Đerić po ovim tačkama. Narodni poslanik Nikola Krpić ima reč.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre gospodine Obradoviću, danas raspravljamo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Ustavni osnov sadržan je u članu 97. tačka 10. Ustava Republike Srbije. Razlozi za donošenje zakona čije su izmene i dopune ranije urađene je želja za poboljšanjem ove tri dimenzije obrazovanja jednakopravnosti, efikasnosti i kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Utvrđena je potreba za izmenama i dopunama zakona radi otklanjanja problema u funkcionisanju sistema predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja. Činjenica da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije, ali svakako da je potrebno planirati sredstva za rad saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Svakako da je razlog za donošenje po hitnom postupku i činjenica da se uvode izmene koje bi trebalo da se primenjuju počev od školske 2011-2012. godine. Moramo konstatovati da je Ministarstvo prosvete i obrazovanja imalo puno aktivnosti u vezi donošenja i usaglašavanja ovog zakona koji proizilazi iz delokruga samog ministarstva i mnogih prosvetnih institucija, pre svega škola i drugih. Ali, gde je naša porodica koja je baza vaspitanja dece? Poslanička grupa PUPS sa dužnom pažnjom je razmatrala ovaj predlog zakona i u potpunosti ga prihvatila. Svakako da ćemo kroz amandmane želeti da popravljamo tekst zakona da bi bio negde jasniji i razumniji, da ga mogu shvatiti i analizirati ne samo vrhunski stručnjaci, već i roditelji, a pogotovo deca zbog kojih je ovaj zakon i rađen. Gde su ta deca? Negde se gube, njih nema. Njih niko ne pita i ne želi da čuje šta predlažu, šta traže, šta hvale. Stari pišu za mlade, a đačkog parlamenta ili nema ili ga ima samo na papiru. Ovom zakonu nedostaje i demografska slika Srbije, koja je po nama poslanicima PUPS ključna. Smatramo da je prirodni priraštaj osnova i uzročnik biološke regresije stanovništva. Moramo znati kolika je ta populacija za ili na koju treba da se odnosi ovaj zakon u budućnosti. Istovremeno smatramo da se mora bolje vrednovati kvalitet ljudskog rada u obrazovnom sistemu, jer ako je ljudski faktor presudan u prenošenju znanja, inovacijama, radu u učeničkim radionicama, u boljem korišćenju tehničko-tehnoloških inovacija i mogućnosti korišćenja tih sredstava. Svakako da vrše veliki uticaj na kvalitet obrazovnog sistema, ali i vaspitnog procesa u školi i porodici. Svakako da postoji velika razlika između nastavnog osoblja u seoskoj školi ili u školi gde je siromašna lokalna samouprava ili u veliki gradovima. Predlažemo da se nastave mere ekonomske politike u prosveti. Pomenuli smo školski đački parlament, kakvi su stavovi mladih. Oni traže i zahtevaju da se više pitaju. To je i normalno, o njihovim pravima je reč. Uvažena predsedavajuća, uveravam vas da su poslanici partije Ujedinjenih penzionera Srbije prišli ovoj raspravi veoma zainteresovano iz razloga što smo svi roditelji i brinuli smo o svojoj deci, a danas i o unucima. Zbog tih razloga smatramo da je zaštitna uloga roditelja u školu i društvenu zajednicu veoma važna karika u vaspitanju dece. Svakako predlažemo predlagaču da prilagodi i sprovede u svakoj sredini gde su dece sve nove strategije obrazovanja koje sadrži ovaj zakon. Na kraju ovog izlaganja, uvaženi gospodine ministre, poslanička grupa Partije ujedinjenih penzionera Srbije u danu za glasanje daće svoj glas u korist ovog zakona. Gospodine ministre, ne dozvolimo da nam mladi odu u istoriju pre nego odrastu, jer i onako nas ima sve manje. Ako je tačan podatak da smo 2010. godine imali 68.304 novorođene dece, zbog kojih donosimo ovaj zakon, moram vas upozoriti da smo u istom periodu ostali bez 103.211 stanovnika. Ovaj podatak govori sam po sebi. Gospodine ministre i gospodo dragi poslanici, pokažimo državničku mudrost, znanje, iskustvo i odgovornost, glasajmo za ovaj zakon. Zbog svega iznetog, poslanici Partije ujedinjenih penzionera Srbije glasaće za ovaj zakon. Hvala lepo.
Narodni poslanik Balint Pastor.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nadamo se da će se ovim izmenama i dopunama Zakona o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja otkloniti određene nedostaci koji su konstatovani u primeni ovog zakona od septembra 2009. godine. Na početku svog izlaganja ću izneti za koja rešenja smatramo da su nesporno dobra. Smatramo da je veoma dobro što je nedvosmisleno regulisano zakonom da će se sredstva za rad Nacionalnog prosvetnog saveta i Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih obezbediti u budžetu Republike Srbije. Takođe je dobro što je nedvosmisleno rečeno na početku ovog krovnog zakona da će se doneti zakon o obrazovanju odraslih. Očekujemo skupštinsku raspravu povodom tog predloga zakona na jesen najkasnije. Nadam se da je to realno. Taj zakon bi bio izuzetno značajan za Republiku Srbiju, pogotovo kada znamo koliko imamo broj nezaposlenih lica i ako znamo da je svrha tih zakona o obrazovanju odraslih i u zemljama u regionu prekvalifikacija odnosno dokvalifikacija onih lica koja ne mogu da rade u svojoj struci, koji ne mogu da koriste svoje diplome koje su stečene pre nekoliko godina ili decenija. Isto tako je dobro što se preciziraju ovim zakonom odredbe u vezi težih povreda obaveza učenika, odnosno disciplinske obaveze učenika. Siguran sam da odlično znate, gospodine ministre, kakve sve probleme imamo na terenu i u vezi takozvane inkluzije. Ne želim da govorim protiv inkluzije, to je demokratski, to je u skladu sa evropskim standardima, ali imamo slučajeve određenih škola ili odeljenja u nekim školama u kojima se jednostavno ne odvija nastava na normalan način, kako je to zakonom regulisano, zbog toga što u određenim sredinama imamo, na primer, izbegla i raseljena lica koja jednostavno ne govore i ne poznaju jezik nastave. Navešću vam jedan primer samo, ali mislim da je to problem u čitavoj Republici Srbiji - Osnovna škola u Horgošu. U Osnovnoj školi u Horgošu, opština Kanjiža, imamo poprilično veliki broj dece koji ne poznaju ni srpski ni mađarski jezik. "Pohađaju" nastavu na mađarskom jeziku u odeljenjima na mađarskom jeziku i jednostavno ne mogu da prate nastavu, ometaju nastavu i postoji problem jer roditelji počinju da razmišljaju, a mislim da je stvar otišla i dalje od razmišljanja, da prepisuju, da vade svoju decu iz te osnovne škole i da ih prepisuju u osnovne škole u drugim naseljenim mestima unutar te opštine. Mislim da bi država trebala ozbiljnije da se bavi ovim pitanjem. Ne radi se o pitanju i o problemu lokalnog značaja, uveren sam da taj problem postoji i u više opština u Republici Srbiji. Sada koristim priliku da ukažem na ovaj problem koji bi svakako trebalo rešiti, odnosno trebalo bi ući u rešavanje ovog problema pred početak nove školske godine. Naravno, određeni koraci su učinjeni i u konkretnom slučaju o kojem sam malopre govorio u Osnovnoj školi u Horgošu. Tu su i Nacionalni savet Mađara i Pokrajinski sekretarijat za obrazovanje i lokalna samouprava uključeni u rešavanje tog problema, ali mislim da koordinacija trebala da bude bolja i da bi država trebala da nađe neko rešenje za ovaj problem. Kada se radi o bazi podataka i o jedinstvenom informacionom sistemu prosvete, isto smatramo da je trebalo ovu oblast regulisati zakonom, da je bilo krajnje vreme da bude jasno šta je čija obaveza, šta je čije pravo, šta je čije ovlašćenje, ali bih povodom ovog rešenja imao i nekoliko pitanja odnosno želeo bih da ukažem na nekoliko potencijalnih problema. Mislim da treba razjasniti ko je korisnik tih podataka. Mislimo da na nedvosmislen način treba regulisati da i nadležni organ Autonomne Pokrajine Vojvodine mora da bude korisnik tih podataka. Naravno, nemamo ništa protiv da ta baza podataka i informacioni sistem bude jedinstven, nemamo ništa protiv toga da Ministarstvo prosvete i nauke bude nadležno u vezi poslova, u vezi formulisanja baze podataka i jedinstvenog informacionog sistema, ali korisnik tih podataka nesumnjivo treba da bude i nadležni organ Autonomne Pokrajine Vojvodine, to je Sekretarijat za obrazovanje. Imamo više razloga zbog kojih mislimo da to tako treba da bude regulisano. Jedan je taj što na teritoriji Autonomne Pokrajine Vojvodine, u skladu sa važećim Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kao i na osnovu Zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti Autonomne Pokrajine Vojvodine, pokrajinski organi vrše osnivačka prava i obavljaju nadzor nad radom obrazovno-vaspitnih ustanova na teritoriji Autonomne Pokrajine Vojvodine. Kada već imaju te nadležnosti onda je nesumnjivo da treba da znaju osnovne podatke u vezi obrazovno vaspitanih ustanova na teritoriji Vojvodine. Sa druge strane, Vojvodina, odnosno Sekretarijat za obrazovanje obavlja i poverene poslove organizovanja polaganja ispita za direktora i sekretara ustanove, kao i za licencu za nastavnike, vaspitače i stručne saradnike. Kada je već to tako, a dobro je što je tako, onda treba nadležan organ pokrajine da ima podatke o direktorima, sekretarima, nastavnika, vaspitača i uopšte ustanova na kojima vrši osnivačka prava. U skladu sa ovim što sam malo pre govorio, mi smo podneli jedan amandman za koji smatramo da razjašnjava koja su ovlašćenja i koja su prava i obaveze AP Vojvodine. Taj amandman smo podneli na član 40. osnovnog zakona. to je član 9. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Predložili smo rešenje po kojem AP, preko svojih organa vodi evidencije i registre u okviru obavljanja svojih izvornih poverenih poslova, u skladu sa zakonom i drugim propisima. Mislimo da je ovo rešenje neophodno da bi se precizirale nadležnosti i ovlašćenja unutar definisanja baze podataka i jedinstvenog informacionog sistema prosvete za koju smatramo, kao što sam malo pre rekao, da treba postavi i da vodi Ministarstvo. To nije sporno. Taj sistem je jedinstven za teritoriju čitave Republike Srbije. Pre nego što nastavim, želeo bih da izložim i ostale naše amandmane koje smo podneli na ovaj zakon. Želeo bih da govorim o dva problema, odnosno da dotaknem dva problema. O ovim problemima sam govorio i pre dve godine, kada smo isto ovako u julu razgovarali o Zakonu o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Jedan problem, odnosno jedno pitanje, se odnosi na školske uprave. I tada sam postavio pitanje – zašto Subotica kao pet grad po veličini u Republici Srbiji nema svoju školsku upravu, odnosno ni jedna školska uprava nema sedište u gradu Subotici, bez obzira što se u ovom gradu na teritoriji ovog grada nastava izvodi na srpskom, mađarskom, hrvatskom i romskom jeziku? Mislimo da bi ovo rešenje koje postoji jako dugo unazad, da taj grad nema svoju školsku upravu, trebalo da se promeni. Naravno, znamo da se to ne reguliše zakonom, nego je to podzakonskim aktom regulisano. Želim i ovom prilikom da pokrenem jednu inicijativu da Ministarstvo, odnosno Vlada razmotre ovu mogućnost i da formiramo u Subotici školsku upravu. Drugo pitanje ili drugi problem koje želim da kandidujem za raspravu jeste problem nepostojanja višepredmetnih nastavnika u Republici Srbiji. Višepredmetni nastavnici bi bili dragoceni ne samo za manjinske zajednice, nego za sistem obrazovanja Republike Srbije, bez obzira na jezik na kojem se nastava izvodi. Znamo da u velikom broju opština i gradova u Srbiji imamo manjak nastavnog kadra, da nemamo stručne nastavnike za određene predmete. Još jedanput kažem, to se odnosi na odeljenja i na srpskom jeziku, mađarskom, hrvatskom, slovačkom, rumunskom, albanskom, romskom itd. Smatramo da bi rešenje moglo da bude, a to rešenje postoji i u zemljama u regionu, da se uvede mogućnost školovanja višepredmetnih nastavnika, pa da jedno lice bude osposobljeno da ima diplomu, na primer, profesora istorije, a isto tako da ima diplomu i profesora geografije. Smatramo da bi ovo trebalo regulisati izmenama i dopunama zakona o visokom obrazovanju i nekim podzakonskim aktima. Opet je slučaj, kao što je bio u vezi školskih uprava, da ovaj zakon nije nadležan za ovo pitanje, ali je svakako potreban. Osećam potrebu da pokrenem ovo pitanje, pošto sam to činio i pre dve godine i, nažalost, ništa povodom ovog pitanja nije učinjeno. Sigurno znate da je ova država potpisala sporazum, a taj sporazum je i ratifikovan, o zaštiti srpske manjine u Mađarskoj i mađarske manjine u Srbiji. na osnovu tog sporazuma je formirana međuvladina mešovita komisija. Ta komisija se sastaje svake godine. Jedan takav sastanak je bio 20. juna ove godine u Budimpešti. Zapisnik sa te sednice sadrži preporuku za obe države, o uvođenju mogućnosti za školovanje višepredmetnih nastavnika. Kada je reč o ostalim našim amandmanima, vrlo kratko bih želeo da ukažem na jedan problem koji postoji u našem sistemu obrazovanja od usvajanja Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja pre skoro dve godine, a to je neusklađenost rešenja iz ovih zakona sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Vi ste odlično upućeni u taj problem i o tome smo razgovarali pre dve godine. Nažalost, između ta dva zakona postoji kolizija. Ta pravna kolizija dovodi do ogromnih problema na terenu. Problem je u tome što je regulativa vezano za školske odbore i direktore jedno u Zakonu o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, a sasvim drugo u osnovnom zakonu koji reguliše pitanje obrazovanja. Ta kolizija je nastala zbog toga što smo podneli amandmane i pre dve godine. Predlagali smo rešenja i za ovaj zakon koji predviđa Zakon o savetima. Ta rešenja nisu prihvaćena, prihvaćena su samo u modifikovanom izmenjenom obliku. Mi smo podnosili ispravke amandmana, pošto smo se tako dogovorili pre dve godine, pošto smo bili vođeni stavom – bolje išta nego ništa. Nismo se mogli pozivati na Zakon o savetima, pošto je taj zakon bio na istoj sednici na kojoj je bio i Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Gospodine ministre na istoj sednici su oba zakona izglasana 31. avgusta 2010. godine. Na istoj su sednici bili i nismo se mogli pozivati na rešenja iz Zakona o savetima, jer je u tom trenutku i taj zakon bio u formi Predloga zakona. U međuvremenu su se pokazali nedostaci te kolizije, a pošto je u Ustavu definisano da se dostignuti nivo ljudskih i manjinskih prava ne može smanjivati, mislimo da se ne mogu smanjivati ona prava koja su predviđena Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, nego Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i da to treba uskladiti sa Zakonom o nacionalnim savetima. O čemu je reč? Reč je o tome da po Zakonu o savetima postoje dve vrste škola, odnosno obrazovno-vaspitnih ustanova. U jednima se nastava izvodi i na jeziku neke nacionalne manjine, a u drugoj vrsti ustanova se nastava izvodi u većini odeljenja na jeziku neke nacionalne manjine. Odnosno, radi se o ustanovama koje su proglašene ustanovama od posebnog značaja za nacionalnu manjinu. Zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja ne razlikuje ove dve vrste ustanova, ove dve vrste škola. Mislimo da je logično da Nacionalni savet ima jednu vrstu nadležnosti kada se radi o školama u kojima se u nekoliko odeljenja nastava izvodi na jeziku nacionalne manjine, u školama u kojima je, da upotrebim taj izraz, jezik manjine većinski na neki način, pošto se koristi u većini odeljenja. Predložili smo tu dva amandmana u cilju otklanjanja ove kolizije. Kod školskih odbora smo u jednostavnijoj situaciji, jer ste i vi predložili izmene tog člana, a to je član 54. osnovnog zakona. Tu smo predložili amfandmane u vezi nekih drugih stavova tog predloga zakona. Kod direktora je situacija malo komplikovanija, jer niste kao ministarstvo, odnosno Vlada, predložili izmenu tog člana, ali mislimo da ako se dogovorimo da se usvoji naš amandman u vezi školskog odbora onda bi bilo logično da završimo čitavu priču i da se ta kolizija otkloni i u odnosu na direktore ustanova. Ovaj problem imamo inače i u vezi zakona iz oblasti kulture. O tome sam govorio juče ministru Predragu Markoviću. Mislimo da nije dobro rešenje prema kojem Srbija pripadnicima nacionalnih manjina, kojima Ustav garantuje individualna i kolektivna prava, daje neke mogućnosti, neka prava jednim zakonom, Zakonom o nacionalnim savetima, a da se kasnije donetim zakonima iz oblasti obrazovanja, kulture, službene upotrebe jezika i pisma, javnog informisanja, te nadležnosti uzimaju. To jednostavno nije u skladu sa načelom pravne države i vladavine prava. Zbog toga smatramo da ovu koliziju treba otkloniti. Moram da kažem i ovom prilikom, što sam rekao juče i gospodinu Predragu Markoviću, mi jednostavno ne možemo glasati za zakone koje u određenim svojim rešenjima znače direktan korak unazad u odnosu na rešenja koja su predviđena i koja postoje u nekim važećim pravnim aktima, u nekim važećim propisima ove države. Složićete se da je naš zadatak kao predstavnici nacionalnih manjina da se borimo za to da ona prava koja su obezbeđena važećim pravnim aktima Republike Srbije važe i u budućnosti. Mi jednostavno ne možemo pristati na smanjenje nivoa stečenih prava kada govorimo o pravima nacionalnih manjina. To se ne odnosi samo na obrazovanje. Da istaknem još jedanput to se odnosi na kulturu i na službenu upotrebu i na javno informisanje. Hvala.
Zahvaljujem. Pre nego što dam reč narodnom poslaniku Nebojši Ranđeloviću, na osnovu člana 90. i člana 87. obaveštenje o današnjem radu. Danas će pauza biti određena u vremenu od 14,00 do 16,00 časova. Razlog dvosatne pauze je što se danas 6. jula u Beogradu otvara i započinje rad 20. Generalna skupština OEBS-a, odnosno Organizacije za bezbednost i saradnju. Poslednji put je skup takve vrste održan 1975. godine pod naslovom "Keps" i smatrajući to značajnim i jedan broj poslanika ima obaveze. Naša pauza u radu biće od 14,00 do 16,00 časova. Radićemo posle 18,00 časova na osnovu člana 87. stav 2, ali ne verujem. O tome ćemo popodne razmeniti informacije, ne posle 19,00, 19,15 časova, pošto večeras predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović u Domu priređuje prijem za 56 delegacija Parlamentarne skupštine. Tako da ćemo danas u toku dana raditi samo zajednički načelni pretres koji je trenutno u toku. Kada je reč o radu radne nedelje, radni dan ove nedelje biće i petak. Narodni poslanik Nebojša Ranđelović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, kada smo razmatrali u poslaničkom klubu ovu tačku dnevnog reda i dogovarali ko će biti ovlašćeni predstavnik poslaničkog kluba, nekako je bilo logično da ja kao profesor Univerziteta pripremim izlaganje na tu temu, postavim neka pitanja, iznesem naše dileme i tome slično. Kada sam počeo da se spremam za ovu tačku dnevnog reda susreo sam se sa pojmovima: optički disk, proizvodni deo, glas master, oprema za izradu mastera, proizvodnja, proizvođači kod, licenca za proizvodnju, licenciranje prostorija i tome slično. Želeo sam da se spremam da govorim o Predlogu izmena Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, pa mi nije baš najjasnija logika spajanja ovih tačaka dnevnog reda, jer jedan zakon spada u sferu industrijske svojine i autorskog prava, sa pravničkog aspekta. Drugi zakon o kome želim da govorim jeste u stvari nešto što treba da definiše srž, razvoj i budućnost jednog društva, to je obrazovanje. Moram da priznam da mi ovakav pristupi ovakva logika spajanja tačaka dnevnog redanije baš najjasnija, jer ja sam onda pred dilemom kako da govorim i o jednoj i o drugoj temi. Nisam stručan za obe teme. Očigledno da je potrebno da za ovakav pristup realizaciji dnevnog reda treba da postoje nekakve univerzalne sveznalice, a to su uglavnom neznalice i pošto mi takve u LDP ne gajimo, govoriću samo o zakonu o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Naravno i tu imam dilemu, odnosno nalazim se pred dilemom koje sve teme treba otvoriti jer ova oblast u našoj državi je takva, gde god se upre prst, utisak je da je sve trulo. Meni je sada jako žao, što treba da vodimo raspravu sa gospodinom ministrom Obradovićem, sa gospodinom kolegom Mitrovićem, za koje sam siguran da se u 99% stavovapo ovom pitanju slažu sa mnom. Stanje je zatečeno, teško promenljivo, potreban je dugotrajan proces da se takvo stanje promeni. To je u stvari, rekao bih "cirkulus viciozus" jednog posrnulog i dezorijentisanog društva čija regresija traje 20 godina. Takav proces, takva regresija u jednom društvu teško da može da se izmeni i najodgovornijem pristupu pisanja i realizacije jednog zakona. To je ozbiljan problem na koji naše društvo još uvek na nalazi odgovor. Sada bih se osvrnuo na samu suštinu problema, a kasnije bih ušao u razmatranje delova merituma ovog zakona. Naravno, postavio bih i pitanje u obrazloženju, razlog za donošenje zakona. Obrazloženje dato sasvim korektno, kaže se – cilj je poboljšanje sve tri dimenzije obrazovanja, jednakopravnosti, efikasnosti, kvaliteta obrazovanja i vaspitanja. Pa se onda daje obrazloženje, u toku skoro dvogodišnje primene zakona utvrđena je potreba za izmenama i dopunama zakona radi otklanjanja konstatovanih problema u funkcionisanju sistema predškolskog, osnovnog i srednjeg obrazovanja. Logično, razumljivo, neophodno, naravno ja bih uz to dodao i pitanje zašto hitni postupak za zakon koji je prošao konsultativni proces? Zašto sada odmah u julu? Zašto tolika brzina? Vratio bih se na suštinu samog zakona, jedna od intencija jeste skraćivanje rokova za odgovornost profesora i još neke disciplinske mere. Gde je tu mesto za hitnost postupka jednog zakona koji je prošao, već sam pomenuo, konsultativni proces? Mi smo konsultovali raznorazne sindikate koji se demagoški, boreći se za prava prosvetara u stvari bore za svoje mesto u čitavom sistemu, konsultovali smo profesore, konsultovali smo učenike, razgovarao sam i sa svojim studentima koji su koliko juče sedeli u srednjoškolskim klupama i bilo bi mi malo 20 minuta da ispričam sve ono, što je u stvari nametnuto kao tema i što bi trebalo da bude nametnuto kao tema današnje rasprave. Zato ću dati samo par ilustracija, štedeći vreme svih vas i svoje vreme, te ilustracije upečatljive i one u stvari otvaraju neka ozbiljna pitanja. Neće ići nekim metodološkim redom, jer je svaka od ovih ilustracija tema za sebe i svaka od ovih ilustracija je problem za sebe. Najpre disciplinske mere, mi smo dali dva amandmana vezana za taj segment zakona. Učenici nisu za to da se disciplinske mere pooštravaju, ali smo od predstavnika profesora dobili pitanje, na koji oni sami nemaju odgovor. Kako uvesti red, posebno u srednje škole. Imamo sijaset primera da su sami profesori neka vrsta mete za odstrel gde sami sebi ne mogu pomoći niti im država, niti društvo pomažu u onome što je ostvarivanje njihovih osnovnih zadataka. To je obrazovanje i vaspitanje mladih ljudi. Da li treba pristupiti drastičnim disciplinskim merama? To je možda jedno od rešenja, na primer mnogo izostanaka ili već da ne nabrajam šta dalje. Pitanje je da li se na takav način treba obračunavati sa opravdano nezadovoljnim mladim ljudima u jednom posrnulom i dezorijentisanom društvu, kakvo je društvo države Srbije. Na to pitanje kratak i jasan odgovor, mislim da ne postoji. Treba se sad usaglasiti oko skupa metoda kako izaći iz tog začaranog kruga. Onda pitanje koje se zove preobimno gradovi. Neko je za to odgovoran. Koliko nepotrebnih stvari, koliko nepotrebnih podataka koje treba zapamtiti da bi se otaljale ili zaradile ocene i posle toga zaboraviti, jer je nužno zaboraviti te podatke, da se intelekt mladih ljudi ne bi opterećivao na takav način. Kako izaći iz tog problema? Neusaglašenost sadržaja udžbenika sa savremenim kretanjima u društvu. Dva primera, a ima ih hiljade. Na primer u ekonomskim školama udžbenik iz računovodstva i zbirka zadataka. Sasvim neusklađeni. Zbirka zadataka prati savremene propise, promene, recimo kako se knjiži PDV i tome slično. Udžbenik iz računovodstva te procese ne prati. Odakle deca da uče i kako da uče i kako da uče? Udžbenici istorije. Gomila nepotrebnih podataka i jedan užasan pristup jednoj krajnje interesantnoj stvari kakva je istorija. Istorija je priča, istorija je učiteljica života. I umesto naši mladi naraštaji da od svojih vaspitača dobiju takvo usmerenje, oni dobijaju zadatak da uče gomilu datuma koje ne umeju da objasne, koje teško u tom skupu umeju da objasne i sami nastavnici. Da ne govorimo o tome šta sve piše u tim udžbenicima iz istorije. Hoćemo li se vratiti ponovo na postojanje ideoloških komisija koje će birati šta je podobno a šta nepodobno da se stavi u udžbenike iz istorije. Šta je sa usklađivanjem nečega što se zove istorija sa tim istim predmetom u susednim državama? Nešto se dogodilo ili se nije dogodilo. Nemoguće da se u Hrvatskoj na različit način dogodilo, odnosno da se tamo nešto na različit način tumači u odnosu na ono kako se to tumači u Srbiji ili BiH. Ima pozitivnih primera. Postoje udžbenici koji tretiraju istoriju države i prave, a koriste se i u Srbiji i u Hrvatskoj. O tome niko ne priča, o tome niko ne piše. Izgleda da je to tabu tema koja se ne sme otvoriti. Ja stojim iza toga da takvih primera i takvih udžbenika ima. Da ne nabrajam dalje sa kakvim problemima se susreću i učenici i nastavnici u sprovođenju nastave. Neopremljeni kabineti. Ili, hajde da sad da otvorimo temu nastave fizičkog vaspitanja. Nekada se to zvalo fizičko i zdravstveno vaspitanje. Strašno važan segment razvoja i strašno važan predmet u svim normalnim zemljama. Kod nas postoji intencija smanjivanja časova, zato što ne postoje uslovi. Znamo li koliko škola nema fiskulturne sale? Preko 95% fiskulturnih sala su neadekvatne za izvođenje nastave fizičkog vaspitanja. U Nišu tri škole, ekonomska, trgovinsko-ugostiteljska koriste jednu salu. Po tri odeljenja drže čas u istoj sali bez mogućnosti da zadovolje osnovne higijenske potrebe posle izvođenja nastave fizičkog vaspitanja. Normalno je da se sedamnaestogodišnjakinje i osamnaestogodišnjakinje ne žele da idu na čas fizičkog vaspitanja, jer posle toga ne mogu da se upristoje za dalje izvođenje nastave. O tome niko ne brine. Zato ja ni u perspektivi ne vidim rešenje. Pitao sam jednog svog prijatelja, koji je profesor fiskulture u jednoj od pomenutih škola. On kaže, pa šta da radim tri odeljenja od 30 učenika, to je 90 učenika u sali. Oni ne mogu da rade ništa, mogu malo da se projurcaju i onda im kažem, decu hajdete vi u svlačionice, šta da vam radim. Oni koji su zaduženi za realizovanje ovakvih programa nalaze se pred nerešivim problemima, jednostavno dižu ruke od toga. Da ne otvaramo problem, recimo, verske nastave. Imamo situaciju da nam ponekad deca sluđena dolaze iz škole, jer im na jednom času pričaju o evoluciji, a onda im posle toga dođe neko ko im kaže da je sve okončano za šest dana, pa je sedmog dana neko seo da počini i da odmori. Naravno, treba verski edukovati i obrazovati decu, ali na pravi način. Po meni, tu član 21. stav 4. predloženog zakona nije baš najjasniji, koji su kriterijumi u postupku odlučivanja o izboru nastavnika verske nastave, pravih, tvrdim,nema dovoljno. Da li je u redu da nam oni koji nisu pravi izvode versku nastavu i da osnove verskog obrazovanja daju našoj deci? Na drugoj strani, sam problem nastavnika i o njihovim problemima sam već govorio, iznoseći ono što su oni locirali kao probleme, a na drugoj strani, imamo li prava da se ljutimo na te ljude. Činjenica je da naša deca više svog vremena od svoje pete godine, pa do punoletstva provode sa tim ljudima nego sa nama. Mi sa puno poverenja tim ljudima dajemo decu, očekujući od njih da nam pomognu u vaspitanju i da od njih naprave obrazovane ljude i spremne za život. Onda se otvara pitanje kako su nastavnici motivisani i kako su nagrađeni za svoj rad. Hajde motivišite nekog da sve da od sebe, kad se i on sam nalazi na ivici socijalne bede. Kakva je tu motivacija? Ima altruista, ima zaljubljenika u svoj posao, ima ljudi koji postižu neverovatno dobre rezultate, ali to je samo entuzijazam. Od entuzijazma se ne živi, ti ljudi rade za novac. Ima li naša država rešenje za taj problem? Poslednjih 20 godina nije imala. Ne verujem da će i u skorije vreme problem biti rešen na adekvatan način. Hajde onda da primenjujemo zakon koji, u suštini nije loš sa ovakvim problemima. Duboki socijalni problemi jednog posrnulog društva, kako ih rešavati redovnim putem. Mi u LDP smo milion puta rekli da je za sve to nužan preokret. Jedna mala poslanička grupa sa mnogo dobrih želja apsolutno nije dovoljna za takav preokret. Imamo li odgovore na takva postavljena pitanja? Naravno, na kraju pošto sam rekao par stvari reći, mada sam zašao u meritum zakona mi smo ovaj zakon pokušali da poboljšamo sa dva amandmana i kada bude rasprava u pojedinostima moje kolege i ja ćemo dati obrazloženje tih amandmana. Jedan se tiče člana 17, jedan se tiče člana 25. i oni su uz konsultacije sa predstavnicima ministarstva urađeni na jedan vrlo korektan način. Ubeđen sam da će ovaj važan zakon biti na taj način poboljšan, te na predstavnike ministarstva apelujem da amandmane ozbiljno razmotre i da ti amandmani postanu sastavni deo ovog zakona. Ovim ću svoje izlaganje završiti, jer malopre sam već napomenuo da je problema i tema toliko, ne 20, već je2000 minutamalo da se svi problemi sažmu u jednu diskusiju, a ne znam koliko vremena dovoljno da se ti problemi reše. Ne vidim svetlu tačku na kraju tunela. Hvala vam na pažnji.
Dva minuta i dvadeset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Zahvaljujem dame i gospodo, gospodine ministre, mi evo danas radimo opet izmenu zakona iz sfere obrazovanja, navikli smo na te izmene, iako smo od 2003, 2004. godine na nadalje više puta donosili, menjali zakone, bazične zakone, zaista u ovoj oblasti koje srednje, ko je visokog, koje naučno-tehnološkog razvoja, sad je to objedinjeno u jedno ministarstvo. Dakle, sve to dolazi u obzir za svaki zakon je zakonopredlagač, dakle, drugi ministar uvek, hvala bogu da bar da je tako, da nije jedan kao što smo imali za zdravlje, govorio da zakon koji se donosi evropski, da nosi pun demokratski kapacitet, da zaista nosi nešto novo na obrazovnom prostoru Srbije, da će biti saglasan sa strategijom koja je negde u nečemu jeste doneta, negde u nečemu nije ni pomenuta, negde ovlaš data, da je prošla decenija, da jasne strategije nema, a svi žele da i strategija visoko obrazovnog sistema i vid raspodele kadrova u ovoj Srbiji, jednog dana znamo ko će gde i šta raditi, da li će posla za svakog biti? Da donosimo različite odluke bitne kakvu sada nameravate, vidim po ovim izmenama o evidencijama tako sročeni, kao da su evidencije i podaci koji će se dobiti osnovni smisao i davanje repera za sve, kao da se o tome dosta ništa više nije znalo, nego da je to evo sada evidencije, pa će nam one pomoći da sve uradimo. Ali, u ovoj priči krenuću od početka, od razloga. Dakle, efikasnost, jednakopravnost i kvalitet su naši trendovi, smisao, namere zašto ulazimo u izmene, zašto dobre, nekada rečeno dobre zakone sada ulovljene nepravilnosti popravljamo. Na stranu da li je nekada neko kod donošenja zakona nešto od ovoga što se sad menja hteo da promeni, pa amandmani, recimo, nisu bili usvojeni. Ne znam i ne mogu da tvrdim, možda niko tada, sedeći eh katedra, zaista udaljenog problema srednjeg obrazovanja, a opet zbog svoje dece, prijatelja, familije, porodice, opet u nekakvoj vezi sa obrazovanjem nije nešto prepoznao i generalno ta krivica je podjednako vezana za sve, ali smo potpuno sigurni da zaista i amandmani koji su bili, ili nisu bili usvojeni da se ne retko dešava da predlozi onovremeni sada moraju biti aktualizovani, ali dati kao predlog države i predlog Vlade i onda je to kraj priče. O kakvoj efikasnosti ćemo govoriti, o kakvoj jednakopravnosti? Šta činimo u ovom zakonu da uradimo jednakopravnost? Ako pogledamo sve učesnike u obrazovnom procesu, na jednakopravnost učenika da najslobodnije posmatramo da oni koji imaju određene probleme u određenom psiho-motornom razvoju, od vajkada se u Srbiji vodilo računa o tome da oni imaju prava da se školuju. Uvođenje, davanje na značaju ovoj interdisciplinarnoj komisiji nije neki podsticaj jednakopravnosti. Hoću da pokušam da raščlanim da li je samo ovde, u obrazloženju razloga za donošenje zakona samo napisano, da tek bude tako kao nekakav matriks kao podloga ideje da se sa zakonom nešto kaže ili se zaista uočilo da negde nema jednakopravnosti. Ima li jednakopravnosti kod konkursa za izbor? Ne, to je pre svega politička odluka, ali o tom-potom sa papirićima se ide u biro i tamo se zna tačno iz koje će partije da ide i mnogi drugi se na mnoge načine uključuju, ne tražite da prijavljujem nikoga, ali znam imena ljudi koji su mi rekli da su tako radili, to je realnost u Srbiji itd. Nadam se za ove izrečene stvari niko neće gubiti pravo da o tome govori ili mu bude ukinut imunitet, jer je ovo mišljenje predstavnika naroda, kome se takođe obraća nekakav drugi narod u Srbiji, koji ima problema sa jednakopravnošću, da dobije posao, a da ne govorim direktorsko mesto, ali teško je to naravno i gotovo nemoguće iako se već nigde niste potpisali. O efikasnosti, šta smo to u efikasnosti učinili da zakon bude efikasniji? Možda primenom disciplinskih mera da malo učenike pripodobi obavezi da se ponašaju kao što su se nekada đaci ponašali. Ako, krenemo u priču nekada ponašali, rizikujemo mi prepoznatljivo stariji, da želimo da kazaljke vratimo unazad. Hajde, da u tom reperu odnosa učenik- nastavnik i vratimo, neka sadržajni planovi, programi idu napred i to konačno kao i starenje niko ne može ni zaustaviti, oni moraju ići napred, ako ni zbog čega drugog, a onda zato što će oni koji se deci obraćaju eh katedram predaju, o tome govore sve manje terati decu da oni spremaju časove, da deca budu nosioci aktivnosti. Taj novi sistem vrednosti koji promovišete da dete maltene sprema da dobije zadatak, integrali, pa izvoli. Njemu treba tri časa predavanja da bi razumeo o čemu se radi u integralima, ali ne govorim ako se neko ne usudi, pametni su matematičari, neće to ni da puste, ali će mnogi iz istorije uraditi, mnogi iz biologije, mnogi iz jezika će pustiti da deca vode časove. Hajde, u toj efikasnosti, da profesora i sve one koji su nadležni u lancu odgovornosti, nateramo da kroz njegove dnevne analize kroz svesku u kojoj vodi evidencije i ako je on držao čas ili terao đaka da drži čas. Dakle, efikasnost te vrste, kakva efikasnost, komentarisati, nije registrovana kao problem, ovde je stavljen, ali ne vidimo iz zakona šta tu pomaže, kada je recimo, reč o štrajkovima, Kraljevo, elementarne nepogode, škole porušene nisu mogle da rade, traže niže kriterijume za upis. Štrajkuju po tri meseca prosvetari nešto dobiju, nešto ne dobiju, mislite da se to ne odražava na decu? Deca su tu žrtve. Hoćemo da pooštrimo nešto na dečiju odgovornost potpuno se slažem, deca su često i prilično razularena, ne poštuju svoje nastavnike, ali gde je krivica nastavnika, a zašto ne znate da li je učenica ili profesorka kad su približnih godina, u četvrtoj godini gimnazije ko je više napirlitan, namirisan, manikiran, doteran, kako obučen ne poznaje se više u našim gimnazijama u nekim okolnostima bliskih godina, ali razlika šta je đak, šta je nastavnik? Pa, onda hajde sad tako da kažnjavamo dečačiće koji su u tim godinama pristojno, naravno i moraju da budu malo i nekako orjentisani da svojim profesorkama mladim koje im pružaju priliku da svima komuniciraju i da će to biti neki teži prekršaj itd. Ima i drugih odredbi kada do njih dođe, ali pokušaćemo, kvalitet proizilazi iz svega skupa, kvalitet bi trebalo da bude posledica i efikasnog rada i posledica onoga zašta, ovde već pomenuti ljudi koji će dobijati dobre pare iz budžeta, ili iz jednog ili drugog, ili nacionalno-prosvetnog saveta, koji će kreirati obrazovanje. Da li će oni doneti neke adekvatne nastavne programe, dal li će adekvatno menjati programe i planove, i da li će pitati svoje baze iz kojih dolaze, da li to zaista potrebno ili ne. Ja se iskreno nadam da ova ekipa, ovi saveti, ljudi iz ovog obrazovnog resora neće posegnuti za drakonskim izmenama obrazovnog sistema, kako je učinjeno to u sferi visokog obrazovanja, zajedno sa Vuksanovićem i ekipom. Ono što smo odradili kada smo dobijali Bolonju i što se sada niko ne usuđuje da analizira i da kaže, konačni efekti našeg nepotpunog i nepotrebnog zaletanja, u promenu nečega što zaista sa politikom nema nikakve veze i nije imalo, i u visokom obrazovanju, nema veze politički ambijent sa činjenicom kako se radi matematika ili kako se biohemijski procesi rade. Dakle, nešto smo promenili, ušli smo u to, formirali smo zakon, formirali institucije koje pomažu za sprovođenje zakona i kreiranje obrazovnog sistema, tzv. Savet za visoko obrazovanje i nauku i tehnološki razvoj, koji treba da daju smernice za razvoj nečega što smo zakonski uokvirili. Čini mi se da o ovom zakonu osnovnog, srednjeg obrazovanja nismo otišli toliko daleko, da smo već sve unapred postavili, a onda dali ovim savetima da se kobajagi nečega igraju, a ta igra neće biti zaludna, biće veoma dobro plaćena, koliko vidimo. Krenuću sada po ovim opštim odrednicama, donećemo, očekujemo zakon o obrazovanju odraslih, jer tamo imamo savet koji će se time baviti i očekujemo da će oni nešto doneti oko toga i pitati se oko toga šta će i kako izgledati, koncept obrazovanja, a neke strategije sam na sajtu video, i nešto se može reći da se radi. Što se tiče člana u kome menjamo trećeg, četvrtog, reč je o bazi podataka. Sasvim je izvesno da svaki onaj ko nosi dnevnik, ko radi u školi zna sa kolikom količinom podataka u svom operativnom radu je obavezan da sprovede u kontinuitetu. To je nekada noćna mora za razredne starešine i za ostale učesnike u nastavi i onima koji njima pomažu. Sad imaju i neki asistenti u nastavi, još tačno nisam razumeo šta je to sve, ali da će lako dobiti posao. Iz lokalne samouprave preporučuju, to je sasvim jasno. Eto, vidite, jednakopravnost i tu je lokalna samouprava, ali ovo je salta, to nije prelazak na buduću temu. Dakle, ta evidencija podrazumeva zaista sumu podataka. Prosto se ne može sve u dnevniku naći upisano. Mnoge evidencione baze moraju da postoje i verovatno i neki novi ljudi koji će te podatke unositi. Te baze podataka, koje i jesu nekakve evidencije, kad se sve to bude sabralo u jedinstveni informacioni sistem ministarstva, ko će to tamo, kako i koliko će koštati softveri za to? Kako će se hard uraditi? Ko će proći na tom tenderu? Šta će sve biti kad se to objedini? To jeste, svakako, korisno da se do toga dođe, ali vidimo da se nekako to stavlja u prvi plan. Krupnim slovima je stavljeno, zakon je promenjen, iako su evidencije i podaci već bili obuhvaćeni u starom predlogu. Ovde se išlo do takvih detaljisanja, za koje sada mislimo da nekako i nisu formalno logička. Podaci o ustanovama, sa jedne strane, a podaci o deci i učenicima, nekako su dve grupe podataka koje treba ovde istrijerisati. Sada, kad vidite šta se o deci, učenicima, učesnicima, ja tako kažem, u obrazovnom procesu, to nije u zakonu upotrebljeni termin, ali mislim da je svima jasan, svih kojih se obrazovanje tiče, od deteta, do staratelja, nastavnika, itd. Dakle, kad govorite u ovom drugom stavu, govorite da je tu na kraju procena potreba za dodatnom obrazovnom, zdravstvenom ili socijalnom podrškom, a gore su pobrojani svi učesnici nastave. Ispada da će sada škola voditi evidenciju o hraniteljima, roditeljima i starateljima da li im je potrebna procena? Naravno, u stavu 7.se to vidi, da se to baš ne odnosi, ili zdravstvenog stanja roditelja ili staratelja. Ali, kako stoji u stavu 2, podaci o tim i tim, sve grupe su pobrojane i vidi se šta će se od svih tražiti. Zamislite da to, ne daj Bože, jeste tako. Ko bi takve podatke uneo? Ko bi ta uverenja doneo? Ko bi izveštaje o svojim primanjima doneo? Koliko to zahteva veliku operativnu proceduru, koliko postupaka? Koliko samo desetina hiljada zaposlenih imamo u zdravstvu? Koliko samo učenika imamo? Koliko roditelja? Kada to pogledate, koliko ljudi će ući u evidencije? Negde se možda mogu koristiti postojeće evidencije. MUP ima masu toga. Ali, ovo će se kretati verovatno ispočetka. Tu će, boga mi, mnogi računari morati da se kupe i biće tu posla za dobre tendere. Sada kada pogledate zašto sve to toliko urađeno, svrha obrade podataka, i kada isčitate, to je filozofija vođena ministarstva. To je cela filozofija. Dakle, to kad ti piše, ti kompletno filozofiju, efikasnost, unapređenje, proučavanje, praćenje, ali i međunarodno istraživanje, kao da mi nismo mogli imati relevantne podatke, dati nekom za neka međunarodna uporedna istraživanja, kao da nemamo referentnu instituciju, Zavod za statistiku, koji po prirodi stvari može da pravi komparativne delatnosti. Nije to, naravno, glavni problem zbog čega mi ovaj zakon pokušavamo amandmanima da ispravimo, ali jednostavno ko će koristiti podatke? To su organi i drugi organi i organizacije. Možemo slutiti ko su drugi i ko su druga pravna i fizička lica. To će odrediti ministar ili neko drugi, ko to može da bude, a mi sada kada raspravljamo ne možemo da poručimo direktorima škola, prosvetarima, deci i njihovim roditeljima, koji daju svoje lične podatke, ko će u to imati uvid. Vidite i sami da ljudi vraćaju kredite, što je neko uzeo njegovo ime, negde pročitao i ljudi su pod tužbama da su kupovali ne znam šta, traktore, kombajne, a obični penzioneri u Beogradu, koji nemaju ni 20.000 dinara penzije, treba da vrate kredite od 200.000 dinara, jer im je neko negde zloupotrebio ime. Dakle, nije pomogla nikakva institucija zaštite podataka o ličnosti. Predvideli ste bukvalno sve, čak i gotovo boju zenica. Ažuriranje podataka, nema tu tog intervala vremenskog u kome se kaže – da bi bio ažuran moraš za toliko i toliko da ispraviš. Većina podataka se dobija tokom upisa. Upisni rok je najveći problem za institucije i fakultete, to je ogroman prekovremeni rad mnogih ljudi koji to rade. Kako će se to odraditi, to ćemo tek videti. Sada idemo na ove savete, o kojima sam već govorio. Nije samo problem brojnost saveta, mi smo kad se zakon donosio, potpuno sam siguran, veliki broj tada opozicionih političkih partija je pokušavao da smanji broj članova saveta, ali ako vi krenete da namirite sve koji žele da se istaknu i da dokažu da je njihova pozicija koju brane vrlo referentna i bitna da bi ušla u sastav tog saveta, onda ispada da to mora biti toliko. Tako da su veoma brojni, preko 100 ili više ljudi u različitim savetima, na različitom nivou u određenom sektoru Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj, za visoko obrazovanje. Koliko odbora? Koliko komisija? Boga mi, to je na stotine onih koji su zaposleni i koji će raditi za dobrobit sistema. Na kraju, ovaj zakon je ipak sagledalo ministarstvo preko svojih ljudi, preko verovatno informacija sa terena šta ne valja. Mi ne vidimo ovde, nije nigde eksplicitno stavljeno – to su ovi koji su formirali, pa saveti, pa komisije. Vidite, ljudi su zaslužili platu možda oko 200.000 bruto, koja će biti, ako se onih 5-6 miliona podela sa 21. Dakle, zaista je to nešto enormno što ovde predlažete. Obezbedite i njih da budu iz budžeta, a onda govorite kako jeste EU za racionalizaciju, kako jeste za smanjenje administracije, kako jeste za smanjenje javne potrošnje itd. Eto, vidite kako se ona umnaža do drastično velikih mera. To će biti plata svakome na nešto ko već ima. Tu nije došao neko ko nije nigde zaposlen, ili će biti redak slučaj, ali koga predstavlja ako nije nigde zaposlen? To bi moglo i drugačije da se reši. Mi smo podneli drugačiju vrstu amandmana. Naravno, ako gledate sa druge strane direktore javnih preduzeća, predsednike upravnih odbora, ovo je igračka, 100.000 je igračka spram desetine hiljada evra mesečno, pet, šest itd. Kontrole leta, Srbijagas, da se čovek zapita u kojoj to državi živimo? Pa, ako ovaj nešto radi oko obrazovanja naše dece, hajde i da mu damo tih nekoliko prosečnih plata Srbije. Ali, pitanje je dokle i koliko dugo može tako da se izdrži. Školska uprava bi zaista trebalo da poradi na tome kroz inspekcijski nadzor, bez političkog uticaja. Kada je reč o izboru direktora, ne da lobira izbore direktora, i za to imam primere, da direktno i posredno to čini, ne da to čine predsednici opština, kao što ti ljudi upadaju u kuće i primoravaju članove školskog odbora da glasaju ovako ili onako. Predsednici opština pozivaju članove drugih stranaka da reše problem tako što će ponuditi otkaz članu te stranke, evo, one kojoj ja pripadam. Dakle, prilično je ispolitizovano i ta partokratija je uzela maha, naravno, i u obrazovanju. Mnogi politički funkcioneri stranaka koje su u ministarstvima postaju prosto neimenovani, ali glavni ljudi preko kojih se završava posao kada treba da se dobije posao, da se otvori novo radno mesto, pa je, naravno, mladim ljudima ili onima koji nisu više mladi, dugo se opirali, jedina izgleda šansa da do posla dođu da uđu u političku partiju. To je nažalost realnost i trebalo bi neko tome na kraj da stane. Očito neću stići sve da dotaknem, ali imamo i ovaj drugi deo priče. Nadležnost organa upravljanja – ovo je dato kompletno u ruke u procesu decentralizacije u lokalnoj samoupravi. Tamo gde ja jesam, u Kragujevcu, malo, malo, pa dobijete – menja se ovaj član, pa onaj član. Znači, iz dela roditelja lako se prepozna, ko nije član koalicije, taj će biti smenjen. O izboru direktora škole itd, tu nema govora. Profesori koji su podobni, krajnje je ispolitizovano zaista, školski odbori jesu zaista krajnje ispolitizozvani, i to da vi ne možete očekivati napredak. Ko će ispolitizovanom odboru da digne glas i da kaže – mi nećemo da dajemo školski dinar za to, nećemo da plaćamo da se renovira u školi kad već imaju sponzori ove ili one vrste, nećemo nečije sulude ideje da plaćamo iz svog džepa, nemamo ni mi, a deca nam nemaju užinu itd, a moramo deci da plaćamo školovanje. Bio je sad ispit. Ministre, vi znate. Obišli ste i ove koji su polagali malu maturu i znate i za ove koji su polagali upise na fakultete. Da li možda imate predstavu koliko procenata dece, koja su upisivala i polagala, nije išlo na privatne časove? Ja koga god znam, oni sa kojima se moja deca druže, jesu išli na privatne časove zajedno sa mojom decom, a svi su odlični đaci u školama. Šta smo mi zapravo postigli u efikasnostiako mi moramo da priznamo da jedna elitna gimnazija nije u stanju da pruži dovoljno znanja da položite ispit, nego svi moraju da idu čak do profesora univerziteta koji predaju odgovarajući predmet da bi spremili decu. Ko je i šta efikasno? Nadležnost organa upravljanja, počeo sam oko toga, je da bira direktora, ali to je sve vrlo ispolitizovano i ponekad, oprostite što uđem u nekakvu saltatornu priču pa pomenem zaista tekuće probleme u obrazovnom sistemu, a to jesu baš odsustvo kvaliteta i efikasnosti rada. Ne što su loši programi, ne što je možda preterano znanje iz hemije, nego što mu to onaj nije ni ispredavao. Dao mu je da spremi čas sam. Kako će dete samo da spremi čas iz organske hemije? Mora da ga nauči profesor koji mu to predaje, a da eventualno za nejasnoću radi konsultacije mesecima i godinu dana deca idu na arhitekturu, spremaju se na samom fakultetu. Ta institucija da fakultet sprema, to je strašno. Uzimaju pare toj deci. Procene ko ima para a onda ih na kraju glatko poobaraju i onda ta deca odu na vanbudžetsko školovanje. Pogledajte odnose. Ušao sam u sferu visokog obrazovanja, ali je to sve efikasnost obrazovnogsistema, a njemu prethodi ovo srednje i stručno i zato ponekad to ima dodirnih tačaka. Ne mislite da sam svesno skrenuo sa teme ove priče. (Predsedavajuća: 20 minuta.) Što se tiče upisivanja, ispitivanja dece kod upisa, tu je razgovor koji ide sa pedagogom i to je oduvek postojalo. Međutim, tu se danas uvode promene i o tome ću govoriti na narednom početku priče. Možda neke elemente iz ovog predloga zakona treba bajpasirati, kako smo amandmanom dali. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo dva zakona, jedan koji se po prvi put donosi, a to je Predlog zakona o optičkim diskovima i drugi zakon je iz oblasti obrazovanja, a to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, koji smo doneli 2009. godine. Dakle, možda i nisu tematski bliski ovi zakoni, ali jasno je zbog čega su zajedno u raspravi, zbog toga što oba zakona proizilaze iz delatnost ministarstva koje pokriva ove oblasti: prosvetu i nauku. Kada je reč o zakonu o optičkim diskovima, mislim da je lako zaključiti da je neophodno doneti takav zakon, jer novo vreme, koje je donelo novu tehnologiju, donelo je i nove mogućnosti za lako usvajanje intelektualne svojine od onih kojima ta intelektualna svojina ne pripada. Naravno da to nije samo stvar naše države, našeg društva, jer smo mi deo sveta, bez obzira na trenutno stanje integrisanosti u svetu. To su pitanja planetarnog tipa koja su veoma značajna i moramo da se uklopimo u ono što su zahtevi današnjeg sveta u tom pogledu. Dakle, pristupanjem STO mi tim pre dobijamo tu obavezu i sve zemlje, kao što jei u tekstu razloga za donošenje rečeno, od 1. januara 1995. godine su u obavezi i izložene su regionalnoj proveri i analizi zakonodavstva koje se odnosi na zaštitu intelektualne svojine. Naša zemlja se obavezala još u periodu između 2002. i 2003. godine, tada u sastavu SRJ, kasnije Srbije i Crne Gore, a od 2005. godine i sama je izrazila obavezu da će u tom pravcu regulisati ova pitanja kroz donošenje zakona. Obzirom da je reč o takvoj materiji i o takvoj delatnosti, gotovo je sasvim jasno da je to jedan od konkretnih uslova koje treba da ispunimo da bi pristupili i postali sutra kandidat za ulazak u EU. Ne bih ulazio u detalje o ovom zakonu koji obrađuje specifična pitanja iz ove oblasti ali, u svakom slučaju, usaglašavamo se kao poslanička grupa SPS-JS sa tekstom ovog predloga zakona i glasaćemo za ovaj zakon. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, da se podsetimo da je ovaj zakon donet 2003. godine, da je 2004. godine dopunjen i izmenjen, a 2009. godine stajala je potreba za njegovu znatniju izmenu i dopunu, ali obzirom da su te izmene i dopune bile u priličnoj meri potrebne da se izvrše, Ministarstvo za prosvetu je tada predložilo da to bude novi zakon i Narodna skupština je donela taj novi zakon, usaglašavajući ga sa novim standardima, normama, sa drugim zakonima koji su u međuvremenu bili doneti, sa aktuelnim trenutkom i menjajući sve one probleme koje je u međuvremenu praksa pokazala da to treba učiniti. Mi danas, posle nepune dve godine, ponovo imamo na dnevnom redu izmene i dopune ovog zakona i neko će reći – ponovo to stavljate na dnevni red, šta ste radili pre nepune dve godine itd. Poslanička grupa SPS-JS smatra sasvim normalnim i prirodnim da s vremena na vreme na dnevni red ponovo dođu zakoni koje smo ranije usvojili, pa makar to bilo i u bliskoj prošlosti, ako stoji potreba za usaglašavanjem sa novim standardima ili sa u međuvremenu donetim drugim zakonima. Ako je praksa u prošlosti pokazala da postoje određeni problemi u onome što je regulisanje određenih pitanja u toj oblasti, sasvim je normalno da ponovo ti zakoni dođu ovde na preispitivanje, na dopunjavanje, na izmenu i prilagođavanje onome što je aktuelni trenutak i što su potrebe u toj oblasti. Mogao bih sada da uputim i kritiku nekim ministarstvima koja izbegavaju da stave na dnevni red određene zakone, držeći tvrdo do toga da su to idealna rešenja koja su data pre godinu, dve ili tri itd. Neću da ulazim daljeu raspravu tog tipa i da pravim digresiju u smislu kritike i ministarstava idrugih zakona. To će biti prilika u drugim momentima, kada budemo razgovarali o nekim pitanjima koja su u toj sferi. Kada je reč o ovim izmenama i dopunama, važno je konstatovati da je i ovaj koncept izmena i dopuna drži onoga što su tri, da tako kažem, dimenzije ovog zakona, a to je ravnopravnost ili jednakopravnost, efikasnost i kvalitet obrazovanja. Veoma je važno reći da ove izmene i dopune delom su i u onome što su bili razgovori sa reprezentativnim sindikatima, što pokazuje da Ministarstvo ima sluha za uslišavanje svojih partnera u onome što su interesi sindikata, konačno interesi svih zaposlenih u sferi obrazovanja i da ti razgovori u datom trenutku, kada su postojali problemi u toj sferi i kada su izneti zahtevi sindikata, ti razgovori sa Ministarstvom su bili sasvim ozbiljni i da, na osnovu tih razgovora i sačinjenih protokola, mi danas imamo jednu realizaciju onoga što su bili ti zahtevi i sada se to pojavljuje u vidu izmena i dopuna ovih zakona. Takođe, želim da kažem da u saradnji sa poverenikom za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, ono što je prikupljanje i obrada podataka o ličnosti u ustanovama, usklađeno je sa Zakonom o zaštiti podataka i ličnosti. Mi imamo ovde jednu sferu i jednu dimenziju u ovom zakonu, jednog savremenog trenutka, jednog dostignuća u onome što su podaci kojima moramo da baratamo na jednom globalnom nivou, a to znači na nivou Ministarstva, da imamo uvezivanje čitave jedne mreže, u jednom informatičkom sistemu i ovladavanje sa svim podacima koji se tiču i onoga što je kadar i onoga što su učenici i onoga što su određene reference ljudi koji rade ili koji imaju određenu ulogu ili funkciju u obrazovnom sistemu, kroz vođenje registra itd, a na drugoj strani da je potrebno zaštiti sve podatke u skladu sa ovim odgovarajućim zakonom. Naravno da je to veoma pozitivno i dobro da je to ugrađeno i regulisano u ovom zakonu. Kada je reč o organima upravljanja, ovde su učinjene izmene u onome što jeste definisanje organa upravljanja, koji pokriva ovaj kao termin i ono što je organ upravljanja i u školama i u dečijim vrtićima itd. Zatim, imamo i to pitanje da u srednjim stručnim školama predstavnici su tri reprezentativna iz te sfere delatnosti kojima se škola bavi, što je sasvim u redu. Ali, ovde bih rekao, kada je organ upravljanja, osvrnuo bi se na ono što su kritike u odnosu na funkcionisanje organa upravljanja, u smislu izbora direktora ili vršenja nekih drugih funkcija. Da se podsetimo da je organ upravljanja u ustanovama koje se bave obrazovanjem tripartitni organ, koji se sastoji iz tri dela. Jedan deo pripada školi, obično su to nastavno osoblje, tri predstavnika, drugi deo pripada savetu roditelja, koji autonomno predlaže svoje predstavnike i treći deo, u užem smislu, to su predstavnici lokalne samouprave. Bio bih čak u stanju da kritikujem i onaj momenat koji je u zakonu dat još ranije, a to je izjašnjavanje nastavničkog veća, odnosno kolektiva u pogledu toga, davanja nekog svog mišljenja za predloženog kandidata. Mislim lično da aktuelni direktor koji ponovo konkuriše ima pravo i na mehanizama da utiče na kolektiv i da dobije te glasove.Po prirodi stvari, kolektiv je obično konzervativan u odnosu na promene, u odnosu na novine i pre će se opredeliti za status kvo stanje u kolektivu, u odnosu na neke promene, pa makar to stanje u školi i ne valjalo. Po čemu onda ne bi neko mišljenje proizašlo, kao institucionalno mišljenje iz saveta roditelja, ili čak, iz lokalne samouprave, kako bi pariralo ovom mišljenju nastavničkog veća, odnosno kolektiva? Naravno ovo pitanje u ovom trenutku ove izmene i dopune ne obrađuju, ali jednostavno kandidujem kao razmišljanje za neku eventualnu izmenu u narednom periodu, naravno ne pretendujem da sam u pravu, ali mislim da tu ima određenih problema. Pitanje vladanja učenika, kao kategorija koja se ocenjuje opisno od prvog razreda do petog, tu je učinjena i jedna ispravka i ona koja je učinjena u ranijem, a od šestog ide ocenjivanje na kraju polugodišta i na kraju školske godine brojčanom ocenom, zatim, ulaženje te ocene u uspeh kroz aritmetičku sredinu, zbrajanjem svih tih ocena od petog pa nadalje. Dakle, vladanje je jedna vaspitna kategorija i s obzirom da je reč o vaspitno-obrazovnom procesu, reč je o jednoj delatnosti koja ima dve dimenzije, dimenziju vaspitanja i obrazovanja, da mi danas ne možemo razmišljati jednostavno u pravcu da je samo obrazovanje jedne ličnosti kategorija koja je relevantna i koja je najvažnija, a da je vaspitanje nešto sporedno, gotovo nevažno. Dakle, jedna kompletna ličnost, danas podrazumeva i znanje i vladanje sa činjenicama i stručnosti itd, ali sa druge strane jednu kulturu, jedno vaspitanje koje tek onda dobija na kvalitetu u onome što je ta kompletna ličnost. Mi danas imamo uspešne ljude i u nauci i u sportu. Imamo sliku pred sobom možda i aktuelnu itd, ali ta uspešnost tih ljudi koji su vrhunski i u nauci i u sportu i u umetnosti je mnogo veća ako je reč o ljudima koji znaju da se ponašaju, koji su kulturni, koji su oplemenjeni tom dimenzijom, da ne kažem grubo rečeno vaspitanja, da ne shvatimo to banalno. Povrede obaveza učenika, to bih prokomentarisao, kada je reč o neopravdanim izostancima, gde imamo smanjenje sa 35 na više od 25, znači taj 25. je granica gde se alarmira u smislu izricanja određenih vaspitno-disciplinskih mera. Naš poslanički klub to podržava. Neko će reći da se sužavaju prava učenika time što smanjujemo broj izostanaka sa 35 na 25. Podsetio bih da učenicima treba omogućiti da imaju svoje obaveze i svoja prava, ali njihovo je pravo da pohađaju redovno školu, da uče i postižu rezultate. Ne treba pravog učenika svesti u neke druge sfere anarhije, destrukcije itd. Ako ćemo mi da povećavamo prava učenika time što ćemo im dati da mogu 100 neopravdanih izostanaka da opravdaju, onda se gubi smisao onoga što jeste uređenost jednog sistema, što je osmišljenost jednog sistema u pravcu postizanja onoga što je krajnji cilj, a krajnji cilj jeste obrazovanje jedne ličnosti i vaspitanje i stvaranje kompletne ličnosti. Prema tome, svako kršenje određenih normi ne pripada sferi prava. Prava postoje u smislu da oni imaju pravo da pokušaju da opravdaju svoje neopravdane izostanke do određene granice, a nadalje naravno, ako to u prisustvu roditelja ne mogu da učine podležu određenim sankcijama. U tom smislu mi imamo tu i jedan amandman koji smo priložili na član 17. koji nije u vezi sa ovim brojem izostanaka, ali je reč o težim povredama obaveza učenika. Sada se u zakonu kaže – u vaspitno-disciplinskom postupku učenik mora biti saslušan i dati pismenu izjavu, a ako je maloletan u prisustvu roditelja. Mi smo predložili amandman koji će to na drugačiji način, čini nam se bolji, naravno u konsultaciji sa predstavnicima i sa ministrom, da u vaspitno-disciplinskom postupku učenik uz prisustvo roditelja, odnosno staratelja, kao i svi ostali učesnici i svedoci moraju biti saslušani i mogu dati pismenu izjavu. Dakle, mi u svim ovim procesima moramo više uključivati roditelje. Učenik nije subjekt sa kojim mi jedino komuniciramo i rešavamo stvari, izricanje vaspitno-disciplinskih mera i rešavanje svih tih problema. Moramo se podsetiti onoga što je iskustvo, što je pedagoška nauka, da u pedagoškom trouglu roditelj-učenik-škola rešavamo sve te probleme, bez obzira da li je taj učenik maloletan ili punoletan. Samo na tim osnovama možemo da postignemo one željene efekte i rezultate. Na kraju bih još komentarisao ovo pitanje međusobnog preuzimanja zaposlenih na neodređeno vreme uz prethodno potpisivanje sporazuma između škola i uz davanje saglasnosti nastavnika koji prelazi ako je razlika u njihovom radnomangažovanju manja od 20%. Mislimo da je to dobro rešenje i da će to olakšati mnoga pitanja i iz radnog odnosa, a i ono što je svrha popunjavanja kadrova u pojedinim školama. Takođe, ova mogućnost da se određeni broj časova ne tretira kao prekovremeni rad, olakšaće jednu situaciju gde smo imali da smo za dva časa morali da raspisujemo konkurs, da primamo itd. Naravno, tu je potrebna i ona dobra kontrola i uvid ministarstva i njenih organa, da se to ne bi zloupotrebilo. Naravno da bi mogli još da razgovaramo i da kažemo ono što je stav SPS – JS, ali ističe vreme. Kroz raspravu u pojedinostima ćemo to nastaviti. Još jedanput izražavam zadovoljstvo što smo došli do jednog kvalitetnog predloga zakona o izmenama i dopunama ovog zakona i mi ćemo svakako kao poslanička grupa SPS – JS glasati za ovaj zakon. zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala. Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kada sam poželela da budem ovlašćeni predstavnik moje grupe za izmene i dopune Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja, a nisam imala poima da ću imati sreću da govorim i o Zakonu o optičkim diskovima prosto zato što sam mislila da to nema nikakve veze. Zahvaljujući našem predlagačima dobila sam tu retku čast, da naučim šta su optički diskovi i kako zakon i država misle da urede ovu oblast. Očigledno je da je ova oblast do sada bila ne uređena, pa država smatra da je trenutak da pravno uredi oblast proizvodnje, umnožavanja, prometa, uvoza i izvoza optičkih diskova i opreme za njihovu proizvodnju. Zapravo ono što država želi, osim da pravno uredi tu oblast jeste da stavi tu oblast pod svoju kontrolu i to tako što želi da smanji pirateriju i, sa druge strane, da popravi stanje budžeta ubacivanjem drugog, svežeg novca u budžeta, koji takođe nije rupa bez dna, iako tako izgleda svima nama. Sam zakon uopšte nije sporan. Ono što jeste cilj ovog zakona jeste da zaštiti intelektualnu svojinu. Ono što je prema mišljenju DSS sporno jeste spajati ova dva zakona i pronalaziti vezu koja je neverovatno i koja se zaista može na nivou bajkovitog prikaza svesti i pričati dalje. Dakle, pošto sam želela da govorim o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, mada bih kao pedagog uvek volela da se ovaj zakon zove "vaspitanja i obrazovanja", jer zaista mislim da škole treba da vaspitavaju prvo i svim svojim ukupnim radom vaspitavaju, a onda i obrazuju, on se ipak zove izmene i dopune Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Dakle, kada je ovaj zakon došao u skupštinsku proceduru, došao je po vrlo hitnoj, ubrzanoj proceduri. Stigao je u petak, posle radnogvremena parlamenta. O tom zakonu niko ništa nije ni znao, da se spremaju izmene, sem onih nekoliko ne zvaničnih izjava sindikata. Nisu znale ni nezavisna regulatorna tela, jer smo imali sastanak u ponedeljak, pa smo o tom zakonu govorili, tada je bio predlog pred njima, niti su bili predstavnici mnogih škola upoznati, jer sam za vikend provela vreme tako što sam sa mnogim predstavnicima osnovnih i srednjih škola u mom gradu razgovarala o nekim rešenjima koje ste ovde predložili, tako da ni oni nisu imali pojma da će se to pojaviti. Vrlo brzo se nekako sve ovo našlo na dnevnom redu parlamenta i samo mogu da postavim pitanje zbog čega, jer mislim da ovaj zakon donosi zaista mnogo ozbiljnih izmena i da samim tim treba pustiti da se ta stvar vrlo diskutuje i mislim da, pre svega, ta nezavisna regulatorna tela koja u jednoj demokratskoj državi i te kako doprinose boljitku zakona, treba da znaju šta se radi i da na vreme mogu da intervenišu kada su ovakvi zakoni u pitanju. Pročitala sam obrazloženje koje ste vi napisali ovde, kaže: "Razlog za donošenje ovog zakona po hitnom postupku je činjenica da se njim uvode izmene koje bi trebalo da se primenjuju počev od školske 2011/2012. godine, pa bi se donošenjem ovog zakona po hitnom postupku obezbedile pravne pretpostavke blagovremene promene njegovih rešenja." Znate kako, on bi se sigurno primenjivao u tom roku da ste ga predložili u martu. Znači, ništa nije sporno, samo je sporno vreme za koje može da se taj zakon ovde, zaista dobro, iščita i da se razgovara sa onima koji su zainteresovani za obrazovanje. Dalje kažete: "Vlada se obavezala da će Predlog izmena i dopuna Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja biti završen i po hitnom postupku predat Narodnoj skupštini Republike Srbije na usvajanje do 31. avgusta 2011. godine." Kome se Vlada obavezala? Kaže: "predstavnicima reprezentativnih sindikata u oblasti obrazovanja". Eto, sad znamo prave razloge zbog čega se žuri, ali još uvek, ministre, ne znamo zbog čega je on došao za tako kratko vreme. Mogli smo da se o njemu izjašnjavamo i da govorimo na odborima koji su i te kako bili zainteresovani da se o tome govore. Moram da podsetim da ovo već postaje manir ovog ministra, a to je činjenica da smo pre dve godine, takođe, u vrlo hitnom postupku, takođe, u radnu subotu i nedelju u julu mesecu razgovarali o Zakonu o sistemu obrazovanja i vaspitanja. To nije uredu sa različitih aspekata. Da li će poslanici da dolaze subotom i nedeljom, ja ću uvek doći zato što smatram da je ovo vrlo važan zakon, ali to nije način da se radi i mislim da ove stvari ne treba na takav način lomiti preko kolena. Pomenula sam ovaj Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja iz 2009. godine, koji je donet u leto 2009. godine, znači, sada je otprilike dve godine kako se on primenjuje i pokazao je jako mnogo ozbiljnih nedostataka i to upravo u onim oblastima na koje su poslanici DSS, govoreći o zakonu, ukazali. Moj kolega Poskurica je pomenuo da bi bilo zanimljivo pogledati amandmane koji su tada pisani. Spadam u poslanike koji jako vodi računa o onome što sprema kada piše amandmane i upravo sam pogledala te amandmane koji su tada bili na dnevnom redu koji, naravno, nisu usvojeni iz raznoraznih razloga, ali su upravo u onim oblastima koje vi sada menjate i mogu vam reći da su mnoga rešenja tada bila na pragu onoga što se vama pokazalo kao sistem koji je neodrživ u praksi. Zašto? Zato što su ih pisali ljudi koji su iz prakse. Dakle, ono što je falilo Zakonu iz 2009. godine, to je neživotnost.U praksi je pokazao da ono što u teoriji zvuči sjajno u praksi ne može da funkcioniše, a mogu vam reći da od iste bolesti boluju i vaše izmene i dopune zakona. Bilo bi dobro da nam odgovorite zbog čega su, kada uporedimo te amandmane tada i ono što danas pišemo, bačene praktično dve godine svih naših života u vetar jer, izvinite, u Srbiji ne postoji čovek koji je zainteresovan za obrazovanje, ili radi u njemu ili ima decu u njemu ili, prosto, na neki način je vezan za to, kao što sad nisam direktno u obrazovanju, ali obrazovanje i dan danas pratim. Što se tiče mišljenja mnogih stručnjaka, a ne spadam u stručnjake, a mislim to iste, činjenica je da je školska godina bila neregularna. Celo drugo polugodište je praktično bačeno u vetar, u nadgornjavanju između vas i predstavnika sindikata – kad se radi, koliko se radi, da li će nadoknaditi časove. Nađeno je solomonsko rešenje – svaka škola će napisati predlog kako će nadoknaditi časove. Pitam vas da li uopšte imate predstavu koliko časova je izgubljeno, koliko od tih časova je nadoknađeno, ne formalno, da je napisano da je nadoknađeno, nego koliko je zaista nadoknađeno? Znam tehnike kojima su škole pribegavali na razno razne načine, da pišu časove, da se to radi sa jednim ili dva učenika koji hoće da poprave ocene ili se to radi neka radna subota, pa se piše tri, ali mogu da vam kažem da su učenici gubitnici tog celokupnog cirkusa u kome ste svoju ulogu imali vi i te kako veliku. Najbolje na ovo što sam vas pitala mogu da vam kažu i da vam daju odgovor roditelji. Oni roditelji učenika koji su polagali ispit za prijem u srednje škole i oni roditelji učenika koji su polagali prijemni ispit za fakultete. Oni najbolje, u paru, mogu da vam kažu koliko je koštalo spremanje njihove dece, da nadoknade ono što od sistema nisu dobili. Oni najbolje mogu da vam kažu šta misle o tome kako se izdešavalo sve to sa štrajkom. Kako se sav taj posao, ako mogu da nazovem to kao posao ili, kako već hoćete da vam kažem, završio? Tako što je navodno, ispit za osmake prošao sa fenomenalnim rezultatima rada, sa fenomenalnim rezultatima znanja. Kada smo već kod toga, moram da kažem još jednu činjenicu, ona proba prijemnog klasifikacionog ispita koja je bila u maju mesecu obavezna sa vašim dopisom za osnovne škole, kasnije se ispostavilo da nije obavezna. Pitanje je – kako se stvari tako bitno menjaju nekoliko dana? Znači, za škole je bilo informacija da je to obavezno da sprovedu, a u javnosti ste vi izjavljivali da to nije bila obaveza osnovnih škola. Komentar toga kakvi su zadaci bili na tom klasifikacionom ispitu. Stručnjaci kažu da su bili ispod svakog nivoa. Zadatak tipa – koliko je, ako je udaljenost Beograda i Londona toliko i toliko metara, da to đak pretvori u kilometre, je nešto što se očekuje da uradi učenik mnogo nižeg uzrasta, nego učenik osmog razreda i da to, kada vi pravite pitanja tog tipa, uvek ćete imati fantastične rezultate o kojima ne bi trebalo da raspravljamo na ovaj način, jer i vi i ja, i svi oni koji su u školi znaju da su to rezultati koji treba da dokažu regularnost celog ciklusa obrazovanja. Da sam u pravu, odgovorite mi – kako je moguće da su učenici u Kraljevu koji nemaju ni elementarne uslove za rad, postigli ona školska uprava je postigla najviši stepen znanja. Čudno. Po toj vašoj logici, kada deca ne idu u školu, postižu najbolje rezultate. Prosto, to ne razumem. Školski sam čovek i mislila bih uvek obrnuto, da kada idu u školu i pohađaju nastavu, postižu rezultate. Kako ste stvar izneli, ispalo je obrnuto. Pošto vidim da je još jedan kolega dotakao zabranjenu temu, a zaista želim da je dotaknem, jer sam imala jedno istraživanje u rukama. Ta zabranjena tema se zove – privatno spremanje učenika u Srbiji. To je, mogu da kažem, stvarno zabranjena tema, jer o njoj ne govore sindikati, ne govori ni Vlada, ni vi kao resorni ministar ne govorite. Potpuno je taj deo, ta oblast privatnog spremanja učenika uvažena kao partner države, jer, kada vi razmatrate rezultate postignuća na prijemnom ispitu za fakultete ili za klasifikacioni ispit za srednje škole, vi ne razdvajate ono što su postigli privatnim spremanjem, od onoga što su postigli u sistemu obrazovanja. Prosto, nemoguće je to razdvojiti, ali verovatno postoje tehnike i verovatno bi se trebalo time pozabaviti. Da li imate predstavu o tome kolika je količina novca koja se odliva iz džepa građana u džepove nastavnika koji spremaju učenike? Prema istraživanju koje sam imala u rukama, bilo mi je vrlo zanimljivo, pošto se uglavnom svi bave tom pričom i o tome pričaju, reč je o sumi od 7,5 miliona evra godišnje u Srbiji. Prema podacima koji oni u tom istraživanju navode, reč je o svakom četvrtom učeniku u Srbiji. To je ogroman broj i ogromna suma. Ta suma nije nikako kupovina socijalnog mira, kako se država ponaša prema nastavnicima koji imaju male plate, ali im omogućava da ćuti o tome, omogućava im tako što ćuti o tome da oni spremaju učenike da to rade. Izvinite, nastavnici su takođe ljudi i oni bi voleli da imaju normalne plate sa kojima mogu da žive, a da sa druge strane privatno vreme provode kako oni žele, sa svojom porodicom i sa svojom decom i da ulažu u svoju decu. Budite sigurni, ne činite im uslugu. Ta temase mora otvoriti. Vidim da se ona otvara u Evropi. I to je dobro što se ona otvara u Evropi. Praktično, te neke stvari su, očigledno javne i o njima treba govoriti. Mislim da bi trebalo o toj stvari govoriti. Prihvatila sam da nešto o tome kaže, ne bi li vas isprovocirala da i vi nešto kažete o tome. Sada nešto da kažem o zakonu. Kako sam razumela zakon, vi ste najavili promene u nekoliko oblasti. Prva oblast je usaglašavanje sa drugim zakonima koji su u međuvremenu doneti. To je u redu i tu čovek zaista nema šta da komentariše, niti je to bilo šta loše. Ovde vidim da je u pitanju Zakon o visokom obrazovanju, da su preciznije utvrđeni uslovi za sticanje stručnih akademskih i naučnih naziva i korišćenja skraćenica. Moram da pitam – šta je sa dugom prema Univerzitetu koji država, očigledno, nikako neće da plati? Pominju se neke stotine miliona evra. Juče sam čitala intervju jedan koji o tome govori i bilo bi dobro da i vi nešto o tome kažete. Takođe je način i možda trenutak da nešto kažete o tome – na koji način ste postigli dogovor sa Univerzitetom da upisnine ostanu na nivou od prošle godine, odnosno školarine, ne upisnine? Odgovorite mi na pitanje – šta je sa onim univerzitetima koji to nisu poslušali? Drugi zakon koji je takođe zakon sa kojim se usaglašava, mada tehnika, a sada ću objasniti da je vrlo nenormalna – Zakon o udžbenicima. Zakon o udžbenicima je donet je donet posle Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja, a ovo je sistemski zakon. Zakonom nižeg reda se usaglašava sa zakonom višeg reda, sistemskim zakonom, a ne obrnuto. Zakon o udžbenicima koji je donet kasnije, bilo je prirodno usaglasiti sa Zakonom o sistemskom obrazovanju. Vi sada radite nešto obrnuto, pa je to malo čudan postupak, mada vidim da postoje i govornici koji su se danas takođe pozivali, da se sistemski zakoni usaglašavaju sa zakonima nižeg reda. Po struci sam samo pedagog, pa prosto možda ne razumem stvari. Pravnici kažu da sam u pravu. Pitanje na koje takođe tražim odgovor jeste činjenica da vi ovim zakonom uzimate pravo đačkom parlamentu da govori o izboru udžbenika. Doduše, i kada je donet zakon 2009. godine, zaista nije bio primeren izraz izbor udžbenika, zato što učenici trebaju da govore o kvalitetu izabranih udžbenika. Ako neko zna kakav udžbenik treba da bude to su sigurno učenici. Ako neko treba da govori o kvalitetu udžbenika, to su takođe učenici. Nema razloga da učenicima ne date to pravo. Volela bih da čujem vaš razlog – zbog čega ste oduzeli to pravo učeničkim parlamentima? Imajući u vidu još jedno istraživanje, gde učenici govore o udžbenicima, gde kažu i i te kako hvala udžbenike stranih jezika koji su dobro napravljeni, savremeni su, prate trendove u učenju jezika. Mislim da oni to vrlo zrelo promišljaju i mislim da im ne treba oduzeti pravo na taj način. Sad dolazimo do Zakona o zaštiti podataka ličnosti. Taj zakon je takođe vrlo važan za oblast obrazovanja. Mislim da je sasvim u redu da je konačno uvršćeno ovo usaglašavanje. Ono što ne razumem, moram da pozdravim vaše ministarstvo koje to radi na ovaj način, ima ministarstva koji neće na takav način da dožive. Pisala sam amandmane na mnoge zakone – Zakon o udruženjima građana, gde zakon daje pravo maloletnicima da se udružuju u udruženja građana, a vi ne dajete pravo maloletnicima da govore o udžbenicima iz kojih uče. Neke stvari mi nisu potpuno u skladu jedna sa drugom. Kažete da ste sa poverenikom za informacije od javnog značaja radili ovaj deo. U mnogim stvarima je to očigledno. Ono što meni nije očigledno, to je potpuno nejasno – Zakon o zaštiti podataka o ličnosti sam daje procedure i on sam pravi postupke, daje postupke koji se moraju primenjivati kako bi se podaci zaštitili. To nikako ne može biti vaša nadležnost, gospodine ministre. U zakonu uvek piše – ministar obrazovanja će urediti način na koji će to biti. Ne može ministar to da uredi, jer to nije njegova nadležnost. Pošto sam iz škole ja slučajno znam da škole već godinama, zaista vode elektronsku evidenciju o svojim učenicima, i to gomilu podataka, vrlo specifičnih podataka o roditeljima, o porodici učenika i da se vrlo često ti podaci šalju ministarstvu i pravi se ova baza, koja se na kraju na ovakav način ozvaničava. Ozvaničava se samo zaštita podataka iz te baze, s obzirom na činjenicu da je bilo ozbiljnih incidenata, ja moram da upozorim na onaj jedan kada je Sekretarijat za obrazovanje Vojvodine napravi, zaista veliki skandal vezano za to i kada taj sekretarijat je ukinut iako mislim da je obrazovanje vrlo važno. Ali, taj čovek koji je to napravio, sekretar, nije kažnjen nego je uznapredovao. Dakle, vrlo je važno da se svi ovi podaci o učenicima, roditeljima i nastavnicima čuvaju, vode, usaglašavaju i šalju u jedinstvenu bazu, ali nije dobro da se svaki čas to traži od škola, jer kada su podaci već jednom poslati oni mogu samo da budu promenjeni u nekim delovima. Nema razloga da se svaki put kada je nešto potrebno ministarstvo to traži od škola. Kada već učenicima tražite, zaista veliku gomilu podataka, i mogu da razumem jer sam radila istraživa za to i praćenje učenika, dosijea i sve ostalo, ja vas samo molim da u taj dosije koji pratite elektronski unesete i podatke o učeničkom napredovanju, odnosno o pohvalama i nagradama. Njih nigde nema. Uvodite u sistem, to ako je dete kažnjeno, ali ne i ako je pohvaljeno i ako je nagrađeno. Slobodno unesite i taj podatak. Taj podatak motiviše decu. Došli smo do baze podatka o licenciranim nastavnicima, stručnim saradnicima, direktorima i sekretarima škola. Vi ovde uvodite novinu da sekretari moraju da imaju licencu. U redu je, zaista mislim da je došlo vreme da prosveta i obrazovanju potpuno budu pokriveno licenciranim ljudima. Zaista mislim da je to nešto što svaki savremeni sistem u demokratskoj državi postiže na kvalitetu i dobija na kvalitetu. Vi ovde u ovim izmenama zakona kažete da taj podatak o licenciranim nastavnicima neće biti javan. (Predsedavajuća: Dvadeset minuta.) Nastaviću kasnije. Hvala vam.
Hvala. Narodna poslanica Zlata Đerić ima reč, a prijavljen je i narodni poslanik Velimir Ilić. Ovlašćena predstavnica je narodna poslanica Zlata Đerić, ali predsednik poslaničke grupe, naravno svaki put ima prednost. Narodni poslanik Velimir Ilić ipak ima reč.
Ja se izvinjavam, pošto sam hteo par reči da kažem ministru. Tačno je da se menjaju zakoni koji su usvajani pre dve godine, da se usaglašavaju tobože sa EU. Mi znamo da u prosveti ima izuzetno puno problema. Da se školuju kadrovi koji praktično ne mogu da se zaposle i da zažive, da počnu da rade. Mi danas nemamo prepoznatljivu ni jednu srpsku tehnologiju. Ili su zastarele ili su potpuno zamrle i ugašene. Način obrazovanja u Srbiji ne može se na ovakav način rešavati, što ćemo mi promeniti par nekih stavki u zakonu i tobože reči, mi smo se prilagodili EU. Srbija više nije prepoznatljiva u određenim strukama kao što je nekad bila. Tačno je da mi imamo veoma talentovanih ljudi, a koji na žalost zbog naših preduzeća, koji nemaju gde da rade i da se zaposle i da pokažu svoje znanje i zvanje, odlaze napolje i tamo se zapošljavaju ili rade ovde kao predstavnici nekih stranih kompanija, stranih instituta itd. Gospodine ministre, mi smo danas potpuno izašli iz sistema obrazovanja koji je neophodan ovoj državi da bi se pokrenula i radila. Mi danas imamo hiljade i hiljade stručnjaka koji završe neki menadžment koji je neupotrebljiv. Hiljade i hiljade stručnjaka koji završe neke fakultete, škole srednje koji ne mogu da nađu posao. Mi danas nemamo naše nadzorne organe u građevinarstvu, na putevima. Mi danas nemamo građevinske inženjere. Mi danas imamo par ljudi koji mogu da projektuju mostove. Nemaju gde da nauče, da ispeku zanat kako naš narod kaže. Nemamo, jer naša matična preduzeća, koja su nekada bili giganti ne rade. Uzmimo jedan "Energoprojekt", jedan "Kongrap", jedan " Ivan Milutinović", jedan " Rad ", uzmimo " Mostogradnju ", uzmimo gigante koji su žarili i palili po svetu po znanju, zvanju, izvođenju radova, gde su dobijali na međunarodnim tenderima poslove. Danas vi to više, gospodo, nemamo. Uzmimo elektroniku, to je sve zamrlo, ne postoji, to ništa ne radi, sve je uvoz iz Kine. Mi to ovde išrafimo, to namontiramo, podelimo. Uzmimo farmaceutsku industriju, sve dolazi sa strane u kontejnerima, spakuje se, prepakuje se, mi smo postali jedan distributivni centar Evrope i sveta. Ovde stiže sa svih strana roba, distribujira se, sve visoke tehnologije su ili uništene ili demontirane iselile se iz Srbije. Da li je moguće u privatizaciji da neko kupi modernu fabriku eurokrema, da je demontira, izbaci je van granica? Da li je moguće da neko u privatizaciji kupi jedan Magnohrom koji je imao izuzetnu tehnologiju i veliki izvoz demontira opremu, izveze napolje i ostavi fabriku rasturenu? Da li je moguće jednu proizvodnju čipsa koju smo imali vrhunsku u Srbiji jer smo proizvođači krompira, da isto neko potpuno uništi? Šumske proizvode gde smo bili i vodeći u Evropi u izvozi itd, potpuno uništi, demontira se tehnologija, demontira se oprema, nestane oprema, izbaci se napolje i jednostavno ostanu danas samo zidovi jedne fabrike i jadni napaćeni radnici? Da li je moguće da fabrika "Sloboda" koja je bila pionir u beloj tehnici, potpuno se ugasi a dovodi se "Gorenje" i daje se deset hiljada po zaposlenim radniku i montira se u sredini gde nema ni jedan čovek koji se tim poslom ….. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče tema dnevnog reda izmene i dopune sistema ……) … to jeste tema ali ovo je sve u vezi toga kako zakon treba da se prilagodi, da mi možemo imati kadrove koji će davati rezultate koji su neophodni privredi. Mi sada… (Predsedavajuća: sistem obrazovanja i optički diskovi. Molim vas, ta argumentacija dovedite u vezu sa ovim zakonom.) …… znam da gospođo Čomić, ovo što ja govorim vama smeta, ali ja isto tako … (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da saslušate predsedavajućeg u trenutku kada starajući se u skladu sa članom 27. pokušava da obezbedi poštovanje svih odredbi Poslovnika Narodne skupštine. Vine možete znati šta meni smeta, a šta mi ne smeta, obavezna sam da znam da li poštujete odredbu člana 106. govorite o dnevnom redu. Da vas podsetim da svoju argumentaciju dovedete u vezu sa tačkom dnevnog reda. Pa vas, molim da svoje vreme iskoristite u skladu sa Poslovnikom Narodne skupštine.) ….. govorim o dnevnom redu, govorim o Zakonu koji treba da se donese da naše školstvo bude primenljivo u praksi, da da kadrove Srbiji koji su neophodni, da bi Srbija mogla da radi, da gradi, da funkcioniše. Sramota je danas da mi danas nemamo nadzornog organa da postavimo iz Srbije za neke važnije objekte. Sramota je i ovo što se dogodilo u Majdanpeku nedavno, gospodine ministre kad ste smenili iz Ministarstva, dekretom direktora gimnazije zato što nije član određene stranke, član je NS. Rečeno mu je da mora da uđe u vlast ili će biti smenjen. Čovek je smenjen. Sramota je da je kolektiv stao i nije hteo da deli svedočanstva učenicima zato što je smenjen najpopularniji direktor u gradu. To je bruka i sramota za Srbiju. Možemo mi donositi kakve god hoćemo zakone, ali taj Gorčilo koga grad voli, koji je stari profesor, koji zna šta hoće, koji je vaspitavao generacije, ne može se izgaziti i koga je školski odbor legitimno, jednoglasno postavio. Kolektiv od 22 člana je jednoglasno je glasalo za njega, koji je i ratni vojni invalid, učesnik rata i sramota je da se on isšutira iz škole zato što neće da potpiše pristupnicu za neku stranku. To znači, ne možemo zakonima, kozmetičkim zakonima, jednostavno prividno prikazivati da se nešto u školstvu događa, ali u praksi to ne može da zaživi. Život je jedno, zakoni su drugo i to ne može više da se tako radi i tako ponaša prema određenim kvalitetnim kadrovima koji postoje u ovoj državi. Osnovne škole i srednje škole i visoko školske ustanove, moraju se dovesti na jedan viši nivo. Mi znamo šta su problemi. Problem nije jedan član zakona, problem su sredstva koja treba ulagati. U školstvo treba ulagati da bi dobili rezultat rada, vi se morate izboriti, a i Vlada vas mora podržati da u školstvo se mora ulagati. Ne možemo reći nedavno ovde na sednici ima para tamo, našli smo silne pare za lokalne uprave, podelićemo duplo svima, garantujemo da tih para ima, a kad je bilo školstvo u pitanju tu nema para, nema sredstava. Vi ne možete stvoriti jednog inženjera, možete praviti koji hoćete zakon ako nemate uslove da se on stvori, da stekne prasu, da stekne rutinu itd. Bez obzira kakav je profesor, koliko je stručan, ako nema adekvatne laboratorije, uslove da se on oformi, stvori, pripremi za jedan posao koji će sutra obavljati, neće biti rezultata. Prema tome, znam da je vaša dobra volja, znam da su vaši izuzetni napori u ovome da nešto učinite, ali vi morate imati mnogo veću finansijsku podršku u svemu ovom. Ovde se stvaraju silne agencije, prenose silni zakoni koji stalno neke mehanizme proširuju sa neki drugim agencijama, kontrolama itd. Ovde trebaju sredstva za ono što će sutra napraviti rezultat. Jedan Tesla ovde ne bi mogao da napravi rezultat ako nema od čega, mora bi da ode napolje i morao je da ode napolje da bi ostvario ono što želi. Mi danas imamo hiljade mladih stručnjaka koji su u Srbiji i jednostavno pokazuju i kao mladi ljudi, ali moraju da odu napolje da bi ostvarili ono što žele, jer ovde ne mogu da ostvare, naročio u mali sredinama. Imamo ekstra talente, ali osnovni problem je njemu da škola ne može da se greje, učionica je hladna, oni se tim bave, umesto da se bave opremom, tehnologijom, itd. Prema tome, gospodine ministre, na ovom morate puno poraditi i izboriti se da se mnogo više sredstava opredeli, da se mnogo kadrova pripremi za praktičnu jednostavnu primenuu proizvodnji. Mi ne možemo otići u Italiju i kupiti jednu tehnologiju i reći, evo sve smo dobili sa strane. Šta rade naši mašinci, naši projektanti, šta rade naše fakultetske obrazovne ustanove koji pripremaju određene kadrove? Ništa. Sve dođe šrafciger industrija, to postajemo. Mi smo izuzetno bili u energetici, pravili smo najveće brane na svetu, učestvovali smo u mnogim tehnologijama u građevinarstvu, koje su bile i naše. Mi imamo naše sisteme, imali smo naš sistem izgradnje mostova, a to je čuveni Žeželjev sistem koji je primenjen, jedan od prvih u svetu. Šta se dogodilo? Sve smo to danas izgubili. Danas nam dolaze neki ovde da nam naprave most, most na Adi, da nam prave drugi. Mi smo naše sisteme potpuno potisnuli, izbacili, oni su možda i prevaziđeni, nisu dorađeni itd. Prema tome, mora se raditi i na tome i očekujem da ćete vi učiniti nešto u ovom pomaku, a ne samo kozmetički, uzećemo jedan zakon koji je usvojen pre dve godine, sad ćemo promeniti dva, tri člana, pa ćemo reći, evo biće bolje, umirićemo neke ljude i prividno stvoriti da se nešto događa u prosveti, a ustvari nema kvalitetnog obrazovanja bez ulaganja. Nema kvalitetne nauke bez velikih ulaganja u sve to. Zato se moramo svi izboriti. Najskuplje je kupovati spolja, uvoziti. Zašto je kod nas ovoliki uvoz? Zato što nemamo svoje. Nemamo ništa skoro svoje sad trenutno u proizvodnji. Sve kupujemo sa strane. Molim vas lepo, gde su te naše tehnologije, koje smo nekad imali? Nemamo ništa. Mi smo pravili najkvalitetnije, ministre, sušare u svetu. Sećam se odlično, kao inženjer, bili smo najveći izvoznici sušara u Evropi. Sad mi nemamo nijednu sušaru. Niko u Srbiji ne zna da napravi vakumiranu sušaru. Nemamo. Nijedna obrazovna ustanova ne bavi se tim, inženjeri, stručnjaci i ostali. Bili smo pioniri u izgradnji peći, visokih peći, peći za opekarsku industriju, peći za građevinarstvo i toga više nema. Mi to sad uvozimo i to. Uvozimo sve. Ne znam da li postoji grana koja nije vezana od uvoza spolja. Zato mi sad moramo nešto poraditi i pred vama je jedan veliki posao. Da to uradite kao ministar, da ponovo pokrenete neke mehanizme, da se u Srbiji odškoluju ljudi koji će poneti razvoj ove države, tehnološki razvoj ove države, koji će primenu naći i koji će svoje znanje primeniti u praksi i tako zaposliti mnoge građane. Mi ne možemo, jer smo jednostavno prevaziđeni za vreme sankcija, zaostali. Ljudi su u svetu mnogo otišli ispred nas, a mi sad ne ulažemo ništa, već smo se prilagodili i uvozimo sve i svašta, mada to bilo i izrazito lošeg kvaliteta, a nas kao državu to skupo košta. Zato vas molim da na tome radite, da se ne dešavaju takve stvari i da se ljudi partijski kažnjavaju, da se ljudi partijski postavljaju da budu partijski univerziteti, da se partijski postavljaju dekani, rektori, itd., nego da to bude. Niste vi na tome radili, ali drugi su radili i drugi spolja utiču i mešaju se u ono i nađu nekog u ministarstvu, pozovu ga, utiču, pritisnu i promene. Zato vas molim, vi kao jedan ozbiljan čovek od koga mi očekujemo puno, da na tome izuzetno poradite i da ovo polako dovodite u red. Veliki vas posao očekuje. Nemojte misliti da sa dva, tri člana koji će se promeniti u zakonu, mi ćemo reći, evo prilagodili smo se EU, posao je završen, sve će doći iz te EU. Mi ćemo ovde sedeti i samo uvoziti i uvoziti i naše ljude svakodnevno otpuštati. Moramo raditi i da imamo svoj identitet u proizvodnji, da imamo svoje proizvode i svoj brend i da se zna u svetu da Srbija zna da preradi ono što proizvede malinu i ono što ima kvalitetno drvo, pečurku i ostalo, nego sve da izvezemo kao sirovinu. Od sirovine se ne živi. Država propada. Sve finalne proizvode mi nazad vraćamo. Nemoguće da ne znamo da napravimo sok, nemoguće da je neko kupio gigante srpske i potpuno ih zatvorio i uništio, otvorio tržišta spolja koja ovde ubacuju sve i svašta na srpsko tržište. Nemoguće je da Srbija ne zna da preradi meso. Nemoguće da veliki giganti koji su prerađivali suhomesnate proizvode, kad smo imali izvanredne stručnjake i tehnologije, kao što je bilo u Kikindi, u Šidu, Sremskoj Mitrovici, da ne nabrajam više, danas je to sve nestalo. Uvozimo spolja. Nemoguće da je za nas sve genije Matijević,a zaustavila se sva srpska prerada i proizvodnja. Mi smo to znali da radimo godinama. Sve je stalo. Prema tome, radite na tome ako mislite da se Srbija samopokrene. Ključ početka Srbije, razvoja Srbije je kod vas, mi smo nekad radili u građevinarstvu, montažni sistem gradnje, kad niko u okruženju nije radi. Sad sve uvozimo spolja. Nemamo nijednu građevinsku firmu koja to radi. Mi kad smo to radili niko nije radio. Naša Mostogradnja je bila pionir izgradnje mostova u Evropi i svetu. Sve poslove u Africi smo dobijali i naš Energoprojekt je bio gospodar na određenim prostorima, a danas su to preduzeća. Naš Tim je bio glavna firma u svojoj branši. Danas to su firme u raspadu, kome padne napamet da dođe i kupuje za sitne pare i potpuno uništi nešto što je vekovima bilo. Hvala.
Sedamnaest minuta iskorišćeno od vremena predsednika poslaničke grupe. Ministar Žarko Obradović ima reč. Izvolite.
Gospodine Iliću, hvala na ovim rečima vezanim za značaj obrazovanja. Delim to mišljenje sa vama da je obrazovanje ključni resurs Srbije i želim da vam kažem da ova Vlada Republike Srbije i mi u ministarstvu se trudimo da stvarno rešimo probleme koje smo zatekli, da promenimo sistem iznutra, da ne izazovemo socijalne potrese i da pokušamo da idemo u korak sa svetom u svim aspektima ovog problema. Ne želim da govorim o vladi, jednoj, drugoj ili trećoj, petoj. Želim samo da kažem da u odnosu na ono što ste vi rekli, mogao bih reći da delim deo stavova, samo su, verovatno, uzroci za objašnjenje tih pojava kod mene potpuno drugačiji u odnosu na vas. Funkcija obrazovanja i jeste da bude u funkciji razvoja Republike Srbije, ali se u obrazovanje treba ulagati, na različite načine raditi na podizanju njegovog sistema. Nema, inače, kao zemlja u tranziciji, moram da vam kažem nešto što je deo svetskih iskustava, da ne postoji u zemljama u tranziciji ni sistem obrazovanja koji može da odgovori na potrebe tržišta, jer zemljama u tranziciji tržište nije definisano. Mi smo imali dva koncepta u protekle dve decenije vezane za privatizaciju. Jedan koncept, koji je bio, da vlasnici većinskog paketa akcija mogu i treba da budu radnici i taj koncept je važio određeno vreme, a onda je država, znači govorim krajnje, kako bih rekao, bez zadnjih partijskih namera, ili ideoloških, država,uvek ću upotrebiti izraz država, država je promenila koncept. Pre toga, svi oni radnici koji su postali vlasnici većinskog dela akcija u "Hemofarmu", u Apatinskoj pivari, u, čini mi se, "Metalcu" iz Gornjeg Milanovca, "Soko štark",ili neke druge fabrike, nisam primetio da se oni žale. Nisu se žalili na tu činjenicu. Država je onda promenila koncept. Smatrala je da može bolje da upravlja tim resursima i onda smo objektivno privatizovali preduzeća na način koji se kasnije u praksi pokazao lošim. Nije došlo do otvaranja novih radnih mesta i kad nemate mladim ljudima da ponudite nova radna mesta, logično, posledica toga je da imamo višak stručnih kadrova u odnosu na ono što su mogućnosti Republike Srbije. Izgubila se ona veza između privrede i preduzeća. Ranije su preduzeća, pogotovu fakulteti prirodnih nauka, i te kako zajednički radili na zajedničkim projektima, postojala je ta simbioza. U praksi se proveravalo sve ono što je bio deo teorije, deo nastavnih planova i programa i onda nije ni čudo što smo imali sjajne stručnjake. Nisu promene samo nastupile u Srbiji, već na globalnom planu, na globalnom planu Srbija je deo globalnih promena i mi sada objektivno, kao Vlada, pokušavamo, kažem vam, da pozitivno rešimo ono što smo negativno zatekli i da preduzmemo neke mere da bi bilo bolje. Lično, mislim da se tu apsolutno prave neki pozitivni koraci. Mi smo pristupili 2006. godine stvaranju, da kažem, ovog evropskog prostora visokog obrazovanja i sada 2011. godine se već vidi da kod određenih fakulteta, koji imaju svoj plan i programe, inače programi se akredituju na vreme od pet godina, da i te kako ima rezultata sa kojima se mi možemo pohvaliti, što govori da u pojedinim fakultetima i te kako se to akumulirano znanje koristi. Evo, pomenuću vam studente Elektrotehničkog fakulteta, koji su, čini mi se, zajedno sa mašincima, sa fakultetom Univerziteta umetnosti u Briselu, sada su je li, kao jedna mala kompanija, prvo mesto na međunarodnom konkursu o korišćenju sunčeve energije, vezano za mobilnu telefoniju. Naši studenti Pravnog fakulteta su na međunarodnom takmičenju u Oksfordu, u oblasti medijskog prava, osvojili prvo mesto. Studenti Fakulteta organizacionih nauka su predstavljali Evropu, znači pobedili su Evropu u Evropi, ali su u Njujorku zauzeli treće mesto na projektu "Kako rešiti problem navodnjavanja područja u kojima nema dovoljno vode, a sa što manje novca". Studenti Arhitektonskog fakulteta su, čini mi se, pre šest meseci na jednom međunarodnom takmičenju, takođe osvojili istaknuto mesto. Mašinci, građevinari, znači polako se to vraća, ali nije moguće preko noći postići tako dobre rezultate. Nama treba bolja privreda da bi imali veće ulaganje. Mogu, takođe, postaviti pitanje, po meni vrlo logično pitanje – zašto se u prethodnim godinama nije ulagalo? Ne samo da se nije ulagalo, nego su ostavljeni brojni dugovi univerzitetima na račun toga da ne treba plaćati materijalne troškove i da će se to rešiti samo po sebi. Neće. Država treba da brine o državnim fakultetima, ako smatra da joj trebaju, a mi smatramo da trebaju i zato se trudimo da brinemo koliko možemo. Dok ne budemo imali kvalitetniju privredu, zdraviju ekonomiju, mi ne možemo očekivati da se može ovoliki broj studenata sav zaposliti. Ali, evo, ovim mladi studenti koji su pokazali svoje rezultate, videćemo i kako će preduzeća, o kojima ste vi govorili, reagovati u odnosu na njihove potencijale. Pa, naravno, znam kao i vi, "Mostogradnja", PIM, "Energoprojekt", "Partizanski put" i ostala preduzeća su bili neko ko je promovisao i politiku i obrazovanje i kvalitet, odnosno državu i obrazovanje i kvalitet, ali se desilo u privatizaciji da su ta preduzeća izgubila neku svoju unutrašnju supstancu i onda su došla u situaciju u koju su došli. Mi moramo da radimo mnogo toga. Mi se trudimo, mi znamo da se jednim zakonom ne može mnogo promeniti, pogotovo kad uzmete u obzir da je potrebno nekoliko godina od početka primene zakona da se tek vide prvi efekti. Ali ova Vlada stvarno preterano radi na obrazovanju. Najbolji dokaz je, na kraju krajeva, ako hoćete i što ovoliko pričamo, za vreme saziva ove skupštine o obrazovanju. Mi smo usvojili tri zakona, četiri zakona, ovo je izmene i dopune jednog, razgovarali smo o izmenama i dopunama zakona o visokom obrazovanju koji je usvojila prethodna Vlada 2005. godine, razgovaraćemo i o nekim drugim zakonima na jesen. Znači, sama činjenica da toliko mnogo zakonodavno radimo u vreme mandata ove Vlade govori nešto i o ovoj Vladi, ali, Boga mi, govori i o onim prethodnim. Zašto se ta pitanja nisu našla na dnevnom redu u nekoj prethodnoj vladi. Nije postojao sluh, nije postojala želja, ili se nije želelo raditi na tome planu. Vi znate sami, najlakše je kritikovati. Najteže je naći praktična rešenja, ali posmatram ovo vaše pitanje sa stanovišta da i vi imate želju da se nađe rešenje. Ništa nam ne donosi ako okrivljujemo jedni druge za neko prethodno vreme. Poenta je da li možemo da napravimo sistem obrazovanja koji će biti u funkciji razvoja Srbije. Mi se trudimo za takav obrazovni sistem, za koji ne kažemo da je idealan, niti da je sve med i mleko. Zato i vršimo izmene i dopune zakona, kada utvrdimo da u praksi nešto ne funkcioniše. Ovaj smo zakon doneli pre dve godine i sada vršimo odgovarajuće izmene, zato što je praksa neka rešenja demantovala. Nisu onako dobra kao što smo mislili, ali kud i kamo da su daleko od toga, da su loša i da ne valjaju, nisu u svim aspektima ono što smo mi želeli. Nije logično očekivati da u vreme kada nema dovoljno sredstava, da se značajnije izdvajaju sredstva. Vi znate da i lokalne samouprave puno čine da pomognu školama i ta pitanja koja ste pomenuli pripadaju lokalnim samoupravama. Ja očekujem da lokalne samouprave sa većom količinom novca, da će dobiti i veće obaveze, bilo da je reč o obrazovanju, zdravstvu, kulturi ili nekim drugim oblastima, jer nadležnosti lokalne samouprave su velike, one nemaju para za sve to, i logično je da država sa stanovišta nivoa države mora da vrši transfer sredstava. Opštine imaju 39 nadležnosti, gradovi još dve ili tri, a Grad Beograd još četiri i to je jako veliki broj nadležnosti u odnosu na sredstva koja raspolažu. Nažalost, opet neki ceh plaćaju ponekad i škole, bilo da je u pitanju grejanje, bilo da su u pitanju sredstva za materijalna održavanja, bilo da je reč o prevozu učenika, o nekim drugim stvarima koje su deo nadležnosti opštine. Znam da se mnogi gradovi trude, i te kako se trude da pomognu prosveti, zato što smatraju to važnim. Ako prosveta ne postane za sve nas, zajednička, prva vrednost države, objektivno se neće izdvajati više para, nezavisno koja je vlast i ko je opozicija. Mislim da smo tu na dobrom putu. I sama činjenica da ovoliko pričamo o prosveti i sama po sebi ima i te kako svoj značaj. Sasvim na kraju, pošto ćemo mi razgovarati o pojedinostima ovog zakona, želim da vam kažem, možda ne znate, pa bih želeo i vama i javnosti radi da kažem, taj slučaj koji ste pomenuli u Majdanpeku, to je slučaj o klasičnom sukobu interesa, gospodin direktor je istovremeno i predsednik skupštine opštine. Znači, ne može biti i direktor i predsednik skupštine opštine. Ili jedno ili drugo. On je podneo ostavku koju je posle povukao. Znači, ili jedno ili drugo. Zato smo mi iz ministarstva reagovali, na osnovu izveštaja prosvetne inspekcije. Znači, nije tu reč o policiji nego gospodin samo treba da se opredeli da li hoće da bude predsednik skupštine opštine ili hoće da bude direktor. A on nije želeo da se opredeli pa je dao ostavku, koju je posle na sednici skupštine opštine koju je on vodio, povukao. To je informacija koju ja imam i ja stojim iza nje. Ako bude trebalo, nabaviću vam još detaljnije informacije i upoznaću vas sa tim tokom današnjeg ili sutrašnjeg dana ili kad budemo razgovarali o amandmanima. Nema tu šta da se skriva. Javnost je upoznata sa tim i vi sa svoje strane. Ja ću se potruditi da dostavim još informacija. Jer, možda postoji neki drugi interes na nivou lokalne samouprave. Što da ne, to je legitimno. Samo je poenta da li se radi u skladu sa zakonom ili se ne radi. Ne može se raditi i jedno i drugo. To je sva priča gospodine Iliću vezano za Majdanpek. Hvala vam.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, gospodin Ilić.
Pitanje ste pokrenuli, ali, budimo principijelni. Ako neko ne može da bude direktor i da bude odbornik, onda ne može neko da bude poslanik i da bude gradonačelnik. Znači, budemo principijelni i otpoštujmo to do kraja. A ne sad – neko može, neko ne može. Nekoga ćemo da smenimo a nekome ćemo da kažemo da nije bitno. Imam još jednu primedbu na vaše izlaganje. Gospodine ministre, nije podsticajno za razvoj i za zapošljavanje mladih i stručnih ljudi ako vi u sadašnjoj vladi stimulišete stranca koji dolazi sa nekim tehnologijama koje su prevaziđene totalno i dajete mu stimulativno 10 hiljada evra po zaposlenom, gde on dovodi svoju tehnologiju, svoj inženjerski kadar, svoje rukovodeće ljude i postavlja nas kao prostu fizičku radnu snagu koja samo za 17 hiljada dinara radi. A mi njega stimulišemo po zaposlenom sa 10 hiljada evra. Naš domaći kada otvori, ili naša domaća firma, ili te firme koje ste vi nabrojali, koje su uspešne firme i koje su akcionarska društva, što je bio prvi model i po meni mnogo bolji model, u praksi bolji model, ne dobijaju ništa. Oni se svakodnevno pljačkaju raznim obavezama, povećanjem raznoraznih taksi, dohodaka, poreza, akciza itd, da bi se stvorio fond da se da ovom strancu koji dolazi i koji će ovde da bude nekoliko godina i da se pokupi i ode kada se poveća vrednost radne snage.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Jocić Radica, ovlašćeni predstavnik SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, gospodo iz ministarstva, Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja koji je donet avgusta 2009. godine upravo je pokazao mnoge nedostatke na koje je poslanička grupa SRS još u to vreme ukazivala. Posle nepune dve godine pred nama su izmene i dopune ovog veoma važnog zakona, u kome su samo neka rešenja poboljšana. Izvršeno je, kako je i sam ministar rekao u uvodnom izlaganju, usklađivanje sa zakonima koji su u međuvremenu doneti i sa Zakonom o ministarstvima. Na Odboru za prosvetu juče je ministar istakao da je cilj ovih izmena i dopuna da se podigne nivo obrazovanja i da se reše problemi koji su uočeni posle gotovo dve godine od usvajanja zakona. Nažalost, ne mogu pre nego što pređem na konkretne stvari iz zakona da ne naglasim nešto sa čim će se, nadam se, složiti svi a to je da je nivo obrazovanja bez obzira na sve predloge zakona teško podići ako obrazovanje ne bude mnogo bolje sagledano u onom najznačajnijem zakonu, a to je Zakon o budžetu. Tačno je da nije sve u novcu, ali bez ozbiljnijih ulaganja u obrazovanje izuzetno će biti teško podići nivo obrazovanja. Ako se svake godine realno u budžetu za obrazovanje nađe sve manje para a procenat učešća plata i u to malo para stalno raste, situacija će realno biti sve gora. Sve dok preko godine smanjujemo novac za, na primer, osnovno obrazovanje da bi povećali broj studenata na budžetu, ili smanjujemo za srednje obrazovanje novac da bi finansirali doktorske studije, nema ništa od podizanja nivoa obrazovanja. Još mi u ušima zvoni jedna rečenica izgovorena od strane ministra na Odboru za prosvetu 10. februara 2011. godine, u vreme štrajka, kada je rekao: "Dok su plate bile bolje, o drugim stvarima se nije ni pričalo. Strategiju niko nije pominjao". Što se strategije tiče, mislim da ova vlada celokupna trenutno razmišlja samo o strategiji kako da ostane do narednih izbora, pa verovatno tek tad planira da kad opet pobedi ista garnitura, kako reče Mirko Cvetković juče, tek se onda ozbiljno pozabavi strategijom vezano za obrazovanje. Kao jedno od najznačajnijih stvari, u ovom predlogu zakona relativno se malo pominje, a ja bih istakla propisivanje bližeg regulisanja obrazovanja odraslih i svih pitanja od značaja za ovaj segment obrazovanja. Već neko vreme pominje se poseban zakon o obrazovanju odraslih, za sada samo kao nacrt, mada smo juče čuli da je izrada pri kraju. Mislim da je neophodno da se taj predlog zakona što pre nađe u proceduri i naravno da se sa početkom njegove primene, nadamo se, smanji izuzetno visok procenat nepismenih i ljudi koji nemaju završenu čak ni osnovnu školu u Srbiji. Dobro je što je u članu 2. ovog predloga zakona donekle otklonjena nedoumica vezana za sticanje stručnih, akademskih i naučnih naziva, jer mnogima nije bilo jasno šta znači naziv diplomirani a šta master, mada, na primer, mnogima ni sada nije jasno da diplomirani, na primer anglista, neće moći da radi da radi tj. da predaje engleski u školi, već mu za to treba naziv master, tj. 300 bodova, tj. drugi stepen akademskih studija. A trebalo bi da bude izjednačen sa kolegama koji već rade i koji su samo diplomirani. Poslanička grupa SRS intervenisala je amandmanima na član 4. Predloga zakona jer smatramo da se suviše podataka traži za bazu podataka i jedinstveni informacioni sistem prosvete, a već smo bili svedoci raznih zloupotreba, bez obzira na Zakon o zaštiti podataka o ličnosti i druge zakone koji moraju da se poštuju. Takođe smo u istom članu intervenisali amandmanom vezano za to da se vaspitna uloga sistema obrazovanja i vaspitanja ne izostavlja. O tome ćemo detaljnije govoriti u raspravi o amandmanima jer kao što je većina vas verovatno primetila, u celom zakonu se mnogo više bavimo vaspitanjem, merama za obezbeđivanje discipline, disciplinskim postupcima i slično, tako da smatramo da ni u jednom članu zakona vaspitanje kao jedno od osnovnih uloga ne sme biti izostavljeno. Takođe smo amandmanom tražili da se vezano za bazu podataka precizira rok za ažuriranje podataka, jer ako se podaci ne unose na vreme, može doći do izvesnih problema prilikom, na primer, izdavanja javnih isprava koje izdaju ustanove i slično. SRS takođe smatra, vezano za predložene izmene sastava školskih odbora, da je postojeće rešenje bilo bolje, tj. da je dovoljno da skupština jedinica lokalne samouprave imenuje najmanje jednog socijalnog partnera, bez određenja iz koje oblasti je taj socijalni partner. Predlaganje sva tri predstavnika lokalne samouprave iz redova socijalnih partnera kao što je, na primer, njihov broj veliki i u savetu za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, smatramo da nije neophodno i da će možda stvoriti prostora za zloupotrebu, o čemu ćemo više govoriti u raspravi u pojedinostima. Pošto sam ja inače kao profesor radila i u srednjoj, a trenutno radim i u osnovnoj školi u Beloj Palanci i lično sam svedok da je pravdanje ili opravdavanje izostanaka nešto što stalno pravi probleme, smatramo da je dobro da je broj tzv. dozvoljenih neopravdanih izostanaka smanjen sa 35 na 25, pri čemu se već posle 15 izostanaka obaveštavaju roditelji. Ali, tražili smo amandmanom da se pojača obaveza učenika i roditelja da u roku od 15 dana opravdavaju izostanke. Inače mislimo da reči kao što su: blagovremeno, izuzetno i sl. u zakonima treba izbegavati. Takođe, smatramo da je dobro što je ovim izmenama omogućeno da se sankcioniše i samo neopravdano izostajanje učenika, nevezano za druge povrede dužnosti i obaveza učenika. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke uložila je amandman na predloženo zakonsko rešenje kojim se predviđa da prilikom vođenja vaspitno-disciplinskog postupka roditelj mora biti samo obavešten. Mišljenja smo da roditelji učenika moraju biti uključeni u ovakve postupke, što se inače predviđa i članom 3. važećeg zakona, koji reguliše opšte principe sistema obrazovanja i vaspitanja i glasi: "Sistem obrazovanja i vaspitanja u svojim organizacijama i sadržajima obezbeđuje" i tačka 1) "efikasnu saradnju sa porodicom, uključivanjem roditelja, odnosno staratelja, radi uspešnog ostvarivanja postavljenih pitanja obrazovanja i vaspitanja", kao i članom 113. istog zakona, koji kaže: "Sa učenikom koji vrši povredu pravila ponašanja ili se ne pridržava odluka direktora i organa škole neopravdano izostane sa nastave pet časova, odnosno koji svojim ponašanjem ugrožava druge u ostvarivanju njihovih prava, škola je dužna da, uz učešće roditelja, odnosno staratelja učenika, pojača vaspitni rad aktivnostima u okviru odeljenske zajednice, stručnim radom odeljenskog starešine, pedagoga, psihologa, posebnih timova, a kada je to neophodno da sarađuje sa odgovarajućim ustanovama socijalne, odnosno zdravstvene zaštite na promeni ponašanja učenika". Poslanička grupa Srpske radikalne stranke smatra da predviđanje premeštanja učenika, naročito osnovnih škola, iz jedne u drugu, kao vaspitno disciplinska mera i nije najcelishodnije rešenje. Smatramo da su osnovne škole dovoljno opremljene stručnim saradnicima, pedagozima, psiholozima, da mogu, u skladu sa zakonom, da oforme različite stručne timove za praćenje ponašanja učenika i efekata vaspitno-disciplinskih postupaka, što smo i amandmanom tražili i da mera premeštanja u drugu školu stvarno nije nešto što bi dalo očekivane rezultate. Podsećam da bi ovakva mera uzrokovala, na primer, dodatne probleme i troškove putovanja učenika, jer u mnogim manjim sredinama postoji samo po jedna osnovna škola. Recimo, u Beloj Palanci prva naredna je na deset kilometara - u Crvenoj Reci. Troškovi mesečnih karata i sada su problem za lokalne samouprave, a u ovom slučaju bile bi još i dodatan problem. Ovakva vaspitno-disciplinska mera možda je primenjiva za učenike srednjih škola, a čak i ako se primenjuje na učenike od petog do osmog razreda, tražili smo amandmanom da se pribavi saglasnost nastavničkog veća škole u koju se učenik premešta, jer izraz "saglasnost škole" može da podrazumeva i samo saglasnost direktora, a takvi problematični učenici mogu da izazovu remećenje rada u manjim školama, čak i u svim odeljenjima od petog do osmog, jer ih obično ima samo po jedno. Takođe smo uložili amandmane na član 21. Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kojim je Vlada intervenisala u članu 130. važećeg Zakona, koji se odnosi na prijem u radni odnos na osnovu konkursa. Izmenama se traži da direktor ustanove u postupku odlučivanja o izboru nastavnika, vaspitača i stručnog saradnika, vrši uži izbor kandidata koje upućuje na prethodnu proveru psihofizičke sposobnosti, za rad sa decom i učenicima, koje vrši nadležna služba za poslove zapošljavanja, primenom standardizovanih postupaka. Poslanička grupa Srpske radikalne stranke smatra da je postojeće rešenje bilo bolje, jer je predviđalo da smo na proveru psihofizičkih sposobnosti za rad sa decom i učenicima šalju svi kandidati koji su konkurisali za prijem u radni odnos i ispunjavaju uslove konkursa. Nedopustivo je da je Vlada u obrazloženju navela da je praksa ovu izmenu nametnula kao neophodnu, iz razloga što nadležne službe za poslove zapošljavanja nisu imale dovoljno kapaciteta da obaveze koje su propisane ovim zakonom izvršene u utvrđenim rokovima. To je ista ona vlada koja sa dva člana zakona propisuje zapošljavanje na stotine, čak hiljade aktivista nekih stranaka, recimo, u kancelarijama za mlade i slično. Službe nadležne za proveru psihofizičke sposobnosti moraju da imaju dovoljno kapaciteta. To je jedno. Drugo, kandidatima koji su jednom bili na proveri psihofizičke sposobnosti ta potvrda, uverenje ili šta im se već izdaje, može da važi u određeno vreme. Lično mislim da bi čak možda svi zaposleni u obrazovanju koji rade sa decom i učenicima trebalo posle određenog perioda da ponovo prođu proveru psihofizičke sposobnosti. Polazim prvo od sebe. Posle pet godina u Skupštinu treba da se vratim u školu, pitanje je koliko ću biti sposobna da radim sa decom i učenicima. Intervenisali smo sa amandmanom i u članu 17. Predloga izmena i dopuna u stavu 3. vezano sa skraćivanjem vremena za pokretanje vaspitno-disciplinskog postupka od 60 na 30 dana, jer smatramo da ovakav postupak mora biti efikasan, da bi predložena rešenja što pre dala rezultate, što smo uočili da je intencija predloga i u delu Predloga zakona koji se odnosi na skraćivanje vođenja disciplinskog postupka protiv zaposlenih, gde se predviđa kraće vreme u kome zastarevaju pokretanje i vođenje postupka. Takođe smo uložili amandman na predložene izmene člana 131. važećeg zakona koji reguliše preuzimanje zaposlenih. Jasno je nama da je mnogo izvodljivije i u praksi lakše primenljivo međusobno preuzimanje radnika na način koji se predviđa izmenama, znači, bez izrade liste za zaposlene pri školskim ustanovama. Pored sve racionalnosti, smatramo da ovakvo rešenje vodi izvesnom privatizovanju škola i mislimo da je važeće rešenje celishodnije, jer obezbeđuje ravnopravnost svih radnika koji su ostali neraspoređeni i u ovoj i onako delikatnoj situaciji i sprečava ili bar otežava bilo kakve zloupotrebe. Nismo uložili amandman na član 24. izmena i dopuna, kojim se i dalje omogućava školi, tj. direktoru da čak šest časova redovne nastave sedmično može da dodeli nastavniku, što bi se reklo preko norme, ako ne može da obezbedi stručno lice, iako smo svesni činjenice da je to jako mnogo, naročito ako su u pitanju, recimo, časovi iz matematike, gde se podrazumevaju pismeni zadaci, pregledavanje i slično. Svesni smo i mi veoma teškog stanja u školama, recimo, vezano za neke stručne predmete u srednjim školama. Svesni smo da je ponekad veoma teško obezbediti stručni kadar, naročito u malim sredinama, ali smatramo da je ovo stvarno rešenje koje treba primenjivati samo u krajnjoj nuždi i za kraći vremenski period, ali nikako za celu školsku godinu. Naravno, bezobzirno je obrazloženje koje se juče čulo na Odboru - da se time izbegava plaćanje poreza i doprinosa za novog radnika, sa stopom nezaposlenosti od preko 22%. Mislim da ovakvo obrazloženje baš treba izbegavati. Toliko za sada. Još bi samo napomenula da se na današnjoj sednici, kao i mnogo puta do sada, stavlja praksa vladajuće većine da spaja raspravu više zakona, pa i danas, pored Predloga zakona o osnovama sistema i obrazovanja, razmatramo po prvi put novi Predlog zakona o optičkim diskovima, za koji je, takođe ,kao predstavnik Vlade određen prof. dr Žarko Obradović, ministar prosvete i nauke. Kao i za mnoge do sada, i na ovaj zakon Srbija je pristala kao na jedan od uslova za sticanje kandidature za članstvo u Evropskoj uniji, a pored toga opet stavljaju pokušaj da se doprinese stavljanju pravne sigurnosti u oblasti zaštite intelektualne svojine i smanjenje obima piraterije, kao i sprečavanju nelegalne proizvodnje optičkih diskova, čime se izbegava plaćanje dažbina koje predstavljaju javni prihod. Na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja i na Predlog zakona o optičkim diskovima poslanička grupa Srpske radikalne stranke podnela je određen broj amandmana, pa se nadamo konstruktivnoj raspravi i u načelu i u pojedinostima.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, pošto su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa izložili svoje stavove vezano za ova dva zakona, dozvolite mi da u nekoliko reči pokušam da odgovorim na deo pitanja koja su oni postavili tokom rasprave. Pošto se više govorilo o izmenama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja nego o zakonu o optičkim diskovima, računam da ćemo razgovarati o tom zakonu u pojedinostima, dozvolite mi da se koncentrišem na pitanje vezano za obrazovanje. Vlada nije sakrivala zašto traži hitan postupak za ovaj zakon. Dva su razloga: školska godina stvarno počinje 1. septembra, ako niste znali; drugo, dogovor sa sindikatima. Verovatno ćete i vi poslanici ići na skraćeni godišnji odmor. Ne bi bilo dobro ni za vas, ni za mene, ni za prosvetu da se ovaj zakon ne nađe na dnevnom redu do 1. septembra. Da li će biti danas, 11, 18. ili 25. nije stvar ministra ili Vlade ili samo ministra i Vlade, nego i od Narodne skupštine Republike Srbije i načina rada. bolje da se nađe danas, da raspravljamo o njemu ili iduće nedelje, meni je bilo svejedno, ali je bilo poenta da su to dva stvarno važna razloga i nismo mogli uputiti pre, zato što smo potpisivanje sporazuma sa sindikatima imali razgovore, imali smo brojne sastanke sa njima, koje smo radili u ministarstvu, imali smo svoje radne grupe u koje su bili uključeni i predstavnici reprezentativnih sindikata i mi smo sa njima razgovarali o sadržaju ovih rešenja. Imamo razloga da verujemo u tačnost podataka, zato što je reč o ljudima koji su neposredno iz prakse. Vidi se i danas da oni koji su iz prakse na drugačiji način govore o sistemu obrazovanja u odnosuna druge, koji možda ove probleme sa kojima se mi praktično suočavamo doživljavaju više načelno. Uostalom, i kada budu amandmani na dnevnom redu mi ćemo razgovarati o pojedinim rešenjima. To je razlog zašto ovaj zakon ide po hitnom postupku. Žao mi je što gospodin Pastor nije tu. Nećemo ići ispod nivoa rešenja koji je uspostavio Zakon o savetima nacionalnih manjina. Nema potrebe za strah sa njegove strane. Videćemo i te amandmane. Mislim da ćemo naći zajednički jezik. Kada je reč o podacima koji se prikupljaju, moram vam reći da smo mi ove odredbe Zakona napravili zajedno sa Poverenikom za informacije. On je cenio da su to podaci koji mogu koristiti kada se kreiraju obrazovne politike, a da ne dovodi u pitanje ličnosti o kojima se podaci skupljaju, baš poučen nekim negativnim primerima koji su se dešavali, tako da smo ovaj deo zakona napravili zajedno sa njim. Ostalo što budemo radili, iako je ovlašćen ministar, nemojte imati sumnju, sve što budem radio vezano za prikupljanje podataka, a vezano je za Zakon o zaštiti ličnosti, naravno da ću to raditi sa Poverenikom za informacije. Što se tiče školskih uprava, u Srbiji imamo 29 okruga, 17 školskih uprava. Nije usamljen slučaj da nekoliko gradova nema ili imaju zajedničku školsku upravu, bilo da je reč o Subotici i Somboru, o Severno-bačkom i Zapadno-bačkom okrugu, o Smederevu i Požarevcu, o Šapcu i Valjevu, o Zaječaru i Boru, ima više takvih rešenja i to je nešto što postoji od ranije, tako da pitanje otvaranja novih školskih uprava što se nas tiče nije na dnevnom redu. Što se tiče pitanja koja je postavio kolega Ranđelović, vezano za izradu udžbenika, mi smo Zakonom o udžbenicima to pitanje vrlo precizno uredili. Udžbenik pišu stručni ljudi, njihov rukopis, tekst tog udžbenika pregledaju stručne komisije u zavodu, daju svoje mišljenje, to ide na Nacionalni prosvetni savet, Nacionalni prosvetni savet može ukoliko je negativno mišljenje da prosleđuje autoru i izdavaču, oni mogu da angažuju nezavisnu ekspertsku komisiju koja daje svoje stručno mišljenje. Posle se taj tekst ponovo raspravlja na Nacionalnom prosvetnom savetu i konačna odluka je odluka ministra. Ministar ni na koji način, niti bilo koji pojedinac, ne mogu da utiču na sadržaj zakona. Inače, uopšte nije reč o jednostavnom pitanju, verujte mi na reč. Pre tri godine sam sa svojim kolegama državnim sekretarima bio u Savetu Evrope i razgovarao u Savetu Evrope o vrednosnom sistemu u obrazovanju u zemljama Saveta Evrope, pa samo razgovarali sa čovekom koji se zadnjih 20 godina bavi samo pitanjem izrade udžbenika. Postavio sam za mene jedno logično pitanje, baš želeći ovako kao i vi da prodrem u suštinu stvari, postavljajući pitanja, pa sam rekao – da li danas recimo između Nemačke i Francuske kao velikih sila na evropskim prostorima, nekad neprijatelja, a danas prijatelja, postoji saglasnost vezano za istorijske događaje koji su bili deo zajedničke istorije, a gde su se oni nalazili na suprotnim stranama? Rekao mi je – naravno da ne, ali je suština udžbenika da se stvori mogućnost da se i jednoj i drugoj strani stvori mogućnost da prikaže određeni istorijski događaj na način koji to smatra tačnim. Istoriju ne pišu političari i ne treba ni da se trude da je pišu i teško bilo koji pojedinac može da reši pitanje istorije, pogotovo na našim prostorima, kao što je prostor jugoistočne Evrope ili Balkana, gde svako od nas verovatno ima svoju istinu o događajima koji su deo naše nedavne ili one davne prošlosti. Zato su istoričari istoričari, oni koriste više dokumenata, pa prezentuju sve to javnosti, pa se da mogućnost ljudima da izvedu svoj zaključak o tome. Već sam rekao kako se pišu udžbenici, na osnovu plana i programa i poenta je što te stvari nisu ostavljene ni bilo kom pojedincu. Obrazovni standardi se poznaju, šta dete treba da zna u odnosu na razred koji završava, a rekao sam vam i kakva je procedura izrade udžbenika, tako da sa te strane ne treba da postojibilo kakva bojazan da bilo koji pojedinac može nešto uraditi samostalno. Ima ovde jedna teza koja je pomenuta, koja je vrlo zanimljiva – da li mi izbegavamo da razgovaramo o stanju u obrazovanju, a lično mislim da ne izbegavamo, jer sama činjenica da u zadnje tri godine već nekoliko puta, pet ili šest u ovom cenjenom domu razgovaramo o obrazovanju i o svim aspektima. Da li se pominje pitanje privatnih časova? Razgovaramo i o tome, samo ima tu jedna mala logička nedoslednost. Ako smo siromašna zemlja, a predstavnici opozicije, u stvari i praksa i podaci pokazuju da veliki deo stanovništva ima objektivno problema sa stanovišta ličnih i slično, onda je logično pretpostaviti da nema novca za te dodatne časove, za plaćanje. Ko onda plaća? Onaj ko ima novca. Kakvi su rezultati? Nezavisno od ove godine i onoga što se dešavalo, reći ću vam podatke za prošlu godinu, 85% đaka je upisalo jednu od svoje prve tri želje. Ipak, ne može se prenebregnuti činjenica da oni pokazuju apsolutno određeni nivo znanja. Što se tiče rezultata ove godine, možete da zaključite dve stvari – ili su deca stvarno učila ili su zadaci bili laki. I jedno i drugo je moguće. Zadatke su pravili kompetentni ljudi u Zavodu i niko iz struke nije postavio pitanje da li su zadaci bili jednostavni. Đaci su ti koji su pored struke bili neko ko je ocenjivao vrednost zadataka, jer su oni trebali da nađu rešenja za te zadatke. Podsetiću vas samo da je prvi put ove godine 25% zadataka bilo nepoznato. Ranijih godina su svi zadaci unapred bili poznati, četiri ili pet meseci, pa su rezultati bili lošiji. Zašto neko tada nije postavio pitanje – kako to, damo im zadatke šest meseci pre, pa su zadaci lošiji? Zašto? Sada je 25% zadataka bilo novih, a 25% promenjeno, pa isto mogu da kažem – ili su đaci učili, a želim da verujem da su učili i nije samo Kraljevo, pomenuto je Kraljevo, isti rezultat ima i Novi Pazar, ali ima i Beograd. To su prve tri školske uprave po proseku ocena vezanih za malu maturu, za matematiku i srednje škole. Neki su ozbiljno shvatili polaganje male mature i očigledno je da je onaj kontrolni, da kažem, mala matura imala i te kako svoj smisao, jer posle tog kontrolnog je splasla nervoza i đaka, a moram reći i roditelja, a i nastavnika – kako organizovati i slično, a roditelje i đaka vezano za ishod. Imali su mogućnost da polože taj kontrolni ispit iz male mature, preko 98% njih, nisu izašli samo koji tog dana nisu bili u školi, jer su imali možda ranije preuzete obaveze, pa su to uradili iduće subote, tako da se to pokazalo jako dobrim. Naravno da bih voleo kao ministar, a pretpostavljam i svi vi koji govorite o obrazovanju, stvarno vidim iskrenu nameru sa vaše strane, da se povećaju sredstva za obrazovanje. Ali, moram vam reći da smo mi zatekli veoma teško stanje u obrazovnom sistemu. Nije to moguće preko noći promeniti. Veliki je broj predmeta, veliki broj zaposlenih. To je jedna neracionalnost, a da ne pričam o ishodima – slabi rezultati na pojedinim takmičenjima, proverama znanja, pogotovo međunarodnim. Sa druge strane, imamo sjajne neke pojedince koji promovišu obrazovni sistem i državu, postižu vanserijske rezultate i onda se postavlja pitanje kako podići obrazovni nivo i kvalitet celog sistema, dapokušamo da dosegnemo ove prve, a da ovi prvi ne utonu u prosek većine. To uopšte nije jednostavno niti je moguće to uraditi preko noći. Kažem vam da smo zatekli teško stanje. Smanjili smo broj odeljenja i zbog demografske situacije. To je rak rana Srbije. Demografska situacija je jako loša. Procene zavoda za statistiku, poštovane koleginice i kolege, govore da ćemo 2052. godine imate 600 hiljada stanovnika u Srbiji. Ne znam ko je to spomenuo, broj dece za 2007. i 2008. godinu, što znači da za šest, sedam godina toliko ćemo imati prvaka u odnosu na 80 hiljada, koliko smo ih imali pre dve, tri godine. Imamo jednu demografsku situaciju i moramo obrazovni sistem, odnosno mrežu škole da prilagodimo i tome, pa da onda zajedno sa lokalnom samoupravom vidimo šta možemo da finansiramo mi, šta može lokalna samouprava, da bi deci stvorili mogućnost za obrazovanje i da je nikom ne uskratimo. Mi smo vanredni broj odeljenja, verovali ili ne, za 150 u protekle dve godine, a gotovo se nije ni osetilo, što znači da je bilo puno praznih hodova u obrazovnom sistemu, što ne kažem da ih možda nema ni danas, ali ako smanjite za toliko, pa nema problema, onda vidite da u stvari postoji jedna neracionalnost. O ovoj temi o sistemu obrazovanja sam razgovarao i sa predstavnicima MMF, nemam razlog da vam to ne kažem, sa gospodinom Jegerom i ostalima. Razgovor je trajao dva i nešto sata. Posle toga smo izrazili zadovoljstvo toga što smo ih upoznali, šta smo zatekli, šta smo uradili i šta planiramo. Donećemo strategiju do krajagodine. Operativno su kolega profesor Mitrović i koleginica Kovač-Cerović zaduženi za to kao državni sekretari. Oni to vode i već se radi. Obezbedili smo sredstva. Imaćemo obrazovnu strategiju po prvi put u ovoj višestranačkoj Srbiji i za predškolsko i za osnovno i za srednje obrazovanje i za umetničke škole i za visoke škole strukovnih studija i za osnovne studije i za master. Napravićemo jednu strategiju obrazovanja i taj materijal će, prema našoj proceni, biti gotov do kraja oktobra meseca i voleo bih ako bude osnova, ako ne bude zakonske pretpostavke za to, vrlo rado ću zamoliti Narodnu skupštinu Republiku Srbije da imamo neko javno čitanje ili nešto slično, da se svi poslanici Narodne skupštine upoznaju sa tim dokumentom, ne samo matični odbor nego i ostali, pa ko bude želeo da da svoje mišljenje, jer to nije stvar jednog ministra niti jedne Vlade, to je stvar države. Vlade prolaze i ministri se menjaju, to bi trebao da bude dokument koji traje i koji treba da bude svima nama osnov za budući rad. Ima puno pitanja koja su postavljena i koja su konkretna. O njima ćemo razgovarati kada budu amandmani na dnevnom redu. Odmah vam kažem, videli ste to u prethodnim godinama, bilo koji amandman da bude kvalitetan, kao ministar sam spreman da ga prihvatim. Nemam predrasude vezano za poslaničku grupu, ko predlaže, poenta je da time unapredimo zakon. Ušli smo u izmene i dopune Zakona o osnovama sistema baš zato što smo primetili da neke stvari nisu dobre ili nisu izazvale efekat kakav smo očekivali. Oni koji su bili u pravu, njima svakako poštovanje. Imali smo stvarno plemenitu nameru da stvorimo atmosferu gde se uči, ali očigledno je jedan deo učenika naša poslanička rešenja shvatio kao priliku, ali verovatno uz prećutnu ili direktnu saglasnost svojih roditelja da može da ne dolazi u školu i da ne snosi posledice toga niti da ima ikakve obaveze. Mi smo sada stvorili jednu postepenost. Posle 15 časova neopravdavam da se zovu roditelji, da se može u prisustvu roditelja i staratelja, da se svi angažuju oko toga i imaju opravdanih i te kako ostaju i dalje. Roditelji će opravdavati ostaloj deci, ali govorim o onim neopravdanim časovima i da postoji mogućnost određene kazne, ali postoji mogućnost da se popravi ta negativna ocena od istog onog organa koji je izrekao kaznu. Ovde je suština da rešimo probleme koji su nastali u praksi. Pošto smo razgovarali sa sindikatima, moram vam reći, to su problemi koji su uočeni u praksi. Smatramo da su ovo rešenja koje stvari mogu promeniti. Voleo bih da bude tako. Videćemo kada dođe pravilnik i zakon da li postoje i bolja rešenja od tih. Suština je da ima veliki broj korisnika obrazovnog sistema, oko milion i dvesta hiljada što predškolaca, što osnovaca, srednjoškolaca, studenata i preko 125 hiljada zaposlenih i ogromno veliki budžet, ali je problem što je struktura tog budžeta takva da se najveći deo plata, preko 90% od strukture budžeta, troši za plate zaposlenih i onda nema novca. Naravno da je potrebno ulaganje ali od vlade do vlade nego strateško ulaganje koje neće trajati od jedne do jedne vlade nego koje će biti politika države Srbije. Neko je rekao i u pravu je, nije sve u novcu, ali novac je važan. Prosto, u nekim drugim situacijama nema novca pokazuje se da se može naći neko rešenje. Mi smo sa malo novca popravili sijaset škola, domova napravili, završili. Zajedno sa EIB smo napravili neke nove škole. Ulažemo u obrazovanje. Žao mi je što kolega Ranđelović nije tu, u Nišu smo prvi put posle 30 godina, verovali ili ne, počeli da pravimo studentski dom. Nadzidali smo jedan đački dom, gimnaziju "Svetozar Marković" i završavamo još jednu školu. Oni u zadnjih 30 godina nisu imali i postavljam jedno logično pitanje sebi i drugima – zašto nisu? Šta je radila Vlada neka prethodna ili ministarstvo, zašto to nisu uradili? Da li nije bilo para? Poenta je da li je obrazovanje imalo tajznačaj na šta su se pare trošile. U pravu ste, rekao sam to na Odboru prosvete, kada su plate bile dobre nije se vodilo računa. Nije poenta u obrazovanju samo dobre plate, one su pretpostavka uspešnog rada nastavnika i važne su za status svakog nastavnika. Važno je da obrazovanje u vrednosnom sistemu bude na prvom mestu. Postavlja se pitanje zašto nismo ulagali tolike godine koje su iza nas, kada je možda bilo i više para nego sada. Ne može se očekivati od 2008. godine na ovamo, kada je već svetska kriza nastupila i kada vidite koje su posledice, a mi se uspešno borimo sa tim, bar ja. Potpuno sam ubeđen kao član Vlade da možemo da nadomestimo sve ono što nije godinama ili decenijamabilo. Prošle godine smo napravili 13 novih škola. Nekoliko decenija pre toga nije napravljena neka nova škola. Imamo namere još da radimo. Trudimo se da rešimo sijaset problema. Ne kažem da to radimo sve onako kako bi želeli ali smo spremni i otvoreni za kritiku i spremni smo za saradnju. Koji god amandman da bude dobar prihvatićemo ga. Nama je želja da napravimo zakon koji će funkcionisati i koji će pomoći i deci da pokažu šta znaju, da se posvete učenju, roditeljima da znaju kako da pomognu svojoj deci da rezultat bude bolji, a zaposlenima da rade svoj osnovni posao. Hvala vam.
Hvala ministru na iscrpnom objašnjenju. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96, stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom oblikusa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe: LDP, Nova Srbija, SPS-JS, DSS, Napred Srbijo i SRS. Prvi na listi prijavljenih narodnih poslanika je gospodin Bojan Đurić, iz poslaničke grupe LDP. Izvolite, gospodine Đuriću.
Poštovani potpredsedniče, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je ministre da se vidimo, mi smo pre sedam dana počeli razgovor o ovome, kada ste vi bili jedan od redovnih, onih koji nisu neopravdano izostali, kada smo već kod tih izostanaka koje pokušavate da uvedete u red ovim zakonom, kada ste bili jedan od samo dvojice redovnih ministara iz Vlade onog poslednjeg četvrtka, najavili ste, meni se učinilo, vrlo ambiciozno ovu raspravu koja će danas uslediti i ozbiljan razgovor o situaciji u obrazovanju u Srbiji. Ovaj razgovor, bar u prepodnevnom delu, jeste na neki način ozbiljan, bez obzira na prilično mali broj poslanika u sali. Nisam siguran da je domet zakonskih izmena koje predlažete tako sveobuhvatan i tako ambiciozan, bez obzira što većina njih ili bar deo njih za LDP nije sporan. Nesporno je da rešava one probleme koje ste vi ovde istakli. U nekim segmentima mi mislimo ipak na suviše konzervativan način. Podneli smo neke amandmane. Verujem da ćemo o tome moći da razgovaramo narednih dana i da možda neki amandmani budu prihvaćeni, ali kako ste ispravno primetili, ovo jeste načelna rasprava, kako se u nekim zemljama kaže – prvo načelno čitanje. Ovde, pre svega, treba da se govori o politici, o obrazovnoj politici, o onome što u tom političkom smislu vi kao predstavnik vladajuće koalicije ili svoje stranke ili predstavnici stranaka u parlamentu, pre svega opozicionih, predlažu kao moguće rešenje. Vi ste i u ovom sad odgovoru koji ste davali na izlaganje ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, otvorili nekoliko važnih pitanja. Mislim da je to interesantno za razgovor. Prvo, uz opasku da ne želite da se vraćate na prethodnu Vladu, ipak ste pomenuli šta ste zatekli i kakvu ste situaciju zatekli i u svom ministarstvu, i u sektoru obrazovanja, i kada je u pitanju nivo budžeta, novčana sredstva koja su namenjena, kao i sve druge stvari. Političari donose političke odluke, a pretpostavljam da ih donose u odnosu na neke prioritete koje imaju. Kada ste ušli u ovu Vladu, čini mi se da je sutra tačno tri godine od kako je formirana ova Vlada, ipak ste izabrali neke prioritete. Zahtev vaše stranke, vaše koalicije je bio usmeren prema jednom drugom delu budžeta. Vi ste jednokratnom odlukom odlučili da penzije podignete, čini mi se, tada za 10% i na to je otišlo oko 500 miliona evra. Mogli ste doneti i drugačiju odluku, da na taj način podignete, recimo budžet Ministarstva prosvete. Ne sporim vaše prave da donosite ovakvu odluku. Vi ste se iz svojih razloga, koalicionih razloga, potrebe da se napravi ovakva Vlada, opredelili za takvo rešenje. Ti odnosi brojeva su i danas vrlo zanimljivi. Budžet Ministarstva prosvete je, između 115 i 120 milijardi dinara. Je li tako? To je samo polovina sume koja se svake godine izdvaja za tu subvenciju u penzionom fondu. Gospodin Perić je u sali i nadam se da, makar ovom prilikom neće ovo shvatiti kao generacijsko pitanje, kao pitanje potrebe LDP da uvek i po svaku cenu polemiše sa predstavnicima te partije koju oni pokušavaju da predstave kao napad na čitavu penzionersku populaciju. Mislim da to nije dobar odnos brojeva, pogotovo u društvu koje je u ovakvom stanju i s obzirom na sve one demografske i druge probleme koje i sami pominjali. Ne verujem, u stvari, mislim da i ta povišica od 10% nije otišla na kvalitet života samih penzionera. Većina penzionera je to uložila to u svoju decu ili one koji su korisnici ovog zakona. Tako da se sve na kraju svodi i svede na isto, bez obzira što je u pitanju iznos od 1.000 ili 1.500 dinara, kako vi kažete. Još malo o politci. Ovde ste razgovarali, odnosno na neki način odgovarali na pitanje koje je profesor Ranđelović izneo, a tiče se udžbenika i vaše uloge u procesu odobravanja udžbenika i odlučivanja o tome. Znate šta, bez obzira što te formalne odredbe, vi kao, s obzirom da ste potpredsednik SPS, ipak imate posebnu odgovornost u tom procesu. Ne zbog toga što je u javnosti opravdano ili ne, stvorena slika o vama da pripadate, kako bi se reklo "Hard lajnerima" ili tvrđoj struji u SPS. Uopšte o tome ne razgovaram, da li je to opravdano ili nije. Ali, ako je na odgovornom mestu ili na mestu direktoru Zavoda za unapređenje obrazovanja osoba koja je, na ovaj ili onaj način, vezana za vašu partiju ili makar u istoriji vaše partije u prethodnih 20 ili 25 godina, iako se ona na ovaj način ponela prema udžbeniku koji je predložio profesor i bivši ambasador Simić, onda mislim da imate posebnu odgovornost da na ta pitanja odgovorite. Pogotovo i zbog ovog što ste govorili, o recimo, situaciji u Nišu gde 30 godina nije izgrađen studentski dom, ako sam dobro shvatio. Znate šta,to ipak ima veze sa krajem 80-tih godina. Tada se nije gradio studentski dom. Išlo se na Gazimestan, pa na Ušće, pa 2008. godine, 21. februara škole nisu radile čitav jedan dan, da bi učenici i prosvetni radnici došli na miting Kosovo je Srbija. Vidim da se ne slažete, ali postoje formalna odluka gospodina Lončara koji je doneo takvu odluku. Tog dana su učenici osnovnih, srednjih škola i prosvetni radnici, iz Ministarstva prosvete bili pozvani na miting, koji se od odbrane Kosova pretvorio u krađu po beogradskim lokalima i spaljivanju jedne ambasade. Zbog toga postoje ozbiljni problemi danas u obrazovnom sistemu. Nasilje u školi, diskriminacija u školi, pa takvo izostajanje u školi ima svoj uzrok, između ostalog, i u takvom političkom ponašanju. Ne samo u obesti dece, u njihovoj lenjosti ili potrebi da se na svaki način, u tim adolescentskim godinama bore protiv jedne ili druge vrste autoriteta. Morate to da priznate. Generalno, mislim da je jedna od najvećih zabluda ove zemlje da u njoj nema dovoljno novca, ali da ima fenomenalne kadrove. Gospodin Ilić je o tome delimično govorio. Takva situacija je samo delimično za neke struke tačna. Mnogo toga se izgubilo u proteklih 20 ili 25 godina. Pred sobom imam jedno ozbiljno istraživanje. Nemojte sumnjati u relevantnost agencije koja je to uradila. Uradila ju je najveća srpska agencija za istraživanje javnog mnjenja "Ipsus strateški marketing", ista ona čije rezultate gledate ili analizirate kada raspravljate o tome, da li lokalni i parlamentarni izbori treba da budu održani u istom terminu, ili odvojeno, čime ste se posebno bavili ovih dana. Ti rezultati su poražavajući. Oni obuhvataju ukupnu populaciju Srbije. Ne samo njih 800, 900.000 ljudi, mladih ljudi koji su praktično u procesu osnovnog i srednjeg obrazovanja. Pitanja su iz različitih oblasti. Izabrao sam nacionalnu i opštu istoriju, da ne budem optužen da zameram samo što se ne znaju ove, kako bih rekao, mundijalističke ili globalističke stvari. Recimo, 45% građana Srbije ne zna koji događaj označava granicu između stare i nove ere. Na pitanje – ko je bio Martin Luter, 42% građana kaže – vođa crnačkog pokreta u SAD, a ne pokretač protenstantizma. 25% građana Srbije na pitanje prosvetiteljstva je značajna epoha evropske istorije, navedite jednog značajnog prosvetitelja iz tog doba, kaže Rastko Nemanjić, odnosno Sveti Sava. Sveti Sava sasvim sigurno jeste značajan prosvetitelj u istoriji našeg naroda, ali svakako ne spada u evropsko prosvetiteljstvo, za razliku od Rusoa koga navodi samo 1% naših građana. 60% građana ove zemlje misli da su Srbi nosili šajkaču u srednjem veku. To su ogromne zablude koje postoje. 50% misli da je Vuk Branković izdao na Kosovu. Manje od 20% zna šta je motiv "Gernik". Među tim ljudima koji takve odgovore daju su i ti 20 – 25 generacija, svake godine 70, 80, 90.000 ljudi, u svakoj generaciji koji su završavali naše škole i sa tim problemima se mi danas suočavamo. Ne verujem da svi oni imaju ovakvu ozbiljnu rupu u znanju zbog toga što su izostajali sa 35 časova, a nisu 25 časova, što pokušava da reši ovaj zakon i što nije sporno za LDP. U jednom trenutku ste se bavili pitanjem privatizacije – da li je bolja insajderska privatizacija, da li je bolja privatizacija u kojoj se pristupilo posle 2001. godine? Razumem da je to vaš politički i ideološki stav. Uopšte ne vidim kakve to veze ima sa ovim zakonom, ali mislim da i ovi odgovori koje sam vam čitao i generalno situacija i u srpskoj privredi, i u srpskom obrazovanju ima mnogo veze sa onom rečenicom koja je izgovorena negde krajem 80-tih godina, da je zaostalost naša šansa. Ta vrsta ideologije je dolazila iz određenih krugova u ovom društvu, između ostalog, i u ovom krugu kojem pripada sadašnji direktor Zavoda za unapređenje udžbenika. Kada ste već tu, moram da vas upozorim na još, makar za LDP, neprihvatljiv pristup, tim mladima, o načinu obrazovanja, načinu na koji će oni provoditi radno vreme, a predlog dolazi iz ministarstva koje drže kadrovi ili visoki funkcioner vaše partije. Ta ideja da se ponovo uz Koridor 10 organizuju ogromne radne akcije na kojima će mladi ljudiizgrađivati omladinska naselja je danas karakterističan samo za Severnu Koreju. Vitim da to postoji kao najava ideje u Srbiji. Ni u jednoj drugoj evropskoj državi, bez obzira da li Nemačka ili Francuska imaju sporove oko pojedinih tačaka svoje istorije, to ne postoji. Ima konkretnih predloga. LDP, recimo, kada je u pitanju izdvajanje za prosvetni budžet, ima konkretan predlog, da se obavežemo da u narednih pet ili 10 godina možemo razgovarati – trećinu, polovinu, i to je tema za razgovor, rasta BDP da ulažemo u obrazovanje, a ne u neke druge segmente društva. Verujte mi, to će na godišnjem nivou povećati budžet ministarstva za 30 ili 40%. Ona ideja o budžetu koji je tri ili četiri posto koji preostaje nakon izdvajanja za zarade će povećati deset puta. To je vrlo konkretan predlog, uz sve strategije koje će se pripremati i biti gotove, koliko razumem, negde u oktobru, kada ćemo svi, ukoliko se prihvati predlog koji ovih dana vi iznosite u javnosti, očigledno biti u kampanji za lokalne izbore koje najavljujete. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar. Izvolite gospodine Obradoviću.
Gospodine Đuriću, zamolio bih vas, samo pogledajte sadržaj odredbi Zakona o udžbenicima. Možete da izvučete kakav god hoćete zaključa, to je vaše pravo, ali nema pojedinca, to vam upornom tvrdim, koji može da utiče na sadržaj udžbenika. Stručna komisija, tri stručna čoveka daju ocenu kvaliteta rukopisa. Šta mislite da su svi oni ideološki zavedeni, ne znaju o čemu se radi ili slično. Slušajte, to su ozbiljne stvari, znači direktor ne odlučuje o tome. Direktor ne odlučuje o tome, što se od toga sad pravi slučaj? To je sad drugo pitanje. Mi smo upravo zakon i napravili da bi izbegli mogućnost da neko pojedinačno utiče na bilo šta. Tri stručna čoveka ocenjuju sadržaj udžbenika. Dobio sam jedno pismo na ruke, koje je posle objavljeno u štampi, dao sam odgovor na to, a ono što vi ne znate da sam ja pre toga razgovarao sa profesorom Simićem, jer ja neću sada o tome da pričam, da bi izvlačio bilo kakvu vrstu poena ili naklonost, ali vam kažem – pojedinac ne utiče na sadržaj i uvek postoji mogućnost ekspertskog mišljenja, pa neka drugi takođe stručnjaci koje angažuje izdavač i autor po svom izboru, pazite po svom izboru, neka napišu pozitivnu recenziju i onda će o tome Nacionalni profesionalni savet odlučivati, stvar je vrlo prosta. Baš da bi se izbeglo, bilo koji volonterizam ili pojedinačno bilo kako tumačenje ili da bi se izbegle zaključivanje ove vrste koje vi kažete, na čelu je direktor koji je vaš, aha vi utičete na to – nije. Čekajte, da li vaš neki predstavnik na nivou grada Beograda kada obavlja posao direktora, je li to politika LDP ili je politika Skupštine grada Beograda, pa naravno Skupštine grada Beograda i onoga što je politika grada Beograda. Možete da izvučete zaključak, vaš je direktor pa je to to, nije. Važno je kako je napravljen sistem. Sistem je ovde napravljen, da on kao pojedinac nema mogućnost uticaja. Da li se to nekome sviđa ili ne sviđa to je već relativna stvar i da li se pravi problem tamo gde ga nema? Da li je problem bio možda u tome što je udžbenik odštampan? Pa je onda bilo teško menjati njegov sadržaj. Da li je to možda bio problem? Znači, ne treba na osnovu pojedinačnih informacija odmah izvlačiti konačne zaključke. Rekao sam, kao što sam pre neki dan rekao kolegi iz skupštinske većine, znači, ne iz opozicije nego iz skupštinske većine, hvala bogu ministri ni pojedinci ne mogu da utiču na sadržaj udžbenika, kao što ni sudske presude ne mogu praviti sadržaj udžbenika, to pišu istoričari. Zato vas molim, vi to možete da koristite, ali vam kažem niste u pravu. Pojedinac ne utiče na sadržaj udžbenika, ni istorije ni na bilo koji drugi. I uz svo uvažavanje i vas i ostalih poslanika koji pominju, mi smo rekli šta su ishodi znanja, šta će se na osnovu toga… Da vam kažem procedura je tako napravljena, postoje stručna tela koja ocenjuju i meni i vama može nešto da se sviđa i ne sviđa, ali ako tela ocene da je tako onda je tako. Ne znam šta je razlog, kako bih rekao, ovih rupa u znanju koje ste pomenuli, da li je bežanje sa časova, da li je ne držanje nastave ili smatranje da im obrazovanje, jednostavno ne treba i kojoj generaciji je reč. Od 18 godina, 28 godina, 48 godina i slično jer istraživanje verovatno ima neki svoj uzorak i mnogo je kompleksnije u odnosu na ono što ste vi nama prikazali. Bilo bi zanimljivo čuti, jer postoje različite vrste istraživanja, i ne bavim se uopšte lokalnim izborima, nemojte da imate iluziju o tome, niti je to na prvom mestu, na prvom mestu je ovaj posao koji radim, ali imam svoj stav o lokalnim izborima. Prioritetno je prosveta i ono što radim i sada naravno, mi predlažemo rešenja za koja mislimo da će stvari poboljšati. Vi imate pravo, da govorite sa stanovišta globalne politike, pojedinačno o tome. Ali vas vraćam svesno na udžbenike, znači, pojedinac ni jedan, ni direktor, ni ministar, ni bilo koji pojedinac ne utiču na sadržaj udžbenika i to je tačka. Hvala.
Hvala vam na stručnom objašnjenju. Replika gospodin Đurić.
To bi bilo tačno gospodine Obradoviću da mi ne živimo u zemlji u kojoj je pre šest do sedam godina u jednom trenutku, a praktično odlukom jedne osobe, tadašnje ministarke koja nije naravno iz vaše stranke, bio potpuno promenjen program biologije za osnovnu školu i izbačena Darvinova teorija. Da li je to tačno ili nije? To se desilo 2004. ili 2005. godine. Znači, i te kako političko mišljenje i političke odluke mogu da utiču i na sadržaj udžbenika i na sadržaj nastavnih planova i programa. Vi pričate o Srbiji u kojoj ne postoji nikakav partijski uticaj, u zemlji u kojoj je najmoćniji izdavač, direktor najmoćnijeg izdavača je doskorašnji poslanik u ovom parlamentu, visoki funkcioner jedne parlamentarne stranke. To da li je direktor zavoda blizak vama ili nije, nisam govorio u tehničkom smislu, više sam govorio, kako da vam kažem ovde se ipak radi o jednom istorijskom pitanju koje je relevantno i sa pozicije vaše stranke, vas kao čoveka, promene u politici koje vaša stranka usvojila, primenila u prethodne tri godine, da ne kažem u prethodnih 10 godina. Zbog toga je to pitanje interesantno u javnosti. Ne mislim da je uopšte loše što se pitanje otvorilo, najmanje je u tome bitno da li je knjiga odštampana ili nije ili privatni interesi izdavača gospodina Simića. To su marginalne, efermane pojave u ovom slučaju. Dakle, samo sam o tome želeo da govorim. Vi ste pomenuli Beograd, ajde da govorimo malo i o tome. Mislim da ipak postoji razlika između politike koja se vodi na nivou Beograda i na nivou Republičke Vlade. Tamo se ipak, odluke donose na jedan usaglašen način, pa se tako i sprovode na nivou koji je lokalan, mnogo više praktičan, a mnogo manje politički u odnosu na ovo. Na nivou Republičke Vlade nije tako i mi uvek imamo problem da shvatimo da li vi ili bilo ko od drugih ministara iznosi stav svoje partije, svoj stav ili stav Vlade. Vi ste recimo danas u raspravi izneli stav koji je direktno suprotan jednoj drugoj članici vladajuće koalicije, a to je da će opštine dobiti novac na osnovu zakona koji je ovde usvojen na predlog G17 plus, a da onda treba da dobiju i nova prava ili nove obaveze, zavisno sa koje strane gledate. To je direktno suprotno stavu političke stranke G17 plus.
Vreme. Samo da kažem da istina nikad ne može biti efermerna i marginalna i gospodine Obradoviću izvolite.
Da ne bi pretvorili ovo u privatnu diskusiju, predlažem gospodne Đuriću da vam posle kažem koji je set primedbi bio sadržaj tog teksta, na nacrt tog teksta. Onda ćete videti da je tema koju ste vi pomenuli marginalna u odnosu na broj primedbi, marginalna. Zašto je ona postala glavna e to je već treće pitanje. Hvala vam.
Hvala svima ovim bi, hoćete da odgovorite na poziv. Izvolite gospodine Đuriću.
Samo trideset sekundi, nisam čuo šta ste rekli, nisam rekla da je istorija efermena i marginalna, rekao sam da je taj deo problema efemeran i marginalan. Mislim da ste komentarisali ono što sam govorio. Žao mi je što sam pomenuo vašu partiju, nadam se da time nisam izazvao tu vrstu vaše reakcije u pola glasa. Kad sam se već javio, još trideset sekundi, postojala su vremena ja sam tada išao u školu, kad su se već odštampani udžbenici menjali da bi se doštampala ne znam u geografiji, recimo, poglavlje Srpska Republika, BiH ili Srpska Republika Krajina. Slažem se da već odštampane udžbenike dopunjavati u skladu sa dnevno političkim događajima.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 87. određujem pauzu i produžen je rad Skupštine, rekla je to već gospođa Čomić, ali ćemo nastaviti u četiri, time da ćemo od četiri raditi do završetka ove tačke i duže od 18 sati. Zahvaljujem. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, ulazak ministra u salu, pozdravljamo, a to je taman označilo početak našeg popodnevnog rada. Nastavljamo tamo gde smo stali u zajedničkom načelnom pretresu o Predlogu zakona o optičkim diskovima i Predlogu zakona o izmenama i dopuna Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, a po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik gospođa Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, pre nego što počnem svoje izlaganje samo ću se obratiti gospodinu predsedavajućem, vreme moje poslaničke grupe, mislim da mi je ostalo jedno tri minuta od ovlašćenog predstavnika koje nije iskoristio moj šef poslaničke grupe, ako slučajno preteram, da znate. Neću zloupotrebiti veću jedinicu vremena. Dakle, imamo pred sobom dva predloga zakona. Ministar Obradović je dobio čast da brani jedan svoj zakon, koji on veoma i stručno i rado, vidim,dobro brani i ovaj drugi, u kome smo mi manje - više prihvatili daje to zakon o optičkim diskovima, koji je došao malo pod pritiskom EU, da bi se uredilo jedno polje za koje znamo da postoji, kao siva zona tržišne ekonomije, ovde to je trgovina, promet, proizvodnja, uvoz i izvoz optičkih diskova. Po nekim saznanjima oko 90% te robe je sumnjivog porekla, pošto smo uglavnom samo konzumenti toga. Reći ću da i pre par godina pokušaj da se suzbije trgovina na sivom tržištu optičkim diskovima, nije dala nekiposeban rezultat. Nadamo se da će ovim zakonom neke stvari da se urede. Samim tekstom zakona, u tehničkom smislu, nismo bili najzadovoljniji. On ima bitne propuste, bukvalno u tehničkom smislu. Tu smo amandmanski intervenisali i kod člana 23. zakona,posebno u tački 8) smo smatrali da se nejasno zakon odnosi prema delovanju Tržišne inspekcije i da se daju neka problematično široka ovlašćenja, koja bi mogla biti predmet zloupotrebe. Tu smo amandmanski intervenisali, ali videćemo oko usvajanja amandmana, kako će biti prepoznata naša dobra namera. Obzirom da smo kao poslanička grupa, dakle Nova Srbija, do sada u svim zakonima ozbiljno pristupili svojim amandmanskim intervencijama i to su uglavnom ministri, mada smo opoziciona stranka, prepoznavali. Imamo verovatno najveći broj usvojenih amandmana, obzirom na veličinu poslaničke grupe. No, da govorimo o obrazovanju koje, pre svega, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, jer vaspitanje i obrazovanje je, pre svega, istrajno i odgovorno rukovođenje i rečju i primerom, ako želimo da definišemo ovaj stub ili temelj društva, jedan od osnovnih stubova ili temelja društva ili države. Ne mogu da ne podsetim gospodina ministra da danas donosimo izmene i dopune upravo oko nekih članova oko kojih smo i pre dve godine, 2009. godine, kad smo donosili taj zakon, polemisali i znamo da smo bili na istoj, tako da kažem, talasnoj dužni po pitanju upravo ocene iz vladanja i tako nekih stvari, fundamentalnih u prosveti. Drago mi je da ste danas ispravljajući zakon, a tad ste samo delimično usvojili neke naše amandmane, potvrdili da je problem nastao u praksi, a ja bih to rekla, život je upravo dao odgovor. Život škole je dao odgovor. Ono što je bilo potrebno danas ovim zakonom, pokušavate delimično da ispravite. Obrazovanje je u savremenom društvu i to smo konstatovali kroz diskusiju većine kolega do sad nešto o čemu svi rado govore, nerado priznaju da je najvažnije obrazovanje u modernoj državi. Bilo je važno uvek, uvek je jednako važno, ali danas kad smo u ovakvom trenutku ne postoji drugi resurs koji može državu da pomeri unapred osim obrazovanja. Ono što urade mudra društva koja politiku vide dalje od sledeće izborne kampanje, oni koji vode državničku, a ne političarsku politiku, oni onda ulažu u obrazovanje. Najsporije se vidi i najveći su rezultati i najisplativiji. Uvek bih se vratila i kad govorim o obrazovanju, uvek moramo da citiramo najvećeg pedagoga Antona Makarenka koji je rekao "Naša deca, to je naša starost, pravilno vaspitanje naša srećna starost, loše vaspitanje je buduća nesreća, a naše suze, naša krivica, naša sramota pred drugim ljudima i pred čitavom zemljom". To je onako na jedan ljudskinačin objašnjeno šta mi možemo dobrim i šta ne možemo da učinimo ako ne pristupimo obrazovanju i vaspitanju na način na koji to treba da bude strategija ovog društva. U samom zakonu, u samih 30-ak članova kojima menjate postojeći zakon iz 2009. godine, stavili smo svega četiri amandmana i to one koje smo mogli suštinski da objasnimo. Dakle, možemo oko nekih stvari da se složimo, možemo oko nekih stvari da se ne složimo i da predložimo da možda smatramo da bi rešenje koje predlažemo bilo bolje. Smatram da ste napravili kvalitativan pomak u izmenama i dopunama, a pogotovo u tome što ste pomalo pomogli da se neke stvari učine prividno, kažem, prividno strožijim, preventivno strožijim, a da omoguće dalekosežnije da daju bolje rezultate u vaspitavanju i obrazovanju mladih. Kao roditelj i kao prosvetni radnik uvek mi je smetalo kada se mnogo maše pričom o dečijim pravima. Pravi vaspitač, dobronameran, prvo decu nauči da sva prava proizilaze iz obaveza i dužnosti. To je ono što mi moramo da kažemo. Dakle, nemamo mi sva prava i pravo na sve. Nemaju ni naša deca, ako ih volimo. Znači, to je ono što Zakonom o obrazovanju, kao jedan odgovoran i rukovođeni proces, treba da bude jasno definisano. Kažem – imamo i mi zamerki. Nije ni ovaj zakon savršen. Neće ni ove vaše promene doneti savršenstvo toga zakona. Biće tu još promena. Ono na šta bismo skrenuli pažnju, ja uvek ministru volim da kažem i da ga podsetim da sam lično kao poslanik svaki put kada je bio donošen budžet ili rebalans budžeta pred poslanike uvek imala amandman koji je negde tražio sredstva za Ministarstvo prosvete. Ali, nikada nije bio nijedan amandman usvojen, što, naravno, nije bila moja krivica. Ali, čisto da znate da ovo nije samo deklarativno zalaganje, jer zaista mislim i zaista navijam da se na Vladi izborite za daleko veća sredstva za prosvetu. Jer, odgovorno društvo i odgovorna država zna – ako tu uloži, neće imati rezultat na prvim sledećim izborima, ali će oni koji su dobronamerni prema ovom narodu i ovoj državi imati dalekosežno bolji rezultat. Ministarstvo prosvetiteljstva, ministarstvo današnjeg obrazovanja je ministarstvo sa najstarijom tradicijom u srpskom narodu i prema tome na njemu je posebna odgovornost za sve. Gospodine ministre, ja ću vas podsetiti na nekoliko članova na koje smo amandmanski intervenisali. Recimo, član 13, gde tražite da se brišu reči da se mogu učenici izjasniti u učeničkom parlamentu o izboru udžbenika. Nije ta kvalifikacija: "izbor udžbenika" ni tad bila srećna, ali treba im ostaviti kvalifikaciju da mogu da se izjasne o udžbenicima, da imaju o njima svoj stav. To ne može da škodi jer nije obavezujuće. U članu 14. mislim da smo se tu sreli, da ste pomerili neke stvari, upravo kod ocene iz vladanja i mislim da smo se sada složili, a videćete i uskoro će budućnost, da li ćete vi biti, ministre, ili neko drugi u nekoj sledećoj vladi, ali svakako će budućnost doneti još jednu potrebu intervencije oko ocene iz vladanja. Vratili smo je u prosek u osnovnoj školi. To je bilo veoma važno. Treba je spustiti još na niži uzrasni nivo u proseku, kako bi se prenebregle neke posledice. Jer, znate, na svu sreću, još uvek, bez obzira što imamo eksterne pojave u školama, vrlo nemile događaje, vrlo neprijatna iskustva, vrlo često prisustvo nasilja, pogotovo između dece prema nastavnicima i profesorima, dakle, to su ekstremni slučajevi. Čime su oni podstaknuti i kakva su ona posledica, to je druga priča i vi ste to dobro rekli, ali, ovakvi strožiji članovi postoje zbog takvih ekstrema i svi ostali nemaju razloga da budu zabrinuti. Smanjenje broja neopravdanih časova u srednjoj školi lično, i kao profesor i kao roditelj, pozdravljam. Ja imam dete u srednjoj školi i smatram da moje dete koje ide u srednju školu nema razloga da izostane ni pet časova neopravdano, a kamoli 25. Zaista smatram da ako mi se to kao roditelju desi, da prvo ja imam problem, pa tek onda škola. Dakle, to je nešto sa čim se mi moramo suočiti. Nemam potrebu da koketiram sa biračkim telom roditelja, ni prosvetnih radnika, niti mladih birača, nego zaista mislim da to jeste za njihovo dobro. Onaj ko dođe do 25, između 25 i 35 je nikakva razlika, a onaj ko dođe do 25, verujte, on je već poprilično na lošem putu. Dakle, sve ovo su neke stvari koje smatramo da treba da popravite. Još bih vam skrenula pažnju na jednu reč na koju sam svojevremeno skrenula pažnju kod jednog drugog zakona. Ali, kod vas isto smatram da morate da obratite pažnju, jer je u pitanju Ministarstvo prosvete. Dakle, ovo je samo tehnički, pravopisni detalj, bukvalno. Kod člana 16, gde kažete: "od čega više od 15 časova nakon pismenog obaveštavanja roditelja". Trebali ste da kažete: "pisanog". Pismeno i pisano nije isti pojam. Nešto je pisani dokument, ali on može da bude i pismeno i nepismeno napisan. Znate, ja ako nešto pišem, ne znači da sam istovremeno i dovoljno pismena. To je samo detalj i molim da to ispravite. Svojevremeno, kao profesori književnosti dugo smo polemisali i nekoliko godina je bilo na snazi da se piše – prvi školski pismeni zadatak ili prvi školski pisani zadatak i upravo oko toga smo imali jednu polemiku, da se zauzme stav, ali, kažem vam, tu mi zaista proveravamo pismenost pa može da stoji i ovo, ali, ovde mora da bude pisani dokument. Dakle, to je ono na šta vam skrećem pažnju. Da bi država imala mogućnost da bude država i da to bude u pravom smislu reči i da njeni zakoni funkcionišu, da njeni građani budu zadovoljni, da oni krenu putem nekog progresa, mora pre svih drugih resursa da ima zdravu i dobru prosvetu. Da zakoni koji uređuju odnose u prosveti budu pozitivni. Mi smo kao poslanička grupa zaista želeli da budemo konstruktivni i da amandmanima neke nejasnoće i kod ove popravke, kao i 2009. godine, učinimo boljima, neka rešenja jasnijima. Jer, biće opet prilike da ovaj ili neki drugi ministar kaže da nas praksa demantuje. Ono što smo predložili jeste praksa i nadam se da ćete to u svakom slučaju prepoznati. Jer, u svakom slučaju, mi smo u ovom trenutku, upotrebiću jedan aforizam – država sa teškoćama u razvoju i sa političarima sa posebnim potrebama. Hvala vam lepo.
Hvala. Reč ima gospodin Milisav Petronijević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, ministre sa saradnicima, narodni poslanici, kada su u pitanju Predlog zakona o optičkim diskovima i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja koji su danas na dnevnom redu, stav poslaničke grupe SPS-JS izneo je moj kolega Miletić Mihajlović na početku i ja bih samo još jednom podržao taj stav. Prosto bih se samo sa još nekoliko reči pridružio podršci koju je on najavio prilikom usvajanja ova dva zakona. Neću se zadržavati na zakonu o optičkim diskovima iz prostog razloga što mi se čini da tu postoji jedna velika saglasnost i mislim da nema potrebe da se na tom zakonu zadržavam, ali ću u još nekoliko rečenica objasniti zašto ćemo mi da podržimo Zakon o izmenama i dopunama Zakona o sistemu obrazovanja i vaspitanja. Zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja koji je pre dve godine, 2009, donet, pripada grupi, ako tako mogu da nazovem, živih zakona, zakona koji se primenjuju odmah u praksi. To znači i nužna potreba da se prati njegova primena. Čak možda nešto što nedostaje našem političkom sistemu da kada donesemo puno zakona, mnogo manje vremena posvetimo njihovoj primeni. Ovo je zakon čija primena mora da se prati, jer jednostavno je životni. Život i praksa određuje da li ima negde problema u sprovođenju, gde ima i šta treba učiniti da se promeni da bi on bio još efikasniji. Upravo ovaj zakon o izmenama i dopunama je i nastao kao rezultat sprovođenja, rezultat prakse. Dakle, praksa je predložila izmene i dopune ovog zakona. Zadržaću se samo na nekoliko stvari. Mislim da je najbitnije istaći da zakon o izmenama i dopunama zakona na neki način podstiče i obrazovanje odraslih, dajući mu jednu kvalifikaciju specifičnosti u ovom zakonu. Ono što je u ovom zakonu temelj za posebne zakone, s jedne strane, koliko vidim, priprema se ili je već pripremljen zakon o obrazovanju odraslih što smatramo važnim zakonom i to je u stvari ono trajno, obrazovanje za ceo život. Sa druge strane, u tom delu takođe se stvaraju uslovi za rad saveta za obrazovanje odraslih. Dakle, nešto slično ili isto kao što je i Nacionalni prosvetni savet, kada je u pitanju predškolsko, osnovno i srednje obrazovanje. To je za podršku. Drugi deo na koji se odnosi izmena ovog zakona jeste deo koji se odnosi na evidencije i isprave javne. Ono što je cilj i što sam želeo izmenama ovog zakona, to je da se uvede jedinstven informacioni sistem u toj oblasti u Srbiji. Naravno, pretpostavka je osnivanje baze podataka po ustanovama i jedinstveni informacioni sistem koji je bio na nivou države, odnosno ministarstva. Veoma važno pitanje, iz prostog razloga što bez dobrih, preciznih i tačnih podataka i evidencija nema mogućnosti sagledavanja pravog stanja u toj oblasti i utvrđivanja planova obrazovne politike itd. Zato to treba podržati, jer stvara osnov upravo za tako nešto. Ono na šta želim u ovom delu da skrenem pažnju, što su već moje kolege ranije činile, imajući u vidu da se tu radi o ličnim podacima, imajući u vidu da se tu radi o identitetu ličnosti, prosto još jednom da upozorim da je nužno obezbediti apsolutnu zaštitu podataka,u skladu sa Zakonom o zaštiti podataka. Treće pitanje koje je karakteristično za ovaj zakon, a što mi podržavamo, odnosi se na vaspitno-disciplinske mere. Ali, želeo bih prosto iz jednog ugla da kažem, radi se o nekoliko stvari kada se govori o pravima i obavezama učenika. Prva stvar je da se uspostavlja jedan kvalitetniji odnos učenika, roditelja i škole, počev od pravdanja izostanaka, gde mora roditelj da se uključi, preko disciplinskog postupka, gde se takođe uključuje roditelj. Kada kažem roditelj, mislim na roditelja ili staratelja, potpuno isto. Zatim, posebno kada su u pitanju vaspitne disciplinske mere iz člana 44. i 45. Zakona, a to je jedno od najosetljivijih pitanja u ovoj oblasti. I, naravno, da ne dužim, zaključne ocene iz vladanja. Ovo je posebno pitanje koje je došlo do izražaja, praksa je pokazala da nije dobro rešeno, a to je sankcionisanje neopravdanih izostanaka. Mislim da je ovo rešenje koje je ovde dato, da se smanjuje, ne samo da se smanjuje sa 35 na 25, već se uspostavlja joj jedan novalitet. Ne traži se više da uz to mora da ima i neka druga povreda da bi se sankcionisalo, nego se već sankcioniše. Još nešto, imamo dve vrste postupnosti za koje smatram da su veoma bitne. Prva je da je škola obavezna već posle desetog da obavesti roditelja o neopravdanim izostancima. Bar tako formulacija kaže, ili preko 25, ili 15 preko obaveštenja roditelja. To znači, čim ima deset, roditelj mora da se obavesti. To je prva postupna mera. Isto tako i u sankcionisanju te povrede takođe se insistira na postupnosti. Mislim da je to za apsolutnu podršku. Četvrto što želim da kažem, kratko samo, da su tu još u pitanju izmene koje govore o efikasnijem delovanju i organizovanju i kada su u pitanju racionalni i kada je u pitanju preuzimanje zaposlenih, prijem na određeno vreme, angažovanje preko propisa norme, što je nekad bilo kao rešenje. Zatim, kada su u pitanju školski odbori, kada je u pitanju učešće sindikata u organima upravljanja, odnosno konkretno u predškolskoj ustanovi i školi su i do sada učestvovali itd. Dakle, sve te izmene nam govore o ozbiljnom jednom pristupu, jer menjaju se i nude se nova rešenja, a ne bira se sistem. Zato je on ozbiljan, jer obrazovni sistem ne može da se menja kako koja vlada dođe, on je stariji od svake vlade, od svake stranke. Ono na čemu želim takođe kratko da se zadržim, danas je bilo reči i o udžbenicima. Počev od pitanja i primedbe, za koje molim da se sagleda još jednom, da li učenički parlament treba da daje mišljenje na kvalitet udžbenika, za šta mislim da treba dobro to pogledati, preko nekih drugih pitanja koja su aktuelna ili se bar kroz dnevno politička događanja nameću kao aktuelna. Ovo je važan deo obrazovno vaspitnog sistema, udžbenici, ali i ne samo obrazovno vaspitnog sistema, nego i ekonomskog, jer imajte u vidu da se u tom delu milijarde vrte. Pre dve godine, 2009. godine sam ovde rekao, i sad sam zadovoljan što sam tad rekao, jer se to ispostavilo kao tačno, da ova vlada zaslužuje priznanje u ovoj oblasti iz najmanje dva razloga. Prvi je što je konačno posle mnogo godina uvela red kada su u pitanju udžbenici. Tada ga je zavodila kroz donošenje Zakona o udžbenicima. Drugi je što je pokrenula, na čelu sa vama, jednu akciju veoma značajnu za građane Srbije, koja je imala osnova i u Ustavu Srbije, a to su besplatni udžbenici. Tada sam to pohvalio i tražio da istrajete na tome. Veoma zadovoljno mogu da kažem da mi je drago da posle te dve godine, prve godine su dobili prvi razredi, druge godine i prvi i drugi, i to je već negde oko 147-148 hiljada učenika u Srbiji koji su dobili besplatne udžbenike. Ta akcija se proširila i ja takođe želim da iznesem primer Beograda, jer su gradske vlasti u okviru mera socijalne politike pomoći građanima Beograda kroz sve druge mere i ovu meru stavili u prioritet, a to znači da su obezbeđivali za prvi, za drugi i za peti, a do septembra meseca za svih osam razreda, a to je oko 120 hiljada učenika u Beogradu. Molim vas, ta sredstva su sredstva Beograda, to nisu sredstva budžeta Srbije i nisu ni na čiji račun. Jednostavno, ta sredstva su utrošena, pre svega, zahvaljujući političkoj volji gradskih vlasti u Beogradu. Dakle, molim vas da idalje nastavite tu akciju, da istrajete na tome, jer je to značajno pitanje. Znate, u septembru mesecu pomoći nekoj porodici koja ima jednog, dva ili tri učenika je velika stvar i veliko pitanje. Ulaganje u to je u stvari ulaganje u budućnost, to je možda najbolja investicija. Na kraju želim da iznesem još jedno pitanje – šta je karakteristika ovih izmena zakona, pored onog što sam rekao da je živ zakon koji se mora pratiti i sve ono na šta se naiđe mora se reagovati? Na jednom mestu ovde stoji, i to je poznato svima, da je ovo rezultat zajedničkog rada sa predstavnicima reprezentativnih sindikata. Svi smo bili svedoci koliko ste uložili truda i napora da kroz dijalog sa tim partnerima, oni su partneri, dođete do rešenja koja su danas. Želim ovde da kažem da mi podržavamo dijalog koji imate sa socijalnim partnerima. Čak šaljemo i poruku šire - Srbiji ništa neće moći da se uradi ako se ne uspostavi socijalni dijalog sa socijalnim partnerima. Prosto,kao jedna poruka. Verujem da će Vlada sve ono što je preuzela ispuniti do kraja. To je jedan od razloga da mogu da kažem da je u najtežim uslovima velike ekonomske krize, kada nema para, a prosveta inače nikada nije imala para, da je i u takvim uslovima sačuvan obrazovno vaspitni sistem. Sasvim na kraju, gospodine ministre, sistem obrazovanja i vaspitanja obuhvata predškolsko vaspitanje i obrazovanje, osnovno i srednje obrazovanje i vaspitanje, podrazumeva čitav niz tih oblasti. Iz ovog temelja treba da proisteknu i konkretni pojedinačni zakoni. Pitam da li je ministarstvo spremno da izađe sa zakonima, kao što priprema zakon o osnovnoj školi i zakon o srednjoj školi? Smatram ovo važnim pitanjem. Očekujem da će to biti tako i time, uz strategiju obrazovanja Srbije, za koju takođe verujem da se radi, zaokružiće se obrazovni sistem u Srbiji. dajem vam priliku da javnosti saopštite i to. Imajući u vidu da je takav zaokružen sistem sigurno nešto čemu ćete težiti, za šta ćete se boriti, želim samo na kraju još jednom da istaknem da prilikom izrade, kao i do sada, po čemu ste bili prepoznatljivi, kroz poštovanje ove Narodne skupštine i kroz to da za svaki zakon obezbedite širi konsenzus, stalno imajući u vidu da je obrazovni sistem stariji od svake vlade, sistem koji se oslanja i na pedagošku nauku i na pedagošku praksu, koji je i po meri dece, ali koji je i po meri ekonomije Srbije itd. Dakle, imaćemo jedan sistem, verujem, koji je prilagođen vremenu u kojem živimo, uslovima u kojima živimo, koji će biti i savremen, prilagođen evropskim uslovima, ali istovremeno poštovati tradicije našeg sistema. Dakle, dajem vam priliku da odgovorite javnosti da li će se u narednom periodu zaokružiti taj obrazovni sistem? Uz to, ponavljam ono što sam rekao na početku, mi ćemo dati podršku i jednom i drugom zakonu u Danu za glasanje. Hvala.
Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, još jednom vas pozdravljam. Govoreći kao ovlašćeni predstavnik grupe, već sam navela neke načelne stvari na koje mi ukazujemo i zbog kojih mislimo da treba popraviti zakon, bar usvajajući naših 19 amandmana. Slušajući moje kolege koje su prethodno govorile, stvarno sam u velikoj dilemi, jer su oni otvorili centralno pitanje – ko su dobitnici sistema obrazovanja, da li su to učenici, nastavnici, roditelji? To slušam, recimo, kome je sistem naklonjeniji, pa ćemo malo ugoditi učenicima, kao u zakonu donetom 2009. godine, sada ćemo malo nastavnicima, pa ćemo ovima ukinuti prava. Prosto, školu ne gledam tako i plašim se, kao čovek iz škole i onaj ko će se u školu vratiti, ako je u pitanju disciplinovanje kao jedini metod da škola može da funkcioniše, onda smo mi, gospodo moja, na debelom i pogrešnom putu, jer između disciplinovanja učenika, sa jedne strane i nastavnika, sa druge strane, što je nudio zakon iz 2009. godine, a vi ga sada ispravljate, ima jedno veliko debelo more dogovora i pregovora, a to je jedino mesto i jedini način da škola funkcioniše, znači, zlatna sredina. Još moram da prokomentarišem da sam ovde čula, upravo od onih koji su najstrašnije i na najbolji mogući način hvalili zakon 2009. godine, upravo u ovim oblastima gde su sada isto vrli zagovornici toga da baš to nije bilo dobro. Ne znam zašto se ljudi sami sa sobom toliko svađaju. Hajde da pričamo o zakonu. Sada ću da se vratim na ovu sledeću oblast koju sam želela da pretresem, a to su prava deteta i učenika, obaveze i odgovornost učenika. Po meni je to oblast koju bih nazvala disciplinovanje učenika, jer to mu je smisao, kao što vidim. U samom obrazloženju zakona vi o tome govorite jako malo ili skoro nikako, u odnosu na ono što govorite o drugim oblastima, a mislim da je to jako važna oblast i da ta oblast nikako ne treba da ostane sa nekoliko rečenica koje ste vi ovde rekli. Počeću od prve stvari, a to je broj izostanaka. Do zakona 2009. godine broj neopravdanih izostanaka mogao je da bude 25. Vi ste to popeli na 35, a sada vraćate na ono što je bilo pre toga. Pitam vas da li imate efekte tog čina koji ste napravili, tog povećanja broja neopravdanih časova? Rekla bih da su ti efekti bili pogubni, to kažu nastavnici u školama, to kažu profesori naročito srednjih škola. Mislim da treba da čujemo i vaš komentar o tome. Sa druge strane, vi to menjate i to je jedan od komentara koji može da bude. Ko je stradao u ovom eksperimentu zvanom povećanje broja neopravdanih časova? Deca su stradala, iako tako na prvi pogled ne izgleda, iako izgleda da su nastavnici i profesori koji nisu mogli da održe časove i red u školi. Deca su stradala. Ona su po zakonu, gospodo, imala pravo da izostaju i oni su to pravo koristili, oni nisu dolazili na časove, dobijali slabe ocene, nisu pratili šta se radi. Neko je za to odgovoran. Dalje, kad menjate ovaj broj izostanaka, vi kažete da će blagovremeno biti upoznat roditelj, blagovremeno će opravdati časove. Šta je to blagovremeno za vas, koji je to broj? Mi tu pravimo amandmane gde vam vrlo blagovremeno kažemo da to treba da bude u roku od 10 dana, u roku od 15 dana. Mislim da to poboljšava zakon. blagovremeno je za mene kao roditelja godinu dana, a za vas kao roditelja je to možda mesec dana, a za vas kao profesora je to tri dana. Hajde da nađemo šta je to blagovremeno. Zatim, u zakonu dajete mogućnost učeniku da pravda časove. Bilo bi dobro da čujete šta vam kažu profesori srednjih škola. I roditelji su ti koji, zarad mira u svojoj rođenoj kući, pravdaju časove tamo gde im nema mesta, pa se škole dovijaju, traže lekarska uverenja i sve ostalo. Ovde je vrlo važno da roditelj počne da preuzima odgovornost, i tu pravu odgovornost za ono što se događa njegovoj porodici i njegovom detetu. Zatim, sledeća oblast – ocena iz vladanja. Isto tako je najavljivano 2009. godine kao neverovatan pomak u ostvarenju dečijih prava, neverovatne psihološke razlike. I tada sam branila stav da je to potpuno neupotrebljivo u školi. I sada taj stav branim, branim ga amandmanski. Vi predlažete da se od prvog do šestog razreda ocena iz vladanja daje opisno, a mi vam kažemo da je u redu da opisno bude od prvog do četvrtog razreda osnovne škole, od petog do osmog razreda je potrebno da se daje brojčana ocena na polugodištu i na kraju godine i da ona ulazi u prosek uspeha učenika. Nejasno mi je zbog čega ste vi ponovo skinuli samo jedan razred tu opisnu ocenu. Koje su to famozne psihološke razlike deteta između šestog i sedmog razreda? Molim vas da mi to kažete, ako ste se već opredelili da u šestom razredu oni iz nekog razloga treba da budu opisno ocenjeni. Čini mi se da ste vi već dve godine u životu škole bacili, da je eksperiment već pokazao da nije dobar i da ove kozmetičke promene koje sada vršite, da li će da bude šesti ili sedmi razred, nisu u redu. Nema te psihološke razlike, tvrdim vam, a volela bih da porazgovaramo na tu temu zato što mislim da je kvalitetno kada se te stvari otvaraju. Obrazlažući amandman prošli put kada sam o ovome govorila, dobila sam odgovor da je vrlo važno govoriti o tome da deca imaju psihološki napor u petom razredu, da se prilagode na peti razred, pa nije dobro da ih tada ocenjujemo brojčanom ocenom iz vladanja, što je koješta. Koji psihološki napor treba da učini svako od nas da bi bio pristojan? To je elementarno. Nemojmo da pravimo priču tamo gde je nema. Ne spadam u one koji će vam reći da su dečija prava iluzija, da deca ne treba da imaju prava i ne stidim se da kažem da sam zagovornik dečijih prava. Naravno, iza prava stoje obaveze, to svako normalan uči svakog čoveka i dete, jer pravo i obaveza je zapravo jedno, ali mislim da ovo što vi predlažete ne vodi ničemu. Sada dolazimo do centralne priče člana 17. koji se samo ovlaš dotiče u obrazloženju, a to je disciplinski postupak. Škole su javne ustanove i kao takve su dužne da disciplinski postupak sprovode po procedurama ZUP-a, odnosno upravnog postupka. Bilo je komentara i 2009. godine da to pretvara školu u sudnicu, ali je interesantno da je praksa pokazala da nema nijednog jedinog prigovora zaštitnika prava deteta na osnovu procedurakoje su tada propisane. Procedure su bile jasne, imao je sled koraka, tamo gde su procedure bile neprijatne za dece postojala je i postoji još uvek psihološko-pedagoška služba u školi, stručna služba koja treba da osnaži dete. Na kraju krajeva, ta procedura čuva i školu i dete i štiti i prava nastavnika i roditelja i deteta. Stvarno mislim da ne treba da odstupate od toga što ste 2009. godine tu napisali, a sada ću vam obrazložiti zašto to mislim. Zato što alternativa koju vi nudite ovdeje jedna potpuno praznjikava i fluidna forma mešanja dva različita pristupa, što je očigledno bio nekakav dogovor između vas i sindikata, što opet znači da između toga kada želite da pravite ustupke morate da obrazlažete svoje postupke i oni. Očigledno je da ste se našli na pola puta ne obrazlažući postupke nijednih ni drugih. Ta procedura koja je tada štitila dete mislim da treba da ostane, jer je vrlo važna u zaštiti deteta. Sada se stepen zaštite prava deteta spušta. To nije evropski standard. To vam je rekla zaštitnica prava deteta na Radnoj grupi za prava deteta i trebali ste s njom da popričate pre ove sednice na tu temu. Ko će platiti ovaj novi izlet mešanja postupaka? Deca, uvek su plaćala deca, uvek će plaćati deca. To, ponavljam, nije evropski standard, naprotiv. Dalje, vi kažete ovako – za 60 dana treba da se donese odluka da li će se pokrenuti disciplinski postupak. Vi imate decu vrlo osetljivog uzrasta pred vama i nije svako dete namerno napravilo neki postupak, dogodilo se, bio je u nekoj situaciji, dogodilo se. Zamislite 60 dana strepnje deteta koje očekuje da li će neko da pokrene postupak ili neće. Skratili smo vam mi amandmanom taj postupak upravo iz razloga psihološke sigurnosti deteta. Zatim, pisana izjava deteta. Neko sam ko je radio u školi upravo na ovim poslovima. Najstrašniji deo procedure za stručnog saradnika koji treba da radi istraživanje i isleđivanje jeste pisana izjava deteta, čak i kada je dete maloletno, pa to bude roditelj, to je katastrofa i za onog ko sa njim to treba da prođe i za samo dete. Ako ćemo formalno, da ono nešto piše, to bude i svi se trudimo da to prođe što formalnije, da dete ne oštetimo. Zaista ne znam kako biste vi ovo mogli da izmenite. Mi smo vam napisali amandman u tom pravcu, ali imajte u vidu da se najozloglašeniji ljudi iz kriminalnog miljea u ovoj zemlji brane ćutanjem, a da naša deca nemaju prava koja imaju, recimo, zaštićeni svedoci u ovoj državi. Zatim, imamo sledeću meru koju nudite, premeštanje deteta po kazni u drugu školu, kada je u pitanju učenik osnovnog razreda. Vi kažete – to je takođe ustupak i to je jasno, to je loš ustupak, rekla bih, kojim pri tom ne nudite način na koji može do kraja da se ostvari. Kažete da škola u koju dete treba da se premesti mora da se složi sa tim. Ako se ne složi, šta onda? Onda kažete da roditelj takođe treba da se saglasi sa tim. Ako se ne saglasi, šta sa tim? Zamislite status tog deteta čiju ste proceduru premeštanja pokrenuli, pa je stala iz razloga što se ne znaju dalji koraci u proceduri, jer nije se saglasio roditelj ili se nije saglasila škola ili se jedan i drugi nisu saglasili. Meni se čini da će to pokazati još veću nemoć škole koja je pokrenula proceduru, a nije mogla da je sprovede do kraja. Sa druge strane, i taj položaj, diskriminatorni položaj deteta u tom trenutku je nešto o čemu moramo da vodimo računa. Zato ponovo podvlačim – između toga da disciplinujete nastavnike, između toga da disciplinujete učenike, odnosno te ekstremne prilaze sa jedne i sa druge strane, imate čitavo polje da i jedni i drugi u toj zajednici, koja je u toj simbiozi koja se zove škola, izgrade sistem poverenja i da rade na korist i dobrobit i jednih i drugih. Ovako i jedni i drugi rade za sebe na dva razna pola i zato nijedni ni drugi školu ne doživljavaju kao svoju kuću. Članovi 17, 18. i 25. su zaista izvor diskriminacije i iskreno vas molim da razmislite još malo o tome, pogledate amandmane koje smo predložili i pokušate da te stvari popravite, jer nije stvar u tome da ćemo vam mi reći – divno što ste naše amandmane prihvatili, prihvatite i druge ako su napisali istu stvar, pomozite deci i nastavnicima u školi da školu promene. Škola ne može da bude više ona zajednica koja je bila pre promena 2000. godine. Dalje, Nacionalni prosvetni savet i saveti za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih moraju prema našem mišljenju da prođu proceduru i jedni i drugi ovde u Skupštini za to da Skupština odredi kolike će biti njihove prinadležnosti iz budžeta. Kada smo već pomenuli Nacionalni prosvetni savet, imam jedno pitanje za vas – u članu 13. sastav Nacionalnog prosvetnog saveta, kaže se ko sve čini taj prosvetni savet, pa kažeu tački 5) – po jedan član iz reda nastavnika, vaspitača, stručnih saradnika, društva za strane jezike, društva matematičara Srbije, društava istoričara. Koje su to društva istoričara, gospodine ministre? Koliko znam, a informisana sam, postoji samo jedno jedino društvo istoričara koje preregistrovano u skladu sa postojećim zakonom. Postoji doduše veliki broj nevladinih organizacija, od kojih vi očigledno jednu koja se zove – Društvo istoričara Srbije "Stojan Novaković" skraćeno DIS hoćete da pretvorite u društvo koje treba da uđe u ovaj Nacionalni prosvetni savet. Vrlo je važno da znate da je samo jedno društvo istoričara registrovano i da mi odgovorite da li je ovo nepreciznost koja se prosto dogodila kao slovna greška ili je to nepreciznost koja treba da dovede do priznavanja jedne nevladine organizacije koja treba da uđe u Nacionalni prosvetni savet? Kaže jedno pismo, shodno ovom, precizno je u članu 13. navedeno koje članove za Nacionalni prosvetni savet, jedino kod istoričara neprecizno, naime, više društava. Shodno ovome, potrebno je da i za druge oblasti svoje predstavnike skupštine predlažu društva, a ne društvo ili da se precizira i za istoričare da to bude kao i do sada Društvo istoričara Srbije. Izgleda da za istoričare, da nije samo u pitanju onaj udžbenik Predraga Simića, nego da postoji neki problem izgleda sa istoričarima generalno. Još jedna stvar koja je vezana za zapošljavanje, to je još jedna oblast, vrlo važna u zakonu, zapošljavanje nastavnika i osim tih nekih tehničkih stvari koje se tiču fonda časova do 20%, što je u redu, preuzimanja nastavnika, to je u redu, jer škole zaista imaju taj problem, pogotovo škole u manjim mestima i škole gde ima više nastavnika koji rade na jednom prostoru, ali jedna stvar mi je zaparala oči. Kažete – zapošljavanje nastavnika, pa onda kažete da oni nastavnici koji prođu u uži izbor idu na ispitivanje u nadležnu službu za zapošljavanje, jer navodno kapaciteti nadležne službe za zapošljavanje nisu takvi da mogu sve nastavnike koji se prijave na jedan konkurs da prime i da prihvate. Mislim da je tu obrnut red koraka. Upravo ta služba, ako je ona uopšte nadležna, zaklela bih se da bi bilo mnogo bolje da zaista postoji jedna komisija koja će se baviti kvalitetom i zdravljem, naročito psihološkim, govorim iz iskustva, jer bilo je jako mnogo problema sa nekim mladim ljudima koji su primljeni, a koji su imali svoju istoriju bolesti od pre, pa je bilo jako komplikovano zbog njih, pre svega, njima je bilo jako komplikovano da uđu u sistem i da iz sistema izađu ne ozleđeni. Mislim da treba da postoji jedna komisija koje bi se time ozbiljno bavila, ne ova komisija nadležne službe za zapošljavanje zato što je to kod njih jedan kratki proces koji je kao kad idete kod doktora da uzmete mišljenje lekara za vozačku dozvolu. Prosveta je služba koja zaslužuje mnogo više nego dobijanje takvog jednog lekarskog pregleda, prosto jednog pečata lekara. Zašto sam to mislila? Obrazložiću, zato što nikad se na konkurs ne javlja 50 ljudi. Javi se pet, šest ljudi i upravo ovo može takvo jedno ispitivanje pokazati onog kandidata koji je najkvalitetniji. Tu ćete biti sigurni, jer može se dogoditi, radila sam takve poslove, znam sigurno da može da se dogodi da nam tu otpadnu mnogi kandidati za koje ste mislili da su vam najkvalitetniji. Hajmo sledeću stvar, inkluzija. Znam da nije tema ovog zakona, ali se bojim da moramo da progovorimo nekoliko rečenica o tome zato što sam i tada, 2009. godine, bila zagovornik toga da ste u to ušli grlom u jagode, da niste bili spremni ni materijalno ni stručno ni ostalo. Stvari se odvijaju relativno dobro zahvaljujući ljudima koji na mišiće izvlače ono što sistem ne može da im pruži. Naš pododbor je primio grupu za podršku inkluzije i zaista sam videla o kakvim se kvalitetnim ženama radi, jer su sve bile žene. Šta pokazuje taj veliki problem? Nedavno sam čula da je u Leskovcu u jednoj školi, gde inače gravitiraju Romi, koje pokušavamo da uključimo u sistem kako bi to moglo da bude inkluzija, mada inkluzija to nije, ali hajde da to tako nazovemo, u tom odeljenju isključivo uče Romi. Da li je to intencija inkluzije? Da li je to ono što želimo da postignemo? Mislim da smo potpuno promašili, neko sa manje odgovornosti, a neko sa više. Kad se to dogodilo, to pokazuje zapravo da celo društvo nije osvešćeno, da ona podrška zbog koje smo pričali, da inkluziju ne treba tako grlom u jagode uvoditi, je izostala, da tu zapravo problem postoji. Molim vas da prokomentarišete šta sada raditi sa ovim. To je vrlo važno pitanje. Ako u tom prostoru živi više naroda, da ne kažem samo većinski narod, i ako oni na kraju svi svoju decu sklone i to ostane čisto romsko odeljenje, molim vas da to prokomentarišete. To je nešto što je za mene jako veliki problem. Praktično smo sa 19 amandmana pokušali da ovaj zakon promenimo. Promenili smo i nešto što se vas direktno tiče. Sebi ste sa dve godine povećali broj godina za donošenje podzakonskih akata na tri. Prosto, ne mislim na vas lično, nego mislim na ministra obrazovanja, jer za tri godine će biti neki drugi ministar obrazovanja. Mislim da administracija mora da preuzme odgovornost i da se efikasno odnosi prema svojim poslovima. Vidim da imate veliki tim. Ovde su dolazili mnogi ljudi i ranije na odbore i u poslaničke grupe i sve ostalo. Imate veliki tim i imate sigurno kvalitetne ljude. Izlaze zakoni. Sami ste rekli broj zakona koji je izašao pred nas. Mislim da ove stvari, kao što je pravljenje podzakonskih akata, koji i te kako znače za primenu zakona, to znači da taj postupak mora da se ubrza i mi smo, verovali ili ne, skratili na godinu dana. Eto, taman u vašem mandatu možete da ostavite trag i na podzakonskim dokumentima. Ima još tu nekih stvari koje treba prokomentarisati, da li ste namerno izostavili Ministarstvo prosvete kod člana 6, ali to ćemo pričati kada te stvari budu došle na red, kada budemo govorili o amandmanima, a ne u načelu. Molim vas da prokomentarišete pitanje inkluzije, da prokomentarišete ovaj problem koji sam navela, da prokomentarišete to o disciplinskim merama i naročito da prokomentarišete ovo o društvu istoričara, odnosno o društvima istoričara, kako ste vi ovde napisali. Ti ljudi gledaju ovaj prenos i jako im je stalo da čuju u kakvom statusu su oni. Hvala.
Hvala vama. Reč ima potpredsednica Skupštine, narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru tri minuta, koliko mi je ostalo, fokusirala bih se na probleme ovog zakona iz ugla prava deteta. Postoje četiri tačke koje su jako bitne i koje su najprimerenije da se ovde komentarišu u pogledu lošeg rešenja koje se nudi u ovom zakonu. Ne sumnjamo da postoje dobra rešenja i iz tog razloga podržavamo ovaj zakon, ali moramo da istaknemo i ono što ne valja. Kao prvo, odnosi se na učenički parlament. Ovim članom 13. zakona u stvari se izostavlja mogućnost učenika odnosno dece da utiču na bilo koji način na izbor udžbenika, da daju mišljenje ili uopšte da kažu šta misle kakav je kvalitet udžbenika koji se koristio u toku te godine kada su učili iz tog udžbenika. Smatram da se na ovaj način sužava mogućnost da deca postaju aktivni subjekti, aktivni učesnici u svom obrazovanju i u svom vaspitanju ostaju i dalje pasivni predmeti na koje se primenjuju određene vaspitne i obrazovne mere. Druga primedba se odnosi na vaspitno-disciplinski postupak. U okviru tog vaspitno-disciplinskog postupka postoji nekoliko loših rešenja u ovom zakonu. To je izostavljanje primena pravila opšteg upravnog postupka, uvođenje pismene izjave, što u stvari na mala vrata uvodi jedan policijski način usleđivanja. Kao treće rešenje iz ovog člana 17. smatram da je jako loše što se 60 dana predviđa da se stavi onaj rok u kome se može pokrenuti određeni vaspitno-disciplinski postupak. Mislim da je to predugo vreme, ukoliko se uporedi sa članom 25, koji se odnosi na pokretanje odnosno na vođenje disciplinskog postupka protiv zaposlenog, jer u ovom slučaju za tri meseca zastari i pravo pokretanja disciplinskog postupka, vođenje disciplinskog postupka zastareva u roku od šest meseci. Na ovaj način daje se jedna mogućnost zaposlenima odnosno nastavnom i vaspitačkom kadru da na neki način eventualno zloupotrebi te mogućnosti u tom nekom postupku vaspitno-disciplinskom, jer ukoliko se radi o disciplinskom postupku protiv nastavnika i ostalih zaposlenih, tada se daju veoma komotni rokovi i veoma brzo zastari taj postupak. Kada se radi o učenicima, ostavlja se veoma dug period koji psihološki i te kako može da ugrozi učenika. Sledeća tačka na koju bih se osvrnula odnosi se na premeštaj učenika. To je iz člana 18. Mislim da se nije našlo adekvatno rešenje u slučaju u koliko se nađe da bi trebalo da se premesti učenik od petog do osmog razreda u drugu osnovnu školu jer se traži, pored odluke nastavničkog veća, mišljenje roditelja, odnosno staratelja, ali i škole u koju prelazi. Ipak bi trebalo možda malo bolje i malo kvalitetnije da se razradi ceo ovaj postupak, a ne na ovaj način koji u stvari može da prouzrokuje izuzetno teške posledice za onog učenika na koga se to odnosi. Četvrta tačka na koju bi se osvrnula radi se o proveri psihofizičkih sposobnosti nastavnika odnosno vaspitača. Mislim da je to prevelika odgovornost koja se stavlja na te ljude i nikako ne bi trebalo da se ostavi službi za poslove zapošljavanja da primeni standardizovani postupak i ocenjuje sposobnost nekog budućeg nastavnika, učitelja ili profesora da li je isti sposoban da vaspitava naše buduće generacije.
Hvala gospođo potpredsednice. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Poslanička grupa SNS u obrazlaganju razloga za neslaganje sa nekim elemenatima koji su izneti o izmeni zakona, a najpre pokušavajući da za to iznese dokaze zašto ove izmene ne vode ni jednakopravnosti ni kvalitetu ni efikasnosti itd, zastala je u analizi upisa učenika u osnovnu školu. To je član 12. predloga, a odnosi se na član 98. integralnog zakona, u kome je u jednom stavu zaista opisano tako stoji i promaklo je verovatno kada je zakon donošen. Moguće je da je bio predmet rasprave ili ne, to se već retko seća bez stenografskih beleški. Kada škola proceni da je potrebno deci dati individualni obrazovni plan i dopunsku podršku, tada se upućuje zahtev za finansijska sredstva i to ide nekako preko interresorne komisije nadležnom lekaru opšte prakse, nadležnom lekaru doma zdravlja, to je lekar, pedijatar opšte prakse itd. Pokušao sam da razumem ovaj stav i budući da nisam to do kraja uspeo, mi smo amandmanom predložili da se tu učini određena izmena jer kome se zapravo upućuje zahtev za finansijska sredstva? Piše – ako dodatna podrška zahteva finansijska sredstva, verovatno škola. Tu se škola podrazumeva i šta ima onda da traži preko lekara, izabranog lekara, potvrdu da mu je to potrebno, ako inter-resorna komisija koju je sam ministar bira, tri ministra a ne jedan, utvrdila da ta škola mora zbog takvih kandidata, ili tog broja dece, ili jednog kandidata već, da organizuje dodatni program. Tako da smo mislili da to možda možemo, a malo bismo to povezali sa narednim stavom 7. koji upravo ističe u prvi plan značaj inter-resorne komisije i povlači za neke druge potrebe značaj izabranog lekara, gde on zaista, sagledavajući medicinsku dokumentaciju deteta koje se upisuje u školu, koje može doći sa različitih nivoa primarne, sekundarne, tercijalne, zdravstvene zaštite, zavisi o kome se oboljenju ili poremećaju radi, da to integriše i da tako dostavi, dakle, dajući svakom. Mislimo da smo na logičniji način dali svakom svoje mesto u sistemu. Što se tiče vladanja opšteg uspeha itd, ovu promenu mi pozdravljamo. Treba deci koja su mala, mlada, peti-šesti razred, staviti do znanja da njihovo ponašanje može da utiče na njihov konačni uspeh, da violentni elementi ponašanja treba da se eliminišu, da to više nije obdanište, i da razumevanja te vrste za kolektivni život nema. Jer, svako violetno ponašanje jednog deteta, može naneti štetu nekom drugom detetu i tu, jednostavno, treba polako uvoditi decu u taj osećaj, reda, poretka u kome moraju da znaju. Naravno, videćemo kasnije kod izricanja mera, to mislim da je ključno istaknuto, ta postupnost u donošenju mera je jako bitna. Mislim da je u nekom normalnom kolektivu, normalnim komisijama i u većini škola to tako i da će svi te postupnosti držati i zaista jasno proceniti, i vrstu lakše i vrstu teže povrede i da se adekvatne mere izreknu. Prema tome, ovo kako stoji u članu 14. sasvim je to u redu, ali pokušavamo da vidimo kako možemo da poboljšamo ono što ste dopisali, umesto tačke 7. u članu 15. – roditeljski staratelja je dužan da blagovremeno pravda izostanak učenika i dostavlja potpune i tačne kontakt informacija. Pokušavajući da vidim i u ovim vašim ranijim zahtevima šta će ući u evidencije, postoji kontakt telefon, kontakt informacije, malo to sve deluje nejasno. Verovatno, su tačne i istinite. Možda u pravnoj teriminologiji ima nešto više od onoga što možemo mi poslanici da poimamo, ovako trenutno razmatrajući taj problem. Mislim da možda ovde treba uvesti onaj zaboravljeni fenomen, ako je reč o odsustvu učenika koje pravda roditelj, staratelj itd, a priroda i oboljenje povreda je zdravstveni razlog, da se ipak vrati ono staro lekarsko uverenje i školskog dispanzera, ili neke nadležne službe, šta koja škola i koja opština ima. To bi više bilo od koristi, zato što će roditelj uvek opravdati svoje dete i vrlo često postaje neprincipijelne koalicije dete-roditelj, posebno kod odlikaša, gde deca vukovci, odlični đaci, danima idu u školu i oni to pokrivaju. Pa, ako razredna zna ili je kućni prijatelj sa majkom, ili ocem, itd. Tu elegentano prođe. Druga deca ne prođu dobro, ali neka prođu dobro. To je jasno stanje u Srbiji. Uvek postoji veza i vezica, u manjim sredinama posebno. Zašto, ako se nekada i neko pokrije za zdravstveno stanje, roditelj kaže da je zdravstveno stanje u pitanju, što bi škola blanko primila tu vest, jer sutra ipak može bude nešto ozbiljnije, neprepoznata bolest, pa će reći – da, moje dete je bilo bolesno, pa šta je radio pedagog škole, pa kako nije video psihlog da dete zbog bolesti odsustvuje, pa ispadne ozbiljna bolest i nije bilo kod lekara, razredni, ili telefonom majka ili otac to opravdali, ali to niko nije video ili je video itd. Što to ne bismo konačno uveli? Mi smo nešto u smislu amandmana tako i podneli da, ako je već zdravlje u pitanju, neka se to nekim papirom potvrdi. Jer, može da se izmisli, može i tu da učini lekar i veza, ali nekada kada zaista i jeste zdravstveni problem i svi u to veruju, prođe neprepoznata ozbiljna bolest, koja zaista može da postoji. Ipak treba da pita svakog od učesnika da li je možda nešto propustio. Kada je reč o proceni težine povreda, da dam uopšte samo komentar. Treba biti oprezan kod postupnosti oko tog podstrekavanja, da li zaista neka deca puše u školama i da li onaj ko mu je ponudio cigaretu ga podstrekava i da ga neko kao takvog prijavi? Gde je uopšte školski psiholog u celoj toj priči itd, koji bi trebao da prepoznaje i da imaju neki svoj čas, neko svoje mesto i ti ljudi, a ne da se jave, uglavnom, onda kada se problem desi i da konstatuju da dete nije bilo upadljivo. Mislim da treba afirmisati poziciju te vrste stručnjaka, posebno u školama koje su dovoljno velike da mogu sebi da priušte ili da pokriva više škola i slično. Kada je reč, svi govorimo danas o tom vaspitnom disciplinskom postupku, i verovatno imamo svi manje-više slične stavove. Slažemo se svi sigurno u tome, da je 60 dana mnogo. Koliko sam čuo, većina nas o tome govori. Možda bi to bilo moguće skratiti i obratiti pažnju na činjenicu, da treba staviti neku rečenicu, apoziciju, da se to svakako završi u vreme dok traje školska godina. Ako se to ne završi, a recimo, deca kradu dnevnike, pale, prepravljaju ocene - znate šta rade? Mlate nastavnike kada zaključuju ocene. Ne možemo zaboraviti i tu stranu priče. To su ta ista deca koja prave težak disciplinski prekršaj. Ako vi sada to ne uradite, onda prođe školska godina. Zamislite završnu godinu i on treba da se upiše negde, neće dobiti diplomu, neće ovo, neće ono. Treba imati u vidu i tu činjenicu, da se zaista disciplinske mere za stvarno violentna i teška ponašanja kojeg smo svesni da ima, pa konačno, i ubistva po školama itd, gde dete detetu nehatom, ili ne znam zbog čega i kojih razloga se to desi. Moramo stati u zaštitu reda i poretka. Na kraju krajeva, kao i svaka institucija, moraju imati nekakva pravila. Kod premeštaja učenika, mislim da ono što ste ispravili možda i nije trebalo dirati. To što je dodato sada u tački 3) – ukor direktora, to je već bilo podrazumevajuće u tački 2). Jasnije je bilo rečeno da dete koje je isključeno iz škole, ne može ponovo da upiše istu. Ovaj predlog koji ste sad dali, ne znači da ne može da upiše istu, samo se udaljuje. Kada piše da ne može, može da se dogodi da dođe ponovo isti đak i da se upiše u tu istu školu, ako je bio isteran. Ne znam šta je kvarilo ovo pređašnje stanje koje ste imali. Saglasnost roditelja i škole je pitanje kako pribaviti. Šta, ako nekome škola ne da saglasnost, a roditelju je lako reći - slušajte,dete ide iz škole, izgubiće pravo na školovanje ili neka promeni školu. Lako je roditelja uplašiti, a tamo nekog direktora i neke druge susedne škole – šta mi šalješ prestupnika đaka, ovakvog ili onakvog? Vi nikad ne znate kako te komunikacije idu. Ako mora da se stavi zakonska obaveza za saglasnost, to je već pitanje. To bi možda trebalo nekako drugačije rešiti, zadržati pređašnje rešenje. Postoji mogućnost gde do saglasnosti neće doći, a šta će onda biti sa detetom kada krene školska godina, ili ako je recimo reč o osnovnoj školi, koja je obavezna, jer on ne može da ostane defektan i da ne završi školu i da se uputi na privatno polaganje, itd. To su neki od elemenata koje smo hteli da istaknemo u prvi plan. Kod izbora direktora, da direktor zaista ima prava. Školski odbor je tu manje-više paravan. Direktor ima i pravi uži izbor i šalje u filijalu službe za zapošljavanje, Službi za poslove zapošljavanja daproceni psihofizičke sposobnosti. Nisam znao da to postoji, moram biti iskren, iako je to i u starom zakonu bilo. Okrenuo sam nekoliko ljudi sa dugim iskustvom i pitao – da li vi znate za to? Svi su mi rekli da ne znaju. Nisam okrenuo sto, nisam okrenuo statistički uzorak. Da li neko ko treba da bude primljen za profesora biologije, da mu provere u Zavodu za zapošljavanje, Služba za poslove zapošljavanjau nekoj komisiji tamo, da li je on psihofizički sposoban. Valjda svi mi nosimo lekarsko uverenje za posao koji počinjemo. Ako je tu potrebno da ta komisija bude nešto osnaženija za ove potrebe, treba to konačno da se tako i stavi. Naravno, kada se uradi uži izbor, samo oni koji su to uradili i urade. Ili, recimo, naredni stav, gde se govori o užem izboru za versku nastavu, pa idu na proveru. Treba jednostavno, oni koji imaju dokaz da jesu na listi verske zajednice koja je to, pa onda da idu na proveru, a ne da idu na psihofizičku proveru, pa da onda lista nastavnika verske nastave ne nađe da je on na listi. Malo tu red radnji da se izmeni, možda to ne bi bilo loše da se uradi ispravka. Još jedna primedba. Pošto vidimo da se ovde svi obilato plaćaju za ono što rade ili ne rade, ili rade manjim intenzitetom – pokušaj da opterete možda jednog nastavnika sa šest časova nastave nedeljno, nije baš ni malo. Ako je njemu tamo fond 60% nastave, uvesti klauzulu – ako je više od jednog nastavnika, pa da se podeli, a još i da se ne plati. Znate, svakome se u ovoj državi plaća mnogo šta, što se to ne bi smatramo prekovremenim radom. Neke smatraju da, kada se ovo ovako napiše, da se to neće platiti, ne znam kako drugačije da shvatim. Ali, ne smatra se prekovremenim radom možda zbog drugih privilegija koje nosi. Svakako, taj rad treba platiti i, eventualno, računati na to, da taj fond bude podeljen na više ljudi. Ipak jednom čoveku dati šest časova, znači da taj nije imao fond kome se dalo. Nije preterano jasno iz ove ispravke šta se tačno htelo, sem da se bajpasira problem za tu godinu, dok se ne nađe neko ko će taj posao raditi i možda podeliti na više, ako već nema tog kadra, verovatno postoji više približnih kadrova, približno obrazovanih koji bi to mogli da urade. Otprilike, to bi bilo o ovom zakonu, nešto oko ovog drugog Predloga zakona, možda će biti problema ovo je materija koja je dosta nova, koja je sasvim logična i treba da uvede red i u proizvodnji i u tržište optičkih diskova. Međutim, samo kad se govori o obavezi ustanova, institucija koje izriču kaznene mere organa koje donose odluke to je član 14. član 13. pa da o njihovoj ažurnosti da izveste Zavod za izdavanje licenci. Kakvi su nam sudovi prekršajni i ovi drugi, koliko je procedura dugotrajna, koliko to sve može trajati, jer nekom je jedno od krivičnih dela udruženo sa podelom intelektualne svojine itd, sa nekim drugim krivičnim delom to godinama može da traje, a ovde stoji samo u predlogu dobijanje licenci, čak i naznaka da je neko učinio krivično delo ili prekršajno delo. Može da bude predmet, da mu se licenca zaustavi, zaledi, oduzme trajno itd, ili privremeno možda tu razmotriti da li će to zaživeti, i ne da to formalno pravno nije koherentno nego pitanje ko će naterati sudove da se još sete zavoda i da postroje tog ko je izdao licencu, aha ovaj je vaš, ovaj ima. Sad opštih podataka sud dođe da ima, ali zaista bi trebalo sam, sigurno optuženi neće reći – izvinite izvestite,ja nemam pravo na licencu, da se to prosto ureže kao memorija i koliko dugo će uopšte procedura trajati, jer je to otprilike oko toga bi možda videti šta se na tom planu može učiniti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Goran Mihajlović ima reč, ali najpre Bojan Mladenović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, govoriću o Zakonu o optičkim diskovima, naime ovaj zakon propisuje niz oblasti koji se tiču optičkih diskova, pre svega proizvodnju optičkih diskova, izvoz optičkih diskova, izdavanje licenci, oduzimanje licenci itd. Prvi deo izlaganja govoriću isključivo o uvozu ovih optičkih diskova. Naime, šta ili kako se danas uvoze ti optički diskovi i sa kojim problemima se nalaze uvoznici tih optičkih diskova. Naime, koji su počeli sa radom još 2007, 2008. godine oni su normalno funkcionisali do 2009. godine. Godine 2009, nastaju izuzetno veliki problemi za sve uvoznike optičkih diskova. Godine 2009, svi uvoznici dobijaju od organizacije za kolektivno ostvarivanje prava intpretatora koja se naziva PI, dobijaju da moraju da plate nadoknadu po CD-u 30 para, a po prodatom DVD –u 60 para odnosno, tada je CD koštao sedam dinara, bila je to nabavna cena, DVD 10 u procentima 4%, 4,3% po CD, a 6% po DVD. Ne zna se kako, zbog čega oni plaćaju tu nadoknadu. Reč je o nadoknadi za zaštitu autorskih prava. Međutim, šta se dešava uvoznici, ali ne idu svi diskovi za muziku, za filmove itd. Imao sam razgovor sa uvoznicima diskova. Oni veliku količinu uvoznih diskova prosleđuju firmama, učestvuju na tenderima, ti diskovi idu u bolnice, u firme, pa idu i u vaše ministarstvo, ide u miliciju, ide u vojsku i oni se apsolutno ne koriste niti za muziku niti za filmove. Kako onda tu naknada za zaštitu autorskih prava? Oni prodaju, isključivo, znači diskove koji su prazni i koji se neće koristiti za tako nešto. Šta se onda dešava dalje? Godine 2010, pojavljuje se firmama "OFPS" tačan naziv jeste Organizacija proizvođača fonograma Srbije koja takođe traži isto nadoknadu. Što je još gore traži retroaktivno, za2008, 2009, 2010. godinu. Traži za tri godine unazad i onda šalje fakture. Imam kod sebe jednu fakturu gde se od jednog uvoznika tražili za 2008, 2009. godinu tražili 11 miliona dinara, a za prvi kvartal 2010. još dva miliona, to je 13 miliona dinara. Firma od kad postoji do dana današnjeg nije ostvarila toliku dobit, a oni traže da im se plati tolika nadoknada. Postavlja se pitanje kako je moguće i organizacija PI i organizacija "OFPS" da traže istu nadoknadu, pogotovo što su nadoknade različite. Organizacija PI traži od 4 do 6%, a organizacija "OFPS" traži 3% od nabavne vrednosti, pa ide do 5, pa i preko 5% ako nisu redovne platiše. Godine 2011, organizacija "SOKO" kaže, nema pravo ni organizacija PI da naplaćuje to, nema pravo organizacija "OFPS" da naplaćuje, naplaćivaćemo samo mi. Opšti haos. Evo šta kažu udruženja, odnosno uvoznici diskova. Da bi neko u opšte mogao da vrši naplatu posebne naknade neophodno je da postoji pre svega jedinstvena tarifa za ostvarivanje prava na posebnu naknadu. Da li takva tarifa postoji? Ne, ne postoji, ne zna se po kojoj ceni i kako i na osnovu čega ove organizacije traže tu naknadu od uvoznika. Onda kaže, da su imali pregovore, pregovori ove tri organizacije sa reprezentativnim udruženjima obveznika plaća posebne naknade nisu rezultirali postizanjem sporazuma o jedinstvenoj tarifi. Znači nisu mogli da se dogovore i kako onda to regulisati? Jednostavno uvoznici traže što niže, a oni koji naplaćuju traže što više. To jeste jedan veliki i pravni i privredni i društveni problem sa kojim se suočavaju ovi uvoznici. Evo šta oni još kažu, reći ću vam nekoliko detalja. Kako i na koji način su vršena potraživanja od njih. "Tarifa donesena na osnovu višeg pravnog akta ranije važećeg zakona o autorskim i srodnim pravima koja donošenjem navedenog trenutno važećeg zakona o autorskim i srodnim pravima prestaje da važi". Znači, naplaćivali su naknade po nekim zakonima koji su prestali da važe. Dakle, šta je radio "OFPS"? Kaže – tarifa koju je od korisnika naplaćuje "OFPS" jeste apsolutno u nesaglasnosti sa navedenim parametrom, navedenim u odredbi, odnosno višestrukoj od tarifa kolektivnih organizacija država čiji je BDP približne vrednosti BDP Republike Srbije tj. država u okruženju i tako da posebno naknada obračunata po taj tarifi predstavlja krajnje ne primeren i ekonomski ne izdrživi namet tog obveznika koji je u potpunosti u nesaglasnosti sa realnim ekonomskim parametrima, jer je sama visina posebne naknade obračunata po tarifi daleko većoj od ostvarene dobiti. Znači, oni moraju da plate više nego što su oni sami zaradili. Pa se kaže da obračunski period, jedan od računa koji im je ispostavljen, predstavlja vremenski period koji prethodi u trenutku stupanja na snagu navedene uredbe. Ono što još isto tako sporno po ovom udruženju jesu iznosi koji su dati u stranoj valuti prema zemlji dobavljača i metodologija obračuna iznosa strane valute prema sadašnjem kursu, a ne prema kursu koji je važio kada je uvoz izvršen što dovodi do značajne razlike u konačnoj visini iznosa. Danom uvoza uvoznik je zatvarao posao nabavke u dinarima. Prema tome obračun može biti samo po kursu koji je važio na dan uvoza. Ministre postavljam pitanja, kako i na koji način su ove organizacije vršila ta potraživanja naknade? Ko je određivao visinu naknade? Kako se ona određivala i kako uopšte može da se izvrši navodno naknada za zaštitu autorskih prava, pogotovo na one diskove koji ne idu uopšte niti za muziku, niti za filmove nego služe jednostavno za skladištenje podataka koji uopšte nemaju veze sa autorskim pravima. Što se tiče samog zakona, ukratko ću. Predložili smo nekoliko amandmana, šta treba ispraviti u samom zakonu, pre svega u članu 4. proizvođački kod, dodeljuje se 30 dana,rok je 30 dana oddana podnošenja zahteva. Zašto je, pobogu potrebno čak 30 dana da bi se dodelio taj kod? Zašto ne može kraće? Hajde da budemo malo ekspeditivniji i efikasniji, mi smo predložili amandmanom da to bude 20 dana. Evo razmislite malo o tome. Takođe, ako zahtev nije uredan, stoji da u pisanoj formi dostavlja poziv da se zahtev dopuni itd., ali se ne stavlja u kom roku je zavod dužan da ponovo dostavi poziv da se taj zahtev dopuni. Mi smo amandmanom predložili da to bude 15 dana. Mislim da je korektno da onaj ko je predložio zahtev da zna u kom roku će mu zavod i odgovoriti. Takođe smo predložili da izdavanje licence, kada je u pitanju produžavanje, vi ste u članu 11. predložili da to bude najranije 60, a najkasnije 30 dana pre nego što istekne licenca. Mi smo predložili da to bude 20 dana pre isteka roka i na taj način vlasnicima licence omogućili duži rok od 10 dana. Znači da imaju 40 dana rok da to urade. Ovde bih napomenuo ove odredbe zakona koje nisu tačno određene, koje su neprecizne, pre svega, mislim na članove 13. i 14. gde stavljate u zakonu, mi smo uvek bili protiv toga da stavljate "bez odlaganja". Šta znači "bez odlaganja"? Znači, precizirajte. Da li je dan, da li je dva, da li je tri. Mi smo u ovim slučajevima predložili da to bude 24 časa, jer smatramo da je to bitno, znači, da se što pre, kada su u pitanju oduzimanje licenci, da se što pre reaguje i da se što pre dostavi. U članu 16., takođe, ste stavili, između ostalog, "organizacija za kolektivno ostvarivanje autorskih i srodnih prava". Postavlja se pitanje - koje organizacije?U članu 18. stavili ste da "fizičko lice može da izvršava uvoz optičkih diskova u ličnom prtljagu putnika ili da su poslati u maloj pošiljci". To apsolutno ništa ne znači. Bolje da ste definisali koju količinu ili nešto što je preciznije, nešto što je detaljnije da bi se znalo tačno šta može fizičko lice da uveze. Takođe, protivimo se za ova poslednja dva člana, podzakonski akti, da je potrebno šest meseci da se oni urade, da zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", a primenjuje se istekom šestog meseca od dana stupanja na snagu. Mi smo i u jednom i u drugom slučaju predložili da to bude tri meseca. Ako smatrate da je ovaj zakon hitan, kažete da će sprečiti pirateriju, nemojte da čekamo šest meseci, nemojte da čekamo 2012. godinu da ovaj zakon zaživi, ajmo onda ranije da ovo zaživi već od jeseni. Predlažem da prihvatite ove amandmane kako bi zakon ranije zaživeo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović.
Hvala gospođo Đukić-Dejanović, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u okviru današnjeg zajedničkog načelnog pretresa mi vodimo raspravu o dva objedinjena predloga zakona, a to su Predlog zakona o optičkim diskovima i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Već je istaknuta činjenica da ova dva zakona tretiraju sasvim različitu problematiku i osim zajedničke jurisdikcije istog ministarstva, čini mi se da ova dva zakona nemaju dodirnih tačaka. Kao što je poznato, pre rekonstrukcije Vlade Republike Srbije, jedan zakon je bio u ingerenciji Ministarstva prosvete, drugi u ingerenciji Ministarstva nauke i tehnologije, ali kao što je poznato, to je sada jedno zajedničko Ministarstvu, na čijem je čelu gospodin Obradović, pa je to verovatno i razlog što je on danas ispred Vlade ovde ovlašćen za oba ova zakona. No, bilo kako bilo, pozabaviću se jednim i drugim zakonom, ali malo manje ovim prvim zakonom o optičkim diskovima, a više ovim drugim o osnovama obrazovanja i vaspitanja. Razlog je taj što je moj uvaženi kolega Bojan Mladenović u prethodnoj diskusiji vrlo iscrpno objasnio osnovne stavove naše poslaničke grupe po pitanju ovog zakona o optičkim diskovima. Više ću se baviti ovim drugim zakonom iz prostog razloga što je mnogo veći broj subjekata obuhvaćenih zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. To su, kao što je poznato, deca predškolskog uzrasta, zatim učenici srednjih, učenici osnovnih škola, a normalno i njihovi roditelji. Tu je i nekih stotinak i više hiljada zaposlenih u ustanovama obrazovanja, pa kad sve to saberemo vidimo da što direktno ili što indirektno tiče se mnogo, mnogo većeg broja korisnika nego što je zakon o optičkim diskovima. Prvi zakon iz ovog seta, Predlog zakonao optičkim diskovima u tesnoj je vezi sa nekoliko zakona koje smo prethodne godine usvojili u ovoj skupštini, a podsetiću vas, to su bili Zakon o žigovima, Zakon o pravnoj zaštiti industrijskog dizajna i Zakon o autorskim i srodnim pravima. Sva tri zakona su na neki način tretirala istovetnu problematiku, a to je bila zaštita autorskih prava pojedinca, kao fizičkog lica ili zaštita pravnog lica. Ovaj zakon se na neki način nadovezuje na ova tri zakona, jer su optički diskovi oblast gde je vrlo često dolazilo do zloupotreba i zaštita autorski prava. Inače, složićete se verovatno sa činjenicom da je ova oblast zaštite autorskih i intelektualnih prava na ovim našim prostorima još uvek vrlo haotična i nedovoljno pravno uređena. Zbog toga je i potrebno da se na jedan sistematičan i sveobuhvatan način ista uredi. Pre svega, da bi građanima Srbije bilo jasnije o čemu se radi, u najkraćim crtama ću dati definiciju optičkog diska u smislu ovog zakona, a pod optičkim diskom smatra se medij na kome je moguće elektronsko skladištenje informacija, odnosno nekakvog zapisa koji se kasnije očitava pomoću izvora svetlosti i najčešće laserskog i to je ovo što mi koristimo u svakodnevnom životu kao CD ili DVDi CD ROM itd., da sad ne ulazim u tu tehniku formatiranja. Znači optički disk je jedan naziv za sve te medije koji su već u upotrebi, kao i za potencijalne medije koji će se pojaviti u bliskoj budućnosti. Inače, bitno je naglasiti da u Srbiji do sad nije postojao zakon o optičkim diskovima. Ovo je prva verzija tog zakona. Kad je u pitanju zakon o optičkim diskovima, tu treba u startu razlikovati dve stvari. Prva bitna stvar je proizvodnja, a misli se na prazne optičke diskove, uključujući tu uvoz, izvoz i kasnije i promet i distribuciju tih praznih diskova. Druga stvar je umnožavanje, odnosno bilo ovlašćeno bilo neovlašćeno presnimavanje distribucija i iznajmljivanje takvog snimljenog materijala. Što se tiče prve stvari, proizvodnje, mislim da niko u Srbiji nema razloga za brigu, jer do sad kod nas niti je ko proizvodio niti trenutno proizvodi optičke diskove, pa iz tog razloga ne mora mnogo da se brine za odredbe ovog zakona. Kod nas postoji samo ova distribucija diskova, pa je mnogo bitan i iz tog razloga ovaj drugi aspekt, a to je umnožavanje i distribucija diskova. Što se tiče tog umnožavanja i distribucije, pa tu treba naglasiti činjenicu da je još bivša SFRJ davne 1989. godine potpisala jednu konvenciju sa Svetskom organizacijom za intelektualnu svojinu, kojom je barem deklarativno izrazila spremnost da obezbedi zaštitu autorskih i intelektualnih prava na prostorima bivše države. Poznato je, normalno, da pored materijalnih i nematerijalna dobra moraju biti predmet određene zaštite. Tako se u Srbiji vremenom nastali ovi tzv. trips sporazumi o trgovinskim aspektima prava vezanih za intelektualnu svojinu. Te sporazume, kao što je poznato, je izdala Svetska trgovinska organizacija, a kasnije su sepojavili i EU direktive od strane EU i one se tiču konkretne implementacije prava intelektualne svojine u našoj zemlji. Samo ne treba izgubiti iz vida da Srbija nije članica ni Svetske trgovinske organizacije, ni EU, jer kao što vidimo džabe su sav ovaj trud i zalaganja za donošenje evropskih zakona, kad neće nas ni jedni, a neće nas ni drugi. Međutim, između nas i njih ipak ima jedne bitne razlike, jer oni imaju svoju proizvodnju, pa imaju i motive da štite tu proizvodnju odgovarajućim zakonima. Kod nas se zaista opravdano neko može pitati zašto se donose ovakvi zakoni koji štite proizvodnju koja i ne postoji. Ovom prilikom neću govoriti o detaljima ovog zakona, jer će to uraditi moje kolege iz poslaničke grupe u danu kada bude bila rasprava u pojedinostima o Zakonu o optičkim diskovima. Istaći ću samo činjenicu da smo istakli 13 amandmana, kojima želimo da popravimo pojedine odredbe ovog zakona i da ćemo o tim detaljima, znači više informisati građane Srbije kada krene ta rasprava u pojedinostima. Što se tiče ovog drugog zakona, Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, podsetiću da je isti prvi put donet 2003. godine, neznatno izmenjen i modifikovan 2004. godine, da bi u ovoj konačnoj verziji bio usvojen 2009. godine, ako se ne varam u avgustu mesecu. Odmah ću istaći i reči koje je gospodin Obradović te 2009. godine istakao na Odboru za prosvetu da, ako se ne varam, 50% odredbi tog zakona je bilo novo u tom trenutku, a da su 10% zadržane postojeće odredbe. Odatle se može zaključiti koliki je bio kvantitativni obim izmena zakona te 2009. godine, a pošto je vreme uvek bilo i biće najbolji sudija, o kvalitativnom smislu i obimu promena ovog zakona pokazaće neposredna praksa kada se budu izanalizirali svi efekti i posledice ovog zakona. Inače, SRS od uvek pridaje veliki značaj problematici obrazovanja i vaspitanja pa, eto, podsećanja radi, istaći ću činjenicu da smo mi onda, 2009. godine kada je usvajan ovaj zakon, podneli ukupno 67 amandmana na taj zakon. Prihvaćen je jedan manji broj amandmana, veći je odbijen, a sada na ove izmene i dopune podneli smo ukupno 15 amandmana, što znači da i dalje naša poslanička grupa aktivno učestvuje u doradi i doterivanju ovog zakona. Ono što smo istakli onda, moram istaći i sadi, a to je naše neslaganje sa hitnim postupkom za donošenje ovog zakona, bez obzira što je ministar danas dao obrazloženja zašto hitan postupak, ipak smatramo da jedan takav fundamentalan zakon treba da bude u nekoj redovnoj proceduri usvojen i da se kvalitetnije i sveobuhvatnije izvrše sve izmene i eventualne dopune. Da ne bih ponovo prepričavao sve odredbe zakona, pozabaviću se samo ovim izmenama. Iz priloženog materijala vidimo da imamo ukupno 31 izmenu i dopunu na Zakon o osnovama obrazovanja i vaspitanja, znači kroz 31 član je predlagač dao te izmene i prvo ću pročitati strukturu izmena da bi građani Srbije stekli uvid u to šta se u stvari menja. Znači, sam Zakon o osnovama obrazovanja i vaspitanja ima nekih 13 glava, 13 poglavlja i od toga najviše, čak 7 izmena i dopuna je bilo u Glavi 8, ona se odnosi na zaposlene u ustanovi, pa 6 izmena je bilo u Glavi 7, to su prava deteta i učenika, obaveze i odgovornosti, pa 4 izmene u Glavi 1, osnovne odredbe ovog zakona i na ostale glave je bilo manje primedbi, odnosno izmena i dopuna. Odavde se jasno može steći slika da je najveći broj izmena u stvari vezan za zaposlene u ustanovi za učenike, njihove obaveze i odgovornosti. Imamo tu par osnovnih odredbi. Ako krenemo redom, na samom početku jedna od glavnih izmena je u Glavi 1, to je član 1. i ona se odnosi na obrazovanje odraslih. Čuli smo danas od ministra da je u toku izrada nacrta zakona za obrazovanje odraslih, pa ako uzmemo u obzir onu poznatu činjenicu da u Srbiji ima 20 i nešto posto ljudi sa osnovnom školom i isto toliko ljudi bez osnovne škole, znači preko 40% naše populacije je samo sa osnovnom školom ili niže i onda iz tog razloga mi možemo podržati donošenje ovog zakona za obrazovanje odraslih. Međutim, imamo i primedbu na ovu Glavu – Osnovne odredbe, a ta primedba je u tome što, to smo uostalom rekli pre dve godine, što se u osnovnim odredbama vide samo ciljevi obrazovanja, a ne vide se ciljevi vaspitanja. Znači, u ovoj 31 izmeni i dopuni nigde se ne vide ni ciljevi intelektualnog, moralnog, estetskog, fizičkog vaspitanja i to je, dakle, jedna velika praznina koja ostaje u ovom zakonu i koju sigurno treba otkloniti u nekoj narednoj korekciji ovog zakona. Dalje, još jedna naša primedba odnosi se na rad Nacionalno prosvetnog saveta. Verovatno se članovi Odbora za prosvetu sećaju da smo pre godinu, dve, kritikovali Nacionalni prosvetni savet da ne podnosi redovne izveštaje o svom radu narodnoj skupštini, na šta je po zakonu obavezan. Posle te kritike, Nacionalni savet je podneo neke izveštaje, ali oni koji su čitali, videli su da su to bili izveštaji formalnog karaktera, gde je uglavnom data neka hronologija održanih sednica i skupova nacionalnih saveta, ali još uvek nema onog što je glavno, a to je strategija obrazovanja i vaspitanja u RS. Vidite, ako bi bilo ko od nas postavio pitanje šta je naša nacionalna strategija u obrazovanju i vaspitanju za narednih 5,10 ili 20 godina, pa teško da bi iko mogao dati kompletan i precizan odgovor, jer te strategije i zapravo nema, a to je sigurno bio glavni i primarni zadatak nacionalnog saveta. Dalje, od bitnih izmena, naveo bih još član 4. predloga izmena i dopuna, a to je evidencija o javnim ispravama i registar licence nastavnika, vaspitača i stručnih saradnika, pa je očigledno da se ovde teži jednom jedinstvenom informacionom sistemu prosvete i da je zato potrebno formirati te tzv. baze podataka u ustanovama obrazovnim u našoj zemlji što sigurno neće biti lak posao, jer trebaće i vremena i mnogo truda i zalaganja da bi se to upotpunilo. Dalje, od interesantnih članova izdvojio bih član 10. u kome se predlaže izmena strukture školskih odbora, srednjih stručnih škola gde se predlažu 3 tzv. socijalna partnera iz područja rada, što bi bilo u nadležnosti lokalne samouprave, pa ovo je nešto o čemu smo mnogo puta govorili, i na mala vrata se ponovo dovodi do politizacije u radu škola, a sigurno je da nam to u ovom trenutku nije potrebno i da bi to bilo jedno rešenje, koje je lošije od prethodnog rešenja. Dalje, u Glavi 5, program obrazovanja i vaspitanja i ispiti propisani su svi ispiti kojima se završava određeni nivo obrazovanja, pa između ostalog, u osnovnoj školi je predviđen završni ispit, u četvorogodišnjoj stručnoj, opšta, stručna ili umetnička matura,pa onda završni ispit za srednje stručno obrazovanje, ili specijalistički majstorski ispit za zanatske specijalističke škole. Mi smo još pre dve godine dali jedan konkretan predlog da se najpre na nekoliko generacija ogleda kakav bi bio efekat ovih ispita u praksi, pa da se tek onda to propiše kao obaveza nekom novom dopunom i izmenom zakona, ali koliko mi je poznato, to verovatno nije urađeno od strane predstavnika Ministarstva i sigurno je da ni posle dve godine nemamo prave povratne informacije o efektu ovih ispita koji su uvedeni. Dalje, interesantan je i član 12. kojim je predviđen upis dece u škole sa smetnjama u razvoju da se vrši na osnovu mišljenja inter-resorne komisije za procenu potreba, uz obaveznu saglasnost roditelja. Znači, do sada je, koliko mi je poznato, bilo rešenje da je lekar nadležnog doma zdravlja davao mišljenje za specijalne škole, a sada je uvedena ta interesorna komisija. U principu, mi nemamo ništa protiv toga, ali imamo jednu primedbu koju smo mnogo isticali za onu suprotnu kategoriju učeničke populacije, a to su natprosečno talentovana i posebno nadarena deca iz bilo koje oblasti. U sadašnjem zakonu o osnovama obrazovanja i vaspitanja nema nijednog jedinog člana koji bi se bavio posebno ovom decom, a to bi trebalo da budu učenici koji su ponos svake nacije, svake uređene države. Postoji opravdana bojazan da se zbog toga ovakva deca mogu utopiti u prosek, zajedno sa ostalim učenicima. Čl. 19-25. definišu izmene po pitanju prava, obaveza i odgovornosti zaposlenih u ustanovi. Tu su skraćeni postupci za vođenje eventualnih disciplinskih postupaka protiv radnika, što je na neki način i u redu, da bi se ubrzao, a smanjen je broj neopravdanih izostanaka, što se tiče disciplinskih postupaka učenika, sa 35 na 25. I to je diskutabilno, zašto baš 25? Jer, ovaj član na neki način učenicima daje imunitet, da do 25 časova mogu da odsustvuju neopravdano. Da li je potrebno da to bude i toliko, to je stvar za razmišljanje i za neku novu eventualnu korekciju. Ovde bih izdvojio jedan interesantan detalj. U ovih 31 izmenu i dopunu nigde niste uvrstili ništa što je vezano za finansiranje škola. Poznato je da se sada škole finansiraju iz budžeta i da postoji ta tzv. kapitaciona formula, koja je dala neke svoje efekte. Ali, ja bih želeo da pitam ministra – kakav je efekat u praksi ovakvog finansiranja? Jer, ako 96% prosvetnog budžeta ide za plate i zarade zaposlenih u obrazovanju, onda je pitanje da li ona 4% mogu da zadovolje ostale zahteve ustanova. Na samom kraju, daću neki svoj utisak koliko je Ministarstvo prosvete bilo ažurno u implementaciji ovog zakona. Vidite, to najbolje kaže član 27. ovih izmena. On kaže u aktuelnoj verziji da će ministar doneti podzakonske akte u roku od dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. A u novopredloženoj i izmenjenoj verziji Ministarstvo će doneti podzakonske akte u roku od tri godine od dana stupanja na snagu zakona. Znači, zaključak je sam po sebi da se gospodine ministre kasni sa donošenjem podzakonskih akata nekih godinu dana, bez obzira što ste vi danas bili ekspeditivni i došli ste na sednicu 15 minuta pre svih poslanika. To je za pohvalu, ali, ipak vaše ministarstvo malo kasni. Ali, nema razloga da se brinete, u Evropu nas ionako neće tako brzo, pa će se stići valjda i sa tim. Poslanicima vladajuće većine bih na kraju rekao da budu oprezni kad budu usvajali pojedine amandmane, da se ne desi da u ime nekakvih uzvišenih principa, kao što je bilo sa Bolonjom, usvojimo neku verziju zakona o visokom obrazovanju za koju praksa nepobitno pokazuje da je gora od stare nekadašnje verzije. Ipak budite oprezni i u danu za glasanje usvajajte one amandmane za koje smatrate da su u interesu svih subjekata obrazovanja.
Zahvaljujem gospodine Mihajloviću. Nemojte imati dilemu da ministar sve što čini, čini i za vas, a ne samo za neku drugu Srbiju kojoj vi ne pripadate. I vi ćete sa nama u Evropu. Ministar Žarko Obradović ima reč. Izvolite gospodine ministre.
Hvala gospođo predsednice. Nadovezao bih se na ovo što je rekao gospodin Goran Mihajlović. (Dragan Stevanović, s mesta: Mi smo već u Evropi.) Ne, tamo ćemo biti svi zajedno, ali nije poenta biti u Evropi Evrope radi, nego nas radi i građana Srbije radi, standarda radi, vrednosti radi, zakona radi i onoga što je deo evropskog sistema vrednosti. Ali, o tom-po tom. To nije današnja tema. U delu zakona koji se odnosi na neka rešenja, i to treba znati, da mi stvarno primenjujemo sve ono što je deo obrazovnog sistema drugih. Ali, mogli ste u današnjoj raspravi videti, od strane različitih kolega, kad govore o istim temama, da imate potpuno neke suprotne stavove, pri čemu je zanimljivo da prosvetni radnici o nekim rešenjima koja smo mi ovde u zakonu predložili, potpuno se slažu, vezano za uspostavljanje nekakvog reda i jednog faznog postupka u vezi nekih disciplinskih mera. Poštuju našu želju da što aktivnije uključimo i roditelje u ceo postupak, da roditelji znaju šta se zbiva. Jer, tačno je da kod jednog broja roditelja i dece ima prećutna saglasnost da se loše stvari vezano za ponašanje u školi ili prisustvo u školi sakrije od javnosti, da se o tome ne govori, pa čak su ponekad pojedini roditelji saučesnici ponašanja njihove dece. Kad mi pravimo sistem, pravimo ga za svu decu Srbije. Vi znate, nijedan zakon, kako god on nastajao, s obzirom da je svaki zakon opšteg karaktera, ne može uključiti ceo dijapazon, recimo, osoba na koji se odnosi. S obzirom da je ovo zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, on se odnosi na kategorije đaka od prvog razreda osnovne škole do četvrtog razreda srednje škole. Kada smo predviđali neka rešenja vezana za sam disciplinski postupak, trudili smo se da nađemo rešenja koja će biti primenjiva na sve. Ukoliko mi nismo rešenja, a poslanici koji su podneli amandmane predlože nešto bolje, naravno da ćemo da prihvatimo takva rešenja. Jer, mi smo i prethodnih godina, kada smo razgovarali o drugim zakonima, apsolutno prihvatali svaka dobra rešenja. Nadam se da ste videli da postoji apsolutno dobra volja sa naše strane i da mi uopšte ne vodimo računa o tome ko je predlagač, nego šta piše u predlogu nekog amandmana. Želeo bih da vam kažem još nekoliko reči. Poučeni onim što se dešavalo u prethodne dve godine, mi smo predložili ova rešenja vezana za vaspitno-disciplinski postupak i mere. Znači, i postupak i mere. Jer, ipak smo imali određene situacije i pokazalo se da tadašnja rešenja nisu dobra. Ja kao ministar ne bežim od naše odgovornosti za celo to stanje, jer smo mi predložili zakon. Na primer, pokazalo se da vezivanje broja časova sa određenom merom je stvaralo jednu situaciju da je bio veliki broj neopravdanih časova i da nije bilo te druge mere, onda bi se taj broj neopravdanih časova produžavao u nedogled. Imali smo situaciju i atmosferu u školi da jednostavno nije postojala nastava. Valjda je logično da je proces obrazovanja tako koncipiran da je primarno na svakom učeniku da uči, a ne da beži iz škole. Ako beži iz škole, naravno, postavlja se pitanje zašto to radi? Država treba da stvori uslove da uči, pa ako postoje neki razlozi koji nisu opravdani, da onda može i da reaguje, s obzirom da je bilo nekih postupaka i ponašanja gde su pojedini đaci pravili smetnje i drugim đacima da mogu da uče. U svakom slučaju, mi smo se trudili da sve ovo uradimo na najbolji mogući način. Dozvoljavam da zajedno razgovaramo još o nekim rešenjima koja budu ovde predložena. Nije naša namera da dajemo prednost ni đacima ni nastavnicima. Svi smo mi sastavni deo sistema obrazovanja, i jedni i drugi, svako na svoj način. Moramo to shvatiti, pre ili kasnije. Zato je važno da se svi uključimo. Vi ste videli kroz ova rešenja koja mi nudimo da insistiramo da roditelj bude upoznat od strane direktora ili nastavnika ako dete ne prisustvuje nastavi i ako je napravilo 15 neopravdanih časova, da bude obavešten roditelj, da bi mogao da deluje. Da se ne bi desilo, ukoliko se izrekne neka vaspitno-disciplinska mera, ona se može i popraviti. To treba naglasiti. Stvara se takav sistem da, ukoliko se napravi neka greška, ne ulazeći u motive činjenja toga, uvek može da se desi da je neko dete zavedeno, ali, da postoji mogućnost da se u toku kasnijeg školovanja to ispravi. Naravno da ćemo voditi računa i o rokovima. Ukoliko su neki rokovi suviše dugački, onda ćemo skratiti taj rok, tako da ćemo kroz amandmane i ta pitanja rešiti. Ono što želim da znate vezano za pitanja koja su se ovde postavila, kolega Petronijević postavio je pitanje, naša namera je da do kraja mandata ove vlade donesemo zakon o osnovnoj školi, zakon o srednjoj školi, zakon o obrazovanju odraslih i donećemo strategiju. Pošto me vi podsećate stalno na strategiju, moram reći da prva rečenica koju sam izgovorio kao ministar prosvete pre evo sutra će biti tri godine, bila je da ćemo za vreme mandata ove vlade raditi na unapređenju materijalnog i statusnog položaja zaposlenih i donošenju strategije. Nisam obećavao više. Nisam obećavao više, jer sad materijalni položaj zaposlenih zavisi od ekonomske situacije zemlje, a kriza u zemlji je takva. Ono što kao ministar mogu da kažem, mi smo obezbedili da ne bude u prosveti na bilo koji način otpuštanja, da zaposleni redovno tri godine primaju plate, a da zajedno sa socijalnim partnerima i sindikatima tražimo rešenje i za socijalni status i da delimo onoliko para koliko imamo. Ali, nisam bio u svojim, kako bi rekao očekivanjima kao ministar široke ruke, pa da obećavam ono što ne možemo uraditi. Znači, rekao sam i imaćemo strategiju. Kažem vam, rekao sam i danas pre podne, ja se nadam da će i ovaj cenjeni dom biti u situaciji da se upozna sa strategijom, ako ne kroz obavezu Skupštine o tome raspravljamo, onda da organizujemo jednu javno čitanje, pa da poslanici kažu svoj sud o tome. To je naša namera. Želim da vam kažem, pošto nam zamerate na sporosti u zakonodavnoj aktivnosti, da smo do sada doneli oko 120 podzakonskih akata. To, nažalost, govori o nečemu drugom, da u godinama pre na tome je rađeno u meri u kojoj je trebalo, ali smo 120 podzakonskih akata, četiri zakona, menjali smo Zakon o visokom obrazovanju, sada ovaj menjamo i donećemo ova tri zakona što je, priznaćete,u četiri godine mandata, da kažem vrlo velika zakonodavna aktivnost, pri čemu, logično je, apsolutno smo otvoreni za svaku vrstu kritike da zakon poboljšamo ako možemo. Besplatni udžbenici - ovo pominjem iz prostog razloga kao i oko ovih stvari. Da li ima logike u tome da neko bude protiv projekta da mu država da besplatne udžbenike? Logike nema, ali u praksi se dešava. Jer, hoćete bolju ideju od države da đacima daje besplatne udžbenike. To je ideja profesora Mićunovića, mi smo u Ministarstvu svesrdno prihvatili, to je prosto projekat Vlade. Nikada ne govorim ministra ili Ministarstva, nego Vlade Republike Srbije i sada će, ovog 1. septembra, 230.000 đaka na nivou cele Srbije dobiti komplete besplatnih udžbenika, prvog, drugog i trećeg razreda. U Beogradu, verovali ili ne, 92% roditelja se izjasnilo za besplatne udžbenike, a kada otvorite neke medije mogli biste pročitati ponekad toliko kritika da se čovek stvarno pita da li je moguće da roditelji budu protiv tog koncepta, neću da govorim o prosvetnim radnicima, jer kada je neki prosvetni radnik protiv tog koncepta, onda stvarno moram sebi da postavim pitanje šta je motiv? Prosvetni radnik ne bi u tom delu trebalo da pravi takvu vrstu pitanja. Njegovo je da, ako je udžbenik kvalitetan, a on ga bira, da to svoje znanje, koje poseduje kao nastavnik, prenese na đaka, da imamo đaka koji to znanje dobije i da može sutra da ga primeni. Mi već polako pomeramo sistem unapred i tražimo odgovornost. Sama činjenica da se u Beogradu 92% roditelja izjasnilo, to je anketa koju su sproveli Skupština grada i gradonačelnik, pokazuje koliko je pozitivan odnos. Potpuno sam ubeđen da i u ostalom delu Srbije postoji taj pozitivan odnos.Što pojedini izražavaju svoje neslaganje sa tim, to je druga vrsta priče. Ovo vam govorim u kontekstu činjenice da ne možete naći uvek sve. I ne treba. Demokratija jeste pravo na različitost, ono što kažu pojedini filozofi, voditi dijalog, razgovarati sa nekim ko ne misli kao vi, ali je poenta da nađemo neko rešenje koje je najbolje za građane Republike Srbije. Inkluzija, pošto je bilo pitanja i o tome, ide dobro. Uvek možete naći pojedinačne slučajeve kojima se pokušava osporiti koncept, ali je nesporno da smo sa ovim zakonom 2009. godine objektivno uveli inkluziju u obrazovni sistem Republike Srbije, i to da dobro funkcioniše. Nije tačno da smo bili nespremni. Recimo, u Novom Sadu ima škola gde inkluzija traje i pet, šest godina, i pre donošenja zakona, pa nije bio problem, a što bi bio problem kada se donese zakon. Suočili smo se sa ponašanjem pojedinih ljudi, gde nisu spremni da prihvate tu vrstu dece da budu sastavni deo odeljenja, jer za tu vrstu dece se pravi individualni obrazovni program, kao što se pravi poseban individualni program, kolega Mihajloviću, za talentovanu decu. Znači, niste u pravu kada kažete da nema. U članu 77. Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja se kaže da se za izuzetno obdarenu decu pravi poseban individualni program. Što se tiče pitanja učeničkog parlamenta, to je pitanje koje je pomenula koleginica Popović, to ćemo da vidimo kroz amandmane. Naša je namera da napravimo zakon koji će biti što bolji. Što se tiče pitanja koje je postavio kolega Bojan Mladenović, radi se o sprovođenju Zakona o autorskim i srodnim pravima i naplati tzv. posebne naknade koju naplaćuju posebne organizacije. One su same određivale tarife o Zakonu iz 2009. godine. Po važećem Zakonu nadoknada se određuje pregovorima između korisnika i kolektivnih organizacija. Ako dogovora nema, onda Komisija donosi odluke. On je većinu svog izlaganja posvetio primeni Zakona o autorskim i srodnim pravima. Zakon o optičkim diskovima se ne odnosi na tu oblast. Videli ste da nije bilo mnogo primedbi, a ove zakone koje ste vi podneli, kada kažem vi, mislim na sve narodne poslanike, neke od njih ćemo prihvatiti, jer smo već razgovarali da ima smisla, kao i oko zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Poštovane kolege narodni poslanici, naša namera je da donesemo jedan zakon koji će rešiti probleme koje smo uočili. Oko hitnosti, tačno je, dva su razloga: početak školske godine i dogovori sa sindikatima. To govorim kao ministar i ne bežim od toga. Ako ne bi bili danas, onda bi bili u julu. Ako ne bi bili u julu, onda bi bili u avgustu, a onda se postavlja pitanje i rada Narodne skupštine. Mislim da nikome od nas ne smeta što je ovaj zakon na dnevnom redu i što smo svi u prilici da izložimo svoja mišljenja i da predložimo najbolja rešenja. Mi ćemo sva ta rešenja sagledati i predložiti Narodnoj skupštini na usvajanje, da bi dobili zakon koji će, sa primenom od 1. septembra, u sledećoj školskoj godini dati neka bolja rešenja. Očekujem da ćemo tokom jeseni razgovarati i o zakonu o osnovnoj školi i o srednjoj školi i o obrazovanju odraslih, pa ćemo se onda možda ponovo vratiti na neke od ovih tema, da vidimo da li su rešenja dobra ili ne. U svakom slučaju, vidite da radimo u najboljoj nameri, sa ciljem da rešenja budu najbolja i za đake i za roditelje i za zaposlene i, naravno, za obrazovni sistem i za Republiku Srbiju.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, kao i Predlog zakona o optičkim diskovima. Neću govoriti o zakonu o optičkim diskovima, jer je to vrlo efektno pre mene govorio kolega Bojan Mladenović. S druge strane, ne vidim nikakvu kompatibilnost, niti uzajamnu povezanost ova dva zakona. Koncentrisaću se na ovaj zakon koji mi je blizak, jer sam čovek koji dolazi iz prosvete i govoriću o ovom zakonu. Kao što reče moj kolega Goran Mihajlović, možda ovaj zakon nije trebalo donositi po hitnom postupku nego ga pustiti u redovnu proceduru. Slažem se sa time, ali je ipak od svega toga najvažnije da zakon stigne do 1. septembra, dakle, do početka nove školske godine, kada mu je i vreme. Nadam se da se neće ponoviti situacija od pre dve godine, kada smo donosili osnovnu verziju ovog zakona, čiji smo pretres u parlamentu imali u mesecu julu, ali se desilo nešto – vladajuća većina je tada malo smanjila gas na putu ka Evropi i zakon je počeo da važi tek 8. septembra, što je izazvalo i te kako velike poteškoće i probleme u svim školskim ustanovama, jer znamo svi, da ne ponavljam, da školska godina počinje 1. septembra, a zakon je stupio na snagu 8. septembra. Da se vratimo samom zakonu, iako se možda na prvi pogled tako čini da su ovo samo kozmetičke izmene ovog zakona, ipak to ne bih tako rekao, jer sam zakon ima 31 član i to pre svega govori da je ovaj prethodni zakon, koji smo doneli pre dve godine, imao veliki broj manjkavosti, što doduše i priznajete, a ovde je priznao to i sam ministar, jer je praksa neke stvari demantovala i to stoji u obrazloženju. Bez obzira na sve ovo što sam rekao, mora se ipak priznati da ovaj zakon ima i neka poboljšanja. Sada ćemo malo prošetati kroz ovaj zakon. Govoriću ovde i o dobrim i o lošim stranama ovog zakona. Recimo, član zakona koji reguliše međusobno preuzimanje zaposlenih između ustanova je nedovoljno jasan, iako po svojoj suštini ova stvar ne mora da bude negativna, jer ako se baš doslovno pogleda ovaj član zakona, onda se može videti da se za obavljanje ovog procesa, može zaključiti da se traži saglasnost svih zaposlenih unutar jednog kolektiva, što praktično nikada nije izvodljivo, umesto da se traži samo saglasnost onih zaposlenih na koje se ovaj zakon odnosi. Zbog toga je u ovom smislu i kod ovog člana SRS intervenisala i amandmanom i zatražila njegovo brisanje, baš zbog ovih nepreciznosti o kojima je ovde reč i o kojima sam govorio. Zakon predviđa i izmenu nekih stvari koje se odnose na izbor nastavnika, saradnika, vaspitača itd. Reći ću da je ovde zakonodavac imao dobre namere, jer zaista u ovoj oblasti treba da se interveniše, ali nažalost, ovde se nije išlo do kraja, ovde treba ugraditi neke čvršće, pouzdanije mehanizme, kako bi se kod izbora nastavnika, vaspitača, saradnika, obezbedilo da se što manje grešaka napravi prilikom izbora ljudi, jer ipak ti ljudi rade sa decom i svaka ta greška kasnije može skupo da košta i školu i obrazovanje uopšte. Ne samo to, mislim da kada je u pitanju ova stvar ovde zakon uopšte nije dotakao jednu veoma važnu stvar. Mislim da treba direktorima škola i ustanova dati veća ovlašćenja da nekim ljudima za koje se ispostavi da prosveta ipak nije za njih, da im se direktori zahvale, da im preporuče da potraže neko drugo zanimanje, a da na njihova mesta dođu drugi kompetentni ljudi. Naravno, slažem se da neko može biti dobar matematičar, dobar fizičar, hemičar, inženjer, ali istovremeno ne mora biti dobar pedagog i na taj način bi izbegli neke neprijatne situacije koje smo imali tokom i ove i svake školske godine i to u više mesta u Srbiji. Skoro svaka škola, navešću primer bilo koje škole u Srbiji, a u skoro svakoj školi se nađe poneko od profesora, nastavnika kod koga ima više jedinica ili možda nekolicina profesora, jedna mala grupica profesora kod kojih ima više jedinica nego kod svih ostalih profesora zajedno. To je jedna boljka svih škola i boljka našeg obrazovanja i mislim da se Ministarstvo i ljudi koji rade i servisiraju Ministarstvo prosvete moraju pozabaviti ovim, jer praktično to su uvek isti ljudi i to su problemi koji su do sada i za sada nerešivi. Ovde nisam video da nešto od takvih stvari ima namere da se reši u zakonu, mada rekao sam da postoje neke dobre namere prilikom odabira ljudi za prijem u rad u školama. Zbog toga jedan od najvažnijih zadataka direktora i treba da bude taj da izvrši pravilan izbor zaposlenih, kako bi se greške u budućnosti svele na minimum. U zakonu je dobra stvar što se menja onaj član koji se odnosi na odgovornost učenika i vođenje vaspitno-disciplinskog postupka protiv učenika. Međutim, ovde se nažalost opet nije išlo do kraja. Ovde je opet ova stvar pogrešno urađena. Zakon predviđa da se vaspitno-disciplinski postupak ne može voditi bez prethodnog saslušanja učenika i uzimanja njegove pisane izjave, odnosno bez prisustva njegovog roditelja ili staratelja, ako se radi o maloletnoj osobi. To je sve u redu. Ali, moram da vas podsetim da praksa poznaje i druge situacije. Imamo puno puta priliku da škola, odnosno prosvetni radnici nisu u situaciji da uzmu niti pisanu izjavu, niti da saslušaju učenika, niti da kontaktiraju ili razgovaraju sa njegovim roditeljima, odnosno starateljima. Ovo o čemu govorim je posebno izraženo u srednjim školama, jer ima puno slučajeva, učenici se upišu u prvi, drugi ili neki sledeći razred srednje škole, idu nekoliko dana, nedelju dana, uzmu potvrdu da su redovni učenici, iskoriste tu potvrdu za dečiji dodatak, za prevoz, porodičnu penziju ili neku drugu mogućnost koju im pruža zakon i više se ne pojavljuju u školi. Taj učenik više tokom cele godine ne dolazi u školu, a vi niste u mogućnosti da ga izbacite iz škole, iz razloga što niste u mogućnosti da ga saslušate i uzmete pismenu izjavu, jer njega više nema u školi, jer mu nije glavni motiv da ide u školu, da nastavi školovanje, nego mu je glavni motiv bio da školu iskoristi za ovu privilegiju i beneficiju o kojoj sam govorio. Onda, tokom čitave godine u dnevniku, u rubrici za izostanke, provlači se ime jednog ili više učenika, a to je pogotovo čest primer kod romske populacije i škola je tu nemoćna i zbog toga je SRS intervenisala amandmanom da u određenim slučajevima kod ovih prilika, ne mogu sada ovde da se setim svega, i nekih sličnih prilika, da se može povesti disciplinski postupak protiv učenika posle izvesnog i određenog vremena kada je evidentno očito i jasno da se njegovo saslušanje ne može izvršiti, ne može se uzeti pismena izjava od njega i da se ne može doći do njegovih roditelja. Rekoh, SRS je ovde intervenisala amandmanom i molio bih i ministra i njegove saradnike, gospodina Kostića i Mitrovića da o ovome povedu računa. Opet, kada sam kod ovog izostajanja iz škole, a to su još neke kolege pominjale, ima jedna neprecizna odrednica koja kaže – ako se blagovremeno ne opravdaju izostanci, ta reč blagovremeno je ipak neprecizna, to blagovremeno može biti jedan dan, dva dana, pet dana i mislim da to takođe treba da se ispravi u zakonu. Što se tiče vođenja evidencije i podataka koji obuhvataju te evidencije, lično smatram da se ovde traži preveliki broj podataka. Vidimo da izmene i dopune ovog člana zakona maltene i baziraju najveću pažnju, ako pogledate zakon najvišeg teksta odnosi se na ove evidencije. Naravno shvatam nameru, treba ustrojiti i evidenciju. Treba da se ima baza podataka, ali ovde zaista ima previše podataka koji su apsolutno nepotrebni. S jedne strane, tu treba čitava armija iz škole ljudi koji treba da radi na ovim podacima. Zamislite škole sa hiljadu i više učenika, a imamo takvih škola. Tu moraju da se uzmu podaci o njegovim roditeljima, pa o dedi po ocu, babi po ocu, dedi po majci, babi po majci, devojačko prezime majke po ocu, devojačko majke po majci. Verujte mi, radio sam na tim slučajevima, tako da mi je to poznato. Bilo je ovde pokušaja da se radi nešto sa "EIDS" da se radi, tu je nešto stalo, ali nije ni tamo baš sve tako loše. Ima tu i dobrih stvari. Kod ove evidencije i kod ove baze podataka moramo napraviti neku selekciju jer može doći do velikih zloupotreba kod te baze podataka. Naime, veliki broj ljudi, veliki broj faktora ima kompletnu socijalnu sliku svakog učenika i ako je to tako, onda će se u školi uvek ili u ustanovi, govorim u školi zato što dolazim iz škole, ali i u nekoj drugoj ustanovi će se uvek naći neko ko će hteti da zloupotrebi to što ima tu socijalnu sliku o nekom učeniku i njegovog roditelja ili od njegovog saradnika da traži određenu protivuslugu za sebe. U zakon ste vratili jednu stvar koju sam vam pre dve godine ukazivao. Odnosi se na vraćanje mogućnosti na održavanje zaposlenih u određenim slučajevima i preko propisane norme. Moram da podsetim ministra Obradovića, ako se seća, pre dve godine sam u ime SRS obrazlagao onu osnovnu verziju zakona i baš sam naveo primer da, recimo, postoji deficit jednog zanimanja, to se odnosi pogotovo, ne u Beogradu, u većim delovima Srbije, pa sam naveo primer Topličkog okruga i recimo u srednjoj stručnoj saobraćajnoj školi tamo apsolutno nema saobraćajnih inženjera, a danas u gotovo svakom manjem mestu u Srbiji takvu situaciju imamo sa profesorima matematike. To je takođe deficitarno zanimanje i zato je dobro što ste ovu mogućnost vratili. Uz sve ovo što sam govorio smatram da je najveći nedostatak ovog zakona, a i svih zakona koji donosi ova vlada, iako se ministar ovde hvalio sa 120 podzakonskih akata i pravilnika, ne želim da sumnjam u to, želim da mu verujem, ali još uvek nisu doneti svi odgovarajući pravilnici, pogotovo pravilnik o ocenjivanju, a bez tog pravilnika o ocenjivanju sve ono što se radi nije baš na pravi način vrednovano. Ovim zakonom daje se veći značaj i bliže se reguliše obrazovanje odraslih i vidimo da se ovde uskoro najavljuje donošenje ovog zakona. To je u redu. Moram da kažem da ova stvar realno nikada nije zaživela u praksi, to znam iz iskustva i ne verujem da će to biti nakon donošenja ovog zakona o obrazovanju odraslih o kojem je ovde reč. Setite se, mi smo i formirali i Prosvetni savet za obrazovanje odraslih. Videli smo da ti ljudi još uvek ne primaju platu, iako mislim da ova stvar jeste potrebna Srbiji, jer u Srbiji ima veliki broj nepismenih, ali ovde treba još bliže i temeljnije pristupiti ovim stvarima jer u praksi to do sada nije dalo nikakve rezultate. Priveo bih kraju moju diskusiju. Hajde da vidimo kakvi su efekti reforme obrazovanja koju vodi ova vlada, odnosno vratiću se i na prethodne vlade, pre ove. Bez obzira što su prosvetni radnici zbog štrajka koji je trajao dugo, nezadovoljni ministrom Obradovićem, znam da pokušavaju nešto da rade, ova reforma počela je 2003. godine i sa ciljem da se poveća efikasnost i kvalitet obrazovanja. Evo, osam godina je prošlo od tada. To je period da se završi jedna kompletna osnovna škola i rezultati ne da nisu zadovoljavajući nego čak mislim da su poražavajući. Danas, posle osam godina, izuzev svetlih primeranaših talentovanih učenika, koji su osvajali prva mesta i medalje na raznim svetskim, evropskim i drugim takmičenjima, imamo učenike koji imaju slabije znanje nego pre osam godina i koji imaju slabiji odnos prema školi i uopšte prema obrazovanju nego što je to bilo pre osam godina. Naravno, to možda nije samo razlog reforme obrazovanja, postoje tu i drugi faktori – opšta slika društva, ekonomska kriza, besperspektivnost, nemogućnost zapošljavanja. Ovo što sam govorio za osnovne i srednje škole, to isto važi i za fakultete. Danas možda studenti sa naših fakulteta izlaze sa većom prosečnom ocenom nego što je to nekada bilo, možda završavaju fakultet za kraće vreme nego što je to nekada bilo, ali čisto sumnjam i siguran sam da izlaze sa manje znanja nego što je to bilo možda u vreme dok sam studirao, ljudi pre mene ili posle mene, ali to je ipak ta činjenica, a takva je situacija i sa dobijanjem akademskih titula i akademskih zvanja. Danas je i ta stvar devalvirala i bukvalno je moguće veoma lako i veoma brzo steći neko akademsko zvanje – dr, mr itd, pogotovo na privatnim fakultetima. Toliko. Hvala.
Reči ima narodni poslanik Radiša Ilić. Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je 14 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su dva predloga zakona, a pre nego što nešto budem rekao o njima, gospodine ministre, pošto ste nekoliko puta danas spomenuli ulazak Srbije u EU i naš boravak tamo, kao i gospođa predsedavajuća, što se tiče EU da će nam tamo biti bolje, sada vas u ime građana Srbije pitam, a vi da mi odgovorite u ime Vlade da li ćete i dalje biti na sadašnjim pozicijama za ulazak u EU ukoliko uslov za to bude priznavanje nezavisnosti Kosova? Sada bih se vratio ovim zakonima. Što se tiče Zakona o optičkim diskovima, počećemo od samog obrazloženja predlagača za ovaj zakon, a koji je očekivan i već viđeno za mnoge zakone koje u poslednjih nekoliko godina dolaze pred narodne poslanike, predlagač nas informiše da je Republika Srbija u procesu pristupanja STO dala izjavu da će doneti upravo ovaj zakon i to na insistiranje EU i SAD. To ne bi bilo ništa čudno da većina država STO nema ovakav zakon. Znači da za njih nije važila ova procedura. Sada, kada se mora nešto što se mora, odnosno što nalaže perjanica demokratije, čovekoljublja i milosrđa, mislim na SAD, čudi me što niste uzeli u obzir i njihov zakon i jednostavno ga prepisali. Međutim, oni to nemaju, ali zato imaju iskustvo u sprečavanju piraterije. Verovali ili ne, za izradu ovog zakona korišćena su zakonska rešenja iz Filipina, Hong Konga i Crne Gore. Ako njih treba da prepisujemo zakone verovatno ćemo tamo stići gde su i oni. Vama je verovatno poznato da u Srbiji postoje određeni zakoni, uredbe i rešenja koji se tiču ove problematike i zaštite od piraterije i ako neko hoće da se obračunava sa ovom vrstom kriminala imao bi i bez ovog zakona dovoljno zakonsko pokriće da deluje. Nabrojaću samo deo tih propisa i uredbi. Neke su donete još u SRJ ili u državnoj zajednici Srbija i Crna Gora, gde su predmet upravo optički diskovi.To je Zakon o autorskim i srodnim pravima, Zakon o zaštiti intelektualne svojine, Zakon o zaštiti od visokotehnološkog kriminala, Pravilnik o vođenju katalogu računarskih programa, Pravilnik o utvrđivanju računara, računarske opreme i softvera, Uredba o uslovima koje treba da ispunjavaju primerci autorskih dela i predmeta srodnih prava koji se deponuju. Baš tačka 7. govori o optičkim diskovima. Pored svega ovog, trebalo bi upoznati javnost u Srbiji da kod nas ne postoji ni jedan proizvođač praznih optičkih diskova i oni se uvoze. Dakle, oni koji insistiraju na usvajanju ovog zakona u srpskom parlamentu, oni štite u neku drugu svoje interese, a ne naše. To što će neko imati licencu koja će se baviti tim poslom, ne znači da neće biti onih koji se ilegalno bave tom delatnošću. Ovaj zakon ih u tome neće sprečiti. Ponavljam i dosadašnja zakonska rešenja su bila dovoljna da se zaplenjuju i uništavaju piratske produkcije, da se procesuiraju organizatori i distributeri tog materijala. Pored tih, rekao bih, namenskih zakona i uredbi, i sam krivični zakon Republike Srbije, to ste naveli u obrazloženju, predviđa krivičnu odgovornost po članu 199. za delo neovlašćenog umnožavanja tuđeg autorskog prava. Se u svemu, opet će kola da se slome na neke sitne distributere piraterije po gradskim trgovima, iako neko dopadne do nadležnih organa kao nelegalni proizvođač optičkih diskova, odnosno distributer i neko ko ih stavlja u promet, neće mu biti problem da plati novčanu kaznu koju ste predvideli, s obzirom da se u ovom biznisu okreću milioni evra. Ono što SRS smatra u vezi ovog problema je sledeće. Da ne bude zabune, apsolutno smo protiv svake vrste piraterije i zloupotrebe autorskog prava u svim društvenim delatnostima i oblastima. Smatramo da su u Srbiji na snazi zakoni na osnovu kojih uspešno možemo da se odnosimo sa ovim problemima. Na kraju, da moramo da ispunjavamo baš svaku želju i EU i SAD, pa čak i o ovom pitanju. Što se tiče ovog Zakona o obrazovanju, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, znamo kakve je sve promene morao da pretrpi ovaj zakon, odnosno ova oblast zbog direktiva EU, i ne samo on, već i ostali zakoni iz oblasti obrazovanja. Izmene koje predlažete su verovatno sugestije sa terena, ali i neko novo usklađivanje sa evropskim standardima. Odmah na početku bih vas pitao, gospodine ministre, pošto ste predvideli izmene i u članu 12. koji se odnosi na Nacionalni prosvetni savet i Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, da li je Nacionalni savet trebao da da neko mišljenje o ovim izmenama i dopunama, pošto im tako nešto stoji u opisu poslova? Ovo vas pitam, gospodine ministre, jer se u današnjim medijima, a verovatno ste pročitali vest, pojavila vest da su članovi Nacionalnog prosvetnog saveta oštro protestvovali, jer su se izmene i dopune Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja našli na dnevnom redu Skupštine mimo njihovih primedbi za taj tekst. Informacija je objavljena u današnjem "Kuriru". Nacionalni prosvetni savet smatra da je prekršen zakon na osnovu koga je savet obavezan da razmatra, zauzima stavove i daje mišljenje Ministarstvu prosvete i nauke o pomenutom Predlogu zakona. Što se tiče dela zakona koji se odnosi na odgovornost učenika i na disciplinski postupak protiv zaposlenog, trebalo bi da se realnije sagledaju neke činjenice i da se ozbiljnije i drastičnije sprovode kaznene mere. Izneću vam samo dva podatka koji će najbolje prikazati stanje u kojem se nalaze i nastavnici, ali i učenici. Po sprovedenoj anketi, na jednom solidnom uzorku prosvetnih radnika, došlo se do poražavajućeg rezultata koji kaže da je svaki šesti nastavnik, profesor bar jednom bio žrtva nasilja učenika. Bilo je slučajeva povređivanja, paljevine, maltretiranja, pretnji, čak i povreda opasnih po život. U prilog ovome govori još jedno istraživanje koje je sprovedeno u Vojvodini i koje je pokazalo da svaki deseti srednjoškolac nosi neku vrstu oružja u školi. Konkretno, baš u Novom Sadu je učenik kažnjen zbog nošenja skakavca, samo ukorom. Obrazloženje je – da nije nikog ugrozio ili povredio. Ja bih rekao da nije stigao nikog da povredi. Znači, dok mu se ne ukaže prilika, kao onom mučeniku u Kraljevu koji je izbo svoju nastavnicu, samo je dobio ukor. Nije to nikakva povreda obaveza, to je krivično delo – nošenje noža, možda i pištolja ili bombe u školi, i to još od strane maloletnika koji su skloni konfliktnim reakcijama i afektnim stanjima. To je posao za policiju. Ukor mu dođe kao nagrada. Da ne budu samo učenici nasilnici, to znaju da budu i prosvetni radnici, na žalost. O tome nam svedoče mnogobrojni slučajevi iz medija o zlostavljanju učenika od strane svojih nastavnika i profesora. To mi je povod da prokomentarišem član 142. osnovnog zakona i ove nove stavove 8, 9. i 10. koji se odnose na pokretanje disciplinskog postupka. Neverovatno je da neko može jeftino da se izvuče od odgovornosti koju je recimo prosvetni radnik koji zlostavlja učenika i kome se disciplinski postupak toliko odužio, više od šest meseci, tako da vođenje samog postupka zastari. Pitam se i da li treba da se pita i ministarstvo – ko je taj direktor ili neko drugi u njegovo ime kome se može dogoditi da disciplinski postupak zastari. Upravo protiv takvih ministarstvo mora oštro i energično da deluje, jer ako se zlostavljeno dete, odnosno učenik ne zaštiti u ovom stepenu, brzo i efikasno, posledice mogu biti tragične. Imali smo slučajeve kada su se posle dve, tri godine nastavnici koji su zlostavljali učenike, protiv kojih se vodio disciplinski postupak, pa je zastareo, zbog kojih su deca proživljavala traume, ponovo su se vraćali na posao i to u istu školu. Često su za to imali pomoć i od pravosuđa. Gospodine ministre, na kraju bih vam uputio pitanje, ali i jednu sugestiju. Već ste govorili o tome, a o tome je govorila i koleginica Vojić-Marković, a koje se odnosi na sprovođenje programa inkluzije. O tome ste vi dosta dali neka obrazloženja maločas, a koje je na snazi od prošle godine i koje se odnosi na obrazovanje učenika, dece sa posebnim potrebama koja su počela da pohađaju nastavu sa ostalom decom. Gospodine ministre, kakvi su rezultati sprovođenja tog programa? Opšte je mišljenje prosvetnih radnika, da se u ovaj program ušlo brzopleto, bez unapred pripremljenih uslova za rad, bez odgovarajućih stručnih lica, kao što su pedagog i psiholog. Takvi programi jesu zaživeli u zemljama EU i zemljama zapadne Evrope. Konkretno, u Norveškoj, ali ne u potpunom obliku, ali su se prethodno obezbedili svi potrebni uslovi. Treba realno sagledati situaciju i da li ovaj program pomaže ili odmaže toj deci. Na seminarima, prosvetni radnici koji su predavači, iznosili su uočene probleme. Oni nisu mogli da dobiju ni jedan konkretan odgovor, kako su trebali da postupe u konkretnim situacijama. Znam da ste vi morali da sprovedete taj program, ali morate da prihvatite i ozbiljne primedbe, nastalih na osnovu iskustava nastavnika i profesora. Poslanici SRS, članovi Odbora za prosvetu bi želeli da dobiju na uvid, ukoliko je moguće i ukoliko postoji mogućnost, zaključke najnovijih seminara posvećenih sprovođenju ovog programa, ukoliko ih je bilo, gde su verovatno navedene sve teškoće i problemi koji zakon nije predvideo, a koji nisu regulisani ni podzakonskim aktima, zato što se izgleda niko nije trudio ni da ih reši. Zahvaljujem.
Jedanaest minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pa Nikola Žutić. Oni nisu prisutni. Narodni poslanik Milan Knežević. Imate 12 minuta na raspolaganju.
Pošto sam očigledno poslednji govornik večeras, nalazim se u situaciji da ću ponoviti sigurno neke stvari koje su kolege iz drugih poslaničkih grupa iznele. Ove promene i dopune zakona imaju malo članova – 31 član. Tako da, i primedbe koje se iznose u dosadašnjoj raspravi, koje se iznose su slične i verovatno bi bile slične primedbe da su učestvovali u diskusiji i poslanici vladajuće većine, pošto su neke od njih stvarno objektivne. Pre nego što krenem na konkretno komentarisanje nekih elemenata ovih dopuna, moram da prokomentarišem. Uvek kad se ovde diskutuje o bilo kom zakonu koji se odnosi na obrazovanje, vaspitanje, ja sam uvek u nedoumici svi znamo da su takvi zakoni krucijalni za jedno društvo i da je donošenje tih zakona, veoma kompleksna interakcija. S jedne strane, đaka i učenika, s druge strane, njihovih roditelja, pa onda nastavnika a direktno i indirektno iz same države i društva. Tako da donošenjem tih zakona predstavlja interakciju svih tih interesa koji postoje u školstvu. Možda sam ja malo i staromodan, pa ovo što kažem neće možda ni odgovarati, ja ipak smatram da mora svaka država da malo više kroz zakonske akte ipak izgradi sistem mnogo većeg uvažavanja nastavnika. Mnogo većeg uvažavanja, poštujem prava deteta, poštujem prava studenata, verska prava, sva prava koja smo mi ovde izglasali i koja su opšte priznata i prava koje jedno demokratsko društvo mora da uvažava. Kada govorimo u konkretnom zakonu, malo više treba, jer 99% možda i više nastavnika obavlja odgovorno posao. Ti pojedinačni slučajevi koji se događaju i koji su uvek prikazani u medijima ipak ne predstavljaju populaciju nastavnika, jer najveći procenat obavlja savesno i u ovim teškim, ekonomskim i socijalnim uslovima u kojima se obavlja posao ne samo njihov nego svih struktura, znači, oni odrađuju kako treba. S druge strane, isto je i najveći procenat đaka i učenika se nalaze u granicama pa da kažemo isto u 90% možda u manjimprocentima, ali to je procenat 2%, 97-96% to su deca sa nekim malim normalnim nestašlucima, a opet oni drastični primeri koje opet čitamo u medijima ne prezentuju tu mladu populaciju đaka i učenika. I sada svaki zakon o kome mi pričamo u stvari po meni je ristrikcija i kada govorimo ovde je i jedno poglavlje su disciplinske mere za te drastične primere, jer za onu apsolutno najveću većinu i nastavnika na prvom mestu, i učenika sve se završava u regularnim procedurama. Tako da, diskutovati o ovakvim izmenama u 31. članu je veoma teško, ne sumnjam u dobru nameru objektivno kažem ministarstva da je ovih 31. član proizišlo iz potreba u realizaciji kako je rečeno onda primedba sindikata, usklađivanje sa drugim zakonima tako da sigurno da su ove neke izmene koje trebaju da poboljšaju kvalitet tog zakona. Sada bih krenuo o nekim konkretnim stvarima da kažem sigurno ću da se ponovim u nekim konstatacijama pošto kad bi se tih ko je pratio diskusije dosta se preklapamo u primedbama. Prvo bih krenuo eto ovde ste ubaciliu član 1. zakon i nagovestili ste potrebu donošenja zakona o obrazovanju odraslih, što je stvarno značajno, jer prema statističkim podacima kad smo još pre dve godine diskutovali o ovom zakonu, kad ste vi zvanično dali podatke koliko ima sa osnovnom, sa nesvršenom i srednjom to je više od 40% populacije. Tako da je to sigurno isto veoma važan zakon, samo lično mislim kad gledam ova formulacija je vam je ako hoćemo da poboljšamo zakon neadekvatna, mislim može da bude bolja. Kažete - specifičnosti obavljanja delatnosti obrazovanjem. Ovo specifičnosti obavljanja mislim da je nepotrebno, svaka delatnost ima svoje specifičnosti. Nisam pravnik, nisam lingvista, ali sigurno da je dovoljno reći – delatnosti obrazovanja odraslih u sistemu obrazovanja i vaspitanja uređuje se posebnim zakonom. Kad kažemo, specifičnost odnosi se na svaku profesiju, tako da mislim da ovaj deo nekako tehnički nije dobar. Onda isto, primedbu, nisam bio na raspravi u načelu, onda opet je formalno tehnička primedba, kad ste dali kod baze podataka u članu 10a, i lepo ste naveli šta je ustanova, kako vodi bazu, pa baza podataka predstavlja skup, pa evidenciju, da ne navodim. Imate u članu, 10b, opet dajete u prva dva stava podaci o ustanovi šta je to i podaci o deci i učenicima. Čisto tehnički ova dva stava više pripadaju, gledajući koncept zakona odnosno izmena koje ste dali, pripada ovom članu 10a. Tako da apsolutno prva dva stava daju neku definiciju pojma šta znače ti podaci o deci i o ustanovama, pa pri tome ovaj deo je na neki način za 10b ne upada i ne pripada ovom konceptu. Isto tako, kad ste ovde navodili podatke, sad sam ja malo konkretan, primedba u stavu 4. člana 10b "određivanje obrazovnog statusa dece i učenika, prikupljaju se" navodite sve podatke koji treba da uđu u tu bazu podataka. Mislim, da ste napravili propust pored ocena o ispitima, klasifikacionim periodima, znate, određen broj dece učestvuje na takmičenjima. Ako vodimo bazu podataka treba da svakog učenika koji učestvuje na takmičenju i ostvario, pa da se kažu osvojene nagrade, da bi u tom delu trebalo obratiti pažnju na te nagrade i pohvale koje pojedini učenici osvajaju na takmičenjima, a to je njihov trud i tako bi vi na ovaj način, već kad govorite o tim podacima koji se odnose na decu i učenike upotpunili apsolutno sve te podatke koje ćete da vodite u bazi podataka. Sledeća stvar koja je primedba, ponavljam se ovde, odnosi se na poglavlje koja su vezana za prava deteta i učenika je odgovornost učenika. Imam jedno pitanje ministru, kad je pravljena ova razlika, u prethodnom zakonu je bilo ocenjivanje od šestog do osmog razreda sada menjate od petog do osmog, šta je to presudno? Po mojoj logici stvari prvi i četvrti razred bi mogao da predstavlja jednu celinu a posle peti i osmi razred. Koje je to objašnjenje, na osnovu kojih istraživanja je peti razred privikavanje, adaptiranje na novu nastavu, znate sva ta deca kada krenu u školu rastu sa okruženjem izloženim i televiziji i mnogim filmovima koji imaju agresivnost u ponašanju, tako da se ona od rođenja vaspitavaju i deluju i okolina i porodica i škola na njihovo vaspitanje. Znači, ne znam na koji način takvo jedno pitanje, verovatno, pretpostavljam da ste na osnovu mišljenja odgovarajućih pedagoga, ali opet bih voleo da čujem obrazloženje što je to tako napravljeno? Što je bilo šest, a sad pet, a što nije četiri, jer neka celina. Oni koji učestvuju u prosveti, ponavljam je do četvrtog i od petog do osmog, tako da je to neka primedba. Isto ponavljam primedbu ove situaciju kod te disciplinske odgovornosti premeštaja u školu. Mislim da ovo na adekvatan način nije rešeno. Verovatno i vi sami, ne mislim vi kao ministar, nego sigurno je to veoma delikatan problem kad treba da se premešta iz druge škole. Ovde imate uslovljenost, a šta ako se roditelj ne složi da će da pređe dete ili šta ako neće staratelj, to su drugi pominjali. Kako razrešiti takav problem koji će možda da se dogodi kao što imamo mali procenat agresivnih nastavnika i dece, tako će i ovo da bude retko ali može da se pojavi kao problem. Priznajem kad bi mene neko pitao, ne bih znao kako bih razrešio situaciju, ali bih tražio mišljenje. Tako da ovaj deo je primedbam, ovo uslovljavanje je stvarno na ovaj način, jer stvara mogućnost da li ćete ubeđivanjem, da li će na neki način razgovora, pregovora, pritisaka za prebacivanje i nastavak školovanja u drugu školu učenika, koji je za premeštaj. Na odgovarajući način, kao primedba, isto možda od vas, a možda stručni tim predloži ovo kod primene nastavnika. Znate, nekad i kad su se upisivali fakulteti, a pogotovu kad, glupo je što kažem na medicini, tražilo se uverenje lekarsko da ste vi sposobni, vi odete i ovajsamo napiše lekarsko uverenje. Nažalost, bilo je da i ne pregleda nekog, jer imamo i Zakon o deci sa posebnim svojstvima i Zakon o hendikepiranim da mogu da studiraju, da se prilagođavaju, da se oni uključe u zajednicu. Koje su to psihofizičke i kako biro može da proverava psihofizičke sposobnosti jednog nastavnika? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vreme koje je na raspolaganju vaše poslaničke grupe je iskorišćeno.) Samo minut, hvala, ja sam očekivao, ne bih ništa novo rekao, jer bih ponovio stvari koje su prethodni poslanici rekli. Podržavam te diskusije i primedbe, mislim da su opravdane i da tu sigurno nešto kroz amandmane možete da usvojite i da još poboljšate ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Ovim je iscrpljena lista narodnih poslanika prijavljenih za reč, a po redosledu i iz poslaničkih grupa, a pošto nema više prijavljenih, a pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Narodna poslanica Radica Jocić, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SRS, četiri minuta i 30 sekundi. Izvolite.
Hvala. Na kraju rasprave bih da skrenem pažnju na par stvari oko kojih smo se, nadam se, danas uglavnom svi složili. Molim ministra da amandmane koji su u ovim područjima uloženi dobro razmotri, a to su, na primer, postupnost mera u vaspitno disciplinskom postupku uz obavezno uključivanje roditelja i, naravno, postupno praćenje efekata tih mera, da bi moglo, recimo, u toku jedne školske godine da se te mere iskoriste, ustvari da se kod učenika vidi efekat tih mera. Složili smo se, čini mi, se skoro svi danas da je premeštanje učenika u osnovnim školama iz jedne škole u drugu jako komplikovano i da mora da se precizira sa još par stvari. Evo i prethodni kolega je pomenuo baš neslaganje roditelja i eventualno neslaganje škole u kojoj treba da se premesti. Zatim posebno bih istakla proveru psihofizičkih sposobnosti kandidata koji se javljaju na konkurse za nastavnike saradnike i drugo, jer mislim da je to mesto gde može da se uoči kvalitet i da se poboljša uopšte kvalitet nastavnog kadra u školi. Mislim da je to tek u začetku, jer ni direktori, a ni službe nadležne za zapošljavanje mislim da nisu u situaciji da adekvatno procene psihofizičke sposobnosti prijavljenih na konkurse. Mislim da smo malo pažnje posvetili i u zakonu i danas uopšte usavršavanju nastavnika. Složila bih se, pomenuto je danas da je najveći procenat nastavnika u školama ustvari entuzijasti koji svoj posao obavljaju najbolje što mogu, a da je samo mali broj onih protiv kojih se vode disciplinski postupci, a mi smo o tome najviše pričali. Takođe, mislim da nije potrebno posvećivati pažnju privatnim časovima i nekako ih uvoditi u zakonske norme. Mislim da mnogo više treba posvetiti pažnje onom što može da se postigne na času, odnosno u onim regularnim tokovima, a da ovo nikad nije bilo nešto popularno, a to što toliko košta, to je već posebna priča. Volela bih da rezultat prijemnog ispita, koji ove godine prosečno, čini mi se, 13,45 bio i za srpski i matematiku, a naravno bude svake godine sve bolji. Mislim da unapred dati učenicima i testove i rešenja ne vodi nekom velikom kvalitetu. Godine 2009. sam diskutovala u pravcu da ako se zna oblast iz koje se daju zadaci, nema potrebe da učenici pre toga imaju i rešenja. Čini mi se da to najviše vodi tome da oni pokušavaju da to nauče napamet. Volela bih da vlada učini mnogo više da se učenici koji završe i srednje škole, a i kasnije fakultete mogu da sa svojim znanjem koji su stekli, što pre zaposle i da to znanje iskoriste i primene, a ne da u toku svog školovanja dođu u situaciju da nisu sigurni za šta da se opredele, jer ono što najviše možda vole da studiraju i žele i da će u tome naći sebe, ne vodi toj sigurnosti. Hvala.
Da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. želi reč? Da li ministar želi reč? Da. Izvolite, ministar Žarko Obradović.
Samo nekoliko rečenica, pošto sam više puta danas govorio oko ovog zakona. Pre svega, poštovane kolege narodni poslanici, želeo bih svima vama da se zahvalim na učešću u raspravi o ova dva važna dokumenta iz oblasti nauke i obrazovanja. Zanimljivo mi je da dokument o Zakonu o optičkim diskovima koji je, da kažem ovako najbrojniji, se najmanje govorilo. One je po broju i obimu stranica i po sadržaj ipak poseban zakon, a nažalost o njemu se malo govorilo. Kažem, na žalost sa stanovišta Vlade to bi mogao da kažem u odličnoj suštini se govorilo, ali me uvek čudi različito mišljenje vezano za sadržaj zakona, pa da vidimo da sučelimo mišljenja. Kad je reč o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja, takođe, zanimljivo je da najviše odredbi vezano za zaštitu, o podacima o zaštiti ličnosti, to smo napravili zajedno sa Poverenikom, i o tome, nažalost, nije bilo mnogo reči. Opet izgleda da smo i tu napravili dobru stvar, čim o tome nije bilo reči. Ostale stvari za radne odnose, a to je pomenulo više poslanika, a videli ste, većina se slaže da smo našli meru za probleme sa kojima smo se suočili u praksi i za vaspitno disciplinske mere. Želeo bih stvarno da vam kažem još dve reči. Tačna je konstatacija da i najveći broj dece da kažem, radi ono što treba, uči i trudi se da budu što bolji đaci, a to je što većina nastavnika obavlja posao. Zakon je uvek takav akt koji mora ili bi trebao da reši što više pitanja i problema sa kojima se suočava svaki obrazovni sistem, pa i naš. Tako i mi sa ovim izmenama i dopunama rešavamo pitanje problema sa kojima smo se suočili protekle dve godine. Želim da shvatite svi, a nadam se da sam vas uverio u to i kroz ova rešenja, a i videćete kroz amandmane, da želimo da nađemo najbolja rešenja i one amandmane koji budu da kažem u duhu zakona i budu eventualno sa idejama u odnosu na ovo što je predloženo. Mi ćemo ih prihvatiti nezavisno od toga ko ih je predložio. Nama je želja da zakon bude što bolji. Čini mi se da je kolega Ilić pomenuo pitanje inkluzije. Inkluzija traje već dve godine. Ona stvarno se pokazala i opravdanom i dobrom, a što ne znači da je u svim školama daje dobre rezultate, ali je činjenica da smo tad i pripremili nastavnike i štampali određene priručnike i više različitih vrsta edukacija, obuhvatili veliki broj populacije i spremili nastavnike. Bilo je povika prve godine, a posle je to utihnulo. Posle dve godine iskustva primene inkluzije imamo dosta iskustva da možemo da damo sve ocene i na nekom seminaru, a eventualno neko od prisutnih nije bio u situaciji da da odgovor. To ne znači da taj odgovor ne postoji u Ministarstvu vezano za to pitanje. Na samom kraju, mi smo pristupili promeni koncepta male mature, baš iz razloga da bi kod đaka počeli stvarati situaciju da počnu da razmišljaju o onom što uče. Koncept male mature podrazumeva od ove, pa svake sledeće godine povećanje broja zadataka, nepoznatih zadataka. Ove godine je bilo 25%, iduće godine će biti 50, pa 75, i onda one četvrte godine biće 100% i deca i nastavnici će početi da drugačije obrađuju i gradivo. Akumulirano znanje će znati da se primeni, zadaci će biti tako koncipirani da će se svo znanje iz prethodnih godina, kada se dođe do završnog ispita morati primeniti. Za nas starije to nije ništa neuobičajeno jer u naše vreme je bila potpuno nepoznata kategorija da imate unapred poznate zadatke i rešenja, pa smo znali da nađemo odgovor na ta pitanja. Zašto ne bi i decu pripremali. U svim zemljama, ili u većini zemalja sveta je sasvim logično da od prvog pa do svih kasnijih razreda postoji sistem testiranja tako da se deca pripremaju na stalnu proveru svog znanja koje poseduju i to će biti sastavni deo našeg obrazovnog sistema. Ubeđen sam čak i po ovome, kažem ili su dve opcije, ili su zadaci bili laki ili su đaci stvarno učili. Nisam čuo, u svakom slučaju nastavnici su se pozitivno izrazili prema sadržaju zadataka, koji su bili na ovogodišnjoj maloj maturi, kažu da su bili inovativni, da su bili prvi put koncipirani na način da su podstakli interesovanje i učenika, da su počeli da razmišljaju o sadržaju zadataka i da su bili vrlo inventivni, da su đaci želeli to da reše. Rezultati su dobri. Naravno, ja bih želeo da budu bolji i svake sledeće godine, kao što su bili dobri rezultati kada smo radili prošle godine piza testove međunarodne, moram da kažem da se zna, čitalačka pismenost, postigli smo 40 poena bolji rezultat, a napor koji smo napravili kao država, bio je veoma mali, a tu se insistira na primenjenom znanju. Smanjili smo funkciju nepismenosti sa 52% na 31%, povećali smo naučnu i matematičku pismenost za sedam do osam poena i unutar OECD koji organizuje piza testove, rečeno je da u 10 godina, u primeni piza testova, ni jedna zemlja nije između dva ciklusa pokazala takav napredak u bodovima, ne u rangiranju i tu moram da budem vrlo jasan i precizan. Prema tome, ima mnogo da se radi na tome i naravno da smo spremni za svaku dobru ideju. Šta je suština? Ko god bio i to stalno ja kao ministar, odnosno i ova vlada nemaju tu vrstu zapreke, da to javno kažu, suština je, potrebna je politička stabilnost i potrebno je da postoji jasan koncept šta država sa sobom hoće. Kada postoji politička stabilnost, jasan koncept, onda se mnoge stvari lakše realizuju, jer ta politička stabilnost je potrebna vezano, ako hoćete isti politički koncept, kada je u pitanju zakonodavna oblast, rad Narodne skupštine, kada je u pitanju oblast obrazovanja, kada je u pitanju infrastruktura. Ako nema tu političke stabilnosti, ne može se u ove tri oblasti ništa uraditi, a svaka vlada verovatno donosi svoj koncept sa sobom. Mi smo u oblasti obrazovanja postavili neke temelje, uradićemo još, pa smo spremni da se suočimo i sa posledicama toga, a nadam se da ćemo biti u situaciji da nastavimo ovaj posao i da zajedno sa vama tražimo dobra rešenja. Kolega Ilić je pitao, vezano za Nacionalni prosvetni savet, dužan sam da dam i taj odgovor, a mi smo dostavili Nacionalnom prosvetnom savetu tekst Predloga izmena i dopune Zakona o osnovnom sistemu obrazovanja i vaspitanja 23. juna, u štampanoj formi, a 25. juna u elektronskoj formi. Oni su imali sednicu 28. juna i na naše iznenađenje, nisu uvrstili u predlog dnevnog reda ovaj tekst koji ste vi dobili, odnosno o čemu ste raspravljali. To je deo naše stvarnosti. U svakom slučaju, poslanici su podneli veliki broj amandmana, čini mi se 53 ili 54, mi ćemo videti koji amandmani mogu da poboljšaju tekst zakona i prihvatiti ih. Odmah da vam kažem, i tu nema razloga, tačno je, vodili smo razgovore sa sindikatima, jer su nam sindikati socijalni partneri u ovom poslu i oni predstavljaju zaposlene i zaposleni su važan deo obrazovnog sistema kao što su i deca. Želimo da nađemo najbolje rešenje i za decu i za zaposlene, a da i jedno i drugo bude u funkciji obrazovnog sistema Republike Srbije. Hvala vam.
Pošto se više niko ne javlja za reč, zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o optičkim diskovima i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Time završavamo za danas rad, a koji nastavljamo sutra u 10,00 časova, u četvrtak 7. jula, zajedničkim načelnim pretresom o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, i redovnom raspravom o redovnom godišnjem izveštaju poverenika za zaštitu ravnopravnosti, kao i raspravom o izveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacija od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka ličnosti za 2010. godinu, sa priloženim predlozima zaključaka nadležnih odbora. Dakle, tačka broj 6. je rasprava o Zakonu, a u zajedničkom načelnom pretresu su izveštaji poverenika za zaštitu ravnopravnosti. Rad naš predviđa za sutra da obavimo pretres i po zakonu i po zajedničkoj načelnoj raspravi, tako da znate. Definitivno, radićemo i u petak 8. jula. Sada vas pozivam da se pridružite u 19,30, dakle, predsednica Narodne skupštine Republike Srbije, Slavica Đukić-Dejanović pravi prijem za 56 delegacija OEBS-a koji su danas radili u Sava centru i doći će u posetu Narodnoj skupštini. Hvala ministre, hvala svima. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 77 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika, koji su sa svojim identifikacionim karticama prisutni u elektronskom sistemu za glasanje, molim vas da ubacite kartice u elektronski sistem. Konstatujem da je u elektronskom sistemu prisutno 85 narodnih poslanika i da je određeni broj narodnih poslanika prisutan u sali bez identifikacije u elektronskom sistemu za glasanje. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, Skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji u svom prvom stavu kaže – narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenje i objašnjenje od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, a iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, i to obaveštenja i objašnjenja koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika. Izuzetno predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ima pravo iz stava 1. ovog člana da ostvari na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici i pre prelaska na dalju raspravu. Pitam, da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? (Da.) Molim vas da se prijavite u elektronski sistem sa zahtevom za reč. Narodna poslanica Smiljana Milisavljević. Izvolite.